hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Irákleia (Sérres)
Irákleia () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Ηρακλείας, "Dímos Irakleías"), joka sijaitsee Sérresin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 448,8 neliökilometriä ja väkiluku 21 145. Varsinaisen Irákleian kaupungin väkiluku on 3 786 (vuonna 2011).
Nykyinen Irákleian kunta muodostui, kun Irákleia, Skotoússa ja Strymonikó yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Irákleian kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Néa Zíchni
Néa Zíchni () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Νέας Ζίχνης, "Dímos Néas Zíchnis"), joka sijaitsee Sérresin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 405,6 neliökilometriä ja väkiluku 12 397. Varsinaisen Néa Zíchnin kaupungin väkiluku on 2 530 (vuonna 2011).
Nykyinen Néa Zíchnin kunta muodostui, kun Néa Zíchni ja Alistráti yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Néa Zíchnin kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Salli Lund
Salli Lund, o. s. "Hill", aikaisemmin "Mäkelä" (12. joulukuuta 1902 Oulu – 23. kesäkuuta 1979 Sortavala) oli suomalaissyntyinen Karjalan tasavallassa asunut toimittaja ja runoilija.
11-lapsiseen perheeseen syntyneen Lundin vanhemmat olivat perämies Matti Mäkelä (1850–1929) ja Kaisa Kristiina Sankilampi (1860–1938). Lund kävi kansakoulun ja oli sitten vuodesta 1920 alkaen Osuusliike Arinan palvelyksessa myyjänä. Lund muutti 1927 Suomesta Kanadaan ja sieltä edelleen 1932 Neuvosto-Karjalaan. Hän työskenteli apuhoitajana ja sittemmin Totuus-lehden oikolukijana. Toisen maailmansodan aikana Lund oli evakossa Uralin alueella ja oli työssä kolhoosissa ja paperikombinaatissa. Lundin aviomies Väinö Lund kuoli lavantautiin ja lapset tytär Raija ja poika Reijo kuolivat aliravitsemukseen. Perheensä menettänyt Lund palasi 1944 Petroskoihin ja toimi sitten ensin entisessä työssään oikolukijana ja sittemmin Karjala-kustantamon toimittajana. Lundista tuli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen 1970.
Salli Lund oli naimisissa vaasalaisen Väinö Lundin kanssa ja myöhemmin Polvijärvellä syntyneen Jukka Hillin kanssa.
Paionía (kunta)
Paionía ( eli Δήμος Παιονίας, "Dímos Paionías") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Kilkíksen alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Kunnan pinta-ala on 923,7 neliökilometriä ja väkiluku 28 493 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Polýkastro.
Paionía sijaitsee Kreikan pohjoisosassa Makedonian tasavallan rajalla. Maiden välisen rajan tärkeimpiin rajanylityspaikkoihin kuuluvat Évzonoin Tsoliádes (maantieliikenteelle) ja Eidoméni (rautatieliikenteelle) sijaitsevat kunnan alueella. Paionían kunta syntyi, kun Axioúpoli, Evropós, Gouménissa, Livádia ja Polýkastro yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunta on nimetty antiikin aikaisen Paionian alueen mukaan.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Paionían kunta muodostuu viidestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Pélla
Pélla () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Πέλλας, "Dímos Péllas"), joka sijaitsee Péllan alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 668,6 neliökilometriä ja väkiluku 63 122. Varsinaisen Péllan kaupungin väkiluku on 2 398 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Giannitsá.
Péllan kaupunki ja kunta ovat ottaneet nimensä nykyisen kaupungin paikalla sijainneelta antiikin aikaiselta Pellan kaupungilta, joka oli Makedonian valtakunnan pääkaupunki.
Antiikin ajan Pella sijaitsi nykyisen kaupungin paikalla, ja sitä on kaivettu esiin erityisesti nykyisen kaupungin länsi- ja lounaispuolella. Pella toimi Makedonian valtakunnan pääkaupunkina noin vuodesta 400 eaa., jolloin kuningas Arkhelaos siirsi hallinnon Aigaista Pellaan. Pella oli myös muun muassa Filippos II:n pääkaupunki, ja Aleksanteri Suuri syntyi siellä. Politiikan ja taiteen suhteen Pellan kulta-aikaa oli Antigonos Gonataksen hallituskausi (274–239 eaa.). Kaupunki menetti asemansa roomalaisten voitettua Makedonian Pydnan taistelussa vuonna 168 eaa. Vanha kaupunki myös tuhoutui maanjäristyksessä ensimmäisellä vuosisadalla eaa.
Roomalaiset perustivat vanhan Pellan lähelle uuden roomalaisen kolonian, Uuden Pellan. Se sijaitsi nykyisen Néa Péllan kylän paikalla, ja tällaisena Pella oli ilmeisesti olemassa vielä 500-luvulla jaa.
Nykyinen asutus on syntynyt paikalle myöhemmin. Se tunnettiin osmanivallan aikana nimellä "Ágioi Apóstoloi" (Άγιοι Απόστολοι). Kylä otti antiikin aikaisen kaupungin mukaan nimen "Pélla" (myös "Paliá Pélla", Παλιά Πέλλα, ”Vanha Pélla”) vuonna 1926. Asukasluku kasvoi, kun alueelle muutti paljon evakkoja Kreikan sotien seurauksena. Sittemmin kylä on kasvanut pieneksi kaupungiksi.
Péllan nähtävyyksiin kuuluvat antiikin Pellan arkeologinen alue, jonka pääalue sijaitsee kaupungin lounaispuolella, sekä sen löytöjä esittelevä Péllan arkeologinen museo kaupungin länsilaidalla. Kaupungissa on myös antiikin aikaan palautuva lähdekaivo ("Kríni tis Péllas") sekä Aleksanteri Suurta esittävä patsas. Kaupungin kirkko on Pyhien Apostolien ("Ágioi Apóstoloi") kirkko eli Pyhien Pietarin ja Paavalin kirkko.
Nykyinen Péllan kunta muodostui, kun Pélla, Giannitsá, Krýa Vrýsi, Kýrros ja Mégas Aléxandros yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Péllan kunta muodostuu viidestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Kustavi Kaila
Kustavi Kaila (vuoteen 1906 Johansson, 16. helmikuuta 1885 Helsinki – 9. maaliskuuta 1944 Laukaa) oli lainvalmistelija ja korkeimman oikeuden jäsen.
