hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vallankumoustuomioistuin (Ranska)
Vallankumoustuomioistuin eli vallankumoustribunaali () oli Ranskan suuren vallankumouksen aikana vuosina 1793–1795 Pariisissa toiminut tuomioistuin, jossa tuomittiin poliittisia rikollisia. Niin sanottuna terrorin aikana se langetti tuhansia kuolemantuomioita.
Kansalliskonventti päätti erityisen tuomioistuimen perustamisesta 10. maaliskuuta 1793 Georges Dantonin ehdotuksesta ja se nimettiin vallankumoustuomioistuimeksi 29. lokakuuta samana vuonna. Konventti valitsi oikeuteen valamiehistön, yleisen syyttäjän ja kaksi sijaista. Oikeuden presidenttinä toimi M. J. A. Herman ja syyttäjänä Antoine Quentin Fouquier-Tinville. Syytettyjen nimilistat laati erityinen komissio ja ne hyväksyttiin tarkistamisen jälkeen yleisen turvallisuuden valiokunnan ja yhteishyvän valiokunnan yhteisistunnossa. Oikeuden toimivaltaan kuuluivat vastavallankumouksellinen toiminta sekä hyökkäykset vapautta, tasa-arvoa, tasavallan yhtenäisyyttä tai jakamattomuutta ja valtion sisäistä tai ulkoista turvallisuutta vastaan. Vallankumoustuomioistuimen päätöksistä ei voinut valittaa ja sen tuomiot pantiin täytäntöön vuorokauden sisällä. Vastaavia tuomioistuimia perustettiin myös maakuntiin. Keväällä 1794 Pariisin tuomioistuin sai kuitenkin yksinoikeuden vastavallankumouksellisten tuomitsemiseen ja syytetyt piti lähettää sinne myös maan muista osista.
Vallankumoustuomioistuin tuomitsi alkuun varsinkin vastavallankumouksellisia ja rojalisteja, mutta pian vallankumouksen johtajat alkoivat käyttää sitä keskinäisen valtataistelunsa välineenä. Varsinkin yhteishyvän valiokuntaa hallinnut Maximilien Robespierre käytti sitä hankkiutuessaan eroon kilpailijoistaan. Tuomituiksi joutui muun muassa runsaasti Dantonin kannattajia sekä girondisteja. Robespierren aloitteesta säädettiin 10. kesäkuuta 1794 niin sanottu Prairialkuun 22. päivän laki, joka lakkautti syytettyjen kuulemisen, poisti heiltä oikeuden asianajajaan ja määräsi kuolemantuomion ainoaksi mahdolliseksi rangaistukseksi syyllisiksi todetuille. Sitä ennen vallankumoustuomioistuin oli langettanut 13 kuukauden aikana 1 220 kuolemantuomiota; uuden lain voimaanastumisen ja Robespierren kukistumisen välisten 49 päivän aikana se antoi 1 376 kuolemantuomiota. Kaikkiaan Pariisin vallankumoustuomioistuin antoi 2 639 kuolemantuomiota, mikä oli 15,9 % terrorin ajan kaikista kuolemantuomioista Ranskassa.
Vallankumoustuomioistuin lakkautettiin 31. toukokuuta 1795.
Santa Catarinan yliopisto
Santa Catarinan yliopisto (; UFSC) on Brasilian Santa Catarinan osavaltiossa toimiva yliopisto. Pääkampus on Florianópolisin kaupungissa jonka lisäksi yliopistolla on kampus neljällä muull paikkakunnalla. Se on perustettu 18. joulukuuta 1960.
Se on yksi Brasilian ja Latinalaisen Amerikan suurimmista korkeakouluista. Yliopistossa alempaa korkeakoulututkintoa suoritti yli 30 000 opiskelijaa ja maisteri- tai tohtoriopintoja 7 000 opiskelijaa. Lisäksi erikoistumisopintoja teki 3 000 opiskelijaa ja yliopistolla oli yli 2 000 etäopiskelijaa. Henkilökuntaan kuuluu yli 5 600 ihmistä, joista noin 2 500 on opetustehtävissä.
Vuonna 2017 kansainvälinen Shanghain Jiao Tong -yliopiston ARWU-yliopistoranking luokitteli Santa Catarinan yliopiston ehdokaslistansa yliopistona sijaluokkaan 601.-700. maailmassa. Se oli vertailussa Brasilian 9.-10. korkeimmalle sijoittunut yliopisto.
Levon hautausmaa
Levon hautausmaa on vuonna 1958 käyttöönotettu Lahden Kolavan kaupunginosassa sijaitseva hautausmaa. Hautausmaan pinta-ala on noin 43,6 hehtaaria, josta käytössä on tällä hetkellä noin 25 hehtaaria. Levon hautausmaa on Lahden kaupungin alueella sijaitsevista hautausmaista suurin.
Levon hautausmaan kappelirakennuksen ovat suunnitelleet Niilo Pulkka ja hänen vaimonsa Aili Pulkka. Kappelirakennus on valmistunut hautausmaan käyttöönottovuonna 1958. Kappeli on peruskorjattu vuonna 2007.
Levon hautausmaan alueella sijaitsee myös krematorio, joka on otettu käyttöön tammikuussa vuonna 2016. Krematoriossa on maakaasulla toimiva tuhkausuuni.
Aikaisempi krematorio oli vuodelta 1969. Siinä oli kaksi tuhkausuunia, jotka toimivat polttoöljyllä, toinen alkuperäinen ja toinen vuodelta 2001.
Kolmion ympäri piirretty ympyrä
Kolmion ympäri piirretty ympyrä tarkoittaa geometriassa kolmion kärkien kautta kulkevaa ympyrää. Kolmen pisteen kautta voidaan aina piirtää joko ympyrä tai suora. Jos kolme pistettä ovat kollineaarisia, voidaan niiden kautta piirtää suora. Jos pisteet ovat epäkollineaariset, muodostuu pisteistä kolmio. Koska kolmio on aina konsyklinen, voidaan sen kärkien kautta piirtää ympyrä. Ympyrää kutsutaan myös nimellä ulkoympyrä.
Ympyrän keskipiste voi olla kolmion sisä- tai ulkopuolella. Jos kolmio on teräväkulmainen kolmio, on keskipiste kolmion sisäpuolella. Jos kolmio on suorakulmainen kolmio, on keskipiste kolmion hypotenuusalla. Jos kolmio on tylppäkulmainen kolmio, on keskipiste kolmion ulkopuolella.
Jos kolmion kärkien koordinaatit merkitään formula_1 formula_2 ja formula_3, voidaan ympyrän yhtälö kirjoittaa determinantilla
joka on evaluoituna
missä
"x:n" kerroin formula_7 saadaan matriisista
jättämällä formula_9 termejä sisältävä sarake pois (vastaavasti formula_10:n suhteen) determinantista
ja
ja vakiotermi "c"
Ympyrän yhtälö voidaan esittää keskipistemuodossa
missä keskipisteen koordinaatit ovat
ja
sekä säde
Jos kolmion sivujen pituudet merkitään a, b ja c, on säde
Jos kolmiosta tunnetaan sivu ja sen vastainen kulma, saadaan Sinilauseesta
Tasasivuisen kolmion, jonka sivun pituus on a, ympäröivän ympyrän säde R on 
Tasakylkisellä kolmiolla, jossa kylkien pituudet ovat a ja kannan pituus b säde on
Ympyrän säde on puolet hypotenuusan c eli kolmion pisimmän sivun pituudesta
ja keskipisteen paikka on hypotenuusan keskipisteessä (Thaleen lause).
Euro Truck Simulator 2
Euro Truck Simulator 2 on vuonna 2012 julkaistu ajosimulaattoripeli. Pelissä voi rahdata tavaraa ympäri Eurooppaa ja perustaa oman kuljetusyrityksen. Pelissä on 120 Euroopan kaupunkia, joiden välillä voi kuljettaa rahteja omalla tai työnantajan rekalla.
