hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pikkukäärmekotka
Pikkukäärmekotka ("Circaetus fasciolatus") on haukkojen heimon käärmekotkien sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Itä-Afrikassa Intian valtameren rannikolla Keniassa, Mosambikissa, Somaliassa, Etelä-Afrikassa, Tansaniassa ja Zimbabwessa.
Sen populaation suuruudeksi arvioidaan 1 000–3 000 yksilöä eli noin 670–2 000 aikuista yksilöä, ja populaatio on pienenemässä.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät, satunnaisesti 1 500 metrin korkeuteen saakka.
Se on salamyhkäinen petolintu, joka syö melkein pelkästään käärmeitä ja liskoja, mutta myös jyrsijöitä, sammakkoeläimiä, niveljalkaisia ja lintuja. Sen elinpiiriä ovat pääasiassa tiheät meren- ja joenrannan metsät, niiden viereiset marskimaat ja tulva-alueet. Se käyttää ravinnon hankintaan metsän viereisiä ihmisasutuksia, ja se voi pesiä eukalyptusviljelmillä. Laji on paikkalintu suurimmalla osalla levinneisyysaluettaan paitsi voi jonkin verran liikkua pohjoisen suuntaan Keniaan kuivan kauden aikana touko-syyskuussa. Muninta tapahtuu Itä-Afrikassa heinä-lokakuussa ja eteläisessä Afrikassa syys-lokakuussa. Se rakentaa pienen pesänsä risuista, ja pesä sijaitsee metsäpuun ylähaarukassa piilossa köynnöskasvien keskellä
Sen koko on 60 cm. Se on pieni käärmekotka, jonka alapuoli on juovikas, ja suhteellisen pitkässä pyrstössä on kolme valkoista raitaa. Yläpuoli on tummanruskea ja alapuoli punaruskea, jossa rinnan alapuolella on valkoisia juovia. Nuoret linnut ovat alta valkoisia mustin juovin. Jalat ja vahanahka ovat keltaiset.
Tauroggenin sopimus
Tauroggenin sopimus oli 30. joulukuuta 1812 allekirjoitettu Preussin ja Venäjän armeijoiden välinen sopimus, jolla Napoleonin Venäjän-sotaretkeen osallistuneet preussilaiset joukot irtautuivat yhteistyöstä Ranskan kanssa ja ne julistettiin puolueettomiksi. Sopimuksen solmi preussilaisten joukkojen komentajana toiminut kenraali Ludwig von Yorck kuninkaansa Fredrik Vilhelm III:n tietämättä, sillä hän halusi irrottaa armeijansa pakotetusta yhteistyöstä Napoleonin joukkojen kanssa. Yorck tapasi Liettuan Tauroggenissa venäläisen kenraali Ivan von Diebitschin, jota avusti Venäjälle siirtynyt preussilainen upseeri Karl von Clausewitz. Tauroggenin sopimuksen mukaan Napoleonin Grande Arméen rinnalla taistelleet preussilaiset joukot katsottiin puolueettomiksi, ja niillä oli oikeus päästä vapaasti poistumaan Venäjältä myös siinä tapauksessa, että Preussin kuningas tai Venäjän tsaari Aleksanteri I eivät vahvistaisi sopimusta.
Tieto Tauroggenin sopimuksesta käynnisti Saksan alueella Napoleonin vastaisen kapinaliikkeen, ja vapaaehtoisia alkoi virrata Preussin armeijaan päästääkseen taistelemaan ranskalaisia vastaan. Aluksi epäröityään kuningas Fredrik Vilhelm asettui lopulta johtamaan saksalaisten kansallista vastarintaa. Hän allekirjoitti 28. helmikuuta 1813 Kaliszin sopimuksena tunnetun liittosopimuksen Venäjän kanssa ja julisti 27. maaliskuuta sodan Ranskalle.
Megan Ellison
Margaret Elizabeth ”Megan” Ellison (s. 31. tammikuuta 1986 Santa Claran piirikunta, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hänet tunnetaan tuottamistaan elokuvista "Mestari", "Zero Dark Thirty", "American Hustle", "Her" ja "Foxcatcher".
Hänen isänsä on Oracle Corporationin pääjohtaja miljardööri Larry Ellison. Meganin veli David Ellison on myös elokuvatuottaja. Ellison opiskeli elokuva-alaa Etelä-Kalifornian yliopistossa vuoden ajan.
Vuonna 2014 hänestä tuli ensimmäinen naistuottaja, joka on saanut kaksi elokuvaansa ehdolle parhaan elokuvan Oscarin saajaksi samana vuonna. Ellisonin tuotantoyhtiön Annapurnan elokuvat saivat yhteensä 17 Oscar-ehdokkuutta vuonna 2014.
Sevastopol-Belbekin lentoasema
Sevastopol-Belbekin lentoasema eli Sevastopolin lentoasema tai Belbekin lentoasema (, , ) on Ukrainan Krimin niemimaalla Sevastopolin kaupunkipiirin alueella sijaitseva, kansainvälisiin lentoihin hyväksytty lentoasema. Siviililentotoiminta tällä alkujaan vuonna 1941 sotilaskenttänä käyttöön otetulla lentoasemalla alkoi vuonna 2002 ja jatkui vuoteen 2007 saakka.
Muutaman vuoden tauon jälkeen siviililentoliikenne kentälle käynnistettiin jälleen vuonna 2010 kausiluontoisesti. Reittilentoja kentälle on lähinnä kesän turistikauden aikana (huhtikuun loppupuolelta lähtien), jolloin esimerkiksi Dniproavia lentää sinne Borispolista, Kiovan naapurista. Kenttä toimi ainakin aiemmin Sevastopol-Avia (Севастополь-Авиа) lentoyhtiön kotikenttä.
Lentoasema sijaitsee linnuntietä runsas 10 kilometriä pohjoiskoilliseen Sevastopolin ydinkeskustasta, maanteitse matka on noin kolminkertainen.
Sevastopolin Belbekin lentoasema toimii myös sotilaskäytössä. Sinne on sijoittunut Ukrainan ilmavoimien 204. taktisen lentoprikaatin lentotukikohta.
Helmikuun 28. päivänä 2014 uutisoitiin, että sotilasvarustein aseistautuneet, mutta ilman joukko-osastojen tunnuksia liikkuneet ja panssaroitujen henkilökuljetusajoneuvojen tukemat venäläisjoukot (tai venäläismieliset joukot) piirittivät ja valtasivat lentoaseman pyrkien estämään ukrainalaisten hävittäjälentokoneiden lentoaseman käytön.
Nykyään Belbekissä on Venäjän federaation asevoimien 38. hävittäjälentorykmentti ja mm. kaksisoita Suhoi Su-27:ää, kaksitoista Suhoi Su-27SM:ää, kolme kaksipaikkaista harjoitushävittävä Suhoi Su-27UB:ä sekä viisi kaksipaikkasita Suhoi Su-30SM:ää.
Roque Máspoli
Roque Gastón Máspoli Arbelvide (12. lokakuuta 1917- 22. helmikuuta 2004) oli uruguaylainen jalkapalloilija ja vuoden 1950 maailmanmestari. Hän torjui Uruguayn mestaruuteen vuoden 1950 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden finaalissa Brasiliaa vastaan Estadio Maracanalla. Tätä Brasilian häpeäottelua kutsutaan Maracanaçoksi eli Maracanan iskuksi.
Montevideossa syntynyt Máspoli aloitti jalkapallouransa paikallisessa Club Nacional de Footballissa. Hän teki pääsarjadebyyttinsä vuonna 1939 Liverpool de Montevideon riveissä. Yhden Liverpool-kauden jälkeen Máspoli siirtyi Club Atlético Peñarolin riveihin, jossa hän pelasi koko uransa loppuun, aina vuoteen 1955 asti. Hän voitti jalkapallon maailmanmestaruuden vuonna 1950 Uruguayn riveissä.
