hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rikospaikalla
Rikospaikalla () on saksalais-itävaltalainen poliisisarja, jota on esitetty vuodesta 1970 lähtien. Sarjaa on kuvattu yli 900 jaksoa ja se jatkuu edelleen. Sarjan esitysoikeudet ovat Saksassa Das Erstellä. Vuosina 1990–2001 sarjaa tehtiin myös Sveitsissä.
ARD:n paikalliset yleisradioyhtiöt sekä Itävallan ORF tuottavat kukin omat "Rikospaikalla"-jaksonsa, joissa kussakin on omat päähenkilönsä. Tunnetuin sarjan poliisihahmo on Götz Georgen esittämä Horst Schimanski. Sarjaa esitettiinkin 1980-luvun lopulla Suomessa nimellä Schimanski.
Sarjan ohjauksesta ovat vastanneet muun muassa Harmut Griesmayr, Hajo Gies, Theo Mezger ja Hannu Salonen. Eräitä sarjassa esiintyneitä näyttelijöitä ovat Miroslav Nemec, Klaus J. Behrendt, Udo Wachtveitl, Ulrike Folkerts, Dietmar Bär, Berd Michael Lade, Peter Sodann ja Michael Fitz.
Yksi sarjan jakso, ”Borowskin tango”, on tehty myös Suomessa, missä sitä kuvattiin Ilomantsissa ja Helsingissä heinäkuussa 2009. Jakso ensiesitettiin vuonna 2010.
Rakastan, rakastan
Rakastan, rakastan on vuonna 1988 MTV:llä esitetty suomalainen televisiosarja, joka parodioi saippuaoopperoita. Sarjan käsikirjoitti, ohjasi ja tuotti Ere Kokkonen. Sarjaa esitettiin joka toinen viikko lauantaisin klo 21.30–22.00. Sarjaa ei ole esitetty uusintana. Lehtien tv-ohjelmatiedoissa viimeisen jakson nimeksi mainitaan "Viimeinen taistelu", itse ohjelmassa jakson nimi on "Onnettomat loput". Sarjan jokainen jakso päättyy repliikkiin "Rakastan, rakastan".
Ere Kokkonen kirjoitti sarjan pohjalta "Rakastan, rakastan" -farssimusikaalin Komediateatteri Arenaan, ja se oli teatterin ohjelmistossa keväällä 2004.
Gunilla Bonnerin mies Ben Bonner kuolee räjähdyksessä. Eero Moilanen eroaa vaimostaan Liisa Moilasesta ja menee tämän äidin Gunillan kanssa naimisiin rahan vuoksi. Liisa Moilanen puolestaan löytää entisen miehensä Eeron isän Frits Moilasen ja avioituu tämän kanssa tullen näin äitinsä anopiksi. Ben Bonner nousee kuolleista. Frits ja Liisa adoptoivat Fritsin pojat Eero ja Hans Moilasen, tämän jälkeen Liisasta tulee entisen miehensä Eeron äiti. Gunilla puolestaan on paitsi Liisan äiti, myös tämän miniä. Frits on Gunillan vävypoika että appiukko. Gunilla eroaa Eerosta ja nai tämän elokuvaohjaaja veljen Hansin. Tämä liitto ei kestä kauan, kun Liisa päätyy yllättämään äitinsä ja miehensä hieman arveluttavassa tilanteessa.
Juomakori
Juomakori on tavanomaisesti 24 tölkin tai pullon kuljettamiseen tarkoitettu esine. Varhaisimmat juomakorit olivat puisia, suorakaiteen muotoisia laatikoita, joiden reunat olivat hieman kuljetettavia pulloja korkeammat. Myöhemmin uusien valmistusmateriaalien myötä puu korvattiin PVC:llä. Viimeisimmät juomakorit ovat kutistuneet muovisiksi tai kartongista valmistetuiksi kuljetusalustoiksi, jotka kattavat lähinnä pullojen tai tölkkien pohja-alan ja joista käytetään myös nimitystä lava.
Juomakoreja käytetään yleisesti havainnollistamaan auton tavaratilan kokoa: mitä enemmän koreja tavaratilaan mahtuu, sitä enemmän tilaa. Juomakoreja on käytetty jopa veistosten materiaalina.
Suomi kansainvälisissä vertailuissa
Suomi kansainvälisissä vertailuissa
Tämä on luettelo kansainvälisistä valtioiden vertailuista, joissa Suomi on ollut mukana ja Suomen viimeisin julkistettu sijoitus niissä laskettuna paremmasta päästä.
Fromia monilis
Fromia monilis on punasävyinen meritähtilaji.
"Fromia monilis"-meritähden sakaroissa on tummanpunaiset kärjet, vaaleammat tyvet. Keskuskiekon keskiosa on myös kirkkaan punainen. Tähti kasvaa noin 30 cm leveäksi.
"Fromia monilis"-meritähtiä on tavattu Intian valtamereltä ja Tyynenmeren länsiosasta; sen levinneisyysalue ulottuu Andamaaneilta Australiaan ja Japaniin. Se elää matalassa vedessä kivikkoisessa ympäristössä.
Lajia pidetään myös riutta-akvaarioissa. Se syö kivien pinnalla elää mikroskooppisen ohutta leväkerrosta, joten se menestyy vain vanhahkossa, hyvin kypsyneessä akvaariossa. Jos tätä levää ei kasva tarpeeksi, lisäruokinta ei yleensä onnistu, vaan Fromia kuolee nälkään.
Ophiolepis superba
Ophiolepis superba on raidallinen käärmetähti. Se on kotoisin indopasifiselta merialueelta, ja kasvaa 35 cm pitkäksi (sakaran kärjestä toiseen). Sillä on viisikulmainen keskuskiekko ja viisi pitkää, ohutta sakaraa, jotka ovat ruskearaitaiset. Keskuskiekossa on erilaisia kuvioita. Sitä pidetään joskus myös riutta-akvaariossa.
Dying to Say This to You
Dying to Say This to You on The Soundsin toinen studioalbumi, joka julkaistiin Ruotsissa 15. maaliskuuta 2006 ja Isossa-Britanniassa kuusi päivää myöhemmin. Kannen kuvassa esiintyy kaksi naista, vasemmalla puolella yhdysvaltalainen DJ Leigh Lezark ja hänen oikealla puolellaan oleva nainen on hänen ystävänsä Alexis Page.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 27.
Pitkäjärvi (Petsamo)
Pitkäjärvi oli kylä Suomeen vuosina 1920-1944 kuuluneen Petsamon kunnan länsiosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Pitkäjärvi sijaitsi Paatsjoen laajentuman Pitkäjärven etelärannalla. Pitkäjärven naapurikyliä olivat pohjoisessa Salmijärvi ja Menikka sekä etelässä Vouvatusjärvi. Lännessä Pitkäjärvi rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjokea pitkin. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Pitkäjärven kyläkuntaa tulivat kuulumaan Pitkäjärven ja Vouvatusjärven kylät. Nykyisin Pitkäjärven alueella ei ole asutusta.
Jäämerentie kulki kylän kautta. Omaa koulua Pitkäjärvellä ei ollut. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Pitkäjärvi kuului Salmijärven koulupiiriin. Pitkäjärven pohjoispuolelle Menikkaan perustettiin koulu vuonna 1931 ja eteläpuolelle Höyhenjärvelle vuonna 1932
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Pitkäjärvellä 61 asukkaasta, jotka olivat kaikki suomalaisia.
Asukasluvun kehitys:
Rauhaton mies
Rauhaton mies on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin kirjoittama rikosromaani, jonka pääosassa on komisario Kurt Wallander. Kirja on ilmestynyt vuonna 2009, ja se on viimeinen Wallanderista kertova teos. Alun perin Mankell aikoi lopettaa Wallander-kirjasarjan jo vuonna 1999, mutta muutti myöhemmin mielensä ja päätti tehdä vielä yhden osan.
