Barokin arkkitehtuuri
Barokkiarkkitehtuuri oli eurooppalaisen arkkitehtuurin suuntaus. Se syntyi 1500-luvun lopun ja 1600-luvun alun Italiassa, ja huippuunsa se kehittyi Ranskassa kuningas Ludvig XIV:n aikana 1600-luvun lopulla. Se oli osa barokin kokonaisvaltaista tyyliä, johon kuului myös sisustustaide ja barokkimusiikki. Barokille on tyypillistä mahtipontinen koristelu ja symmetria. Barokkiarkkitehtuurin tavoitteena oli selkeiden ääriviivojen häivyttäminen, seinien jäsentely, koristelu ja muuttaminen usein liikettä kuvaaviksi ja kaareviksi.
Barokin arkkitehtuuri alkoi syntyä 1500-luvun lopulla asteittain myöhäisrenessanssin pohjalta. Yksi varhaisimpia sen syntyyn vaikuttaneita arkkitehteja oli renessanssitaiteilija Michelangelo (k. 1564).
Barokkiarkkitehtuurin syntyyn vaikutti katolisen kirkon vallan väheneminen protestantismin nousun myötä, jolloin myös kirkkorakennukset olivat menettäneet määräävän asemansa arkkitehtuurin kehityksessä. Muutosta vastustaakseen katolinen kirkko aloitti vuonna 1545 vastauskonpuhdistuksen, jonka myötä arkkitehtuurin tehtäväksi tuli edustaa niin kirkollisen kuin maallisenkin vallan mahtavuutta ja loistoa. Kirkkojen koristeellisella ja mahtipontisella barokkiarkkitehtuurilla haluttiin vedota katsojan aisteihin tämän ällistyttämiseksi ja vaikutuksen tekemiseksi.
Ranskassa barokki alkoi väistyä arkkitehtuurissa vuoden 1715 jälkeen. Muualla Euroopassa tyyli kukoisti 1700-luvun puoliväliin asti ja Latinalaisessa Amerikassa vielä sen jälkeenkin.
Barokkiarkkitehtuurin kokonaisvaikutelma oli monumentaalinen. Katsoja pyrittiin saamaan tuntemaan itsensä pieneksi suuren koon, liikkeen vaikutelman ja loistokkuuden keinoin. Tukirakenteita korostettiin, ja ne olivat raskaita. Pylväitä ja pilastereita oli kaksittain ja kahdessa kerroksessa. Kompositakapiteelit ja muut antiikin pylväsjärjestelmät sekä pilasterit olivat suosittuja. Symmetria oli ehdottoman tärkeää.
Renessanssin levollinen ympyrämuoto hylättiin, ja pohjapiirroksissa alettiin käyttää entistä enemmän jännittynyttä, levotonta ja dynaamista soikiomuotoa. Rakennuksista tehtiin leveitä mutta ei syviä.
Kirkoissa tärkeäksi nousi etenkin kupoli, joka oli barokin arkkitehtuurissa liikkeen päätepiste ja taivaan symboli. Perspektiivimaalauksilla saatiin tasakatot näyttämään holveilta ja holvit ja kupolit todellisuutta korkeammilta.
Barokkiarkkitehtuurin tavoitteena oli selkeiden ääriviivojen häivyttäminen, seinien jäsentely, koristelu ja muuttaminen usein liikettä kuvaaviksi ja kaareviksi. Julkisivun osista tehtiin kuperia ja koveria, ja ikkunoiden ja ovien päälle sijoitettiin erilaisin tavoin varustetut ja muokatut päätykolmiot tai puoliympyräkaaret. Kerroslistat profiloitiin ja kattolistat katkaistiin usein ikkunoiden kamanoilla. Myös kukkaköynnöskoristeita eli girlandeja, maljakkoja, uurnia, pottoja, S:n muotoisia voluuttoja, häränsilmiä ja kartusseja käytettiin koristeina. Rakennusten ulkoista julkisivua korostettiin rakennuksen muiden osien sijaan. Kipsi kullattiin ja puu maalattiin kallin marmorin näköiseksi.
Koristelussa noudatettiin kokonaisvaltaista mallia, kokonaistaideteoksen ajatusta. Arkkitehtuurin, kuvanveiston ja maalaustaiteen rajat hämärrettiin niin, että kaikki elementit sulautuivat yhteen. Veistoskoristelua käytettiin julkisivuissa runsaasti, ja moni ajan arkkitehti olikin myös kuvanveistäjä.