Kaila kuului Johansson-Kailan sukuun. Hänen isänsä oli arkkipiispa Gustaf Johansson ja äitinsä Sofia Emilia Björkman. Kaila valmistui ensin filosofian kandidaatiksi ja auskultoi opettajaksi 1906, mutta jatkoi opintojaan ja tuli 1910 molempien oikeuksien kandidaatiksi. Heinolan tuomiokunnassa työskenneltyään hän sai varatuomarin arvon 1913 ja samana vuonna hänestä tuli senaatin oikeusosaston kopisti. Korkeimman oikeuden notaariksi hänet nimitettiin 1918 ja nuoremmaksi oikeussihteeriksi seuraavana vuonna. Hän toimi myös valtiopäivillä työväenasiain- ja perustuslakivaliokunnan sihteerinä. Jo aiemmin 1917 hänestä oli tullut lainvalmisteluvaliokunnan jäsen. Hän osallistui keskeisesti Filip Grönvallin kanssa uuden avioliittolain valmisteluun, jonka mukaan puolisot olivat oikeudellisesti tasavertaisia, samoin kuin muidenkin lakien valmisteluun erityisesti avioliitto- ja lapsioikeuden alalta.
Kaila oli kiinnostunut myös rikosoikeudesta ja toimi sen tutkijana Helsingin yliopistossa 1920–1927. Hän oli mukana rikoslain uudistukseen tähdänneessä työssä 1926, joka ei kuitenkaan johtanut lain muutoksiin. Kaila julkaisi artikkeleita "Lakimies" -lehdessä, jonka toimitussihteerinä ja vuodesta 1936 myös päätoimittajana hän toimi. 1930 hänet nimitettiin Korkeimman oikeuden jäseneksi. Oiikeusneuvoksena hän puuttui myös lakikielen kehittämiseen, esimerkiksi 1943 hän julkaisi "Lakimiehessä" huomiota herättäneen artikkelin "Virkakielen rikkaruohoja". Hän työskenteli Lakikielen sanakirjan tarkastustoimikunnassa ja valvoi Matthias Caloniuksen teoksen "Praelections in iuris-prudentiam civilem" -teoksen suomentamista. Hän myös suomensi itse useita teoksia saksasta ja ruotsista.
Vapaa-ajallaan Kaila oli innokas kasvitieteen harrastaja ja kasvien keräilijä. Hänen puolisonsa vuodesta 1909 oli opettaja Ida Marja Makkonen (s. 1884). Shakkimestari, toimittaja Osmo Kaila (1916–1991) ja maanviljelyskemian ja -fysiikan professori Armi Kaila (1920–2003) olivat heidän lapsiaan.
Sintikí
Sintikí ( eli Δήμος Σιντικής, "Dímos Sintikís") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Sérresin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Kunnan pinta-ala on 1 112,4 neliökilometriä ja väkiluku 22 195 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Sidirókastro.
Sintikín kunta syntyi, kun Achladochóri, Ágkistro, Kerkíni, Petrítsi, Promachónas ja Sidirókastro yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Sintikín kunta muodostuu kuudesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Skýdra
Skýdra () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Σκύδρας, "Dímos Skýdras"), joka sijaitsee Péllan alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 239,525 neliökilometriä ja väkiluku 20 188. Varsinaisen Skýdran kaupungin väkiluku on 5 406 (vuonna 2011).
Nykyinen Skýdran kunta muodostui, kun Skýdra ja Meniída yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Skýdran kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Visaltía
Visaltía ( eli Δήμος Βισαλτίας, "Dímos Visaltías") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Sérresin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Kunnan pinta-ala on 659,2 neliökilometriä ja väkiluku 20 030 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Nigríta.
Nykyinen Visaltían kunta muodostui, kun Visaltía, Achinós, Nigríta ja Trágilos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Visaltían kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Pýdna-Kolindrós
Pýdna-Kolindrós ( eli Δήμος Πύδνας-Κολινδρού, "Dímos Pýdnas-Kolindroú") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Pierian alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Kunnan pinta-ala on 341,2 neliökilometriä ja väkiluku 15 179 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Aigínio.
Pýdna-Kolindróksen kunta syntyi, kun Aigínio, Kolindrós, Methóni ja Pýdna yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Pýdna-Kolindróksen kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Pekka Pöllä
Pekka Pöllä (10. elokuuta 1940 Inkeri – 22. maaliskuuta 1989) oli Karjalan tasavallassa asunut suomen kielellä kirjoittanut toimittaja, kääntäjä ja runoilija.
Pöllä syntyi Poritsan kylässä Leningradin alueella. Jatkosodan aikana Pöllän perhe evakuoitiin Suomeen josta Pöllä muutti myöhemmin työnhakuun edelleen Ruotsiin. Pöllä palasi 1957 Neuvostoliittoon ja asettui asumaan Petroskoihin. Hän suoritti 1970 loppututkinnon Petroskoin yliopiston suomen kielen osastolla.
Pöllä toimi Petroskoissa ensin kirjanpainajana Anohinin kirjapainossa ja sitten puuseppänä. Tämän jälkeen hän oli toimittajana Neuvosto-Karjala-lehdessä, Suomalaisessa draamateatterissa, Progress-kustantamon suomenkielisessä toimituksessa ja Punalippu-lehdessä. Pöllän ensimmäinen runo julkaistiin Punalippu-lehdessä 1958 ja hän kirjoitti lehteen runoja ja artikkeleita Petroskoin kulttuuritapahtumista käyttäen salanimeä "M. Kuisma". Pöllä oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1983.
Vuodesta 1984 alkaen Pöllä keskittyi suomalais-ugrilaisten kansojen synty- ja varhaisvaiheiden selvittelyyn käyttäen pohjana omia nimistötieteellisiä havaintojaan.
Archánes-Asteroúsia
Archánes-Asteroúsia ( eli Δήμος Αρχανών-Αστερουσίων, "Dímos Archanón-Asterousíon") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnan pinta-ala on 335,4 neliökilometriä ja väkiluku 16 692 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Pezá.
Archánes-Asteroúsian kunta sijaitsee Kreetan keskiosissa ja ulottuu lähes koko saaren poikki Iraklionin eteläpuolelta saaren etelärannikolle. Kunta syntyi, kun Archánes, Asteroúsia ja Níkos Kazantzákis yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Archánes-Asteroúsian kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Chersónisos
Chersónisos (; suomeksi joskus myös "Hersonissos"), antiikin Khersonesos, on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Χερσονήσου, "Dímos Chersonísou"), joka sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 271,6 neliökilometriä ja väkiluku 26 717. Varsinainen Chersónisos muodostuu kahdesta erillisestä asutuksesta, Chersónisoksen kylästä (myös Άνω Χερσόνησος, "Áno Chersónisos"), jonka väkiluku on 1 115; sekä tämän satamakaupungista, varsinaiselta nimeltään Liménas Chersonísou (Λιμένας Χερσονήσου), jonka väkiluku on 2 968. Kunnan kuntakeskus on Goúrnes.
Chersónisos sijaitsee Kreetan pohjoisrannikolla noin 25 kilometriä Iraklionista itään. Antiikin Khersonesos oli Lyktoksen kaupungin satama, joka kukoisti vielä roomalaisella ajalla. Nykyinen Chersónisoksen kunta muodostui, kun Chersónisos, Episkopí, Goúves ja Mália yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kuntaan kuuluu Kreetan pohjoispuolella sijaitseva Dían saari.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Chersónisoksen kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Faistós
Faistós ( eli Δήμος Φαιστού, "Dímos Faistoú") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnan pinta-ala on 412,7 neliökilometriä ja väkiluku 24 466 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Moíres.