Kirjasta on tehty elokuvaversio, jossa Wallanderia näyttelee Krister Henriksson.
Kirjan tapahtumat sijoittuvat vuosiin 2007-2008, noin viisi vuotta sen jälkeen kun Wallander on muuttanut pois Ystadin keskustasta maaseudulta ostamaansa omakotitaloon. Wallanderin tytär Linda kertoo isälleen merkittävän uutisen: hän saa lapsen ja Kurtista tulee isoisä. Lapsen isä, Lindan avopuoliso Hans von Enke, työskelee pankkialalla ja on varakkaasta perheestä.
Wallander tutustuu vävynsä vanhempiin, mutta sitten nämä katoavat salaperäisellä tavalla. Ensin Håkan von Enke, merivoimien eläkkeellä oleva upseeri, jää palaamatta joka-aamuiselta kävelyretkeltään. Hieman myöhemmin katoaa hänen vaimonsa. Asiaa tutkii Tukholman poliisi, mutta kesälomalla oleva Wallander tekee myös omia tutkimuksiaan. Ruotsissa 1970- ja 1980-luvuilla tapahtuneet sukellusveneiden aluevesiloukkaukset tuntuvat liittyvän tapahtumiin. Mies selvästi pelkäsi jotain ennen katoamistaan. Onko hänet murhattu vai pakeniko hän ennen kuin hänet onnistuttiin murhaamaan? Tutkimuksissaan Wallander huomaa, ettei kaikkia sukellusvenehavaintoja edes haluttu tutkia kunnolla. Koska sukellusveneiden todellisen kansallisuuden selvittäminen ei näyttänytkään aikanaan kiinnostavan kaikkia, ajatuu Wallander yhä syvemmin kylmän sodan lopun historian kaivelemiseen.
Wallanderia ovat koko ajan vaivanneet ajoittaiset muistikatkokset: ensin hän unohtaa virka-aseensa ravintolaan, sitten hellan päälle keittiössään ja tapaa kotiin tullessaan palokunnan pihallaan ja lopulta ei tunnista tyttärentytärtään.
Wallander selvittää arvoituksen, ja myös syy hänen muistikatkoksiinsa selviää kirjan lopussa.
Vouvatusjärvi (kylä)
Vouvatusjärvi oli kylä Suomeen vuosina 1920-1944 kuuluneen Petsamon kunnan länsiosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Vouvatusjärvi sijaitsi Paatsjoen laajentuman Vouvatusjärven itäpuolella. Vouvatusjärven naapurikyliä olivat pohjoisessa Pitkäjärvi ja etelässä Höyhenjärvi. Lännessä kylä rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjokea pitkin. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Vouvatusjärvi tuli kuulumaan Pitkäjärven kyläkuntaan. Nykyisin Pitkäjärven alueella ei ole asutusta.
Jäämerentie kulki kylän kautta. Vouvatusjärvellä ei ollut omaa koulua. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Vouvatusjärvi kuului Salmijärven koulupiiriin. Vouvatusjärven eteläpuolelle Höyhenjärvelle perustettiin koulu vuonna 1932.
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Vouvatusjärvellä oli 32 asukasta, joista suomalaisia ja kolttasaamelaisia kumpiakin oli 16.
Asukasluvun kehitys:
Tripneustes gratilla
Tripneustes gratilla on lyhytpiikkinen merisiili, jota pidetään joskus meriakvaariossa.
"T. gratilla" voi kasvaa halkaisijaltaan noin seitsensenttiseksi. Sen pinnassa vuorottelevat lyhyiden piikkien peittämät ja sileät lohkot. Piikit ovat punaisia tai valkoisia, sileät lohkot punaisia, violetteja ja mustia.
"T. gratilla" elää luonnossa indopasifisella merialueella.
"T. gratilla" syö levää. Sitä voi pitää meriakvaariossa, jonka kivien pinnalta se jyystää mielellään levää – jos villiä levää ei ole tarpeeksi, sille syötetään kuivattua levää tai levävalmisteita. Riutta-akvaariossa on vaara, että se syö koralleja. Se kerää piikkeihinsä usein kaikenlaista rojua.
"T. gratilla" ei kestä lyhytaikaistakaan vedestä pois joutumista. Sen piikeissä on jonkun verran myrkkyä, joka ei yleensä ole ihmiselle vaarallista.
Radiotekniikka
Radiotekniikka (RF-tekniikka, RF-elektroniikka) on sähkötekniikan ala, joka käsittelee suurtaajuisia ilmiöitä ja viestintää radioaaltojen avulla.
Radiotekniikkaan liittyy lähetinlaitteet ja vastaanotinlaitteet, antennit ja radioaaltojen eteneminen. Radioaaltoja voidaan käyttää radiossa ja radiopuhelimissa puheen välitykseen sekä televisiossa kuvan välitykseen. On monia erityisiä piirirakenteita ja komponentteja, joilla radiotekniikassa käsitellään radiosignaaleja.
Höyhenjärvi (kylä)
Höyhenjärvi oli kylä Suomeen vuosina 1920-1944 kuuluneen Petsamon kunnan läntisimmässä osassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Höyhenjärvi sijaitsi Paatsjoen laajentuman Höyhenjärven itärannalla. Pitkäjärven naapurikyliä olivat pohjoisessa Vouvatusjärvi, etelässä Nautsi ja idässä Suonikylä. Lännessä Höyhenjärvi rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjokea pitkin. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Höyhenjärven kyläkuntaan tulivat kuulumaan Höyhenjärven, Nautsin ja Kornettijoen seudut.
Jäämerentie kulki kylän kautta. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Höyhenjärvi kuului Salmijärven koulupiiriin. Oma koulu Höyhenjärvelle saatiin vuonna 1932, joka toimi aluksi vain alakouluna. Vuonna 1934 siitä tuli supistettu kansakoulu.
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Höyhenjärven alueella (Nautsi ja Kornettijoki mukaan lukien) oli 97 asukasta, joista oli suomalaisia 86 ja kolttasaamelaisia 11.
Asukasluvun kehitys:
Cob (hevonen)
Cob on Britteinsaarilta lähtöisin oleva pitkälti historiallinen hevostyyppi, joka ei yhdisty erityisesti mihinkään tiettyyn rotuun. D-sektion walesincobeja pidetään kuitenkin tyypin klassisina edustajina.
"British Show Horse Associationin" (BSHS) säännöissä cobia kuvataan seuraavasti: "Cob on enemmin tyyppi kuin rotu. Se on matalajalkainen, säkäkorkeudeltaan 148–155 cm, jaloistaan erittäin vankkaluinen ja kykenee kantamaan huomattavaa painoa. Cobin tulee olla hyväkäytöksinen ja sopia hyvin hermostuneille tai iäkkäille ratsastajille. Cobilla tulee olla järkevännäköinen pää (joskus kyömy), suuret ja ystävälliset silmät, hyvänmuotoinen kaula jossa selkeä harjamarto, lyhyeksi leikattu harja ja hyvin muodostunut säkä. Cobilla tulee myös olla kuivat, vahvat kintereet ja kaikki hyvän metsästyshevosen ominaisuudet; sillä on matalat liikkeet ja se on mukava ratsastaa."
Yleisesti ottaen cob on suhteellisen pieni, tiivis- ja vankkarakenteinen hevonen, jolla on syvä runko (eli rungon osuus säkäkorkeudesta on suuri), tasaiset askellajit ja rauhallinen luonne. Cobeja käytetään nykyisin kilpa- ja harrastusratsuina sekä ajoon. Perinteisesti ne ovat toimineet luotettavina, monipuolisina arjen käyttöhevosina.
