hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Casimir Périer
Casimir Pierre Périer (21. lokakuuta 1777 Grenoble – 16. toukokuuta 1832 Pariisi) oli ranskalainen pankkiiri ja valtiomies, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1831–1832. Hän oli heinäkuun monarkian alkuaikojen merkittävä vaikuttaja.
Périerin isä oli varakas pankkiiri ja tehtailija. Périer palveli Ranskan armeijan esikunnassa Napoleonin Italian-sotaretkellä 1798–1801, minkä jälkeen hän palasi Ranskaan ja perusti veljensä Antoine Scipion Périerin kanssa menestyksekkääksi muodostuneen pankin. Hänestä tuli yksi Pariisin merkittävimmistä pankkiireista ja hänet valittiin vuonna 1817 edustajainkamariin, missä hän liittyi liberaaliin oppositioon. Périer vastusti muun muassa hallituksen suunnitelmaa Ranskan sotakorvausten maksamiseksi ulkomaisten pankkien rahoilla. Heinäkuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1830 hänet valittiin edustajainkamarin puhemieheksi.
Kuningas Ludvig Filip nimitti Périerin pää- ja sisäministeriksi 13. maaliskuuta 1831. Hän palautti järjestyksen Ranskaan ankarilla keinoilla: kansalliskaarti sai tukahduttaa mielenosoitukset Pariisissa ja marras–joulukuussa 1831 armeija kukisti silkkityöläisten kansannousun Lyonissa. Périerin hallitus sääti myös uuden vaalilain, jolla äänioikeutta laajennettiin laskemalla kynnyksenä olevaa tulorajaa jonkin verran. Huhtikuussa 1831 edustajainkamari hajotettiin ja hallitus sai uusissa vaaleissa tuekseen vahvan enemmistön. Périerin aikana Ranska oli myös aktiivinen ulkopolitiikassa: heinäkuussa 1831 laivasto-osasto lähetettiin Lissaboniin pakottamaan Portugalin hallitus korvaamaan ranskalaisille kauppiaille aiheutuneita omaisuuden menetyksiä, elokuussa 1831 Ranskan armeija lähetettiin puolustamaan Belgiaa Hollannilta ja helmikuussa miehitettiin Anconan satamakaupungin Italiassa. Périerin johtamistapa oli autoritaarinen, eikä aina miellyttänyt kuningastakaan. Périer sairastui koleraan vierailtuaan suuren koleraepidemian aikana pariisilaisessa sairaalassa ja hän kuoli kuusi viikkoa myöhemmin.
Casimir Périerin poika oli ministerinä toiminut Auguste Perier (vuodesta 1874 Casimir-Perier) ja pojanpoika Ranskan pääministerinä ja presidenttinä lyhyesti toiminut Jean Casimir-Perier.
Vapauden palkinto
Vapauden palkinto (engl. Freedom Award) on kansainvälinen humanistipalkinto, joka myönnetään pakolaisten ja vapauden puolesta työskenneelle henkilölle. International Rescue Committee on jakanut palkintoa vuodesta 1957 lähtien.
Pehr Arvid Säve
Pehr Magnus Arvid Säve (syntyi 19. huhtikuuta 1811 Roman pitäjässä Gotlannissa, kuoli 20. marraskuuta 1887 Visbyssä) oli ruotsalainen kulttuurihistorioitsija.
Säve oli Roman rovastin, teologian tohtori Pehr Säven ja Hedvig Lalleriuksen poika. Häm oli Visbyn gymnaasin kollega vuosina 1835–1871. Säveä voidaan pitää nykyaikaisen kulttuurihistorian tienraivaajana Gotlannissa. Hän kokosi Vitterhetsakademien kokoelmiin tietoja Gotlannin nuinaisjäännöksistä, kielestä, maantieteestä ja kulttuurista. 1861–1865 hän toimi akatemian muinaismuistointendenttinä Gotlannissa, Länsi-Götanmaalla ja Itä-Götanmaalla. Säven kirjoittamaa kuusiosaista "Gotländska samlingar" -teosta säilytetään Uppsalan yliopiston kirjastossa.
Säve toimi aloitteentekijänä Gotlands fornvänner -yhdistyksen perustamisessa ja sen Gotlands fornsal -museon perustamisessa. Hän oli myös edelläkävijä ympäristönhoidossa ja luonnonsuojelussa. Säve kirjoitti 1877 kirjoituksen, jossa hän vaati eläinsuojelulakia. Samana vuonna hänestä tuli filosofian kunniatohtori Uppsalassa, 1882 kunniajäsen Ruotsin muinaismuistoyhdistyksessä ja 1885 Vitterhetsakademienissä.
P. A. Säve on haudattu Östra kyrkogårdenille Visbyssä. Hänen mukaansa on nimetty visbyläinen "Säveskolan"-lukio.
Palkinto vapaudelle
Palkinto vapaudelle (engl. The Prize For Freedom) on Liberal Internationalin vuosittain jakama ihmisoikeuspalkinto, joka annetaan poliittista vapautta ja ihmisoikeuksia edistäneelle henkilölle tai järjestölle. Palkintoa on jaettu vuodesta 1985 lähtien.
Gwangjun ihmisoikeuspalkinto
Gwangjun ihmisoikeuspalkinto (kor.광주인권상) on kansainvälinen ihmisoikeus- ja demokratiapalkinto, jonka jakaa korealainen Toukokuun 18. päivän muistosäätiö. Palkinnolla muistetaan Gwangjun demokratialiikettä, joka järjesti vuonna 1980 suurmielenosoituksen Gwangjussa demokratian puolesta Chun Doo-hwanin diktatuuria vastaan. Mielenosoitus tukahdutettiin sotilaallisin keinoin. Palkintosumma on 50 000 dollaria.
Jacques Laffitte
Jacques Laffitte (24. lokakuuta 1767 Bayonne – 26. toukokuuta 1844 Maisons-sur-Seine) oli ranskalainen pankkiiri ja poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1830–1831.
Laffitte oli puusepän poika, joka tultuaan vuonna 1788 Pariisiin pääsi töihin pankiiri Perregaux’n yritykseen. Hänestä tuli vuonna 1800 pankin osakas ja Perregaux’n kuoltua vuonna 1804 sen johtaja. Pankki tunnettiin sen jälkeen nimellä Perregaux, Laffitte et Cie, ja se kasvoi yhdeksi Euroopan suurimmista. Laffitte nimitettiin 1809 Ranskan pankin johtokuntaan ja huhtikuussa 1814 sen pääjohtajaksi sekä samana vuonna kauppakamarin puheenjohtajaksi. Hän tuki suurilla summilla Ranskan väliaikaista hallitusta ja Ludvig XVIII:ta satapäiväisen keisarikunnan aikana. Laffitte valittiin edustajainkamariin Pariisin edustajana vuonna 1816 ja hän liittyi liberaaliin oppositioon, jonka johtohahmojen joukkoon kohosi pian. Poliittisten mielipiteittensä vuoksi hän menetti virkansa keskuspankin pääjohtajna vuonna 1819.
Heinäkuun vallankumouksen aikana vuonna 1830 Laffitten koti Pariisissa muodostui vallankumouksellisten päämajaksi ja perustuslaillisen monarkian kannattajana hän auttoi Orléansin herttua Ludvig Filipiä pääsemään uudeksi kuninkaaksi. Hänet valittiin edustajainkamarin puhemieheksi ja nimitettiin salkuttomaksi ministeriksi ensimmäiseen vallankumouksen jälkeiseen hallitukseen. Ludvig Filip nimitti Laffitten pääministeriksi 3. marraskuuta 1830. Hän pyrki tukemaan vallankumousliikkeitä ulkomailla, varsinkin Italiassa, mutta vältti Ranskan sotilaallista väliintuloa, poikkeuksena itsenäistyneen Belgian tukeminen. Jouduttuaan arvostelun kohteeksi ja menetettyään kuninkaan luottamuksen Laffitte erosi 13. maaliskuuta 1831. Hän jatkoi edustajainkamarin jäsenenä kuolemaansa asti. Laffitte menetti suuren omaisuudestaan pörssiromahduksen yhteydessä.