Alussa valitaan maa, johon pelaaja sijoittaa ensimmäisen tallinsa. Vaihtoehtoina ovat Ranska, Saksa, Iso-Britannia, Alankomaat, Belgia, Luxemburg, Puola, Tšekki, Sveitsi, Itävalta, Italia ja Slovakia. Lisäosan "Going East!" avulla voi aloittaa myös Unkarista. Ruotsista, Norjasta ja Tanskasta voi aloittaa "Scandinavia Expansionin" avulla. Sen jälkeen voi alkaa tehdä pikakeikkoja, eli kuljettaa lasteja työnantajien rekoilla.
Työstä saadulla palkalla voi ostaa oman rekan. Rekkoja on tällä hetkellä seitsemän eri merkkistä: Volvo, Scania, MAN, Iveco, Renault, DAF ja Mercedes-Benz. Omaa yritystä voi kasvattaa laajentamalla tallia, jossa omat rekat ovat. Pelaaja voi myös palkata kuljettajia ja ostaa uusia rekkoja, ja muokata niitä erilaisilla väreillä ja maalauksilla, koristeilla ja niin edelleen. Kun pelaajalla on tarpeeksi rahaa oman rekan ostamiseen, hän voi perustaa oman yrityksen.
Pelissä on 120 kaupunkia. Tässä luettelo maista kaupunkimäärineen:Pelissä on lisäosia, jotka lisäävät peliin alueita ja maalipintoja rekkoihin. Tähän mennessä peliin on ilmestynyt 50 erilaista lisäosaa, joista kartan laajennuksia on neljä, "Going East!", "Skandinavia", "Viva La France!" ja "Bella Italia".
Pelissä on tällä hetkellä epävirallinen moninpeli, joka vaatii pelin Steam-version.
Vampyyripäiväkirjat (5. tuotantokausi)
Vampyyripäiväkirjat-televisiosarjan 5. tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 3. lokakuuta 2013 ja Suomessa Sub-kanavalla 3. kesäkuuta 2015.
Päärooleissa
Sivurooleissa
Vierailevissa rooleissa
Yleisen turvallisuuden valiokunta
Yleisen turvallisuuden valiokunta () oli Ranskan suuren vallankumouksen aikana toiminut toimikunta, joka yhteishyvän valiokunnan ohella oli paljolti vastuussa niin sanotusta terrorin ajasta vuosina 1793–1794. Kansalliskonventti asetti yleisen turvallisuuden valiokunnan vuonna 1792. Sen tehtävänä oli ohjata valtiollista poliisia sekä vallankumoustuomioistuinta.
Amin Affane
Amin Tareq Affane (s. 21. tammikuuta 1994 Angered, Ruotsi) on marokkolaistaustainen ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliiga-joukkuetta Chelsea FC. Affane on pelipaikaltaan vasen laituri ja hänen pelinumeronsa on 54.
Affane siirtyi Ruotsista entisestä seurastaan Lärje-Angereds IF:stä Englantiin, Chelsean akatemiaan. Hän ei päässyt peliajalle A-joukkueessa, joten siirtyi kaudeksi 2011–2012 lainaan Roda JC:hen.
Missourinsavikka
Missourinsavikka ("Chenopodium missouriense") on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva kookaskasvuinen savikkalaji.
Missourinsavikka kasvaa 30–120 cm korkeaksi. Useimmiten kasvi on kookaskasvuinen. Kasvin nuoret osat ovat tavallisesti jauhoisia. Varsi on pysty, kova ja runsashaarainen. Väriltään varsi on vihreä- tai punaraitainen, lehtihangat ovat usein punaisia. Kierteisesti olevat lehdet ovat usein väriltään tummanvihreitä. Lehtilapa on kasvin keskiosissa pituudeltaan tavallisesti yli 6 cm ja muodoltaan vinoneliömäinen ja tavallisesti niukkahampainen. Hampaat ovat teräviä, tyvihampaat ovat muita isompia. Ylimmät varsilehdet ovat usein kapeita, muodoltaan suikeita tai kapeanpuikeita sekä ehytlaitaisia. Vihreä kukinto on lehdetön, kapean tähkämäinen ja pienisykeröinen. Suomessa missourinsavikka kukkii syys-lokakuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Siemen on noin 1,2 mm pitkä, ympärykseltään pyöreä, terävähköreunainen, kiiltävä ja pinnaltaan melkein sileä. Suomessa missourinsavikka elää levinnäisyysalueensa pohjoisrajoilla ja tuottaa erittäin harvoin siemeniä.
Muista savikkalajeista missourinsavikka muistuttaa läheisesti ainakin jauhosavikkaa ("C. album") ja soijasavikkaa ("C. probstii").
Missourinsavikka on alkujaan kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta on levinnyt tulokkaana muun muassa Eurooppaan. Suomessa lajia on tavattu harvinaisena maan etelä- ja länsiosista.
Suomessa missourinsavikka on harvinainen uustulokas, jota voi kasvaa erilaisilla joutomailla kaatopaikoilla, myllyillä ja satamissa.
Soijasavikka
Soijasavikka ("Chenopodium probstii") on Pohjois-Amerikan eteläosista kotoisin oleva kookaskasvuinen savikkalaji.
Soijasavikka kasvaa 80–150 cm korkeaksi. Kasvin nuoret osat ovat tavallisesti jauhoisia. Varsi on pysty, kova ja runsashaarainen, ja väriltään punainen. Kierteisesti olevat paksut, nahkeat lehdet ovat usein punareunaisia ja päältä kiiltäviä. Lehtilapa on kasvin keskiosissa pituudeltaan jopa 15 cm ja vaihtelee muodoltaan leveänpuikeasta vinoneliömäiseen. Lehtilapa on myös hieman kolmiliuskainen, tyvestä tavallisesti leveäntylppä, kärjestä tylpähkö. Laidalta lapa on isohampainen. Vihreä kukinto on lehdetön ja tähkämäinen. Suomessa soijasavikka kukkii vasta loka-marraskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Kiiltävänmusta siemen on yhden millimetrin pituinen. Suomessa soijasavikka kukkii harvoin ja eikä todennäköisesti tuota siemeniä.
Muista savikkalajeista soijasavikka muistuttaa läheisesti muun muassa jauhosavikkaa ("C. album") ja missourinsavikkaa ("C. missouriense").
Soijasavikka on alkujaan kotoisin Pohjois-Amerikan eteläosista. Tulokkaana se on levinnyt tulokkaana muun muassa Eurooppaan. Suomessa lajia on tavattu harvinaisena maan eteläosissa sekä Raahen seudulta.
Suomessa soijasavikka on harvinainen uustulokas, jota kasvaa kaatopaikoilla ja täyttömailla.
Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1930
Vuoden 1930 jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailujen loppuottelussa kohtasivat Djurgårdens IF ja SK Tirfing. Ruotsin parhaat seurat eivät osallistuneet mestaruuskilpailuun, vaan ne pelasivat keskenään ns. kuuden joukkueen sarjassa. Kausi oli viimeinen, jolloin Ruotsin-mestaruus ratkaistiin cup-kilpailussa.
16. ja 23. helmikuuta
2. maaliskuuta 1930 Tukholmassa.
House at the End of the Street
House at the End of the Street on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Mark Tonderain ohjaama kauhuelokuva. Sen pääosassa on Jennifer Lawrence. Elokuva kertoo teini-ikäisestä Elissasta (Lawrence) ja hänen äidistään (Elisabeth Shue), jotka ovat juuri muuttaneet uuteen unelmataloon. Idylliin tulee säröjä, kun he kuulevat naapuritalossa tapahtuneesta verilöylystä.
