hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
New Orleansin kirvesmies
New Orleansin kirvesmies (engl. "Axeman of New Orleans") on tunnistamaton sarjamurhaaja, joka oli aktiivinen New Orleansissa Yhdysvalloissa vuosina 1918–1919. Huolimatta vuonna 1911 tapahtuneista samanlaisista murhista, virallinen uhriluku on vieläkin 6 kuollutta ja 12 haavoittunutta.
”Kirvesmies” sai nimensä siitä, että hän käytti murha-aseena yleensä kirvestä, joka kuului usein uhrille. Uhrit oli tapettu kodeissaan ja rikospaikoilla oli todisteita siitä, että murhaaja oli murtautunut taloon. Uhrien taloista ei ollut varastettu mitään, jonka takia ryöstäminen ei ollut motiivi. Suurin osa Kirvesmiehen uhreista oli italialaisia maahanmuuttajia tai italialais-amerikkalaisia, jonka takia tutkijat ehdottivat, että tappaja saattoi olla etnisesti motivoitunut. Tiedotusvälineetkin huomasivat tämän ja keksivät toinen toistaan hullumpia teorioita, että mafia olisi sekaantunut murhasarjaan tai jopa ollut sen takana. Analyytikot ovat kuitenkin enemmän sitä mieltä, että murhaajan motivoiva tekijä oli seksi; hän oli sadisti, joka nimenomaan etsi naisia uhreikseen.
Kriminologit Colin ja Damon Wilson päättelivät, että satunnaiset miesuhrit olivat pelkkiä sivu-uhreja, jotka joutuivat murhaajan ja varsinaisen uhrin (naisen) väliin. Epäuskottavampi teoria on, että murhat olivat tekijän pyrkimys edistämään jazzia. Tämä teoria syntyi kirjeestä, jonka sanotaan olevan Kirvesmiehen lähettämä. Koska murhaajaa ei koskaan ole saatu kiinni, on epäselvää, miksi hän lopetti. Murhasarja päättyi yhtä salaperäisesti kuin oli alkanutkin. 13.3.1919 lehdet kertoivat, että Kirvesmies tappaa aina 15 minuuttia keskiyön jälkeen ja säästäisi ihmiset, joiden talossa soi jazz. Sinä yönä jazzklubit täyttyivät ihmisistä ja bändit soittivat aamuun asti. Murhia ei tapahtunut kyseisenä yönä.
David McClelland
David McClelland (1917-1998) oli yhdysvaltalainen psykologi, joka tutki motivaatiota ja tarveteoriaa. Hän työskenteli Harvardin yliopistossa yli 30 vuoden ajan.
McClellandin teorian mukaan ihmisen tarpeet ovat opittu asia ja muotoutuvat elämänkokemusten myötä. Hän jakoi tarpeet seuraavasti:
McClelland kehitti testin, jossa ihmisille annetaan kuvia, joista pitää kertoa tarina, ja tarinan pohjalta paljastuu tutkittavan tarpeet ja motivaatio. Tätä käytetään johtamisen kehittämisessä.
Kuznetsov NK-144
Kuznetsov NK-144 on neuvostoliittolaisen Kuznetsovin kehittämä jälkipolttimella varustettu matalan ohivirtaussuhteen suihkumoottori. Sitä käytettiin Tupolev Tu-144:n varhaisissa versioissa, mutta myöhemmissä malleissa se korvattiin taloudellisemmalla Kolesov RD-36-51 -moottorilla. Lisäksi moottorin NK-144-22-versiota käytetään Tupolev Tu-22 -pommikoneissa.
Marjukka Urpelainen
Marjukka Urpelainen (s. 1989) on Jyväskylän Kirittärissä pesäpalloa pelaava urheilija. Hän on ulkopelissä polttajana ja sisällä etenijänä ja vaihtajana arvostettu pelaaja. Hän on Kajaanin Pallokerhon kasvatti, mutta hänen vahvuutensa yleispelaajana on antanut hänelle paikan yhdestä Suomen vahvimmista seuroista ajatellen Suomen naisten pesäpalloa. Hän kuuluu hallitsevin Suomen mestareihin vuodelta 2018.
Barbara W. Tuchman
Barbara Wertheim Tuchman (30. tammikuuta 1912 – 6. helmikuuta 1989) oli yhdysvaltalainen historioitsija ja journalisti. Hän sai Pulitzer-palkinnon kahteen kertaan, vuonna 1963 ensimmäisen maailmansodan syttymisestä kertovasta kirjastaan "Elokuun tykit" ja vuonna 1970 kirjasta "Stilwell and the American Experience in China, 1911-45", joka kertoo Joseph Stilwellistä ja laajemmin Yhdysvaltojen toimista Kiinassa toisen maailmansodan aikana.
Barbara Wertheim suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1933 Radcliffe Collegessa, Harvardin yliopiston yhteydessä toimineessa naisten oppilaitoksessa. Lama-aikana ei ollut monia työpaikkoja tarjolla, joten Wertheim työskenteli ilman palkkaa kansalaisjärjestössä tutkimusavustajana, ja matkusti Tokioon valmistelemaan opaskirjaa Tyynenmeren alueelle. Hän kirjotti sieltä artikkeleita kahteen lehteen. Hän siirtyi vuonna 1936 toimittajaksi isänsä omistamaan aikakauslehteen "The Nation". Hän raportoi kulttuurista, politiikasta. Hänet lähetettiin Valenciaan raportoimaan Espanjan sisällissodasta, ja samalla hän matkusteli Euroopassa laajemminkin. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa Britannian politiikasta Välimeren alueella vuonna 1938.
Wertheim palasi New Yorkiin vuonna 1939 ja meni naimisiin Lester Reginald Tuchmanin kanssa. Heille syntyi kolme lasta, ja Wertheim Tuchman alkoi kirjoittaa kirjoja lastenhoidon lomassa ja koulupäivien aikana.
Hän kirjoitti useita yleistajuisia teoksia kansainvälisestä politiikasta ja sotahistoriasta. Teokset perustuivat huolelliseen pohjatyöhön, usein matkoihin kirjoissa kuvattujen tapahtuien tapahtumapaikoille. Silti Wertheim Tuchman mainitsi tavoitteekseen kirjoittaa mukaansatempaavia tarinoita, joita lukija ei malttaisi laskea kädestään.
Iina Valkeejärvi
Iina Valkeejärvi on suomalainen pesäpalloilija. Hän on pelannut Jyväskylän Kirittärissä muun muassa lyöjäjokerina. Hänen uraansa on häirinnyt loukkaantuminen hyvin nuorena. Hän kuuluu hallitsevin Suomen mestareihin vuodelta 2018.
August Diehl
August Diehl (s. 4. tammikuuta 1976 Länsi-Berliini, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan kansainvälisesti roolistaan Schutzstaffelin Sturmbannführer Dieter Hellstromina elokuvassa "Kunniattomat paskiaiset" (2009), Michael Krausena elokuvassa "Salt" (2010) sekä pääroolistaan Oscar-palkinnon voittaneesta itävaltalaisesta elokuvassa "Väärentäjä" (2007).
Punamonninen
Punamonninen ("Corydoras melanistius") on monnisiin kuuluva akvaariokala.
Punamonninen on muuten vaaleanpunainen ja siinä on mustia pilkkuja, mutta pää on musta. Se kasvaa noin 6 cm pitkäksi.
Punamonninen on kotoisin Guyanan Essequibojoesta ja Venezuelasta.
Punamonninen on parvikala, ja se liikkuu paljon. Kalat eivät lisäänny kovin helposti.
Punamonniselle sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen, sekä lämpötila 22-25 astetta. Kala on kaikkiruokainen.
Markus Vuorela
Markus Vuorela (s. 28. toukokuuta 1996) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Jämin Jännettä.