Pelaajauransa jälkeen Máspoli siirtyi valmentamaan Peñarolia, jonka valmentajana hän voitti viisi Uruguayn pääsarjamestaruutta, Copa Libertadoresin sekä vuoden 1966 Intercontinental Cupin voitettuaan Real Madridin yhteismaalein 4-0. Myöhemmin hän valmensi joukkueita Espanjassa, Perussa ja Ecuadorissa.
1980-luvulla Máspoli toimi Uruguayn jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Vuonna 1997 hänet nimettiin uudestaan samaan toimeen ja näin hänestä tuli kaikkien aikojen vanhin maajoukkuevalmentaja 80-vuotiaana.
Huolimatta Máspolin menestyksekkäästä urasta maajoukkueen maalivahtina ja Peñarolin valmentajana, hänellä ei usein edes ollut sähköä omassa vaatimattomassa Montevideon asunnossaan. Hän ei ikinä saanut paljoa rahaa, mutta mainetta hänellä oli sitäkin enemmän.
Máspoli pukeutui aina otteluissa mustaan tai ruskeaan peliasuun. Vuonna 2002 hän kertoi, että tämä johtui siitä, että huomaamattoman väriin pukeutuneena vastustajan hyökkääjät eivät huomaisi häntä ja näin heidän olisi vaikeampi tehdä maali. Omien sanojensa mukaan hän torjui kuuluisassa MM-finaalissa ainakin yhden laukauksen näin.
Janne Niska
Janne Niska (10. maaliskuuta 1975 – 27. helmikuuta 2014) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Pekkaniska Oy:n hallituksen puheenjohtaja ja omistaja. Lisäksi hän oli Janneniska Oy:n ja JN Windpower Servicesin perustaja, hallituksen puheenjohtaja ja omistaja. Janne Niska oli Pekkaniska Oy:n perustajan Pekka Niskan poika.
Kuusemajoki
Kuusemajoki () on Vienanmereen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 62,5 kilometriä, valuma-alueen laajuus 884 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama joen suussa 11,2 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Keski-Karjalan tasangolta Ala-Kuusemajärvestä (ven. "Nižneje Kumozero") ja virtaa mutkitellen kohti itää Vienanmeren alangolla laskien Vienanmereen Kuuseman kylän luona. Joen reitillä on kaksi järveä, Tširkozero ja Kutno. Tärkein sivujoki on Sigma.
Kuusemajoessa on paljon kalaa, varsinkin haukia ja ahvenia. Muita kalalajeja ovat taimen, purotaimen, muikku, siika, made, säyne ja särki. Koskinen joki sopii retkeilyyn varsinkin kesäkuun alussa, jolloin vedenpinta on korkeimmillaan.
Lentiira (järvi)
Lentiira on keskikokoinen karu erämaajärvi Sotkamon reitillä Kuhmon pohjoisosassa. Sen vedet laskevat etelään Iivantiiran kautta Lentua-järveen. Nämä muodostavatkin hyvän vesiretkeilykohteen. Tervareitti-niminen veneilyreitti alkaa Lentiiralta.
Ponkamajoki
Ponkamajoki eli Ponkamanjoki () on Vienanmereen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 86 kilometriä, valuma-alueen laajuus 1 220 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama joen suussa 30 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Ponkamajärvestä (ven. "Pongoma") ja laskee Vienanmereen Ponkaman kylän luona. Sen reitillä on useita järviä kuten Vuoksjärvi ("Vokšozero") ja Ruokojärvi ("Bolšoje" ja "Maloje Rogozero"). Tärkein sivujoki on Jekuttijoki ("Jegut"). Aikaisemmin Ponkamajoki sai alkunsa Tuoppajärvestä, mutta Koutajoen tekoaltaita rakennettaessa Tuoppajärven ja Ponkamajärven väliseen salmeen rakennettiin pato.
Ponkamajoen kalalajeja ovat taimen, harjus, hauki, ahven, muikku, siika, kuore, lahna, säyne, särki, mutu ja made. Koskinen joki soveltuu retkeilyyn varsinkin kesäkuussa, jolloin vedenpinta on korkeimmillaan. Kalastus onnistuu parhaiten yläjuoksulla ja järvissä.
Kesäjoki (joki)
Kesäjoki () on Vienanmereen laskeva joki Karjalan tasavallan Kemin piirissä Venäjällä. Sen pituus on 77 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 1 020 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Kesäjärvestä (ven. "Letnjeje"), virtaa kohti itää ja laskee Vienanmereen autioituneen Kesäjoen kylän ("Letnjaja Reka") luona. Kalalajeja ovat lohi, taimen, siika, ahven, hauki, made, säyne, särki ja lahna. Koskinen joki on houkutteleva retkeilykohde.
Pariisin rauha (1814)
Pariisin rauhansopimus oli 30. toukokuuta 1814 allekirjoitettu rauhansopimus, joka päätti Napoleonin sotiin kuuluneen kuudennen liittokunnan sodan. Sopimuksen osapuolina olivat sodan hävinnyt Ranska sekä voittajavaltiot Iso-Britannia, Itävalta, Preussi, Venäjä, Ruotsi ja Portugali. Espanja solmi heinäkuussa 1814 Ranskan kanssa erillisen rauhansopimuksen, jossa oli sama sisältö.
Liittokunnan joukot olivat vallanneet Pariisiin 30.–31. maaliskuuta ja 6. huhtikuuta keisari Napoleon oli luopunut vallasta Fontainebleaussa. Jo neljä päivää sitä ennen Charles Maurice de Talleyrandin johtama väliaikainen hallitus oli kutsunut Bourbon-suvun kruununperijän Ludvig XVIII:n Ranskan valtaistuimelle. Napoleon lähti maanpakoon 28. huhtikuuta. Tässä tilanteessa voittoisat liittoutuneet olivat valmiit antamaan kukistetulle Ranskalle edulliset rauhanehdot, jotta kuningaskunnan palauttamiselle saataisiin suotuisat edellytykset. Toukokuussa solmittu rauhansopimus käsitti kaikkiaan 33 kohtaa. Keskeiset rauhanehdot olivat seuraavat:Preussin vaatimuksesta sopimuksessa mainittiin myös, että Ranskan oli palautettava Berliiniin Brandenburgin portin päältä varastettu nelivaljakkoa esittävä patsas.
Pariisin rauhansopimus ei sisältänyt tarkempia määräyksiä siitä, mitä Ranskan imperiumiin Napoleonin aikana liitetyille alueille manner-Euroopassa tehtäisiin. Sopimuksen lopussa pyydettiin kaikkia sen allekirjoittajavaltioita lähettämään edustajansa Wienin kongressiin päättämään tästä asiasta. Napoleonin palattua vielä lyhytaikaisesti valtaan (satapäiväinen keisarikunta) ja aloitettua sotimisen uudestaan jouduttiin seuraavan vuonna solmimaan uusi rauhansopimus Pariisissa. Sen ehdot olivat ensimmäistä ankarammat.
Vonkajoki
Vonkajoki () on Vienamereen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 106 kilometriä, valuma-alueen laajuus 2 580 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 10 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Enkijärvestä (ven. "Engozero") ja laskee Vienanmeren Vonkalahteen ("guba Vonga"). Sen varrella on useita järviä kuten Pajujärvi ("Paiozero"), Tsokajärvi ("Tšogozero"), Pilsjärvi ("Pildozero"), Sintamajärvi ("Sindamozero"), Muramajärvi ("Muramozero") ja Koirajärvi ("Sobatšje"). Alajuoksulla sijaitsee Vongan rautatieasema.