Eero Petäjäniemi
Armas Eero Emil Petäjäniemi (2. toukokuuta 1907 Tampere – 9. helmikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Hän oli Helsingin Sanomien ulkomaanosaston toimittaja 1933–1936, toimi sitten kirjeenvaihtajana Lontoossa ja Berliinissä vuosina 1936–1949. Ilta-Sanomien päätoimittajana hän työskenteli vuosina 1949–1956 ja Uuden Suomen päätoimittajana vuosina 1956–1967 ja jäi sitten eläkkeelle.
Eero Petäjäniemi toimi myös Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana.
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtiopäivät
Valtiopäivät (, ) olivat Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtakunnansäätyjen lakiasäätävä kokous. Ne olivat olemassa 1100-luvulta vuoteen 1806. Samana ajanjaksona keisarin valta vähitellen heikkeni. Kuuluisimmat lienevät olleet vuonna 1521 pidetyt Wormsin valtiopäivät.
Karolingien valtakunnan aikana aatelin ja ylemmän papiston kokouksia saatettiin järjestää keisarillisten vierailujen yhteydessä eri paikkakunnilla. Alkuaan kokouksiin osallistuivat vain ruhtinaat ja vastaavan arvoiset piispat, mutta myöhemmin mukaan laskettiin myös kreivit ja paronit. 1100-luvulta alkaen muodostui tavaksi, että keisari kutsui valtiopäivät koolle johonkin valtakunnankaupunkiin tai piispankaupunkiin. 1200-luvun puolivälistä alkaen näiden kaupunkien edustajat saivat osallistua valtiopäiville, ja vaaliruhtinaiden kokoukset erotettiin erilliseksi tapahtumaksi. Erottelu vahvistettiin keisari Kaarle IV:n vuonna 1356 antamassa kultaisessa bullassa. Nimitys valtiopäivät ei vielä tässä vaiheessa ollut käytössä, vaan ruhtinaiden kokouksia kutsuttiin hovipäiviksi (saks. "Hoftag").
Vuodesta 1489 valtiopäivät jaettiin kolmeen kollegioon, jotka kokoontuivat erikseen: seitsemän vaaliruhtinasta, joita johti Mainzin arkkipiispa; 33 kirkollista ja 61 maallista valtakunnanruhtinasta, joita johti Salzburgin arkkipiispa tai Itävallan arkkiherttua; sekä 51 valtakunnankaupungin edustajat, joita johti sen kaupungin edustaja, jossa valtiopäivät kokoontuivat. Jokainen näistä teki erilliset päätökset, joiden pohjalta muotoiltu yhteinen lausuma lähetettiin keisarille ”valtakunnan päätöksenä” ("consulum imperii"). Kaikista valtiopäivien päätöksistä yhdessä käytettiin nimitystä "Reichsabschied". Keisari saattoi vahvistaa sen kokonaan tai osittain, mutta hän ei voinut muuttaa sen sanamuotoja.
Aina Westfalenin rauhaan (1648) saakka valtiopäivät käyttivät merkittävää lainsäädäntövaltaa ja saattoivat päättää myös sodasta tai rauhasta. Sen jälkeen ne olivat lähinnä suvereenien ruhtinaiden ja heidän lähettämiensä edustajien hajanainen kokous. Vuonna 1663 Regensburgissa pidetyt valtiopäivät pitkittyivät, kunnes ne muuttuivat lopulta pysyviksi ("Immerwährender Reichstag", ”ikuiset valtiopäivät”) ja sen jälkeen valtiopäivät olivat pysyvästi koolla Regensburgissa. Niillä ei kuitenkaan enää ollut todellista lainsäädäntövaltaa. Valtiopäivät lakkasivat toimimasta keisarikunnan romahdettua Napoleonin joukkojen hyökkäyksen seurauksena vuonna 1806. Nimi "reichstag" elvytettiin Saksassa vuonna 1871, jolloin siitä tuli maan parlamentin nimi.
Alfred Philippson
Alfred Philippson (1864–1953) oli saksalainen maantieteilijä. Hän oli professorina Bonnin yliopistossa 1911–1929. Hänen pääasiallisia tutkimuskohteitaan olivat geomorfologia ja Välimeren maat. Philippson joutui juutalaisen syntyperänsä vuoksi vaikeuksiin ja lopulta perheineen Theresienstadtin keskitysleirille, josta he kuitenkin selviytyivät ja palasivat vapautumisen jälkeen Bonniin.
Hänen isänsä oli rabbi ja kustantaja Ludwig Philippson ja hänen veljensä historioitsija Martin Philippson.
FC Kaarina
FC Kaarina on vuonna 2010 perustettu junioritoimintaan erikoistunut jalkapalloseura.
Sen muodostivat neljä Kaarinan kaupungissa toimivaa jalkapalloseuraa; Kaarinan Pojat, Littoisten Työväen Urheilijat, Piikkiön Palloseura sekä Kaarinan Nappulat. Kaikki jatkavat edelleen myös itsenäisinä, mutta seuroilla on vuodesta 2012 lähtien valtakunnallisissa sarjoissa FC Kaarinan nimellä esiintyneet yhteiset A- ja B-juniorijoukkueet.
Kaudella 2013 FC Kaarinan A-juniorit pelaavat A-poikien SM-sarjassa ja B-juniorit toiseksi korkeimmalla sarjatasolla B-poikien Ykkösessä. Vuonna 2012 FC Kaarina saavutti hopeaa B-poikien SM-sarjassa.
Orléans (suku)
Orléans oli Ranskassa nimi, jota käytettiin Valois ja Bourbon-hallitsijasukujen nuoremmista haaroista, useasta eri suvusta 1300-luvulta alkaen. Nimi tuli Orléansin herttuan arvosta, joka kuului kyseisten sukujen päämiehille. Usein nimellä viitataan viimeiseen Orléans-sukuun, joka polveutuu Ludvig XIV:n nuoremmasta veljestä Filip I:stä.
Ensimmäinen Orléansin herttua Filip (1336–1375) kuoli ilman perillisiä. Hänen jälkeensä arvon sai Ludvig I (1372–1407), jonka jälkeläisille se perityi aina vuoteen 1545 saakka. Seuraavaksi arvo annettiin Gaston Orléansille (1608–1660), jolta se siirtyi Filip I:lle (1640–1701).
Orléans-suku oli Ranskan hallitsijasukuna niin sanotun heinäkuun monarkian aikana vuosina 1830–1848, jolloin kuninkaana toimi Filip I:n jälkeläinen Ludvig Filip. Vuoden 1848 jälkeen Orléans-suvun oikeutta kruunuun puolustaneita rojalisteja kutsuttiin orleanisteiksi. Bourbon-suvun päähaara sammui vuonna 1883, minkä jälkeen Orléans-suvun päämies peri myös Bourbonien oikeuden Ranskan kruunun.
Krapina
Krapina on Krapina-Zagorjen piirikunnan pääkaupunki Kroatiassa. Vuonna 2011 siellä oli 4471 asukasta.
Kaupungissa on nykyaikainen neanderthalinihmisistä kertova museo. Sieltä lähtee polku Hušnjakovon kukkulalle, josta on löydetty jäänteitä neanderthalin ihmisistä.
Bjelovar
Bjelovar on Bjelovar-Bilogoran piirikunnan pääkaupunki Kroatiassa. Vuonna 2011 siellä oli 27 024 asukasta.
Vasco da Gama (kaupunki)
Vasco da Gama (konkaniksi वास्को) on Goan osavaltion suurin kaupunki Intian länsirannikolla. Se sijaitsee Etelä-Goan piirikunnassa Mormugaon niemimaan kärjessä, Zuarijoen suulla. Nimensä kaupunki on saanut vuonna 1917 portugalilaisen löytöretkeilijä Vasco da Gaman mukaan.
