hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Dead Star/In Your World
"Dead Star" ja "In Your World" ovat brittiläisen vaihtoehtorockyhtye Musen kappaleita. Kappaleet kirjoitettiin Musen kokoelma-albumille "Hullabaloo", mutta niitä ei sisällytetty siihen. Kappaleet julkaistiin tuplasinglenä ennen albumin julkaisua promootiota varten ja EP-levynä Japanissa ja Ranskassa. Single ylsi sijalle 13 Britannian singlelistalla.
Kappaleesta "In Your World" tehtiin myös video, joka sisällytettiin levyn tupla-A-puolelle. Video sisälsi live-esiintymisen ja sen ohjasi Matt Askem. Video on lyhyempi kuin sen audioversio livealbumilla. Myös kappaleesta "Dead Star" tehtiin video, jossa yhtye harjoitteli pimeässä kellarissa. Videon ohjasivat Tim Qualtrough ja Tom Kirk ja se kuvattiin Winston Churchillin talossa Brightonissa.
Miguel Ángel Cámara Botía
Miguel Ángel Cámara Botía (s. 6. toukokuuta 1955 Orihuela) on espanjalainen kansanpuolueen poliitikko. Hän toimi Murcian pormestarina vuosina 1995–2015.
Georgi Prokopenko
Georgi Jakovlevitš Prokopenko (, ) on ukrainalainen entinen uimari ja olympiamitalisti, joka edusti urallaan Neuvostoliittoa. Prokopenko saavutti Tokion kesäolympialaisista 1964 hopeaa 200 metrin rintauinnista, häviten voittaneelle Australian Ian O'Brienille ainoastaan 0,4 sekuntia. Prokopenko lähti kilpailuun yhtenä suurimmista ennakkosuosikeista, sillä hän oli vain kuukautta aikaisemmin uinut 100 metrin rintauinnin maailmanennätykseksi ajan 1.06,9 Moskovassa. Tämä ennätys säilyi voimassa yli kolme vuotta.
Prokopenko menestyi urallaan myös pitkän radan EM-kilpailuissa. Leipzigissä 1962 hän voitti EM-kultaa mielimatkallaan 200 metrin rintauinnissa. Neljä vuotta myöhemmin Utrechtissa Prokopenko voitti jälleen kultaa samalta matkalta, ja lisäksi toisen kullan 4×100 metrin sekauintiviestistä.
Prokopenko on 180 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviurallaan 71 kilogrammaa. Hän edusti uintiurallaan seuratasolla "Dynamo Lvovia".
Pete lainahöyhenissä
Pete lainahöyhenissä () on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen televisioelokuva, jonka ohjasi Stuart Gillard ja käsikirjoitti Paul W. Cooper. Pääosassa esiintyvät muun muassa Jason Dolley, Mitchel Musso, Tiffany Thornton ja Josie Loren.
Pete Ivey 16-vuotias hiljainen poika, jota eivät koulussa edes opettajatkaan oikein huomaa. Hänen paras kaverinsa on Cleatus Poole, joka on koulun koripallojoukkueen maskotti. Poole on kuitenkin kyllästynyt pitämään asua yllään allergiansa vuoksi ja suostuttelee kaverinsa Pete tulemaan hänen tilalleen maskotiksi. Molempien yllätykseksi Pete osoittautuukin paremmaksi maskotiksi kuin Poole. Kukaan ei kuitenkaan tiedä vaihdosta ja Poole suostuttelee Pete jatkamaan maskottina olemista mutta paljastamatta todellista henkilöllisyyttä. Kun Poole saade kaiken huomion, Pete ei tunne oloaan sen paremmaksi, mutta paraatissa käyneen vahinkopaljastuksen myötä Poole jää vähemmälle huomiolle. Ihmiset alkavat kysellä toisiltaan, kuka heidän koripallojoukkueensa maskotti oikein onkaan. Jää Peten ratkaistavaksi, päättääkö hän paljastaa olevansa maskotti vai jäädä tuntemattomaksi.
Elokuvassakin näytelleet Mitchel Musso ja Tiffany Thornton äänittivät kappaleen "Let It Go", joka kuului paraatikohtauksessa. Kappale soitettiin Radio Disneyllä 20. maaliskuuta 2009.
Wolfram Research
Wolfram Research on vuonna 1987 perustettu ohjelmistoalan yritys. Yrityksen perusti ja sen toimitusjohtajana toimii Stephen Wolfram. Hän on myös yhtiön tuotteiden Mathematican ja Wolfram Alphan luoja.
Yhtiön pääkonttori sijaitsee Champaign'ssa, Illinois'n osavaltiossa Yhdysvalloissa, mutta sillä on toimistoja myös Oxfordshiressä Briteissä, Tokiossa Japanissa, Cambridgessa Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa sekä Pariisissa Ranskassa.
Harrieri
Harrieri on englantilaisperäinen koirarotu. Se on eräs niistä roduista, joista on kirjoitettu jo vuosisatojen ajan. Sitä on alkujaan käytetty jäniksen ajoon, ja rodun harrastajat sanovatkin sen olevan juuri siihen sopiva. Rotua näkee harvoin Britanniassa, harrierin kotimaassa. Englannin kennelliitto ei ole hyväksynyt sitä viralliseksi roduksi. Rotu on kuitenkin FCI:n hyväksymä. Myös Yhdysvaltain kennelliitto on hyväksynyt rodun virallisesti, mutta sillä ei ole mainittavaa menestystä näyttelyissä. Harrierin säkäkorkeus on beaglen ja englanninkettukoiran väliltä eli noin 48–55 cm, ja yleisesti ottaen siinä on piirteitä hieman molemmista roduista. Fyysisesti ja henkisesti se on enemmän englanninkettukoiran kaltainen, samoin jäljestys ja ajotaipumukseltaan. Kotikoiraksi harrieri sopii hyvin, etenkin lapsiperheisiin.
Harrieri on yksi vanhimmista metsästyskoirista. Siihen on lisätty beaglea ja pointteria.
Epolettikaija
Epolettikaija ("Aprosmictus erythropterus") on Oseaniassa esiintyvä kaija.
Linnun pituus on noin 32 cm ja paino 120–210 g. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, siiven yläpeitinhöyhenet punaiset, yläperä ja alaselkä siniset sekä hartiahöyhenet ja selkä mustat tai tummanvihreät. Nokka on korallinpunainen, koivet harmaat ja iiris oranssinpunainen (koiras) tai vaaleanruskea (naaras). Naaras on väritykseltään huomattavasti himmeämpi, nuori lintu muistuttaa naarasta, hyvin nuorilla nokka on keltainen.
Epolettikaijasta tunnetaan kolme alalajia, joista nimialalaji "erythropterus" elää Australian keskiosissa, "coccineopterus" Australian pohjois- ja luoteisosissa sekä "papua" Papua-Uusi-Guinean eteläosassa. Elinympäristön ala on 1 000 000–10 000 000 neliökilometriä ja populaation koko on yli 100 000 yksilöä.
Eukalyptus- ja akasiametsiköt, joenvarsimetsät, savannit, metsänreunat ja viljelysmaat 600 m:n korkeudelle merenpinnasta.