Vonkajoen kalalajeja ovat taimen, purotaimen, hauki, harjus, ahven, siika, särki, säyne, muikku, kuore ja made. Koskinen ja maisemiltaan kaunis joki on suosittu retkeilykohde.
Pariisin rauha (1815)
Pariisin rauha oli 20. marraskuuta 1815 allekirjoitettu rauhansopimus, joka päätti lopullisesti Napoleonin sodat.
Kuudennen liittokunnan sodan päätteeksi Ranska oli allekirjoittanut toukokuussa 1814 niin sanotun ensimmäisen Pariisin rauhan. Elballe karkotettu Napoleon oli kuitenkin onnistunut seuraavana vuonna palaamaan lyhyeksi aikaa valtaan Ranskassa (nk. satapäiväinen keisarikunta), jolloin edellisen sodan voittajavaltiot kokosivat vielä seitsemännen liittokunnan ja löivät Napoleonin joukot Waterloon taistelussa 18. kesäkuuta 1815. Napoleon luopui toistamiseen vallasta neljä päivää myöhemmin. Kun hänet oli viety karkotukseen Saint Helenan saarelle, solmittiin marraskuussa uusi rauhansopimus Ranskan sekä liittoutuneiden Ison-Britannian, Itävallan, Preussin ja Venäjän välillä.
Kun vuoden 1814 rauhansopimus oli kohdellut hävinnyttä Ranskaa varsin lempeästi, nyt voittajat määräsivät sille selkeämmin rankaisevat rauhanehdot. Vuoden 1792 rajojen sijasta Ranskalle määrättiin nyt vuoden 1790 alussa voimassa olleet rajat, eli Ranska menetti Savoijin ja Saarin alueet. Se joutui luovuttamaan raja-alueita Itävallalle, Preussille, Alankomaille, Sveitsille ja Sardinialle. Lisäksi Ranska joutui maksamaan 700 miljoonan frangin edestä sotakorvauksia ja sen alueelle määrättiin asetettaviksi kolmesta viiteen vuoteen 150 000 miehen suuruiset miehitysjoukot, joiden ylläpidon Ranska joutuisi itse maksamaan. Ranska määrättiin myös palauttamaan Napoleonin joukkojen Saksasta ja Italiasta ryöstämät taideaarteet. Varsinkin Saksassa näitäkin rauhanehtoja pidettiin liian lievinä Ranskalle. Miehitysjoukkojen poisvetämisestä Ranskasta sovittiin vuoden 1818 Aachenin konferenssissa.
Kalkajoki
Kalkajoki () on Vienanmereen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 59 kilometriä, valuma-alueen laajuus 1 590 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 10 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Enkijärvestä (ven. "Engozero") samannimisen taajaman luona, virtaa kohti itää ja laskee Vienanmeren Kalkalahteen samannimisen kylän luona. Kalkajoki on Enkijärven pääasiallinen laskujoki, mutta järvestä saa alkunsa myös Vonkajoki. Kalkajoen reitillä on useita järviä kuten Pirttilampi ("Pirtozero") ja Kalkajärvi ("Kalozero"). Sen vesi on lukuisten soiden takia ruskeaa.
Kalkajoki on hyvin kalaisa. Sen kalalajeja ovat taimen, hauki, ahven, särki, säyne, made ja lahna sekä toisinaan myös lohi ja kyttyrälohi. Joki on suosittu retkeilykohde.
Daniel Fernando Sturla Berhouet
Daniel Fernando Sturla Berhouet (s. 4. heinäkuuta 1959 Montevideo) on Uruguayssa uransa luonut roomalaiskatolinen arkkipiispa.
Hän liittyi salesiaaneihin vuonna 1987.
Sturla Berhouet sai 11. helmikuuta 2014 nimityksen Montevideon arkkipiispaksi.
Antonio María Barbieri
Antonio María Barbieri () oli uruguaylainen pappi.
Barbieri sai 1940 nimityksen Montevideon arkkipiispaksi. Hänestä tehtiin yksi katolisen kirkon kardinaaleista vuonna 1958.
Boston Reds (1890–1891)
Boston Reds oli 1800 -luvun Major League Baseball -joukkue Bostonista. Joukkue otti nimensä perinteikkäältä (Boston) Red Stockings -joukkueelta, joka vuonna 1883 muutti nimensä Beaneatersiksi. Reds toimi vain kaksi kautta, mutta voitti molempina kausina liigansa mestaruuden.
Vuonna 1890 Reds voitti Players Leaguen mestaruuden takanaan Brooklyn Ward's Wonders ja New York Giants. Seuraavana vuonna joukkue oli mestari American Association -liigassa. Reds on toinen kahdesta MLB -joukkueesta, joka on voittanut kahden eri liigan mestaruuden peräkkäisillä kausilla. Brooklyn Dodgers teki sen myös voittaen AA:n 1889 ja National Leaguen 1890.
Kauden 1891 päätteeksi National League painosti AA:ta liittymään National Leagueen ja osana painostusta Boston Beaneaters ei pelannut Redsiä vastaan World Seriesiä. Lopulta neljä AA:n joukkuetta liittyi yhdistettyyn liigaan ja muut, mukaan lukien Reds, ostettiin ulos 135 000 dollarin summalla ja niiden pelaajat hajaantuivat jäljelle jääneisiin joukkueisiin.
WE-177
WE-177 on Britanniassa kehitetty ydinpommi. Sen eri versioita voitiin käyttää joko taktisena, kilotonni-luokan fissiota hyödyntävänä ydinräjähteenä tai strategisena fuusioräjähteenä eli lämpöydinpommina. Pommin räjähdysvoiman saattoi säätää ennakolta ennen pudottamista. Pommista oli olemassa versiot A, B ja C. Versio A oli kiihdytetty fissiopommi, mallit B ja C lämpöydinaseita. Sen käyttö aloitettiin syyskuussa 1966. WE-177 poistettiin palveluskäytöstä vuonna 1998. Se ei noudattanut enää brittien perinteistä, niin kutsuttua ”sateenkaarikoodia” ("Rainbow Code"), jossa ydinase nimettiin johonkin tiettyyn väriin liittyvän asian pohjalta.
Ase korvasi suurelta osalta ainakin tyypit Red Beard, Blue Steel, Blue Danube ja Yellow Sun. Näistä viimeisin oli "Green Grass" -ydinkokeen tyyppinen, megatonni-luokan fuusiopommi. Kaikkiaan WE-177-ydinpommeja valmistettiin 319 kappaletta.
Ydinräjähde saatettiin toimittaa kohteeseensa V-pommittajien avulla, sekä myöhemmin myös pommitukseen soveltuvilla lentokoneilla Blackburn Buccaneer, Harrier sekä Panavia Tornado, SEPECAT Jaguar ja McDonnell Douglas F-4 Phantom II. WE-177:n pudotukseen soveltuvia, lähinnä etupäässä hävittäjälentokoneita oli lukuisia muitakin. Selvyyden vuoksi, vain eräitä keskeisiä on tässä esitettynä. Osa Britannian käyttämistä laivastohävittäjistä (kuten Supermarine Swift ja Supermarine Scimitar) olivat olleet jokseenkin epäonnistuneita, ja siksi ne vedettiin pois palveluksesta varsin nopeassa tahdissa.
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruusturnaus
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruusturnaus () on vuosittain Pohjoismaissa järjestettävä alle 17-vuotiaiden jalkapalloturnaus. Se on Pohjoismaiden lisäksi avoin myös muille maajoukkueille. Turnaus on järjestetty vuodesta 1976 lähtien.
Pohjoismaiden ulkopuolelta turnaukseen on yleensä osallistunut muun muassa Englanti, joka on myös sen kaikkien aikojen menestynein maa kymmenellä mestaruudellaan.
