Jekaterina Daškova
Jekaterina Romanovna Daškova (, omaa sukua Vorontsova, Во́ронцова; 28. maaliskuuta 1743 tai 1744 Pietari – 16. tammikuuta 1810 Moskova) oli venäläinen ruhtinatar ja kulttuuri- ja tiedevaikuttaja. Hän välitti eurooppalaista valistusajattelua ja tieteitä Venäjälle ja esitteli ulkomaan vuosinaan venäläistä kulttuuria Euroopassa. Hän toimi 11 vuoden ajan Pietarin tiedeakatemian johtana.
Jekaterina Daškova syntyi vaikutusvaltaiseen, hovia lähellä olevaan Vorontsovin aatelissukuun. Hän menetti äitinsä varhain, eikä hänen isänsä kreivi Roman Vorontsov ollut kiinnostunut lapsistaan. Hän kasvoi setänsä, keisarinna Elisabetin korkeimman virkamiehen, valtionkansleri Mihail Vorontsovin kodissa, mahtipontisessa palatsissa Sadovajakadulla Pietarissa.
Jekaterina sai ajalle tyypillisen aatelisneidon kasvatuksen. Hän osasi kotikielensä ranskan lisäksi saksaa ja italiaa. Hänen veljensä saivat hyvän koulutuksen parhaissa sisäoppilaitoksissa, veli Alexander opiskeli jopa Versaillesin palatsissa. Veljille tilattiin kirjoja Euroopasta. Jekaterinasta kasvoi intohimoinen lukija ja nopeasti hänellä oli 900 niteen kirjasto. Vorontsovien palatsissa hän tapasi politiikan ja tiedemaailman johtajia ja ulkomaisia lähettiläitä. Jekaterina hämmästytti keskustelutaidoillaan ja älyllään. Jekaterina kiinnostui valistusajattelijoiden teoksista ja luki Montesquieuta, Voltairea ja Rousseauta, josta ei kuitenkaan pitänyt. Hänestä kasvoi valistusajan liberaalin älymystöeliitin edustaja. Vuonna 1759 Jekaterina Romanovna avioituu ruhtinas Mihail Daškovin kanssa.
Talvella 1758 Daškova tapaa Vorontsovin palatsissa suuriruhtinatar Jekaterina Aleksejevnan, tulevan keisarinna Katariina II:n, johon tutustuu paremmin kesällä 1761 viettäessään kesää Vorontsovien datsalla, Suomenlahden rannalla, aivan suuriruhtinasperheen kesäasunnon Oranienbaumin naapurina. 
Vuonna 1762 Daškovalla on osuutensa Katariina II:n valtaan nostaneeseen palatsivallankumoukseen, mutta hän lienee ymmärtänyt roolinsa todellista suuremmaksi ja joutui pian epäsuosioon. Jäätyään 20-vuotiaana leskeksi ja yksin kahden lapsensa kanssa Daškova vetäytyy viideksi vuodeksi hovielämästä maaseutukartanoonsa.
Vuosina 1769–1771 Daškova matkusteli ulkomailla, Reinin laaksossa, Frankfurtissa, Berliinissä ja Genevessä, missä hän vieraili pidempään Voltairen luona. Paluu Pietariin ei ollut helppo, sillä kaupungilla huhuttiin häntä vastaan . Sittemmin hän vietti seitsemän vuotta (1775–1782) eri puolilla Eurooppaa. Hän järjesti pojalleen Pavelille maisteriopinnot Edinburghin yliopistoon, joka oli yksi keskeisimpiä valistusajan yliopistoja. Edinburghissä hän tapasi viikottain tunnettuja poliitikkoja, kirjailijoita ja tiedemiehiä kuten Adam Smithiä ja yliopiston rehtori, historioitsija William Robertsonia. Daškova matkusti poikansa ja tyttärensä kanssa Irlannissa, Englannissa ja Lontoossa, Hollannissa, Brysselissä, Saksan eri valtioissa, Italian ruhtinashoveissa, Wienissä ja Ranskassa. Heidät otettiin hyvin vastaan hoveissa, tiedepiireissä ja taidesalongeissa. He tutustuivat valistuksen hengessä museoihin, arkeologisiin kaivauksiin, yliopistoihin, tiedeseuroihin, kouluihin ja sairaaloihin. Pariisissa Daškova keskusteli ensyklopedisti Denis Diderot'n kanssa sekä tapasi vuonna 1781 amerikkalaisen Benjamin Franklinin, jonka kanssa kävi pitkään kirjeenvaihtoa.