Erityisesti cobeille tarkoitetuissa näyttelyissä ja kilpailuissa cobit esitetään harja lyhyeksi ja vuohiskarvat siisteiksi leikattuina sekä häntä siistiksi nypittynä. Cobin esittäjän tai ratsastajan asu on myös tarkoin määritelty.
Comanthina schlegeli
Comanthina schlegeli on hiustähti eli merililjoihin kuuluva, ulkonäöltään saniaista muistuttava piikkinahkainen eläin.
"Comanthina schlegeli" muistuttaa rakenteeltaan höyhenmäisten oksien muodostamaa pensasta tai saniaista. Sen väri voi vaihdella kullankeltaisesta ruskeaan tai lähes mustaan. Haarojen lukumäärä on nuorilla yksilöillä 5 tai 10, vanhemmilla jopa 200, ja usein se pysyy viidellä jaollisena. Se käyttää oksiaan planktonin ja muun ohiajelehtivan saaliin siivilöimiseen ravinnokseen.
Hiustähtiä myydään joskus meriakvaarioihin, mutta koska ne eivät kykene käyttämään korvikeruokia, ne nääntyvät ennen pitkää nälkään, jos eivät saa riittävästi luonnollista ravintoa. Siksi niiden pitämistä akvaarioissa ei suositella.
Chromodoris
Chromodoris on sulkamerietanoihin kuuluva värikkäiden merinilviäisten suku, johon kuuluu 165 lajia. Ne kuuluvat vapaakiduskotiloiden lahkoon ("Nudibranchia").
Suurimmat "Chromodoris"-merietanat kasvavat 15 cm pitkiksi, ja voivat painaa yli 400 grammaa. Ne ovat näyttävän värisiä, usein pohjaväriltään kirkkaansinisiä keltaisin, valkoisin ja mustin kuvioin. Ne ovat vahvasti myrkyllisiä. Niillä on pyöreämuotoinen tai soikea vartalo ja vaippa, joka roikkuu reunoilta hameenhelmojen lailla. Etuosassa on kaksi poimullista tuntosarvea, joiden hakjua ja makua sekä tuntoa aistivien avulla kotilo etsii ruokaa. Kukkamaiset kidukset sijaitsevat eläimen selän takaosassa, ja peräaukko on kidusten keskellä.
"Chromodoris"-merietanat syövät sienieläimiä.
Joitakin "Chromodoris"-lajeja päätyy joskus meriakvaarioihin, joko tahallisen keräämisen seurauksina tai salamatkustajina korallien tai kivien koloissa. Ne elävät vankeudessa korkeintaan muutamia kuukausia, ja voivat kuollessaan myrkyttää koko akvaarion asukkaat.
Paratiisin porteilla
Paratiisin porteilla (alkuperäiseltä nimeltään "Sin Tetas No Hay Paraiso", ) on kolumbialainen 23-osainen vuonna 2006 valmistunut draamasarja. Sarja perustuu kolumbialaisen Gustavo Bolivarin tosipohjaiseen Besteller-romaaniin. Tapahtumat sijoittuvat Pereiraan ja Bogotáan.
Suomessa sarja esitettiin televisiokanava Subilla 9. kesäkuuta – 17. marraskuuta 2009.
RTI-Columbia ja Telemundo julkaisivat 238-osaisen uudelleenfilmatisoinnin sarjasta nimellä "Sin Senos no Hay Paraiso" vuonna 2008.
Sarja kertoo 17-vuotiaasta Catalina "Cata" Santanasta, joka alkaa kadehtia muita ikäisiään tyttöjä. Hänen äitinsä varoittaa niiden tyttöjen olevan "huonoilla teillä", mutta tytär ei välitä. Catalina haluaisi kansikuvatytöksi, mutta ei saa sopimusta pienten rintojensa takia. Lopulta Catalina päättää hankkia itselleen rintaimplantit. Hän joutuu tekemään vaikeita päätöksiä muodonmuutoksensa rahoittamiseen.
Jaroslav Dmitrijev
Jaroslav Dmitrijev (s. 25. kesäkuuta 1988 Ukraina) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänen nykyinen seuransa on tallinnalainen FC Levadia, jonka pelaajana hän on voittanut Viron mestaruuden vuosina 2008 ja 2009. Aiemmin Dmitrijev on edustanut Esteliä ja Lasnamäen Ajaxia.
Mika Vehkasaari
Mika Vehkasaari on suomalainen viestintäpäällikkö ja tiedottaja.
Vehkasaari on toiminut muun muassa Siemens Oy:n tiedottaja-toimittajana, viestintäpäällikkönä Yliopiston Apteekissa sekä Vasemmistoliiton viestintäpäällikkönä.
Vehkasaari on työskennellyt urallaan myös useissa mediayrityksissä tiedotusalan ja toimitusalan tehtävissä kuten Iltalehdessä, Turun Sanomissa, Uusimaassa, Hämeen Sanomissa, Ilta-Sanomissa ja Etelä-Suomen Sanomissa.
Vehkasaari joutui murhayrityksen kohteeksi lauantaina 24. lokakuuta 2009 Porvoossa, kun hänelle ennestään tuntematon 26-vuotias mies hyökkäsi aamuyöllä puukon kanssa Vehkasaaren päälle, puukottaen Vehkasaarta pahoin. Poliisi otti puukottajan pikaisesti kiinni ilman puukottajan tekemää vastarintaa, ja puukottaja tuomittiin myöhemmin Helsingin hovioikeudessa kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen.
Transamerica (elokuva)
Transamerica on yhdysvaltalainen Duncan Tuckerin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 2005. Elokuvassa Felicity Huffman esittää Bree Osbournea, joka saa viikkoa ennen sukupuolenkorjausleikkaustaan kuulla olevansa 17-vuotiaan pojan isä. Huffman oli roolistaan ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajaksi.
Date with Death
Date with Death on yhdysvaltalainen Harold Danielsin ohjaama elokuva vuodelta 1959. Elokuvassa Gerald Mohrin näyttelemä irtolainen löytää murhatun poliisin, ja ottaa tämän henkilöllisyyden itselleen. Elokuva on toinen kahdesta elokuvasta, joiden mainostettiin käyttävän niin sanottua psychorama-tekniikkaa, jolla katsojalle välitettiin alitajuisia viestejä. Toinen vastaavalla tekniikalla toteutettu elokuva on "My World Dies Screaming", jonka pääroolissa esiintyi myös Gerald Mohr.
Hurjapäät (vuoden 1953 elokuva)
Hurjapäät ("The Wild One") on yhdysvaltalainen László Benedekin ohjaama biker-elokuva vuodelta 1953. Elokuvassa Marlon Brando näyttelee pikkukaupunkiin saapuvan moottoripyöräjengin johtajaa. Kilpailevan jengin johtajaa näyttelee Lee Marvin.
Rasputin – riivattu
Rasputin – riivattu ("Rasputin, the Mad Monk") on Don Sharpin ohjaama ja Hammer Film Productionsin tuottama elokuva vuodelta 1966. Elokuvan pohjana on Grigori Rasputinin elämä, mutta on tarina on fiktiivinen. Rasputinia näyttelee Christopher Lee.
Kåbdalisin rautatieasema
Kåbdalisin rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla , eli niin kutsutun Inlandsbanan-radan pohjoisosalla. Liikennepaikka sijaitsee Kåbdalisin kylässä Jokimukan kunnassa, lähellä Kåbdalisin laskettelukeskusta.
Liikennepaikka on avattu liikenteelle yhtä aikaa vuonna 1936 valmistuneen Arvidsjaurin ja Jokimukan välisen rataosuuden kanssa. Liikennepaikalla on pääraiteen lisäksi yksi lyhyt sivuraide junien kohtaamista varten.