Torri del Benaco
Torri del Benaco on kunta Veronan maakunnassa Veneton alueella Italiassa. Kunta sijaitsee Gardajärven itärannalla. Torri del Benacon sijainti on strategisesti niin hyvä, että se on ollut linnoitettuna jo roomalaisten ajoista alkaen.
Vuonna 1383 Antonio della Scala rakennutti nykyisen linnan, Castello Scaligeron. Tätä edeltäneestä linnasta on kuitenkin vielä jäljellä 900-luvulla rakennettu läntinen torni. Vuonna 1760 osa linnan muureista purettiin, ja niiden tilalle perustettiin sitrusviljelmiä. Vuonna 1980 kunta otti huonoon kuntoon joutuneen linnan haltuunsa ja kunnosti sen. Nykyään linna toimii museona, Museo del Castello, jossa esitellään alueen historiaa.
Jenan–Auerstedtin taistelu
Jenan–Auerstedtin taistelu (myös Jenan taistelu) oli 14. lokakuuta 1806 käyty Napoleonin sotien taistelu, jossa Preussin armeija kärsi ratkaisevan tappion Napoleonin komentamalle Ranskan armeijalle. Taistelu käytiin Jenan ja Auerstedtin ("Auerstädtin") kaupunkien alueella Saksissa. Taistelu käytiin vain muutamaa viikkoa neljännen liittokunnan sodan syttymisen jälkeen.
Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III oli solminut heinäkuussa 1806 salaisin liittosopimuksen Venäjän kanssa valmistautuen siten sotaan Ranskaa vastaan. Lokakuun alussa Braunschweigin herttua Kaarle Vilhelm Ferdinandin komentama preussilais-saksilainen armeija lähti etenemään Saksin läpi länteen uhatakseen ranskalaisia läntisessä Saksassa. Napoleon eteni kuitenkin nopeasti etelästä Thüringenin metsien kautta tarkoituksenaan yhyttää preussilaiset ennen kuin venäläiset ehtisivät liittyä heihin sekä katkaistakseen preussilaisten paluumahdollisuuden Elbejoelle. Kun Napoleonin 122 000 miestä käsittäneet joukot lähestyivät Preussin armeijan sivustaa, kuningas Fredrik Vilhelm määräsi jakamaan 114 000 miestä käsittäneet preussilais-saksilaiset joukot: Braunschweigin herttuan komentamat 63 000 miestä sijoitettiin Auerstädtiin ja ruhtinas Friedrich Ludwig von Hohenlohe-Ingelfingenin komentamat loput 51 000 miestä 24 kilometrin mittaiselle rintamalle Jenasta Weimariin.
Lokakuun 14. päivän aamuna Napoleon iski ensimmäisenä Jenaan, johon ruhtinas Hohenlohe-Ingelfingen oli sijoittanut 38 000 miestä. Napoleon kukisti iltapäivään mennessä nämä ja muutkin ruhtinaan joukot. Samaan aikaan Louis-Nicolas Davout’n komentamat 26 000 miestä hyökkäsivät Braunschweigin herttuan joukkoja vastaan Auerstädtissä. Kaarle Vilhelm Ferdinand hajotti ylivoimaiset joukkonsa erillisiin hyökkäyksiin, mikä auttoi Davout’ta pitämään pintansa. Herttuan haavoituttua kuningas Fredrik Vilhelm ryhtyi itse komentamaan armeijaansa, mutta preussilaisten taisteluinto laski kun tieto Jenan joukkojen tappiosta saapui. Heidän puolustuslinjansa Auerstädtissä luhistuivat noin tuntia myöhemmin. Myös kolmas, Jean-Baptiste Bernadotten komentama ranskalainen armeija oli ollut lähistöllä taistelun aikana, mutta Napoleonin määräyksestä huolimatta se ei osallistunut taisteluun.
Ranskalaiset menettivät taisteluissa noin 12 000 miestä. Preussilaiset ja saksilaiset menettivät 24 000 miestä kaatuneina ja haavoittuneina sekä 20 000 sotavankeina. Myös Braunschweigin herttua haavoittui kuolettavasti. Preussi kärsi seuraavina päivinä joukon muita murskatappioita ja 25. lokakuuta Davout’n joukot valtasivat kuningaskunnan pääkaupungin Berliinin. Kuningas ja Preussin armeijan jäljelle jäänyt osa joutui perääntymään Itä-Preussiin.
International Center of Photography
International Center of Photography (ICP) on Manhattanilla New Yorkissa sijaitseva valokuvamuseo ja -koulu sekä tutkimuskeskus. Cornell Capan vuonna 1973 perustama ICP on kasvanut yhdeksi maailman suurimmista valokuva-alan instituutioista.
ICP:n museon kokoelmissa on yli 130 000 valokuvaa ja lisäksi yli 200 000 negatiivia ja diafilmiä sekä papereita, filmejä ja audio- sekä videomateriaalia. Kokoelmissa on kuvia vanhoista dagerrotypioista ja valokuvapostikorteista uusiin valokuviin. Kokoelmissa on runsaasti materiaalia muun muassa Robert Capalta, Roman Vishniacilta, David Seymourilta, Werner Bischofilta, Dan Weinerilta, Henri Cartier-Bressonilta ja Weegeeltä.
ICP:n koulussa opiskelee noin 5 000 oppilasta, ja se järjestää vuosittain noin 400 kurssia, joiden sisältö vaihtelee perinteisestä valokuvauksesta ja pimiötyöskentelystä digitaaliseen valokuvaukseen. ICP:ssä on kolme opetusohjelmaa. Niistä yksi keskittyy dokumentaariseen valokuvaukseen ja kuvajournalismiin.
Tarja Halosen puisto
Tarja Halosen puisto () on pienehkö puisto Helsingin Kaupunginteatterin vieressä Helsingin Kallion kaupunginosassa. Puisto nimettiin presidentti Tarja Halosen mukaan Halosen täyttäessä 70 vuotta joulukuussa 2013. Teatteria rakastava ja Kalliosta kotoisin oleva Halonen "ei olisi osannut kuvitellakaan parempaa lahjaa kuin nimikkopuisto Helsingin Kaupunginteatterin kupeessa".
Helsingin kaupungilla on ollut tapana nimetä jokin katu, aukio tai puisto jokaisen tasavallan presidentin mukaan. Myös kaikkien aikaisempien presidenttien mukaan on Helsinkiin nimetty vähintään yksi paikka.
Puistossa sijaitsee vuonna 1970 pystytetty Kari Juvan suurikokoinen veistos "Thalia ja Pegasos".
MKTO
MKTO on yhdysvaltalainen popduo, jonka muodostaa Malcolm David Kelley ja Tony Oller. Miehet tapasivat vuonna 2010 kuvatessaan televisiosarjaa "Gigantic". Myöhemmin he päättivät perustaa duon, jonka nimi tulee jäsenten nimikirjaimista. He saivat levytyssopimuksen Columbian kanssa, ja julkaisivat debyyttisinglensä "Thank You" tammikuussa 2013. Yhtyeen mukaan nimetty esikoisalbumi julkaistiin 31. tammikuuta 2014. Se saavutti ensimmäisen sijan Australian albumilistalla.
Päijät-Hämeen neuroyhdistys
Päijät-Hämeen neuroyhdistys ry (entinen Päijät-Hämeen MS-yhdistys) toimii MS-tautia ja harvinaisia neurologisia sairauksia (harnes) sairastavien henkilöiden sekä läheistensä tukena ja vertaisverkostona. Yhdistyksen jäseneksi voivat liittyä sairastuneet ja heidän läheiset tai muuten yhdistyksen toimintaa kannattavat ihmiset ja yhteisöt. Yhdistyksen tarkoitus on jakaa tietoa, edistää kuntoutusta ja sosiaalisia oikeuksia. Yhdistys on Neuroliiton alueellinen jäsenyhdistys.