Pesä on tavallisesti vesistön lähellä kasvavan eukalyptuksen kolossa tai lahossa oksassa. Pesäkolo on yleensä hyvin syvä, jopa kymmenen metriä. Naaras munii kolmesta viiteen munaa, joskus kuusi, joita se hautoo noin kolme viikkoa. Koiras tuo hautovalle naaraalle ruokaa yleensä vain kahdesti päivässä, aamulla ja myöhemmin iltapäivällä. Poikaset jättävät pesän viisi viikkoa vanhoina.
Ruokavalio koostuu hedelmistä, pähkinöistä, siemenistä, marjoista, silmuista, kukista, medestä sekä hyönteisistä ja niiden toukista.
Timo Vihavainen
Timo Juhani Vihavainen (s. 9. toukokuuta 1947 Sulkava) toimi Helsingin yliopiston Venäjän tutkimuksen professorina vuosina 2002–2015. Hän on tutkinut myös Suomen historiaa, jossa hän on keskittynyt erityisesti niin sanotun suomettumisen aikaan 1960-luvulta 1980-luvulle. Hän on julkaissut muun muassa kirjat "Kansakunta rähmällään: Suomettumisen lyhyt historia" (1991), "Länsimaiden tuho" (2009) ja "Itäraja häviää" (2011).
Timo Vihavainen valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1970, opiskeli Moskovan yliopistossa lukuvuoden 1972−73 ja työskenteli sen jälkeen peruskoulun yläasteen ja lukion historian ja yhteiskuntaopin lehtorina Vantaalla. Vuosina 1980−98 hän toimi Helsingin yliopiston assistenttina, vuosina 1998−2000 Suomen Pietarin-instituutin johtajana sekä vuosina 2000−2002 Suomen Akatemian tutkijana. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi vuonna 1983 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1988.
Spider-Man 2 (videopeli)
Spider-Man 2 on alun perin vuonna 2004 julkaistu toimintapeli, joka perustuu elokuvaan "Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2". Peli on julkaistu usealle alustalle.
"Spider-Man 2" on edeltäjäänsä nähden laajempi. Pelaaja voi seikkailla haluamissaan paikoista ilman suurempia liikkumisrajoja. PlayStation 2, Nintendo GameCube ja Xbox-versioissa pelaaja voi pelata vapaasti Manhattanilla, Rooseveltissa, Ellis’ssa ja Liberty Islands’ssa. Muilla alustoilla peli on enemmän linearisempaa, lisäksi Windows-versio on suunnattu nuoremmille pelaajille.
Vihollisista mukaan on otettu elokuvassa esiintyneen Tohtori Mustekalan lisäksi Tärisyttäjä, Rhino ja Mysterio. Katurikollisilla on käytössään käsiaseita, konepistooleja ja sorkkarautoja.
AFAS Stadion
AFAS Stadion on jalkapallostadion, joka sijaitsee Alkmaarissa Alankomaissa. Jalkapalloseura AZ Alkmaar pelaa stadionilla kotiottelunsa. Stadionin kapasiteetti on 17 023 ja se on avattu vuonna 2006. Ensimmäinen ottelu stadionilla pelattiin kotijoukkue AZ:n ja Arsenalin välillä, joka päättyi englantilaisetn voittoon 3–0 ja stadionin historian ensimmäisen maalin teki brasilialainen Gilberto Silva.
Timorinepolettikaija
Timorinepolettikaija ("Aprosmictus jonquillaceus") on harvinainen oseanialainen kaijalaji.
Linnun pituus on noin 35 cm ja paino noin 130 g. Väritykseltään ja habitukseltaan se muistuttaa epolettikaijaa, mutta siiven pienissä ja keskimmäisissä peitinhöyhenissä on laaja kellanvihreä laikku ja siivellä on vähemmän punaista kuin epolettikaijalla. Nokka on korallinpunainen, koivet tummanharmaat ja iiris oranssinpunainen (koiras) tai ruskeanoranssi (naaras). Naaras on väritykseltään huomattavasti himmeämpi, nuori lintu muistuttaa naarasta, hyvin nuorilla iiris on vaaleankeltainen.
Timoerinepolettikaija elää vain Timorilla (alalaji "jonquillaceus") ja läheisellä Wetarin saarella (alalaji "wetterensis"). Populaation koko on noin 10 000 yksilöä, ja kanta on vähitellen taantunut ihmisen aiheuttaman elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi ja lemmikkieläinkaupan takia. Vuosina 1981–1985 vietiin Indonesiasta 1 343 yksilöä.
Metsät, akasiaa kasvavat savannit ja metsänreunat aina 2 600 m:n korkeudelle merenpinnasta.
Pesimäbiologia tunnetaan puutteellisesti, mutta se lienee samanlainen kuin epolettikaijan.
Ruokavalio lienee sama kuin epolettikaijan, eli se koostuu hedelmistä, pähkinöistä, siemenistä, marjoista, silmuista, kukista, medestä sekä hyönteisistä ja niiden toukista.
S/S Meri
S/S Meri oli suomalainen vuonna 1897 rakennettu rahtihöyrylaiva. Laiva toimi valmistumisen jälkeen Pietarin rahtiliikenteessä, mutta Venäjän vallankumouksen jälkeen se alkoi toimia Saimaalla. Usean nimen vaihdoksen ja omistajan jälkeen laiva päätyi OY Itämeren omistukseen vuonna 1933. Laiva kuljetti viimeisinä vuosina rahtia itämerellä. Laiva upposi Talvimyrskyssä Gotlannin rannikolle 18.1.1936, eikä ole sen jälkeen ollut liikenteessä. Laivaa ei ole Ruotsin merihistoriallisenmuseon mukaan löydetty.
Naveta
Naveta on varhaispronssikautinen megaliittinen käytävähautatyyppi, jota käytettiin vain Baleaarien Minorcalla. Niitä on rakennettu noin 1 600–1 000 eaa. vuotta, ja niitä on käytetty yhteishautoina. Sisältä niistä on löydetty ihmisten jäännöksiä, henkilökohtaisia tavaroita, pronssikoruja, keramiikkaa ja aseita. Lattiana on ollut pelkkä paljas maalattia. Navetat on rakennettu kyklooppimuuri tekniikalla latomalla kivet ilman laastia.
Nämä kiviset haudat muistuttavat Sardinian nuragheja.
Talaiot
Talaiot, "talayot" ovat pronssikautisia kivistä tehtyjä hautarakennelmia, jollaisia rakennettiin Mallorcalla ja Minorcalla toisen vuosituhannen loppupuolella ja ensimmäisellä vuosituhannella eaa. Nämä saattavat liittyä tai olla liittymättä Sardinian nuragheihin ja muihin vastaaviin rakennelmiin Välimeren seuduilla. Talaiotien teon jälkeen/rinnan tehtiin taula-rakennelmia noin 1000–300 eaa.
Taula (megaliitti)
Taula on Baleaarien Menorcalta löydetty megaliittityyppi, jossa ainakin pystysuora pylväsmäinen kivi kannattelee ylhäällä olevaa vaakasuoraa kiveä tai kiviä. Kivet ovat melko hyvin työstettyjä. Tauloja rakensi kivisiä talaiot-hautoja tehnyt kulttuuri noin 1000–300 eaa.
