hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Alueseurakunta
Alueseurakunta on Suomessa käytössä oleva nimitys evankelis-luterilaisen seurakunnan osalle. Kuntaliitosten yhteydessä myös alueen seurakunnat ovat yhdistyneet ja uuden suuren seurakunnan perusseurakuntatyön käytännön toteutusta varten on muodostettu alueseurakuntia tai kappeliseurakuntia uusiksi alueyksiköiksi. Kirkkolainsäädännön mukaan yhden kunnan alueella saa olla vain yksi seurakuntatalous. Se tarkoittaa, että joko yhden seurakunnan alue käsittää koko kunnan alueen tai usea seurakunta (yleensä paikallisseurakunnat, mutta eräissä kaksikielisissä kunnissa yksi suomen- ja yksi ruotsinkielinen) muodostaa seurakuntayhtymän. Siten kuntaliitos aiheuttaa aina myös muutoksen seurakuntajakoon.
Alueseurakunnassa tapahtuvaa työtä johtaa aluekappalainen yhdessä alueneuvoston kanssa. Alueneuvosto saa päättää muun muassa joidenkin määrärahojen käytöstä ja vaikuttaa työntekijöiden valintaan. Alueseurakuntien papit, kanttorit ja muut työntekijät huolehtivat ainakin seuraavista työaloista: jumalanpalvelus, musiikki, lapsityö, nuorisotyö, perhetyö, aikuistyö, rippikoulu, diakonia ja kansainvälinen työ. Esimerkiksi Jyväskylän seurakunta koostuu yhdeksästä alueseurakunnasta ja lisäksi pääkirkosta (Taulumäen kirkko), joka ei kuulu mihinkään alueseurakuntaan.
Alueseurakunta-nimitys ei ole käytössä kaikissa laaja-alueisissa seurakunnissa. Esimerkiksi Salon seurakunnan osia kutsutaan alueiksi. Lainsäädäntö ei myöskään käytä nimitystä alueseurakunta, vaan sitä vastaa nimitys seurakuntapiiri.
Harvey Cox
Harvey Cox (syntynyt 19. toukokuuta, 1929, Malvern) on yhdysvaltalainen teologi. Hän näkee maallistumisen peruuttamattomana, vapauttavana muutoksena. Hän kannattaa kaupungistumista ja uskoo, että maallistumisen tuloksena syntyy maailmankaupunki, teknopolis. Hän työskenteli professorina Harvard Divinity Schoolissa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2009.
Staatsratsgebäude
Staatsratsgebäude on entinen Itä-Saksan valtioneuvoston rakennus Berliinin historiallisessa keskustassa Spreeinselin saarella, Schlossplatz-aukion etelälaidalla.
Valtioneuvosto perustettiin DDR:n ”kollektiiviseksi valtionpäämieheksi” ensimmäisen presidentin Wilhelm Pieckin kuoltua vuonna 1960. Roland Kornin ja Hans Erich Bogatzkyn suunnittelema valtioneuvoston talo valmistui vuosina 1962–1964. Se oli ensimmäinen Berliinin keskustaan rakennettu uusi hallintorakennus toisen maailmansodan jälkeen. Rakennus täyttää siipineen ja puutarhoineen kokonaisen korttelin. Sen tieltä purettiin Cöllnin vanhaankaupunkiin kuuluneita asuinkortteleita ja koko Brüderstrassen pohjoispää. Vaikka valtioneuvoston talo on moderni rakennus, sen tilojen jaottelu noudattelee entisen Berliinin kaupunkilinnan Lustgartenin puoleista osaa. Rakennuksen porraskäytävän ikkunoita koristavat Walter Womackan lasimaalaukset "Saksan työväenliikkeen historiasta". Talo sisältää muitakin taideteoksia.
Rakennuksen julkisivuun on sisällytetty ainoa vanhasta kaupunkilinnasta säilytetty osa, niin sanottu Liebknecht-portaali, eli portaali, jonka parvekkeella seisten Karl Liebknecht oli vallankumouksen aikana 9. marraskuuta 1918 julistanut sosialistisen tasavallan perustetuksi. Portaali oli otettu talteen, kun muu linna purettiin 1950 ja se pystytettiin uudelleen osaksi valtioneuvoston taloa. Sen tarkoitus oli kytkeä symbolisesti DDR:n valtiolliset instituutiot osaksi vanhempaa vallankumouksen traditiota.
Saksan liittokanslerin virasto toimi rakennuksessa kaksi vuotta 1999–2001 ennen nykyisen Bundeskanzleramtin valmistumista. Vuodesta 2006 rakennusta on käyttänyt European School of Management and Technology.
Artur Avila
Artur Avila Cordeiro de Melo (s. 29. kesäkuuta 1979) on brasilialais-ranskalainen matemaatikko.
Avila oli yksi neljästä tutkijasta, jotka palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 2014. Hän väitteli tohtoriksi dynaamisista järjestelmistä 21-vuotiaana.
Manjul Bhargava
Manjul Bhargava (s. 1974) on kanadalainen matemaatikko, joka työskentelee Princetonin yliopistossa lukuteorian parissa. Bhargava oli yksi neljästä tutkijasta, jotka palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 2014.
Palkintoperustelujen mukaan hän on poikkeuksellisen luova matemaatikko jolla on tajua yksinkertaisten ongelmien kauneudelle.
NonStop Games
Nonstop Games on Singaporessa toimiva suomalaislähtöinen pelitalo. Yhtiön perustivat vuonna 2011 Teemu Ikonen, Henrik Karlström, Juha Paananen ja Henric Suuronen. Candy Crush Saga -pelistä tunnettu pelitalo King kertoi elokuussa 2014 ostaneensa Nonstop Gamesin 75 miljoonalla eurolla.
Päättymätön tarina
Päättymätön tarina (, ) on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut Wolfgang Petersenin ohjaama fantasiaelokuva.
Elokuva kertoo kymmenvuotiaasta Bastianista, jolla on vaikeuksia sekä koulussa että kotona. Eräänä päivänä Bastian varastaa antikvariaatista vanhan kirjan nimeltä "Tarina vailla loppua" ja piiloutuu koulun ullakolle lukemaan kirjaa.
Kirja kuvaa satuolentojen kansoittamaa Fantaasia-nimistä maailmaa ja nuoren Atrejun suurta etsintäretkeä, kun hän pyrkii pelastamaan maailmansa sitä uhkaavalta pahalta voimalta. Atreju muun muassa tapaa valtakunnan hallitsijan Ikuisen Lapsuuden Valtiattaren ja saa häneltä medaljongin nimeltä Auryn, jonka on tarkoitus suojella ja opastaa häntä.
Bastian lukee Atrejun seikkailuija, ja vähitellen hänestä tulee osa kirjan tapahtumia. Lopulta Bastianista tulee sankari, sillä hän pelastaa koko Fantaasian tuholta.
Elokuva kattaa vain sen perustana olevan kirjan ensimmäisen osan. Suurin osa elokuvasta kuvattu Saksassa, mutta Bastianin kohtaukset on kuvattu Vancouverissa Kanadassa.
Elokuvan musiikin on säveltänyt saksalainen jazz-muusikko Klaus Doldinger, joka tunnetaan esimerkiksi nykyisestä yhtyeestään Passport. Elokuvan Pohjois-Amerikan julkaisun teemamusiikkikappaleen "The NeverEnding Story" on säveltänyt Giorgio Moroder, sanoittanut Keith Forsey, ja sen esittää Limahl (Kajagoogoo-yhtyeen solisti) ja Beth Anderson. Kappaleesta ovat tehneet cover-version ainakin yhtyeet The Birthday Massacre, Dragonland, New Found Glory ja Scooter.