Päijät-Hämeen neuroyhdistys on perustettu 24.1.1979 Lahdessa. MS-yhdistystoiminta on kuitenkin alkanut seudulla ensimmäisen kerran jo vuonna 1974 Lahden MS-kerhona, joka toimi Helsingin MS-yhdistyksen alaisena. Lahden MS-kerhon perustavassa kokouksessa Risto ja Saara Mäki-Ketelän kotona oli toiminnanjohtaja Liisa Leiva MS-liitosta, ylihoitaja Soile Hemmi Lahden kaupungin avosairaanhoidosta, Juhani Siikander Inva-keskuksesta ja 13 MS-tautia sairastavaa henkilöä. Vuodesta 1979 yhdistys toimi nimellä Päijät-Hämeen MS-yhdistys. Vuoden 2016 alusta yhdistyksen nimi muuttui ja nykyinen nimi on Päijät-Hämeen neuroyhdistys.
Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen puheenjohtajat:
Lähde: Yhdistyksen historiikki ja toimintakertomukset.
Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen toimialue on Päijät-Hämeen keskussairaalan piiri. Toiminta-alueen paikkakuntia ovat Asikkala, Hartola, Heinola, Hollola, Hämeenkoski, Iitti, Kärkölä, Lahti, Myrskylä, Nastola, Orimattila, Padasjoki, Pukkila ja Sysmä. Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen toimisto sijaitsee Lahdessa.
Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen toiminta sisältää mm. jäseniltoja, kerhomuotoisia tapaamisia, liikuntaryhmiä, retkiä, tapahtumia ja tukihenkilötoimintaa. Jäseniltoja on noin kerran kuukaudessa vaihtuvin teemoin, samoin kerhot kokoontuvat myös noin kerran kuussa. Yhdistyksen päätapahtuma on vuosittainen KesäMäsä, joka järjestetään Lahden satamassa yhteistyössä Invalidiliitto ry:n kanssa.
Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen toiminnan tarkoitus on:
Näiden lisäksi yhdistyksellä on:
Yhdistystoiminta on vapaaehtoistoimintaa.Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen kerhot kokoontuvat noin kerran kuukaudessa.
Kloorifeniramiini
Kloorifeniramiini eli kloorifenamiini (CHClN) on antihistamiineihin kuuluva lääkeaine. Se ei ole yhtä unettava kuin monet muut ensimmäisen sukupolven antihistamiinit.
Kloorifeniramiini on huoneenlämpötilassa kirkas öljymäinen neste. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sillä on kaksi enantiomeeria. Lääkkeenä kloorifeniramiinia käytetään tyypillisesti raseemisena seoksena, mutta kloorifeniramiinin S-enantiomeeri on vaikutuksiltaan sata kertaa potentimpi kuin R-kloorifeniramiini. Kloorifeniramiinin vaikutus perustuu H-histamiinireseptorin toiminnan estämiseen, mikä estää histamiinin sitoutumisen reseptoriin ja histamiinin vaikutusten ilmentymisen. Yhdistettä käytetään allergisen nuhan, nokkosrokon ja astman hoidossa. Eläimissä yhdiste metaboloituu demetyloitumalla ja hapettumalla.
Kloorifeniramiinin synteesiin käytetään kahta tapaa. Vanhemmassa tavassa p-klooribentsyylinitriili reagoi 2-bromipyridiinin kanssa natriumamidin vaikutuksesta p-kloorifenyyli-2-pyridyyliasetonitriiliksi, joka edelleen reagoi 2-dimetyyliaminoetyylikloridin kanssa ja tämän välituotteen hydrolyysi ja dekarboksylointi happamissa olosuhteissa johtaa kloorifeniramiinin muodostumiseen.
Toinen kloorifeniramiinin valmistukseen käytettävä menetelmä on 2-(4-klooribentsyyli)pyridiinin reaktio 2-dimetyyliaminoetyylikloridin kanssa natriumamidin läsnä ollessa.
Tupakanvastainen liike natsi-Saksassa
Natsi-Saksassa aloitettiin tupakoinninvastainen liike sen jälkeen, kun saksalaiset lääkärit olivat havainneet yhteyden tupakoinnin ja keuhkosyövän välillä. Hallitus tuki kampanjaa natsien päästyä valtaan ja kansallissosialistien johto tuomitsi tupakoinnin. Liikkeen myötä muun muassa kiellettiin tupakointi raitiovaunuissa, linja-autoissa ja kaupunkijunissa, pienennettiin tupakka-annoksia Wehrmachtissa sekä korotettiin tupakkaveroa.
Christian von Haugwitz
Christian August Heinrich Kurt von Haugwitz (11. kesäkuuta 1752 Peuke bei Oels, Sleesia – 9. helmikuuta 1832 Venetsia, Itävalta-Unkari) oli preussilainen kreivi, poliitikko ja diplomaatti, joka toimi Preussin ulkopolitiikan pääarkkitehtina vuosina 1792–1806.
Haugwitz opiskeli Hallen ja Göttingenin yliopistoissa, minkä jälkeen hän matkusteli Euroopassa. Liityttyään ruusuristiläisiin hän pääsi tutustumaan Preussin kuningas Fredrik Vilhelm II:n tärkeään neuvonantajaan Hans Rudolf von Bischoffwerderiin. Tämä avasi Haugwitzille tien diplomaatiuralle ja 1792 hänet nimitettiin Preussin lähettilääksi Wieniin. Saman vuoden lopussa hänet kutsuttiin Preussin ulkoministeriksi. Hän neuvotteli tammikuussa 1793 Puolan toisen jaon yhdessä Venäjän kanssa itävaltalaisten tietämättä. Preussin ja Itävallan suhde jännittyi entisestään, kun Haugwitz vuonna 1795 junaili Baselin rauhansopimuksen, joka irrotti Preussin Ranskan vallankumoussodista. Ranskan voimistuttua Haugwitz olisi halunnut Preussin liittyvän Ranskan vastaiseen toisen liittokunnan sotaan vuonna 1799, mutta kuningas Fredrik Vilhelm III kieltäytyi. Toisen liittokunnan hajottua Preussi liittoutui Venäjän kanssa.
Kun Napoleon vuonna 1803 miehitti Englannille kuuluuneen Hannoverin Saksassa, eikä kuningas Fredrik Vilhelm vieläkään suostunut toimiin Ranskaa vastaan, Haugwitz erosi vastalauseena elokuussa 1804. Kun Ranskan joukot kolmannen liittokunnan sodan aikana syksyllä 1805 loukkasivat puolueettoman Preussin aluetta Ansbachissa, Haugwitz toimitti henkilökohtaisesti Napoleonille Preussin uhkavaatimuksen, jossa uhattiin sodanjulistuksella mikäli Ranska ei hyväksyisi Preussin välitystä sotivien osapuolten kesken. Kun Napoleon kuitenkin löi itävaltalaiset ja venäläiset Austerlitzin taistelussa joulukuun 1805 alussa, Haugwitz joutui allekirjoittamaan 15. joulukuuta Schönbrunnin sopimuksen, jonka mukaan Preussin oli liittouduttava Ranskan kanssa sekä vaihdettava alueitaan Hannoveriin. Sopimus teki Preussin täysin riippuvaiseksi Ranskasta.