Faistós sijaitsee Kreetan etelärannikolla. Faistóksen kuntaan kuuluvat saaret Makronísi, Mikronísi ja Tráfos. Faistóksen kunta syntyi, kun Moíres, Tympáki ja Zarós yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunta on nimetty sen alueella sijainneen Faistoksen minolaisaikaisen kaupungin mukaan.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Faistóksen kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Górtyna (kunta)
Górtyna ( eli Δήμος Γόρτυνας, "Dímos Górtynas") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnan pinta-ala on 462,7 neliökilometriä ja väkiluku 15 632 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Ágioi Déka.
Górtyna sijaitsee Kreetan etelärannikolla. Nykyinen Górtynan kunta muodostui, kun Górtyna, Agía Varvára, Kófinas ja Roúvas yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunta on nimetty alueella sijainneen antiikin aikaisen Gortynin kaupungin mukaan.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Górtynan kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Malevízi
Malevízi ( eli Δήμος Μαλεβιζίου, "Dímos Malevizíou") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnan pinta-ala on 292,7 neliökilometriä ja väkiluku 24 864 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Gázi.
Malevízi sijaitsee Kreetan pohjoisrannikolla Iraklionin länsipuolella. Malevízin kunta syntyi, kun Gázi, Krousónas ja Týlisos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Malevízin kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Minóa Pediáda
Minóa Pediáda ( eli Δήμος Μινώα Πεδιάδας, "Dímos Minóa Pediádas") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnan pinta-ala on 394,2 neliökilometriä ja väkiluku 17 563 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Evangelismós.
Minóa Pediáda sijaitsee Kreetan etelärannikolla. Kunta syntyi, kun Arkalochóri, Kastélli ja Thrapsanó yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunnan nimi tarkoittaa "Minolaista tasankoa".
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Minóa Pediádan kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Viánnos
Viánnos ( eli Δήμος Βιάννου, "Dímos Viánnou") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnan pinta-ala on 221,5 neliökilometriä ja väkiluku 5 563 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Áno Viánnos.
Viánnos sijatsee Kreetan etelärannikolla.
Viánnoksen kunta muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Diafra Sakho
Diafra Sakho (s. 24. joulukuuta 1989) on senegalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa West Ham Unitedia. Oikeajalkaisen Sakhon pelipaikka on hyökkääjä. Sakho pelaa myös Senegalin jalkapallomaajoukkueessa.
Sakho aloitti ammattilaisuransa ranskalaisessa FC Metzissä. Hän teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa tammikuussa 2010. Kaudella 2011-2012 Sakho oli lainalla US Boulognessa, jossa peliaikaa tuli vain seitsemän ottelun verran. Sakho palasi takaisin Metziin ja oli mukana nostamassa perinteikkään seuran Ligue 1:teen kaudeksi 2014-15. Sakho valittiin Ligue 2:n kauden pelaajaksi kaudella 2013-14. Kesällä 2014 hän siirtyi Valioliigaseura West Ham Unitediin. Debyytti Valioliigassa tapahtui elokuussa 2014 Crystal Palacea vastaan. Ensimmäisen maalinsa Valioliigassa Sakho teki syyskuussa Hull Cityä vastaan. Hän teki syyskuussa myös voittomaalin Liverpool FC:tä vastaan chipattuaan pallon Liverpool-vahti Simon Mignolet´n yli.
Sakho debytoi Senegalin jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2014 Burkina Fasoa vastaan. Hänen ensimmäinen maaottelumaalinsa tuli neljä päivää myöhemmin epävirallisessa maaottelussa Kosovoa vastaan.
Slime
Slime oli 1970- ja 1980-luvulla suosittu leikkikaluna käytetty löllyvä massa. Mattel toi sen markkinoille vuonna 1976. Sen pääasiallinen valmistusaine oli guarkumi. Alkuperäisten slimen markkinointi loppui 1979, mutta sen jälkeen siitä tehtiin erilaisten televisiosarjojen mukaan nimettyjä erikois-slimejä, kuten Masters of the Universe Slime ja Nickelodeon Green Slime. Haamujengi-elokuvan suosion aikana sitä myytiin nimellä "ektoplasma".
Slime myytiin roskatynnyrin muotoisessa purkissa, jossa sitä myös säilytettiin. Purkin ulkopuolelle unohtunut slime kuivui nopeasti korpuksi ja menetti kimmoisuutensa.
Nykyään slime on tullut uudelleen suosioon, ja YouTube on täynnä erilaisia ohjevideoita slimejen valmistukseen. Asiantuntijat ovat arvioineet slimen turvallisuutta, eikä mitään vaaraa ole havaittu. Kuitenkin vastaavia myrkyllistä booraksia sisältäviä tuotteita on myynnissä.
Soccer Physics
Soccer Physics on suomalaisen indie-videopelikehittäjä Otto-Ville Ojalan kehittämä urheilupeli, joka julkaistiin 12. heinäkuuta 2014 iOS:lle. Peli julkaistiin myöhemmin myös selaimelle. Peli on noussut suureen suosioon: se on ollut App Storen maksullisten pelien 11. sijalla.
Pelissä on kaksi joukkuetta, ideana on saada pallo vastustajan maaliin. Pelaajia ohjataan ainoastaan yhtä nappia painamalla, silloin pelaajat hyppäävät, mutta pelaajien eri asennoista riippuen hahmot voivat liikkua eri suuntiin ja pelaamisesta tulee hyvin satunnaista. Peliä pelataan sivultapäin kuvattuna. Peliä voi pelata joko yksin tietokonetta vastaan, jolloin pelaaja ohjaa yksin jokaista oman joukkueensa hahmoa tai toista pelaajaa vastaan, jolloin jokainen ohjaa oman joukkueensa hahmoja. Myös nelinpeli on mahdollista, jolloin jokainen ohjaa omaa hahmoaan.
Jordan Rossiter
Jordan Rossiter (s. 24. maaliskuuta 1997 Liverpool, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka on pelannut Englannin Valioliigan Liverpoolissa ja skotlantilaisseura Rangersissa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Rossiter aloitti uransa Liverpoolissa. Hän debytoi edustusjoukkueessa 23. syyskuuta 2014 Englannin liigacupin ottelussa Middlesbroughia vastaan ja teki maalin 30 metristä. Rossiterista tuli näin Liverpoolin toiseksi nuorin maalintekijä Michael Owenin jälkeen.
Keikyän riippusilta
Keikyän riippusilta tai Äetsän riippusilta on Sastamalassa sijaitseva, Kokemäenjoen ylittävä kevyen liikenteen silta ja Suomen pisin puurakenteinen riippusilta. Sen pituus on 228 m ja leveys 165 cm. Silta yhdistää Peevolan kylän entisen Äetsän kunnan keskustaajamaan Pehulaan ja kulkee Äetsän voimalaitoksen itäpuolella.