Hans Brask
Hans Brask (1464–1538) oli uskonpuhdistuksen ajan ruotsalainen piispa. Hän toimi Linköpingin piispana vuodesta 1513. Hän oli tiukka uskonpuhdistuksen vastustaja. Uskonpuhdistuksen päästyä voitolle Västeråsin valtiopäivillä 1527 Brask pakeni Puolaan. Brask toimi myös talouselämässä: hän perusti Ruotsin ensimmäisen paperitehtaan ja kirjapainon. Hän teki vuonna 1516 aloitteen Götan kanavan rakentamisesta.
Picardin kieli
Picardin kieli kuuluu romaanisiin kieliin, d'oïl-kielten ryhmään, ja se on hyvin läheistä sukua ranskan kielelle. Kieltä puhutaan kahdella alueella Ranskassa – Nord-Pas-de-Calais’ssa ja Picardiessa – sekä Vallonian alueella Belgiassa, jossa puhutaan myös vallonian kieltä. Picardin kielen omakielinen nimi on "Picard", mutta Nord-Pas-de-Calais’n alueella kieli tunnetaan paremmin nimellä "ch'ti" tai "ch'timi". Valenciennesin ja Lillen alueilla siitä käytetään nimitystä "rouchi" (rushi). On myös käytetty nimitystä pohjoinen (picardilainen) patua. Keskiajalla, kun ranskan kirjakieli perustui Pariisin alueen murteeseen, picardin kielellä oli oma kirjakieli ja se oli yleinen ja arvostettu kieli ​​Pohjois-Ranskassa. Nykyisin picardin kielen käyttöala on kaventunut, koska Ranskan hallituksen kielipolitiikka pyrkii yhdenmukaistamaan kieltä. Ranskan hallitus pitää picardin kieltä murteena, ja kieltä käytetään Pohjois-Ranskassa pienellä alueella lähinnä puhekielenä.
Henri Välimaa
Henri Mikael Välimaa (s. 3. helmikuuta 1992 Lappeenranta) on suomalainen koripalloilija. Hän edusti pääsarjatasolla kasvattajaseuraansa Lappeenrannan NMKY:ta ja Tampereen Pyrintöä, jossa hän pelasi myös Baltian liigaa. Välimaa pelasi 30 nuorten eri ikäluokkien maaottelua.
Välimaa on Lappeenrannan NMKY:n kasvatti, ja hän pelasi seuran paidassa A-junioreiden SM-sarjaa. Kaudella 2008–2009 hän debytoi seuran edustusjoukkueessa ja pelasi 13 ottelua. Kauden aikana joukkue voitti muun muassa Koripallon Suomen cupin. Kaudella 2011–2012 Välimaa pelasi 41 ottelua ja teki 3,4 pistettä sekä otti 1,2 levypalloa ottelua kohden. Varusmiespalveluksensa Välimaa suoritti Urheilukoulussa.
Kaudeksi 2013–2014 Välimaa teki vuoden pelaajasopimuksen Tampereen Pyrinnön kanssa. Välimaa pelasi kauden aikana Pyrinnön reservijoukkueessa mutta myös edustusjoukkueessa. Pyrintö pelasi ensimmäisenä suomalaisjoukkueena Baltian liigaa, jossa se sijoittui neljänneksi. Korisliigassa Pyrintö voitti runkosarjan uudella voittoennätyksellä ja voitti kauden päätteksi historian kolmannen Suomen mestaruutensa. Kauden 2014–2015 Välimaa pelasi Pyrinnön reservijoukkueessa I-divisioona A:ssa.
Jerusalem-palkinto
Jerusalem-palkinto (engl. The Jerusalem Prize for the Freedom of the Individual in Society) on kansainvälinen kirjallisuuspalkinto joka annetaan kirjailijalle joka on tehnyt työtä ihmisoikeuksien ja sananvapauden eteen. Palkinto jaetaan Jerusalemin kansainvälisellä kirjallisuusmessuilla.Palkinnon arvo on 10 000 dollaria
Charles de Morny
Charles Auguste Louis Joseph de Morny (21. lokakuuta 1811 Pariisi – 10. maaliskuuta 1865) oli Ranskan keisari Napoleon III:n velipuoli ja merkittävä poliittinen vaikuttaja toisen keisarikunnan aikana.
Morny oli Louis Bonaparten vaimon Hortense de Beauharnaisin avioton poika. Hänen isänsä oli kreivi Charles Joseph de Flahaut, eräs Napoleonin adjutanteista. Hänet kasvatti hänen isoäitinsä kreivitär de Souza ja hän alkoi sittemmin käyttää keksittyä aatelisarvoa kreivi de Morny. Mornystä tuli 21-vuotiaana ratsuväkirykmentin aliluutnantti ja hän palveli pääasiassa Algeriassa. Vuonna 1837 hän pelasti kenraali Camille Alphonse Trézelin hengen Constantinen valtauksen yhteydessä. Sotilasura ei kuitenkaan kiinnostanut Mornya ja hän palasi Pariisiin, jossa perusti sokeritehtaan. Hän vaurastui pian keinottelulla ja valmistamalla sokeria sokerijuurikkaasta. Morny valittiin vuonna 1842 Clermont-Ferrandista Ranskan edustajainkamariin ja hän liittyi monarkistisiin konservatiiveihin, mutta ei saavuttanut merkittävää asemaa politiikassa ennen kuin hänen velipuolensa Louis-Napoleon Bonaparte valittiin vuonna 1848 toisen tasavallan presidentiksi.
Morny auttoi Bonapartea tämän 2. joulukuuta 1851 toteuttamassa vallankaappauksessa ja tuli samana päivänä Ranskan sisäministeriksi. Hän järjesti kansanäänestyksen, joka siunasi Bonaparten aseman Ranskan diktaattorina. Morny joutui eroamaan sisäministerin tehtävistä jo 22. tammikuuta 1852 kieltäydyttyään hyväksymästä lakia Orléansin suvun omaisuuden takavarikoimisesta. Hän pysyi kuitenkin keisariksi julistautuneen velipuolensa suosiossa ja sai 1852 nimityksen lainsäätäjäkunnan jäseneksi ja 1854 sen puheenjohtajaksi. Vuonna 1856 hänet lähetettiin Ranskan erikoislähettilääksi Venäjälle tsaari Aleksanteri II:n kruunajaisiin ja hän meni Pietarissa naimisiin ruhtinatar Sonja Trubetskajan kanssa. Morny palasi Ranskaan 1857 ja sai uudelleen nimityksen lainsäätäjäkunnan johtoon. Hän ryhtyi nyt aiemman vanhoillisuuden sijaan kannattamaan poliittisten vapauksien lisäämistä ja suositteli Napoleon III:lle yksinvallasta luopumista, koska ei uskonut sen olevan pidemmän päälle kestävä järjestelmä. Ajoittaisista erimielisyyksistä huolimatta Mornylla oli suuri vaikutusvalta keisariin ja hän sai vuonna 1862 herttuan arvon.
Viimeisinä vuosinaan Morny suuntasi aktiivisuutensa enemmän liiketoimiin ja muihin ajanvietteisiin kuin politiikkaan. Hän vaikutti myös siihen, että Ranska sekaantui 1860-luvulla Meksikon asioihin. Morny oli tehnyt Meksikon valtiota velkovan pankkiiri Jeckerin kanssa sopimuksen, jonka mukaan hän saisi 30 prosentin osuuden tämän saatavista, mikäli taivuttelisi keisari Napoleon III:n painostamaan Meksikoa maksamaan velkansa. Morny lienee vaikuttanut myös Napoleonin päätökseen lähettää Ranskan sotilasretkikunta Meksikoon.
Morny julkaisi näytelmiä salanimellä M. de St. Rémy, mutta ne eivät saavuttaneet hänen toivomaansa menestystä. Hän keräsi myös arvokkaan taidekokoelman, joka myytiin hänen kuoltuaan.