Elokuva on saanut Rotten Tomatoes-verkkosivustolla arvosanan 81 prosenttia, joka perustuu 36 arvioon ja Metacritic-verkkosivustolla arvosanan 46, joka perustuu 10 arvioon. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen pitää elokuvan lavastusta ja hahmoja kauniisti ideoituina ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kaiser-Wilhelm-Nationaldenkmal
Kaiser-Wilhelm-Nationaldenkmal ("Keisari Vilhelmin kansallismuistomerkki") oli Berliinin keskustassa Schlossplatzin reunalla Berliinin kaupunkilinnaa vastapäätä sijainnut Saksan keisari Vilhelm I:n muistomerkki.
Valtava muistomerkki rakennettiin vuosina 1895–1897. Sen tieltä purettiin nimellä "Schlossfreiheit" tunnettu historiallinen talorivi. Muistomerkki käsitti kaikkiaan 76 metriä pitkän ja 38 metriä leveän alueen. Siihen kuului keisari Vilhelmiä esittänyt ratsastajapatsas, jonka taustalla kiersi puolikaaren muotoinen pylväikkö. Kokonaisuuden suunnittelivat kuvanveistäjä Reinhold Begas sekä arkkitehdit Gustav Halmhuber ja Ernst von Ihne. Rakennelma vaurioitui pahoin toisessa maailmansodassa ja se purettiin kokonaan yhdessä kaupunkilinnan kanssa vuonna 1950. Muistomerkin sokkeli on edelleen olemassa jokirannassa ja siitä pystyy hahmottamaan sen alkuperäisen muodon ja mittasuhteet. Lisäksi kaksi ratsastajapatsaan jalustaa koristaneista leijonapatsaista on nykyään Itä-Berliinin eläintarhassa.
Saksan liittopäivät päättivät vuonna 2007, että keisari Vilhelmin muistomerkin paikalle tullaan pystyttämään Saksan jälleenyhdistymiselle omistettu ”Vapauden ja yhtenäisyyden muistomerkki” ("Freiheits- und Einheitsdenkmal").
Charlie siirtolaisena
Charlie siirtolaisena ("The Immigrant") on Charles Chaplinin ohjaama mykkäelokuva vuodelta 1917. Tarinassa Chaplinin esittämä kulkuri saapuu Yhdysvaltoihin. Häntä syytetään Atlantin ylityksen aikana tehdystä varkaudesta. Hän ystävystyy matkalla nuoren naisen kanssa. Elokuvan on ohjannut Chaplin, ja pääosissa näyttelevät hänen lisäkseen Edna Purviance ja Eric Campbell.
Elokuva on talletettu Yhdysvaltojen Kongressin kirjaston National Film Registryyn.
Van Beuren Studiosin Amedee Van Beuren osti 1932 Chaplinin Mutual-komediat 10 000 dollaria kappale, lisäsi niihin Gene Rodemichin ja Winston Sharplesin säveltämän musiikin ja äänitehosteita ja antoi ne esitykseen RKO Radio Picturesin kautta. Chaplinilla ei ollut minkäänlaisia mahdollisuuksia estää esitystä.
Park Inn Berlin
Park Inn Berlin (virallisesti Park Inn by Radisson Berlin Alexanderplatz) on Berliinin Alexanderplatzilla sijaitseva hotellirakennus. Se on 37-kerroksisena kaupungin korkein kerrostalo ja Saksan korkein hotelli. Rakennuksen korkeus on 125 metriä, antenni mukaan luettuna 150 metriä. Hotellin kattoterassi toimii näköalatasanteena.
Hotelli rakennettiin vuosina 1967–1970. Sen suunnitteli arkkitehtiryhmä Roland Korn, Heinz Scharlipp ja Hans Erich Bogatzky. Hotelli kuului alun perin Itä-Saksan valtio-omisteiseen Interhotel-ketjuun ja oli nimeltään Stadthotel Berlin. Nykyisen nimensä Park Inn sai vuonna 2003, jolloin siitä tuli osa Radisson-hotelliketjua.
Luettelo pikkuplaneetoista: 401 001–402 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
401001:stä ja päättyen 402000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 402 001–403 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
402001:stä ja päättyen 403000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 403 001–404 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
403001:stä ja päättyen 404000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kassler (yritys)
Oy Kassler Ab oli Hangossa aloittanut ja talvisodan jälkeen 1940 Tammisaareen siirtynyt makkaratehdas. Alkuperäiseltä nimeltään F:ma Axel Liljefors korvfabrik. Muutettiin osakeyhtiöksi 1950 ja otti tällöin nimen Oy Kassler Ab. Pääomistajina varakonsuli Eric Liljefors ja talousneuvos Trygwe Nyman.
Yhtiö myytiin Lounais-Suomen Osuusteurastamolle (LSO) vuonna 1974. LSO:n tytäryhtiönä vuoteen 1992, jolloin siitä muodostettiin LSO Food Oy:n Tammisaaren tuotantolaitos, ja Kasslerin nimi jäi pelkästään tuotemerkiksi. Tammisaaren tehtaan toiminta loppui 1999.
Yhtiön palveluksessa oli 66 henkeä v. 1976 ja 86 henkeä v. 1988.
Pyridiini-N-oksidi
Pyridiini-N-oksidi (CHNO) on heterosyklisiin amiinioksideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä.
Pyridiini-N-oksidi on huoneenlämpötilassa väritöntä ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Pyridiini-N-oksidilla on useita resonanssimuotoja ja amiinioksidiryhmällä on sekä elektroneja puoleensavetävä että elektroneja luovuttava ominaisuus. Tämän vuoksi pyridiini-N-oksidi reagoi pyridiinistä poiketen sekä elektrofiilien ja nukleofiilien kanssa elektrofiilisella tai nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla. Pyridiini-N-oksidi voidaan esimerkiksi nitrata tai halogenoida, jotka reaktiot eivät tapahdu pyridiinille. Reaktio tapahtuu joko 2-, 4- tai 6-asemaan pyridiinirenkaan typpiatomiin nähden. Pyridiini-N-oksidi on helposti pelkistettävíssä pyridiiniksi.
Pyridiini-N-oksidia valmistetaan hapettamalla pyridiiniä. Hapettimina voidaan käyttää perkarboksyylihappoja, vetyperoksidin vesiliuoksella happamissa olosuhteissa tai molybdeenitrioksidin avulla. Muodostuva tuote voidaan puhdistaa tislaamalla.
Pyridiini-N-oksidia voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä. Siitä valmistetaan muun muassa 2-pyridonia ja muita johdannaisia, joita käytetään muun muassa lääkeaineiden valmistuksessa. Sen käyttöä kuitenkin haittaa se, että reaktioissa muodostuu usein eri isomeerien seos. Orgaanisen kemian reagenssina sitä voidaan käyttää hapettamaan alkyylihalidit aldehydeiksi, eräiden karboksyylihappojen dekarboksyloinnissa ja karboksamidien dehydrogenoinnissa. Yhdiste toimii myös ligandina useissa kompleksiyhdisteissä.
1. hokejová liga SR
1. hokejová liga on jääkiekkoliiga Slovakiassa. Se on Slovakian toisen sarjatason liiga.
Stadion der Weltjugend
Stadion der Weltjugend (”Maailmannuorison stadion”) oli Itä-Berliinissä Mitten kaupunginosassa Chausseenstrassen varrella vuosina 1950–1992 käytössä ollut urheilustadion. Se sijaitsi vain muutaman sadan metrin päässä Berliinin muurista.
Stadionin suunnittelivat Selman Selmanagić ja Reinhard Ligner, ja se avattiin 20. toukokuuta 1950 nimellä "Walter-Ulbricht-Stadion". Stadion rakennettiin vain puolessa vuodessa entisten kaartinfusilieerirykmentin kasarmien paikalle. Stadionilla järjestettiin vuosien 1951 ja 1973 kansainvälisten nuorisofestivaalien päätapahtuma, ja jälkimmäisen tapahtuman yhteydessä se sai myös nykyisen nimensä. Laajennusten jälkeen stadionin pinta-ala oli 131 000 m² ja sinne mahtui noin 50 000 katsojaa. Se oli Itä-Berliinin suurin urheilupaikka. Siellä järjestettiin myös vuosittain FDGB-Pokal-jalkapalloturnauksen loppuottelu.