Liikennepaikalla pysähtyvät tarvittaessa Östersundin ja Jällivaaran välillä kesäisin liikennöivät moottorijunat. Muuta aikataulunmukaista henkilö- tai tavaraliikennettä ei ole.
Jokimukan rautatieasema
Jokimukan rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla eli nk. Inlandsbanan-radan pohjoisosalla. Liikennepaikka sijaitsee Jokimukan kunnan keskustaajamassa, noin seitsemän kilometriä pohjoiseen napapiiriltä.
Liikennepaikka avattiin liikenteelle vuonna 1927 kun rataosuus Porjuksesta Jokimukkaan valmistui. Se toimi rataosan pääteasemana aina vuoteen 1936, jolloin valmistui Inlandsbanan-radan viimeinen osuus Arvidsjaurin ja Jokimukan välille.
Liikennepaikalla pysähtyvät Östersundin ja Jällivaaran välillä kesäisin liikennöivät moottorijunat. Muuta aikataulunmukaista henkilö- tai tavaraliikennettä ei ole.
Murjekin rautatieasema
Murjekin rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla eli nk. Malmbanan-radalla. Liikennepaikka sijaitsee Murjekin kylässä Jokimukan kunnassa Norrbottenin läänissä aivan napapiirin tuntumassa, sekä suunnilleen Bodenin ja Jällivaaran asemien puolessa välissä.
Murjek on ensimmäinen henkilöliikenteen asema Bodenin pohjoispuolella, ja siellä pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät henkilöjunat.
Konsignaatio
Konsignaatio on kaupankäyntiin liittyvä menettelytapa, joka käsittää kaksi erilaista muotoa. Ensimmäisessä tapauksessa välihenkilö, kuten esimerkiksi vähittäiskauppias, joutuu ostamaan tavaran itselleen voidakseen myydä sen edelleen. Toinen konsignaation muoto on jälleenmyyntiin liittyvä luottokauppa, jossa kauppahinnan maksuvelvollisuus alkuperäiselle myyjälle on yhdistetty jälleenmyyntitapahtumaan. Tällöin luottokauppaan sisältyy omistuksenpidätysehto. Konsignaatio on käytössä irtainten esineiden kaupassa, kuten esimerkiksi moottoriajoneuvojen ja taide-esineiden myynnissä.
Yleisin syy konsignaation käyttöön on tavarantoimittajan vakuustarve. Lisäsyy on usein konsignaatioon liitetty välihenkilön oikeus myymättä jääneiden tavaroiden palauttamiseen alkuperäiselle myyjälle. Konsignaatio eroaa myyntikomissiosta siinä, että tavarantoimittaja pysyy esineen omistajana siihen saakka, kunnes sopimuskumppani ostaa esineen. Siksi tavara ei kuulu ennen ostohetkeä konsignaationsaajan konkurssipesään eikä esinettä voida ulosmitata tämän velasta.
Luottokaupassa kaupallinen riski tavaran myymisestä on konsignaationantajalla (myyjällä), kun hän myöntää tavaralle palautusoikeuden. Palautusoikeuden myöntäminen varmistaa hänelle suojan konsignaationsaajan velkojia vastaan. Konsignaatiossa välihenkilö maksaa kauppahinnan myyjälle sopimuksen mukaan välittömästi tai hyvin pian jälleenmyynnin jälkeen. Toisin on tavallisessa jälleenmyyntiä varten sovitussa omistuksenpidätysehdon sisältävässä luottokaupassa. Siinä välihenkilö on velvollinen maksamaan kauppahinnan sovitun määräajan kuluttua riippumatta siitä, onko hän saanut tavaran myydyksi vai ei.
HMS Grafton (H89)
HMS Grafton (viirinumero H89) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston G-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Alus tilattiin 5. maaliskuuta 1934 John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista osana vuoden 1933 laivasto-ohjelmaa. Aluksen kölilaskettiin 30. elokuuta 1934 telakkanumerolla 1126.
Alus valmistui 20. maaliskuuta 1936, jolloin sen kustannukset olivat 248485 puntaa, kun jätetään huomioonottamatta Amiraliteetin toimittamat ase- ja viestijärjestelmät.
"HMS Grafton" liitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivaston 1. Hävittäjälaivueeseen, jossa se palveli syyskuuhun 1939.
Alus siirrettiin syyskuussa telakalle Maltalle, josta se määrättiin siirtymään palvelukseen palatessaan Kotilaivastoon. Alus saapui 22. lokakuuta Plymouthiin, josta käsin se aloitti saattue- ja partiointitehtävät yhdessä "HMS Gallantin", "HMS Greyhoundin" ja "HMS Glowwormin" kanssa.
"HMS Grafton" siirrettiin marraskuussa 22. Hävittäjälaivueeseen Harwichiin, jossa se korvasi "HMS Keithin". Alus siirrettiin 10. tammikuuta 1940 uudelleen muodostettuun 1. Hävittäjälaivueeseen Harwichissa.
"HMS Grafton" siirrettiin 26. maaliskuuta telakalle Hulliin. Alus aloitti 14. huhtikuuta telakalta palatessaan koeajot. Se purjehti seuraavana päivänä Scapa Flowhun, jossa se liitettiin Norjan taisteluita tukeviin yksiköihin. Alus palasi Scapa Flowhun pääosaston mukana 12. toukokuuta.
Alus pelasti 18. toukokuuta yhdessä "HMS Gallantin" ja "HMS Foresightin" kanssa miinaan ajaneen apumiinalaiva "Princess Victorian" eloonjääneet.
"HMS Grafton" liitettiin 24. toukokuuta osastoon, jonka tehtävänä oli suojata siirtoarmeijan evakuointia Ranskasta. Alus suojasi 26. toukokuuta 1940 "HMS Arethusaa" ja "HMS Galateaa" näiden tukiessa maa-ammunnoin Pas-de-Calaisissa joukkojen evakuointia.
Alus evakuoi 28. toukokuuta 277 miestä. Alus oli 29. toukokuuta palaamassa Doveriin, kun se pysähtyi pelastamaan "HMS Wakefulin" eloonjääneitä. "HMS Graftoniin" osui Saksan laivaston sukellusveneen "U-62" laukaisema torpedo, joka rampautti aluksena. "HMS Ivanhoe" upotti tuhoontuomitun aluksen tykkitulella, kun sen hinaukseen ottaminen oli epäonnistunut. Aluksen tuhoutuessa kaatui neljä miehistönjäsentä, joista yksi oli aluksen päällikkö.
Imeem
imeem oli Internetissä toimiva musiikkiin ja sosiaaliseen mediaan keskittyvä sivusto, joka aloitti toimintansa vuonna 2003. Sivustolla käyttäjät pystyivät katsomaan, kirjoittamaan ja jakamaan kaikkea digitaalista mediaa, kuten kuvia, ääniä ja videoita.
Sivustolla kävi yli 25 miljoonaa käyttäjää kuukaudessa ja yli 65 000 uutta käyttäjää joka päivä.
8. joulukuuta 2009 MySpace osti Imeemin, ja kaikki sen sisältö siirtyi osaksi Myspace Music:ia.
Glyseraldehydi-3-fosfaatti
Glyseraldehydi-3-fosfaatti eli trioosifosfaatti (CHOP) on orgaaninen molekyyli, joka esiintyy välituotteena useissa tärkeissä biokemiallisissa reaktioissa. Kemialliselta rakenteeltaan se on glyseraldehydin ja fosforihapon esteri.
__notoc__
Glyseraldehydi-3-fosfaattia muodostuu glykolyysissä, kun fruktoosi-1,6-bisfosfaatti hajotetaan aldolaasi A-entsyymin avulla glyseraldehydi-3-fosfaatiksi ja dihydroksiasetonifosfaatiksi. Dihydroksiasetonifosfaatti isomerisoidaan glyseraldehydi-3-fosfaatiksi trioosifosfaatti-isomeraasientsyymin avulla. Glykolyysin jatkuessa glyseraldehydi-3-fosfaatti muutetaan glyseraldehydi-3-fosfaattidehydrogenaasin avulla 1,3-bisfosfoglyseraatiksi. Samalla NAD-molekyyli pelkistyy NADH:ksi.