Barokkiarkkitehtuuri syntyi Roomassa 1600-luvun taitteessa kun paavit ja heidän sukulaisensa teettivät palatseja ja kirkkoja uusille sääntökunnille. Pietarinkirkkoa pidennettiin 1606–1626 barokkityylisellä fasadilla, jossa käytettiin barokille tyypillisiä kolossaalipylväitä. Pohjois-Italiaan pystytettiin useita huomattavia barokkirakennuksia 1600-luvun lopulla, kuten Guarino Guarinin Palazzo Carignano Torinoon. Italian tunnetuimpia barokkiarkketehteja olivat Carlo Maderno, Gian Lorenzo Bernini, Francesco Borromini ja Pietro da Cortona.
Kaupunkisuunnittelussa barokin tunnetuimpia esimerkkejä on Berninin suunnittelema Pietarinkirkon aukio. Siinä barokille tyypillistä on soikea pohjapiirros ja pylväiköt, sekä avoimien ja suljettujen tilojen vaihtelu.
Ranskassa barokki nousi suurimpaan loistoonsa kuningas Ludvig XIV:n kaudella. Kuningas muokkasi Versaillesin linnastaan loisteliaan barokkipalatsin, jossa maallinen barokkiarkkitehtuuri saavutti huippunsa. Versaillesin arkkitehtia Louis Le Vauta pidetään Ranskan hovibarokin isänä. Myös Ranskan ruhtinaat rakennuttivat ylellisiä barokkilinnoja, jotka jättivät kirkotkin varjoonsa. Kattoina suosittiin mahtavaa mansardikattoa, joka oli kerroksen tai kahdenkin korkuinen. Barokkipuutarhat muokattiin geometrisiksi kuvioiksi, ja puistoja halkoivat viivasuorat kujat.
Barokki alkoi väistyä Ranskassa Ludvig XIV:n kuoltua vuonna 1715, ja sen tilalle tuli kevyempi rokokoo, jota toisaalta voidaan pitää vain myöhäisbarokin muunnoksenakin.
Saksassa barokkiarkkitehtuuri saavutti myös suuren suosion Italian ja Ranskan jälkeen 1700-luvulla, kun lukemattomat pikkuruhtinaat alkoivat rakennuttaa vuodesta 1680 alkaen upeita linnoja ja puistoja oman asemansa merkiksi. Näistä tunnetuimpia ovat Schönbrunnin linna Wienissä, Berliinin kaupunkilinna sekä Ludwigsburgin linna Stuttgartin lähellä. Saksalaiseen barokkiin vaikutti etenkin italialainen arkkitehti Guarino Guarini. Itävallan huomattavimpia barokkiarkkitehteja olivat Johann Bernhard Fischer von Erlach (Wienin Karlskirche) ja Johann Lukas von Hildebrandt (Belvederen linnat Wienissä). Saksan tunnetuimpia barokkiarkkitehteja olivat muun muassa Asamin veljekset.
Espanjan ja Portugalin koristeellista barokkiarkkitehtuuria nimitetään "churrigueratyyliksi" arkkitehti José de Churrigueran (1650–1723) mukaan. Espanjan tunnetuimpia barokkirakennuksia on Granadan kartusiaaniluostarin sakaristo. Espanjalainen barokkityyli vaikutti Brasilian ja Meksikon barokkiarkkitehtuuriin, johon sekoittui siellä myös paikallisia perinteitä. Esimerkiksi Meksikon Pueblassa on kuutisenkymmentä barokkikirkkoa.
Englantilaisesta barokkiarkkitehtuurista tunnetaan Christopher Wrenin suunnittelema Lontoon St Paulin katedraali.
Alankomaiden nykyisen Belgian alueen tunnetuimpia barokkiarkkitehtuuria edustavia rakennuksia ovat Pieter Huyssensin Carolus Borromeus -kirkko Antwerpenissa ja Wensel Cobergherin Scherpenheuvelin kupolikirkko.
Pietarissa työskenteli 1700-luvulla monia italialaisia barokkiarkkitehteja, kuten Domenico Trezzini (Pietari–Paavalin katedraali) ja Bartolomeo Rastrelli (Talvipalatsi, Stroganovin palatsi ja Smolnan luostari).
Ruotsin barokkiarkkitehtuuri sai vaikutteita etenkin Ranskasta ja Alankomaista. Suomen arkkitehtuurissa barokkivaikutteita näkyi kartanolinnoissa, kuten Louhisaaressa (1655) ja Sarvilahdessa.