Stadion der Weltjugend purettiin vuosina 1992–1994, sillä sen paikalle suunniteltiin uutta urheilustadionia siltä varalta, että Berliinille myönnettäisiin vuoden 2000 kesäolympialaiset. Hanke ei kuitenkaan toteutunut. Stadionin paikalla oli sen jälkeen väliaikaisia urheilupaikkoja. Paikalle on vuodesta 2006 alkaen rakennettu Saksan tiedustelupalvelu Bundesnachrichtendienstin rakennuskompleksia, joka ei ole vielä valmis.
Etelä-Andamaanit
Etelä-Andamaanit (, ) on yksi Intian Andamaanien ja Nikobaarien territorion kolmesta piirikunnasta. Se pitää sisällään Andamaanien saariston eteläisen osan. Piirikunnan pääkaupunki on Port Blair.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Etelä-Andamaaneilla oli 238 142 asukasta, mikä on noin 60 prosenttia Andamaanien ja Nikobaarien territorion kokonaisväestöstä.
Pohjois- ja Keski-Andamaanit
Pohjois- ja Keski-Andamaanit (, ) on pohjoisin Intian Andamaanien ja Nikobaarien territorion kolmesta piirikunnasta. Se pitää sisällään Andamaanien saariston pohjoisosan. Piirikunnan pääkaupunki on Mayabunder.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Pohjois- ja Keski-Andamaaneilla oli 105 597 asukasta.
Nikobaarien piirikunta
Nikobaarien piirikunta (, ) on eteläisin Intian Andamaanien ja Nikobaarien territorion kolmesta piirikunnasta. Se pitää sisällään Nikobaarien saariston. Piirikunnan pääkaupunki on Car Nicobar.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Nikobaarien piirikunnassa oli 36 842 asukasta.
Isokeijukorento
Isokeijukorento ("Lestes dryas") on keijukorentojen heimoon kuuluva pienikokoinen sudenkorento, jota tavataan Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Isokeijukorennon koiras on väritykseltään enimmäkseen tummanvihreä ja sinihärmäinen. Laji on hyvin samannäköinen kuin sirokeijukorento ja muistuttaa myös isotytönkorentoa ja kääpiötytönkorentoa. Isokeijukorennolla on kärjistä toisiaan päin taipuvat alemmat perälisäkkeet ja takaruumiin toisen jaokkeen selkäpuolella kahden kolmasosan pituudelta sinihärmäisyyttä. Sirokeijukorentokoiraalla taas on suorat perälisäkkeet ja kokonaan sinihärmäinen toisen jaokkeen selkäpuoli. Isokeijukorentonaaraan munanasetin on tukeva ja ulottuu takaruumiin kärjen yli. Naaralta myös puuttuu keskiruumiin sivulta vaalea olkasauma ja vihreä piste, jotka sirokeijukorentonaaraalla on.
Isokeijukorennon takaruumiin pituus on 24–32 mm ja takasiiven 19–25 mm.
Isokeijukorentoa esiintyy laajalti holarktisella alueella Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa lähinnä 40° ja 60° leveyspiirien välillä. Suomessa laji on harvinainen, mutta sitä esiintyy paikallisesti runsaana. Yleisimmillään laji on rannikon läheisyydessä Etelä- ja Lounais-Suomessa. Länsi-Euroopassa laji on yleisimmillään vuoristoisilla alueilla ja elää hajanaisesti alangoilla. Se elää myös Pohjois-Afrikassa reliktinä jääkauden ajalta.
Isokeijukorennon elinalueeseen kuuluvat saviallikot, umpeenkasvaneet lammet, sorakuoppien lampareet ja muut usein kesän aikana kuivuvat pienvedet.
Isokeijukorennon munat talvehtivat kasvillisuuden seassa ja kuoriutuvat keväällä. Toukkavaihe on hyvin lyhyt, 6–10 viikkoa. Suomessa lajin lentoaika on kesäkuun puolivälistä elokuun lopulle. Päälentoaika on heinäkuussa.
Mensa (elintarviketehdas)
Mensa oli suomalainen, Hämeenlinnassa toiminut elintarviketehdas, joka oli 1960–1984 osa Huhtamäki-yhtymää ja vuodesta 1984 Saarioisten omistuksessa. Mensa-tuotemerkillä valmistettiin makkaroita sekä muita lihajalosteita, einesruokia ja säilykkeitä. Huhtamäki-yhtymän osana Mensan nimen alla harjoitettu pelti- ja kartonkipakkaustoiminta oli alkusysäyksenä Huhtamäen pakkausbisnekselle, joka on nykyisin yrityksen ainoa toimiala.
Mensan juuret juontavat 1920-luvulle, jolloin perustettiin Oy Sotilassäilyke Ab turvaamaan vasta itsenäistyneen Suomen puolustusvoimien muonitusta. Pian Mensaksi nimetyn yrityksen käynnistämiseen otettiin apuun dresdeniläisen Dr. L. Naumann Ag:n kauppaneuvos Albert Naumann, joka ryhtyi myös Mensan ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi. Naumannin yritys oli huolehtinut Saksan armeijan lihasäilyketoimituksista ensimmäisessä maailmansodassa, mutta nyt Saksan talous oli sodan jäljiltä lamassa ja Naumann löysi uuden leipäpuun Suomesta.
Saksalainen suomalaisyrityksen johdossa herätti kuitenkin suurta vastustusta, ja Naumann palasi kotimaahansa 1930. Säilykkeitä yritetiin 1930-luvun alussa tehdä tunnetuksi myös tavallisille suomalaiskuluttajille, mutta pula-aika ei suosinut näitä pyrkimyksiä. Niinpä Mensa luopui 1933 kokonaan kuluttajatuotteista ja palasi niihin vasta sotien jälkeen, jolloin se otti säilykkeiden lisäksi tuotevalikoimaansa makkarat. Mensa oli myös edelläkävijä lihaliemikuutioiden valmistajana Pohjoismaissa. Mensan tunnetuimpia tuotteita olivat puristettaviin tuubeihin eli pursoihin pakatut liha- ja kalapasteijat.
Mensan omistus siirtyi 1930 Naumannilta Arno Jaatiselle ja hänen kuolemansa jälkeen 1950-luvulla kunnallisneuvos Erik Grenmanille.
Huhtamäki-yhtymän omistukseen Mensa siirtyi vuonna 1960. Huhtamäki oli neuvotellut Mensan ostosta jo 1940-luvulla, mutta tuloksetta. Huhtamäen alaisuudessa Mensan ja Jalostajan keskinäistä tuotevalikoimaa järkeistettiin niin, että Mensa keskittyi makkaroihin ja eineksiin, Jalostaja säilykkeisiin ja pakasteisiin.
1970-luvun alussa Mensaan tuli töihin tanskalainen makkaramestari Pedersen, jonka mukaan nimettiin uusi maksamakkara. Lopulta koko Mensan tehdas tunnettiin nimellä Huhtamäki Oy Mestari Pedersen, kun Huhtamäki 1982 lopetti Hämeenlinnassa einesvalmistuksen ja keskitti tehtaan tuotannon korkeatasoiseen lihajalostevalikoimaan.
Saarioinen osti tehtaan vuonna 1984. 1990-luvun loppupuolella Saarioinen siirsi lihajalostetuotannon Hämeenlinnasta Valkeakoskelle.