Fotosynteesin pimeäreaktioissa eli Calvinin kierrossa ribuloosi-1,5-bisfosfaattiin liitetään hiilidioksidimolekyyli rubisco- eli ribuloosi-1,5-bisfosfaattikarboksylaasientsyymin avulla. Tuloksena syntyy 3-fosfoglyseraattia, joka hajotetaan glyseraldehydi-3-fosfaatiksi. Siitä kasvit valmistavat edelleen fruktoosia ja glukoosia.
Tryptofaanisynteesissä glyseraldehydi-3-fosfaatti on sivutuote. Tryptofaanisyntaasi katalysoi reaktiota, jossa indoli-3-glyseraldehydifosfaatti hajotetaan indoliksi ja glyseraldehydi-3-fosfaatiksi. Indoli reagoi edelleen saman entsyymin avustuksella seriinin kanssa, jolloin muodostuu tryptofaania.
Glyseroli-3-fosfaatti on substraattina tiamiinin biosynteesissä. Tiamiinisynteesi tapahtuu kasveissa kloroplasteissa. Entsyymit muodostavat tiatsolia, joka muodostaa yhdessä pyrimidiinin kanssa tiamiinia.
Ihminen ei kykene valmistamaan itse tryptofaania eikä tiamiinia.
J. W. Tuura
Juhana Vilhelm (J. W. ) Tuura (sukunimi alk. "Thrulsson"; 31. heinäkuuta 1885 Tampere – 2. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija. Hän kirjoitti poliittisia pakinoita Uusi Suomi-lehteen nimimerkillä "Timo".
Tuuran vanhemmat olivat isännöitsijä Anders Thrulsson ja Eva Wilhelmina Gröndahl. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 ja opiskeli jonkin aikaa Helsingin yliopistossa.
Tuura työskenteli toimitussihteerinä Helsingin Sanomissa 1910–1918 ja Uudessa Suomessa 1919–1920. Tuura oli sitten Savo-lehden päätoimittajna 1920–1922, Uuden Suomen toimittajna 1922–1924, ulkoasiainministeriön sanomalehtijaoston virkailijana 1925–1927 ja Iltalehden vakinaisena avustajana 1925–1930. Hän oli Kotimaisen työn liiton palveluksesa 1927–1930 ja Ajan Sanan toimittajana 1930–1932.
Tuura toimi vuodesta 1932 Uuden Suomen poliittisena pakinoitsijana nimimerkillä "Timo" mutta hän ei kuitenkaan kuulunut lehden vakinaisiin toimittajiin. Kiivaana antikommunistina tunnetulla Tuuralla oli myös luottamustehtäviä kokoomuspuolueen järjestöissä. Tuura jäi eläkkeelle Uudesta Suomesta elokuussa 1955 mutta hän avusti lehteä vielä satunnaisesti tämän jälkeenkin. Tuura kritisoi 1950-luvun pakinoissaan voimakkaasti pääministeri Urho Kekkosta ja syytti häntä kommunistikytköksistä sekä kokoomuksen diskriminoinnista.
J. W. Tuura oli naimisissa Kerttu Emilia Simolinin (sukunimi vuodesta 1906 alkaen Hirvelä; 1887–1919) kanssa vuosina 1909–1919. Heillä oli neljä lasta. Kääntäjänä toiminut Kerttu Tuura suomensi muun muassa Jack Londonin romaanit "Klondyken kuningas" (alk. "Burning daylight") ja "Onnen suosikki" sekä Octave Feuilletin kirjan "Nuoren naisen päiväkirja". Tuura meni toisen kerran naimisiin 1921 Sanni Heleniuksen kanssa.Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Timo Tuura":
Julián Simón
Julián Simón (s. 3. huhtikuuta 1987 Villacañas) on espanjalainen ratamoottoripyöräilijä. Simón voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden kaudella 2009. Hän ajoi Aprilialla.
Julián Simón aloitti moottoripyöräilyn motocrossin puolella, jossa hän voitti 10-vuotiaana Espanjan juniorimestaruuden. 12-vuotiaana hän siirtyi ratamoottoripyöräilyyn. Simón ajoi Espanjan kansallista mestaruussarjaa kunnes vuonna 2003 siirtyi MM-sarjaan 125-kuutioisiin. Tosin vuonna 2002 hän oli ajanut joitain MM-osakilpailuja villillä kortilla. Ensimmäisen osakilpailun Simón voitti vuonna 2005. Kausilla 2007 ja 2008 Julián Simón ajoi 250-kuutioisissa, mutta ei saanut yhtään palkintopallisijoitusta ja oli kokonaispisteissä parhaimmillaan yhdeksäs. Kaudeksi 2009 Simón palasi takaisin 125-kuutioisiin ja siitä tulikin Simónin todellinen läpimurtokausi. Ennen vuotta 2009 Simón oli ajanut 95 osakilpailua voittaen vain kerran ja ollen kerran kolmas, kun kaudella 2009 voittoja on tullut kuusi ja palkintopallilla Simón on ollut 11 kertaa. Uran ensimmäinen paalupaikkakin tuli nyt menossa olevalla kaudella.
Kauden 2009 Katalonian GP:ssä Simón alkoi juhlia osakilpailuvoittoaan kierrosta liian aikaisin ja hän putosi tulosluettelossa lopulta neljänneksi.
Sinä (vuoden henkilö)
"Sinä" on Time-lehden vuoden henkilö 2006. Lehti valitsi vuoden henkilöksi käyttäjätuottoisen sisällön miljoonat anonyymit tekijät muun muassa Wikipediassa, YouTubessa, MySpacessa, Facebookissa, Second Lifessa ja Linux-käyttöjärjestelmässä. Valinta nimettiin yksinkertaiseksi "sinuksi".
Aikaisemmat Vuoden henkilö -kunniamaininnan saaneet ovat olleet lähinnä merkittäviä yksittäisiä henkilöitä. Jotkin ovat edustaneet kansaa, ja jotkin ovat olleet elottomia esineitä: tietokone valittiin "vuoden koneeksi" vuonna 1982 ja "vaarantunut Maa" "vuoden planeetaksi" vuonna 1988.
Samankaltaisten media-kunniamainintojen jaoissa oli jo aiemmin huomioitu internetyhteisöjen ja käyttäjälähtöisen sisällöntuotannon merkitus: "Sinä!" oli ensimmäinen Business 2.0:n listalla viidestäkymmenestä "nyt merkittävästä henkilöstä" kesäkuussa 2006, ja ABC News oli valinnut bloginpitäjät vuoden henkilöksi vuonna 2004.
Time-lehden vuosittaisen valintaprosessin mukaisesti eri uutisyhtiöt asettivat ehdokkaita. "Sinua" ("you") tai "YouTube-väkeä" ehdotettiin voittajaksi marraskuussa. Lukijoiden mielipiteitä kartoitettiin internetissä. Lopullisen päätöksen valinnasta teki päätoimittaja Richard Stengel, joka valitsi "sinut" Mahmud Ahmadinežadin sijasta.
Päätös julkistettiin 13. joulukuuta 2006 ilmestyneessä numerossa. Lehden kannessa oli kuva iMac-tietokoneesta, jonka päälle oli asetettu YouTube-sivuston videosovellutusta muistuttavaan ruutuun heijastava metallikalvo. Kannen tarkoitus oli heijastaa kenet tahansa lehden poimiva ihminen internetsisältönä. Tätä käsittelivät artikkeleissaan NBC:n toimittaja Brian Williams ja Time-lehden toimittajat Lev Grossman ja Richard Stengel. Grossmanin kuvailun mukaan "se tarkoittaa yhteistyön voimaa, toistensa auttamista sekä sitä, miten tämä ei vain muuta maailmaa vaan muuttaa myös tapaa, jolla maailma muuttuu".