Code B
Code B on saksalaisen Bela B.:n toinen sooloalbumi. Albumi julkaistiin 2. lokakuuta 2009.
STS-41-C
STS-41-C oli Nasan avaruussukkulaohjelman 11. ja Challenger-sukkulan viides lento. Laukaisu tapahtui Kennedyn avaruuskeskuksesta 6. huhtikuuta 1984 kello 13:58 UTC-aikaa. Sukkula laskeutui kuusipäiväisen lennon päätteeksi Edwardsin lentotukikohtaan 13. huhtikuuta kello 13:38.
Challengerin komentajana toimi Robert Crippen, jolle kyseessä oli kolmas avaruuslento. Ensimmäisellä lennollaan olivat lentäjä Francis Scobee sekä tehtäväspesialistit James van Hoften, Terry Hart ja George Nelson. Hyötykuormana lennolla oli LDEF-satelliitti. Lisäksi rahtitilassa oli tarvittavat välineet Solar Max -satelliitin korjaamiseksi.
LDEF-satelliitti vapautettiin robottikäsivarrella radalleen lennon toisena päivänä. Satelliitti oli tarkoitus palauttaa maan pinnalle toisella sukkulalennolla vuoden kuluttua, mutta lento venyi lähes kuuden vuoden mittaiseksi Challenger-turman aiheuttamien viivästysten takia.
Kolmantena päivänä Columbia saapui Solar Max -satelliitin luo. Satelliitti oli tarkoitus ottaa kiinni avaruuskävelyllä MMU-rakettirepun avulla. Kiinniotto kuitenkin epäonnistui, ja satelliitti alkoi kieppua hallitsemattomasti. Kieppuminen saatiin pysäytettyä satelliitin omien vakautusjärjestelmien avulla, ja seuraavana päivänä se saatiin lopulta asetettua sukkulan rahtitilaan robottikäsivartta käyttäen. Satelliitin järjestelmät korjattiin kahdella avaruuskävelyllä ja se palautettiin kiertoradalleen.
Tällä lennolla oli ensimmäistä kertaa mukana Imax-elokuvakamera, jota käytettiin The Dream is Alive-dokumenttielokuvan materiaalin taltioimiseen.
Aleksandr Serafimovitš
Aleksandr Serafimovitš (, oikealta nimeltään "Aleksandr Serafimovitš Popov", Алекса́ндр Серафи́мович Попо́в; 19. tammikuuta 1863 nykyisen Rostovin alueen Tsimljanskin piirin Nižnekurmojarskajan kylä – 19. tammikuuta 1949 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Kirjailija syntyi kasakkaupseerin perheeseen. Vuodesta 1883 lähtien hän opiskeli Pietarin yliopistossa. Vuonna 1887 hänet erotettiin yliopistosta ja karkotettiin Arkangelin lääniin osallisuudesta Aleksanteri III:n murhaa valmistelleeseen salaliittoon. 1900-luvun alussa Serafimovitš tutustui Maksim Gorkiin ja työskenteli tämän perustamassa Znanije-kirjakustantamossa. Vuonna 1918 hän liittyi bolševikkeihin ja toimi Izvestijan ja Pravdan toimittajana. Vuosina 1926–1929 Serafimovitš oli Oktjabr-kirjallisuuslehden päätoimittajana. Vuonna 1934 hänet valittiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen puhemiehistöön.
Serafimovitšin ensimmäinen kertomus ”Jäälohkareella” ("Na ldine") ilmestyi vuonna 1889. Ensimmäinen kertomuskokoelma julkaistiin vuonna 1901. Romaani "Gorod v stepi" (”Kaupunki arolla”, 1912) kuvaa marksilaisittain kapitalismin syntyä Venäjällä. Kirjailijan pääteos on Venäjän kansalaissotaa kuvaava romaani ”Rautavyöry” ("Železnyi potok", 1924), jota pidettiin yhtenä neuvostokirjallisuuden klassikoista. Vuonna 1943 Serafimovitš sai elämäntyöstään Stalin-palkinnon. Hänet on palkittu myös Leninin kunniamerkillä. Kirjailijan nimeä kantaa Serafimovitšin kaupunki (entinen Ust-Medveditskajan kylä, jossa hän vietti nuoruusvuotensa).
Arto Tamminen
Arto Ilari Tamminen (s. 1962) on suomalainen laulaja-lauluntekijä.
Beatles-vaikutteisen esikoisalbuminsa "What's All About" Tamminen julkaisi Bablers-yhtyeensä kanssa vuonna 1980. Yhdeksänkymmentäluvulla Tammiselta ilmestyi sooloalbumit "Kadonneen saaren laulukirja" (1994) ja "Utopia" (1997). Hänen hittikappaleitaan ovat "Neljän ruuhka" ja "Utopia". Vuonna 1994 Arto Tamminen voitti ja vastaanotti Emma-gaalan jakaman parhaan sävellyksen palkinnon kappaleella "Ihana ilta", jonka oli levyttänyt Samuli Edelmann.
Englannin kielellä Tammisen tuotantoa ilmestyi jälleen vuonna 2000, kun Bablers-yhtyeen "Like the First Time" ilmestyi.
Marija Priležajeva
Marija Pavlovna Priležajeva (; 22. kesäkuuta 1903 Jaroslavl – 10. huhtikuuta 1989 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Marija Priležajeva valmistui vuonna 1929 Moskovan toisen yliopiston pedagogisesta tiedekunnasta ja työskenteli sen jälkeen opettajana ja lastenkotien kasvattajana. Vuodesta 1937 lähtien hän toimi lasten- ja nuortenkirjailijana. Vuonna 1952 Priležajevasta tuli NKP:n ja vuonna 1967 Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäsen. Hänet on palkittu Leninin kunniamerkillä.
Priležajevan sosialistista realismia edustava tuotanto on primitiivistä, tyyliltään triviaalia ja täynnä keinotekoisia konflikteja. Teosten aiheita ovat mm. Leninin, Nadežda Krupskajan ja Mihail Kalininin lapsuus- ja nuoruusvuodet.
Maastohiihdon maailmancup 2009–2010
Maastohiihdon maailmancup 2009–2010 oli historian 29. virallinen maailmancup-kausi. Se alkoi 21. marraskuuta 2009 Norjan Beitostølenissa ja päättyi 21. maaliskuuta 2010 Falunissa, Ruotsissa.
Nordin Amrabat
Nordin Amrabat (; s. 31. maaliskuuta 1987 Naarden, Alankomaat) on marokkolainen jalkapalloilija. Laitahyökkääjänä pelaava Amrabat edustaa englantilaista Watfordia.
Amrabat aloitti jalkapalloilun Zuidvogelsin joukkueessa, josta Ajaxin kykyjen etsijät toivat hänet b-junioreihin. Kolmen vuoden jälkeen hän koki kasvuongelmia ja loukkaantumisia, jotka johtivat hänen putoamistaan joukkueesta. Amrabat palasi takaisin Zuidvogels'n junioreihin, mutta joutui valmentajan kanssa ongelmiin, joka siirsi hänet kakkosjoukkueeseen. Sittemmin Amrabat pyysi siirtoa toiseen seuraan ja pääsi SV Huizenin junioriseuraan.
