hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Karl Heinrich Braun
Karl Heinrich Braun (s. 13. joulukuuta 1930) on saksalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Augsburgin hiippakuntaan 10. lokakuuta 1958 ja nimitettiin Eichstättin hiippakunnan piispaksi 17. huhtikuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. kesäkuuta. Pääknosekraattorina toimi Alois Brems, jota avustivat Elmar Maria Kredel ja Josef Stimpfle.
Braun sai 25. maaliskuuta 1995 nimityksen Bambergin arkkipiispaksi, joksi hänet asetettiin 25. toukokuuta. Hän erosi tehtävistään 2. heinäkuuta 2001.
Rainer Klug
Rainer Klug (s. 13. joulukuuta 1938 Konstanz) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Freiburg im Breisgaun arkkihiippakuntaan 15. toukokuuta 1969 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Ala Miliarian titulaaripiispaksi 23. toukokuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Oskar Saier, jota avustivat Joseph Pierre Aimé Marie Doré ja Paul Friedrich Wehrle.
Täplätornipöllö
Täplätornipöllö ("Tyto aurantia") on tornipöllöjen sukuun kuuluva lintulaji. Se on kotoperäinen Papua-Uudessa-Guineassa Uuden-Britannian saarella. Läheisiltä Mussaun ja Uuden-Irlannin saarilta se on kadonnut jo ennen historiallisen ajan alkua, mutta syyt eivät ole tiedossa. Lajin uhkana ovat metsien hakkuut. Se saattaa kuitenkin havaintojen teon vaikeuden vuoksi olla arvioitua yleisempi ja sietää hakattujakin metsiä.
Täplätornipöllön elinympäristöä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät. Muiden trooppisten tornipöllöjen tavoin sitä on vaikea havaita luonnosta, ja siksi laji on huonosti tutkittu.
Luotettavien tietojen vähäisyyden takia IUCN luokitteli täplätornipöllön jossakin vaiheessa luokkaan "tiedot puuttuvat". Kun sen status viimein voitiin arvioida kunnolla, aiemmat määrittely havaittiin oikeiksi, ja se on jälleen vuonna 2008 liitetty uhanalaisiin lajeihin.
Valkotupsusilkkiapina
Valkotupsusilkkiapina ("Callithrix jacchus") on pienikokoinen kynsiapinalaji, joka elää Itä-Brasilian sademetsissä.
Valkotupsusilkkiapinan selkeimmät tuntomerkit ovat korvien kohdalla pitkistä valkoisista, kellertävistä tai kellanruskeista karvoista muodostuneet tupsut sekä valkoinen otsa, muuten ne ovat väritykseltään mustia tai harmaita. Valkotupsusilkkiapinan ruumis on 20–25 senttimetriä pitkä, häntä 29–35 senttiä. Apina painaa noin 300 grammaa, naarat ovat hieman koiraita kevyempiä.
Valkotupsusilkkiapinan levinneisyysaluetta on pääasiassa Brasilia. Laji elää laumassa, johon kuuluu 9–15 yksilöä.
Ravinto koostuu muun muassa hedelmistä, puiden mahlasta, hyönteisistä, kukista, siemenistä, pikkulinnuista ja linnunmunista.
Naaraan kantoaika kestää 140–150 päivää, ja naaras saa 1–3 poikasta, tavallisimmin kaksoset. Uros huolehtii vastasyntyneistä poikasista ja kantaa niitä selässään, mikä on tyypillistä kynsiapinoille. Valkotupsusilkkiapinat saavuttavat sukukypsyyden noin puolentoista vuoden iässä.
TDF-konserni
TDF (TéléDiffusion de France) on ranskalainen 1975 perustettu tietoliikennekonserni, joka omisti Digitan ja TDF Entertainmentin. Aiemmin TDF-konserni oli ranskalaisen France Télécomin tytäryhtiö. Konsernin liikevaihto on noin 1,5 miljardia euroa ja sillä on yli 5000 työntekijää (2011).
Konserniin kuuluu seuraavat yritykset:
Antonio Arcari
Antonio Arcari (s. 8. toukokuuta 1953) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja katolisen kirkon diplomaatti. Hänet vihki papiksi Luigi Morstabilini 11. kesäkuuta 1977. Hänet nimitettiin Caecirin titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi nuntiukseksi Hondurasiin 18. heinäkuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Sodano, jota avustivat Giulio Sanguineti ja Bruno Foresti.
Arcari sai 12. joulukuuta 2008 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Mosambikiin.
David Louis Walker
David Louis Walker (s. 13. marraskuuta 1938) on australialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Sydneyn arkkihiippakuntaan Norman Thomas Gilroy 21. heinäkuuta 1962. Hänet nimitettiin Broken Bayn hiippakunnan piispaksi 9. heinäkuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Edward Bede Clancy, jota avustivat Patrick Laurence Murphy ja Kevin Michael Manning.
Charles Massé
Charles Massé (21. elokuuta 1877 – 8. toukokuuta 1969) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 11. huhtikuuta 1903 ja nimitettiin Luçonin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Phaenan titulaaripiispaksi 27. heinäkuuta 1938. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gustave-Lazare Garnier, jota avustivat René-Pierre Mignen ja André-Marie-Elie Jarosseau.
Massé erosi tehtävistään vihkipiispana 30. tammikuuta 1940.
Alain Castet
Alain Castet (s. 10. toukokuuta 1950) on ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Pariisin arkkihiippakuntaan Gabriel Auguste François Marty 28. kesäkuuta 1975. Hänet nimitettiin Luçonin hiippakunnan piispaksi 14. huhtikuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi André Armand Vingt-Trois, jota avustivat François-Xavier Jacques Marie Loizeau ja Gabriel Justice Yaw Anokye.
Wolfgang Kirchgässner
Wolfgang Kirchgässner (1. kesäkuuta 1928 Mannheim – 26. maaliskuuta 2014) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Freiburg im Breisgaun arkkihiippakuntaan 30. toukokuuta 1954 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Druasin titulaaripiispaksi 29. marraskuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. helmikuuta 1980. Pääkonsekraattorina toimi Oskar Saier, jota avustivat Karl Gnädinger ja Anton Herre.
Kirchgässner erosi tehtävistään vihkipiispana 31. joulukuuta 1998.
Germantown (Philadelphia)
Germantown on Philadelphian kaupunginosa noin 12 kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Saksalaiset perustivat sen jo 1683, ja se tunnetaankin nykyään monista historiallisista rakennuksista.
Pennsylvaniaan saapui 1680-luvulla 13 saksalaista mennoniittaperhettä, jotka tulivat William Pennin lupaaman uskonnollisen vapauden perässä. Franz Daniel Pastoriuksen johtama ryhmä osti noin 170 neliökilometriä maata Philadelphian pohjoispuolelta. Germantownissa käytiin merkittävä taistelu Yhdysvaltain vapaussodan aikana. Britit olivat asettaneet Germantowniin monia yksiköitään. Siirtokuntien armeija hyökkäsi näitä joukkoja vastaan, ja vaikka se kärsikin raskaita tappioita, osittain taistelun ansiosta Ranska päätti tukea siirtokuntia sodan aikana.