Valintaa arvosteltiin lyhytnäköiseksi tempuksi ja muiden vuoden aikana uutisissa esiintyneiden huomiottajättämiseksi. Asiantuntija Paul Kedrosky kutsui sen olevan "uskomatonta laistamista" ja arvaili valinnan ennustavan "jonkinlaista markkinahuippua käyttäjälähtöiselle sisällöntuotannolle lähiaikoina".
Kolangiokarsinooma
Kolangiokarsinooma on sappiteistä lähtevä syöpäsairaus. Se voi alkaa maksan sisäisissä tai ulkoisissa sappiteissä. Kyseessä on Suomessa harvinainen sairaus, sillä sappiteiden ja sappirakon syöpiin sairastuu vuosittain yhteensä vain noin 250 suomalaista, ja sappirakon syöpä on näistä yleisemmin tavattu.
Sappiteiden loisten aiheuttamat infektiot ovat syövän riskitekijä trooppisissa maissa. Myös primaarinen sklerosoiva kolangiitti altistaa syövälle kohottaen kolangiokarsinooman riskin jopa 161-kertaiseksi. Haavainen paksusuolen tulehdus puolestaan on primaarisen sklerosoivan kolangiitin riskitekijä.
Carolin taudista kärsivistä arviolta seitsemän prosenttia saa sappitiesyövän.
Tyypillinen kolangiokarsinooman aiheuttama oire on keltaisuus. Kun kasvain tukkii sappitiehyen, bilirubiini kertyy potilaan verenkiertoon ja aiheuttaa kyseisen oireen. Elimistöön kertyy lisäksi sappihappoja, mikä johtaa kutinaan. Yleisoireina saattaa esiintyä muun muassa laihtumista ja väsymistä. Keltaisuuden ilmetessä potilaan maksa-arvot ovat tyypillisesti jo hyvin korkeat.
Kasvaimen poisto leikkauksella ei onnistu useinkaan. Sen estää monilla kasvaimen sijainti tai leviäminen. Jos syöpä on maksan sisällä tai aivan maksan lähellä, voidaan hoitona kokeilla maksansiirtoa. Vaikeahoitoisuutensa takia kolangiokarsinooman ennuste on huono. Jos kasvain saadaan poistettua kokonaan, 30–40 % potilaista elää vielä vähintään viisi vuotta. Suomessa kaikista sappiteiden ja -rakon syöpiin sairastuneista miehistä on viiden vuoden päästä elossa 14 % ja naisista 10 %.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1971–1972
Jääkiekon SM-sarjakausi 1971–1972 oli viimeinen jääkiekon SM-sarjan kausi, joka pelattiin 12 joukkueen kesken. Kaksinkertaisen runkosarjan jälkeen sarja jaettiin kuuden joukkueen loppu- ja putoamissarjaan. Loppusarjan voittaja voitti Suomen mestaruuden. SM-sarjaa supistettiin seuraavaksi kaudeksi kymmenen joukkueen sarjaksi, jolloin kolme putoamissarjan viimeistä joukkuetta putosi sarjasta suoraan ja neljänneksi viimeinen joutui karsimaan sarjapaikastaan.
Mestariksi pelasi Tampereen Ilves. Hopeaa sai Helsingin Jalkapalloklubi ja pronssia Helsingin IFK.
Kuusi parasta loppusarjaan ja kuusi heikointa putoamissarjaan.
Ilves voitti mestaruuden, HJK:lle hopeaa ja HIFK:lle pronssia.
Lukko, Karhu-Kissat ja JoKP putosivat suomensarjaan. Ässät SM-sarjakarsintaan.
Jorma Peltonen, Ilves voitti pistepörssin ollen myös paras syöttäjä tehoilla 28+35 = 63. Pekka Leimu niin ikään Ilveksestä oli 32:lla maalillaan sarjan maalitykki.
Jarmo Wasaman muistopalkinto: Seppo Ahokainen, Ilves
SaiPa nousi SM-sarjaan, SaPKo SM-sarjakarsintaan.
Ässät säilyi SM-sarjassa.
Mauno Arjavirta
Mauno Johannes Arjavirta (sukunimi vuoteen 1936 "Arffman"; 23. kesäkuuta 1918 Sotkamo – 31. tammikuuta 2012) oli suomalainen päätoimittaja ja kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkillä "Jussi Sotkamo".
Arjavirran vanhemmat olivat räätäli Hemmi Arffman ja Hilma Koskela. Hän oli naimisissa Helvi Haaramaan kanssa.
Arjavirran perhe muutti 1920-luvun alussa Sotkamosta Riihimäelle jonne Hemmi Arffman perusti räätälinliikkeen. Arjavirta kävi ennen sotia maamieskoulun ja n. Sotavuosien jälkeen hän opiskeli 1946–1947 Työväen akatemiassa. Arjavirta oli sitten toimittajana muun muassa Turun Päivälehdessä ja Hämeen Kansassa ja vuodesta 1958 alkaen hän oli Invalidiliiton Invalidityö-lehden päätoimittajana.
Tosinimi
Tosinimi on kohteensa nimi, joka ilmaisee sen todellista luonnetta. Magiassa, uskonnollisessa invokaatiossa ja mystiikan mantroissa kohteisiin viittaaminen pyhän kielen sanoilla tai muuten voimallisilla sanoilla on ollut keskeistä ainakin antiikista ajoista asti.
__notoc__
Kansanperinteessä henkilön tai olennon (ehkä jopa jumalan) tosinimen tunteminen antaa voiman vaikuttaa tähän maagisesti.
Skandinavisissa myyteissä maagisia petoja kuten Nix saatettiin kukistaa kutsumalla niitä tosinimillään.
Renessanssin demonologia (jota katolinen kirkko yhä harjoittaa Suomessakin) perustuu ajatukseen, että demoniin saadaan valtaa tietämällä sen tosinimi (ks. manaus).
Muinaiset juutalaiset uskoivat Jumalan nimen olevan niin voimallinen, että sen lausuminen kiellettiin. Myös nykykristittyjen fraasia "Isän, Pojan ja Pyhän hengen nimeen" käytetään taikasanojen tavoin.
Kryptografiassa termi "tosinimi" ("true name") voi tarkoittaa nimeä, joka identifioi kohteensa yksikäsitteisesti globaalissa nimiavaruudessa.
Leigh Lezark
Leigh Lezark (s. 26. heinäkuuta 1984) on yhdysvaltalainen malli ja DJ. Hänet tunnetaan parhaiten newyorkilaisesta The Misshapes -nimisestä DJ-kolmikosta. Hänen kuvansa esiintyy ruotsalaisen The Sounds -nimisen yhtyeen toisen albumin, Dying to Say This to Youn kannessa vasemmalla puolella.
Alex Etel
Alexander Nathan ”Alex” Etel (s. 19. syyskuuta 1994 Manchester, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä.
Etel teki elokuvadebyyttinsä vuonna 2004 Danny Boylen elokuvassa "Millions", jossa hän näytteli Damian-nimistä päähenkilöä. Kolme vuotta myöhemmin hän esiintyi "Cranfordin naiset" -minisarjassa. Vuonna 2007 hän esitti myös Angus MacMorrowia elokuvassa "". Vuonna 2010 hän näytteli Robbie Kayn kanssa elokuvassa Ways to live forever.