Palaeotherium
" Palaeotherium " oli kavioeläinten lahkoon kuuluva suku, joka eli eoseenikaudelta oligoseenikauden alkuun. Siihen kuuluvia lajeja olivat "P. curtum, P. duvalii, P. magnum, P. medium, P. mimus, P. muehlbergi ja P. parvulum". Suvun lajit olivat vaihtelevan kokoisia, mutta yleisesti ne olivat noin 1,2 metriä pitkiä. Palaeotheriumin jäänteitä on löydetty Keski- ja Etelä-Euroopasta. Se oli sopeutunut elämään metsässä. Ne pystyivät myös ylittämään pieniä soita. Ne ovat saattaneet olla laumaeläimiä.
Kosta Manev
Kosta Manev (s. 7. huhtikuuta 1993 Radoviš, Makedonia) on suomalais-makedonialainen jalkapalloilija, joka edustaa Makedoniassa pelaavaa FK Vardaria. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta pystyy myös pelaamaan keskuspuolustajana sekä puolustavana keskikenttäpelaajana.
Manev muutti Suomeen vuonna 2009 Makedoniasta. Hän oli pelannut synnyinmaassaan enimmäkseen katujalkapalloa, mutta ehti edustaa vuoden verran paikallista jalkapalloseuraa FK Sertaa. Suomessa Manevin ensimmäinen seura oli FC Viikingit. Vuoden 2010 alussa hän siirtyi Viikinkien junioreista Helsingin Jalkapalloklubin organisaatioon. Manev nousi kauden 2011 aikana HJK:n reservijoukkue Klubi 04:n riveihin, tehden debyyttinsä miesten tasolla Kakkosessa. Seuraavana vuonna hän nousi vakiokokoonpanoon ja oli aloituksessa jokaisessa pelaamassaan 24 ottelussa.
Kaudeksi 2013 Manev siirtyi yksivuotisella sopimuksella Ykkösessä pelanneeseen PK-35 Vantaaseen. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 20 ottelussa, mutta seuraavalla kaudella kilpailu pelipaikoista puolustuksessa oli kovempaa PK-35:n hankittua Veikkausliigasta Niko Kukan sekä Patrick O'Shaughnessyn ja tämän seurauksena Manev siirtyi kesken kauden putoamiskamppailussa olleeseen Viikinkeihin. Hän ehti pelata uudessa seurassaan vain kolmen ottelun verran ennen siirtymistään Veikkausliigan FC Honkaan. Pääsarjadebyyttinsä Manev teki 10. elokuuta pelatussa vierasottelussa IFK Mariehamnia vastaan. Manev siirtyi kaudeksi 2015 Ykkösessä pelanneeseen PK-35 Vantaaseen, jossa oli nostamassa seuraa Veikkausliigaan. Hän pelasi PK-35 Vantaa Veikkausliigaseurassa kaudella 2016, mutta siirtyi syyskaudella FC Interiin, jossa hän oli pelastamasa Interin sarjapaikkaa veikkausliigaan. Inter-uraa jatkui vielä kauden 2017, jonka jälkeen Veikkausliigaseura kaudella 2018 oli PS Kemi. PS Kemistä Manev siirtyi loppukaudesta 2018 edelleen toisen kotimaansa Makedonian pääsarjaseuraan FK Vardar.
Kauden 2018 loppuun mennessä Manev on pelannut Valioliigassa FC Hongan, PK-35 Vantaan, FC Interin ja PS Kemin riveissä kaikkiaan 65 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Sven-Olof Walldoff
Sven-Olof Walldoff (2. toukokuuta 1929 – 7. kesäkuuta 2011) oli ruotsalainen tuottaja, säveltäjä ja kapellimestari. Hän toimi vuoden 1974 Eurovision laulukilpailun voittokappaleen Waterloo kapellimestarina Napoleoniksi pukeutuneena.
Steal the Light
Steal the Light on suomalaisen melodisen death metalin yhtye Omnium Gatherumin EP-levy. Se julkaistiin lokakuussa 2002 levymerkillä Rage of Achilles.
EP sisältää uudelleen nauhoitettuja kappaleita yhtyeen vuoden 2001 demoäänitteeltä "Wastrel". Nuclear Blast julkaisi albumista uusintapainoksen vuonna 2004.
Juan Iturbe
Juan Manuel Iturbe Arévalos (s. 4. kesäkuuta 1993 Buenos Aires, Argentiina) on paraguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Italian Serie A:n AS Romaa.
Iturbe on edustanut aikuistasolla paraguaylaista Cerro Porteñoa (2008–2010), portugalilaista FC Portoa (2010–2013), argentiinalaista River Platea (lainalla 2013) ja italialaista Hellas Veronaa (2013–2014).
Heinäkuussa 2014 hän siirtyi Romaan viisivuotisella sopimuksella ja 22 miljoonan euron siirtosummalla, joka saattaa hänen suorituksistaan riippuen kasvaa vielä 2,5 miljoonalla eurolla. Tammikuussa 2016 hän siirtyi lainalle AFC Bournemouthiin.
Iturbe on asunut suurimman osan elämästään Paraguayssa ja aloitti maajoukkuepelit Paraguayn juniorimaajoukkueissa. Vuonna 2009 hän teki ensiesiintymisensä maan A-maajoukkueessa vain 16-vuotiaana Chileä vastaan pelatussa ystävyysottelussa. Iturbe ajautui kuitenkin riitoihin maajoukkuejohdon kanssa ja siirtyi edustamaan Argentiinaa, jonka alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta hän edusti vuosina 2010–2013.
Filmfare Awards East 2013
Filmfare Awards East 2013 oli 29. maaliskuuta 2014 Kalkutassa pidetty tilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2013 parhaat itä-intialaiset elokuvat. Se oli järjestyksessään ensimmäinen Filmfare Awards East -tilaisuus. Palkinnot jaettiin kieliryhmittäin erikseen bengalin-, assamin- ja orijankielisille elokuville ja niiden tekijöille.
Lääketukku
Lääketukku Oy – Medicinparti Ab oli suomalainen lääkkeiden ja muiden apteekkitavaroiden tukkukauppa, joka toimi vuosina 1949–1989 ja kuului vuoteen 1988 asti Huhtamäki-yhtymään. Nykyisin Lääketukku on Tamro Oyj:n aputoiminimi.
Tammikuussa 1949 Huhtamäki-yhtymän johto teki päätöksen apteekkialan tukkukaupan perustamisesta Helsinkiin. Lääketukun tarkoituksena oli yhtiöjärjestyksen mukaan valmistaa ja tuoda maahan, myydä ja välittää lääkeaineita, apteekkitavaroita, kemikalioita sekä muita näihin läheisesti liittyviä tavaroita. Sen kilpailijoita olivat tuolloin Tampereen Rohdos Oy sekä keskenään yhteistyössä toimivat Aurum Oy ja Pharmakon Oy. Eräät isot lääkevalmistajat myivät tuotteitaan myös suoraan apteekeille huomattavin määräalennuksin. Huhtamäki näki tilaisuutensa ennen kaikkea siinä, että sairaalat saivat vuoden 1949 lakimuutoksessa oikeuden ostaa tarvikkeensa suoraan tukkukaupasta ohi apteekkien.
Lääketukku pääsikin nopeasti tärkeään asemaan sairaalamyynnissä. 
Vuonna 1953 otettiin ohjelmaan myös kemikaalien myynti ja omien kosmetiikkatuotteiden valmistus nimellä Fincos, josta tuli pian itsenäinen yhtiönsä Huhtamäki-yhtymän sisällä.
Helsingin ohella Lääketukku perusti sivuliikkeen Turkuun 1960 ja Tampereelle 1961. 1970-luvulle tultaessa lääketehtaat alkoivat yhä enemmän myydä tuotteitaan suoraan sairaaloille ja laitoksille, ja Lääketukun kasvu alkoi hiipua. Se perusti kuitenkin 1970-luvun alkupuolella uusia sivuliikkeitä Ouluun, Kuopioon, Vaasaan ja Jyväskylään ja oli vuoteen 1979 mennessä noussut Suomen johtavaksi lääkkeiden tukkukaupaksi. Lääkkeiden ja lääkevalmisteiden lisäksi valmikoimaan kuului röntgenfilmejä, sairaalatarvikkeita, tutkimuskemikaaleja, laboratoriotarvikkeita ja kosmetiikkaa.