Vuorela kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 4. maaliskuuta 2018 Lahdessa ollen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 62:s. 10. maaliskuuta 2018 hän sijoittui Oslossa 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähdössä 55. sijalle.
Nuorten MM-kilpailuissa Rasnovissa 2016 Vuorela oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa 20:s ja oli mukana Suomen neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Soldier Hollow’ssa 2017 Vuorela hiihti kolme henkilökohtaista matkaa, ja hänen paras sijoituksensa oli perinteisen hiihtotavan sprintin 13. sija.
SM-kilpailuissa 2017 Kontiolahdella Vuorela saavutti hopeaa viestissä Jämin Jänteen joukkueessa, jossa hänen lisäkseen hiihtivät Aku Nikander, Ristomatti Hakola ja Antti Ojansivu.
Lauri Rikala
Lauri Rikala (7. toukokuuta 1885 Tampere – 5. lokakuuta 1936 Kouvola) oli pappi, päätoimittaja ja järjestöjohtaja.
Lauri Rikalan vanhemmat olivat kauppias ja tehtailija Juho Jeremias Rikala ja Edla Augusta Paulina Grönberg ja puoliso vuodesta 1910 Martta Lovisa Silvenius. Rikala tuli ylioppilaaksi 1905 ja suoritti teologian erotutkinnon 1909 ja pastoraalitutkinnon 1912. Vaasassa ja Ruotsinpyhtäällä hän toimi kirkkoherran apulaisena 1909 ja sitten Vaasassa pappina 1910–1912. Hän oli SNKL:n pääsihteeri 1913–1923 ja päätoimikunnan jäsen vuodesta 1923, samoin kuin "Nuorten Airut" -lehden päätoimittaja 1913–1923. Kouvolaan hän tuli kirkkoherraksi vuonna 1923, oltuaan sitä ennen kirkkoherrana Helsingissä 1913–1923. "Vartija"-lehden toimittajana Rikala työskenteli 1922–1927. Hänellä oli useita seurakunnallisia ja muita luottamustehtäviä. Vuodesta 1931 hän oli Lapuan liikkeen Kouvolan osaston varaesimies.
Lion Airin lento 610
Lion Airin lento 610 oli indonesialaisen Lion Airin kotimaan reittilento Jakartasta Pangkal Pinangiin. Lennolla 29. lokakuuta 2018 käytetty Boeing 737 MAX 8 syöksyi Jaavanmereen pian lähdettyään Jakartasta. Onnettomuuslennolla oli 181 matkustajaa ja kahdeksan miehistön jäsentä, jotka kaikki saivat onnettomuudessa surmansa. Nousun jälkeen kone kääntyi vasemmalle, ja lentäjät pyysivät kääntymistä takaisin lentokentälle. Pian tämän jälkeen koneen nopeus nousi, ja se alkoi menettää korkeutta. Todennäköisin syy ylinopeuteen oli toimintakunnoton nopeusmittari.
Koneen putoamisen saattoi aiheuttaa uusi MCAS-järjestelmä, jonka olemassaolosta lentäjät eivät tienneet. Sen tarkoitus on estää koneen nouseminen liian jyrkästi painamalla nokkaa alaspäin. Lion Airin koneessa sen epäillään saaneen väärää tieoa ja aiheuttaneen onnettomuuden.
Antti Roni
Anders Edvard (Antti) Roni (22. huhtikuuta 1870 Varkaus – 25. joulukuuta 1945) oli merikapteeni, merikoulun johtaja ja merenkulun ylitarkastaja.
Antti Ronin vanhemmat olivat lastauspäällikkö Erik Roni ja Fredrika Lovisa Wänttinen ja puoliso vuodesta 1902 Aino Sivi Maria Murén. Roni suoritti aliperämiehen tutkinnon 1891, perämiehen ja kauppalaivurin tutkinnon 1893, höyryaluksen päällikön tutkinnon 1895, merikapteenin tutkinnon 1896 ja laivanmittaritutkinnon 1903. Hän työskenteli merimiehenä 1885–1890, perämiehenä 1891–1892 ja 1894–1895, laivan päällikkönä 1893–1905, Viipurin merikoulun apuopettajana 1900–1904 ja johtajana 1904–1918 sekä merenkulun ylitarkastajana 1918–1937. Roni suomensi merenkulun oppikirjoja ja toimi useissa eri luottamustehtävissä, muun muassa Viipurin kaupunginvaltuustoin jäsenenä 1912–1918 ja Suomen Merimieslähetysseuran johtokunnan jäsenenä vuodesta 1919.
Cecilia Samartin
Cecilia Samartin (s. 1961 Havanna, Kuuba) on kuubalaistaustainen yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut lähinnä viihdekirjoja, mutta "Kirottu kauneus" käsittelee ihmiskauppaa.
Kuubassa syntynyt Samartin vietti lapsuutensa kaksikulttuurisessa ja kaksikielisessä Kaliforniassa. Hänen äidinkielensä on espanja. Hän on työskennellyt aiemmin psykoterapeuttina.
Gustaf Oskar Axel Wrede
Gustaf Oskar Axel Wrede (24. marraskuuta 1862 Kemiö – 12. tammikuuta 1939 Helsinki) oli vapaaherra, merikapteeni, liikemies, maanviljelijä ja merenkulkuhallituksen ensimmäinen pääjohtaja eli ylitirehtööri.
Gustaf Wreden vanhemmat olivat majuri Wilhelm Otto Casper David Wrede ja Hedvig Johanna Wilhelmina Gustava Armfelt. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1887 oli Adelaide Gripenwaldt (k. 1903) ja toinen vuodesta 1903 Signe Margaretha Wiström (k. 1931). Wrede suoritti perämiehen tutkinnon 1883, höyrylaivan päällikön tutkinnon 1885 ja merikapteenin tutkinnon 1890. Wrede toimi luutnanttina Suomen luotsilaitoksen palveluksessa 1890–1892, suomalaisten ja venäläisten alusten päällikkö hän oli 1892–1907, merenkulun tarkastaja 1913–1917 ja merenkulkuhallituksen pääjohtaja 1917–1930. Wredellä oli useita merenkulkualan luottamustehtäviä, hän muun muassa laati ehdotuksen merenkulkuhallituksen, -oppilaitosten ja -hallinnon uudelleen järjestämiseksi 1916.
Theudis
Theudis tai Teudis (k. 548) oli visigoottien kuningas Espanjassa 531–548. Hän oli alun perin ostrogootti, jonka ostrogoottien kuningas Teoderik Suuri oli lähettänyt armeijan kanssa Espanjaan. Theudis onnistui hankkimaan suuren maaomaisuuden Ebron laaksossa menemällä naimisiin roomalaisen naisen kanssa. Teoderik valitsi Theudisin Espanjan hallitsijaksi ja tuolloin kolmivuotiaan tyttärenpoikansa Amalarikin holhoajaksi. Isoisänsä kuoltua Amalarik nousi visigoottien kuninkaaksi. Frankit hyökkäsivät visigoottien valtakuntaan 531 ja Amalarik murhattiin. Sevillassa tuolloin asunut Theudis tuli tämän jälkeen visigoottien kuninkaaksi. Theudis pyrki ulottamaan valtansa laajemmalle miehittämällä Mauretania Tingitanan, mutta roomalaiset joukot löivät hänet Ceutassa. Pian tämän jälkeen Theudis surmattiin Sevillassa ja häntä seurasi kuninkaana Theudigisel
Simatsiini
Simatsiini (CHNCl) on heterosyklinen triatsiinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään rikkaruohomyrkkynä, mutta sen käyttö Euroopan unionin alueella on kiellettyä.