Emättimen syöpä
Emättimen syöpä on harvinainen naisten syöpä. Sairastumisriskiä siihen kasvattavat yli 60 vuoden ikä ja papilloomavirus. Alle kolme prosenttia kaikista gynekologisista syövistä on emättimen syöpiä. Suomessa emättimen syöpiä todetaan vuosittain 10–20. Mahdollisia emättimen syövän oireita ovat epätavallinen verenvuoto, patti emättimessä, lantiokipu ja kipu virtsatessa.
Useimmat emätinsyövät ovat levyepiteelikarsinoomia. Joskus havaittu pahanlaatuinen kasvain voi olla muun syövän etäpesäke.
Noin 65–70 % sairastuneista on elossa viisi vuotta emättimen syövän toteamisen jälkeen, jos se ei ole levinnyt. Leviäminen esimerkiksi virtsarakkoon tekee ennusteesta paljon huonomman. Britanniassa 58 % kaikista emättimen syöpään sairastuneista elää toteamisen jälkeen viisi vuotta tai enemmän.
HMS Adventure (M23)
HMS Adventure (viirinumero M23) Britannian Kuninkaallisen laivaston miinalaiva. Alus oli ensimmäinen vastavarten rakennettu miinalaiva ja dieselristeilymoottoreilla varustettu sotalaiva Kuninkaallisessa laivastossa.
Sen köli laskettiin marraskuussa 1922 ja alus laskettiin vesille 18. kesäkuuta 1924. Alus valmistui toukokuussa 1927.
Palvelukseen otettaessa "HMS Adventure" liitettiin Atlantin laivastoon. Alus oli huollettavana telakalla 1931-1932, minkä aikana sille valmistettiin pyöristetty perä alkuperäisen kulmikkaan tilalle.
Alus vaurioitui pahoin osuttuaan miinaan 13. marraskuuta 1939 Thames-joen suistossa. Aluksen miehistöstä menehtyi 23 henkeä ja lisäksi sen saattajana toiminut hävittäjä "HMS Blanche" ajoi myös miinaan. Alus joutui telakalle Sheernessiin. Palvelukseen palattuaan se laski miinoituksen 1940 Orkneysaarten vesille ja Yrjön kanavaan. Alus vaurioitui osuttuaan miinaan 1941 Liverpoolin edustalla.
Alus muutettiin 1944 maihinnousulaivaston korjaus- ja majoitusalukseksi. Alus siirrettiin 1945 reserviin. "HMS Adventure" myytiin romutettavaksi 1947 T W Ward Ltd:lle ja se romutettiin Briton Ferryssä.
Matti Laine
Matti Laine (s. 1976) on suomalainen näyttelijä ja kirjailija. Koulutukseltaan hän on teatteritaiteen maisteri (Tampereen yliopiston draamalinja 1995–1998, Teatterikorkeakoulu 2001–2005). Laine on kotoisin Helsingistä.
Näyttelijänä Laine on esiintynyt niin televisiossa, elokuvissa kuin teatterissakin. Hän on näytellyt muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa, Ryhmäteatterissa, Teatteri Jurkassa, Rauman Kaupunginteatterissa, Kouvolan teatterissa ja Tampereen ylioppilasteatterissa sekä esiintynyt Hiljaiset Miehet -ryhmän jäsenenä Kulttuuritehdas Korjaamossa.
Kirjailijana Laine on julkaissut kuusi jännitysromaania. Elokuvissa Laine näytteli ensimmäisen pääroolinsa J-P Passin ja Jarkko T. Laineen ohjaamassa "Ajomies"-elokuvassa vuonna 2013.
The Way of the Fist
The Way of the Fist on yhdysvaltalaisen heavy metal -yhtye Five Finger Death Punchin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 31. heinäkuuta 2007. Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla albumi debytoi sijalla 199, ja parhaimmillaan se oli sijalla 101. Suomen albumilistalla albumin paras sijoitus oli 28. Albumi julkaistiin uudestaan kesällä 2008, jolloin se menestyi paremmin.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 107. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan sijalla 28.
Haaparinne
Haaparinne on Siilinjärven asuinlähiö, joka sijaitsee kunnan eteläosissa noin kymmenen kilometrin päässä keskustasta etelään. Haaparinteen rakennuskanta on erittäin nuorta ja pääosa asukkaista on lapsiperheitä tai nuoria perhettä perustamassa olevia ihmisiä. Aluetta alettiin rakentaa vasta 2000-luvun alussa. Asuinrakentaminen alueella ei ole pysähtynyt missään vaiheessa, vaan uusia taloja nousee alueelle jatkuvasti. Haaparinteen asuinrakentaminen koostuu omakoti- ja rivitaloista.
Haaparinteellä toimii vuonna 2012 avattu Haaparinteen päiväkoti, jossa on neljä lapsiryhmää. Haaparinteen kautta kulkevat lähiliikenteen linjat 31, 32 ja 36. Haaparinteeltä Kuopion keskustaan voi matkustaa Etelä-Siilinjärvi-lipulla.
Haaparinteen kaakkoispuolella sijaitsee Toivalan ja eteläpuolella Vuorelan asuinalueet. Matkaa Kuopioon on noin 10 kilometriä.
Linja 9 (Pariisin metro)
Paris Métro Ligne 9 (linja 9) on yksi Pariisin metron linjoista. Linja yhdistää Pont de Sevresin Boulognessa lännessä Montreuiliin idässä mm. Trocadéron ja Républiquen kautta. Linja on neljänneksi käytetyin linja järjestelmässä. Linja ei ylitä Seineä kertaakaan.
Linjalla 9 on vaihtoasema kaikkien muiden linjojen paitsi linjan 12 sekä bis-linjonen kanssa. Sillä on kuitenkin maanalainen yhteys linjan 12 asemalle. Linjan kalustona on MF 67-runkoja, jotka tullaan korvaamaan MF 2000-rungoilla.Kahden aseman pituinen laajennus itään Montreuil-Mur-à-Pêchesiin saatetaan rakentaa tulevaisuudessa.Linja 9 kulkee seuraavien turistinähtävyyksien läheltä:
Heikki Tavela
Kaarle Heikki Erkki Tavela (3. maaliskuuta 1932 Tampere – 23. kesäkuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja elinkeinoelämän järjestövaikuttaja. Hänet tunnettiin myös gastronomian harrastajana, ja häntä pidetään "Hyvät herrat" -tv-sarjan kauppaneuvos Johannes Paukun esikuvana. Hänellä oli pääkonsulin arvonimi.
Tavela loukkaantui pahasti 16-vuotiaana työtapaturmassa pudottuaan kesätöissä ollessaan rakennustyömaan hissikuiluun, mutta toipui tästä onnettomuudesta. Koulunkäynti jäi lukion keskeyttämiseen. Sen jälkeen hän työskenteli Pohjoismaiden Yhdyspankissa, mutta työsuhde päättyi 1950-luvun lopulla erimielisyyksiin työnantajan kanssa.
Hän osti 1960-luvun alussa muovituotteita valmistavan Oy MK-Tuote Ab:n, joka kasvoi nopeasti pienestä pajasta kannattavaksi vientiyritykseksi. Yritys rupesi valmistamaan pankkien säästölippaita, mutta tuli tunnetuksi myös muovisten mainoslahjojen, kalusteiden, vaateripustimien ja Ristomatti Ratian suunnittelemien Palaset-tuotteiden valmistuksesta.
Tavelan ajatuksilla oli käyttöä liike-elämässä. Hän toimi luottamustehtävissä eri useissa järjestöissä ja yrityksissä – muun muassa Suomen ulkomaankauppaliitossa. Hän omisti myös osan helsinkiläisestä hotelli Palacen ravintolasta. Hän kuului myös sanomalehti Uuden Suomen taustavoimiin ja oli aktiivinen taustavaikuttaja Kansallisessa Kokoomuksessa.