Victor Noir
Victor Noir (oikea nimi Yves Salmon; 27. heinäkuuta 1848 Attigny – 10. tammikuuta 1870 Pariisi) oli ranskalainen lehtimies, jonka murha aiheutti vuonna 1870 toisen keisarikunnan kannatusta heikentäneitä poliittisia levottomuuksia. Hän oli "La Marseillaise" -nimisen lehden toimittaja.
Noir oli saapunut 10. tammikuuta 1870 kollegansa Ulric de Fonviellen kanssa tapaamaan Ranskan keisari Napoleon III:n serkkua, prinssi Pierre Bonapartea toimittaakseen tälle kaksintaisteluhaasteen toimittaja Paschal Grousset’n puolesta. Tapaamisessa syntyi riita, jonka päätteeksi Bonaparte ampui Noirin. Hänen hautajaisensa Neuillyssä kaksi päivää myöhemmin muuttuivat mellakaksi, joka suuntautui koko keisarikuntaa vastaan. Oikeus vapautti 25. maaliskuuta Bonaparten syytteistä tämän selitettyä Noirin provosoineen häntä läpsäyksellä kasvoihin. Fonvielle kiisti tämän kuvauksen tapahtumista.
Noirin hauta Père Lachaisen hautausmaalla Pariisissa on nykyään suosittu nähtävyys haudalla olevan realistisen patsaan vuoksi.
Augusto Genina
Augusto Genina (28. tammikuuta 1892 Rooma – 18. syyskuuta 1957 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka teki elämänsä aikana yli sata elokuvaa.
Geninan elokuvaura alkoi vuonna 1912 käsikirjoittajana Film d’Arte Italiana ja Celio Film -yhtiöille. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Espanjassa kuvattu "La moglie di Sua Eccellenza" (”Hänen ylhäisyytensä vaimo”, 1914). Seuraavan vuosikymmenen aikana Genina teki komedioita ja melodraamoja eri elokuvastudiolle sekä työskenteli Unione Cinematografica Italianan Torinon studion johtajana vuodesta 1919. Hänen ohjaamansa Cyrano de Bergerac -sovitus voitti Torinon elokuvajuhlien pääpalkinnon ja sai erinomaiset arvostelut Ranskassa.
Italian elokuvateollisuuden kriisin jälkeen Genina muutti vuonna 1927 Saksaan ohjaten useita elokuvia UFA-studiolle. Vuonna 1929 hän siirtyi Pariisiin, jossa hän teki René Clairin kanssa suuren suosion saaneen elokuvan "Miss Europa" ("Prix de beauté", 1930). Palattuaan Italiaan Genina ohjasi taiteellisesti merkittävät, mutta fasistisen propagandan läpitunkemat elokuvat "Valkoinen eskadroona" ("Squadrone bianco", 1936), "Alcazar" ("L’assedio dell’Alcazar", 1940) ja "Bengasi" (1942). Ohjaajan toisen maailmansodan jälkeisistä teoksista huomattavin on sävyltään neorealistinen "Il cielo sulla palude" (”Taivas suon yllä”, 1949) joka sai Venetsian elokuvajuhlien pääpalkinnot vuonna 1949 ja Nastro d’argenton vuonna 1950.
Carmine Gallone
Carmine Gallone (18. syyskuuta 1886 Taggia – 4. huhtikuuta 1973 Frascati) oli italialainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan varsinkin historiallisista ja oopperaelokuvistaan.
Näyttelijänä ja näytelmäkirjailijana toiminut Gallone liittyi vuonna 1913 Cinesiin tuoden mukanaan vaimonsa Stanislawa Winaverin, josta tuli Soava Gallonen nimellä yksi mykkäelokuvan suurista tähdistä. Gallonen ensimmäinen ohjaustyö oli "La donna nuda" (”Alaston nainen”) vuonna 1914. Seuraavina vuosina hän teki joukon hienostuneita komedioita ja melodraamoja muun muassa näyttelijä Lyda Borellin ja käsikirjoittaja Lucio D’Ambran kanssa. 1920-luvun puolivälissä Gallone ohjasi historialliset elokuvat "La cavalcata ardente" (”Hurja kavalkaadi”, 1925) ja "Pompejin viimeiset päivät" ("Gli ultimi giorni di Pompei", 1926).
Italialaisen elokuvan kriisivuosina Gallone työskenteli muun muassa Ranskassa, jossa hän tutustui René Clairiin ja teki useita Henri-Georges Clouzot’n käsikirjoittamia elokuvia. Vuonna 1936 Gallone palasi Italiaan, jossa hän ohjasi fasistien rahoittaman elokuvan "Scipio Africanus, Afrikan valloittaja" (1937). Sitä pidetään yleisesti hänen uransa allonpohjana, vaikka se aikanaan saikin Mussolini-palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla. Sen jälkeen Gallone keskittyi tekemään säveltäjäelämäkertoja ja oopperaelokuvia. Yli sata ohjaustyötä käsittäneen uransa lopuksi hän kuvasi peplum-elokuvan "Kartago liekeissä" (1960) ja kaksi Isä Camillo -elokuvaa.
Pierre Bonaparte
Pierre Napoléon Bonaparte (11. lokakuuta 1815 Rooma, Italia – 7. huhtikuuta 1881 Versailles, Ranska) oli Lucien Bonaparten poika ja ranskalainen prinssi.
Pierre Bonaparte osallistui vuonna 1831 Romagnan kapinaan ja sen jälkeen Amerikassa Kolumbian sisäiseen konfliktiin. Palattuaan Italiaan hänet vangittiin poliisin taposta, mutta tuomio lievennettiin armahduksella maastakarkotukseksi. Ranskassa hänet valittiin helmikuun vallankumouksen jälkeen 1848 kansalliskokoukseen Korsikan edustajana, jolloin hän julistautui tasavaltalaiseksi. Serkkunsa Louis-Napoleon Bonaparten kaapattua vallan joulukuussa 1851 hän kuitenkin teki sovinnon tämän kanssa. Pierrestä tuli prinssi toisessa keisarikunnassa, ja hän sai suuren eläkkeen, mutta tasavaltalaiset hylkäsivät hänet, eikä keisariserkku luottanut häneen hänen menneisyytensä vuoksi. Hänellä ei ollut merkittävää vaikutusvaltaa keisarikunnan aikana.
Tammikuussa 1870 Pierre Bonaparte riitautui toimittaja Paschal Grousset’n kanssa ja tuli ampuneeksi toimittaja Victor Noirin, joka toimitti hänelle Grousset’n puolesta kutsua kaksintaisteluun. Tapaus nostatti paljon koko keisarikuntaa vastaan suuntautunutta poliittista kuohuntaa. Tapausta käsitellyt erityistuomioistuin Toursissa vapautti Bonaparten murhasyytteestä. Keisari kuitenkin määräsi hänet lähtemään maasta, ja hän asettui joksikin aikaa Englantiin, mutta palasi myöhemmin takaisin Ranskaan.
Luettelo Turun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Turun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Turun puistoissa, kaduilla ja aukioilla olevat pysyvät julkiset taideteokset ja muistomerkit. Turussa on lähes sata kaupungin taidekokoelmaan kuuluvaa ulkoveistosta ja ympäristötaideteosta.
Luettelossa olevat teokset voivat joko kuulua Turun museokeskuksen kokoelmiin tai olla julkisilla paikoilla olevia liikelaitosten, yritysten, valtion ja yksityisten omistamia.
Turkuun on liitetty Maarian, Paattisten ja Kakskerran kunnat.