Napoleon painosti Haugwitzin seuraajaksi tulleen Karl August von Hardenbergin eroamaan Preussin hallituksesta huhtikuussa 1806, jolloin Haugwitz palasi aiempaan tehtäväänsä. Hänen johdollaan Preussi ryhtyi sangen huonosti valmistautuneena elokuussa 1806 uuteen sotaan Napoleonia vastaan, mutta kärsi murskatappion Jenan–Auerstädtin taistelussa lokakuussa. Haugwitz erosi uudelleen hallituksesta marraskuussa 1806, eikä enää palannut. Hän asui vuodesta 1820 Italiassa. Hänen muistelmansa julkaistiin postuumisti vuonna 1837 nimellä "Fragment de mémoires inédits du comte de Haugwitz".
Louis Ferdinand (Preussin prinssi)
Friedrich Ludwig Christian (tunnettu yleisesti nimellä Louis Ferdinand; 18. marraskuuta 1772 – 10. lokakuuta 1806 Saalfeld) oli Preussin prinssi ja sotilas. Hän oli prinssi August Ferdinandin poika ja kuningas Fredrik Suuren veljenpoika. Louis Ferdinand kunnostautui vuosina 1793–1794 käydyssä sodassa Ranskaa vastaan. Napoleonin sotien aikana vuonna 1804 hän pyrki saamaan sotaliiton Preussin ja Itävallan välille Ranskaa vastaan. Kun neljännen liittokunnan sota vuonna 1806 puhkesi, hän sai komentoonsa ruhtinas Hohenlohen komentaman armeijan 8 000 miestä käsittäneet etujoukot. Louis Ferdinand kaatui Saalfeldin taistelussa 10. lokakuuta ranskalaisen ratsumiehen surmaamana.
Prinssi Louis Ferdinand tunnettiin myös musiikillisesta lahjakkuudestaan ja hän sävelsi joitain pianoteoksia.
Aku Paasi
Aku Paasi, (aik. August Pyy; 1895 Suurpero, Viipurin maalaiskunta – 1937 t. 1938 Neuvostoliitto) oli suomalainen SKP:n ns. revolverioppositioon kuulunut punaupseerikoulun oppilas. Hän johti vuonna 1920 Pietarissa ns. Kuusisen klubin murhat suorttanutta kuuden punaupseerikoulun oppilaan ryhmää.
Viipurin seudulta kotoisin olleen Paaden isällä oli maatila ja Paasi kävi itsekin Suomessa pehtorikoulun. Hän työskenteli myös viilarina rautateillä ja johti sisällissodan aikana Suurperon punakaartia. Sen jälkeen hän siirtyi Venäjälle aikoen ryhtyä maanviljelijäksi Altain alueella. Oleskeltuaan vuonna 1918 Buin siirtolassa Paasi asettui Pietariin ja meni oppilaaksi Pietarin punaupseerikouluun. Hän valmistui huhtikuussa 1919 koulun tykistölinjalta ja osallistui 1919–1920 taisteluihin Itä-Karjalassa muun muassa tykkipatterin komentajana.
Venäjälle paenneiden suomalaiskommunistien rivijäsenten elämä oli köyhää ja heidän arvostelunsa tukahdutettiin kommunistipuolueen johdon taholta muun muassa erottamalla arvostelijoita puolueesta. Puolueen sisälle muodostuikin oppositioryhmittymä (ns. revolverioppositio), joka päätti iskeä eli ""poistaa johdon ja joukkueen välisen kuilun"" avoimella hyökkäyksellä. Oppositio oli tyytymätön myös punaupseerikoulun komissaarina toimineen Eino Rahjan johtamistyyliin, puolueen keskuskomitan jäsenille yhteisistä varoista maksettuihin palkkioihin sekä siihen että keväällä 1919 Narvan taisteluun lähetetty Suomen komppania oli kärsinyt jo ennen rintamalle tuloa suuret tappiot johdon tekemien virheiden takia.
Paasi erotettiin oppositiotoimintansa vuoksi SKP:stä heinäkuussa 1920. Paaden johtama kuuden punaupseerioppilaan ryhmä ampui 31. elokuuta 1920 kahdeksan SKP:n jäsentä ja haavoitti kymmentä. Teon jälkeen ryhmä antautui vapaaehtoisesti miliisille.
Kaksi vuotta myöhemmin pidetyssä oikeudenkäynnissä heidät tuomittiin lieviin, 3–5 vuoden vankeusrangaistuksiin lukuun ottamatta SKP:n oppositioon kuuluneita Voitto Elorantaa ja Elvira Willman-Elorantaa, jotka teloitettiin. Paasi sai viiden vuoden karkotustuomion, jota hän kärsi aluksi Taka-Baikalin Tšitassa. Sittemmin hän sai työpaikan Burjatian ASNT:n maatalousasiain kansankomissariaatissa ja asettui asumaan Verhneudinskiin. Vuodesta 1924 hän oli Burjato-Mongolian ASNT:n valtion karjanjalostuksen apulaisjohtaja. Eräiden tietojen mukaan hänet vangittiin Stalinin vainojen aikaan 1937 ja teloitettiin, toisten tietojen mukaan hän kuoli luonnollisen kuoleman.
Pekka Helo
Pekka Helo (s. 25. helmikuuta 1945, Kajaani) on suomalainen luontovalokuvaaja ja -kirjailija, koulutukseltaan kansakoulunopettaja. Hänen kirjansa "Kotka, lintujen kuningas", valittiin vuoden luontokirjaksi 1981, ja vuonna 1985 hän sai Valtion tiedonjulkistamispalkinnon kirjastaan "Yön linnut". Hän on toimittanut useita luontokirjoja, joilla on monta kirjoittajaa. Helo on kuulunut Vuoden luontokuva -kilpailun palkintotuomaristoon.
Luise von Mecklenburg-Strelitz
Luise Auguste Wilhelmine Amalie von Mecklenburg-Strelitz (10. maaliskuuta 1776 Hannover – 19. heinäkuuta 1810 Hohenzieritz, Neustrelitz) oli Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III:n puoliso. Heidän lapsiaan olivat Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV ja Saksan keisari Vilhelm I.
Luise oli Mecklenburg-Strelitzin herttua Kaarle II:n tytär. Hän meni jouluaattona 1793 naimisiin silloisen Preussin kruununprinssin Fredrik Vilhelmin kanssa, josta tuli 1797 maansa hallitsija. Vuosina 1806–1807 käydyssä tappiollisessa sodassa Ranskaa vastaan kuningatar Luise esiintyi voimakkaasti sodankäynnin tukijana. Vuoden 1807 Tilsitin rauhanneuvotteluiden yhteydessä hän neuvotteli henkilökohtaisesti Napoleonin kanssa miehensä sijasta, ja yritti turhaan saada Magdeburgin palautetuksi Preussille. Seuranneen ranskalaisen miehityksen aikana Luise tuki Karl vom Steinin ja Karl August von Hardenbergin uudistuspolitiikkaa, joka tähtäsi Preussin vahvistamiseen. Hän oleskeli 1807–1809 Königsbergissä ja sen jälkeen Pietarissa, minkä jälkeen vietti viimeiset kuukautensa sairaana miehensä luona Berliinissä. Hän kuoli vieraillessaan isänsä luona Mecklenburgissa.
Isänmaallisena esiintyneestä kuningatar Luisesta tehtiin myöhemmin Preussissa ja Saksassa ihanteellisen naisen vertauskuva. Hänen mukaansa nimettiin 1814 perustettu Louisen ritarikunta ja Saksan monarkistien 1923 perustama Bund Königin Luise -järjestö. Hänen mukaansa nimettiin myös useita Königin Luise -nimisiä paikkoja, kirkkoja ja Saksan laivaston aluksia.
John Wilhelmsson
John Wilhelmsson (s. 1869 Parainen) oli suomalainen varastonhoitaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Wilhelmsson julkaisi vuosien 1906–1929 välillä kahdeksan runokokoelmaa nimellä "Allmogemans tankar".