Philadelphian vuoden 1793 keltakuume-epidemian aikana useat varakkaat kaupunkilaiset jättivät kaupungin keskustan. Myös presidentti George Washington lähti kaupungista ja vuokrasi Germantownista Deshler-Morrisin talon. Germantownissa on edelleen pystyssä useita 1700-luvun lopulla ja 1800-luvulla rikkaiden kaupunkilaisten rakennuttamia taloja, joihin he pystyivät pakenemaan Philadelphian hälinää. Germantown kasvoi 1800-luvulla teollisuuskeskukseksi, ja vuonna 1854 se liitettiin Philadelphian kaupunkiin.
Germantownin väestörakenne alkoi muuttua radikaalisti 1930-luvulla. Se oli ollut keski- ja yläluokkalainen valkoisten asuinalue, mutta sinne alkoi muuttaa entistä enemmän köyhiä afroamerikkalaisia. Parissa vuosikymmennessä Germantownin alkuperäisistä saksalaissiirtolaisten jälkeläisistä suurin osa oli muuttanut Philadelphian esikaupunkialueille. Vuonna 2000 Germantownissa oli 50 614 asukasta, ja niistä peräti 86 prosenttia oli tummaihoisia.
Petšoranmeri
Petšoranmeri () on merialue Venäjän Nenetsian rannikon ja Novaja Zemljan välillä Barentsinmeren kaakkoisosassa, jonka laajemman osameren osa se on.
Merialue on saanut nimensä Uralin länsirinteiltä Komin tasavallassa alkavasta Barentsinmeren suurimmasta laskujoesta Petšorasta, joka purkaa vetensä merialueen eteläosiin, matalaan Petšoranlahteen. Merialueen länsiraja kulkee Nenetsian pohjoisrannalla, Indigan taajaman pohjoispuolella sijaitsevasta Svjatyi Nos -niemestä (, ) pohjoiseen Kolgujevin saarelle. Pohjoisraja kulkee Kolgujevilta Novaja Zemljan eteläosan Tšjornyi Nos -niemelle (, ). Idässä Petšoranmeri rajautuu Novaja Zemljan ja Vaigatšin sekä mantereen välisiin salmiin.
Petšoranmeri on melko matala, keskisyvyys on kuusi metriä ja syvin kohta yltää 210 metriin. Merialue on jäässä marraskuusta kesäkuulle; merivesi lämpenee kesällä ylimmillään noin +9 Celsius-asteeseen. Meriveden suolaisuus on 23—30 ‰. Vuorovesivaihtelun suuruus on 0,5–1,8 metriä. Merialueelta pyydystetään esimerkiksi turskaa, jonkun verran myös hylkeitä ja valaita. Merkittävä osa seudun hylkeenpyynnistä on loppunut kuuttien pyyntikiellon seurauksena.
Tämän luonnoltaan herkän, arktisen merialueen merkittävimmät luonnonsuojelualueet ovat useasta osasta koostuva "Nenetsian luonnonpuisto" ja heti sen ydinosan länsipuolella oleva "Nenetsian suojelualue".
Merialueen lähettyvillä mantereella tuotetaan jo maaöljyä ja kaasua, jonka johdosta Nenetsia on 2010-luvulla noussut väkilukuunsa suhteutettuna Venäjän vauraimmaksi federaatiosubjektiksi. Myös Petšoranmerelle on suunniteltu useita petrokemianteollisuuden porauskenttiä. Pohjoisen jäämeren altaan ensimmäinen operatiiviseksi tähtäävä öljyntuotantohanke, Gazpromin Prirazlomnaja on herättänyt suurta huolta niin Venäjän alkuperäisväestön, pohjoisten alueiden tutkijoiden kuin ympäristöjärjestöjenkin taholla. Öljyntuotannon käynnistymisestä Prirazlomnajan öljykentällä uutisoitiin joulukuussa 2013.
Hiirola
Hiirola on Mikkelin kaupunkiin kuuluva kylä, noin 15 kilometriä Mikkelistä pohjoiseen. Kylän ohitse kulkee Pieksämäentie, jota pitkin kulkee autolla noin 15 - 20 minuutissa Mikkelin keskustaan. Kylää halkoo myös rautatie, joskaan junat eivät pysähdy Hiirolassa.
Hiirola kuului Mikkelin maalaiskuntaan ennen vuotta 2001, jolloin Mikkelin maalaiskunta liitettiin Mikkelin kaupunkiin.
Vartijat (manga)
Vartijat on Heikki Valkaman kirjoittama manga-sarja. Kahdessa ensimmäisessä kirjassa kuvittaja on Elli Puukangas ja kolmannessa Heidi Haataja.Ensimmäinen Vartijat-kirja on vuodelta 2008, toinen 2009 ja kolmas 2011.
The Magic Gift Box
The Magic Gift Box on virolaisen Iiriksen esikoisalbumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2012. Albumilta on julkaistu singleinä kappaleet "Astronaut", "Melyse" ja "Weirdo". Lisäksi näistä Melyselle ja Weirdolle on kuvattu musiikkivideot.
Keskisuomalaisen Aki Lehti toteaa arvostelussaan levyn olevan toimiva paketti pop-lauluja, joiden sovituksissa on nähty tavallista enemmän vaivaa. Hän vertaa Iiristä Avril Lavigneen, mutta väittää Iiriksen voittavan tämän joka osa-alueella. Soundin Juha Leveelä kehuu arvostelussaan Iiriksen ääntä, mutta toteaa levyn sortuvan paikottain "kiusallisiin europop-tunnelmiin".
Ğaliäsğar Qamal
Ğaliäsğar Qamal (, ; oikealta nimeltään Galiaskar Galiakberovitš Kamaletdinov, ven. Галиасгар Галиакберович Камалетдинов, tat. Галиәсгар Галиәкбәр улы Камалетдинов, "Ğaliäsğar Ğaliäkbär ulı Qamaletdinov"; 6. tammikuuta 1879 Kazan – 8. kesäkuuta 1933 Kazan) oli tataarilainen kirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Häntä pidetään yhtenä tataarinkielisen lehdistön ja teatterin perustanlaskijoista.
Ğaliäsğar Qamal syntyi käsityöläisperheeseen. Hän opiskeli Kazanin madrasoissa ja kävi kolmiluokkaisen venäläisen koulun. Mullahin uran asemasta hän päätti omistautua kansanvalistuksen asialle.
Vuonna 1901 Qamal perusti "Mäğarif qotebxanäse" (”Valistuskirjasto”) -nimisen kirjakustantamon. Vuonna 1905 hän työskenteli "Qazan möxbire" -sanomalehdessä. Vuonna 1906 hän toimi vallankumouksellisten "Azat" (”Vapaus”) ja "Azat xalıq" (”Vapaa kansa”) -lehtien toimittajana. Vuosina 1908–1909 Qamal julkaisi pilalehteä "Jäşen" (”Salama”) ja vuoteen 1917 saakka hän työskenteli sanomalehti "Joldızin" (”Tähti”) toimittajana. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Qamal työskenteli "Eş" (”Työ”), "Eşçe" (”Työläinen”) ja "Qızıl Armija" (”Puna-armeija”) -lehdissä.
Kirjailija laati ensimmäiset näytelmänsä vuonna 1900. Hänen varhaisteoksensa edustavat patriarkaalisia perhesuhteita arvostelevaa valistushenkistä realismia. Myöhemmin Qamal alkoi kirjoittaa komedioita. Niistä tunnetuimpia ovat "Berençe teatr" (”Ensiesitys”, 1908), "Buläk öçen" (”Lahjan vuoksi”, 1909), "Bankrot" (”Vararikontekijä”, 1911) ja "Bezneŋ şähärneŋ serläre" (”Meidän kaupunkimme salaisuuksia”, 1911). Teoksissaan kirjailija kuvaa 1900-luvun alun tataariyhteiskuntaa, sukupolvien välistä kuilua, perhe- ja aviosuhteita sekä vanhakantaisen kauppiaskunnan tapoja. Niiden pääajatuksena on vanhojen ja uusien aatteiden välinen kamppailu. Qamalin komedioille on ominaista toiminnallisuus, voimakkaat ristiriidat sekä päähenkilöiden sisäisen maailman ja kansantapojen tarkka kuvaus. Niiden kieli on täynnä kansanomaista huumoria.