Hän oli yhdistämässä johtamaansa pienten ja keskisuurten yritysten järjestöä Teollisuudenharjoittajain Liittoa Teollisuuden Keskusliittoon (TKL, vuodesta 2005 alkaen Elinkeinoelämän keskusliitto EK). Hän vaikutti voimakkaasti pk-teollisuuden asemaan aikana, jolloin omistaja-yrittäjiä vieroksuttiin eikä heidän merkitystään kansakunnan hyvinvoinnille ymmärretty.
Hän oli 1968–1996 Suomen ulkomaankauppaliiton hallituksessa ja varapuheenjohtajana. Viimeksi hän sai julkisuutta elokuussa 2009 Kansallisen Kokoomuksen puoluerahoittajana.
Tavelalle myönnettiin pääkonsulin arvonimi vuonna 1986.
Tavela harrasti gastronomiaa nuoruudestaan alkaen ja tuli tunnetuksi alan kriittisenä luennoitsijana ja kirjoittajana. Hän on ollut Suomen Gastronomisen Seuran varapuheenjohtajana.
Hotelli Palacen Heikki-kabinetissa kokoontui vuodesta 1989 alkaen joka kuukauden viimeisenä perjantaina lounaalle elinkeinoelämän päättäjistä koostunut "Läskisoosiklubi". Siihen kuuluivat klubin vetäjänä toimineen Tavelan lisäksi ainakin Teollisuuden ja työantajien liiton entinen puheenjohtaja Johannes Koroma, Nokian pääjohtaja Jorma Ollila, UPM-Kymmenen hallituksen puheenjohtaja Vesa Vainio, Pohjolan hallituksen puheenjohtaja Peter Fagernäs ja Sammon konsernijohtaja Björn Wahlroos. Klubi sai nimensä siitä, että lounaalla pääruokana oli aina läskisoosi ja kuoriperunat. Lounaan isäntänä oli kukin klubilainen vuorollaan ja hän saattoi myös kutsua mukaan myös vieraita, ei kuitenkaan naisia. Lounaat olivat lähinnä vapaamuotoisia keskustelutilaisuuksia eikä niihin liittynyt puheita tai esitelmiä.
Blue Roses
Blue Roses (oik. Laura Groves) on englantilainen, Yorkshirestä kotoisin oleva folkmuusikko, jonka esikoisalbumi "Blue Roses" julkaistiin huhtikuussa 2009.
Werner Haas
Werner Haas (30. toukokuuta 1927 Augsburg, Saksa – 13. marraskuuta 1956 lähellä Neuburg an der Donauta) oli saksalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti maailmanmestaruuden 125-kuutioisissa vuonna 1953 ja 250-kuutioisissa vuosina 1953 ja 1954. Haas oli ensimmäinen saksalainen ratamoottoripyöräilyn maailmanmestari.
Werner Haas ajoi MM-tasolla vain vuodesta 1952 vuoteen 1954. Hän kilpaili koko uransa NSU:lla. Haasin ura päättyi kauteen 1954, kun NSU vetäytyi kilpailutoiminnasta Haasin tallikaverin Rupert Hollausin saatua surmansa kauden viimeisen osakilpailun harjoituksissa.
Haas itse kuoli vuonna 1956, kun hänen lentämänsä yksipaikkainen pienkone putosi alas lähellä Neuburgia ja Tonavaa. Haasin synnyinkaupungissa Augsburgissa on hänen mukaansa nimetty katu.
Luukasvain
Luukasvain on yleisnimitys mille tahansa luuhun kehittyneelle kasvaimelle. Se voi olla hyvän- tai pahanlaatuinen. Primaarinen pahanlaatuinen luukasvain on luun syöpä, jolla siis on kyky levitä. Monet syövät voivat lisäksi levitä luustoon muualta elimistöstä. Luussa oleva kasvain oireilee usein kipuna ja turvotuksena. Eräät kasvaimet voivat heikentää luuta niin, että se murtuu herkästi.
Suomessa todetaan vuosittain noin 200 hyvänlaatuista ja 50–60 primaaria pahanlaatuista luukasvainta. Jälkimmäiset ovat selvästi harvinaisempia kuin muiden syöpien luihin lähettämät etäpesäkkeet. Luusyöpiä on kaikista primaarisista pahanlaatuisista kasvaimista alle yksi prosentti. Luuhun voi ilmaantua myös muita syöpiä kuin sarkoomia, esimerkiksi myelooma tai luun lymfooma.
Luustometastaasit ovat eräitä yleisimmistä kivun aiheuttajista syöpäpotilailla.
Osteoblastooma, kondroblastooma, enkondrooma, osteokondrooma ja luun jättisolukasvain ovat esimerkkejä hyvänlaatuisista luukasvaimista. Tyypillisiä luusyöpiä ovat puolestaan osteosarkooma, kondrosarkooma ja Ewingin sarkooma. Nuorilla potilailla luusyövän ilmaantuminen liittyy usein murrosiän kasvupyrähdyksiin.
Neuraminidaasi
Neuraminidaasit eli sialidaasit ovat glykosidihydrolaasientsyymejä, jotka halkaisevat neuramiinihappojen glykosidisidoksia. Neuraminidaasientsyymejä on paljon ja niitä esiintyy monissa organismeissa. Yleisesti tunnetuin neuraminidaasi on virusten pinnan neuraminidaasi, joka on oseltamiviiri ja tsanamiviiri nimisten influenssainfektiolääkkeiden vaikutuskohde. Influenssavirusten pinnalta löytyviä neuraminidaaseja käytetään usein antigeenideterminantteina eli epitooppeina. Jotkut influenssavirusten neuraminidaasit antavat virukselle enemmän virulenssia kuin toiset neuraminidaasit. Nisäkässolujen neuraminidaaseilla on monia tehtäviä. Ainakin neljä nisäkäsneuraminidaasihomologia on kuvattu ihmisen genomissa.
Virusten neuraminidaasit katalysoivat vastavalmistuneiden virionien ja isäntäsolun reseptorien terminaalisten sialihappotähteiden hydrolyysiä. Virusten neuraminidaasien aktiviteetteihin kuuluvat viruspartikkeleiden kulkeutumisen avustaminen hengitysteiden liman läpi ja virionin tuottamien jälkeläisten poistumisen avustaminen infektoituneesta solusta.
On olemassa kaksi neuraminidaasipääluokkaa, jotka halkaisevat joko ekso- tai endopolysiaalihappoja:
Swiss-Prot listasi 18. lokakuuta vuonna 2006 jo 137 neuraminidaasityyppiä eri lajeista. Influenssaneuraminidaaseista tunnetaan yhdeksän alatyyppiä; kaikkia yhdeksää alatyyppiä löydetään yleisesti lintujen influenssaviruksista, mutta nisäkkäiden influenssaviruksista löydetään vain tiettyjä alatyyppejä. Ihmisistä ja sioista löydetään yleisesti vain N1 ja N2 alatyyppejä. Influenssavirusten eri alatyyppien neuraminidaaseille on ominaista serologisen ristireaktiivisuuden puuttuminen ja noin 50 prosentin aminohapposekvenssihomologia. Virusten, alkueläinten, sienten, lintujen ja nisäkkäiden lisäksi neuraminidaaseja on myös bakteereissa, joissa ne ovat tärkeitä patogeenisyyden kannalta.
Influenssaneuraminidaasit ovat homotetrameerisia glykoproteiineja ja ne esiintyvät sienen muotoisina ohutvartisina projektioina influenssaviruksen pinnalla. Neuraminidaasin kokonaismolekyylipaino on noin 240 kDa, josta sienimäisen pääosan osuus on noin 200 kDa. Ohut varsiosa ankkuroi neuraminidaasin viruksen kalvoon. Molekyylin pää on täysin vastuussa neuraminidaasin entsymaattisesta aktiivisuudesta.