Kaupunki jakautuu kahteen vyöhykkeeseen: keskustavyöhykkeeseen ja etelävyöhykkeeseen, joka tunnetaan myös nimellä ”Baina”. Keskustavyöhykkeellä on paljon kaupallista ja teollista toimintaa. Hotellit ja ravintolat sijaitsevat lähellä keskustaa.
Vasco da Gaman ilmasto on trooppinen, mutta sitä hillitsevät hieman mereltä ja joilta puhaltavat tuulet.
Dabolimin lentokenttä sijaitsee Dabolimin kylässä, lähellä Vasco da Gaman kaupunkia.
Maata pitkin Vasco da Gamaan pääsee valtatieltä 17A tai junalla.
Vesireittejä suosivia matkustajia palvelee Mormugaon satama, joka on myös alueen suurin työnantaja.
Yrjö Tuompo
Yrjö Rafael Tuompo (1. syyskuuta 1897 Pornainen – 27. maaliskuuta 1964 Kuopio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja.
Tuompo työskenteli aluksi rautatievirkamiehenä, mutta värväytyi vuoden 1918 sisällissodan aikana valkoiseen armeijaan ja kävi Vöyrin sotakoulun. Hän osallistui sisällissotaan komppanianpäällikkönä ja sai ylennyksen vänrikiksi. Tuompo valmistui neljänneltä kuuntelu-upseerikurssilta Kadettikoulusta 1922. Jatkokoulutuksena hän kävi kapteenikurssin. Uransa alussa hän palveli komppanianpäällikkönä 1918–1921 sekä kadettikoulun jälkeen aliupseerikoulun johtajana 1922–1923 sekä kanta-aliupseerikoulun johtajana 1924–1926. Tämän jälkeen hän toimi yleisesikunnassa toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina 1927–1938, ja sen jälkeen puolustusministeriössä. Talvisodan aikana 1939–1940 hän oli pataljoonankomentajana Karjalankannaksella. Välirauhan aikana hän johti Kanta-Hämeen suojeluskuntapiiriä, joka jatkosodan sytyttyä perusti JR 44:n. Tuompo toimi sen komentajana kahteen otteeseen: 18.6.1941–4.10.1941 sekä 16.1.1942–14.4.1943. Uransa päätteeksi hän toimi Kanta-Hämeen sotilaspiirin komentajana 1944–1946, minkä jälkeen hän erosi aktiivipalveluksesta. Sen jälkeen hän oli Vanajan Autotehdas Oy:n huoltopäällikkönä ja Kanta-Hämeen sotainvalidipiirin puheenjohtajana.
Ylennykset: luutnantti 1920, kapteeni 1922, majuri 1930, everstiluutnantti 1940, eversti 1942.
Hänen vanhempi veljensä Wiljo Einar Tuompo (1893–1957) oli jääkärikenraali ja pankinjohtaja sekä nuorempi veljensä Eino Tuompo (1902–1979) oli eversti ilmatorjunnan aselajissa.
Veli Toukomies
Veli Vesa Toukomies (s. 28. syyskuuta 1944) on suomalainen tietokirjailija ja lautapelien suunnittelija. Koulutukseltaan hän on filosofian ja teologian maisteri. 1970–1980-luvun pappisuran jälkeen Toukomies luopui uskosta ja ryhtyi skeptikoksi. Hän on toiminut Skepsis ry:n eri tehtävissä, muun muassa puheenjohtajana 1994.
Toukomies tuli uskoon 16-vuotiaana viidennen herätysliikkeen vaikutuksesta. Hän alkoi opiskella teologiaa, hänet vihittiin papiksi vuonna 1967, ja hän astui 24-vuotiaana apupapin virkaan Lahdessa. Hän toimi muun muassa Artjärven kirkkoherrana 1978–1981.
Slavonski Brod
Slavonski Brod on Brod-Posavinan piirikunnan pääkaupunki Kroatiassa. Vuonna 2011 siellä oli 53 531 asukasta.
Brodin linnoituksen pohjakaava on tähden muotoinen. Sen rakennuttivat itävaltalaiset 1700-luvulla suojelemaan valtakuntaa turkkilaisilta.
Tapio Peitsara
Tapio Nyyrikki Peitsara (vuoteen 1935 Blässar; 24. elokuuta 1902 Viipurin maalaiskunta – 13. toukokuuta 1989 Kuopio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti.
Peitsara liittyi vuonna 1917 Helsingin suojeluskuntaan ja osallistui 15-vuotiaana polkupyörälähettinä Helsingin valtaukseen sisällissodassa vuonna 1918. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1922 ja kävi Kadettikoulun 1925 sekä Sotakorkeakoulun 1937 (ye-upseeri 1938). Hän toimi Hämeen ratsurykmentissä nuorempana upseerina 1925–1928 ja johti ratsuväen aliupseerikoulua 1929. Ratsuväkiprikaatin adjutanttina hän oli 1930 ja Kadettikoulun adjutanttina 1931–1935. Yleisesikunnan operatiivisella osastolla Peitsara työskenteli toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina 1937–1939. Talvisodan aikana hän toimi Päämajan maavoimatoimiston päällikkönä ja välirauhan aikana maavoimatoimiston toimistoesiupseerina sekä jälleen päällikkönä 1942–1943. Jääkäripataljoona 6:tta Peitsara johti vuonna 1943. JR 49:n komentajana hän oli elo–marraskuussa 1944. Sodan jälkeen hän komensi Jääkäripataljoona 4:ää 1945–1948. Kymen sotilaslääniin esikuntapäällikkönä hän toimi vuonna 1949. Jääkäripataljoona 1:tä Peitsara komensi 1950–1951. JR 2:n (myöhemmin Pohjois-Savon prikaati) komentajana Peitsara toimi 1952–1959. Hän oli vuonna 1959 vähän aikaa Savo-Karjalan sotilasläänin komentajana, mistä tehtävästä jäi eläkkeelle.
Peitsara julkaisi vuonna 1941 selvityksen "Suomen ja Venäjän talvisota 1939–40: yleistajuinen katsaus", joka käännettiin kuudelle kielelle. Sen on sanottu herättäneen suurta kiinnostusta varsinkin Saksassa.
Peitsara oli vuosina 1954–1960 kaksi kautta Kuopion kaupunginvaltuutettuna ja toimi kaupunginhallituksen jäsenenä. Eläkevuosinaan hän oli 13 vuotta Kuopion raastuvanoikeuden ja maistraatin kunnallisneuvosmiehenä. Hän oli aktiivinen Upseeriliiton ja Kadettikunnan toiminnassa.
Ylennykset: kornetti 1925, luutnantti 1927, kapteeni 1931, ratsumestari 1935, majuri 1939, everstiluutnantti 1942, eversti 1952.
Richard Bonynge
Richard Bonynge (s. 29. syyskuuta 1930 Sydney) on australialainen kapellimestari. Hän opiskeli aluksi pianonsoittoa ja esitti 14-vuotiaana Griegin pianokonserton a-mollissa. Hän sai opetusta muun muassa Herbert Fryeriltä Lontoon Royal College of Musicissa.
Bonynge alkoi säestää sopraano Joan Sutherlandia, ja vuonna 1954 hän meni tämän kanssa naimisiin. Tämä suhde sai Bonyngen tutkimaan bel canto -ohjelmistoa. Hän debytoi kapellimestarina vuonna 1962 Santa Cecilian orkesterin kanssa Roomassa. Vuonna 1963 hän johti Gounod'n "Faustin" esityksen Vancouverissa ja Bellinin "Unissakävelijän" esityksen San Franciscossa. Hän teki Covent Gardenin -debyyttinsä vuonna 1964 johtamalla Bellinin "Puritaanien" esityksen. Vuonna 1965 Bonynge palasi Sutherlandin kanssa Australiaan, jossa hänestä tuli Sutherland-Williamson International Grand Opera Companyn musiikillinen johtaja.