Qamalin runous, lehtikirjoittelu ja kertomukset heijastavat vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumien tataariyhteiskunnassa herättämiä kansallisuus-, vapaus- ja valistusaatteita. Hän kirjoitti paljon myös kirjallisuus- ja teatterikritiikkiä. Neuvostoaikaiset teokset ovat taiteellisesti varhaistuotantoa heikompia. Myöhäisnäytelmät kuten "Xafizäläm irkäm" (”Rakas Xafiza”, 1922) ja "Öç tormış" (”Kolme elämää”, 1930) kuvaavat sosialistisen yhteiskunnan rakentamista ja arvostelevat muutosten vastustajia. Kirjailijantyönsä ohella Qamal toimi venäläisten ja ulkomaisten näytelmien kääntäjänä sekä kuvataiteilijana.
Vuonna 1924 Qamalille myönnettiin työn sankarin ja vuonna 1926 Tatarstanin ASNT:n kansandramaturgin arvonimet. Kazanin Akateeminen tataariteatteri nimettiin kirjailijan mukaan vuonna 1939.
Otsonolyysi
Otsonolyysi on kemiallinen reaktio, jossa otsoni hajottaa alkeenin tai alkyynin hiili-hiilisidoksen ja muodostuu karbonyyliyhdiste. Reaktion tuote riippuu lähtöaineesta ja tuotteiden käsittelyolosuhteista.
Otsoni on elektrofiilinen 1,3-dipoli ja reagoi alkeenin hiili-hiilikaksoissidoksen kanssa. Otsonolyysin ensimmäinen vaihe on 1,3-dipolaarinen sykloadditio, jossa tuotteena muodostuu niin kutsuttu molotsonidi eli 1,2,3-trioksolaani. Tämä on erittäin epästabiili, koska happiatomien välinen sigmasidos on heikko. Välituote hajoaa käänteisellä sykloadditiolla, jolloin muodostuu karbonyyliyhdiste ja toinen 1,3-dipoli, jota kutsutaan karbonyylioksidiksi. Karbonyylioksidi reagoi karbonyyliyhdisteen kanssa 1,3-dipolaarisella sykloadditiolla muodostaen otsonidin eli 1,2,4-trioksolaanin. Otsonidi on hieman pysyvämpi kuin molotsonidi, mutta on kuitenkin helposti räjähtävä ja reaktion viimeisessä vaiheessa otsonidi hajotetaan. Muodostuva tuote riippuu hajotusolosuhteista. Jos käytetään vahvaa pelkistintä, kuten natriumborohydridiä, muodostuu kaksi alkoholia. Lievästi pelkistävissä olosuhteissa, kuten käytettäessä dimetyylisulfidia tai sinkkimetallia ja happoa muodostuu kaksi aldehydiä tai ketonia. Jos hajotus suoritetaan käyttämällä vetyperoksidia, muodostuu kaksi karboksyylihappoa.
Syklisten alkeenien otsonolyysi johtaa tuotteisiin, joissa on kaksi karbonyyliryhmää. Erityisen käyttökelpoinen reaktio on syklohekseenijohdannaisille, jolloin muodostuu 1,6-dikarbonyyliyhdistetä, joiden synteesi muuten on hankalaa.
Alkyynien otsonolyysissä tuotteena muodostuu joko diketoni tai karboksyylihappo. Karboksyylihappo muodostuu veden läsnä ollessa. Alkyynien otsonolyysin mekanismi ei ole täysin selvillä johtuen sen monimutkaisuudesta ja mahdollisesti räjähtävistä välituotteista.
Minahassantornipöllö
Minahassantornipöllö ("Tyto inexspectata") on tornipöllöjen sukuun kuuluva lintulaji. Se on kotoperäinen Sulawesin saarella Indonesiassa. Nimi viittaa Minahassan niemimaahan, jolta se on ensimmäiseksi kuvattu pesivänä lintuna. Sitä tavataan kuitenkin myös Sulawesin keskiosan pohjoisosassa.
Lajin elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät. Koska se on hyvin arka, sen lukumäärä on todennäköisesti suurempi kuin kirjatut tiedot ilmoittavat, mutta sen määrä on kuitenkin vähenemässä.
Se on noin 30 senttimetrin kokoinen lintu. Sen naamakiehkura on vaalean punaruskea. Punaruskeassa yläpuolessa on mustia pilkkuja, vaaleassa alapuolessa on mustia täpliä, siivet ovat musta-punaruskearaidalliset. Pyrstössä on ohuita raitaoja. Niska ja siiven kääntymiskohta on muuta höyhenystä tummempaa. Silmät ovat mustat. Celebesintornipöllö on sitä paljon suurempi. Sen naamakiehkura on tumma ja alapuolessa on pieniä valkoisia pilkkuja. Tästä lajista on kaksi muotoa, joista vaaleampaa on vaikea erottaa celebesintornipöllöstä. Ääni on yksi nasaali, käheä kirkuna, joka kestää noin 1,8 sekuntia, ja se päästää sen harvakseltaan 5–7 minuutin välein.
Minahassantornipöllön lyhyiden siipien siipiväli on 24–25 cm, ja ne sopivat hyvin tiheissä metsissä elämiseen. Se näyttäisi suosiva rauhallisia sademetsiä 100–1 600 metrin korkeudessa. Koska niemimaan alavat aarniometsät on tuhottu, lajin säilyminen riippuu helppopääsyisemmistä vuoristometsistä. Lajin tiedetään elävän kahdella suurella suojelualueella (Bogani Nani Wartabone ja Lore Lindu kansallispuistot), jotka on perustettu keskiseen Sulawesiin Minahassan niemimaalle. Jäljellä olevan populaation suuruudeksi on arvioitu 2 500–10 000.
Minahassan niemimaa
Minahassan niemimaa on yksi Sulawesin saaren pääniemimaita. Siihen kuuluu Pohjois-Sulawesin maakunta, Gorontalon maakunta ja Keski-Sulawesin maakunnan pohjois-osa, josta niemimaa suuntautuu pohjoiseen ja kääntyy itään niin, että se rajaa Tomininlahtea sen länsi- ja pohjoispuolelta.
Helleeninen kaari
Helleeninen kaari on itäisellä Välimerellä sijaitseva tektoninen kaari eli kohta, jossa kaksi litosfäärilaattaa kohtaavat. Se ulottuu Adrianmeren länsirannikolta Kreikkaan kuuluvien Kreetan ja Ródoksen saarten kautta Turkin etelärannikolle. Afrikan litosfäärilaatta työntyy kaarella kohti pohjoista ja Euraasian laattaa. Se työntyy eli subduktoituu pienemmän Euraasian laattaan kuuluvan mereisen Egeanmeren laatan (Helleeninen laatta) alle. Nykyisin Afrikan laatta työntyy Egeanmeren laatan alle vuodessa miltei 40 millimetriä. Anatolian laatta taas työntyy kohti Egeanmeren laattaa idästä päin.