Palattuaan Venäjälle vuonna 1782 Daškova pääsi jälleen keisarinnan suosioon, ja tämä lahjoitti Daškovalle Valko-Venäjältä maakartanon ja 2500 maaorjaa. Katariina II:sen tavoitteena oli kehittää Venäjästa moderni valtio siellä harjoitettavien tieteiden avulla, mutta maaorjuuden ylläpitämistä hän kannatti. Ulkomailta Daškova oli raportoinut säännöllisesti kirjeitä kirjoittamalla Katariina II:selle eurooppalaisesta tieteestä ja taiteesta. Hänelle oli muodostunut laajat ja monipuoliset suhteet valistusajan tärkeimpiin tiedepiireihin.
Vuonna 1783 Katariina II nimittää Daškovan Pietarin tiedeakatemian johtajaksi ja samaan aikaan ranskalaisen esikuvan mukaan perustetun Venäjän akatemian johtajaksi. Daškovalla ei ollut tieteellistä koulutusta, joten hän ymmärsi tehtäväkseen ennen muuta Tiedeakatemian toiminnan organisoinnin ja edistämisen. Hän vaikutti menestyksekkäästi Tiedeakatemian kirjaston, arkiston, laboratorion ja tieteellisen henkilökunnan olojen kehittämiseksi.
Vuonna 1789 Benjamin Franklin nimitti Daškovan Amerikan ensimmäisen tieteellisen seuran American Philosophical Societyn kunniajäseneksi .
Daškova perusti "Sobesednik ljubitelei russkogo slova" (1783–1784) ja "Novyje ježemesjatšnyje sotšinenija" (1786–1794) -lehdet ja kehitti venäjänkielistä tieteellistä toimintaa. Hänen kaudellaan julkaistiin Mihail Lomonosovin kootut teokset. Hänen aloitteestaan julkaistiin kuusiosainen venäjän kielen sanakirja "Slovar Akademii Rossijskoi" (1789–1794).
Vuonna 1796 Katariina II kuolee ja valtaan nousee isänsä Pietari III:nnen syrjäyttämisestä ja murhasta katkeroituntut Paavali I. Liberaalin älymystön asema vaikeutuu ja Paavali I erotti Daškovan tehtävistään Keisarillisessa Tiedeakatemiassa. Daškova joutuu maansisäiseen karkotukseen poikansa Pavelin omistamaan kylään, Trotskojeen, noin 200 km Moskovasta lounaaseen.
Tiedeakatemian vuosinaan Daškova toimitti lehtiä ja julkaisusarjoja, kirjoitti esseitä, käänsi venäjäksi Helvetiusta, Voltairea ja David Humea. Hänen laajaa kirjeenvaihtoaan on julkaistu.
Daškovan kirjallisesta tuotannosta merkittävimmät ovat hänen alun perin ranskaksi kirjoittamansa "Muistelmat", joissa kuvataan Pietari III:n valtakautta ja Katariina II:n valtaannousua, venäläisen aatelisnaisen elämää valistusajan Venäjällä, työskentelyä Tiedeakatemiassa ja tunnettuja venäläisiä ja eurooppalaisia vaikuttajia sekä hänen kokemuksiaan ulkomaanvuosilta.
Pietarissa on Daškovan vuonna 1783 rakennuttama klassistinen huvila, jonka suunnittelijana pidetään Giacomo Quarenghia. Moskovassa toimii vuonna 1992 perustettu Jekaterina Daškovalle nimetty humanistinen instituutti.