Suomen vanhin henkilömonumentti, C. E. Sjöstrandin suunnittelema "Henrik Gabriel Porthanin patsas" paljastettiin Turun Porthaninpuistossa vuonna 1864. Sjöstrand suunnitteli teoksen Roomassa ja se valettiin Münchenissä. Henkilöä esittävän pronssiveistoksen lisäksi teoksen graniittijalustassa on Porthanin elämänhistoriasta kertova kuvaohjelma ja kirjoituksia. Muita Turun vanhoja patsaita ovat Walter Runebergin "Erik Julin" (1873) ja "Pietari Brahe" (1886), jonka toinen, hieman pienempi versio paljastettiin Raahessa samana vuonna. Ensimmäinen kaupungin omin varoin hankkima julkinen teos on Wäinö Aaltosen "Lilja" (1928).
Anja Ahon "Lapset" (1959) on Turun ensimmäinen naisveistäjän tekemä julkinen veistos Turussa.
Kansainvälistä nykytaidetta toi Turkuun Pro Cultura -säätiön ympäristötaideprojekti. Mario Merzin "Fibonacci Sequence 1–55" on valoteos, joka sijaitsee Turku Energia Oy:n voimalaitoksen savupiipun kyljessä. Vuonna 1994 paljastetussa teoksessa neonvaloputkista koostuu Fibonaccin sarjan kymmenen ensimmäistä lukua.
Ympäristötaideprojekti toi myös Suomen ensimmäiset maisemapylväät, jotka ovat Turun Hirvensalossa. Vuonna 1995 nousseet "Keltanokat" suunnitteli Antti Nurmesniemen toimisto.
Eduardo De Filippo
Eduardo De Filippo (24. toukokuuta 1900 Napoli – 31. lokakuuta 1984 Rooma) oli italialainen näytelmäkirjailija, näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
De Filippo oli kuuluisan napolilaisen näyttelijän ja ohjaajan Eduardo Scarpettan avioton lapsi. Hänen veljensä Peppino ja siskonsa Titina olivat myös näyttelijöitä ja näytelmäkirjailijoita. De Filippo työskenteli näyttelijänä teatterissa ja teki ensimmäisen elokuvaroolinsa Mario Bonnardin elokuvassa "Tre uomini in frak" (”Kolme miestä frakeissa”, 1932). Hän esiintyi sisarustensa kanssa omiin näytelmiinsä perustuneissa elokuvissa ja teki vuonna 1939 ensimmäisen ohjaustyönsä "In campagna è caduta una stella" (”Maalle on pudonnut tähti”).
Toisen maailmansodan jälkeen De Filippo yhdisti napolilaisteatterin perinteitä italialaiseen neorealismiin omiin näytelmiinsä perustuneissa elokuvissa, joista parhaita ovat "Napoli milionaria" (”Miljonääri-Napoli”, 1950), "Filumena Marturano" (1951) ja "Questi fantasmi" (”Aaveet”, 1954). Federico Fellinin kertomukseen perustuva ja Giulietta Masinan tähdittämä "Fortunella – ruhtinatar laitakadulta" ("Fortunella", 1958) oli De Filippon viimeinen merkittävä ohjaustyö. 1960-luvun puolivälin jälkeen hän palasi teatteriin ja ohjasi näytelmiään televisioon.
M/S AIDAbella
M/S AIDAbella on saksalais-amerikkalaisen AIDA Cruises -varustamon Sphinx-luokan risteilyalus. Se valmistui Saksan Papenburgissa Meyer Werftin telakalta vuonna 2008. Aluksen pituus on 251,89 metriä, leveys 32,2 metriä ja suurin syväys 7,5 metriä. Laivan koneet tuottavat 36 000 kilowatin tehon ja 21,8 solmun enimmäisnopeuden. Kansia aluksella on 14 ja hyttejä 1 025.
"AIDAbellan" sisaralukset ovat "AIDAblu", "AIDAdiva", "AIDAluna", "AIDAmar", "AIDAsol" ja "AIDAstella".
Alus tilattiin 1. elokuuta 2005 Meyer Werftiltä Papenburgista Saksasta. Sen köli laskettiin 10. maaliskuuta 2007 telakkanumerolla S.666, ja alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 19. lokakuuta. Alus kastettiin 23. huhtikuuta 2008 ja se luovutettiin tilaajalle, joka maksoi siitä 377 388 900 Yhdysvaltain dollaria. "AIDAstella" on viides seitsemästä rakennetusta Sphinx-luokan risteilijästä.
Aluksen voimanlähteenä on neljä saksalaisen Caterpillar Motoren GmbH & Co KG -yhtiön toimittamaa 9M43C-dieselmoottoria, jotka pyörittävät neljää 9 000 kilowatin generaattoria. Nämä on kytketty kahteen 12 500 kilowatin sähkömoottoriin, jotka pyörittävät kahta potkureihin kytkettyä akselia 130 kierrosta minuutissa. Voimanlähteen kokonaisteho on 36 776 kilowattia, millä alus kykenee saavuttamaan 21,8 solmun nopeuden.
Alus oli vuodenvaihteen 2013–2014 Karibialla.
Suraiya
Suraiya Jamaal Sheikh (15. kesäkuuta 1929 Gujranwala – 31. tammikuuta 2004 Mumbai), tunnettiin etunimellään Suraiya, oli intialainen näyttelijä ja laulaja. Hän oli suosionsa huipulla 1940-luvun lopussa ja 1950-luvun alussa. Suraiya lopetti uransa vuonna 1963, eikä sen jälkeen juurikaan esiintynyt julkisuudessa.
Cincinnati Cyclones
Cincinnati Cyclones on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Cincinnatista Ohiosta. Se pelaa ECHL-liigaa. Cyclonesin ECHL-joukkue toimii NHL-seura Nashville Predatorsin ja Florida Panthersin sekä AHL-seura Milwaukee Admiralsin ja San Antonio Rampagen farmijoukkueena. SPHL-seura Knoxville Ice Bears toimii Cincinnati Cyclonesin farmijoukkueena. Suomalaisista hyökkääjä Janne Ojanen ja maalivahti Jani Hurme ovat edustaneet seuraa.
"(Tilanne 4. tammikuuta 2019)"
Doria
Doria on Suomen kansalliskirjaston ylläpitämä digitaalisen aineiston julkaisujärjestelmä ja hallintasovellus. Se avattiin käyttöön vuonna 2007. Doria on tarkoitettu helpottamaan suomalaisille kirjastoille asetettuja digitaalisten aineistojen tallentamisvelvoitteita tarjoamalla alustan ja käyttöliittymän aineistojen tallentamiseen. Palvelu toimii DSpace-tietokantaohjelmistolla.
Fort Wayne Komets
Fort Wayne Komets on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Fort Waynestä, Indianasta. Seura pelaa ECHL-liigaa. Suomalaisista Hannu Kamppuri, Mike Vaskivuo, Tero Lehterä ja Jani Honkanen ovat edustaneet seuraa.
"(Tilanne 1. helmikuuta 2019)"
Konniveden Haukkavuoren kalliomaalaus
Konniveden eli Kelloniemen Haukkavuoren kalliomaalaus sijaitsee Konnivedellä Iitissä Kymenlaaksossa. Se muodostaa yksinäinen hirveä esittävä kuvio, johon on viitattu monesti kalliomaalauksia käsittelevissä teksteissä. Maalauksen löysi Timo Miettinen vuonna 1976.
Maalaus sijaitsee kalliossa Konniveden eteläosan länsirannalla lahdessa, joka pistää ylös pohjoiseen. Paikka on suunnilleen puolessavälissä Heinolaa ja Iittiä. Kallio aukeaa itään ja on louhikkoinen. Maalaus sijaitsee kalliosta irronneen lohkateen takana.
Maalauksessa esiintyy vain yksi selkeä hirveä esittävä kuvio. Hirvi on maalattu täyteisesti ja sen jalat on taivutettu eläimen alle kuin laukkaavaan asentoon. Vaikutelma on kaunis, luonteva ja jopa realistinen. Kuvion koko on 28×27 senttimetriä. Kalliossa on muitakin kuvion katkelmia, mutta ne ovat heikkoja.
Hirvi katsoo oikealle kohti kalliossa olevaa pystyhalkeamaa. Maalauskohta on sateelta suojassa ja on siksi niin hyvin säilynyt.