Helleenisen kaaren länsiosassa ei ole vulkaanista toimintaa, kun taas kaaren keski- ja itäosassa sitä esiintyy.
Litosfäärilaattojen kohtaamisesta seuraa kaarelle voimakkaita maanjäristyksiä. Helleenisen kaaren läntinen osa on läntisen Euraasian seismisesti aktiivisimpia alueita. Siellä esiintyy suuria matalia ja keskisyviä maanjäristyksiä, joista osan on katsottu aiheuttaneen tsunameja. Mahdollisesti ne ovat aiheutuneet mereen vyöryneistä maamassoista. Esimerkiksi 1900-luvun aikana kreikkalaisen Kytheran saaren ympäristössä oli viisi suurta maanjäristystä, joista suurin oli vuoden 1903 maanjäristys, voimakkuudeltaan 7,5 momenttimagnitudia. Läntisen Helleenisen kaaren pohjoisosassa, erityisesti Peloponnesoksen niemimaan ja Zákynthoksen saaren välisellä alueella, maanjäristykset ovat jääneet suhteellisen heikoiksi, sillä ne eivät ole yltäneet kuuteenkaan momenttimagnitudiin. Kreetan saaren lähellä tapahtuneet vuoden 365 ja vuoden 1303 maanjäristykset ovat arkeologisten tutkimusten ja historiallisten lähteiden perusteella olleet mahdollisesti voimakkaampia kuin esimerkiksi mikään kaarella 1900-luvulla tapahtuneista järistyksistä. Muualla maailmassa vastaavanlaisilla kaarilla on tapahtunut voimakkuudeltaan jopa yli kahdeksan momenttimagnitudin maanjäristyksiä.
Klippaus
Klippaus tarkoittaa hevosen tai muun eläimen karvan leikkaamista ajokoneella eli klippaimella. Eläimiä voidaan klipata esimerkiksi antamaan näyttelyeläimillä siistimpi vaikutelma, tai vähentämään talvikarvassa olevan hevosen liikunnan yhteydessä tapahtuvaa hikoamista. Hevosilla on käytössä monia erilaisia klippauskuvioita erilaisiin käyttötarkoituksiin.
Grettir Väkevän saaga
Grettir Väkevän saaga ("Grettis saga") on islantilainen saaga. Se kertoo islantilaisen lainsuojattoman Grettir Ásmundarsonin elämästä. Se on yksi tunnetuimmista keskiaikaisista islantilaissaagoista (Íslendingasögur), jotka kertovat Islannin asuttaneista suvuista ja heidän jälkeläisistään vuosina 870–1030. "Grettis saga" on kirjoitettu vuosien 1320‒1330 välisenä aikana, mutta sen säilyneet pääkäsikirjoitukset ovat 1400-luvulta.
Muiden islantilaissaagojen tavoin myös "Grettis saga" pohjautuu suulliselle kertomusperinteelle. Keskiajan Islannissa se oli osa historiankirjoitusta, joka kertoi saaren asuttaneista esi-isistä ja näiden jälkeläisistä. "Grettis saga" on, kuten monet muutkin islantilaissaagat, kuitenkin saanut vaikutteita myös eurooppalaisesta kirjallisuudesta. Aiemmat tutkijat ovat katsoneet, että "Grettis sagan" kirjoittaja oli oppinut henkilö, mahdollisesti jopa kirkonmies, joka tunsi islantilaisten saagojen lisäksi hyvin myös keskiaikaisen eurooppalaisen kirjallisuuden. Kirjoittaja oli saanut vaikutteita ainakin yhdestä eurooppalaisesta ritariromanssista, Tristanin ja Isolden tarinasta, joka oli käännetty Norjassa 1200-luvun alussa ("Tristrams saga ok Ísöndar"). "Grettis sagasta" on myös löydetty yhteneväisyyttä muinaisenglantilaisen runoelman Beowulf kanssa. Saaga sisältää myös jonkin verran enemmän kansantarinoille tyypillisiä fantasiaelementtejä kuin monet 1200-luvulle ajoitetut islantilaissaagat. Se muistuttaa näiltä osin myös suullisesta perinteensä ammentaneita muinaissaagoja ("fornaldarsögur"), joiden tapahtumat sijoittuivat kaukaiseen skandinaaviseen menneisyyteen ennen Islannin asuttamista. Tämän vuoksi "Grettis saga" on luokiteltu niin sanotuksi postklassiseksi islantilaissaagaksi, joita on yleisesti pidetty klassisina pidettyjä islantilaissaagoja nuorempina ja joiden on katsottu sisältävän näitä enemmän epärealistisia fantasiaelementtejä. Islantilaissaagojen erittely tälla tavoin on kuitenkin osoittautunut hankalaksi.
"Grettis saga" on ilmestynyt suomeksi Antti Tuurin kääntämänä nimellä "Grettir Väkevän saaga".
Lacerta graeca
Lacerta graeca on sisiliskojen heimoon kuuluva liskolaji. Se on kotoperäinen laji Kreikassa. Naaraspuoliset liskot munivat yhdestä kuuteen munaa vuosittain.
"Lacerta graeca" on kotoperäinen laji eteläisessä Kreikassa sijaitsevalla Peloponnesoksen niemimaalla. Lisäksi lajia tavataan muun muassa Peloponnesoksen edustalla sijaitsevalla Kytheran saarella. "Lacerta graeca" elää merenpinnan tasolta aina 1 600 metrin korkeuteen saakka.
"Lacerta graeca" viihtyy rannikoilla, kosteilla alueilla, vesilähteiden ympäristössä ja ylängöillä. Lajia tavataan muun muassa kivikkoisten alueiden varjoisista osista, laitumilta sekä avoimilta valoisilta metsäalueilta.
Lajin uhkia ovat maastopalot, niin luonnolliset kuin ihmisenkin aiheuttamat. Esimerkiksi Peloponnesoksen vuoden 2007 maastopalojen vaikutuksia lajiin ei ole tutkittu. Myös eukalyptuspuiden istutus vaikuttaa lajiin.
Naamiotornipöllö
Naamiotornipöllö ("Tyto novaehollandiae") on tornipöllöjen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uusi-Guineassa.
Sen elinpiiriä ovat lauhkeat, subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat metsät, kuivat ja kostea pensastot ja kuivat arot.
Se painaa keskimäärin 600 grammaa.
Naamiotornipöllöllä on kuusi vahvistettua alalajia:
Valkoista sydämenmuotoista naamaa ympäröi ruskeat höyhenet. Höyhenpeite on ruskea paitsi vaaleanharmaita täpliä yläselässä. Etupuoli on valkoinen ja siinä on ruskeita täpliä. Silmien väri vaihtelee mustasta tummanruskeaan. Naaraat ovat uroksia tummempia.
Linnun sukupuolet ovat hyvin erinäköisiä. Uros painaa 420–800 grammaa, naaraat ovat huomattavasti suurempia ja painavat 545–1 260 grammaa. Urokset ovat 33–41 senttimetriä pitkiä, naaraat 39–50 senttimetriä. Eteläisten naaraiden siipiväli on jopa 128 senttimetriä. Tyypilliseen tapaan tropiikin linnut ovat paljon pienempiä kuin lauhkeiden seutujen linnut. Suurin alalajeista on siten "T. n. castanops".