Ammattilaisuransa hän aloitti Omniworldissa vuonna 2006, siiryttyään vapaalla siirrolla SV Huizenin junioreista. Yhden kauden jälkeen Amrabat siirtyi VVV-Venloon, jossa hän vietti edellisen seuran tavoin vain yhden kauden. Lopulta vuonna 2008 Amrabat allerkirjoitti alustavasti kahden vuoden sopimuksen PSV Eindhovenin kanssa. Hän vietti seurassa kaksi ja puoli kautta, kunnes siirtyi tammikuussa 2011 Turkkiin Kayserisporiin kahden ja puolen vuoden sopimuksella.
Amrabat pelasi ensimmäisen ottelunsa Kayserisporin paidassa 24. tammikuuta 2011 kotiottelussa Büyükşehiriä vastaan, jossa hän teki myös avausmaalinsa. Kaikkiaan hän pelasi Kayserisporissa 38 ottelua tehden kuusi maalia. Heinäkuussa 2012 Amrabat siirtyi Galatasarayhin.
Amrabat edusti Hollantia alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2007 saatuaan kutsun valmentaja Foppe de Haanilta. Sittemmin hän on kertonut katuvansa päätöstään, koska ei voisi sääntöjen mukaan enää edustaa toista kotimaataan Marokkoa. Vuotta myöhemmin FIFA kuitenkin muutti sääntöä, jonka perusteella Amrabat voisi edustaa Marokkoa. Lokakuussa 2009 hän ilmaisi halukkuutensa edustaa Marokkoa ja tammikuussa maan väliaikaisvalmentaja Hassan Moumen saapui Hollantiin, jonka kanssa he päättivät tehdä anomuksen FIFA:lle Amrabatin mahdollisuudesta edustaa Hollannin sijaan Marokkoa maajoukkuetasolla. Maaliskuussa FIFAn edustaja ilmoitti ettei pelaajasta ole tehty mitään ilmoitusta, joka oikeuttaisi häntä pelaamaan Marokon maajoukkueessa. Ambrabatin oli tarkoitus pelata MM-karsintaottelussa Kamerunia vastaan.
Ambrabat pelasi lopulta ensimmäisen maaottelunsa Marokon paidassa 11. marraskuuta 2011 LG cupissa Ugandaa vastaan. Samaisessa turnauksessa Amrabat teki uransa avausmaalin Marokon paidassa Kamerunia vastaan.
Amrabat valittiin vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoihin, jossa hän pelasi vaihtopelaajan roolissa. Marokon kisat päättyivät lopulta alkulohkoon.Amrabatin isä on kotoisin Marokosta Beni Oulichekista. Nordin puhuu hollannin lisäksi berberiä, arabiaa ja englantia.
Hän on uskonnoltaan Muslimi.
David Daniels
David Daniels (s. 12. maaliskuuta 1966 Spartanburg, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan kontratenori. Häntä pidetään alalla yhtenä parhaista, joskus jopa parhaana.
Danielsin vanhemmat ovat laulunopettajia, äiti sopraano, isä baritoni. Hän aloitti laulamisen poikasopraanona ja siirtyi äänen kypsyessä tenoriksi. Hänen isänsä Perry Daniels oli Spartanburgissa toimivan Converse Collegen musiikkioppilaitoksen yhteydessä toimivan Brevard Music Centerin merkittäviä jäseniä. Hän opiskeli musiikkia Cincinnati College Conservatory of Music. Hän ei ollut tyytyväinen saavutuksiinsa tenorina, joten hän ryhtyi jatko-opintojensa aikana Michiganin yliopistossa laulamaan kontratenoria.
Daniels ensiesiintyminen tapahtui 1992. Hän sai 1997 Richard Tucker -palkinnon. 1999 hän esiintyi ensi kerran Metropolitan-oopperassa "Seston" roolissa "Julius Caesarissa". Händel sävelsi rooleja aikansa kastraattitähdille, ja Danielsin ohjelmistoon kuuluu nykyisin Julius Caesarin lisäksi muitakin merkittäviä Händelin rooleja, kuten Arsace komediassa "Partenope", nimirooli "Tamerlanossa" ja Arsamene "Xerxeessä". Baijerin valtionoopperassa Münchenissä hän esiintyi nimirooleissa "Rinaldossa" ja "Orlandossa" sekä Davidina oopperassa "Saul". Hän on lisäksi tulkinnut Ottonen roolin Monteverdiin oopperassa "L'Incoronazione di Poppea". Vivaldin oopperassa "Bajazet" hän on laulanut Tamerlanon roolin.
Daniels on laajentanut ohjelmistoaan kontratenoreihin usein liitetyistä barokkirooleista ja esittänyt Oberonia Benjamin Brittenin "Midsummer Night's Dreamissa" Metropolitanissa ja Orfeoa Gluckin oopperassa "Orfeo ed Euridice" Royal Opera Housessa Covent Gardenissa.
Theodore Morrisonilla on tekeillä ooppera, jonka aiheena on Oscar Wilde. Nimiosa on sävelletty erityisesti Danielsille. Oopperan ensi-ilta on 2013 Santa Fessä.
Oopperan lisäksi Daniels pitää myös resitaaleja. Hän on koonnut ohjelmiston, johon kuuluu sellaisia 1700- ja 1800-luvun taidelauluja, joita ei usein liitetä kontratenoreihin. Säveltäjinä ovat muun muassa Berlioz ja Poulenc. Hän on levyttänyt Berliozin laulusarjan "Nuits d'été", jota hän itse pitää onnistuneena, vaikka kriitikot suhtautuivat siihen nuivasti.
Mutta... kuka murhasi Harryn?
Mutta... kuka murhasi Harryn? on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1955. Elokuva on lajityypiltään musta komedia, ja se perustuu Jack Trevor Storyn kertomukseen. Shirley MacLaine on ensimmäisessä elokuvaroolissaan kuolleen miehen ex-vaimona.
Elokuva kertoo pikkukylästä, jossa joukko ihmisiä löytää metsästä Harry-nimisen miehen ruumiin. Ketään heistä ei liiemmin liikuta että Harry on kuollut, mutta kaikki he epäilevät itse olevansa syypäitä murhaan.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Gaular
Gaular on kunta Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Gaularissa oli 2 923 asukasta.
Gaularia kutsutaan joskus vesiputouksien maaksi, koska kunnan alueella on 28 erikokoista vesiputousta.
Amiraliteetin kanava
Amiraliteetin kanava () on Krjukovin kanavan pohjoispään Moikaan yhdistävä kanava Pietarin keskustassa Venäjällä. Se erottaa Uuden Hollannin Amiraliteetin saaresta. Kanavan pituus on 440 metriä, leveys 9–14 metriä ja syvyys 1,5–2,7 metriä.