Huoneenlämpötilassa simatsiini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee hieman etanoliin ja paremmin asetoniin ja tolueeniin. Simatsiinin herbisidiset vaikutukset perustuvat siihen, että se estää kasvien fotosynteesin pysäyttämällä elektroninsiirtoketjun fotosysteemi II:ssa. Aine ei ole erityisen myrkyllinen akuutisti, mutta kertyy esimerkiksi pohjavesistöihin, mikä on aiheuttanut huolta ympäristö- ja terveysvaikutuksista. Eläinkokeessa simatsiinin on todettu olevan karsinogeenista, mutta varmuutta karsinogeenisuudesta ihmiselle ei ole.
Simatsiinia valmistetaan syanuurikloridin ja etyyliamiinin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään rikkaruohomyrkkynä muun muassa maissi,- hedelmä- vihannes-, viini- ja maapähkinäviljelmillä, puistoissa ja nurmikoilla. Sitä käytetään myös levien kasvua estävänä aineena. Simatsiini hyväksytään käytettäväksi muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Australiassa. Euroopan unionin alueella simatsiinia sisältävien valmisteiden myynti kiellettiin Euroopan komission päätöksellä vuonna 2004. Simatsiinista valmistetaan myös toista herbisidiä simetryniä.
Leovigild
Leovigild, myös Liuvigild tai Leovigildo, (k. 586) oli visigoottien kuningas 568–586. Hän oli visigoottien valtakunnan viimeinen areiolaista uskoa tunnustanut hallitsija.
Leovigild oli Atanagildin ja Liuvan veli. Atanagildin kuoltua Liuva hallitsi Septimaniaa ja Leovigild vuodesta 568 Pyreneiden eteläpuolisia osia. Liuvan kuoltua vuonna 572 Leovigildista tuli koko visigoottien valtakunnan kuningas. Leovigild soti koko valtakautensa ajan. Vuonna 569 hän valtasi Leonin ja Zamoran sveebeiltä koillisessa ja Córdoban vuosina 571–572 kreikkalaisilta etelässä.
Yksi Leovigildin pojista, Hermenegild, meni naimisiin Ingundin kanssa, joka oli Atanagildin tyttären Brunhilden ja Austrasian kuninkaan Sigebert I:n tytär. Ingund käännytti Hermenegildin katoliseksi, ja tämä sai tukijoikseen useita isänsä vihollisia. Siitä lähtien Leovigild taisteli raivoisasti kaikkia vihollisiaan vastaan. Aluksi hän löi sveebit ja liitti lopulta heidän kuningaskuntansa visigoottien valtakuntaan. Sen jälkeen hän valloitti kahden vuoden piirityksen jälkeen Sevillan bysanttilaislta vuonna 583. Leovigild teloitutti Hermenegildin vuonna 585, ja Ingundin oli paettava Afrikkaan. Käyttäen tekosyynä Ingundin kohtelua Austrasian kuningas Kildebert II ja Burgundin kuningas Guntram hyökkäsivät Septimaniaan ja lähettivät laivaston sveebien avuksi, mutta Leovigild torjui heidät. Leovigildia seurasi kuninkaana hänen poikansa Rekared I.
Timo Lahdenmäki
Timo Lahdenmäki (s. 12. lokakuuta 1947) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Kommunistisen työväenpuolueen KTP:n puheenjohtajana puolueen perustamisesta 1988 vuoden 1997 edustajakokoukseen saakka.
Päivien kultainen ketju
Päivien kultainen ketju ("To Serve Them All My Days") on brittiläis-australialainen televisiosarja vuodelta 1980. Poikien sisäoppilaitoksesta maailmansotien välisenä aikana kertova draamasarja perustuu R. F. Delderfieldin samannimiseen, omaelämäkerralliseen romaaniin vuodelta 1972 (suomeksi Karisto 1982). Romaanin pohjalta sarjan käsikirjoituksen on laatinut Andrew Davies. Sarja tuotettiin BBC:n ja Australian ABC-televisioyhtiön yhteistuotantona. Pääosia näyttelevät John Duttine, Frank Middlemass, Belinda Lang ja Kim Braden.
Sarjan päähenkilö on walesiläisestä kaivoskylästä kotoisin oleva, ensimmäisessä maailmansodassa psyykkisesti traumatisoitunut ja sen vuoksi palveluksesta vapautettu David Powlett-Jones (John Duttine). Hän saa paikan historianopettajana sisäoppilaitoksessa ja joutuu vaikeuksiin pasifististen mielipiteidensä vuoksi. Sarjassa seurataan hänen kauttaan brittiyhteiskunnan asenteiden ja arvojen muutoksia 1910-luvun lopulta 1930-luvun loppuun.
Suomessa 13-osaista sarjaa alettiin esittää Yle TV1 -kanavalla kesäkuun lopussa 1982. "Helsingin Sanomien" Marjatta Möttölän mukaan sarjan alku vaikutti myönteiseltä yllätykseltä, vaikkei sarja tarjoakaan mitään mullistavaa uutta kuten Dennis Potterin "Pennejä taivaasta", vaan vain tavanomaisen, laadukkaan romaanidramatisoinnin. Kehuja saavat etenkin pääosien näyttelijät, nuorta Powlett-Jonesia esittävä John Duttine ja koulun rehtoria esittävä Frank Middlemass.
Safiirimonninen
Safiirimonninen ("Corydoras similis") on monnisiin kuuluva akvaariokala.
Safiirimonninen kasvaa 6-7 cm pitkäksi. Se on vaaleankeltainen ja siinä on mustia pilkkuja. Pyrstön ja sen muun ruumiin väli on musta.
Safiirimonninen on kotoisin Brasiliasta, Acren ja Rondonian maakunnista.
Safiirimonninen on eloisa ja rauhallinen, hyvin sopeutuva parvikala. Sen viljely on helppoa ja munamäärä on noin 40-80.
Safiirimonniselle sopiva akvaarion koko on vähintään 85 litraa. Sille sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle 10. Vesi saisi olla noin 24-28 astetta lämmintä. Kala on kaikkiruokainen.
Rostislav
Rostislav () on slaavilainen miehen etunimi. Se on muodostettu yhdistämällä slaavilaisten kielten "kasvua" ja "kunniaa" tarkoittavat sanat. Nimi oli käytössä jo keskiajalla ja on ollut muun muassa kolmen Kiovan suuriruhtinaan nimenä. Nykyisin nimi on käytössä varsinkin Venäjällä ja Tšekissä. Suomessakin on Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan ollut vuoteen 2018 mennessä noin 70 Rostislav-nimistä henkilöä.
Hermenegild
Hermenegild tai Ermengild (k. 13. huhtikuuta 585 Tarragona) oli visigoottien valtakunnan prinssi ja marttyyri, joka julistettiin pyhimykseksi vuonna 1585. Hänen muistojuhlansa on huhtikuun 13. päivä
Hermenegild oli kuningas Leovigildin poika, joka kasvatettiin areiolaiseksi. Vuonna 579 hän meni naimisiin Ingundin kanssa, joka oli Austrasian kuningas Sigebert I:n tytär ja harras katolinen. Hermenegild oli saanut johdettavakseen Bysantin hallussaan pitämän Sevillan piirityksen. Ingund ja Sevillan piispa Pyhä Leander käännyttivät Hermenegildin katoliseksi piirityksen aikana. Tämän jälkeen Hermenegild ryhtyi kapinaan harhaoppisena pitämäänsä isäänsä vastaan. Hän sai tuekseen bysanttilaiset, jotka Leovigild kuitenkin onnistui lahjomaan. Hermenegild vangittiin ja Leovigild mestautti poikansa.