Kilpaillakseen tehokkaammin Lääketukkua vastaan Tampereen Rohdos Oy, Aurum Oy ja Pharmakon Oy yhdistyivät Tamroksi vuonna 1970. Vuonna 1988 Lääketukku Oy myytiin Tamrolle osana Huhtamäki-yhtymän toimialarationalisointia.
Kalle Renfors
Kaarle ”Kalle” Edvard Renfors (2. helmikuuta 1901 – 26. elokuuta 1968) oli suomalainen kansanedustaja. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli tehdastyöläinen ja puuseppä. Renfors oli huutolainen, joka myöhemmin työskenteli muun muassa Tampellan Pellavatehtaalla. Kansakoulun lisäksi hän opiskeli sotavuosien jälkeen Sirola-opistossa.
Renfors oli mukana maanalaisessa SKP:ssa 1920-luvulta lähtien ja joutui toimintansa vuoksi myös vankilaan 1930-luvulla. Kansanedustajaksi hänet valittiin SKDL:n edustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1948 eduskuntavaaleissa ja uudelleen vuoden 1951 vaaleissa. Kansanedustajakautensa jälkeen Renfors työskenteli Tampereella Osuusliike Voiman vahtimestarina aina kuolemaansa saakka.
Renfors kuului Tampereen kaupunginvaltuustoon jo 1920-luvulla sekä Messukylän kunnanvaltuustoon, jonka puheenjohtajana hän toimi. Renfors tunnettiin erityisesti hyvänä puhujana, jonka vuoksi hän usein puhui koko vasemmistoryhmänsä puolesta. Vuoden 1950 presidentinvaalissa Renfors oli Mauno Pekkalan valitsijamiehenä. Vuonna 1930 Renforsin toimiessa Tampereen kaupunginvaltuutettuna, äärioikeistolainen Lapuan liike yritti muiluttaa hänet, mutta yritys epäonnistui.
Borja Vivas
Borja Vivas Jiménez (s. 26. toukokuuta 1984 Malaga) on espanjalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa seuratasolla Atlético Malagaa.
Vivas voitti hopeaa Zürichin EM-kisoissa 2014 tuloksella 20,86. Hän oli EM-kilpailuissa seitsemäs Helsingissä 2012, yhdestoista Barcelonassa 2010 ja neljäs sisäratojen EM-kilpailuissa Prahassa 2015. Vuonna 2013 hän voitti kultaa Välimeren kisoissa. Vivasin ennätys on Alcobendasissa vuonna 2014 työnnetty 21,07.
Vivas on 204 senttimetriä pitkä ja painaa 140 kiloa.
Matka Postimerkkien maahan
Matka Postimerkkien maahan on Vesa Sisätön kirjoittama postimerkkeilyaiheinen nuorten fantasiaromaani. Teos ilmestyi vuonna 2010 Tammen Musta kaista -sarjassa.
Puruvesi Pop
Puruvesi Pop -festivaali on vuodesta 2007 järjestetty kevyen musiikin tapahtuma Kerimäellä. Festivaalin järjestää Kerimäen iloinen kulttuuri ry (Keiku ry). Puruvesi-Pop on musiikkipainotteinen tapahtuma, joka on suunnattu kaiken ikäisille henkilöille. Puruvesi Pop -festivaalin kävijämäärä on kasvanut vuosittain, vuonna 2013 kävijämäärä oli 3 500 ja vuonna 2014 se oli 5 000 henkeä.
Aleksandr Litovtšenko
Aleksandr Dmitrijevitš Litovtšenko (; 26. maaliskuuta 1835 Krementšuk – 28. kesäkuuta 1890 Pietari) oli ukrainalaissyntyinen venäläinen taidemaalari, joka erikoistui kuvaamaan 1500- ja 1600-luvun Moskovan ruhtinaskuntaa.
Litovtšenko opiskeli Keisarillisessa taideakatemiassa. Hän sai pienemmän kultamitalin teoksestaan "Kharon kuljettaa kuolleiden sielut Styks-virran yli", vaikka joutuikin kurssitovereidensa kritisoimaksi melko jäykistä asetelmistaan. Yhdessä monien muiden kurssitovereidensa kanssa hän haastoi Akatemiassa vallinneen akatemismin hengen. Hän keskeytti opintonsa vuonna 1863, ryhtyi riippumattomaksi taiteilijaksi ja liittyi Vaeltajiin vuonna 1876.
Vuonna 1868 Litovtšenko tunnustettiin akateemikoksi kuvastaan tsaari Aleksein hovissa palvelevasta haukkametsästäjästä (yksi versio samasta aiheesta). Hänen suurimmista maalauksistaan "Iivana Julma esittelee aarteitaan Englannin suurlähettiläälle Jerome Horseylle" (1875) hankittiin tsaarin aloitteesta Venäläiseen museoon, ja teos "Tsaari Aleksei ja patriarkka Nikon kunnioittavat patriarkka Filippin jäänteitä" (1886) hankittiin Pavel Tretjakovin aloitteesta nimeään kantavaan taidekokoelmaan Moskovaan (kuten myös useat muotokuvat).
Litovtšenko muistetaan myös useiden Moskovan Kristus Vapahtajan katedraalin seinämaalausten sekä Sevastopolin Krimin sodan muistomerkin ikonien tekijänä.
Kreikan provinssit
Kreikan provinssit (; yksikössä επαρχία, "eparchía") olivat hallinnollisia alueita, jotka jakoivat jotkut Kreikan prefektuureista pienempiin hallinnollisiin osiin. Hallinnollisten alueiden hierarkiassa provinssit sijoittuivat näin prefektuurien ja kuntien väliin. Kaikissa prefektuureissa ei ollut provinsseja.
Provinssit lakkasivat toimimasta varsinaisina hallinnollisina alueina vuonna 1887, mutta eräät valtion tehtävät säilyivät edelleen niiden vastuulla. Provinssit lakkautettiin kokonaan vuonna 2006 osana Kapodistrias-suunnitelmana tunnettua aluehallintouudistusta ja korvattiin laajennetuilla kunnilla.
Osa vuoden 2011 Kallikrates-suunnitelman myötä luoduista alueyksiköistä varsinkin saaristossa vastaa alueeltaan ja nimeltään jotakin aiempaa provinssia; näin erityisesti tapauksissa, joissa lakkautettu prefektuuri pilkottiin useammaksi alueyksiköksi.
Seuraavassa esitetään Kreikan provinssit sellaisina kuin ne olivat vuonna 1991:
Attikan prefektuuri
Attikan prefektuuri () oli yksi Kreikan prefektuureista. Se sijaitsi Attikan alueella ja sen pääkaupunki oli Ateena. Prefektuuri kattoi koko Attikan alueen. Sen pinta-ala oli 3 808 neliökilometriä ja asukasluku 3 761 810 (vuonna 2001).
Prefektuuri perustettiin vuonna 1899 jakamalla aiempi Attikan ja Boiotian prefektuuri osiin. Prefektuuri koostui neljästä aliprefektuurista (νομαρχία, "nomarhía"), Ateenan, Itä-Attikan, Länsi-Attikan ja Pireuksen prefektuureista. Prefektuuri oli ainoa Kreikan prefektuuri, joka oli jaettu kyseisellä tavalla aliprefektuureihin ja monessa yhteydessä aliprefektuureja käsiteltiin kuin ne olisivat olleet itsenäisiä prefektuureja. Aliprefektuureista Ateenan ja Pireuksen prefektuurit muodostivat yhdessä Ateenan-Pireuksen yliprefektuurin (υπερνομαρχία, "ipernomarhía").