Vuosina 1717–1720 rakennettu kanava toimi Uuden Hollannin puutavaravaraston ja Amiraliteetin telakan yhdistävänä liikenneväylänä. Vuonna 1842 Amiraliteetin ja Krjukovin kanavan välinen osuus katettiin tiiliholvilla. Sen paikalla on nykyään Konnogvardeiski-bulevardi. Jäljelle jääneen osuuden nimenä oli vuosina 1922–1991 "Krusteinin kanava" virolaissyntyisen Venäjän kansalaissodan sankarin Karl Krusteinin mukaan. Kanavan varren nähtävyyksiin kuuluu Uuden Hollannin lisäksi Moikan puoleisessa päädyssä sijaitseva klassistinen Bobrinskien palatsi (arkkitehti Luigi Rusca, 1790-luku).
Askvoll
Askvoll on kunta Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Askvollissa oli 3 018 asukasta.
Fjaler
Fjaler on kunta Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa. Kunnan pinta-ala on 417 km², josta maata on 390 km². Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Fjalerin kunnassa oli 2 871 asukasta.
Kaarina Multiala
Kaarina Multiala (1500-luku) on ensimmäinen suomalaisissa asiakirjoissa mainittu kauppiaana toiminut nainen.
Kaarina Multiala oli viipurilaisen kauppiaan Esko Multian leski ja kävi kauppaa Tallinnassa jo vuonna 1555, jolloin hänet mainitaan tulliluettelossa laivojen omistajana. Hän oli Viipurin kahdeksanneksi varakkain veronmaksaja 1550-luvun lopulla. Vuosina 1555–1559 Multiala maksoi veroja Viipurin pitäjässä, Lihamäen kylässä olleesta maatilasta. Multiala katoaa kaupungin asiakirjoista 1560-luvulla. Hänellä oli mahdollisesti tytär, sillä Viipurin kaupungin hopeaveroluettelossa mainitaan varakas vaimo Elina Multiala vuonna 1571.
Marketta Ristontytär Punasuomalainen
Marketta Ristontytär Punasuomalainen (s. 1600-luvun alussa – 1658 Vaasa) oli kansanparantaja, joka tuomittiin noitana roviolla poltettavaksi.
Marketta oli mahdollisesti syntyisin Ruovedeltä, sillä hän muutti nälkävuosina Ruoveden Kukonpohjasta miehensä, talonpoika Simo Antinpojan kanssa Vaasan seudulle. Marketta elätti itseään ja miestään kerjäämällä ja ihmisiä parantamalla. Hänen maineensa kasvoi ja vuonna 1655 talonpojat tekivät hänestä valituksen piispalle. Käräjillä kukaan ei uskaltanut todistaa häntä vastaan. Vaasan kappalainen Jacob Vasenius ryhtyi Markettaa vainoamaan ja sai hänet haastettua oikeuteen. Päivää ennen oikeudenkäyntiä Vasenius kuitenkin kuoli ja koska Marketan oli kuultu kiroavan kappalaista, syytettiin häntä noituudesta.
Vuonna 1657 Simo Antinpoika meni vaimonsa puolesta oikeuden eteen ja syytti Vaseniuksen lankoa, kauppias Hannu Tuurenpoikaa Marketan pieksämisestä. Tästä oikeudenkäynnistä oli seurauksena, että muutkin uskaltautuivat nousta todistamaan Markettaa vastaan, ja niinpä raastuvanoikeus tuomitsi Marketan poltettavaksi roviolla. Vuonna 1658 hovioikeus vahvisti tuomion. Marketta Punasuomalainen oli ensimmäisiä noituudesta kuolemaan tuomittuja naisia.
Marketalla ja Simolla oli tytär Kaarina, joka joutui vuonna 1659 oikeuden edessä puhdistamaan mainettaan, koska ihmiset olivat syyttäneet häntä noita-akan tyttäreksi.
Grigol Maisuradze
Grigol (Giorgi) Maisuradze (, 1817 Tsinandali – 1885 Kutaisi) oli georgialainen taidemaalari ja muotokuvamaalauksen realistisen koulukunnan perustaja Georgiassa.
Maisuradze syntyi Tsinandalissa ruhtinas Aleksandre Tšavtšavadzelle kuuluneen maaorjan perheeseen. Tšavtšavadze oli runoilija ja Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraali, joka vapautti Maisuradzen vuonna 1836 ja tuki hänen koulutustaan Pietarissa. Maisuradze opiskeli siellä Karl Brjullovin ohjauksessa. 1850-luvulla hän palasi synnyinmaahansa ja opetti maalausta Kutaisissa, jossa hän kuoli vuonna 1885. Suurin osa hänen töistään on kadonnut.
Kalle Lahti
Kaarlo ”Kalle” Lahti (s. 11. huhtikuuta 1928 Pyhäjärvi Ol) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Lahti edusti urallaan Kotkan Kiriä 1948 ja Kotkan Työväen Palloilijoita 1949–1955. Hän voitti KTP:ssa Suomen-mestaruuden 1951 ja 1952. Kaikkiaan Lahti pelasi kahdeksan kauden aikana 115 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 37 maalia.
Lahti pelasi maajoukkueessa vuosina 1950–1951 yhteensä kolme maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Arturo Kinch
Arturo Kinch (s. 14. huhtikuuta 1956 Costa Rica) on costaricalainen alppi- ja maastohiihtäjä, joka on osallistunut olympiakisoihin 1980–2006.
Kinch syntyi seitsemäntenä lähetyssaarnaajavanhempiensa kaikkiaan yhdestätoista lapsesta. Hän aloitti vuonna 1974 opinnot Rockmont Collegessa Yhdysvalloissa. Hän harrasti opiskeluvuosinaan jalka- ja koripalloa sekä syöksylaskua. Seattle Times -lehdessä vuonna 1984 julkaistussa haastattelussa hän kertoi aloittaneensa hiihdon vain pysyäkseen kunnossa jalkapalloa varten. Hän oli kuitenkin kahdella kaudella koulunsa hiihtojoukkueen menestyksekkäin kilpailija, ja useiden valmentajien rohkaisemana päätti jatkaa hiihtäjän uraa. Voidakseen osallistua kansainvälisiin kilpailuihin hänen täytyi perustaa Costa Ricaan hiihtoliitto.
Kinch valmistui collegesta 1979 ja osallistui seuraavana vuonna ensimmäisenä costaricalaisena olympiakisojen hiihtolajeihin. Hän sijoittui Lake Placidissa syöksylaskussa 41:nneksi eli toiseksi viimeiseksi ja keskeytti niin pujottelun kuin suurpujottelunkin. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli suurpujottelussa 67. ja 15 kilometrin maastohiihdossa 79. sekä hylättiin 30 kilometrin hiihdossa. Calgaryssa 1988 hän jäi 30 kilometrin hiihdossa viimeiseksi, mutta jätti muutamia kilpailijoita taakseen 15 kilometrillä ja suurpujottelussa.
Neljännen kerran Kinch osallistui olympiakisoihin Salt Lake Cityssä 2002, jossa hän sijoittui sprinttihiihdossa 67:nneksi ja takaa-ajokilpailussa 78:nneksi. Torinon olympialaisissa 2006, hieman ennen 50-vuotispäiväänsä, hän sijoittui 15 kilometrin hiihdossa 95:nneksi eli toiseksi viimeiseksi ajalla 1.06.50,3 – voittaja Andrus Veerpalu hiihti matkan ajassa 38.01,3.