Useimmat aikalaiskirjoittajat olettivat, että Hermenegild tuomittiin kuolemaan kapinasta, mutta paavi Gregorius I esitti teoksessan "Dialogit", että Hermenegild tapettiin, koska hän kieltäytyi areiolaisen piispan ehtoollisesta. Paavi Sixtus V hyväksyi Hermenegildin palvonnan pyhimyksenä Espanjassa ja Urbanus VIII viimein koko kristikunnassa.
Yhteismitattomuus (tieteenfilosofia)
Yhteismitattomuus ("inkommensurabiliteetti") on tilanne, jossa kahden teorian tai asian välillä ei ole olemassa mitattavista asioista riippumatonta, objektiivista mittaa asioiden paremmuuden vertailuun.
Yhteismitattomuus on merkittävä käsite tieteenfilosofiassa - mikäli halutaan löytää jonkin ilmiön selittämiseen parempi kahdesta tai useammasta teoriasta, tämä käy mahdottomaksi ellei ole mitään objektiivista perustetta teorioiden vertailemiseksi. Tälläistä tilannetta sanotaan yhteismitattomuudeksi.
Johan Rosqvist
Johan Alexis Rosqvist (2. heinäkuuta 1859 Loviisa – 25. elokuuta 1940 Helsinki) oli merikapteeni, joka toimi muun muassa pitkään Suomen varhaisten jäänmurtajien päällikkönä.
Johan Rosqvistin vanhemmat olivat merikapteeni Johan Fredrik Rosqvist ja Maria Josefina Fagerström. Lääkäri Ina Rosqvist oli hänen sisarensa. Johan Rosqvistin puoliso vuodesta 1892 oli Edith Alina Wilhelmina Dahlin. Rosqvist suoritti perämiehen tutkinnon 1880 ja merikapteenin tutkinnon 1884. Hän oli höyrylaiva "Capellan" päällikkö 1888–1891, "Uranian" 1891–1898, "Arcturuksen" 1898–1907 ja "Titanian" 1908. Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön laivojen päällikkyyden jälkeen Rosqvist toimi jäänmurtajien päällikkönä 1908–1926. "Sammon" päällikkönä hän myös avusti aseiden ja jääkäreiden kuljetuksessa Suomeen kevättalvella 1918, "Jääkarhun" päällikkönä hän ehti olla lyhyen aikaa. Rosqvist oli Suomen laivanpäällystöliiton kunniajäsen. Merille Rosqvist lähti jo vuonna 1874.
Le Verdon-sur-Mer
Le Verdon-sur-Mer on kunta Lounais-Ranskassa Gironden departementissa Nouvelle-Aquitainen alueella. Se sijaitsee Médocin niemimaalla Atlantin rannalla, noin 100 kilometriä Bordeaux’sta luoteeseen.
Kunta sijaitsee Gironden estuaarin suulla, ja sen edustalle on rakennettu Cordouanin majakka ("Phare de Cordouan") turvaamaan laivojen kulkua. Majakka valmistui vuonna 1611, ja se on Euroopan vanhimpia majakoita.
Toisessa maailmansodassa Médocin niemimaan kärjessä oleva Pointe de Grave oli osa saksalaisten rakentamaa puolustuslinjaa, Atlantin vallia. Rakennelmista on yhä osa jäljellä. Pointe de Gravesta pääsee turistijunalla Soulac-sur-Meriin.
Pennejä taivaasta (televisiosarja)
Pennejä taivaasta ("Pennies from Heaven") on Dennis Potterin käsikirjoittama television minisarja vuodelta 1978. Siinä yhdisteltiin nostalgista 1930-luvun populaarimusiikkia draamaan ennennäkemättömällä tavalla, ja se sai sekä monia palkintoja että suuren yleisönsuosion. Pääroolia, seksihalujensa mukaan suunnistavaa nuottijulkaisujen myyjää Arthuria, esittää Bob Hoskins. Sekä Potterille että Hoskinsille sarja muodostui läpimurroksi heidän myöhemmälle uralleen..
Vuoteen 1935 sijoittuva sarja kertoo kiertelevästä nuottivihkokauppiaasta Arthurista (Hoskins), jonka bisnekset menevät heikosti. Myös kotona on ongelmia vaimon (Gemma Craven) kanssa. Arthur tapaa eräällä matkallaan viehkeän kyläkoulunopettajan Eileenin (Cheryl Campbell), joka tulee raskaaksi ja ajautuu suhteen päätyttyä prostituoiduksi. Arthur ja Eileen tapaavat myöhemmin uudelleen Lontoossa, ja tapahtumat alkavat vyöryä.
Normaalin dialogin keskellä sarjan henkilöhahmot puhkeavat tämän tästä yllättäen laulamaan jotain 1930-luvun iskelmää ”playbackinä” eli alkuperäislevytyksen tahdissa huuliaan liikuttaen, kameraan katsoen, usein jopa miehet naisten äänellä ja päinvastoin. Näihin kohtauksiin on usein tehty myös tanssillinen koreografia.
"Pennejä taivaasta" ensiesitettiin Britanniassa BBC:n ykköskanavalla maaliskuusta 1978 alkaen. Baftan televisiopalkintogaalassa sarja palkittiin luovuudestaan, ja Hoskins ja Campell saivat rooleistaan Bafta-ehdokkuudet.
Sarja ensiesitettiin Suomessa keväällä 1979 MTV:n ohjelmistossa, ja uusittiin kesällä 1980. "Helsingin Sanomien" tv-arvostelija Jukka Kajava piti sarjaa ensimmäisen jakson perusteella ”mitä hurmaavimpana viihteenä”, jollaista ei ole nähty aiemmin: ”Tässä ei nyt juoni kulje kuin juna asemalta toiselle, vaan irtoaa paikoin rohkeasti ja iloisesti keittiörealismin tiskirättiongelmista.” Uusintaesityksen alla Kajava kirjoitti, että sarja ”ylistää ihastuttavan auvoisesti tunteen ja mielikuvituksen, heittäytymisen ja hurjuuden mahdollisuuksia”.
Myöhemmin sarjan arvostus on vain kasvanut. Vuonna 2000 British Film Institute äänestytti tv-ammattilaisilla päättyneen vuosisadan sataa parasta brittitelevision ohjelmaa, ja "Pennejä taivaasta" tuli sijalle 21.
Potter toimi käsikirjoittajana myös sarjan pohjalta tehdyssä yhdysvaltalaisessa elokuvassa "Pennejä taivaasta", jonka ohjasi Herbert Ross ja jossa pääosaa näyttelee Steve Martin. Elokuva ei menestynyt yhtä hyvin kuin alkuperäinen tv-sarja.
Cordouanin majakka
Cordouanin majakka sijaitsee Gironden estuaarin suulla, noin seitsemän kilometriä Médocin niemimaan rannikolta. Majakka valmistui vuonna 1611, ja se on Euroopan vanhimpia majakoita.
Majakalla on ollut tärkeä tehtävä ohjata laivoja Bordeaux'n satamaan. Ensimmäinen tälle paikalle rakennettu majakka valmistui noin vuonna 1360. Se tunnettiin nimellä Tour aux Anglais (englantilaisten torni), koska sen rakennutti Walesin prinssi Edvard Musta prinssi. Nykyisen majakan määräsi rakennettavaksi Ranskan kuningas Henrik III vuonna 1584. Majakka valmistui vuonna 1611, noin 25 vuoden rakentamisen jälkeen. Majakan suunnitellut arkkitehti Louis de Foix kuoli vuonna 1602, joten hän ei koskaan nähnyt hänen työtään valmiina. Majakan korkeus oli tuolloin 37 metriä, ja sitä pidettiin ”maailman kahdeksantena ihmeenä". Majakka on kuulunut Ranskan historiallisten monumenttien luetteloon vuodesta 1862.