Maalauksen ajoituksessa se kytketään Heinolan harjun puhkeamiseen ja esittää myös kilometrin päässä olevaa Rautakannanvuoren ja Saraakallion ylimpien kuvioiden olevan samanaikainen tämän kanssa.
Kalamazoo Wings
Kalamazoo Wings on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, jonka kotipaikka on Kalamazoo Michiganissa. Se pelaa ECHL-liigaa. Wingsin ECHL-joukkue toimii Vancouver Canucksin ja Columbus Blue Jacketsin sekä niiden AHL-farmiseurojen Utica Cometsin ja Springfield Falconsin farmijoukkueena. Näiden lisäksi joukkue toimii myös AHL-seura Chicago Wolvesin farmijoukkueena. Myös Kalamazoo Wingsillä on oma farmijoukkueensa, SPHL-seura Louisiana IceGators.
Suomalaisista Jarmo Myllys, Kari Takko ja Jarkko Varvio ovat edustaneet seuraa.
"(Tilanne 1. helmikuuta 2019)"
Hurrikaani Tara
Hurrikaani Tara oli yksi tappavimmista tunnetuista Tyynenmeren hurrikaaneista. Meksikossa raportoitiin ainakin 436 kuolonuhria ja aineelliset vahingot nousivat 16 miljoonaan dollariin.
Peter Capaldi
Peter Dougan Capaldi (s. 14. huhtikuuta 1958) on skotlantilainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hänen moniin roolitöihinsä lukeutuvat Malcolm Tuckerin hahmo televisiosarjassa "Politiikan nappula" ("The Thick of It", 2005–2012) ja siihen perustuvassa elokuvassa "In the Loop – Silmukka kiristyy" (2009) sekä enkeli Islington televisiosarjassa "Neverwhere" (1996). Hän on näytteli 12. Tohtoria vuosina 2013–2017 televisiosarjassa "Doctor Who".
Sidney Moncrief
Sidney Alvin Moncrief (s. 21. syyskuuta 1957 Little Rock, Arkansas) on yhdysvaltalainen entinen ammattilaiskoripalloilija, joka pelasi pelintekijänä sekä heittävänä takamiehenä.
Milwaukee Bucks varasi Moncriefin NBA:han vuorolla viisi ensimmäisellä kierroksella. Hän edusti Bucksia kymmenen kautta ja valittiin tänä aikana kahdesti (kausina 1982–1983 ja 1983–1984), viidesti (kerran ykköstähdistöön ja neljästi kakkostähdistöön) sekä viidesti (neljästi ykköstähdistöön ja kerran kakkostähdistöön). Hän myös pelasi viidesti . Moncrief ehti jo ilmoittaa uransa päättymisestä lokakuussa 1989 ja Bucks jäädytti hänen pelinumeronsa (numeron 4) tammikuussa 1990, mutta teki paluun ja pelasi vielä kauden 1990–1991 Atlanta Hawksissa.
Moncrief pelasi yksitoistavuotisella NBA-urallaan yhteensä 767 runkosarja- ja 93 pudotuspeliottelua. Hän on Milwaukee Bucksin seurahistorian kolmanneksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja Kareem Abdul-Jabbarin ja Glenn Robinsonin jälkeen, toiseksi eniten otteluita pelannut pelaaja Junior Bridgemanin jälkeen sekä toiseksi eniten korisyöttöjä antanut pelaaja Paul Presseyn jälkeen. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut muun muassa apuvalmentajana NBA-joukkueissa Dallas Mavericks (vuosina 2000–2003), Golden State Warriors (vuosina 2007–2009) ja Milwaukee Bucks (vuosina 2011–2013) sekä päävalmentajana NBA Development League -joukkue Fort Worth Flyersissa (vuosina 2006–2007).
Jäänmurtaja Tarmo (1963)
Tarmo on Viron merenkulkulaitoksen jäänmurtaja. Se oli Viron ainut jäänmurtaja vuoteen 2012 saakka, jolloin Tallinnan satama osti suomalaisen "Botnican" 50 miljoonalla eurolla.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2004 – naisten 3 metrin ponnahduslauta
Naisten 3 metrin ponnahduslautahypyt Ateenan olympialaisissa kilpailtiin 25. – 26. elokuuta 2004.
Kilpailu jakautui kolmeen vaiheeseen: karsintakierrokseen, välierään ja finaaliin. Karsintoihin osallistui 33 hyppääjää, joista parhaimmisto eteni välierään. Parhaat karsinnan ja välierän yhteistuloksen tehneet naiset selviytyivät loppukilpailuun. Siinä finaalihyppyjen kanssa laskettiin yhteen aiemmat välierähypyt, ja yhteispistemäärät määräsivät loppusijoitukset.
Jokaisella kierroksella kilpailijoiden oli hypättävä yksi kierrehyppy, yksi hyppy eteenpäin, yksi taaksepäin, yksi sisäänpäin ja yksi ulospäin.
Karsintaan osallistui 33 hyppääjää, jotka hyppäsivät kukin viisi hyppyä. Heistä 18 parasta etenivät välierään.
Kilpailijat hyppäsivät kukin viisi hyppyä.
Välierästä selvinneet naiset hyppäsivät finaalissa viisi hyppyä.
Peel (automerkki)
Peel on vuosina 1963–1969 valmistettu englantilainen automerkki. Peel Engineering Company valmisti Mansaarella Peelin kaupungissa 1950-luvulla lasikuituveneitä ja moottoripyörien katteita. Ensimmäinen yhtiön prototyyppiauto oli Peel Manxcar.
Peel-yhtiön Peel P50-auto on yhä maailman pienin sarjatuotantoauto. Peel P50 -autossa on yhden hengen lasikuitukori, DKW/Zweirad Union -kaksitahtimoottori (50 cm3) ja kolme vaihdetta. Mallia valmistettiin vuosina 1963-1964 noin 48 yksilöä, joista vuonna 2008 oli jäljellä noin puolet.Mobilisti 8/2008, sivu 40
Peel P50 maksoi 200 puntaa, kun samaan aikaan halvin Minin malli maksoi 500 puntaa.
Peel-yhtiön muita automalleja olivat Peel Trident, Peel Viking Sport sekä prototyyppi GRP Minis. Peel Trident -auto oli kaksipaikkainen ja sitä valmistettiin yli 70 kappaletta. Peel Viking Sport -autoa valmistettiin manner-Englannissa noin 25 kappaletta vuosina 1966–1967. Yhtiö lopetti autojen tuotannon vuonna 1969.
Sosiokratia
Sosiokratia on päätöksenteon menetelmä, jossa tasa-arvoiset yksilöt päättävät asioista yhteisesti konsensusperiaatteella ja jossa organisaatiorakenne pohjautuu kybernetiikan periaatteisiin. Viimeisin käytännön sovellus sosiokratiasta (Gerard Endenburg, "Circular Organizing") on kehitetty yksityisen yrityksen hallintoa varten. Sosiokratia on myös käytössä useissa erityyppisissä organisaatioissa: julkisissa, yksityisissä, sekä ammattimaisissa että voittoa tavoittelemattomissa vapaaehtoisorganisaatioissa.
Sana sosiokratia (engl. "sociocracy") on johdettu latinan ja kreikan kielen sanoista "socius" (kumppani) ja "kratein" (hallinnoida). Englannin kieleen sana, alun perin sociocratie, on saapunut Auguste Comten käyttämänä vuonna 1851 (Comte on myös luonut englannin kielen sanan "sociology"), ja myöhemmin sosiologi Lester Frank Wardin kautta, jonka kirjoittamassa artikkelissa sana esiintyi vuonna 1881, ja vielä myöhemmin hollantilaisen Kees Boeken kautta, joka sovelsi käsitettä koulutukseen. Laajemmassa merkityksessään sosiokratia tarkoittaa että hallitsija on "socios" - ihmiset jotka ovat sosiaalisessa suhteessa keskenään - verrattuna demokratiaan, jossa hallitsijana on "demos", yleinen kansanjoukko.