Kinch työskentelee asiakaspalvelutehtävissä United Airlinesilla.
Herra ja rouva Smith
Herra ja rouva Smith on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1941. Se on komedia, joka kertoo avioparista: lakimies David Smith (Robert Montgomery) ja hänen vaimonsa Ann Smith (Carole Lombard) ovat olleet naimisissa kolme vuotta, ja sopineet tarkoista säännöistä, joiden tarkka noudattaminen on viemäisillään koko avioliiton tolaltaan.
Markku Lahti
Markku Lahti (s. 18. huhtikuuta 1945 Sääksmäki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Lahti edusti urallaan Valkeakosken Hakaa 1963–1968 ja Pallo-Seppoja 1969. Hän voitti Hakassa Suomen mestaruuden 1965 ja Suomen Cupin 1963. Kaikkiaan Lahti pelasi kuuden kauden aikana 92 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 13 maalia.
Lahti pelasi maajoukkueessa vuosina 1964–1965 kaksi maaottelua.
Ivatsevitšy
Ivatsevitšy (, , , ) on kaupunki ja hallinnollinen piiri Brestin alueella Valko-Venäjän lounaisosissa. Vuoden 2009 väestönlaskun mukaan kaupungin asukasluku oli 22 958. Koko hallintopiirin asukasluku (59 906) sisältsi Ivatsevitšyn kaupungin ja sitä ympäröivän maaseudun ohella myös piirissä sijaitsevan Kosavan pikkukaupungin (2 029 asukasta) ja Tseljah'anyn kaupunkityyppisen taajaman (4 198 asukasta).
Kaupunkiin johtavista liikenneväylistä tärkeimpiin kuuluvat Minskiin (194 km) vievä ja kaupungin eteläpuolelta kiertävä Varsova-Brest-Kobryn-Ivatsevitšy-Baranavitšy-Minsk-Orša-Moskova -moottoritie M1 (eurooppatie E30), sekä samansuuntainen, kaupungin kautta kulkeva kantatie (P2). Valtakunnan päärata kulkee kutakuinkin samaa reittiä tarjoten Ivatsevitšyn rautatieasemalta sujuvan joukkoliikenneyhteden useisiin suuriin kaupunkeihin. Lähimmät suuremmat kaupungit ovat Brest (maanteitse 138 km) ja Kobryn (85 km) lounaassa, Pinsk (95km) etelässä ja Baranavitšy (69 km) koillisessa ja Slonim (59 km) pohjoisessa.
Mantšukuon yuan
Mantšukuon yuan (满洲国圆) oli Mantšukuon virallinen valuutta kesäkuusta 1932 elokuuhun 1945.
Yuanin arvo perustui 23,91 gramman painoiseen määrään hopeaa. Yuani korvasi kiinalaisen "Haikwanin taelin", joka oli yleisessä käytössä Mantšuriassa ennen Mukdenin välikohtausta.
Aluksi Japanin keskuspankki vastasi setelien ja kolikoiden lyömisestä, mutta myöhemmin Mantšukuon keskuspankki alkoi itse valmistaa rahaa. Hopean arvon vaihtelun myötä yanin sidos hopeaan purettiin vuonna 1935, ja kurssi sidottiin Japanin jeniin. 1940-luvulla yuania käytettiin valuuttaana Yhdysvaltojen, Saksan ja Japanin kanssa käydyssä ulkomaankaupassa.
Seteleitä painettiin 5 "chiaon" (puoli yuania), 1 yuanin, 5 yuanin, 10 yuanin ja 100 yuanin arvoisina. Seteleissä oli yleensä kuvituksena Qing-dynastian hallitsijoita. Inflaation seurauksena vuonna 1944 alettiin valmistaa myös 1000 yuanin seteliä. 
Yuan jakautui kymmeneen "chiaoon", 100 "feniin" tai 1000 "lihin". Kolikoita valmistetiin 5 lin kerrannaisina aina 10 feniin saakka.
Vuosina 1944 ja 1945 valmistettiin 1 ja 5 fenin kolikoita "punaisesta tai ruskeasta kuidusta", joka muistutti pahvia. Nämä ovat yksiä harvoja kolikoita, joita ei ole valmistettu metallista.
Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1948 Tung Pei Bank lunasti noin 12 miljardia yuania.
Pasi Vainionperä
Pasi Vainionperä (s. 27. helmikuuta 1983 Tampere) on suomalainen laulaja.
Pasi Vainionperä valittiin Iskelmäartisti 2009 -voittajaksi Jämsän Himoksessa järjestetyllä Iskelmäfestivaalilla heinäkuussa 2009. Toiseksi kisassa ylsi aiemmin DCX-yhtyeen laulajana toiminut Katri Metso.
Vainionperä sai palkinnoksi Iskelmäartisti-voitostaan levytyssopimuksen kansainvälisen Warner Musicin kanssa sekä keikkamyyntisopimuksen ohjelmatoimisto Popgramin kanssa.
Pasi Vainionperän ensimmäinen single, Petri Munckin käsialaa oleva Rakkaudessa suuria julkaistiin syyskuussa 2009. Se ylsi ensimmäisellä viikollaan radiokanava Iskelmän kuulijalistan toiselle sijalle ja oli vuonna 2010 kaupallisten radioiden 21. soitetuin kappale. Toinen single, Ole totta, julkaistiin tammikuussa 2010 MySpacessa.
Warner Music julkaisi Vainionperän debyyttialbumin "Rakkaudessa suuria" 26. toukokuuta 2010. Albumi valittiin paikallisradioiden toimesta kuukauden levyksi.
Marraskuussa 2016 Sony Music Entertainment julkaisi Vainionperän singlen nimeltään Rakkauden rikollinen, jonka sanoitus ja osittain myös sävellys ovat Vainionperän omaa kädenjälkeä.
Hugo Mantila
Hugo Mantila (11. joulukuuta 1892 – 14. lokakuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Mantila oli yksi Kiffenin perustajajäsenistä, ja myöhemmin urallaan hän pelasi myös Helsingin Palloseurassa. Hän voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta – Kiffenissä 1913, 1915 ja 1916 sekä HPS:ssa 1921 ja 1922. Suomen maajoukkuetta Mantila edusti yhteensä 17 maaottelussa vuosina 1914–1924.
Myös Hugo Mantilan veli Bruno Mantila oli maajoukkuetason jalkapalloilija.
Bjaroza
Bjaroza () eli Berjoza (; , ) on kaupunki ja hallinnollinen piiri Brestin alueella Valko-Venäjän lounaisosissa. Vuonna 2009 kaupungin asukasluku oli 29 357. Koko hallintopiirin asukaslukuun 66 988 sisältyi myös Belaazjorskin teollisuuskaupungin väestö.