Vuonna 1966 Bonynge debytoi Metropolitan-oopperassa johtamalla Donizettin "Lucia di Lammermoorin" esityksen, jossa Sutherland esitti nimiroolin. Vuosina 1974–1978 Bonynge toimi Vancouverin oopperan taiteellisena johtajana ja vuosina 1975–1986 Australian oopperan musiikillisena johtajana. Hänestä tuli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1977.
Bonynge on tutkinut Bellinin teosten lisäksi ajan ranskalaista oopperaa ja säveltänyt kadensseja, joita ovat käyttäneet monet laulajat, kuten Sutherland.
Annie (vuoden 1982 elokuva)
Annie on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut John Hustonin ohjaama yhdysvaltalainen elokuvamusikaali.
Lastenkodissa asuvan Annien elämä muuttuu, kun hän pääsee asumaan miljonääri herra Warbucksin luokse. Henkilökunta on ystävällinen ja Annie viihtyy. Lisäksi Warbucks alkaa pitää Anniesta koko ajan enemmän. Lastenkodin johtaja alkaa juonia rahan huiputusta vankilasta vapautuneen veljensä kanssa. He onnistuvat 50 000 dollarin huijauksessa esiintymällä Annien vanhempina. Kun huijaus paljastuu, syntyy suuri kahakka. Lopulta lastenkodin johtaja ja tämän veli pidätetään huijauksesta ja Warbucks adoptoi Annien.
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1931
Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1931 pelattiin kahdessa kahdeksan joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelasivat loppuottelun vuoden 1931 Ruotsin jääpallomestaruudesta. Tämä oli ensimmäinen kausi, jolloin Ruotsin-mestaruudesta pelattiin sarjamuotoisesti.
Lohkovoittajiksi selviytyivät IF Göta ja AIK. Loppuottelu pelattiin Tukholmassa 1. maaliskuuta.
1.3. Tukholma
Pieno
Pieno (ital. < ) musiikkitermi, joka tarkoittaa 'täysi', esimerkiksi "organo pieno" = 'täysin uruin'.
Zimbabwelainen viittomakieli
Zimbabwelainen viittomakieli on joukko kieliä, jotka ovat kehittyneet itsenäisesti ja erillään toisistaan oppilaiden keskuudessa kuurojen kouluissa Zimbabwessa 1940-luvulta alkaen. Ne ovat mahdollisesti sukua Saksasta, Irlannista, Australiasta, Englannista ja Etelä-Afrikasta tulleille viittomakielille. Zimbabwelaisia viittomakieliä on vain vähän tutkittu, joten tarkasta määrästä tai keskenään ymmärrettävyydestä ei ole paljon tietoa. Jokaisessa kuurojen koulussa käytetään eri viittomakieltä, jotka poikkeavat myös niistä viittomakielistä, joita koulujen ulkopuolella olevat aikuiset käyttävät.
Esimerkiksi Zimbabwen pääkaupungissa Hararessa "kenkää" merkitsevä viittoma tarkoittaa Bulawayossa "sikaa". Lisäksi Bulawayossa sanotaan "hyvä" näyttämällä kaksi peukaloa, kun taas Hararessa laitetaan neljä sormea peukalon päälle.
Vuonna 2011 julkaistiin ensimmäinen zimbabwelaisen viittomakielen sanakirja, jonka toivottiin yhdistävän Zimbabwen lukuisia eri viittomakieliä ja sen kautta takaavan kuuroille zimbabwelaisille oikeutensa mm. koulutukseen, oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja sananvapauteen. Sen toivottiin myös poistavan tulkkien tarpeen. Sanakirja on King George VI School and Centre -nimisen kuurojen koulun oppilaiden kokoama, minkä takia se ei ole kokenut samaa kohtaloa kuin edelliset sanakirjat, jotka olivat kuulevien ihmisten tekemiä ja joutuivat kuurojen yhteisön hylkäämiksi.
Sanakirjassa pyrittiin kulttuurin kannalta merkityksellisyyteen. Esim. laajassa käytössä oleva "tyttö"-viittoma, joka tehdään esittämällä vetävänsä sormilla pitkien hiusten läpi, korvattiin viittomalla, joka tehdään laittamalla kädet rintojen päälle. Näin koska useimmat zimbabwelaiset naiset pitävät hiuksensa lyhyinä.
Hallituksen virallisten lukujen mukaan kuuroja on maassa yhteensä noin 20 000, mutta sanakirjan teossa mukana olleet uskovat määrän olevan paljon suurempi.
Kielen sormiaakkoset, jolla siis tavataan yksittäisiä sanoja englanniksi, ovat mahdollisesti sukua Etelä-Afrikassa käytössä oleville sormiaakkosille.
Puhoksen rautatieasema
Puhoksen rautatieasema ("lyh". Pus, ratakm 452+808) sijaitsee Pohjois-Karjalassa, Kiteen kaupungissa uudella Karjalan radalla.
Tälle paikalle suunniteltiin asemaa jo v. 1920 mutta tämä avattiin vasta 01. joulukuuta 1965.
Aluksi oli suunnitelmissa, että rata rakennettaisiin Lahdesta Mikkelin ja tämän kautta Matkaselkään mutta alkupää rakennettiin vain Heinolaan asti.
Vuotta myöhemmin avaamisen jälkeen avattiin tavaraliikenne Parikkalan ja tämän välillä.
Asemarakennus, jota ollaan hiukan laajennettu, rakennettiin Siporex-harkoista ja se valmistui 1976 ja sen takana oleva entinen toimistorakennus on nykyään yksityiskäytössä.
2000-luvun on ollut suunnitteilla, että Kiteen matkustajaliikenne siirtyisi tähän Puhokseen ja tämä asema sijaitsee paremmassa paikassa kuin Tolosenmäen taajamassa sijaitseva Kitee.
Paitsi asutuksen takia myös lähellä sijaitsevan Pohjois-Karjalan ammattiopiston Koivikon takia tämä olisi parempi matkustajaliikenteen asema.
Asema toimii junien kohtauspaikanna ja täältä myös johtaa raide Mustanselän rantaan jossa sijaitsevat liimatehdas ja Puhoksen Satama Oy.
Näihin molempiin johtaa raide ja samalla alueella on Puhoksen Veturipalvelu jolla on käytössä Otso-vetureita.
Devjatiny
Devjatiny () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Vologdan alueen Vytegran piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Volgan–Itämeren vesitien Novinkin tekojärven rannalla 23 kilometriä Vytegrasta kaakkoon.
Kylässä on 1 200 ja kunnassa 4 900 asukasta (vuonna 2008).
Devjatinyn kunnan pinta-ala on 990,5 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Vytegran piirin Andoman ja Janiševon, idässä Keman ja Annenskin, etelässä Almozeron ja lännessä Anhimovon kuntiin. Pinta-alasta 91 % on metsää.
Seutu kuuluu Vožen ja Kubenan alankoon. Sen maisemaa leimaavat matalat kukkulat ja niiden välissä sijaitsevat suot ja järvet. Jokia ovat Vytegra, Ileksa, Belyi ja Marinka. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, kalkkikivi ja dolomiitti. Kunnan alueella sijaitsee neljä luonnonmuistomerkkiä: Devjatinyn kanavan kalkkikiviseinämät, Belyi-puron lähteet sekä kaksi luonnonmukaisesti uudelleen kasvanutta metsäaluetta.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 12 asutuskeskusta: Aleksejevskoje, Andrejevskaja, Belyi Rutšei, Brodovskaja, Depo, Jalosar, Kury, Markovo, Novinki, Savino, Severnyi ja Veliki Dvor. Niistä suurin on 2 800 asukkaan Depo. Kahdessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Vytegra- ja Kovžajokien välisellä vetotaipaleella sijainnut Devjatinyn kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvulla. 1800-luvun alussa joet yhdistettiin Marian kanavajärjestelmäksi. Vuonna 1964 uudistettu kanava tunnetaan nykyään Volgan–Itämeren vesitienä.