Nash (automerkki)
Nash oli Yhdysvalloissa vuosina 1917–1957 valmistettu automerkki. Autotehtaan perusti Charles W. Nash ostamalla Jeffery Motor Companyn vuonna 1916. Jeffery oli valmistanut ensimmäiset Rambler-nimiset autonsa jo 1897, ja valmisti 1910-luvulla enimmäkseen kuorma-autoja. Tehtaan nimi muuttui 1917 Nash Motors Companyksi ja samana vuonna valmistuivat ensimmäiset Nash-autot.
Nash otti tuotantoon nelipyöräjarrut jo 1924. 1925 Nash-tehdas otti käyttöön Ajax-automerkin halvempaa automallia varten, mutta oltuaan vuoden tuotannossa Ajax-merkki hylättiin ja auton nimeksi tuli Nash Light Six.
Nash Motors Company valmisti Nash-merkkisiä autoja Yhdysvalloissa vuosina 1917–1937. Vuosina 1937–1954 Nash-autoa valmisti Nash-Kelvinator Corporation ja viimeiset kolme vuotta 1954–1957 American Motors Corporation. American Motors Corporation (AMC) syntyi 1954 Nash- ja Hudson-autotehtaiden yhdistyessä. AMC kuitenkin lopetti 1957 sekä Nashin että Hudsonin valmistuksen ja valmisti 1958–1965 vain Rambler-merkkisiä autoja.
Nash Motorsin pääsuunnittelijana vuodesta 1917 ja Nash-Kelvinator Corporationin teknillisenä johtajana vuoteen 1952 asti toimi suomalaissyntyinen Nils Erik Wahlberg.
Mobilisti 3/2008
Grensholm
Grensholm on linna Ruotsissa Vångan pitäjässä Norrköpingin kunnassa Itä-Götanmaan maakunnassa. Linna sijaitsee Roxen-järven rannalla.
Päärakennus on peräisin luultavasti 1600-luvun jälkipuoliskolta. Nykyään se on muokattu karoliinisen tyylin mukaiseksi. Linnaa ympäröi ranskalainen puisto, jossa on peililampi. Kartanoon kuuluu joitakin torppia, joista monet ovat taalainmaalaisten 1700-luvun puolivälissä perustamia. Myöhäiskeskiaikainen kivinen päärakennus rakennettiin 1500-luvulla kartanon kappeliksi. Kartanolla on hyvin säilyneet talousrakennukset 1700- ja 1800-luvuilta, niiden joukossa muun muassa kartanon meijeri. Keskiaikaisen linnarakennelman Åls stenhusin rauniot sijaitsevat Slottsuddenilla.
Linna sai nykyisen nimensä valtaneuvos Magnus Grenin mukaan. Erilaisten avioliittojen jälkeen linnan omistivat muun muassa Ryningin, Rosengrenin ja Ribbingin suvut, kun Metta Rosengren avioitui Sven Ribbingin kanssa vuonna 1644. Linna säilyi suvun omistuksessa vuoteen 1706. Linna kuului Spens-suvulle vuodesta 1706 vuoteen 1904, jolloin se myytiin vapaaherra Johan Mannerheimille. Grensholm kuului monta vuotta Augustin Mannerheimille, kunnes kartano myytiin vuonna 1982. Nykyään kartanon omistaa Lagerfeltin perhe. Kartanossa harjoitetaan maataloutta ja jonkin verran konferenssitoimintaa.
Noormarkun kirkko
Noormarkun kirkko on vuonna 1933 valmistunut kivikirkko Porin Noormarkussa. Se rakennettiin samalle paikalle, jossa sijaitsi vanha 1700-luvulla rakennettu kirkko. Alueella on kirkon ja hautausmaan lisäksi myös vuodelta 1757 peräisin oleva sipulikupolilla varustettu kellotapuli.
Noormarkun vanha kirkko tuhoutui vuonna 1918 sisällissodan yhteydessä Noormarkun taistelun aikana. Se paloi pääsiäislauantain aamuna 30. maaliskuuta, kun punaisten tykistön ampuma kranaatti lensi suoraan ikkunasta sisään ja sytytti alttaripäädyn tuleen. Kirkon mukana paloi myös Noormarkun seurakunnan arkisto ja kirkonkirjat.
Uuden kirkon rakentaminen aloitettiin vasta 1931 A. Ahlström Osakeyhtiön vuonna 1927 Antti Ahlströmin syntymän satavuotisjuhlan kunniaksi tekemän lahjoituksen turvin. Lahjoitukseen sisältyivät myös arkkitehti Armas Lindgrenin tekemät piirustukset. Noormarkun kirkko jäljittelee ulkoasultaan Satakunnan keskiaikaisia harmaakivikirkkoja, kuten Ulvilan ja Tyrvään Pyhän Olavin kirkkoja. Kirkon ulkoseinät on muurattu harmaakivestä ja sisäseinät tiilestä. Keskiaikaisista kivikirkoista poiketen Noormarkun kirkon katto on paanujen sijaan tehty kuparikatteesta. Kirkkosalin alttariseinällä on Lennart Segerstrålen vuonna 1957 maalaama fresko. Hän laati myös vanhojen valokuvien perusteella piirustukset vanhan kirkon tulipalossa tuhoutuneesta vaivaisukosta, jonka kopion noormarkkulainen Pauli Österlund veisti 1950-luvulla. Vaivaisukko on nykyään nähtävillä kirkon eteisessä.
Kirkon vieressä sijaitsevalla hautausmaalla on muun muassa Ahlströmin suvun hauta-alue, joka sisältää useita taiteellisesti merkittäviä hautamuistomerkkejä. Hautausmaan laajennusosa vihittiin käyttöön vuonna 2009. Samaan aikaan aivan Valtatie 23:n vieressä sijaitseva hautausmaa ympäröitiin 1,3 metriä korkealla harmaasta graniitista valmistetulla kiviaidalla, joka on yhteensä noin 400 metrin pituinen. 
Sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Erik Bryggman v. 1951
Noormarkun kirkko ja hautausmaa luetaan kuuluvaksi Noormarkun ruukin alueeseen, joka on yksi Museoviraston määrittelemistä Valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Vånga
Vånga on taajama Norrköpingin kunnassa Ruotsissa. Se sijaitsee Itä-Götanmaan läänissä ja Itä-Götanmaan maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 220 asukasta.
Vånga on myös entinen pitäjä. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa pitäjän tehtävät jaettiin Vångan maalaiskunnalle ja Vångan seurakunnalle. Maalaiskunta liitettiin vuoden 1952 kuntauudistuksessa osaksi Skärblackan maalaiskuntaa, josta puolestaan tuli vuonna 1971 osa Norrköpingin kuntaa. Vångan seurakunta liitettiin puolestaan vuonna 2010 osaksi Norrköpings Borgin seurakuntaa.
Vångan taajama ja entisen kunnan alue sijaitsee Norrköpingin taajamasta länteen. Vångasta koilliseen on Roxen-järvi ja lounaaseen Glan-järvi. Skärblackan taajama sijaitsee jonkin matkaa Vångan taajamasta idän suuntaan. Vångan alueella sijaitsee Grensholmin linna.
Propadieeni
Propadieeni eli alleeni tai 1,2-propadieeni (CH) on yksinkertaisin konjugoituihin dieeneihin eli alleeneihin kuuluva hiilivety.
Propadieeni on huoneenlämpötilassa väritön kaasu. Sen keskimmäinen hiiliatomi on sp-hybridisoitunut ja sen viereiset terminaaliset hiiliatomit ovat sp-hybridisoituneita. Keskimmäisestä hiiliatomista lähtee kaksi π- ja kaksi σ-sidosta. Nämä π-sidokset ovat kohtisuorassa toisiaan vastaan ja kumpikin näistä sidoksista yhdistyy vierekkäisten hiilatomien p-orbitaalien kanssa. Tämä pakottaa terminaalisten hiiliatomien p-orbitaalit 90° kulmaan.