Kaupunkiin johtavista liikenneväylistä tärkeimpiin kuuluvat Minskiin vievä ja kaupungin eteläpuolelta kiertävä Varsova- Brest- Kobryn- Bjaroza- Ivatsevitšy- Baranavitšy- Minsk- Orša- Moskova -moottoritie M1 (eurooppatie E30), sekä samansuuntainen, kaupungin kautta kulkeva kantatie (P2). Valtakunnan päärata kulkee kutakuinkin samaa reittiä, Bjarozassa on rautatieasema. Lähimmät suuremmat kaupungit ovat Brest (maanteitse runsas 100 km) ja Kobryn (55 km) lounaassa ja Baranavitšy (91 km) koillisessa.
Satelliittikuvasta näkyy lisäksi, että kaupungin luoteislaidalla on noin 2.5 kilometrin kiitotiellä varustettu sotilaslentokenttä.
Per Niklas Mathesius
Per Niklas Mathesius (22. maaliskuuta 1711 Pyhäjoki – 23. marraskuuta 1772 Pyhäjoki) oli suomalainen pappi ja poliitikko.
Mathesius syntyi Pyhäjoen kirkkoherra Nils Mathesiuksen ja Anna Portinan perheeseen, Mathesiuksen pappissukuun. Hänen veljiään olivat poliitikko Johan Mathesius sekä pappi ja kirjailija Georg Mathesius.
Mathesius opiskeli Uppsalassa vuodesta 1724, josta hän siirtyi Turkuun 1727, mutta palasi sittemmin Uppsalaan. Hän valmistui maisteriksi 1734, ja hänen lopputyönsä käsitteli Pohjanmaata. Hänet vihittiin papiksi 1735 ja vuonna 1743 hänet nimitettiin isänsä seuraajaksi Pyhäjoen kirkkoherraksi. Vuonna 1763 hänet nimitettiin lääninrovastiksi.
Hän osallistui piirinsä papiston edustajana valtiopäiville vuosina 1756, 1760 ja 1765, joilla hän tuli tunnetuksi myssypuolueen eräänä näkyvimmistä esitaistelijoista. Hän kritisoi vaikutusvaltaista pankkitoimikuntaa ja vastusti valtiokonttorin kireimpiä aloitteita. Mathesius tuki puoluetoverinsa Anders Chydeniuksen ilmaisunvapautta edistävää politiikkaa ja yleensäkin Chydeniusta tähän kohdistuneen vastustuksen aikana.
Mathesius avioitui Brita Kiemmerin kanssa vuonna 1735.
Kontaktilaji
Kontaktilaji on urheilussa laji, jossa urheilija joutuu voimakkaaseen fyysiseen kosketukseen toisen urheilijan tai jonkin urheiluun liittyvän välineen kanssa. Joukkueurheilulajeista sellaisina pidetään esimerkiksi jääkiekkoa ja amerikkalaista jalkapalloa sekä jalkapalloa tai koripalloa, joissa säännöt rajaavat hyväksyttävän kosketuksen voimakkuutta. Lisäksi kontaktilajeiksi katsotaan tavallisesti kaikki varsinaiset itsepuolustus-, kamppailu- ja taistelulajit kuten hapkido, nyrkkeily ja taekwondo.
Kontaktilajeissa vammautumisriski on kolminkertainen verrattuna ei-kontaktilajeihin. Kilpailutilanteissa se on suhteessa muihin lajeihin vieläkin suurempi, jopa 4–5-kertainen. Kontaktilajeissa riski kohdistuu erityisesti muun muassa polveen ja pään alueelle kuten hampaisiin. Kontaktilajeissa toipumisaika on tyypillisesti pitempi kuin muissa lajeissa.
Johan Mathesius
Johan Mathesius (6. heinäkuuta 1709 Pyhäjoki - 13. syyskuuta 1765, Lontoo, Iso-Britannia) oli suomalainen poliitikko ja virkamies.
Mathesius syntyi Pyhäjoen kirkkoherra Nils Mathesiuksen ja Anna Portinan perheeseen, Mathesiuksen pappissukuun. Hänen veljiään olivat lääninrovasti ja poliitikko Per Niklas Mathesius sekä pappi ja kirjailija Georg Mathesius. Hän opiskeli Uppsalassa vuodesta 1724 lähtien, siirtyi Turkuun 1727, mutta palasi jonkin ajan kuluttua Ruotsiin. 
Mathesius oli naimisissa Rebecka Bergin kanssa.
Mathesius sai viran kuninkaallisesta kirjastosta suomen kielen kääntäjänä 1735. Hän tuli pian tunnetuksi vilkkaasta poliittisesta kiinnostuksestaan, erityisesti myssypuolueen kannattajana. Vuosien 1738 ja 1741 valtiopäivien aikana hän tuli tunnetuksi hattupuolueen terävänä kriitikkona.
Hattupuolue pyrki todistamaan, että myssypuolue harrastaa maanpetoksellista yhteistyötä venäläisten diplomaattien kanssa paljastamalla heille valtiopäivien salaisessa valiokunnassa käsiteltyjä asioita. Helmikuussa 1741 suomalainen kansliapresidentin sihteeri Johan Gyllenstierna pidätettiin Venäjän-lähettilään ovella, ja tutkimukset osoittivat hänen saaneen lähettiläältä rahaa salaisista tiedoista. Gyllenstierna sai teosta kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tutkimuksissa nousi myös esille, että juttuun olisi sekaantunut kolme muutakin suomalaista, Johan Arckenholtz, Johan Mathesius ja Göran Helsingius. Tunnustusten saamiseksi heitä kidutettiin, mutta tunnustuksia tai lisätietoja ei saatu. On tulkittu, että heillä ei olisi ollut osaa vakoiluun, vaan he olisivat vain keskustelleet valtiopäivämiesten kanssa sotapolitiikan vaaroista. Mathesiusta vastaan nostettiin syytä hänen yhteyksistään venäläiseen ministeriin nimeltä Bestuscheff. Häntä syytettiin maanpetturuudesta. Hän kiisti syytteet, mutta hänet tuomittiin sekaantumisesta valtiopäivävaaleihin ja -neuvotteluihin ja tuomittiin kuukaudeksi vedelle ja leivälle ja vangittavaksi pidemmäksi aikaa. Hänet vapautettiin 1743 hattujen sodan päätettyä.
Vuonna 1745 Mathesius nimitettiin Pohjanmaan lääninsihteeriksi. Vuonna 1752 hän sai säätyjen vakuutuksen ylenemisestään virka-asteikolla. Vuonna 1760 hänet nimitettiin asessoriksi ja 1762 laamanniksi, mutta hän säilytti kuitenkin lääninsihteerin viran. Hieman myöhemmin hän sanoutui irti läänisihteerin virasta. Vuonna 1763 hän oli jonkin aikaa Pohjanmaan varamaaherrana. Hän kuoli ollessaan matkalla Lontooseen 1765.
Richie Dunn
Richie L. Dunn (12. toukokuuta 1957 Boston, Massachusetts – 20. syyskuuta 2016 Buffalo, New York) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Vuosina 1977–1989 Dunn pelasi NHL:ssä 483 runkosarjan ottelua, joissa teki tehopisteet 36+140=176. NHL-urallaan Dunn edusti Buffalo Sabresia, Calgary Flamesia ja Hartford Whalersia.