Walter Sipilä
Wilhelm Walter (Valter) Sipilä (30. toukokuuta 1869 Janakkala – 11. toukokuuta 1942) oli lääkäri ja Instrumentariumin pitkäaikainen toimitusjohtaja.
Walter Sipilän vanhemmat olivat maanviljelijä, tehtailija Kustaa Sipilä ja Gustava Torttila. Sipilä tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1889 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1900. Sipilä toimi ensin apulaislääkärinä Otto Engströmin sairaalassa ja vuodesta 1902 sisätautillääkärinä Helsingissä. Instrumentariumin toimitusjohtajana Sipilä työskenteli vuodesta 1903 aina vuoteen 1937 saakka. Hän oli myös Mehiläisen perustajia ja johtokunnan jäsen sekä Duodecim-seuran puheenjohtaja 1918 ja seuran taloudenhoitaja usean vuoden ajan.
Tatuoitu taivas
Tatuoitu taivas on Reijo Mäen vuonna 1996 julkaisema dystopia Euroopasta: suuri osa ympäristöstä on tuhoutunut, aurinko ei ole paistanut vuosiin ja koko ajan sataa, maailmaa hallitsevat suuryhtiöt, jotka manipuloivat taloutta median avulla, luokkaerot ovat kärjistyneet siten, että toisilla on kaikkea ja toisilla ei mitään.
Päähenkilö Uno Louner on Euroopan Unionin pääkaupungissa asuva mahdollisesti Rauman seudulta kotoisin oleva kolmannen maailmansodan veteraani, joka kirjoittaa työkseen suoraan wc-paperille painettua rullalle käärittyä pulp-viihdettä. Korkeakirjallisuudella kuten myöskään tieteellä ei ole enää käyttöä.
Mäki on luonnehtinut teostaan tulevaisuuteen sijoittuvaksi dekkariksi. Maailman hän kertoo ottaneensa suoraan Blade Runnerista. Pessimististä näkemystään kirjoittaja on perustellut sillä, että ”Väkiluku kasvaa saatanallista vauhtia ja maapallon peltopinta-ala pienenee koko ajan. Koko yhtälö näyttää erittäin huonolta”.
Christopher Williams (rumpali)
Christopher Williams (s. 16. marraskuuta 1985 Greensboro, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen rumpali, joka tunnetaan parhaiten heavy metal -yhtye Acceptin rumpalina. Williams on esiintynyt myös Gene Simmonsin, Ace Frehleyn, Rex Brownin ja Andrew W. K:n kanssa sekä yhtyeessä Kaato. Ensimmäisen live-keikan Williams teki seitsemän jäsenisen funk-yhtyeen Yo Mamin Big Fat Booty Bandin kanssa Ashevillessä Pohjois-Carolinassa syksyllä 2007.
Williams on monipuolinen rumpali, ja hän on soittanut muun muassa rock-, jazz-, metalli-, funk-, fuusio- ja blueskokoonpanoissa. Rumpujen lisäksi hän soittaa bassoa ja pianoa sekä laulaa. Lukioaikana Williams soitti useissa eri kokoonpanoissa sekä Greenville Youth Orchestrassa ja Greenvillen sinfoniaorkesterissa. Ennen Acceptiin liittymistä hän työskenteli useiden eri musiikkigenrejä olevien artistien ja yhtyeiden, kuten Kid Rockin, Jessta Jamesin, Funkadelicin, Lee Greenwoodin, Blackfootin ja nashvilleläisen metalliyhtyeen War Withinin, kanssa.
Accept ilmoitti huhtikuun alussa 2015, että rumpali Christopher Williams on tullut rumpali Stefan Schwartzmannin tilalle yhtyeeseen. Vain pari viikkoa yhtyeeseen liittymisen jälkeen, 18. huhtikuuta 2015, hän esiintyi ensimmäistä kertaa Acceptin keikalla Chihuahuassa. Suomessa hänen ensiesiintymisensä yhtyeen kanssa oli 5. kesäkuuta 2015 South Park Tampere -festivaalilla.
Elokuussa 2018 Acceptin ollessa keikkataolla Williams soitti Kissin laulaja-basisti Gene Simmonsin soolokiertueella sekä ex-kitaristi Ace Frehleyn soolokiertueella rumpuja.
Mahti (urheilujoukkue)
Mahti (entinen Donkki) on Tampereen yliopiston yleisseura Akateeminen Mahti ry:n alainen koripallojoukkue. Se perustettiin vuonna 2015 Donkki-nimellä silloisen UtaSport ry:n alaisuuteen, mutta yleisseuraksi yhtenäistämisen myötä joukkue vaihtoi nimensä Mahdiksi kaudeksi 2018-2019. Mahdin pelaajat ovat pääasiassa Tampereen yliopiston sekä Tampereen teknillisen yliopiston opiskelijoita. Seuran tavoitteena on mahdollistaa 3. asteen opiskelu ja koripallon pelaaminen opintojen rinnalla. Seuralla on sekä miesten että naisten edustusjoukkueet. Molemmat joukkueet harjoittelevat Tampereen yliopiston yhteydessä olevassa Atalpa-liikuntakeskuksessa. Miesten joukkue pelasi kaudella 2017-18 Koripallon Kortteliliigassa sijoittuen viidenneksi. Kaudella 2017-18 joukkue jatkaa samassa 16 joukkueen sarjassa. Vuoden 2016 kansainvälisessä SELL Student Games -turnauksessa Donkin miehet sijoittuivat pronssille.
Belt JaakkoKinnunen Jaakko
Florian RayKostilainen Tommi
Forsman Jan (C)Leivo Jonne
Gonzalez MartinNissilä Ilkka
Hiekkamäki MarkusPerttilä Robert
Ikävalko LassiRaiskinmäki Tommi
Kahila OskarVainio Otto
Kaivonen AnttiYang Zhi
Pienet hauskat illanvietot
Pienet hauskat illanvietot ("Abigail’s Party") on Mike Leigh’n käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen televisionäytelmä vuodelta 1977. Keskiluokkaisten naapuripariskuntien kosteasta illanvietosta kertovaa satiirista tragikomediaa esitettiin ensin yli kaksituntisena versiona Hampstead Theatressa ja lyhennettiin sitten 104 minuutin televisioversioksi.
Lapseton, nousukasmainen pariskunta Beverly ja Laurence (kotirouva ja kiinteistönvälittäjä) ovat kutsuneet kotiinsa naapurustoon juuri muuttaneen pariskunnan Angelan ja Tonyn (sairaanhoitaja ja tietokoneoperaattori) sekä heitä vanhemman, arkkitehtimiehestään eronneen rouvan Susanin, jonka tytär Abigail (jota ei nähdä) pitää paraikaa meluisia teinijuhlia naapuritalossa. Alkoholin vaikutuksesta molemmat pariskunnat ajautuvat yhä pahempiin riitoihin keskenään, ja hillitty Susan on yhä huolestuneempi kotonaan meluavasta nuorisosta. Loppuillasta Laurence saa sydänkohtauksen ja kuolee ennen ambulanssin saapumista.
"Helsingin Sanomien" tv- ja teatterikriitikko Jukka Kajava uskalsi luokitella näytelmän yhdeksi vuoden 1979 merkkitapauksista Suomen televisiossa, vaikka se esitettiin jo maaliskuun alussa MTV:n ohjelmistossa.
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat "Pienet hauskat illanvietot" kaikkien aikojen 11. parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
Terry And
Terry And (s. 7. joulukuuta 1997 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Helsingin IFK:ta. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. And pelannee lähinnä seuran A-nuorissa, joiden kapteenina hän toimii. And laukoo oikealta.