Prefektuuri lakkautettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja jaettiin kahdeksaksi alueyksiköksi, Keski-Ateenan, Länsi-Ateenan, Pohjois-Ateenan, Etelä-Ateenan, Itä-Attikan, Länsi-Attikan, Pireuksen sekä Saarten alueyksiköiksi.
Ateenan prefektuuri
Ateenan prefektuuri () oli yksi Kreikan prefektuureista. Se sijaitsi Attikan alueella ja sen pääkaupunki oli Ateena. Prefektuuriin kuului koko Ateenan metropolialue. Prefektuurin pinta-ala oli 361 neliökilometriä ja asukasluku 2 664 776 (vuonna 2001).
Ateenan prefektuuri oli osa laajempaa Attikan prefektuuria. Attikan prefektuurin neljästä aliprefektuurista Ateenan ja Pireuksen prefektuurit muodostivat yhdessä Ateenan-Pireuksen yliprefektuurin (υπερνομαρχία, "ipernomarhía"). Prefektuuri lakkautettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja jaettiin neljäksi alueyksiköksi, Keski-Ateenan, Länsi-Ateenan, Pohjois-Ateenan ja Etelä-Ateenan alueyksiköiksi.
Dodekanesian prefektuuri
Dodekanesian prefektuuri () oli yksi Kreikan prefektuureista. Se sijaitsi Etelä-Egean saarten alueella ja sen pääkaupunki oli Ródos. Prefektuurin alue käsitti Dodekanesian saariryhmän. Sen pinta-ala oli 2 714 neliökilometriä ja asukasluku 190 071 (vuonna 2001).
Prefektuuri jakautui neljään provinssiin, jotka olivat Kálymnoksen, Kárpathoksen, Kosin ja Ródoksen provinssit. Prefektuuri lakkautettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja jaettiin neljäksi alueyksiköksi, Kálymnoksen, Kárpathoksen, Kosin ja Ródoksen alueyksiköiksi.
Saint-Denis (täsmennyssivu)
Saint-Denis on usean ranskankielisen paikkakunnan nimi. Ne ovat saaneet nimensä Dionysiukselta, joka on ranskaksi Denis.
Kykladien prefektuuri
Kykladien prefektuuri () oli yksi Kreikan prefektuureista. Se sijaitsi Etelä-Egean saarten alueella ja sen pääkaupunki oli Ermoúpoli. Prefektuurin alue käsitti Kykladien saariryhmän. Sen pinta-ala oli 2 571 neliökilometriä ja asukasluku 112 615 (vuonna 2001).
Prefektuuri jakautui kahdeksaan provinssiin, jotka olivat Ándroksen, Kéan, Míloksen, Náxoksen, Pároksen, Sýroksen, Thíran ja Tínoksen provinssit. Prefektuuri lakkautettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja jaettiin yhdeksäksi alueyksiköksi, Ándroksen, Kéa-Kýthnoksen, Míloksen, Mýkonoksen, Náxoksen, Pároksen, Sýroksen, Thíran ja Tínoksen alueyksiköiksi.
Sirokeijukorento
Sirokeijukorento ("Lestes sponsa") on keijukorentoihin kuuluva kirkasvärinen sudenkorento, joka on hyvin yleinen varsinkin loppukesästä. Lajin lentoaika on kesä-heinäkuun vaihteesta syyskuun loppupuolelle päälentoajan ajoittuessa heinäkuun puolivälistä elokuun puoliväliin.
Takaruumiin yläpinta on enimmäkseen tummanvihreä. Koiraan keskiruumiin sivut ja takaruumiin kärki ovat paljolti sinihärmäiset, naaraan ruskeankeltaiset.
Sirokeijukorento näyttää hyvin paljon isokeijukorennolta. Se muistuttaa myös isotytönkorentoa ja kääpiötytönkorentoa. Sirokeijukorentokoiras eroaa isokeijukorentokoiraasta alempien perälisäkkeiden ja takaruumiin toisen jaokkeen selkäpuolen sinihärmäisyyden perusteella. Sirokeijukorennolla on suorat alemmat perälisäkkeet, eikä toisiaan kohti kärjestä kaartuvat, kuten isokeijukorennolla. Sirokeijukorentokoiraan 2. jaokkeen selkäpuoli on kokonaan sinihärmäinen. Nuorilta yksilöiltä sininen väri tosin puuttuu, ja kehittyvillä yksilöillä sitä on vain osassa jaoketta.
Naaraalla on keskiruumiin sivulla vaalea hartiasaumajuova ja yksittäinen vihreä piste. Munanasetin on lyhyempi kuin isokeijukorennolla eikä jatku takaruumiin kärjen ohi. Naaraat voivat olla satunnaisesti väritykseltään koiraan kaltaisia.
Sirokeijukorennolla on muiden keijukorentojen lailla tapana pitää paikoillaan ollessaan siipiä auki levitettyinä, eikä hentosudenkorennoille tyypillisesti yhteen taitettuina.
Sirokeijukorennon takaruumiin pituus on 25–32 mm ja takasiiven pituus 19–24 mm.
Lajia esiintyy enimmäkseen yleisenä Länsi-Euroopasta Japaniin ulottuvalla alueella, jolla se kuuluu monin paikoin yleisimpiin sudenkorentolajeihin. Suomessa se on yleisimpiä loppukesällä tavattavia korentolajeja.
Sirokeijukorento elää erittäin monenlaisten vesialueiden äärellä. Yksilömäärä on suurin pienillä lammilla ja järvenlahdilla.
Englantilainen rantakatu
Englantilainen rantakatu (; "Anglijskaja Naberezhnaja") on katu Pietarissa. Sen varrella on keisarin ajan palatseja. Katu on Keski-Pietarissa, ja se kulkee pitkin Suuren Nevan rantaa. Se on ollut aikojen kuluessa hyvin muodikas katu. Pietarin senaatinaukiolta se jatkuu nimellä Amiraliteetin rantakatu.
Katu on saanut nimensä siitä, että sen varrella on sijainnut Britannian suurlähetystö ja Englantilainen kirkko, jonka on suunnitellut Giacomo Quarenghi. Kirkon rakennuksessa on nykyisin matkailutoimisto.
Atarin videopelihautajaiset
Atarin videopelihautajaiset oli videopeliyhtiö Atarin 26. syyskuuta 1983 toteuttama massiivinen myymättömien pelimoduulien ja -konsoleiden hautaaminen kaatopaikalle New Mexicossa. Yhtiö kuljetti kaatopaikalle 14 rekkakuormaa, yli 700 000 kappaletta Atari 2600 -konsolin pelimoduuleita ja useita konsoleita. Pelivälineet haudattiin yöllä ja niiden päälle valettiin betonia, jotta sivulliset eivät pääsisi niihin käsiksi. Tapahtuma johtui tarpeesta päästä eroon tuhansista myymättömistä peleistä ja konsoleista, jotka olivat kasaantuneet varastoihin videopelibisnekseen iskeneen laman myötä. Hautauman uskottiin sisältävän lähinnä kaupallisesti täysin epäonnistuneen E.T. the Extra-Terrestrial -videopelin ja Pacmanin Atari 2600 -portin moduuleita, mutta todellisuudessa kaatopaikalle haudattiin useita erilaisia myymättä jääneitä pelejä.
Fuel Industries ja Microsoft aloittivat New Mexicon hallituksen kanssa kaivaukset hautauman löytämiseksi osana aiheesta tehtävää dokumenttia ja 26. huhtikuuta 2014 hautauma löydettiin Alamogordosta. Hautaumasta paljastui tuhansia pelimoduuleita ja murskaantunutta tietokonelaitteistoa. Zak Penn ohjasi aiheesta -nimisen dokumenttielokuvan vuonna 2014 ja sen tuotti Xbox Entertainment Studios.