Naamiotornipöllö elää metsäisessä pensastossa. Australiassa niitä tavataan harvoin kauempaa kuin 300 kilometrin päässä rannikolta. Ne oleilevat ja pesivät suurissa puunkoloissa lähellä lehvästöä. Ne ovat yölintuja ja saalistavat jyrsijöitä, matelijoita, lintuja, hyönteisiä ja pussimäyriä. Pöllön populaatio Australian mantereella on pienenemässä, ja joissakin valtioissa se on suojeltujen lajien luettelossa. Ne ovat paikkalintuja, ja ne pysyttelevät samalla alueella koko elinaikansa.
Ne pesivät ympäri vuoden, kun olosuhteet ovat suosiolliset. Pesä on yleensä ontossa puussa, ja siinä on multaa, lehtikariketta tai hiekkaa. Puuttoman Nullarborin tasangon hävinnyt populaatio käytti pesintään maanalaisia onkaloita ja kallionkoloja. Naaras munii kaksi kolme munaa ja hautoo niitä koiraan hankkiessa syötävää. Poikaset ovat valkoisia tai vaaleita, kun niille kasvaa höyhenet. Ne lähtevät pesästä kahden tai kolmen kuukauden ikäisinä mutta käyvät vanhempien ruokittavina vielä kuukauden verran ennen kuin itsenäistyvät.
Naamiotornipöllön populaatio on Australian mantereella supistumassa, ja laji on useissa valtioissa suojeltujen lajien luettelossa.
Victoriassa se on uhanalaisten luettelossa, ja sille valmistellaan Flora and Fauna Guarantee Act 1988 -asetuksen mukaisia toimenpiteitä.
Idrissa Ouédraogo
Idrissa Ouédraogo (21. tammikuuta 1954 Banfora, Ranskan Ylä-Volta – 18. helmikuuta 2018 Ouagadougou, Burkina Faso) oli burkinafasolainen elokuvaohjaaja. Ouédraogon ohjaama elokuva "Tilaï" voitti vuonna 1990 Cannesin elokuvajuhlilla Grand Prix -palkinnon.
Umpah-pah
Umpah-pah (ransk. "Oumpah-Pah") on piirtäjä Albert Uderzon ja käsikirjoittaja René Goscinnyn vuonna 1951 luoma ranskalainen sarjakuva. "Umpah-pah" sijoittuu 1700-luvun Pohjois-Amerikkaan. Tarinoissa seikkailevat jalo, konstailematon ja roteva intiaani Umpah-pah, joka kuuluu shava-shava-heimoon, ja hänen hienohelmainen ystävänsä, ranskalainen upseeri, kreivi Olvin Janoisin.
Goscinny ja Uderzo tekivät viisi "Umpah-pah"-tarinaa vuosien 1958–1961 aikana. Ne julkaistiin aluksi belgialaisessa "Tintin"-lehdessä ja myöhemmin albumeina.
René Goscinny ja Albert Uderzo loivat Umpah-pahin hahmon vuonna 1951 Yhdysvaltojen markkinoille. Umpah-pah oli intiaani, joka eli noissa varhaisissa sarjakuvissa nykyaikana mutta vanhoja perinteitä kunnioittaen. Goscinny ja Uderzo tekivät kuusi englanniksi käännettyä planssia sarjakuvastaan, mutta he eivät saaneet niitä myydyksi Yhdysvaltoihin. Kaksikko piti planssit kuitenkin tallessa ja aikoi palata niihin myöhemmin. Seuraavina vuosina he tekivät yhdessä monia muita sarjoja, mutta Uderzo on kertonut, että "Umpah-pah" oli heille kaikkein lähimpänä sydäntä.
Belgialainen "Tintin"-lehti palkkasi Goscinnyn 1956, ja kaksi vuotta myöhemmin lehti pyysi häntä luomaan sarjakuvan Uderzon kanssa. Goscinny ja Uderzo herättivät "Umpah-pahin" henkiin, mutta tekivät siihen joitain muutoksia. He sijoittivat tarinan siirtomaavallan ajalle 1700-luvulle ranskalais-englantilaisten siirtokuntien synnyn aikaan. Sarjasta tehtiin suurimmaksi osaksi melko realistinen, mutta esimerkiksi siinä esiintyvällä Preussin armeijalla ei todellisuudessa ollut mitään osaa Amerikan valloittamisessa. Tekijät myös lisäsivät toiseksi päähenkilöksi nuoren ranskalaisupseerin nimeltä Olvin Janoisin. "Umpah-pahin" julkaisu aloitettiin "Tintinissä" 2. huhtikuuta 1958.
Goscinny ja Uderzo tekivät vajaan kolmen vuoden aikana viisi "Umpah-pah"-seikkailua. Ensimmäisen albumin alussa shava-shavojen heimoon kuuluva roteva Umpah-pah kohtaa nuoren ranskalaisupseerin Olvin Janoisimman. Heidän seikkailujensa juoni jatkuu luontevasti kaikkien viiden albumin läpi.
Tekijät siirtyivät "Tintinistä" uuteen "Pilote"-nuortenlehteen, ja koska sopimus kustantamon kanssa kielsi "Umpah-pahin" aloittamisen toisessa lehdessä, tekijät lopettivat sen ja keskittyivät "Asterixiin". Umpah-pahin seikkailuissa olikin jo ollut nähtävissä paljon "Asterixin" huumoria, teemoja ja piirrostyyliä.
"Umpah-pahia" julkaistiin suomeksi ensi kerran vuosina 1973–1974 ilmestyneessä "Zoom"-sarjakuvalehdessä, joka ehti julkaista neljä ensimmäistä tarinaa. Sanoma julkaisi kaikki tarinat albumeina vuosina 1976–1977, jolloin myös viides seikkailu suomennettiin. Sarjan suomensivat Mary A. Wuorio ja Outi Walli.
Samedan
Samedan on kunta Itä-Sveitsissä, Graubündenin kantonissa. Samedanissa on runsaat 3 000 asukasta. Samedan sijaitsee Tonavan alkujoen Innin varrella, Engadinin laaksossa. Kunta koostuu kahdesta erillisestä osasta; eteläinen alue on lähinnä vuoristoa ja siellä sijaitsee seudun ja koko kantonin korkein vuori Piz Bernina.
Kunnan pääkieli on saksa, sillä 43 % asukkaista puhui sitä pääkielenään vuonna 2000, mutta retoromaaninkielisten osuus on myös merkittävä (32 %).
Matkailulla on Samedanissa pitkät perinteet: ensimmäinen hotelli rakennettiin 1830-luvulla, ensimmäinen golfkenttä avattiin vuonna 1893 ja Albulan rautatie yhdisti Samedanin pohjoiseen vuonna 1903.
Samedan on Engadinin alueen liikenteen solmukohta. Innjoen varressa kulkeva päätie 27 () kulkee kunnan läpi. Myös Berninasolan ylittävän ja Italiaan kulkevan päätien 29 lähtöpiste on Samedanissa.
Samedanista on junayhteys muun muassa kantonin pääkaupunkiin Churiin, Celerinan kautta Sankt Moritziin, Pontresinan ja Berninasolan kautta Italian Tiranoon sekä Engadinin laakson itäosiin. Matkailujunat Glacier Express ja Bernina Express kulkevat Samedanin kautta.
Samedanissa on Euroopan korkeimmalla sijaitseva (1 707 m mpy.) kansainvälinen lentokenttä, jonne on tilaus- ja yksityisliikennettä.