And on Etelä-Vantaan Urheilijoiden kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Jokereihin. Kaudeksi 2013–2014 vain 15-vuotias And muutti Yhdysvaltoihin ja siirtyi New Hampshiren Jr. Monarchsin paitaan, jossa hän pelasi kaksi kautta. Kaudeksi 2015–2016 And palasi Suomeen ja siirtyi A-nuorten SM-liigan nousijajoukkue Kiekko-Vantaaseen. Hän siirtyi kesken kauden kuitenkin sarjatasoa alemmas A-nuorten Mestiksen Karhu-Kissoihin. Kaudeksi 2016–2017 And palasi A-nuorten SM-liigaan ja siirtyi Porin Ässiin, jossa hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kaudeksi 2017–2018 And siirtyi Helsingin IFK:n A-nuoriin, jossa hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudella 2018–2019 And nousi joukkueen kapteeniksi. Hän debytoi kauden aikana myös HIFK:n SM-liigajoukkueessa. And teki liigadebyyttinsä 29. lokakuuta 2018 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänellä avautui paikka HIFK:n kokoonpanosta mm. Lennart Petrellin ja Erik Thorellin loukkaantumisten myötä. And merkittiin joukkueen nelosketjun oikeaan laitaan Thomas Nykoppin ja Micke-Max Åstenin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.23 minuuttia. Liigauransa avausmaalin And teki seitsemännessä ottelussaan 5. tammikuuta 2019 vieraissa Saimaan Palloa vastaan.
Hyvinkään Mieslaulajat
Hyvinkään Mieslaulajat ry on perustettu 25.8.1953.
Hyvinkään Mieslaulajien toiminnan tarkoituksena on harrastaa ja tukea mieskuorolaulua, järjestää konsertteja ja esiintyä tilaisuuksissa.
Hyvinkään Mieslaulajat on hyvinkääläinen viihdekuoro, jolla on pitkät perinteet. Kuoro toimii myös Hyvinkää-Riihimäki Sotaveteraanien perinnekuorona.
Kuoron omista riveistä on koottu The Puoshaka Group -yhtye, joka toimii myös pienryhmänä/kvartettina.
Näin se alkoi, ote ensimmäisen kokouksen pöytäkirjasta.
"Kirjuri Hanninen alusti puheen uuden kaikista yhdistyksista vapaan, itsenäisen
kuoron (mies-) perustamisesta Hyvinkäälle. Koska mieskuoron perustamisajatus on
jo vuosikausia ollut puheenaiheena, olisi jo aika saada kuoro perustetuksi. Alustavien
keskustelujen mukaan pitäisi kuorolla olla mahdollisuudet saada tarvitsemansa tuki
toimintaansa varten. Kuoron johtajaksi on tiedustelujen perusteella saatu pankinjohtaja
Jorma Tolonen Hameenlinnasta."
Miehisestä kuorolaulusta kiinnostuneita oli tuossa kokouksessa, joka pidettiin Hämeenkadun
koulussa 25. elokuuta 1953, läsnä 14. Alustuksen jälkeen käydyssä keskustelussa
päätettiin ryhtyä toimenpiteisiin kuoron perustamiseksi ja valittiin tehtävää
hoitamaan Eino Hanninen, Martin Rantala, Arvo Seppanen ja Pertti Vainio."
Toimikunta sai ripeästi asiat kuntoon ja kutsui miehet koolle viikon kuluttua Aseman koululle.
Kokoukseen osallistui 30 lauluharrastajaa ja asiat käsiteltiin Eino Hännisen intomielisyyden saattelemana.
"Päätettiin perustaa Hyvinkäälle mieskuoro, joka toistaiseksi käyttää nimeä Hyvinkaan mieslaulajat", kirjoitti
Pentti Vainio kokouksen pöytäkirjaan. Samassa tilaisuudessa päätettiin ottaa harjoituspäiväksi keskiviikko ja
pitää ensimmäinen harjoitus keskiviikkona syyskuun yhdeksäntenä päivänä kello 19.
Kuoron ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Niilo Malmivuo ja hallituksen jäseniksi Pentti Vainio sihteeri,
Aarne Vuorela rahastonhoitaja, Eino Hanninen, Paavo Laitila, Jalmari Kurkela seka Erkki Melaja.
Jorma "Jompe" Tolonen, kuoromies ja johtaja, sanan parhaassa merkityksessä käynnisti lauluharjoitukset.
Jompe sai rinnalleen Eino "Eikka" Hännisen laulutoiminnan varajohtajaksi.
Ensimmäisissa harjoituksissa otettiin "käsittelyyn" laulut: Luonto ponteva, Pohjanmaa ja Suomen laulu. 
Ensiesiintyminen tapahtui Hyvinkään Yhteiskoulun Naistoimikunnan järjestämässä juhlatilaisuudessa 11. lokakuuta 1953.
155 mm AGS
155 mm AGS () on yhdysvaltalainen 155 millimetrin 62 pituuskaliiperin tykki, joka alun perin suunniteltiin osana DD-21-ohjelmaa ja siirrettiin myöhemmin osaksi DDG-1000-ohjelmaa. Tykin nimenä oli aluksi Vertical Gun for Advanced Ships eli VGAS. Yhdysvaltain laivasto päätti syyskuussa 1999 luopua pystysuorasta asennuksesta ja valmistaa perinteisemmän asennuksen torniin.
Pystyasennuksena tykissä olisi ollut ainoana ammusvaihtoehtona ohjautuvat ammukset ja perinteisemmässä asennuksessa voidaan käyttää sekä perinteisiä että ohjautuvia ammuksia. Asennus muistuttaa 5"/62 Mk 45 Mod 4 -tykin asennusta. Ballistisen ammuksen valmistus on keskeytetty ja olemassa olevia Naton 155 millimetrin ammusten käyttöönottoa suunnitellaan.
Aseeseen kuuluu täysin automaattinen ammustenhallinta, mikä vähentää miehistötarvetta ja lisää ammusmäärää. Ammukset käyttävät erillistä irtopanosta, jota käytetään sekä perinteisten että ohjautuvien ammusten kanssa. Ammusvalikoimaan kuuluvat ohjautuvat maamaali- ja merimaaliammukset sekä ballistiset ammukset, joissa on rataparametrien korjaamiseksi erityissytyttimet. Suunniteltu osumatarkkuus ohjautuville ammuksille on 20 × 50 metriä. Tykillä tuli kyetä ampua kaksitoista LRLAP-ammusta () minuutissa, mikä vastaa yhden 155 millimetrin tykein varustetun kuusitykkisen patterin tulivoimaa ammuttaessa kaksi laukausta minuutissa. Tykin painoa laskettaessa BAE Systems laski tulinopeuden kymmeneen laukaukseen minuutissa.
Lokakuussa 2001 tykin ensimmäinen prototyyppi läpäisi testit ampuen yksitoista testiammusta. Huhtikuussa 2003 Lockheed-Martin valittiin jatkamaan LRLAP-ammuksen kehitystyötä. Työhön sisältyi viidentoista ammuksen valmistus tykin testaamiseksi.
Kesäkuussa 2005 United Defence sai laivastolta tilauksen tykin suunnittelun, valmistuksen ja testauksen jatkamisesta, mihin sisältyi täysin automaattinen tykki, ammustenhallinta ja LRLAP-ammukset uudella DD(X)-hävittäjällä. United Defencen ostanut BAE sai heinäkuussa 2005 tilauksen LRLAP-ammuksen jatkokehityksestä. Testeihin luovutettiin yli sata ammusta.
Yhdysvaltain laivaston järjestelmäosasto julkaisi 21. syyskuuta 2005 lehdistötiedotteen järjestetyistä tulinopeustesteistä. Ilmoituksen mukaan tulinopeus kyettiin saavuttamaan ampumalla kahdeksan laukauksen sarjoja ja kahdeksan ammuksen paletti kyettiin lataamaan 45 sekunnissa. DD(X)-ohjelman ensimmäisen aluksen nimi ja ohjelman uudelleen nimeäminen julkistettiin 7. huhtikuuta 2006.