Pohjolan isäntä
Pohjolan isäntä on Suomen kansalliseepoksessa Kalevalassa esiintyvä hahmo. Pohjolan isäntä on Pohjolan emännän, Louhen puoliso. Lemminkäinen surmaa Pohjolan isännän Pohjolan häissä.
Arvo E. Korhonen
Eemil Arvid (Arvo Eemeli) Korhonen (19. syyskuuta 1869 Nurmes – 11. elokuuta 1940 Rauma) oli suomalainen lyseon lehtori ja kirjailija.
Korhosen vanhemmat olivat nahkuri, työnjohtaja Juho Korhonen ja Katariina Inkala. Hän pääsi yksityisesti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta 1891 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1897.
Korhonen toimi Viipurin suomalaisen lyseon historian, maantiedon ja suomen kielen nuorempana kollegana ja myöhemmin lehtorina vuosina 1902–1935.
Korhonen julkaisi 1895 nimimerkillä "Arvo K." kertomuskokoelman "Veneellä poikki Suomenniemen : seikkailuja Pohjanmaan vesillä ja saloilla". Hän teki kesällä 1895 kahden matkatoverin kanssa venematkan Kemijokivartta Rovaniemelle ja edelleen Auttijokea pitkin vedenjakaja ylittäen Kitkan vesistöön sekä sieltä Kitkajokea ja Oulankajokea pitkin Paanajärvelle. Matkalaiset palasivat takaisin Kuusamon kautta laskien sitten Iijokea pitkin Perämeren rannalle ja edelleen Ouluun. Tätä matkaa Korhonen kuvasi kirjassa.
Arvo Korhonen oli naimisissa vuodesta 1898 Edith Ottilia Roosin kanssa.
Nimellä "Arvo E. Korhonen":
Nimimerkillä "Arvo K.":
Chelsea (Manhattan)
Chelsea on kaupunginosa () Manhattanilla, New Yorkissa. Se sijaitsee Midtownin länsiosassa, mutta käsitykset alueen rajoista vaihtelevat. Esimerkiksi About.com -sivuston mukaan ne ovat 15th Street etelässä, 34th Street pohjoisessa, Hudson lännessä ja Sixth Avenue idässä. "New York Magazinen" kiinteistönvälityspalstan mukaan Chelsea ulottuu 14th Streetiltä 29th Streetille ja Hudsonista Broadwaylle. Virallisesti on määritelty ainoastaan Chelsean historiallinen alue (), jonka rajat ovat 20th Street, 22nd Street, Tenth Avenue ja Eighth Avenue. Hallinnollisesti Chelsea ja viereinen Clintonin kaupunginosa kuuluvat Manhattanin 4. hallintoalueeseen ().
Chelseassa oli maatila 1750-luvulla. Sen jälkeen se on ollut kaupungin ensimmäinen teatterialue, muodikas asuinalue ja 1920- ja 1930-luvuilla vilkas punaisten lyhtyjen alue. Vielä 1980-luvulla Chelsea oli vähätuloisten asuinalue, joka oli myös seksuaalivähemmistöjen suosiossa, mutta sen jälkeen siitä on tullut taiteilijoiden ja taidegallerioiden keskuspaikka. Hotel Chelsea on boheemien taiteilijoiden maamerkki, missä ovat asuneet muun muassa William S. Burroughs ja Bob Dylan ja missä Sid tappoi Nancyn.
Manhattanin jatkuvasti pohjoiseen suuntautuvassa muuttoliikkeessä Greenwich Villagen korkeat hinnat ajoivat asukkaita 1980-luvun lopussa Chelseaan, josta monet ovat muuttaneet edelleen Hell’s Kitchenin ja Washington Heightsin alueille. Vuokratason noustessa monet toimistorakennukset ja varastot on muutettu osaketaloiksi, ja nykyään Chelseassa on paljon miljoonien dollarien arvoisia rivitaloja ja loft-asuntoja.
Chelsea on silti yhä niitä harvoja paikkoja New Yorkissa, jossa on kaikenlaisia asuntoja, vuokrakerrostaloja, yhden perheen rivitaloja ja uusia lasiseinäisiä osaketaloja, jopa samassa korttelissa. Seventh ja Ninth Avenuen välisellä alueella jotkin vuokra-asunnot ovat Manhattanin halvimpia. Historiallisella alueella on hienoja esimerkkejä 1800-luvun kaupunkiasunnoista pienten puutarhojen ja kukkivien puiden keskellä. High Linen puisto on nostanut lisää kiinteistöjen arvoa, etenkin Tenth Avenuen ja West Streetin välillä, ja West Streetin varrelle on noussut huippuarkkitehtien, kuten Frank Gehryn ja Jean Nouvelin suunnittelemia rakennuksia.
Chelsea on New Yorkin taidekeskus, jossa on satoja gallerioita. Taideyhteisö puhkesi kukkaan, kun Tenth ja Twelfth Avenueiden välisen alueen varikot, tallit ja varastot otettiin uuteen käyttöön. Yksi pioneereista oli taidesäätiö Dia, joka perusti vuonna 1987 näyttelytilan 22nd Streetille. Melkein kaikki tunnustetut ja arvostetut galleriat ovat ottaneet Chelsean tukikohdakseen, ja gallerioita on tiheässä etenkin Länsi-Chelseassa 20th ja 28th Streetin välissä. Tunnettuja ovat muun muassa Gagosianin, Matthew Marksin ja Sonnabendin galleriat.
Salpa (elokuva)
Salpa on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Zagros Manucharin käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen draamaelokuva. Elokuva on Irakin kurdeihin kuuluvan Manucharin esikoiselokuva ja ensimmäinen pakolaisen tekemä pitkä elokuva Suomessa. Elokuva kertoo puhevikaisen murrosikäisen pojan vaikeuksista. Poikaa esittää Elis Lindfors ja muissa pääosissa esiintyvät Eero Enqvist ja Elena Leeve.
ZootFly
ZootFly oli vuonna 2002 perustettu slovenialainen videopeliyritys, jonka tuotteet olivat pääasiassa PlayStation 3, Xbox 360, Wii ja PC -alustoille. Yritys työllisti 45 henkilöä.
Vuonna 2013 internetkasinoyritys Interblock osti ZootFlyn. ZootFly lopetti videopelien tekemisen ja siirtyi internetissä pelattaviin kasinopeleihin uudella nimellä, IBzoot.
Walter Johansson
Armas Walter Johannes Johansson, sukunimi myöh. "Jousio" (18. elokuuta 1884 Vaasa – 15. huhtikuuta 1936 Ilmajoki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
South Park: The Stick of Truth
South Park: The Stick of Truth on Obsidian Entertainmentin ja South Park Digital Studiosin kehittämä roolipeli, joka on julkaistu maaliskuussa 2014. Peli perustuu Trey Parkerin ja Matt Stonen ohjelmaan "South Park".
Peli kertoo nuoresta pojasta, joka on muuttanut uuteen kaupunkiin, South Parkiin, ja alkaa etsiä uusia ystäviä. Päähahmo tapaa miltei heti Buttersin, joka on leikkimässä. Butters ehdottaa että päähahmo lähtisi hänen mukaansa tapaamaan Cartmania. Pelin idea on osallistua roolipeliin, jota kaikki kaupungin lapset pelaavat.
Keskisuomalaisessa kriitikko Marko Ahonen kutsuu peliä ”hauskimmaksi koskaan tehdyksi videopeliksi”. Hän summaa: ”"South Park: The Stick of Truth on South Park -faneille" mestariteos ja muille todella mainio roolipeli.” Peli on saanut myös kritiikkiä tietyistä kohtauksista, mikä johti siihen, että Euroopan-versiota pelistä on sensuroitu hieman.
Happoradion diskografia
Tämä on suomalaisen rockyhtye Happoradion diskografia.