Silta rakennettiin vuonna 1948 silloisen Keikyän kunnan ja seudun suurimman työnantajan Finnish Chemicalsin rahoituksella. Vuonna 1957 silta särkyi myrskyssä, mutta se korjattiin ja vahvistettiin heti.
Kesällä 2018 valmistuneessa Destian tarkastusraportissa todetaan sillan tarvitsevan välittömien toimien ohella peruskorjauksen kolmen vuoden kuluessa tai sitä uhkaa käyttökielto.
Admiralspalast
Admiralspalast on teatteri ja entinen huvittelukeskus Berliinin keskustassa, osoitteessa Friedrichstrasse 101.
Admiralspalastin paikalla oli ensin 1860-luvulla löydetyn suolavesilähteen päälle perustettu terveyskylpylä. Kylpylä rakennettiin 1873–1874. Nykyinen Admiralspalastin talo valmistui sen tilalle vuonna 1910. Rakennuksessa toimi huvittelukeskus, jossa oli ravintoloita, revyyteatteri, elokuvateatteri, kuntosali ja luistinrata. Paikka oli suosittu 1920-luvulla, mutta natsit sulkivat paheellisena pidetyn keskuksen heti valtaan tultuaan vuonna 1933. Tiloihin kuitenkin avattiin suosittu operettinäyttämö, jonka katsomon ensimmäiselle riville rakennettiin oma loosi Adolf Hitleriä varten. Se purettiin vasta vuonna 2006 tehtyjen korjaustöiden yhteydessä. Rakennus säilyi toisesta maailmansodasta lähes vahingoittumattomana. Sodan jälkeen tiloja käytti Saksan valtionooppera siihen asti, kunnes Unter den Lindenin vanha oopperatalo saatiin kunnostettua 1955. Sen jälkeen salissa toimi elokuvateatteri. Nyttemmin se on kunnostettu musiikkiteatteriksi.
Admiralspalastissa järjestettiin huhtikuussa 1946 Itä-Saksan hallitsevan puolueen, Sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) perustava kokous.
Tulisoihtu pimeään
Tulisoihtu pimeään – Olavi Paavolaisen elämä on Panu Rajalan laatima elämäkerta Olavi Paavolaisesta. Teos ilmestyi 2014, ja sen on kustantanut WSOY.
Rajala luotaa alkusanoissa Paavolaisen rooleja, joista viimeinen oli väsähtänyt, kyyninen valtakunnanpessimisti. Mutta sitä ennen hän oli Panulan sanoin ”ihailtu ja kadehdittu, rakastettu ja vihattu – – ainutlaatuinen ilmestys, poseeraava dandy, tehnoava vaikuttaja, innostava joukonjohtaja, loistava tyyliniekka, jalostuneen taideaistin lävistämä kriitikko, modernin runon esitaistelija, kulttuuritietoinen esseisti ja matkakirjailija, lopulta maan seuratuimman teatterin [Radioteatterin] johtaja”. Näitä kaikkia rooleja Panula elämäkerrassa kuvaa.
Rajala antaa arvion aiemmista elämäkerroista: Matti Kurjensaaren työtä haittasi Paavolaisen lesken puuttuminen käytettävissä olleeseen aineistoon, eikä Kurjensaari käsittele teoksia. Myöskään Jaakko Paavolaisen elämäkerrassa ei käsitelty tuotantoa, vaan teos oli Rajalan mielestä ”hyödyllinen tietolähde, asiakirjan tapaan jäsennelty [ja] faktoissa pysyttelevä”. Rajala toteaa, että tuotantoa ovat sittemmin käsitelleet useat tekijät, mutta hän oli huomannut, että Paavolaisen koko kaaren kattavalle elämäkerralle tuntui olevan tilaa.
Alkusanoissa Rajala huomauttaa, ettei hänen aineistonsa ollut kattava; kaikkea ei ole vielä kerrottu, sillä paitsi että Paavolainen hävitti aineistoa, Paavolaisen oikeuksien haltija Pekka Paavolainen ilmoitti vaikenevansa kuin muuri. Toisaalta Rajala kuitenkin sanoo, että ”tuskin löytyy enää käänteen tekeviä todisteita”. Myönteisesti hänen työhönsä oli suhtautunut veljenpoika Eero-Pekka Paavolainen.
Helena Pilke kirjoitti Agricola-sivuston kirja-arvostelussa, että aiemmat elämäkerrat lukeneelle teoksessa on paljon tuttua. Rajalalla on kuitenkin ollut ilmeisesti käytettävissään lähteitä, joita Matti Kurjensaari ja Jaakko Paavolainen eivät olleet saaneet käsiinsä.
Kuisma Korhonen ("Helsingin Sanomat") sanoi arviossaan, että teoksessa näkyy kiireen jälki. Korhonen toteaa myös, että Rajala kertoo enemmän Paavolaisen naissuhteista kuin teoksista. Hän huomauttaa myös, että Paavolaisen kuva on Rajalan tekemänä pikemmin satiirinen kuin arvostava. Teos antaa kuvan ”narsistisesta opportunistista, joka pyrki vimmatusti huomion keskipisteeksi”.
Ville Hänninen kirjoitti "Lapin Kansassa": ”Teos ei tuo Paavolais-kirjallisuuteen paljon uutta. Se on kuitenkin sujuvasti kirjoitettu, samanaikaisesti innoittunut ja kriittinen.”
Tekijyyden tekstit
Tekijyyden tekstit on vuonna 2006 ilmestynyt kirjallisuudentutkimuksen artikkelikokoelma, jonka ovat toimittaneet Kaisa Kurikka ja Veli-Matti Pynttäri ja julkaissut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Matti Mazajev
Matti Mazajev (1926 Leningrad – 2010) oli Karjalan tasavallassa asunut suomen kielellä kirjoittanut kirjailija ja suomentaja.
Mazajev muutti Petroskoihin 1954. Valmistuttuaan Petroskoin valtionyliopistosta 1959 hän toimi muun muassa Punalippu-lehden toimitussihteerinä ja yliopiston opettajana. Päätoimiseksi kirjailijaksi Mazajev ryhtyi 1972 ja hänestä tuli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen 1979.
Nimellä "Matti Masajainen":
Olavi Lumes
Olavi Antero ”Luce” Lumes (s. 1. helmikuuta 1924 Helsinki) on suomalainen ilmailualan vaikuttaja. Hän hoitaa edelleen vuonna 1955 perustamaansa Suomen Lennokki Ky -lennokkitarvikekauppaa Helsingin Metsälässä. Lumekselle myönnettiin 2014 lentokapteenin arvo yli 70 vuoden aktiivisesta työstään suomalaisen ilmailun ja lennokkitoiminnan hyväksi. Hän on ollut myös aktiivinen suomalaisissa purjelento- ja ilmailuhistoriapiireissä. Lumes toimi jatkosodan aikana 1944 Helsingin ilmatorjunnan Käpylän "Käpy"-patterin radistina.