Puolustusministeriö tiedotti 22. heinäkuuta 2008 laivaston tilaavan seitsemästä suunnitellusta esisarjan aluksesta ainoastaan kaksi. BAE esitti 2012 AGS:n kevyemmän version kehittämistä Arleigh Burke -luokan aluksiin.
Laivasto ilmoitti marraskuussa 2016 hylkäävänsä LRLAP-ammuksen, koska ammuksen yksikköhinta kohosi yli miljoonaan dollariin. Ilmoitukseen mennessä laivasto oli vastaanottanut 90 ammusta erilaisiin testeihin. AGS:n käyttösuunnitelmat perustuivat LRLAP-ammusten käyttöön. Koska tykissä ei voitu käyttää perinteisiä ammuksia, se oli käyttökelvoton ennen korvaavien ampumatarvikkeiden löytämistä.
Helmikuussa 2017 italialaisen Leonardon Vulcano-ammus oli testattavana.
Itä-Ukraina
Itä-Ukraina on poliittisena käsitteenä alue pääasiassa Dneprin koillisesta Moskovasta päin katsoen "vasemman rannan", missä on runsaasti Venäjän Gazpromin pyytämästä maakaasun hinnoista riippuvaista raskasta teollisuutta. Käsitteet hallinnollisia alueyksiköitä suuremmista kokonaisuuksista tuntuvat vaihtelevan julkaisusta ja aluemäärittelyn tarkoituksesta toiseen.
Pomeranz–Fritsch-reaktio
Pomeranz–Fritsch-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa bentsaldehydijohdannainen tai muu aromaattinen aldehydi reagoi aminoasetaalin kanssa happamissa olosuhteissa muodostaen isokinoliinin. Reaktion julkaisivat ensimmäisen kerran C. Pomeranz ja P. Fritz itsenäisesti ja toisistaan tietämättä vuonna 1893.
Pomeranz–Fritsch-reaktion lähtöaineena on aromaattinen aldehydi. Parhaiten reagoivat aldehydit, joissa on aldehydiryhmään nähden m- tai p-asemassa elektroneja luovuttava ryhmä esimerkiksi hydroksyyli- tai alkoksiryhmä. Toinen lähtöaine on aminoasetaali, joka on usein aminoasetaldehydin dietyyliasetaali. Reaktio tapahtuu happamissa olosuhteissa ja tyypillisesti käytetty katalyytti on polyfosforihappo.
Pomeranz–Fritsch-reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa aldehydi ja aminoasetaalin aminoryhmä kondensoituvat muodostaen iminoasetaalin. Seuraavassa vaiheessa asetaaliryhmä hydrolysoituu happamissa olosuhteissa karbonyyliryhmäksi. Karbonyyliryhmä on elektrofiilinen ja seuraava vaihe on elektrofiilinen aromaattinen substituutio. Tämän vaiheen seurauksena muodostuu heterosyklinen rengasrakenne. Viimeinen vaihe on alkoholiryhmän eliminoituminen, jolloin muodostuu aromaattinen isokinoliinirengas.
Pomeranz–Fritsch-reaktiota käytetään erityisesti silloin, kuin isokinoliinirenkaan valmistaminen on vaikeaa muilla yleisesti käytetyillä menetelmillä kuten Pictet–Spengler-reaktiolla tai Bischler–Napieralski-reaktiolla.
Alison Steadman
Alison Steadman (s. 26. elokuuta 1946 Liverpool) on brittiläinen näyttelijä. Hän on näytellyt vuodesta 1969 alkaen niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiotuotannoissakin. Hän oli vuosina 1973–2001 naimisissa ohjaaja Mike Leigh’n kanssa ja on esiintynyt monissa Leigh’n ohjauksissa. Hänen erikoisalaansa ovat päällekäyvät, vahvat ja epämiellyttävät naishahmot.
Steadman debytoi näyttelijänä vuonna 1969 Lincolnin kaupungin Theatre Royalissa, jossa hänen ensimmäisiin rooleihinsa kuului "Hamletin" Ofelia. 1970-luvulla hän näytteli lontoolaisteattereissa Theatre Upstairs, Bush Theatre, Shaw Theatre ja Hampstead Theatre Club sekä teki vierailuja muihin teattereihin eri puolilla Britanniaa. Mike Leigh’n Hampstead Theatreen ohjaamassa "Abigail’s Party" -tragikomediassa Steadman esitti pääosaa, rasittavan nousukasmaista kutsujen emäntää Beverlyä. Näytelmä sovitettiin 1977 BBC:n televisionäytelmäksi "Pienet hauskat illanvietot", jonka tv-asiantuntijat äänestivät vuonna 2000 kaikkien aikojen 11. parhaaksi brittitelevision ohjelmaksi.
Vuonna 1987 Steadman oli Bafta-ehdokkaana televisiosarjasta "Laulava salapoliisi". Vuonna 1990 Steadman sai yhdysvaltalaisen National Society of Film Critics -järjestön palkinnon roolistaan Mike Leigh’n elokuvassa "Elämä on ihanaa". Vuonna 1992 hänelle myönnettiin Olivier-palkinto roolistaan näytelmässä "The Rise and Fall of Little Voice". Vuonna 2000 Steadman sai Brittiläisen imperiumin upseerin (OBE) arvonimen.
Lähteet:
Tule kotiin, Cathy
Tule kotiin, Cathy ("Cathy Come Home") on Ken Loachin BBC:lle käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen televisioelokuva vuodelta 1966. Nuorenparin asunnottomuudesta kertova mustavalkoinen elokuva perustuu Jeremy Sandfordin tarinaan, ja sen on tuottanut Tony Garnett. Elokuvasta tuli Ken Loachin läpimurto yhteiskunnallisiin aiheisiin erikoistuvana, dokumentaarisen tyylin elokuvaohjaajana.
Elokuva alkaa optimistisissa tunnelmissa, kun nuori aviopari Cathy ja Reg odottavat esikoistaan. Pian Reg joutuu työtapaturman vuoksi sairaalaan ja perheen tulotaso romahtaa niin, että pariskunta lapsineen häädetään asunnostaan, he joutuvat asumaan asuntovaunussa ja ajautuvat lopulta erilleen toisistaan eri hätämajoitusasuntoloihin. Cathy alkaa käyttäytä asuntolassa aggressiivisesti, saa häädön sieltäkin, ja sosiaaliviranomaiset ottavat hänen lapsensa huostaan.
Elokuvan lopputeksteissä todetaan, että elokuvan tekoaikaan 4 000 brittilasta asui erillään vanhemmistaan asuntopulan takia, ja että Saksassa on rakennettu toisen maailmansodan jälkeen asuntoja kaksinkertaisesti Britanniaan verrattuna.
"Tule kotiin, Cathy" sai Britanniassa ensiesityksellään ja uusinnallaan yhteensä yli 20 miljoonaa katsojaa. Suomessa elokuva esitettiin marraskuussa 1967 pohjustettuna ohjelmalla, jossa Eija-Elina Bergholm haastattelee Ken Loachia ja Tony Garnettia..
"Tule kotiin, Cathy" oli brittiläisen televisiohistorian kannalta merkittävä tuotanto, koska se oli ensimmäisiä kertoja kun televisiodraaman avulla kyettiin merkittävästi vaikuttamaan yhteiskunnalliseen aiheeseen, nuorten asunnottomuuteen. Elokuvan televisioesitys aloitti vilkkaan julkisen keskustelun asiasta.