Kuka sen opettaa (kappale)
”Kuka sen opettaa” on Kaija Koon kappale hänen saman nimiseltä kahdenneltatoista studioalbumiltaan. Singlenä kappale julkaistiin 21. helmikuuta 2014. Sen on säveltänyt Jonnaemilia Kärkkäinen ja Mikko Tamminen sekä sanoittanut Paula Vesala.
Kappaleen sanoitus kertoo siitä, miten suhteen ja rakkauden lopettaminen onnistuu. Levy-yhtiön tiedotteessa Kaija Koo kuvaili sitä näin: ”Kappaleen teksti on kuin omasta elämästäni, enhän sitä muuten pystyisi laulamaankaan. Olen käyttänyt tulkinnassa koko tunneskaalaani. Kaikista levyttämistäni kappaleista tämä on ollut haastavin, mutta kuten sanotaan: vaikein lapsi on myös rakkain”. Radio Suomipopin haastattelussa artisti kertoi kappaleen olevan haastava myös laulullisesti.
Laajempi autismin fenotyyppi
Laajemmalla autismin fenotyypillä (engl. "broad autism") eli laajemmalla Aspergerin syndrooman fenotyypillä viitataan niihin autistien tai aspergerien sukulaisiin, joilla esiintyy autismin kirjoon liittyviä piirteitä ja oireita, mutta niin vähäisessä määrin, että se ei riitä autismin kirjon diagnoosiin.
Muutokset yhdysvaltalaisessa DSM- diagnoosiluokituksessa saattavat lisätä laajemman autismin fenotyypin tarvetta, sillä vuonna 2013 julkaistussa DSM-5 luokituksessa esimerkiksi Aspergerin oireyhtymä on vain eräs autismikirjon häiriö (Autism spectrum disorder) ilman omaa nimettyä diagnoosia mikäli kriteerit täyttyy. Muussa tapauksessa se jää ilman varsinaista diagnoosia. . Laaja-alaisiin kehityshäiriöihin on luettu autismi, Aspergerin oireyhtymä (AS) ja tarkemmin määrittelemätön laaja-alainen kehityshäiriö/epätyypillinen autismi. Useat diagnostiset kriteerit, päällekkäisyydet, epätarkkuudet ja monien psykiatristen liitännäishäiriöiden poissulkeminen laaja-alaisissa kehityshäiriöissä ovat aiheuttaneet sekaannuksia.. Myös osa niistä jotka aiemmin olisivat saaneet Aspergerin oireyhtymän diagnoosin siirtynevät autismikirjon häiriön ulkopuolelle laajempaan autismin fenotyyppiin .
Monumenta Germaniae Historica
Monumenta Germaniae Historica (latinaa, ”Saksan historian monumentteja”) on moniosainen lähdejulkaisusarja, joka sisältää Saksan historiaan liittyviä asiakirjoja noin vuosien 500 ja 1500 väliseltä ajalta. Sarjan julkaisu käynnistettiin 1800-luvun alussa saksalaisen kansallistunteen nousun innoittamana, ja se toimi esikuvana vastaaville julkaisusarjoille monissa muissa maissa.
Julkaisusarjan alullepanija oli preussilainen valtiomies Karl vom Stein, joka eläkepäivinään suuntasi huomionsa Saksan historiaan. Hän perusti Frankfurt am Mainissa vuonna 1819 Saksan vanhemman historian seuran ("Gesellschaft für Deutschlands Ältere Geschichtskunde"), joka ryhtyi toimittamaan lähdejulkaisusarjaa. Päätoimittajana oli vuodesta 1823 Georg Heinrich Pertz, jonka kykyjen ansiota hankkeen onnistuminen suurelta osin oli. Sarjan ensimmäinen osa ilmestyi 1826. Pertz jatkoi hankkeen johdossa vuoteen 1874. Häntä seurasivat Georg Waitz (1874–1886), Wilhelm Wattenbach (1886–1888) ja Ernst Dümmler (1888–1902). Pertzin päätoimittajakauden aikana sarjassa julkaistiin 20 osaa, ja vuoteen 1925 mennessä niitä ilmestyi 100 lisää. Julkaisijana alkujaan toiminut seura korvattiin vuonna 1875 keskusjohdolla ja 1935 erityisellä valtakunnaninstituutilla, joka kuitenkin lakkautettiin toisen maailmansodan jälkeen. Vuodesta 1949 alkaen hankkeesta on vastannut Müncheniin sijoitettu instituutti, jolla on julkisyhteisön asema. Sen toimipaikka on vuodesta 1967 alkaen ollut Baijerin valtionkirjaston yhteydessä.
Sarjassa ilmestyneet osat on jaettu viiteen kokonaisuuteen: "Scriptores" (historioita ja kronikoita), "leges" (vanhoja lakeja), "diplomata" (asiakirjoja), "epistolae" (kirjeitä) ja "antiquitates" (muinaismuistoja).
Hitlerin päämajat
Hitlerin päämajat olivat natsi-Saksan johtajan Adolf Hitlerin toisen maailmansodan aikaisia päämajoja, joista hän johti Saksan sodankäyntiä. Hitler perusti päämajojaan eri puolille Eurooppaa sodan aikana.
Hitlerin päämajalla voidaan tarkoittaa:
Koirat (lehti)
Koirat (lehden kannessa myös Koirat: Eläinmaailma ja Koirat: koiraihmisten ykköslehti) oli suomalainen koira-aiheinen aikakauslehti, joka ilmestyi vuosina 1995–2000. Lehti ilmestyi kuudesti vuodessa. Vuonna 2000 Eläinmaailma ja "Koirat" yhdistettiin ja julkaisu jatkoi nimellä "Lemmikit & eläinmaailma". Jo vuonna 1993 oli julkaistu lehti nimeltä "Eläinmaailma : Lemmikit", jonka teemanumeron aiheena oli ollut koirat.
Le Mansin 24 tunnin ajo 2013
Le Mansin 24 tunnin ajo 2013 () oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 22.–23. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Allan McNishin, Tom Kristensenin ja Loïc Duvalin autokunta.
Kilpailun toisella kierroksella Allan Simonsen ajoi rajusti päin kaidetta, ja kuoli saamiinsa vammoihin samana päivänä.
Battle Beast (albumi)
Battle Beast on suomalaisen Battle Beast -yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin toukokuussa 2013 Warner Music Finland- ja Nuclear Blast -levymerkeillä. Levy nousi julkaisuviikollaan Suomen albumilistan viidennelle sijalle, ja viipyi listalla 17 viikkoa.
Ruotsalainen metalliyhtye Sabaton on coveroinut kappaleen "Out of Control" vuoden 2014 "Heroes"-albuminsa bonusraidalle.
Sloane 313
Sloane 313 on suomalaisen deathrock-yhtye Babylon Whoresin ensimmäinen EP-levy. Se julkaistiin vuonna 1995 levymerkillä Sugar Cult.
Albumi äänitettiin ja miksattiin kahdessa päivässä Helsingissä lokakuussa 1994.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Ike Vil.
Deggael
Deggael (A Rat's God) on suomalaisen deathrock-yhtye Babylon Whoresin järjestyksessään kolmas EP-levy. Se julkaistiin vuonna 1997 levymerkillä Heroine.
EP:n julkaisi uudelleen vuonna 1998 Spinefarm Records. Se sisältää musiikkivideon kappaleesta "In Arcadia Ego"
Kaikki kappaleet sanoittanut Ike Vil.
Nokia Asha 503
Nokia Asha 503 on älypuhelin, jossa on 5 megapikselin kamera ja 2,8 tuuman näyttö.
King Fear
King Fear on suomalaisen deathrock-yhtye Babylon Whoresin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999 levymerkillä Necropolis Records.