Karl Gnädinger
Karl Gnädinger (5. marraskuuta 1905 – 12. maaliskuuta 1995) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Freiburg im Breisgaun arkkihiippakuntaan 16. maaliskuuta 1930 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Celerinan titulaaripiispaksi 5. marraskuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. tammikuuta 1961. Pääkonsekraattorina toimi Hermann Josef Schäufele, jota avustivat Wilhelm Sedlmeier ja Joseph Maria Reuss.
Gnädinger osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja jäi eläkkeelle 30. joulukuuta 1980.
Albano Bortoletto Cavallin
Albano Bortoletto Cavallin (25. huhtikuuta 1930 – 1. helmikuuta 2017) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Curitiban arkkihiippakuntaan 6. joulukuuta 1953 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Aquae Novae in Numidian titulaaripiispaksi 14. kesäkuuta 1973. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pedro Antônio Marchetti Fedalto, jota avustivat Geraldo Fernandes Bijos ja Jerônimo Mazzarotto.
Bortoletto Cavallin sai 24. lokakuuta 1986 nimityksen Guarapuavan hiippakunnan piispaksi ja 11. maaliskuuta 1992 Londrinan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 10. toukokuuta 2006.
Peter Holiday
Peter Holiday (s. 11. tammikuuta 1952 Durban) on eteläafrikkalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Johannesburgin hiippakuntaan 10. joulukuuta 1992 ja nimitettiin Kroonstadin hiippakunnan piispaksi 1. huhtikuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jabulani Adatus Nxumalo, jota avustivat Stephen Brislin ja Buti Joseph Tihagale.
Afrikanviitapöllö
Afrikanviitapöllö ("Phodilus prigoginei") on tornipöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa. Se on tavattu myös Burundissa ja Ruandassa, mutta alkuperä on tuntematon.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat vuoristometsät ja subtrooppiset ja trooppiset aroylängöt.
Sen pituus on 23–29 cm. Se on hyvin kaunis pähkinänruskea pöllö. Vain naaras on kuvattu. Se on punaruskea päältä, alta vaaleampi, vivahtaa oranssiin. Sen naamakiehkura on soikea, silmät tummat. Sen ääni saattaa olla pitkää, valittavaa vihellystä, mutta vaatii vielä vahvistusta.
Sen tyyppinäyte on peräisin vuodelta 1951 Muusista Itombwevuorilta Kongon demokraattisesta tasavallasta, eikä sitä ollut sen jälkeen nähty uudestaan ennen kuin vuonna 1996 jäi naaras verkkoon. Populaation suuruudeksi arvioidaan 9 360 yksilöä.
Afrikanviitapöllö sijoitetaan toisinaan sukuun "Tyto", tornipöllöt.
Stephen Brislin
Stephen Brislin (s. 24. syyskuuta 1956) on eteläafrikkalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Kroonstadin hiippakuntaan 19. marraskuuta 1983 ja nimitettiin sen piispaksi 17. lokakuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. tammikuuta 2007. Pääkonsekraattorina toimi Jabulani Adatus Nxumalo, jota avustivat Hubert Bucher ja Zithulele Patrick Mvemve.
18. joulukuuta 2009 Brislin sai nimityksen Kapkaupungin arkkipiispaksi.
Hubert Bucher
Hubert Bucher (s. 21. kesäkuuta 1931 Regensburg) on eteläafrikkalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1957 ja nimitettiin Bethlehemin hiippakunnan piispaksi 9. joulukuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. maaliskuuta 1977. Pääkonsekraattorina toimi Peter Fanyana John Butelezi, jota avustivat Joseph Patrick Fitzgerald ja Vinzenz Guggenberger.
Bucher jäi eläkkeelle 31. joulukuuta 2008.
Vellu Saarela
Veli-Matti ”Vellu” Saarela on suomalainen trikkaaja Tampereelta, joka on noussut maailman huipulle lajissaan. Yhtenä lajin tunnetuimmista pioneereista monet hän on videoillaan, esiintymällä ja opettamalla inspiroinut lajin pariin tuhansia harrastajia ympäri maailmaa ja vaikuttaa nykyään kehittämällä trikkausta esittävän taiteen suuntaan yhdessä perustamansa VellusTa Tricking Teaminsa kanssa. VellusTa Tricking Teamin esiintyjät ovat esittäneet yhteensä yli 2500 esitystä ja ovat maailman menestynein esiintyvä trikkausryhmä. Viimeisen 10:n vuoden aikana tiimin jäsenet ovat ottaneet osaa yli 100:aan trikkaus- ja akrobatiatapahtumaan ympäri maailmaa kutsuvieraina ja ovat työskennelleet yli 25:ssä maassa mukaan lukien useimmat Euroopan maat, Pohjois-Amerikka, Arabiemiraatit, Kiina, Japani, Korea, Bahrain, Qatar, Turkmenistan ja Azerbaijan.
Saarela aloitti trikkauksen 12-vuotiaana, kun hänen kaverinsa näytti netistä videoita, jossa miehet tekivät voltteja hurjalla tahdilla. Hän innostui niin, että halusi oppia itse. Hän harjoitteli pitkäjänteisesti Tampereen liikuntatiloissa kunnes voitti Trikkauksen epäviralliset Euroopan mestaruudet vuosina 2009 ja 2011. Hän oli toinen ihminen maailmassa, joka teki tuplavoltin kokokierteellä taaksepäin yhdellä jalalla ja on vieläkin maailman ainoa henkilö, joka on tehnyt tuplagainerin eli tuplavoltin taaksepäin yhdeltä jalalta (2011). Saarela oli maailman 4. ensimmäinen ihminen joka onnistui trikkauksen legendaarisimmaksi nousseessa liikkeessä, triplacorkissa, 14. marraskuuta 2010.
Manuel Cerón
Manuel Cerón (1825 – 9. toukokuuta 1880) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin 28. helmikuuta 1879 Cartagenan piispaksi; hänet konsekroi 17. elokuuta Vicente Arbeláez Gómez. Hän kuoli seuraavana vuonna virassa.
Kreikansammakko
Kreikansammakko ("Rana graeca") on Balkanin niemimaalla elävä sammakkolaji.
Kreikansammakko on väriltään ruskea, punertava, harmaa, kellertävä tai oliivinvärinen. Tavallisesti ruumiissa on myös tummanruskeita täpliä. Kreikansammakon maha on vaalea ja enimmäkseen täplätön. Ruumis on suhteellisen litteä ja leveä. Sammakon kuono on suhteellisen pyöreä ja lyhyt. Lajin koirasyksilöt muuttuvat mustanruskeiksi lisääntymiskaudella. Lajilla on vain yksi lisääntymiskausi vuodessa, ja se alkaa pian talvihorroksesta heräämisen jälkeen helmikuussa ja päättyy huhtikuussa. Kreikansammakko on lisääntymiskykyinen kolmannen horroksen jälkeen.
Kreikansammakon levinneisyysalueeseen kuuluvat Balkanin niemimaalla sijaitsevat Bosnia ja Hertsegovinan kaakkoisosat, Serbian lounais- ja eteläosat, Kosovo, Montenegro, Makedonia ja Albania kokonaisuudessaan, suurin osa Kreikasta sekä Bulgarian lounais- ja eteläosat. Laji on edellämainittujen maiden kotoperäinen laji. Kreikansammakko elää 200–2 000 metrin korkeudessa merenpinnasta. Toisinaan lajia tavataan kuitenkin myös alemmilta seuduilta ja jopa merenpinnan tasolta.