Devjatinyn kautta kulkee Vologdan ja Karhumäen välinen päällystetty maantie. Depon taajamassa maantiehen yhtyy Betonkan ja Belyi Rutšein välinen soratie. Kunnasta on linja-autoyhteydet Vytegraan, Tšerepovetsiin, Vologdaan ja Petroskoihin. Seudulla on myös Belyi Rutšein kapearaiteinen rautatie, jota käytetään etupäässä puutavaran kuljetukseen, mutta jonkin verran myös henkilöliikenteessä. Rautatiellä on nykyään vain yksi toimiva linja Deposta Janiševoon.
Kunnan talous perustuu metsäteollisuuteen ja vesiliikenteeseen. Depon taajamassa toimii puunhankintaa ja sahatavaran tuotantoa harjoittava metsäteollisuusyritys Belyi Rutšei, joka työllistää yli tuhat henkeä. Lisäksi on kaksi pientä sahalaitosta. Devjatinyssa ja Markovossa on Volgan–Itämeren vesitien sulut ja Devjatinyssa vesitien ylläpitolaitos. Depossa on Belyi Rutšein metsäteollisuusyrityksen voimalaitos, kaksi kalanjalostuslaitosta ja leipomoa sekä olutpanimo. Maataloutta edustaa yksi yksityisviljelijä sekä asukkaiden palstaviljelmät.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti, pankki ja joukko kauppoja. Depossa on keskikoulu, urheilukoulu, paikallissairaala, vanhainkoti ja muita palveluja.
1800-luvun lopussa rakennettu Marian kanavajärjestelmän osuus Devjatinyn lähellä on valtakunnallinen kulttuuriperintökohde. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Lonskaja-kadun rakennukset ja Olenjevin talo Devjatinyn kylässä. Kemskoje-järven rannalla on arkeologisia löytöpaikkoja.
Kaarlo Raunio
Kaarlo Raunio (28. joulukuuta 1891 Leppävirta – 3. maaliskuuta 1963 Kuopio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja.
Aiemmin opettajaksi valmistunut Raunio kävi Kadettikoulun 1926-1927 ja suojeluskuntien komentajakurssin 1929. Hän toimi vuonna 1918 Viipurin rykmentissä komppanianpäällikkönä 1918, Rannikkotykistörykmentti 3:n talouspäällikkönä 1918-1919. Sittemmin hän toimi Sortavalan suojeluskuntapiirin piiripäällikkönä 1919-1940.
Talvisodan aikana Raunio komensi JR 69:ää Kollaan rintamalla. Välirauhan aikana 1941 hän toimi Iisalmen suojeluskuntapiirin piiripäällikkönä. Jatkosodan alkaessa hän komensi Ylä-savolaisista koottua JR 52:a syyskuuhun 1941 asti. Sortavalan suojeluskuntapiirin komentajana hän toimi vuonna 1943.
Ylennykset: reservivänrikki 1918, reserviluutnantti 1918, reservikapteeni 1923, kapteeni 1927, majuri 1928, everstiluutnantti 1931, eversti 1941.
Lippusimput
Lippusimput (Hemitripteridae) on simppukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosista.
Lippusimppujen heimoon kuuluu 3 sukua ja 8 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkänomaisia ja pienin laji "Nautichthys robustus" kasvaa korkeintaan noin 8 cm pitkäksi, kun suurin laji kitalippusimppu ("Hemitripterus bolini") voi saavuttaa 73 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat piikikkäät suomut, suuri pää, hyvin kookkaat rintaevät ja 2 selkäevää, joistaetumainen on korkea erityisesti rengaslippusimpulla ("Nautichthys oculofasciatus"). Heimon kaloilla ei ole uimarakkoa. Väritykseltään lippusimppulajit ovat vaihtelevia ja kykenevät muuttamaan väritystään pohjan mukaan. Usein ruumiissa on täpliä tai renkaita.
Lippusimpuista amerikanlippusimppu ("H. americanus") elää Pohjois-Atlantilla, muut heimon kalat elävät pohjoisella Tyynelläemrellä. Ne elävät tyypillisesti matalahkoissa vesissä ja syvimmillään niitä on tavattu 420 metrin syvyydestä. Lippusimppujen ravintoa ovat suurimmaksi osaksi pienet selkärangattomat eläimet.
Bertel Kihlman
Bertel Lorenzo Kihlman (14. tammikuuta 1898 Vaasa – 11. huhtikuuta 1977 Espoo) oli suomenruotsalainen kirjailija ja kääntäjä.
Bertel Kihlmanin isä oli prokuraattori Lorenzo Kihlman ja isoisä pappi ja teollisuusmies Alfred Kihlman. Hänen veljensä oli kirjallisuustutkija Erik Kihlman. Myös Bertel Kihlmanin poika Christer Kihlman on kirjailija.
Bertel Kihlman pääsi ylioppilaaksi 1915 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1920. Hän toimi Suomen Matkatoimiston konttoripäällikkönä ja apulaisjohtajana 1926–1960. Kihlman oli myös "Nya Argus" -lehden toimitussihteerinä 1933–1943 ja päätoimittajana 1949–1953 sekä toimi lehden kirjallisuusarvostelijana.
Kihlman kirjoitti romaaneja ja käänsi ruotsin kielelle muun muassa Veijo Meren, Paavo Rintalan ja Pentti Haanpään teoksia.
Harald Jernström
Harald Gustaf Jernström (20. lokakuuta 1882 Hamina – 23. marraskuuta 1946 Fiskari, Pohja) oli suomalainen filosofian maisteri, toimittaja ja kääntäjä.
Jernströmin vanhemmat olivat kenraalimajuri Carl Gustaf Alarik Jernström (1848–1904) ja Alma Eugenie Löfström. Hänen veljiään olivat taidemaalari, lehtori Lars Arne Jernström (1879–1937) ja jääkärieversti Torsten Erik Jernström (1886–1971). Harald Jernström oli naimisissa vuodesta 1915 Saima Rosina Ahlbergin kanssa.
Jernström opiskeli Haminan kadettikoulussa vuoteen 1901 saakka ja pääsi sitten ylioppilaaksi 1902 sekä valmistui ensin agronomiksi 1905 ja sitten filosofian kandidaatiksi 1912 ja filosofian maisteriksi 1918.
Jernström toimi Suomen uutistoimiston kielenkääntäjänä 1906–1908, Åbo Underrättelserin aputoimittajana 1911–1916, Kone- ja Siltarakennus Oy:n pääkirjeenvaihtajana 1916–1918, Fiskars-yhtymän kirjeenvaihtajana ja prokuristina 1918–1922, Åbo Underrättelserin kaupallisen osaston toimittajana 1922–1924 sekä Finansbladetin päätoimittajana vuodesta 1924.
Jernström käänsi ruotsin kielelle muun muassa Geoffrey Chaucerin Canterburyn kertomuksia.
Emerik Grönroos
Emerik Grönroos (s. 6. heinäkuuta 1994 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Ykkösen FC KTP:tä, jossa hän on lainalla Veikkausliigan Helsingin Jalkapalloklubista.
Grönroos aloitti jalkapalloilun neljävuotiaana Käpylän Pallossa. Hän pelasi juniorina myös Jokereissa, Allianssissa, Pallokerho-35:ssä ja 13-vuotiaasta alkaen Helsingin Jalkapalloklubissa. Kausina 2011–2012 Grönroos pelasi Kakkosta HJK:n reservijoukkueessa Klubi 04:ssä. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki kauden 2012 Liigacupissa.