Propadieeni on propyynin eli metyyliasetyleenin isomeeri ja esiintyy tämän kanssa tasapainoseoksena. Näitä kaasuja muodostuu sivutuotteena, kun propeenia valmistetaan krakkaamalla propaania ja puhutaan MADP-kaasusta. Propadieenin ja propyynin seos erotetaan strippaamalla. Niin sanottua stabiloitua propyynin ja propadieenin seosta eli MAPP-kaasua voidaan käyttää metallien leikkaamisessa, hitsauksessa ja karkaisussa. Tästä kaasuseoksesta saatu liekki vastaa propaani/propeeni-liekkiä.
Propadieeni on reaktiivinen ja suhteellisen pysymätön yhdiste. Se reagoi muun muassa veden kanssa muodostaen asetonia ja emäskatalysoitu isomeroituminen propyyniksi. Nikkelikatalyytin läsnä ollessa propadieenistä muodostuu syklisiä oligomeerejä, kuten dimeerejä, trimeerejä ja tetrameerejä.
McKenna
McKenna on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Rivera
Rivera voi tarkoittaa seuraavia:
Mertakallion kalliomaalaukset
Mertakallion eli Mertavuoren kalliomaalaukset ovat kaksi pientä kalliomaalausta saman kallion eri kohdissa Märkjärvellä Iitissä Kymenlaaksossa. Maalaukset löysivät Sinimarja ja Lasse Ojonen vuonna 1971.
Kalliomaalaus sijaitsee pienehkön Märkjärven pohjoisosassa sen itärannalla. Mertakallion järveen putoava pystykallio aukeaa länteen päin. Kallio on vaikuttavan näköinen, vaikka se ei ole kovin korkea. Kallion eri sivuilla on omat maalaukset. Tietystä kulmasta katsoen kallio ottaa ihmiskasvojen profilimäiset piirteet.
Kalliopinta on järven itärennalla, joten vasemmanpuoleinen on pohjoinen maalaus A ja oikeanpuoleinen on eteläinen maalaus B. Maalaukset näkyvät edelleen hyvin muutamien metrien päähän. Läheisen kesämökin viereiseen kallioon on maalattu moderneja tikku-ukkoja.
Pohjoinen maalaus A sijaitsee 2,5−3,5 metriä järven pinnasta kalliolipan alla. Ylin kuvio esittää pientä hirvieläintä. Sen alapuolelle on maalattu ihminen, jonka kädet on nostettu siipimäisesti "lentävään" asentoon. Ihmishahmon alapuolelle on vedetty kaareva viiva, joka on tulkittu veneeksi. Veneestä puuttuvat niin sanotut "miehistöviivat".
Maalaus B sijaitsee maalauksesta A 23 metriä etelään 2,5−4,5 metriä järven pinnasta. Ihmistä ja siksakkikuviota esittävä kuviopari on herättänyt tutkijoissa huomiota. Ihminen on maalattu vinosti ja kädet alhaalla, kuin kaatumassa, ja kun sahalaitaista kuviota pidetään käärmeenä, mielletään kuvioparia "loveenlankeamisen" kohtauksena. Alempaa löytyy kuvioden katkelmia, joista voi hahmottaa vielä yhden ihmishahmon. Kauempaa löytyy oikealle katsova eläinhahmo, jota ei voi tunnistaa lajilleen. Sillä on kapea ruho, mutta paksut jalat ja niska.
Edellä kuvatun käärmeen ja ihmisen kuvioparille löytyy vertailukohtia muista kalliomaalauksista. Kolmiköytisienvuorella "putoavalla" ihmishahmolla alavartalo on maalattu käärmemäiseksi ja Juusjärvellä siksakkivartalo on melko selkeästi esitetty. Kuvioista on haettu tukea shamanismin kuvauksille, joita eri arkticumin kansojen kansanperinteet tuntevat.
Mother
Mother voi viitata ainakin seuraaviin asoihin:
Lobuche
Lobuche on vuori Himalajalla, Nepalissa. Sillä on kaksi huippua, 6 119 metrin korkuinen Lobuche East ja 6 145 metrin korkuinen Lobuche West.
Rautakannanvuoren kalliomaalaus
Rautakannanvuoren kalliomaalaus on pieni kivikautinen kalliomaalauskohde, joka sijaitsee Konniveden rannassa Iitissä Kymenlaaksossa. Maalauksen löysi Timo Miettinen vuonna 1976.
Konnivesi on osa Kymijoen vesireittiä. Järven eteläosassa on pohjoiseen pistävä haarautuva lahti, jonka haarassa Rautakannanvuori sijaitsee. Vuoren juurella veteen putoaa pystykallio, jonka kaakkoisessa seinämässä maalaus on.
Maalauskenttä on noin 2 metriä leveä, mutta säilyneitä kuvioita erottuu vain muutama eri kohdissa kenttää. Ylin kuvio sijaitsee kentän keskiosassa ja esittää pientä hirveä, jonka peräpää on haalistunut pois. Kentän oikeassa reunassa löytyy pieni venekuvio, jossa on neljä samankorkuista miehistöviivaa. Veneen yläpuolella on katkelma kuviosta, joka näyttää "pöydältä". Muut läheiset kuviot jäävät katkelmaisina tunnistamatta ja peittyvät harmaan jäkälän alle. Venekuvion alapuolella, halkeaman vasemmalla puolella, erottuu kaksi kuviota, jotka on tunnistettu ihmishahmojen sivukuviksi.
Maalauksen ikän voi karkeasti arvioida rannansiirtymiskronologian avulla. Jääkauden jälkeisen epätasaisesta maankohoamisesta johtuva Päijänteen järvialtaan kallistuminen kohti etelää nosti vedenpintaa varsin korkealle. Maalaukset on voitu silloin tehdä veneestä tai järven jäällä seisten. Kun Heinolan harju puhkesi synnyttäen Kymijoen, jäivät maalauskohdat liian korkealle. Maalaukselle on ehdotettu ajoitukseksi 5 000 eaa. eli se on tehty kivikaudella varhaisen kampakeramisena aikana. Seudulla on muutama muu kalliomaalaus, jotka sijaitsevat yhtä korkealla ja myös niille on ehdotettu samaa ajoitusta. Tällaisia kohteita ovat Patalahti, Saraakallion ylimmät kuviot ja läheisen Haukkavuoren maalaukset.
Maalaus on arveltu vanhimmaksi kalliomaalaukseksi Suomessa yhdessä läheisen Haukkavuoren maalauksen kanssa.
Bassi
Bassi voi viitata seuraaviin asioihin:
Lahnajärvi (järvi Salossa)
Lahnajärvi on pieni järvi Lahnajärven kylässä entisessä Suomusjärven kunnassa, nykyisessä Salon kaupungissa. Lahnajärvi sijaitsee suunnilleen Helsingin ja Turun puolivälissä, ja sen ohi kulkevat sekä nykyinen moottoritie (valtatie 1), jolla siellä on liittymä, että sen vieressä oleva entinen valtatie, nykyinen seututie 110.
Lahnajärven rannalle valtatien varteen perustettiin 1950-luvulla Suomen ensimmäinen taukopaikka, jossa oli muun muassa kahvila, ravintola ja huoltoasema ja jonka kohdalla linja-autojen pikavuorotkin pysähtyivät. Lahnajärven taukopaikka oli toiminnassa, mutta suljettiin kun moottoritie valmistui vuonna 2008 ja oli suljettuna aina vuoden 2015 syksyyn asti, jolloin avautui uudelleen. 1980-luvulla Lahnajärvelle perustettiin myös vesipuisto, joka kuitenkin jäi lyhytikäiseksi.
Järvi kuuluu Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön.
Järven pinta-ala on 0,769 km², syvyys 7,4 m, rantaviivan pituus 4,99 km ja järven korkeus merenpinnasta 64,8 m.