Kreikan NUTS-aluejako
Kreikan NUTS-aluejako (NUTS:EL) jakaa Kreikan aluehallinnon yksiköt kolmeen tasoon Euroopan unionin yhteisen tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistön (NUTS) käytäntöjen mukaisesti.
Aluejakoa on muutettu viime vuosina usein. Aiemmin Kreikan NUTS-koodi oli NUTS:GR ja ylimmän tason eli NUTS 1 -alueet 
koodeiltaan GR1–GR4. Vuodesta 2011 Kreikan NUTS-koodi on ollut NUTS:EL. Tämän jälkeen NUTS 1 -alueet olivat vuoteen 2013 saakka koodeiltaan EL1–EL4, vuodesta 2013 lähtien EL3–EL6.
NUTS-aluejaon kolme tasoa ovat Kreikassa:Vuodesta 2013 lähtien NUTS-alueet ovat:
Dimitri Vegas &amp; Like Mike
Dimitri Vegas & Like Mike on kreikkalais-belgialainen DJ-duo, jonka muodostavat veljekset Dimitri Thivaios ja Michael Thivaios. Duo oli vuonna 2017 sijalla 2 "DJ Magazine"n Top 100 DJ:tä listalla. Duo on tehnyt Tomorrowland -festivaalin tunnusbiisin vuosina 2010-2014. Vuonna 2011 he tekivät sen yhteistyössä Afrojackin ja Nervon kanssa
That’s That
That's That (nimenomaisesti otsikoituna That's That Shit) on Snoop Doggin toinen single hänen Tha Blue Carpet Treatment-albumilta. Britanniassa kappale oli kuitenkin vasta albumin ensimmäinen single. Kappale sai aikaan huomioitavan menestyksen vain Yhdysvalloissa, jossa se saavutti Billboard Hot 100-listan 20. sijan. Kappale sisältää samanlaisuuksia melodiasta, joka soi vuonna 1988 julkaistussa elokuvassa Coming to America kylpyhuonekohtauksessa, kun Eddie Murphy joutuu pestyksi naispalvelijoiden ansiosta.
Egean saaret, Kreeta
Egean saaret, Kreeta () on Kreikan NUTS 1 -alue (EL4), joka on määritelty Euroopan unionin tilastollisia tarpeita varten. Alue ei vastaa suoraan mitään Kreikan hallinnollista aluetta eikä sitä käytetä hallinnollisiin tarkoituksiin.
NUTS-alue koostuu kolmesta hallinnollisesta alueesta (periferiasta), jotka vastaavat samalla NUTS 2 -alueita: Pohjois-Egean saaret, Etelä-Egean saaret ja Kreeta.
Pohjois-Kreikka
Pohjois-Kreikka () on Kreikan NUTS 1 -alue (EL5), joka on määritelty Euroopan unionin tilastollisia tarpeita varten. Alue ei vastaa suoraan mitään Kreikan hallinnollista aluetta eikä sitä käytetä hallinnollisiin tarkoituksiin.
NUTS-alue koostuu neljästä hallinnollisesta alueesta (periferiasta), jotka vastaavat samalla NUTS 2 -alueita: Epeiros, Itä-Makedonia ja Traakia, Keski-Makedonia sekä Länsi-Makedonia.
Keski-Kreikka (NUTS-alue)
Keski-Kreikka () on Kreikan NUTS 1 -alue (EL6), joka on määritelty Euroopan unionin tilastollisia tarpeita varten. Alue ei vastaa suoraan mitään Kreikan hallinnollista aluetta eikä sitä käytetä hallinnollisiin tarkoituksiin.
NUTS-alue koostuu viidestä hallinnollisesta alueesta (periferiasta), jotka vastaavat samalla NUTS 2 -alueita: Jooniansaaret, Keski-Kreikka, Länsi-Kreikka, Peloponnesos ja Thessalia.
Keski-Kreikka (täsmennyssivu)
Keski-Kreikka voi viitata useisiin Kreikan alueisiin, jotka kattavat maantieteellisesti eri alueen:
Meillä on aikaa
Meillä on aikaa on suomalaisartisti Juha Tapion kappale hänen yhdeksänneltä, Lapislatsulia-studioalbumilta. Sen julkaisi Kaiku Recordings albumin neljäntenä singlenä 20. kesäkuuta 2014. Sanoiltaan kappale kertoo elämään pelotta tarttumisesta ja uuden alun mahdollisuudesta. Artisti itse on pitänyt kappaletta kaikista parhaimpana Lapislatsulia-albumin kappaleista. Kappaleen toistaiseksi ainoa listasaavutus on radiolistan 4. sija.
Digitaalinen lataus
Martin Hairer
Martin Hairer on itävaltalainen matemaatikko. Hairer opettaa Warwickin yliopistossa Englannissa. Hän on yksi neljästä tutkijasta, jotka palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 2014.
Sikojuuret
Sikojuuret ("Scorzonera") on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti 180–200 lajia. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.
Suomessa tavataan luonnonvaraisena vain harjusikojuurta ("Scorzonera humilis") sekä kasvatettuna ja paikoin luontoon karannutta mustajuurta ("Scorzonera hispanica").
De Havilland D.H.88 Comet
de Havilland D.H. 88 Comet oli brittiläinen MacRobertson Air Racea varten suunniteltu kaksimoottorinen lentokone. Koneita rakennettiin kilpailua varten kolme kappaletta, ja yksi niistä myös voitti sen. Comet rikkoi lentokilpailun aikana ja sen jälkeen useita ennätyksiä.
MacRobertson International Air Race, lentokilpailu Lontoosta Melbourneen esiteltiin 1933 vuotta aikaisemmin itse kilpailun alkamista. Siitä huolimatta, että britit olivat menestyneet edellisissä kilpailuissa (kuten Schneider Trophy 1931), heillä ei ollut MacRobertson-kilpailun laajoja maa-alueita ylittävälle reitille sopivaa konetta. Tammikuussa 1934 de Havilland ehdotti suunnittelevansa koneen kilpailua varten, joka pystyisi lentämään 320 kilometrin tuntivahdilla. Yhtiö lupasi kehittää ja valmistaa kolmeen koneeseen rajatun sarjan yhden koneen hinnaksi tullessa 5 000 puntaa. Hinnalla ei pystytty tosin millään tavoin kattamaan koneen kehittämiskuluja.
Saatuaan kolme tilausta konetyypistä, de Havilland aloitti Cometin suunnitelemisen. Koneen runko oli puurakenteinen ja vanerilla pinnoitettu siipien ollessa puurakenteiset ja kangaspinnoitteiset. Pitkään virtaviivaiseen nokkaan sijoitettiin polttoainesäiliöt, joiden takana oli tilat miehistölle. Vaikka muut kilpailuun osallistuvat yritykset valmistivat koneensa metallista, de Havilland teki erikoisen valinnan käyttää kokopuurakennetta kilpakoneessaan. Koneen onnistuminen yllätti monet lentokoneteollisuudessa palvelleet.
Cometin moottorit olivat yleisen Gipsy Sixin parannellut versiot, joiden suorituskyky oli hienosäädetty nostamalla puristussuhdetta. D.H. 88 pystyi pitämään 1 200 metrin lentokorkeutta yhdelläkin moottorilla. Koneen päälaskutelineet vetäytyivät siipiin.
de Havilland onnistui koneiden valmiiksi saamisessa ajoissa, jolloin niiden koekäyttämiseen ja -lentämiseen jäi vielä kuusi viikkoa ennen kilpailun alkua.
Tulipunaiseksi maalatun G-ACSS omisti Mr A.O.Edwards, joka nimesi koneen "Grosvenor House":ksi hänen ylläpitämänsä hotellin mukaan. Miehistöksi valittiin C. W. A. Scott ja Tom Campbell Black. Kun heidän kilpailijansa Mollisonit ajautuivat ongelmiin Karachissa, Scott ja Campbell Black ottivat kilpailun johdon ja saapuivat ensimmäisinä Allahabadiin. Voimakkaata myrskystä Bengalinlahdella huolimatta he saapuivat Singaporeen kahdeksan tuntia DC-2:ta edellä.