Laji viihtyy lehti- ja sekametsissä sekä kukkuloilla ja laaksoissa sijaitsevissa varjoisissa, läpi vuoden virtaavissa kylmä- ja kirkasvetisissä pienissä puroissa ja joissa sekä lähteissä. Kreikansammakko elää veden äärellä läpi vuoden, ja poistuu harvoin kauas vesistöistä. Tällöinkin se poistuu usein sateen jälkeen tai yöaikaan. Tällaisissa vesistöissä kreikansammakko myös lisääntyy ja niissä myös sen toukat kehittyvät. Myös niityt ja nummet kuuluvat lajin elinympäristöön. Kreikansammakko välttelee alueita, joilla on kuumaa ja kuivaa sekä alueita, joiden talvet ovat ankaria ja pitkiä.
Kreikansammakon uhkia ovat sille sopivien elinympäristöjen häviäminen johtuen esimerkiksi kosteikkojen kuivauksesta, patojen rakentamisesta ja maastopaloista. Myös saastuminen tuhoaa joillain alueilla lajin elinympäristöjä.
Boryspil
Boryspil () on kaupunki Ukrainan Kiovan alueella, 35 kilometriä maan pääkaupungin Kiovan keskustasta itään. Se on Kiovan esikaupunki ja tunnettu Boryspilin kansainvälisen lentoaseman, Kiovan päälentoaseman sijaintipaikkana.
Borispil on asukasluvultaan Kiovan alueen kolmanneksi suurin kaupunki ja hallinnollisesti itsenäinen, Kiovan alueen kuntatason yksikkö. Boryspilin kaupunki toimii myös ympäröivän Boryspilin piirin hallintokeskuksena. Vuonna 2010 kaupungissa asui 58 200 ja ympäröivässä piirissä 52 400 henkeä.
Kaupunki on tunnettu erityisesti maan tärkeimmän lentoaseman, Kiovan Boryspilin kansainvälisen lentoaseman sijaintipaikkana. Lentoaseman terminaalialue ja kahdesta pääkiitotiestä toinen sijaitsee Boryspilin kaupungin puolella; toinen kiitotie jää Boryspilin piirin puolelle. Maantieyhteyksistä tärkeimpiin kuuluu kaupungin keskustan läpi kulkeva Ukrainan valtatie M03, joka johtaa Kiovasta itään Poltavaan ja Harkovaan ja edelleen Venäjän rajalle. Tämä valtatie on samalla osa pidempää eurooppatietä . Kaupungin pohjoisosassa on Kiovasta itään johtavan pääradan varrella sijaitseva Boryspilin rautatieasema. Asemalle liikennöidään erityisesti lähiliikenteen junilla.
Pro Mazda Championship
Pro Mazda Championship (aiemmin tunnettu nimellä Star Mazda Championship) on yhdysvalloissa ajettava formulasarja. Sarja perustettiin vuonna 1991. Sarjassa ajetaan Formula Mazda-luokan autoilla ja Mazdan moottoreilla. Renkaat toimittaa Goodyear. Sarjassa jaetaan pisteitä 35 parhaalle järjestyksessä 44, 40, 37, 34, 32, 30 ... 1.
Sarja toimii nykyään yhteistyössä IndyCar-sarjan kanssa.
Lappeenrannan Isku
Lappeenrannan Isku -81 on lappeenrantalainen lentopalloiluun erikoistunut urheiluseura. Se on aloittanut toimintansa vuonna 1981 nimellä Skinnarilan Urheilijat -81. Alun perin se toimi yleisseurana lajivalikoimassaan lentopallo, jalkapallo, naisvoimistelu, jääkiekko, kaukalopallo sekä kuntoliikunta. Vuodesta 1986 lähtien seura on panostanut lähinnä lentopalloon. Nykyinen nimi, Lappeenrannan Isku -81, otettiin käyttöön vuonna 2011, koska sen koettiin kuvaavaan paremmin seuran nykyistä toimintaa. Iskulla on edustusjoukkueet sekä miehissä että naisissa ja molemmat seurat pelaavat 2-sarjassa.
Seuran kotisivut
Joseph Dixon
Joseph Dixon (1. helmikuuta 1806 – 29. huhtikuuta 1866) oli irlantilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1829 ja nimitettiin Armaghin arkkihiippakunnan arkkipiispaksi 4. lokakuuta 1852. Piispaksi konsekroinnin suoritti 21. marraskuuta Paul Cullen.
Dixon kuoli 60-vuotiaana virassa.
Gerard Clifford
Gerard Clifford (24. kesäkuuta 1941 Lordship – 12. joulukuuta 2016) oli irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Armaghin arkkihiippakuntaan 18. kesäkuuta 1967 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Hieronin titulaaripiispaksi 25. maaliskuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Cahal Brendan Daly, jota avustivat Emanuele Gerada ja Francis Joseph MacKiernan.
Joutsitunturi
Joutsitunturi sijaitsee Suomen Lapissa, Sallan pohjoisosassa. Tunturin korkeus on 537 m (m.p.y.). Joutsitunturi on pyöreälakinen, jonka laki on tasaista nummea, jossa kasvaa vaihtelevasti tunturikoivua.
Jyväslentis
JyväsLentis on jyväskyläläinen lentopalloon erikoistunut urheiluseura. Se on perustettu vuonna 2006 tavoitteenaan laaja ja monipuolinen junioritoiminta lentopallon saralla. Kaudella 2014-2015 Jyväslentiksellä on juniorisarjojen lisäksi kaksi joukkuetta naisten 2-sarjassa. Jyväslentiksellä on yhteistyösopimus Huki Jyväskylän kanssa.
Jyväslentis järjestää kesäisin beach volley -toimintaa sekä lapsille ja nuorille että aikuisille. Seura ylläpitää myös kesätoiminnan keskuksena toimivan Tuomiojärven uimarannan kahvilaa. Jyväslentiksen kesätoiminta tapahtuu JKL Beach nimen alla.
Aroniádika
Aroniádika () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 77 (vuonna 2011).
Aroniádika muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αρωνιαδίκων, "Topikí Koinótita Aroniadíkon"), johon kuuluu varsinaisen Aroniádikan kylän lisäksi Pitsinádes. Koko yhdyskunnan väkiluku on 98. Kylä sijaitsee merkittävässä risteyskohdassa Kytheran saaren keskellä, ja sen lähellä sijaitsevat Pitsinádeksen lisäksi Vamvakarádikan, Kastrisiánikan, Aloïziánikan, Friligkiánikan kylät. Aroniádikassa on kahviloita ja ravintoloita.
Aroniádikan arkkitehtuuri muistuttaa eteläisen Peloponnesoksen Mánin niemimaan arkkitehtuuria. Kytheran kylistä Aroniádika yhdessä Chóran, Kastrisiánikan, Káto Chóran ja Mylopótamoksen kylien kanssa on rekisteröity ”perinteisiksi kyliksi” eli ne edustavat hyvin kreikkalaista arkkitehtuuria ja ovat osa kulttuuriperintöä. Viranomaiset pyrkivät suojelemaan näiden kylien arkkitehtuuria sekä edistämään kylien asemaa ja houkuttelevuutta.
IFK Lepplax
IFK Lepplax on Pedersörestä kotoisin oleva jääkiekkoseura, jonka edustusmiehistö pelaa tällä hetkellä II-divisioonassa. IFK Lepplax perustettiin vuonna 1974. Sen B-juniorit pelaavat III-divisioonassa. IFK Lepplaxin B2-nuoret voittivat SM-pronssia vuonna 2008. Parhaimmillaan edustusjoukkue on pelannut II-divisioonaa 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Tuolloin sarja oli vielä Suomen kolmanneksi korkein.