Lahnajärvi (kylä Salossa)
Lahnajärvi on kylä entisessä Suomusjärven kunnassa, joka sittemmin liitettiin Salon kaupunkiin. Lahnajärvi sijaitsee suunnilleen Helsingin ja Turun puolivälissä, ja sen kautta kulkevat sekä nykyisin moottoritieksi rakennettu valtatie 1, jolla on siellä liittymä, että sen vieressä oleva entinen valtatie, nykyinen seututie 110.
Kylään Lahnajärven rannalle valtatien varteen perustettiin 1950-luvulla Suomen ensimmäinen taukopaikka, jossa oli muun muassa kahvila, ravintola ja huoltoasema ja jonka kohdalla linja-autojen pikavuorotkin pysähtyivät. Lahnajärven taukopaikka oli toiminnassa, kunnes uusi moottoritie valmistui vuonna 2008. 1980-luvulla Lahnajärvelle perustettiin myös vesipuisto, joka kuitenkin jäi lyhytikäiseksi.
Lahnajärvi on ollut paljon otsikoissa Muurlan–Lohjan-moottoritien tunnelien turvallisuusjärjestelmien testauksen takia. Jonkin aikaa se oli moottoritien päätepisteenä Turun suunnasta tultaessa, sillä Lahnajärven ja Lohjan välinen osuus moottoritiestä valmistui viimeisenä. Myöhemmin, kun tunneleiden turvallisuusjärjestelmiä on testailtu, on Lahnajärven eritasoliittymä ollut moottoritien pää, milloin mistäkin suunnasta.
Kylä mainitaan arkistolähteissä ensi kerran 1530, ja vanhin kyläkartta on vuodelta 1827, jolloin kylässä oli kuusi taloa.
Lahnajärvellä on Rotomänty, vankka ja vanha suojeltu mänty.
Sun särkyä anna mä en
Sun särkyä anna mä en on Johanna Kurkelan toiselta "Marmoritaivas" -studioalbumilta julkaistu kappale. Sen on säveltänyt Tomi Aholainen ja sanoittanut Heikki Kerkelä. Kappaleen ovat tuottaneet Tomi Aholainen sekä Ilkka Wirtanen ja sen julkaisi Warner Music Finland singlenä 14. helmikuuta 2007. Kappaleesta tuli menestys latauslistalla. "Sun särkyä anna mä en" oli Suomen 19. suurin hitti vuonna 2007 single- ja latausmyynnin sekä radiosoiton yhdistävällä 50 Hittiä-listalla.
Luettelo paavien ulkomaanmatkoista Italian ulkopuolelle
Tämä on luettelo paavien matkoista ulkomaille. Paavi Paavali VI:n oli ensimmäinen paavi, joka teki vierailuita Italian ulkopuolelle; hän matkusti Afrikassa, Aasiassa, Oseaniassa ja läntiselle pallonpuoliskolle ensimmäisenä paavina. Luettelo alkaa siis paavi Paavali VI:sta ja loppuu nykyiseen paaviin Franciscukseen.
Iveco Eurocargo
Iveco Eurocargo on italialaisen Ivecon vuodesta 1991 lähtien valmistama kuorma-automalli. Sen kantaisä oli Om Lupetto. Iveco Zeta oli vuonna 1990 Ivecon paras kuorma-automalli, ja siitä tehtiin Iveco TurboZeta -malli. Vuonna 2006 uusien Euro V -moottoreiden jälkeen Eurocargo tuli nykyisessä mallissaan vuonna 2008. Tänä vuonna Iveco Eurocargo on Vuoden Kuorma-Auto.
Gaboninbulbuli
Gaboninbulbuli ("Criniger chloronotus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Gaboninbulbulia tavataan Angolassa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa, Nigeriassa ja Ugandassa. Lajin on raportoitu olevan melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Iveco Stralis
Iveco Stralis on italialaisen kuorma-autovalmistajan Ivecon kuorma-automalli. Mallin valmistaminen aloitettiin vuonna 2002.
Alkuperäinen, vuonna 2002 julkaistu Stralis oli ensimmäinen kuorma-auto, jossa oli automaattivaihteisto vakiovarusteena. Vuonna 2007 Stralisin ohjaamoa ja keulaa muutettiin hieman. Kaikissa malleissa on nykyään automaattinen tai puoliautomaattinen EuroTronic-vaihteisto.
Stralisia myydään kolmella eri moottorilla. Kaikki ovat kuusisylinterisiä rivimoottoreita.Kaikki moottorit on varustettu Iveco Turbobrake -pakokaasujarrulla.
Ruskosiipibulbuli
Ruskosiipibulbuli ("Criniger barbatus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Ruskosiipibulbulia tavataan Angolassa, Beninissä, Norsunluurannikolla, Ghanassa, Guineassa, Guinea-Bissaussa, Liberiassa, Nigeriassa, Sierra Leonessa ja Togossa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Marko Mainelakeus
Marko Mainelakeus eli Maine (s. 1967) on suomalainen muusikko. Hän soitti Jussi Sydänmäen vuonna 1985 perustamassa Hearthill-yhtyeessä vuoteen 1989 saakka. Vuodesta 1998 lähtien hän on soittanut Jussi Sydänmäen J. Hearthill Trinityssä. Hän on myös soittanut rockabilly-yhteessä Hel-Gators sekä Ville Virtanen Bandissä.
Elokuussa 2013 Hearthill juhlisti taivaltaan "25-vuotta ensialbumista" -klubikonserteilla Helsingissä alkuperäiskokoonpanolla.
Mikko Knuutila
Mikko Knuutila (sukunimi aik. "Kyrölä" ja "Lahti"; 26. kesäkuuta 1847 Sievi – 30. syyskuuta 1923 Ylivieska) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja kansanedustaja.
Knuutilan vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Kyrölä ja Karoliina Adamintytär. Knuutila toimi maanviljelijänä aluksi Sievissä ja vuodesta 1883 Ylivieskassa.
Knuutila oli talonpoikaissäädyn edustajana mukana säätyvaltiopäivillä 1904–1905 ja kuului jäsenenä muun muassa rautatievaliokuntaan. Hän oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1908 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä.
Knuutila toimi Ylivieskan kuntakokouksen puheenjohtajana 1888–1917. Herännäisiin kuulunut Knuutila toimi kirkonisäntänä 1897–1923, kuului diakoniatoimikuntaan ja oli useita kertoja mukana kirkolliskokouksissa. Hän oli vuonna 1897 mukana perustamassa Ylivieskan säästöpankkia ja oli pankin isännistön puheenjohtaja 21 vuoden ajan. Knuutila oli Ylivieskan maamiesseuran edustajana mukana Suomen Maalaisväestön Liiton perustavassa kokouksessa Oulussa 1906. Suomen Maalaisväestön Liitto ja Santeri Alkion Etelä-Pohjanmaalla perustama Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto yhdistyivät 1908 Maalaisliitto-puolueeksi.
Mikko Knuutila oli naimisissa kolme kertaa:
Iveco Trakker
Iveco Trakker on italialaisen kuorma-autonvalmistajan Ivecon raskas kuorma-automalli. Se on tarkoitettu soveltuvaksi myös huonoille teille.
Mallin valmistaminen aloitettiin vuonna 1992. Iveco Trakker muistuttaa Iveco Stralis-kuorma-autoa ja Iveco Eurocargoa. Vuonna 2006 uusien EuroV-moottoreiden jälkeen Trakker tuli loppuvuodesta 2006 nykyisessä mallissa.
Juho Keltanen
Johan (Juho) Keltanen (5. syyskuuta 1849 Ruokolahti – 14. tammikuuta 1922 Ruokolahti) oli suomalainen maanviljelijä ja kansanedustaja.
Keltasen vanhemmat olivat maanviljelijä Thomas Keltanen ja Sofia Piiparinen. Hän toimi maanviljelijänä Ruokolahdella ja hän oli myös lautamiehenä.
Keltanen oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1909–1910 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän toimi myös Ruokolahden kunnallislautakunnan esimiehenä.