Lumes teki 5. elokuuta 1946 Jämijärvellä Suomen ennätyksen C-4-luokan kumimoottoriulkolennokkien vesilähdössä. Ennätysaika oli 1 minuutti 18 sekuntia. 17. elokuuta 1946 hän puolestaan teki Porissa C-1-luokan Suomen ennätyksen 7 minuuttia 30 sekuntia.
Lumes on kehittänyt Perussiiven, solumuovisen siipiaihion, jota voidaan käyttää erilaisten lennokkien rakentamiseen. Siipiaihion pohjalta on kehitetty muun muassa tunnetut Toka ja Jämi -liidokkisarjat. Lumeksen lanseeramissa Toka- ja F1AX-kilpailuluokissa kilpaillaan perussiipirakenteisilla vapaastilentävillä liidokeilla. Alle 16-vuotiaille tarkoitettu Toka-kilpailuluokka on vaikuttanut merkittävästi nuorison osallistumiseen suomalaiseen lennokkitoimintaan. Toka- ja F1AX-luokkien loppukilpailut käydään vuosittain Jämijärven lentokeskuksessa, ja niihin kutsutaan sata kotikenttäkilpailuissa parhaiten menestynyttä. Toka-kilpailut olivat vuonna 2013 suurin Suomessa järjestytty nuorille suunnattu lennokkikilpailu.
Berliinin tullimuuri
Berliinin tulli- ja aksiisimuuri () oli vuosina 1734–1737 rakennettu muuri, joka ympäröi silloista Berliinin kaupunkia. Muuri oli 14,5 kilometriä pitkä ja neljä metriä korkea. Muurissa oli kaikkiaan 14 porttia, joiden kautta oli mahdollista kulkea kaupunkiin ja sieltä ulos. Porteilla perittiin tulli kaikesta kaupunkiin tuotavasta tavarasta. Salakuljetuksen estämisen ohella tullimuuri esti kaupunkiin sijoitettuja sotilaita karkaamasta tai ei-toivottuja kulkijoita pääsemästä sisään. 1800-luvun alkupuolella rakennettiin vielä neljä porttia lisää. Tullimuuri purettiin 1860-luvulla kasvavan liikenteen ja uudisrakentamisen tieltä. Tullimuurin porteista on jäljellä vain kuuluisin, eli Brandenburgin portti. Melkein jokaisen portin sijainnista muistuttaa kuitenkin edelleen jokin sen tienoilla sijaitseva katu, aukio tai metroasema. Mitten kaupunginosan pohjoisrajana toimiva Torstrasse (”Porttikatu”) -kehäkatu noudattaa myös tullimuurin entistä linjausta.
Populaarin lumo
Populaarin lumo. Mediat ja arki on vuonna 2000 ilmestynyt artikkelikokoelma populaarikulttuurin tutkimuksesta. Sen ovat toimittaneet Anu Koivunen, Susanna Paasonen ja Mari Pajala ja julkaissut Turun yliopiston mediatutkimuksen aine. Teos on omistettu kulttuurintutkija Veijo Hietalalle.
Jonas Baes
Jonas Baes (s. 1961 Los Baños, Laguna) on filippiiniläinen säveltäjä ja etnomusikologi. Hän opiskeli Filippiinien yliopistossa, Dilimanissa (Quezon City) sävellystä Ramón Pagayon Santosin johdolla vuosina 1977–82 ja sitten musiikkitiedettä José Macedan johdolla 1982–85. Hän sai opetusta myös Mathias Spahlingeriltä Hochschule für Musik Freiburgissa Saksassa (1992–94). Vuonna 2004 Baes sai Dilimanista filosofian tohtorin arvon Filippiinien tutkimuksessa väitöskirjallaan "Modes of Appropriation in Philippine Indigenous Music: The Politics of the Production of 'Cultural Difference'".
Baes on kirjoittanut Filippiinien musiikkiin liittyviä artikkeleita lukuisiin kansainvälisiin julkaisuihin. Hän on opettanut analyysiä ja sävellystä Dilimanissa sekä matkustanut lisäksi luennoimaan Saksaan, Indonesiaan, Japaniin, Malesiaan, Meksikoon, Taiwanille, Thaimaahan, Yhdysvaltoihin ja Vietnamiin.
Baes on usein käyttänyt teoksissaan filippiiniläisiä ja myös muiden maiden kansanomaisissa musiikkiperinteissä hyödynnettyjä soittimia. Tämän lisäksi hänen musiikkinsa esittämiseen tarvitaan joskus esimerkiksi tyhjiä soodatölkkejä ja vesipulloja. Myös ihmiskehon tuottamia ääniä (kuten yskintää, itkua ja maiskausääniä) käytetään Baesin teosten esityksissä monipuolisesti. Hänen teoksiaan onkin hyvin vaikea luetteloida genreittäin.
Yö Kyöpelinvuorella
Yö Kyöpelinvuorella on Piirpauke-yhtyeen vuonna 1980 julkaistu kolmas studioalbumi. Se ilmestyi Henrik Otto Donnerin omistamalla Ponsi-levymerkillä, jonka hän oli perustanut Love Recordsin jouduttua konkurssiin. Vuonna 2010 albumi julkaistiin CD-muodossa nimellä "Yö Kyöpelinvuorella / Night on Bald Mountain". Uusintajulkaisussa on myös erilainen kansi.
Yö Kyöpelinvuorella sisältää yhtyeen omien sävellysten lisäksi muun muassa version Oskar Merikannon kappaleesta "Soi vienosti murheeni soitto" sekä 1800-luvulla eläneen unkarilaisen romanimuusikon Pista Dankón kappaleen "Búzam Szól a Kecskeméti".
Walter Zimmermann
Walter Zimmermann (s. 15. huhtikuuta 1949 Schwabach) on saksalainen säveltäjä.
Zimmermann opiskeli lapsena oboen-, pianon- sekä viulunsoittoa ja aloitti 12-vuotiaana säveltämisen. Hän sai vuosina 1970–73 opetusta Kölnissä Mauricio Kagelilta. Hän opiskeli myös elektronista musiikkia Otto Lasken johdolla Utrechtin yliopiston Instituut voor Sonologiessa, Amsterdamin yliopiston Etnomusicologisch Centrum Jaap Kunstissa ja yksityisesti Hamiltonissa, New Yorkissa 1974.
Zimmermannin saamiin palkintoihin ja tunnustuksiin lukeutuvat Förderpreis Kölnin kaupungilta (1980), Ensemblia-festivaalin ensipalkinto (Mönchengladbach, 1981), Prix Italia (1988) ja Mainzin Schneider–Schott-musiikkipalkinto (1989). Zimmermann myös pääsi stipendin turvin Rooman Villa Massimoon vuonna 1987.
