Ivan Krylov
Ivan Andrejevitš Krylov (; 13. helmikuuta 1769 Moskova – 21. marraskuuta 1844 Pietari) oli venäläinen satukirjailija. Hän julkaisi ensimmäisen satukokoelmansa vuonna 1809. Krylovin eläinsadut lainaavat usein aiheensa Aisopoksen ja Jean de La Fontainen teoksista.
Ivan Krylov syntyi Moskovassa, mutta vietti elämänsä ensimmäiset vuodet Orenburgissa ja Tverissä. Hänen ansioitunut upseeri-isänsä kuoli 1779 jättäen perheensä köyhyyteen. Muutama vuosi myöhemmin Krylov muutti äitinsä kanssa Pietariin, jossa he toivoivat saavansa eläkkeen. Krylov sai valtionhallinnosta työpaikan, josta hän äitinsä kuoleman jälkeen luopui vuonna 1788. Krylovin kirjallinen ura alkoi vuonna 1783, jolloin hän myi kirjoittamansa komedian kustantajalle. Hän käytti teoksessaan vaikutteita Molièren, Racinen ja Boileaun teoksista. Todennäköisesti näiden kirjailijoiden teosten vaikutuksesta hän kirjoitti tragedian "Philomela," jonka ansiosta hän pääsi Jakov Knjažninin draamapiiriin.
Krylov yritti useasti kirjallisuuslehden perustamista. Lehdet kaikki menestyivät heikosti, mutta ne levittivät sanomaa hänen näytelmistään ja samaten ne auttoivat häntä saamaan nimeä ja tunnustusta kirjallisuuspiireissä. Neljän vuoden ajan vuosina 1797–1801 Krylov asui ruhtinas Sergei Golitsynin maalaiskartanossa, ja kun ruhtinas nimitettiin Liivinmaan sotilaskuvernööriksi, seurasi Krylov häntä hänen sihteerinään. Tämän jälkeisistä vuosista Krylovin irtisanoutumisen jälkeen tiedetään vähän, mutta yleisesti hänen luullaan matkustelleen kaupungista toiseen korttipeliharrastuksen vuoksi. Hänen ensimmäinen, 23 tarinaa sisältänyt satukokoelmansa ilmestyi 1809 sellaisen menestyksen saattelemana, että hän hylkäsi draaman keskittyäkseen satuihin. Uransa lopussa hän oli tehnyt valmiiksi yli 200 satua, joita jatkuvasti hienosäädettiin jokaisen uuden painoksen yhteydessä. Vuosina 1812–1841 hän työskenteli Keisarillisessa lainauskirjastossa aluksi assistenttina, sen jälkeen venäläisen kirjallisuuden osastovastaavana. Työn vähäisen vaativuuden vuoksi hänellä oli aikaa kirjoittamiselle.
Krylov palkittiin kirjailijana jo elinaikanaan. Hänet hyväksyttiin Venäjän tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1811 ja vuonna 1823 sama akatemia lahjoitti hänelle kultamitalin. Vuonna 1838 hänelle järjestettiin keisarillisen suojeluksen alainen juhla hänen ensimmäisen julkaisunsa muistoksi, ja keisari myönsi hänelle runsaan eläkkeen.
Krylovin kuollessa 1844 hänen satujaan oli myyty Venäjällä 77 000 kappaletta, ja hänen ainutlaatuinen tyylinsä yhdistää viisautta ja huumoria sai suosiota. Hänen faabelinsa perustuivat usein historiallisiin tapahtumiin ja ovat helposti tunnistettavia niiden kielellisen tyylin ja mukaansatempaavan tarinan vuoksi. Vaikka Krylov aloittikin jo entisten faabeleiden kääntäjänä ja jäljittelijänä, hän näyttäytyi pian mielikuvituksellisena, tuottoisana kirjoittajana, joka löysi runsaasti omalaatuista materiaalia kotimaastaan. Venäjällä hänen kieltään pidetään korkealaatuisena: hänen sanansa ja lauseensa ovat suoria, yksinkertaisia ja idiomaattisia, ja niiden värikkyys ja rytmi vaihtelevat teeman mukaan; monet näistä lauseista ovat muodostuneet idiomeiksi. Hänen eläinsatunsa sekoittavat naturalistista eläinten luonnehdintaa allegoristen perusihmistyyppien kuvausten kanssa. Ne kattavat henkilökohtaiset naurettavuudet kuten myös hankalat henkilöiden väliset suhteet.