Kone nousi jälleen Darwinissa, mutta sen moottori sammui Timorinmeren yllä, kun öljynpaine putosi nollaan. Darwinissa tehdyt korjaukset saivat koneen jälleen ilmaan, mutta pilotit päätivät lentää viimeiset osuudet toinen moottori pienemmällä teholla. Koneen johto oli tällöin tosin jo kiistaton, ja viimeisen pysähdyksen ja Charlevillessä tehdyn moottorihuollon jälkeen he ohittivat maalilinjan 15.33 paikallista aikaa Melbournessa. Lopullinen lentoaika oli 71 tuntia ja 18 sekuntia.
Eduardo Campos
Eduardo Campos (10. elokuuta 1965 Recife – 13. elokuuta 2014) oli Brasilian sosialistisen puolueen poliitikko ja presidenttiehdokas. Campos sai surmansa lento-onnettomuudessa 13. elokuuta 2014, kun hänen yksityiskoneensa putosi huonossa säässä asuinalueelle Santosin kaupungissa São Paulon osavaltiossa.
Andrius Gudžius
Andrius Gudžius (s. 14. helmikuuta 1991 Kaunas) on liettualainen kiekonheiton maailmanmestari.
Gudžius on menestynyt hyvin eri ikäluokkien arvokisoissa. Vuoden 2010 alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa hän voitti kultaa. Alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden hän voitti vuoden 2013 kisoissa Tampereella. Alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2007 hän oli pronssilla.
Gudžius voitti maailmanmestaruuden Lontoossa 2017 ennätyksellään 69,21, jonka hän heitti toisella kierroksella. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sai kultaa tuloksella 68,46. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui kymmenenneksi ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 12:nneksi. Hän sai universiadipronssia Gwangjussa 2015.
Lähde: IAAF
La première fois
La première fois on saksalaisartisti Lolita Jolien kappale. Sen julkaisi Planet Punk Music artistin uran toisena singlenä 27. tammikuuta 2012. Kappaleeseen liittyvä virallinen musiikkivideo julkaistiin 9. maaliskuuta 2012. Se on kaikkien aikojen ensimmäinen saksalaisen artistin musiikkivideo, mikä on kuvattu kokonaan 3D:nä. Toisin kuin artistin ensimmäinen single, "La première fois" ei onnistunut pääsemään listoille.
Digitaalinen lataus
Seksin mediamarkkinat
Seksin mediamarkkinat on Sanna Karkulehdon tietokirja vuodelta 2011. Teoksen on kustantanut Gaudeamus. Kirja käsittelee feministisen ja queer-tutkimuksen näkökulmista viestimien ilmiöitä, joissa yhdistyvät sukupuoli ja seksuaalisuus sekä julkisuus, kaupallisuus ja valta.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 1981
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1981 15. kertaa. Kilpailut pidettiin Splitissä, Jugoslaviassa (nykyisessä Kroatiassa) 5.–12. syyskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kilpailulajeina olivat uinti, uimahypyt, taitouinti ja miesten vesipallo.
Isäntämaa
Red Bull Stratos
Red Bull Stratos oli laskuvarjohyppyprojekti, jossa itävaltalainen Felix Baumgartner hyppäsi heliumpallosta stratosfääristä rikkoen useita ennätyksiä. Baumgartner nousi 14. lokakuuta 2012 heliumpallon kyydissä noin 39 kilometrin korkeuteen stratosfääriin New Mexicossa Yhdysvalloissa ennen vapaapudotuksen alkua. Koko hyppy kapselista maanpinnalle kesti noin kymmenen minuuttia. Vapaapudotuksen arvioitiin aluksi kestävän viidestä kuuteen minuuttia, mutta Baumgartner avasi laskuvarjonsa jo 4 minuutin ja 19 sekunnin pudotuksen jälkeen.
Baumgartner rikkoi äänivallin saavuttamallaan 1357,64 km/h (Mach 1.25) nopeudella, ja hänestä tuli näin ensimmäinen ihminen, joka oli liikkunut yliääninopeudella ilman moottorivoimaa. Alustavien mittauksien perusteella Baumgartner rikkoi myös kaksi muuta ennätystä. Baumgartnerin saavuttama 38 969 metrin lentokorkeus rikkoi edellisen, mutta epävirallisen Nicholas Piantanidan tekemän ilmapallon korkeusennätyksen (37640 m). Baumgartner rikkoi myös korkeimmalta tehdyn laskuvarjohypyn ennätyksen, jonka oli tehnyt eläkkeelle jäänyt USAFin eversti Joseph Kittinger, joka toimi myöhemmin myös Baumgartnerin avustajana ja kapselikommunikaattorina itse ennätyshypyn aikana. Fédération Aéronautique Internationale (FAI) virallisti Baumgarnerin ennätykset jonkin aikaa hypyn jälkeen.
Baumgartnerin hyppy tapahtui samana päivänä, jona Chuck Yeager aikanaan rikkoi äänivallin ensimmäistä kertaa miehitetyllä ilma-aluksella.
Herkuleen–Pohjan kruunun galaksimuuri
Herkuleen–Pohjan kruunun galaksimuuri (Her-CrB GW) on marraskuussa 2013 löydetty galaksimuuri, joka on löytöhetkellään suurin tunnettu maailmankaikkeuden rakenne. Rakenne on pituudeltaan 10 miljardia valovuotta tai kolme gigaparsekia, mikä on noin yhdeksäsosa näkyvän maailmankaikkeuden halkaisijasta, ja leveydeltään 900 miljoonaa valovuotta (300 Mpc). Sen punasiirtymä on 1,6–2,1, mikä vastaa 9,6–10,5 miljardin valovuoden etäisyyttä.
Galaksimuurin löysivät István Horváth, Jon Hakkila ja Zsolt Bagoly SWIFT- ja GLAST-teleskooppien avulla kartoittamalla gammapurkauksia.
Kosmologisen periaatteen mukaisesti maailmankaikkeuden pitäisi olla suhteellisen homogeeninen. Her–CrB GW on yli kahdeksan kertaa suurempi kuin ovat laskeneet suurimmaksi maailmankaikkeuden rakenteen kooksi, ja siten sen kaltaiset massiiviset rakenteet kyseenalaistavat nykyisen kosmologisen mallin.
Huge-LQG
Huge-LQG (Huge Large Quasar Group) eli U1.27 on marraskuussa 2012 löydetty 73 kvasaarin ryhmä tai näennäinen ryhmä, joka oli löytöhetkellään suurin tunnettu maailmankaikkeuden rakenne. Rakenteen suurin dimensio on 4 miljardia valovuotta tai 1200 megaparsekia ja leveys 500 megaparsekia. Kohteen punasiirtymä on 1,27.
Rakenteen löysi Roger G. Clowesin johtama ryhmä University of Central Lancashiresta. Löytö julkaisiin tammikuussa 2013 "Monthly Notices of the Royal Astronomical Society" -lehdessä.
Löytö aiheutti ongelmia, koska kosmologisen periaatteen mukaisesti maailmankaikkeuden pitäisi olla suhteellisen homogeeninen. Huge-LQG:n kaltaiset massiiviset rakenteet kyseenalaistaisivat nykyisen kosmologisen mallin.
Seshadri Nadathur Helsingin yliopistosta on osoittanut että algoritmit, jolla Huge-LQG löydettiin, löytävät vielä suurempia "rakenteita" simulaatiossa, jossa kvasaarit asetetaan tunnetun esiintymistiheytensä mukaisesti satunnaiseen järjestykseen, eivätkä LQG:t siten ole todellisia rakenteita.