Zimmermannin sävellyksiä on esitetty eri puolilla maailmaa. Hän on myös esiintynyt pianistina ja kirjoittanut artikkeleita ja kirjoja. Hän on opettanut sävellystä Liègen kuninkaallisessa konservatoriossa (1980–84) ja Hochschule für Musik Karlsruhessa (1990–92). Vuonna 1993 hän aloitti opetuksen sävellyksen professorina Universität der Künste Berlinissä. Hän on myös pitänyt luentoja ja mestarikursseja, muun muassa Darmstadtissa vuosina 1982 ja 1984. Hänen puolisonsa on kuvataiteilija Nanne Meyer.
Torture
Torture on avauskappale Jacksons-yhtyeen vuoden 1984 albumilta "Victory". Jackie Jackson on säveltänyt, sovittanut ja tuottanut kappaleen sekä sanoittanut sen Kathy Wakefieldin kanssa.
Kappale on julkaistu myös vinyylisinglenä, jonka kääntöpuolella on instrumentaaliversio. Kustantajina toimivat Siggy Music, April Music Inc. (vastaavana) sekä Lady of the Lake Music.
Alla on näyte Jacksonin muusikkoperheen listamenestyksestä "Torturen" ilmestymisen aikoihin. Tiedot ovat Lontoossa ilmestyvässä "Blues & Soul" -lehdessä julkaistusta listasta "Top American Soul Albums / Singles" loppuvuodelta 1984.
Jumaltenkukat
Jumaltenkukat ("Dodecatheon") on esikkokasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Lehdet ovat soikeat ja kukkavarret ovat ohuet. Kukkien väri vaihtelee vaaleanpunaisesta ja magentasta laventelin siniseen ja terälehdet ovat kääntyneet taaksepäin. Kukinta-aika on keväällä. Suvun lajeja tavataan luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa. Jumaltenkukat menestyvät sekä aurinkoisella että varjoisella kasvupaikalla. Jotkut lajit ovat kostean paikan kasveja, mutta maan on joka tapauksessa oltava hyvin vettä läpäisevä.
USS Clarence L. Evans
USS Clarence L. Evans (runkonumero DE-113) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin Wilmingtonista Delawaresta Dravo Corporationilta. Sen köli laskettiin 1943 ja alus laskettiin vesille 22. maaliskuuta 1944 kumminaan rouva E. E. Evans. Alus otettiin palvelukseen kolme kuukautta myöhemmin 25. kesäkuuta ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni W. C. Hughes.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Atlantin laivastoon. Se ilmoittautui Norfolkissa kouluttamaan uusia miehistöjä saattuetehtäviin 2. syyskuuta. Norfolkissa alus osallistui uusien kolmen tuuman ampumatarvikkeiden ja akustisten torpedoiden torjuntalaitteiden testaamiseen. Alus aloitti ensimmäisen viidestä matkastaan New Yorkin ja Glasgow'n, Southamptonin, Plymouthin ja Le Havren välillä. Kukin matka kesti kolmisenkymmentä päivää ja niiden välillä alus oli koulutustehtävissä New Londonissa tai Casco Bayssä.
Alus siirrettiin 29. toukokuuta 1945 Brooklyniin huollettavaksi ja se vapautui telakalta 22. kesäkuuta. Alus liitettiin Quonset Pointin laivaston lentotukikohtaan pelastusalukseksi lentotukialusten lentomiehistöjenkoulutukseen. Se lähti 17. elokuuta Narragansett Baystä Miamiin, jossa se oli pelastusaluksena 2. lokakuuta saakka, jolloin se lähti Brooklyniin huollettavaksi.
Alus saapui Green Cove Springsiin Floridaan 10. marraskuuta, jossa se sijoitettiin reserviin 29. toukokuuta 1947. Alus lainattiin 29. maaliskuuta 1952 osana avustusohjelmaa () Ranskalle, joka nimesi sen "Berbereksi".
Hannu Kataja
Hannu Kataja on entinen journalisti, joka työskenteli pitkään Ylessä. Viimeisinä työvuosinaan Kataja toimi Kuntalehden päätoimittajana ja sitä julkaisevan kustannusyhtiön toimitusjohtajana. Hän oli loppuvaiheessa lehden ainoa työntekijä.
Kataja aloitti toimittajan uransa Vaasa-lehdessä 22-vuotiaana valtiotieteen maisterina (Turun Yliopisto 1974). Sen jälkeen Kataja työskenteli muun muassa Ilkassa, MTV:ssä ja Ylessä. Kuntalehden päätoimittajana ja KL-Kustannus Oy:n toimitusjohtajana Kataja aloitti kesäkuussa 2011. Kesällä 2012 Kataja irtisanoi Kuntalehden toimituksen. Sotilasarvoltaan Kataja on reservin kapteeni.
Metsätähdet
Metsätähdet ("Trientalis") on "Myrsinaceae"-heimoon kuuluva kasvisuku. Varsi on pysty, lehdet ovat vastapuikeat ja kukat ovat tähtimäisiä. Sukuun kuuluvia lajeja ovat metsätähti ("Trientalis europaea"), "Trientalis borealis" ja "Trientalis latifolia".
Uruguayn laivasto
Uruguayn merivoimat () on Uruguayn asevoimien puolustushaara, jonka valvonnasta vastaa puolustusministeriö ja laivaston komentaja (esp. "Comandante en Jefe de la Armada", COMAR) amiraali Juan H. Hernandez.
Merivoimat on jaettu neljään pääosaan:
Laivasto vastaa varsinaisista sotalaivoista, merijalkaväestä sekä laivaston ilmavoimien tukikohdista ja lentokoneista. Rannikkovartiosto hallinnoi kauppalaivastoa ja alusrekisteriä. Materiaaliosasto hankkii ja huoltaa kalustoa, hallinnoi merivoimien varikkoa sekä johtaa merialueen tutkimusta sekä sääpalvelua. Henkilöstöosasto vastaa henkilöstöhallinnosta sekä erityisesti johtaa merisotakoulun toimintaa.
Lisäksi merivoimien esikunta () tukee komentajan johtamista.
Uruguayn merivoimat pitää perustamispäivänään kenraali Artigan kaapparikirjan luovutuspäivää 15. marraskuuta 1817. Se oikeutti Buenos Airesin alusten valtaamiseen tavattaessa. Pedro Campbellin johtamat noin 50 kuunaria ja prikiä valtasivat yli 200 alusta.
Vuonna 1981 rannikkovartiosto vastaanotti kolme Ranskassa suunniteltua Vigilante-luokan partiovenettä, jotka kuitenkin osoittautuivat sopimattomiksi suunniteltuihin tehtäviin.
Laivasto vastaanotti vuosina 1989–1991 kolme käytettyä Commandant Rivière -luokan alusta Ranskasta.
Laivaston alusten etuliitteenä on ROU (). Lisäksi alukset on nimen lisäksi varustettu numeroin, joka osoittaa niiden sijoituksen eikä varsinaisesti identifioi aluksia. Alusten poistuessa palveluksesta numero siirtyy korvaavalle alukselle.
FS Victor Schoelcher (F725)
Victor Schoelcher (runkonumero F725) oli Ranskan laivaston 1962 palvelukseen otettu Commandant Rivière -luokan fregatti.