Kauden 2013 Grönroos pelasi lainalla Myllykosken Pallossa. Hän debytoi Veikkausliigassa 14. huhtikuuta 2013 kauden avauskierroksen ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan.
HJK lainasi Grönroosin FC KTP:hen kuukauden mittaisella sopimuksella heinäkuussa 2014.
Grönroos on pelannut myös Suomen nuorisomaajoukkueissa, ja hän kuuluu alle 21-vuotiaiden maajoukkueryhmään.
Jere Pyhäranta
Jere Pyhäranta (s. 6. heinäkuuta 1992 Espoo) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa JJK Jyväskylää.
Pyhäranta aloitti jalkapalloilun viisivuotiaana Hongassa. Kausina 2009–2010 hän pelasi Kakkosta seuran reservijoukkueessa Pallohongassa. Kaudeksi 2011 Pyhäranta siirtyi Tampere Unitediin, jonka riveissä hän ehti pelata Liigacupia ennen seuran sulkemista kilpailutoiminnasta talousepäselvyyksien vuoksi.
Pyhäranta loukkaantui vakavasti TamU:n viimeisissä harjoituksissa, mistä toivuttuaan hän teki kaudeksi 2012 sopimuksen Ykkösen Viikinkien kanssa. Hän pelasi Ykkösessä 17 ottelua, joista yhdeksässä hän ei päästänyt maaliakaan. Kaudeksi 2013 Pyhäranta siirtyi Myllykosken Palloon. Hän debytoi Veikkausliigassa 14. huhtikuuta 2013 kauden avauskierroksen ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan.
Pyhäranta on pelannut myös Suomen nuorisomaajoukkueissa.
Niilo J. Avellan
Niilo Johannes Avellan (18. maaliskuuta 1868 Ahlainen – 12. helmikuuta 1938 Lahti) oli suomalainen opettaja ja paikallishistorian tutkija.
Avellanin vanhemmat olivat kunnallisneuvos Edvin Avellan ja Katarina Ulrika Hahnsson. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1887 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1894. Avellan toimi aluksi Viipurin Reaalilyseon suomenkielen, historian ja maantiedon opettajana 1895–1897 ja sitten Lahden yhteiskoulun historian ja suomen kielen opettajana 1897-1938 ja hän oli myös koulun johtajana vuoteen 1915 saakka. Avellan oli Lahden kaupunginvaltuuston jäsen 1906–1907 ja 1913–1921.
Niilo J. Avellan oli naimisissa vuodesta 1894 Sylvia Renqvistin (1870–1920) kanssa. Heillä oli kaksi lasta Olavi (s. 1896) ja Irja (vuodesta 1924 Leistén, s. 1902). Avellanit tutustuivat 1906 kirjailija Joel Lehtoseen. Lehtosen ja Sylvia Avellanin välille syntyi suhde ja he olivat kirjeenvaihdossa Sylvia Avellanin kuolemaan saakka. Sylvia Avellan säilytti Lehtosen kirjeet ja Niilo Avellan luovutti ne myöhemmin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoon. Kirjeet julkaistiin Pekka Tarkan toimittamana ("Putkinotkon herra", Otava 1969).
Agnes von Kraemer
Agnes Aline von Kraemer, o. s. "Palmgren" (18. maaliskuuta 1874 Helsinki – 24. toukokuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen ranskankielisen kirjallisuuden kääntäjä.
Agnes von Kraemerin vanhemmat olivat Helsingin oikeusporméstari Oskar Ludvig Palmgren (1843–1908) ja Agnes Maria Elisabet Renvall (1844–1907). Hän oli naimisissa vuodesta 1905 lehtori ja valtiopäivämies Alexis von Kræmerin kanssa.
Tieto- ja tukipiste Tiltti
Tiltti on Suomen ensimmäinen pelihaittoihin keskittyvä tieto- ja tukipiste, joka toimii avoimena matalan kynnyksen ohjaus- ja neuvontapalveluna peliongelmissa. Toiminta on tarkoitettu ongelmallisesti pelaaville, heidän läheisilleen sekä pelihaittoja työssään kohtaaville ammattilaisille.
Tiltin tukimuotoihin kuuluvat tiedon jakaminen, ammattilaisen antama keskusteluapu ja vertaistuki. Tiltin pyrkimyksenä on tukea pelaajia pelaamisen hallinnassa ja peliongelman selvittelyssä sekä auttaa peliriippuvuuden seurauksena syntyneissä vaikeissa elämäntilanteissa. Asiakasta ohjataan hänelle sopivien tuki- ja hoitopalveluiden valinnassa. Matalan kynnyksen periaatteisiin kuuluvat Tiltissä nimettömyys, sitoutumattomuus, maksuttomuus sekä asuinpaikasta riippumaton osallistuminen ilman ajanvarausta.
Tiltti toimii Sininauhaliiton hallinnoimana, ja se alkoi RAY:n rahoittamana hankkeena vuosina 2010-2014. Nykyään sitä rahoittaa Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus (STEA). Tila sijaitsee peliongelmiin erikoistuneen palvelu-, osaamis- ja kehittämiskeskus Peliklinikan yhteydessä Helsingin Hakaniemessä.
Vuosittain Tiltissä käy noin 190 uutta asiakasta.
Tiltti on saanut nimensä pokerin pelaajien parissa syntyneestä käsitteestä. Sillä tarkoitetaan henkistä tilaa, johon joutuessaan pelaaja menettää pelinsä hallinnan järjeltä tunteille.
Kaisankoti
Hyvinvointikartano Kaisankoti Pohjois-Espoon Pakankylän tilan päärakennuksessa on työikäisten kuntoutuspalveluja sekä työhyvinvointi-, hemmottelu-, kokous-, ravintola-, juhla- ja majoituspalveluja tarjoava hotelli. Toiminnasta vastaa Kaisa Kallion kansalaislahjasäätiö. Hyvinvointikartano Kaisankodin johtajana toimii Niina Pyy.
Hyvinvointikartano Kaisankodin toiminnasta vastaava Kaisa Kallion kansalaislahjasäätiö sai alkunsa vuonna 1938, kun presidentinrouva Kaisa Kallio (1878-1954) halusi käyttää 60-vuotislahjaksi saamansa kansalaislahjan perustamalla lepokodin työn ja elämän uuvuttamille naisille. Tavoitteena oli ja on hoitaa ihmisiä kokonaisvaltaisesti, huomioiden sekä fyysisen että henkisen hyvinvoinnin.
Aluksi Kaisankoti toimi 1950–1958 Kauniaisissa, minkä jälkeen se on toiminut nykyisissä tiloissa Espoon Pakankylässä.
Kaisankoti on erikoistunut terveysriskejä ennalta ehkäisevään kuntoutukseen ja työkyvyn ylläpidon edistämiseen. Kuntoutuksen painopistealueita ovat muun muassa työikäisten varhaiskuntoutus, pääasiallisesti ammatillisesti syvennetyt kurssit (ASLAK), tuki- ja liikuntaelinoireisten kurssit sekä lievät mielenterveys- ja jaksamisongelmat.
Kaisankodissa on majoitushuoneiden lisäksi kokoustiloja sekä ravintola- ja juhlatiloja. Lisäksi tiloissa on kauneushoitola, saunaosasto uima- ja poreammeineen ja kuntosali.
Antti J. Pietilä
Antti J. (Jaakko) Pietilä (9. maaliskuuta 1878 Oulujoki – 9. syyskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen teologi, professori ja kirjailija.
Oulujoella asuvan suutari Aappo ja Kaisa Helena (s. Kellin) Pietilän perheeseen kolmantena lapsena syntyi poika, joka sai nimen Anders Jakob, myöhemmin Antti Jaakko. Nimenään hän käytti Antti J. Pietilää.