Myös tuotantotavaltaan "Cathy Come Home" avasi uusia uria televisioilmaisussa sekoittamalla fiktiota ja dokumenttimateriaalia. Se on kuvattu paljolti käsivaralta kevyellä filmikameralla aidoissa asuinympäristöissä, ja elokuvassa esiintyy paljon amatööriesiintyjiä ja aitojen ihmisten kuten asumisasioiden viranomaisten haastatteluja. Tätä Lindsay Andersonin ja Karel Reiszin osaltaan aloittamaa tuotantotapaa Ken Loach oli kehittänyt jo 1960-luvun alkuvuosista lähtien. Tekotapa jakoi mielipiteitä: toiset pitivät fiktion ja dokumentaation sekoittamista hyvin koskettavana, toiset taas luottamusta murentavana.
Vuonna 1968 "Tule kotiin, Cathy" palkittiin 20. Prix Italia -festivaaleilla vuoden parhaana tv-näytelmänä. Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä tv-ammattilaiset valitsivat elokuvan kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi brittiläiseksi televisio-ohjelmaksi komediasarjan "Pitkän Jussin majatalo" jälkeen.
Willy Russell
Willy Russell (s. 1947) on brittiläinen näytelmäkirjailija, sanoittaja ja säveltäjä. Hänen tunnetuimpia näytelmiään ovat monologi "Shirley Valentine" (suom. myös nimillä "Lasillinen kanssasi, Rakkaudesta elämään" ja "Naisen yhdestoista käsky"), "Pygmalion"-muunnelma "Educating Rita" (suom. "Tunnit Ritan kanssa") sekä eri sosiaaliluokkiin päätyneistä veljeksistä kertova musikaali "Blood Brothers" ("Veriveljet").
Hänen tekstiensä pohjalta on tehty elokuvat "Varjo menneisyydestä" (1982), "Tunnit Ritan kanssa" (1983, Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet käsikirjoituksesta) ja "Shirley Valentine" (1989).
Longane
Longane (, myös "Longone", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijoitetaan nykyisen Rodì Milicin kunnan alueelle lähelle nykyistä Milicin kylää.
Longanen oletetaan sijainneen Peloros-vuorilla Sisilian pohjoisosissa noin viisi kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta. Rannikolla sen länsipuolella sijaitsi Tyndaris ja itäpuolella Mylai. Kaupungin todennäköinen paikka on tasangolla nykyisten Rodin ja Milicin kylien yläpuolella Termini- (antiikin Longanos) ja Mazzarra-jokien laaksojen välillä. Kaupungin akropoliina eli linnavuorena toimi ilmeisesti nykyinen Monte Ciappa noin 1,3 kilometriä Milicistä luoteeseen. Kaupungille on ehdotettu kuitenkin myös muita sijaintipaikkoja.
Longanen paikka on löytöjen perusteella ollut asuttu keskiseltä pronssikaudelta 1700–1400-luvuilta eaa. lähtien. saakka Kaupunkia ei mainita antiikin kirjallisissa lähteissä. Longanos-joki sen sijaan mainitaan paikkana, jonka rannalla Syrakusan tyranni Hieron II voitti mamertiinit vuonna 268 eaa.
Kaupungin väestö koostui osaksi kreikkalaisista ja osaksi saaren ei-kreikkalaisesta väestöstä, mutta se hellenisoitui ajan kuluessa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Longenaios" () tai "Longanaios" ().
Vaikka Longane on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se luetaan polikseksi lähinnä sillä perusteella, että se löi 400-luvulla eaa. omaa kreikkalaistyylistä pronssirahaa. Kaupunki vaikuttaa myös tuhoutuneen jo samalla vuosisadalla, jonka jälkeen se hylättiin.
Longanen akropoliilta on löydetty pitkän linnoitusmuurin sekä muiden rakennusten, kuten mahdollisen pyhäkön, jäänteitä. Linnoitteita on löydetty myös etelämpää Cocuzza- tai Pirgo-nimiseltä kukkulalta. Asutuksen jäänteitä on löydetty keskiseltä pronssikaudelta ja klassiselta kaudelta, ja hautausmaita keskiseltä pronssikaudelta sekä rautakaudelta 800–700-luvuilta eaa.
Messene (täsmennyssivu)
Messene () voi viitata seuraaviin:
Soulac-sur-Mer
Soulac-sur-Mer on kunta Lounais-Ranskassa Gironden departementissa Nouvelle-Aquitainen alueella. Se sijaitsee Médocin niemimaalla Atlantin rannalla, noin 100 kilometriä Bordeaux’sta luoteeseen.
Kunta on perinteinen merenrantalomakohde. Rannoilla on runsaasti 1900-luvun alussa valmistuneita huviloita, jotka ovat osa kunnan kulttuuriperintöä.
Safiiriviiripyrstö
Safiiriviiripyrstö ("Fundulopanchax walkeri") on pieni, helppohoitoinen akvaariokala.
Safiiriviiripyrstö kasvaa noin 6 cm pitkäksi. Se on muuten punavalkoinen väriltään, mutta evissä ja pyrstössä on myös sinistä. Koiras on suurempi ja värikkäämpi kuin naaras.
Safiiriviiripyrstö on kotoisin Norsunluurannikosta ja Ghanasta.
Safiiriviiripyrstö on vilkas ja joskus hieman riitaisa kala. Naaras laskee mätimunat pohjalle tai kiinnitää ne kasveihin. Munat kehittyvät 4–8 viikossa. Kalaa on helppo viljellä.
Safiiriviiripyrstö tarvitsee vähintään 54 litran kokoisen akvaarion. Akvaario saisi olla hämärä ja siellä pitäisi olla paljon kasveja ja vain vähän veden virtausta. Sopiva pH safiiriviiripyrstölle on 6–7,5 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 20–28 °C. Akvaariossa kasvatetut safiiriviiripyrstöt syövät yleensä kuivaruokaa. Se pitää kuitenkin myös pakastetuista ravintoeläimistä, joita tulisi antaa säännöllisesti.
Folklorismi
Folklorismi on kansatieteen käsite, jolla tarkoitetaan minkä tahansa perinneaineksen omaksumista, keksimistä tai käyttämistä sen alkuperäisen käyttöyhteyden ulkopuolella. Perinnettä sovelletaan tyypillisesti kaupallisiin, viihteellisiin, matkailullisiin, ideologisiin tai kansallisiin tarkoituksiin.
Käsitteen rajaus ei ole ollut täsmällinen. Sitä on käytetty kuvaamaan esimerkiksi ilmiöitä, jotka on haluttu rajata oikean perinteentutkimuksen ulkopuolelle. Puhetavan taustalla on ajatus epäaitoudesta. Folklorismin idea on, että menneestä luodaan kuva, joka valjastetaan nykyhetken tarpeisiin. Folklorismi ilmenee muun muassa perinne- ja kotiseututyönä, museoina ja perinteestä ammentavana taiteena.
Silloin kun ajatellaan, että kyse on jonkun muun kuin oman ryhmän perinneaineksen omaksumisesta, puhutaan myös kulttuurisesta omaksumisesta tai lainaamisesta. Mikäli eri kulttuuriryhmien välisessä poliittisessa kamppailussa halutaan ilmaista, että omaksujalla ei olisi siihen oikeutta, voidaan se nimetä kulttuuriseksi appropriaatioksi tai omimiseksi. Tampereen yliopiston sosiaaliantropologian professori Laura Huttusen mukaan kulttuurinen appropriaation käsite ei ole tieteellinen, ja se on "ristiriitainen ja monin tavoin huono". Hänen mukaansa käsite lähtee väärästä oletuksesta, jonka mukaan maailmassa olisi selvärajaisia kulttuureita, joilla jokaisella on oma ikiaikainen sisältönsä ilman lainaamista, muuntelua ja yhdistelyä.