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta. Sen köli laskettiin lokakuussa 1957 ja alus laskettiin vesille 11. lokakuuta 1958. Alus otettiin palvelukseen 15. lokakuuta 1962.
Alus myytiin 1988 Uruguaylle, joka liitti 9. tammikuuta 1989 sen laivastoonsa nimellä "ROU General Artigas". Alus luovutettiin ilman Exocet-ohjuksia ja Dagaie-suojasoihtuheittimiä, jotka kuitenkin asennettiin alukselle 1992. Uruguayn laivasto poisti aluksen palveluksesta 27. huhtikuuta 2005.
FS Amiral Charner (F727)
Amiral Charner (runkonumero F727) oli Ranskan laivaston 1962 palvelukseen otettu Commandant Rivière -luokan fregatti.
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta. Sen köli laskettiin marraskuussa 1958 ja alus laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1960. Alus otettiin palvelukseen 14. joulukuuta 1962.
Alus myytiin 1990 Uruguaylle, joka liitti 28. tammikuuta 1991 sen laivastoonsa nimellä "ROU Montevideo". Alus luovutettiin ilman Exocet-ohjuksia ja Dagaie-suojasoihtuheittimiä, jotka kuitenkin asennettiin alukselle 1992. Aluksen tunnusnumero vaihdettiin myöhemmin numeroksi 3. Uruguayn laivasto poisti aluksen palveluksesta 2008.
FS Commandant Bourdais (F740)
Commandant Bourdais (runkonumero F740) oli Ranskan laivaston 1963 palvelukseen otettu Commandant Rivière -luokan fregatti.
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta. Sen köli laskettiin huhtikuussa 1959 ja alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1961. Alus otettiin palvelukseen 10. maaliskuuta 1963.
Alus myytiin 1990 Uruguaylle, joka liitti 20. elokuuta 1990 sen laivastoonsa nimellä "ROU Uruguay". Alus luovutettiin ilman Exocet-ohjuksia ja Dagaie-suojasoihtuheittimiä, jotka kuitenkin asennettiin alukselle 1992. Uruguayn laivasto poisti aluksen palveluksesta 2008.
Le Corse -luokka
Le Corse -luokka eli tyyppi E50 oli Ranskan laivaston neljän 1952-1953 valmistetun aluksen muodostama fregattiluokka (). Alukset olivat ensimmäisiä toisen maailmansodan jälkeen Ranskassa valmistettuja pinta-aluksia ja siten ne symboloivat laivaston uudelleen luontia. Luokkaa seurasi Le Normand -luokan alukset, jotka myös olivat pitkän toimintasäteen omaavia nopeita saattajia.
Luokan alukset oli varustettu kolmella kaksiputkisella 57 millimetrin tykkitornilla, joista kaksi takakannella ja yksi edessä, sekä sukellusveneentorjunta-aseistuksella. Se koostui ohjautuvista torpedoista ja Boforsin kuusiputkisesta 375 millimetrin raketinheittimestä.
Talulah Riley
Talulah Jane Riley-Milburn (s. 26. syyskuuta 1985 Hertfordshire, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Ylpeys ja ennakkoluulo" (2005), "Tyttökoulu St. Trinian’s" (2007), "Merirosvoradio" (2009) ja "" (2009).
Talulah Riley syntyi Hertfordshiressa turvallisuus- ja PR-yhtiön perustaja Una Rileyn ja entisen NCS-päällikön ja nykyisen käsikirjoittajan Doug Milburnin ainoaksi lapseksi. Hänen isänsä on käsikirjoittanut jaksoja muun muassa televisiosarjoihin "Hiljainen todistaja", "Epäilyksen polttopiste" ja "The Bill". Talulah kävi koulua Cheltenham Ladies Collegessa, Berkhamsted Collegiate Schoolissa ja Haberdashers’ Aske’sin tyttökoulussa. Näytellessään Lontoossa Riley opiskeli matematiikkaa, fysiikkaa ja taloustiedettä Open Universityssä.
Rileyn televisioesiintymisiin kuuluvat muun muassa vierailevat roolit sarjoissa "Hercule Poirot" (2003) ja "Neiti Marple" (2006) sekä kaksi jaksoa televisiosarjasta "Doctor Who". Vuonna 2017 hän esiintyy vakituisessa roolissa televisiosarjan "Westworld" toisella kaudella.
Talulah Rileyn teatteridebyytti oli näytelmässä "Skandaalihäät" ("The Philadelphia Story") Old Vic-teaterissa vuonna 2005. Hänen roolisuoritustaan Tennessee Williamsin "Summer and Smoke" -näytelmän uusintakappaleessa vuonna 2006 kuvailtiin ihastuttavaksi.
Vuonna 2010 tummahiuksinen Riley esiintyi blondiksi naamioituna tyttönä tieteiselokuvassa "Inception", jonka pääosassa on Leonardo DiCaprio. Riley ja Robert Pattinson näyttelivät pääosia rakastavaisina elokuvassa "Love & Distrust", joka julkaistiin suoraan videolle. Ensimmäisenä julkaisupäivänään se oli jo iTunesin maailmanlaajuisesti katsotuin elokuva. Vuonna 2013 Rileylla oli rooli elokuvassa "".
Riley avioitui vuonna 2010 miljardööri Elon Muskin kanssa, joka on SpaceX:n ja Tesla Motorsin toimitusjohtaja. Liitto kesti kaksi vuotta, mutta he palasivat uudestaan yhteen 2013. Vuoden 2014 lopussa he erosivat jälleen. Avioero tuli voimaan lokakuussa 2016.
Platz des 18. März
Platz des 18. März on aukio Berliinin keskustassa Brandenburgin portin länsipuolella, Tiergartenin puiston laidalla. Se on Straße des 17. Juni -kadun alkamispaikka. Portin vastakkaisella puolella on suurempi Pariser Platz -aukio.
Aukio tunnettiin alun perin 1700-luvulta alkaen nimellä Platz vor dem Brandenburger Tor. Elokuussa 1934 se nimettiin Hindenburgplatziksi vastikään kuolleen valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburgin mukaan. Tämä nimi poistettiin käytöstä 1958. Aukio sai nykyisen nimensä (”Maaliskuun 18. päivän aukio”) vuonna 2000. Se viittaa ensisijaisesti vuoden 1848 maaliskuun vallankumouksen uhreihin, mutta myös 18. maaliskuuta 1990 järjestettyihin Itä-Saksan ensimmäisiin demokraattisiin vaaleihin.
Kylmän sodan aikana aukio sijaitsi Länsi-Berliinin puolella, mutta Brandenburgin portti jäi Itä-Berliinin puolelle. Tämän vuoksi aukio muodostui Berliinin muurin vastaisten mielenilmausten tärkeimmäksi paikaksi. Aukion ympäristöön muun muassa pystytettiin valkoisia puuristejä muurin luona ammuttujen pakoa yrittäneiden itäsaksalaisten muistoksi. Paikalla oli myös näköalakoroke, josta saattoi katsella muurin yli Itä-Berliiniin. Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan piti tällä paikalla vuonna 1987 kuuluisan ”Purkakaa tämä muuri!” -puheensa.