IFK Lepplaxin nykyinen kotiareena Anders Wiklöf Arena rakennettiin Pedersören Sursikin koulukeskuksen yhteyteen vuonna 2008. Se sai nimensä liikemies Anders Wiklöfin mukaan ja hallin teräsrungon toimitti Wiklöf Holdingin tytäryhtiö Best-Hall.
Pedersören kunnan enemmistökieli on ruotsi, joten useimmat IFK Lepplaxin kasvatit ja nykyiset pelaajat ovat suomenruotsalaisia. Joukkueen kasvateista maalivahti Fredrik Norrena on pelannut NHL:ssä ja miesten arvokisoissa asti. Hän pelasi IFK Lepplaxissa miesten pelejä ennen siirtymistään ammattilaiseksi. Nykyisistä seuran kasvattamista ammattilaispelaajista Marcus Fagerudd (Luleå HF), Robert Nyholm (HIFK) ja Filip Riska (JYP) siirtyivät jo juniori-iässä muualle.
Milanon triennaali
Milanon triennaali () on merkittävä ja kansainvälinen taideteollisuusnäyttely ja tapahtuma. Tapahtuma järjestetään nykyään joka kolmas vuosi Milanossa Italiassa.
Milanon triennaalli perustettiin 31.6.1931 jatkamaan aiemmin Monzassa pidetyistä taideteollisuusnäyttelyiden seuraajaksi. 
Toisen maailmansodan aikana oli triennaaleissa tauko, mutta muuten Milanon triennaalit jatkuivat keskeytymättömänä aina vuoteen 1973. Tämän jälkeen näyttelyitä on pidetty vaihtelevasti.
Vuonna 1947 suunnittelija milansese Gualtiero Galmanini, jonka kanssa hän yhteistyötä fifties Piero Portaluppi eri tuotantoja oli suunnittelija pääportaikon kahdeksannen Milanon triennaalissa kanssa Luigi Pollastri.
Triennaalin pitopaikkana oli Palazzo dell Arte al Parco, joka on rakennettu vuosina 1931-1933.
Suomi on osallistunut Milanon Triennaaliin ensimmäisestä pitokerrasta 1931 alkaen. 
Ainakin seuraavat suomalaiset muotoilijat on palkittu palkinnoin triennaalissa:
Azamara Quest
Azamara Quest on Maltan lipun alla purjehtiva loistoristeilijä.
Aluksen konehuoneessa syttyi tulipalo 31. maaliskuuta 2012 sen ollessa risteilyllä Filippiinien vesillä. Alus ajelehti ohjauskyvyttömänä. Laivalla on 600 matkustajaa ja yli 400-henkinen miehistö, ja se lähti Hongkongista 17 päivän mittaiselle risteilylle 26. maaliskuuta 2012. Aluksella saatiin yksi kone toimimaan ja se lähti hitaasti kohti Malesiaa, jonne se saapui Malesiaan Borneon saarelle Sandakanin satamaan myöhään illalla 1. huhtikuuta.
Laivan omistaa Yhdysvaltalainen Azamara Club Cruises.
Scuol
Scuol (, ) on kunta Itä-Sveitsissä, Graubündenin kantonissa. Scuol on Unterengadinin taloudellinen keskus ja Innin hallintoalueen keskuspaikka. Scuolissa on noin 2 400 asukasta.
Scuol sijaitsee Tonavan alkujoen Innin varrella, Engadinin laaksossa. Kunnan virallinen kieli on ollut retoromaani vuodesta 1970, jota ennen kunta oli kaksikielinen (retoromaani/saksa). Vuonna 2000 Scuolin asukkaista oli retoromaaninkielisiä 53 % ja saksankielisiä 42 %.
Scuolissa on ollut pysyvää asutusta ainakin 1 500 vuotta. Varhaisimmat rakennuslöydöt ovat peräisin prossiajalta 1400–1200 eaa.
Scuolin seudulla on kuumia lähteitä, joiden ansiosta alue on ollut matkailukohde 1860-luvulta alkaen. Talviurheilukeskus Scuol on ollut 1950-luvulta lähtien.
Innjoen vartta kulkeva päätie 27 () kulkee kunnan läpi. Rhätische Bahnin rataverkon itäisin asema on Scuolissa. Aseman nimi on "Scuol-Tarasp", kuntanaapurusten nimien perusteella. Scuol-Taraspista on suora junayhteys Churiin sekä Oberengadiniin, Samedaniin ja Pontresinaan. Scuol on paikallisen postiautoliikenteen solmupaikka.
Luettelo pikkuplaneetoista: 230001–231000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
230001:stä ja päättyen 231000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 231001–232000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
231001:stä ja päättyen 232000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 232001–233000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
232001:stä ja päättyen 233000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 233001–234000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
233001:stä ja päättyen 234000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 234001–235000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
234001:stä ja päättyen 235000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 235001–236000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
235001:stä ja päättyen 236000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 236001–237000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
236001:stä ja päättyen 237000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 237001–238000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
237001:stä ja päättyen 238000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 238001–239000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
238001:stä ja päättyen 239000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 239001–240000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
239001:stä ja päättyen 240000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Haukivuoren Kisailijat
Haukivuoren Kisailijat, lyhenne Haki, on Mikkelissä, entisen Haukivuoren kunnan alueella toimiva urheiluseura. Seura on perustettu vuonna 1945 ja sen lajivalikoiman rungon ovat aina muodostaneet yleisurheilu ja lentopallo. Nykyisin Hakin jäsenmäärä on noin 150 ja lentopallon ja yleisurheilun lisäksi sen lajivalikoimiin on tullut hiihto, suunnistus ja tennis.
Anton Sitt
Anton Sitt (24. joulukuuta 1847 Praha – 19. huhtikuuta 1929 Kauniainen) oli viulutaiteilija ja ensimmäisiä Suomessa toimineita viulunsoiton opettajia.
Sittin isä oli unkarilainen viulujen rakentaja Anton Szytt. Sitt opiskeli Prahan konservatoriossa viulunsoittoa ja sävellystä ja sai koulusta päästötodistuksen vain 16-vuotiaana. Toimittuaan viulunsoittajana useissa eri orkestereissa Saksassa hän siirtyi soittamaan Göteborgiin. Konserttimatkoillaan hän saapui Helsinkiin, missä hänelle esitettiin kutsu tulla viulunsoiton opettajaksi 1882 perustettuun Musiikkiopistoon. Vuodesta 1885 hänestä tuli myös Robert Kajanuksen johtaman Filharmonisen seuran orkesterin konserttimestari. Sitt toimi tässä tehtävässä orkesterissa ja sen seuraajissa nelisenkymmentä vuotta. Samalla hän opetti Musiikkiopistossa suuren joukon viulutaiteilijoita, mitä ei ollut Suomessa aikaisemmin tehty.
Sittin puoliso vuodesta 1881 oli Sima Wekowsky (k. 1945).
Raahen Lentopallo
Raahen Lentopallo, lyhenne RaLepa, on raahelainen lentopalloseura, joka on perustettu vuonna 1989. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi vielä kaudella 2010-2011 2-sarjaa, jonka jälkeen edustustoiminnasta luovuttiin ja nykyisin miesten joukkue kilpailee Raahen seutukunnan alueella pelattavassa harrastesarjassa.
Seuran kotisivut