Avioliittoon Antti J. Pietilä vihittiin Siiri Tavelan kanssa vuonna 1906.
Köyhästä perheestä lähteneen ylempi koulutie näytti mahdottomalta. Kuin ihmeen kautta Antti pääsi Oulun suomalaiseen klassiseen lyseoon, mm. Mauno Rosendalin oppilaaksi. Rosendalin myönteinen vaikutus Anttiin oli vahva. Kun Antti kävi kansakoulua, Oulun kirkkoherra Wald, Walli ja muuan toinen pappi olivat tekemässä koulussa tarkastusta ja kuuntelemassa uskonnonopetusta. Pojan älykkäät vastaukset kiinnittivät tarkastajien huomion. He pyysivät opettajalta, että hän vaivihkaa vaikeuttaisi kysymyksiään. Antti vastasi kiitettävästi. Tunnin jälkeen tarkastajat kysyivät pojalta, halusiko hän oppikouluun. Tähän hän vastasi myöntävästi. Koti ei kuitenkaan pystynyt kustantamaan koulukuluja. Niinpä varoja hankittiin muualta. Papit osaltaan auttoivat. Antti kävi myös töissä koulunkäynnin ohella. Niin hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1897 Oulun lyseosta.
Antti J. Pietilän opinnot jatkuivat Helsingin yliopistossa. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1900 ja edelleen teologian lisensiaatiksi vuonna 1907.
Uskonnon lehtorina Pietilä oli Kuopion klassillisessa lyseossa 1905-08 sekä Tampereen klassillisessa lyseossa 1908-11. Tampereelta Pietilä siirtyi Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan palvelukseen. Teologisten esikäsitteiden apulaisen virassa hän oli vuosina 1911–1919 sekä dogmatiikan ja siveysopin professorina loppuelämänsä 1919–1932.
Antti J. Pietilän teologiassa oli lestadiolaisuuden rinnalla Erlangenin koulukunnan ja beckiläisyyden antamia herätteitä. Pietilälle merkittäviä teologeja olivat Gustaf Johansson, Friedrich Schleiermacher ja Wilhelm Herrmann.
Pietilä julkaisi pikku kirjasia, joissa hän käsitteli ajankohtaisia kysymyksiä. Kirjoitusten kärki suuntautui monesti harhaoppeihin, mutta niissä käsiteltiin myös suuria eetillisiä ja dogmaattisia kysymyksiä. Myös Vartija oli kirkollisen taistelun areenana. Monia asioita nousi kohteeksi, mutta pääasiassa kirkollinen ohjelma. Pietilä oli Vartijan päätoimittaja vuosina 1919–1932 ja oli myös lehden omistaja ja kustantaja.
Yliopiston opettajana Pietilä oli aikanaan tiedekunnan antavin, vaikka hän olikin kiivas luonteeltaan. Pietilän kärjekkäät kirjoitukset vieroittivat monet hänestä. Silti Vartijan artikkeleita mielenkiinnolla luettiin, vaikka välillä lehteä ei haluttu tilata.
Antti J. Pietilän elämänuran pääteos, kolmiosainen Kristillinen dogmatiikka valmistui päivää ennen Pietilän kuolemaa. Eino Sormunen totesi teoksesta: ”... sekä saavutuksena jättiläistyö että sisällykseltään vuosisataisteos”.
Pietilä siunattiin haudan lepoon Helsingin Vanhassa kirkossa vuonna 1932.
Joseph Calleja
Joseph Calleja (s. 1978) on maltalainen tenori. Hän aloitti laulamisen 16-vuotiaana ja teki ammattimaisen debyyttinsä Maltalla vuonna 1997 Macduffin roolissa "Macbethissa". Hän on saanut palkintoja kilpailuissa, kuten Plácido Domingon Operaliassa vuonna 1999.
Calleja esiintyi Pohjois-Amerikassa ensimmäistä kertaa Rinuccion roolissa Spoleton festivaalilla. Metropolitan-oopperan-debyyttinsä hän teki vuonna 2006 "Rigoletton" esityksessä. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Covent Gardenissa, Wienin valtionoopperassa ja Berliinin Deutsche Operissa. Calleja on myös kysytty konserttilaulaja. Hän on kiertänyt resitalistina ja esiintynyt myös Anna Netrebkon kanssa.
Laura Järvinen
Laura Annikki Järvinen (31. toukokuuta 1907 Tampere – 11. huhtikuuta 1979) oli suomalainen Nurmijärvellä asunut opettaja, kuvittaja ja uskonnollinen kirjailija.
Piirustuksenopettajaksi valmistunut Järvinen teki kuvitustöitä useille lehti- ja kirjakustantamoille. Hän suunnitteli myös postikortteja.
Nassau Veterans Memorial Coliseum
Nassau Veterans Memorial Coliseum, tunnettu myös nimillä Nassau Coliseum ja The Coliseum, on monikäyttöinen urheiluareena Uniondalessa, New Yorkissa. Areena sijaitsee 31 kilometriä itään New Yorkista, Long Islandin saarella. Areenaa käytti viimeksi vakituisena kotiareenanaan NHL-seura New York Islanders vuonna 2015.
Ensimmäinen ottelu areenalla oli koripallojoukkue New York Netsin ottelu ABA-liigassa Pittsburgh Condorsia vastaan 11. helmikuuta 1972. Areenalla ovat esiintyneet muun muassa Pink Floyd sekä The Rolling Stones.
Aarne Kiira
Aarne Ilmari Kiira (aik. Kock) (20. maaliskuuta 1894 Sulkava – 24. kesäkuuta 1972 Kuopio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja.
Kiira osallistui Suomen sisällissotaan Karjalassa 1918, kävi Kadettikoulun 1920–1921, Sotakorkeakoulun komentajakurssin 1930 sekä yleisen osaston 1932–1933. Hänet nimitettiin yleisesikuntaupseeriksi 1935. Kiira palveli Viipurin rykmentissä komppanianpäällikkönä ja pataljoonankomentajana 1918–1926. Tampereen rykmentissä hän oli pataljoonankomentajana 1926–1927. Reserviupseerikoulussa komppanianpäällikkönä hän oli 1927–1928 sekä virkaatekevänä johtajana 1931–1932. Kannaksen sotilaspiirin päällikkönä hän toimi 1933. Viipurin Taistelukoulun johtajana hän oli 1936–1939.
Talvisodassa Kiira johti JR 5:ä 1939–1940. Välirauhan aikana hän komensi 4. prikaatia 1940–1941. Jatkosodan aikana hän oli JR 53:n komentajana 2.9.1941–18.3.1943. Myöhemmin hän toimi Jalkaväkikoulutuskeskus 22:n päällikkönä, kotijoukkojen esikunnan koulutuksen tarkastajana ja koulutusosaston päällikkönä vuosina 1943–1944. Sodan jälkeen hän johti jalkaväen aliupseerikoulua 1945. Kuopion sotilaspiirin komentajana hän toimi vuonna 1948. Savo-Karjalan sotilasläänin komentajaksi hänet nimitettiin 1952.
Kiira toimi myös Haminan ja Viipurin kaupunginvaltuustoissa sekä useissa muissa luottamustehtävissä.
Ylennykset: reservivänrikki 1918, reserviluutnantti 1918, luutnantti 1920, kapteeni 1921, majuri 1926, everstiluutnantti 1933, eversti 1940.
Durbe
Durbe on Latviassa sijaitseva kaupunki. Se on asukasluvultaan pienin kaupunki Latviassa. Se sijaitsee Riika-Liepāja-moottoritien varrella, lähellä Durbe-järveä. Maasto on vuoristoista, ja siellä on rannikkoilmasto, koska se sijaitsee lähellä Itämerta. Vuoden keskilämpötila siellä on noin 6 °C.