Martin-Gropius-Bau
Martin-Gropius-Bau on entinen taidemuseo ja nykyinen näyttelyrakennus Berliinin keskustassa, Kreuzbergin ja Mitten kaupunginosien rajalla. Sen osoite on Niederkirchnerstrasse 7. Aivan sen vieressä sijaitsee natsien terroria esittelevä ulkoilmamuseo Topographie des Terrors. Vastapäätä Martin-Gropius-Bauta on Berliinin osavaltion edustajainhuoneen talo.
Martin-Gropius-Bau on saanut nimensä 1800-luvulla eläneeltä arkkitehti Martin Gropiukselta, joka oli Walter Gropiuksen isosetä. Martin Gropius suunnitteli talon yhdessä Heino Schmiedenin kanssa Berliinin taideteollisuusmuseon käyttöön, ja se rakennettiin vuosina 1877–1881. Rakennus vaurioitui toisessa maailmansodassa ja sai odottaa pitkään kunnostamistaan. Se jäi Berliinin jaossa Länsi-Berliinin puolelle, mutta vyöhykeraja ja Berliinin muuri kulkivat suoraan talon edessä olevaa katua pitkin. Rakennus restauroitiin lopulta vuosina 1978–1989. Kadun puoleinen julkisivu päästiin kunnostamaan vasta muurin murtumisen jälkeen. Rakennuksen toinen restaurointi suoritettiin 1998–1999.
Martin-Gropius-Bau avattiin uudelleen vuonna 1981, jolloin sinne sijoitettiin aluksi Berlinische Galerien ja Werkbund-arkiston kokoelmat sekä Berliini-museon juutalainen kokoelma. Ne ovat myöhemmin kaikki muuttaneet pois, minkä jälkeen rakennus on toiminut vaihtuvien taiteeseen, historiaan ja etnologiaan liittyvien näyttelyiden järjestämispaikkana. Järjestäjinä ovat muun muassa Berliinin valtionmuseot ja Berliinin juhlaviikot.
Bamum (täsmennyssivu)
Bamum voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Berlinische Galerie
Berlinische Galerie on Berliinissä toimiva modernin taiteen museo. Se sijaitsee Kreuzbergin kaupunginosassa Berliinin juutalaismuseon takana.
Gallerian perusti taidehistorioitsija Eberhard Rotersin ympärillä toiminut taiteenystävien piiri vuonna 1975. Vuonna 2004 Berlinische Galerie muutti nykyisiin tiloihinsa, juutalaisen museon taakse kunnostettuun entiseen lasivarastoon. Arkkitehti Jörg Fricke suunnitteli 1965 rakennetun teollisuusrakennuksen muuttamisen taidemuseoksi. Berlinische Galerie esittelee modernia taidetta, arkkitehtuuria ja valokuvausta. Painospisteenä on Berliinissä syntynyt taide. Museon pysyvään näyttelyyn kuuluu yli 700 teosta 1870-luvulta nykyaikaan, ja useat modernin taiteen suuntaukset ovat edustettuina.
Bamumin kieli
Bamum on Kamerunin länsiosassa puhuttu nigeriläis-kongolainen kieli. Se on läheistä sukua bafanjin, bamalin, bambalangin ja bangolanin kielille. Bamumia puhui SIL Internationalin mukaan äidinkielenään ihmistä vuonna 1982.
Bamum-valtion kuningas Ibrahim Njoya kehitti bamumille oman tavukirjoitusjärjestelmän 1800-luvun lopulla. Kirjaimistoa opetettiin kouluissa 1930-luvulle asti, mutta sittemmin sen on korvannut latinalainen kirjaimisto.
Kupferstichkabinett
Kupferstichkabinett on Berliinin Kulturforumilla toimiva museo, joka esittelee piirrostaiteen historiaa. Se on osa Berliinin valtionmuseoita.
Museo avattiin vuonna 1994, mutta sen pohjana on Hohenzollernien piirroskokoelma, jonka Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III perusti vuonna 1831. Piirrosten kartuttamisen oli aloittanut jo Brandenburgin vaaliruhtinas Fredrik Vilhelm vuonna 1652. Nykyään Kupferstichkabinettin kokoelmat käsittävät 520 000 painokuvaa ja alkuperäisgrafiikalla kuvitettua kirjaa, 110 000 piirrosta, akvarellia, guassia ja pastellia sekä muutamia satoja inkunaabeleita. Näyttelyssä on esillä puu-, lyijykynä- ja kivipiirroksia 1300-luvulta 1900-luvulle. Joukossa on muun muassa Tizianin, Botticellin ja Dürerin töitä.
Musikinstrumenten-Museum
Musikinstrumenten-Museum on Berliinin Kulturforumilla toimiva museo, joka esittelee historiallisia soittimia.
Museon perusti Preussin valtio vuonna 1888, ja se toimi pitkään Berliinin rakennusakatemian tiloissa. Kulturforumilla Berliinin filharmonian vieressä sijaitseva nykyinen museorakennus on avattu vuonna 1984. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Edgar Wisniewski edesmenneen Hans Scharounin laatimien luonnosten pohjalta. Museossa myös harjoitetaan aktiivisesti musiikin ja soitinten tutkimusta sekä järjestetään musiikkiesityksiä ja konsertteja.
Musikinstrumenten-Museumin kokoelmat käsitävät 3 500 esinettä. Näyttelyssä on esillä 800 soitinta 1500-luvulta nykypäivään. Joukossa on muun muassa Fredrik Suuren soittamia poikkihuiluja, aito Stradivarius-viulu vuodelta 1703, kuningatar Sofia Charlottalle lahjoitettu kokoontaitettava cembalo, säveltäjä Carl Maria von Weberille kuulunut fortepiano sekä nimellä The Mighty Wurlitzer tunnetut Euroopan suurimmat teatteriurut.
Herald Sun
Herald Sun on Melbournessa ilmestyvä päivittäinen tabloid-tyylinen sanomalehti. Sitä julkaisee The Herald and Weekly Times, joka on yhdysvaltalaisen News Corp.:iin kuuluvan News Corp Australian tytäryhtiö. Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran 8. lokakuuta 1990, kun sisarlehdet The Herald ja The Sun News-Pictorial yhdistyivät. Herald Sunin levikki on 515 000, ja se on luetuin australialainen sanomalehti.
Mario’s Time Machine
Mario’s Time Machine on The Software Toolworksin kehittämä vuonna julkaistu oppimispeli. Peli julkaistiin alun perin MS-DOS:lle, mutta se julkaistiin myöhemmin myös Nintendo Entertainment Systemille ja sekä Super Nintendo Entertainment Systemille.
Pelillä on GameRankingsissa 60.25 % keskiarvo.