Dunn teki vapaana pelaajana sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa vuonna 1977. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi Buffalossa 25 peliä, mutta suurimman osan kaudesta hän pelasi AHL:n Hershey Bearsissä. Toisella NHL-kaudellaan Dunn pelasi 24 peliä Buffalossa, mutta kolmannella kaudella (1979–1980) hän pelasi jo koko kauden Buffalossa. Buffalo myi Dunnin, maalivahti Don Edwardsin ja kesäkuussa 1982 Calgary Flamesiin, josta se sai vaihdossa varausoikeuksia. Heinäkuussa 1983 Calgary myi Dunnin ja Joel Quennevillen Hartford Whalersiin, josta se sai vaihdossa Mickey Volcanin. Kesällä 1986 Dunn palasi Buffaloon, kun hän solmi seuran kanssa pelaajasopimuksen vapaana pelaajana. Dunn pelasi Buffalon organisaatiossa vuoteen 1990, jolloin hän lopetti uransa.
Dunn edusti Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkuetta vuoden 1981 Kanada-cupissa sekä vuoden 1986 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Kaudella 1984–1985 Dunn palkittiin Eddie Shore Awardilla AHL:n kauden parhaana puolustajana.
Marin Cureau de la Chambre
Marin Cureau de la Chambre (1594 Saint-Jean-d'Assé, Ranska – 29. joulukuuta 1669 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen lääkäri ja filosofi. Saint-Jean-d'Assén lapsuudesta ja koulunkäynnistä ei ole tietoa. Hän toimi nuoruudessaan lääkärinä Le Mansissa. Vuonna 1630 hän muutti Pariisiin ja tutustui siellä Pierre Séguieriin, jonka lääkäri hänestä tuli. Myöhemmin hän oli Ludvig XIV:n hovilääkäri eli "médecin ordinaire". Kuningas oli hyvin ihastunut Cureau de la Chambren kykyihin arvioida ihmisen luonnetta tämän ulkonäön perusteella.
Marin Cureau de la Chambre tunnetaan fysiognomiaa koskevasta työstään. Vuosina 1640–1662 hän julkaisi ihmisen luonteesta ja "intohimoista" viisiosaisen tutkimuksen "Caractères des passions". Hän kirjoitti paljon muistakin aiheista, kuten kädestä ennustamisesta, ruoansulatuksesta, eläinten järkeilystä, okkultismista ja optiikasta. Optiikan alalla hän tutki valoa ja väriä, valon taittumista sekä pää- ja välivärien mahdollisuutta. Hän kirjoitti myös kirjoja filosofiasta ja julkaisi käännöksen Aristoteleen teoksesta "Physica".
Hänestä tuli vuonna 1634 Ranskan akatemian jäsen, ja vuonna 1666 hänestä tuli Ranskan tiedeakatemian perustajajäsen. Hänen poikansa oli pappi Pierre Cureau de la Chambre (1640–1693). Vuonna 1991 astronomi Eric Walter Elst nimesi Marin Cureau de la Chambren mukaan asteroidin "(7126) Cureau".
Campbell Soup Company
Campbell Soup Company () on yhdysvaltalainen elintarvikeyhtiö, jonka tuotteisiin kuuluvat muun muassa keitot. Yrityksen tuotemerkkejä ovat muun muassa Campbell's, Pepperidge Farm, Arnott's ja V8.
Yrityksen perustivat vuonna 1869 hedelmäkauppias Joseph Campbell ja jääkaapinvalmistaja Abraham Anderson, tuolloin nimellä Joseph Campbell Preserve Company. Alkuvaiheessa yritys valmisti muun muassa keitto-, tomaatti-, vihannes- ja jauhelihasäilykkeitä. Vuonna 1897 yrityksen kemisti John T. Torrance keksi tiivistekeiton, josta vesi oli poistettu. Tuotteen suosion seurauksena yritys muutti nimensä vuonna 1922.
Andy Warholin Campbellin keittotölkkejä esittävät teokset ovat muodostuneet 1960-luvun pop-taiteen ikoneiksi.
Josef Sousedík
Josef Sousedík () oli sähköasentaja, yrittäjä ja keksijä. Hänen nimissään on yli 50 sähkö- ja konetekniikkaan liittyvää patenttia. Tästä syystä häntä nimitetään ”Määrin Edisoniksi”.
Sousedík syntyi kuusilapsiseen perheeseen. Hänen isänsä oli ammatiltaan puuseppä.
Sousedík opiskeli oppisopimuksella sähköasentajaksi työn ohessa Thonelan ja Bubelan tehtailla. Syyskuussa 1912 hän aloitti sähköasentajan työt Bartelmus-Donátin tehtaassa Brnossa ja opiskeli samanaikaisesti teknillisessä koulussa. Tänä aikana hän tutustui muutamiin sähkötekniikan asiantuntijoihin, kuten Jozef Sumeciin.
Ensimmäisessä maailmansodassa Sousedík joutui taistelemaan Venäjän ja Italian vastaisilla rintamilla. Hän haavoittui Italiassa, minkä jälkeen hänet lähetettiin kotiinsa Vsetíniin. Tšekkoslovakian itsenäistyttyä 1919 hän osallistui Unkaria vastaan käytyihin taisteluihin.
Sousedík palasi kesällä 1919 takaisin opiskelemaan ja suorittamaan loppututkintonsa. Hän aloitti sähkölaitteiden kaupan ja korjauspajan vanhempiensa kotitalossa, mutta perusti pian oman sähkölaitteisiin erikoistuneen verstaan vanhalla sahalla Vsetín-Trávníkyssa. Sousedík kehitti sähkölaitteita ja sai useita alaan liittyviä patentteja. Näistä merkittävimpiä oli oikosulkumoottorin automaattinen käynnistin. Toiminta laajeni, ja vuonna 1934 yritys työllisti jo 200 henkilöä. Tällöin se fuusioitui Ringhoffer-Tatran kanssa, ja Sousedíkista tuli sen pääjohtaja. Hän suunnitteli ja patentoi uudenlaisen sähkömekaanisen voimansiirron Tatran ČSD M290.0 -pikajunaan.
Liiketoiminnan ulkopuolella Sousedík osallistui aktiivisesti Vsetínin poliittiseen, sosiaaliseen ja kulttuurilliseen elämään. Hän toimi kaupungin pormestarina yhteensä kymmenen vuotta.
Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian Tšekin-puoleisen osan maaliskuussa 1939 Sousedík liittyi välittömästi vastarintaliikkeeseen. Hänen toimintansa liikkeessä paljastui joulukuussa 1944, ja hän joutui Gestapon pidättämäksi. Sousedík ammuttiin 15. joulukuuta kuulustelujen yhteydessä.
Fantasy (DJ Bobon albumi)
Fantasy on DJ Bobon 26. helmikuuta 2010 julkaistu studioalbumi. Albumi sisältää kaksi levyä. Ensimmäinen levy sisältää 13 uutta kappaletta ja toinen levy sisältää "Greatest Hits Megamix" raidan.
DJ Bobo aloitti myös albumin nimeä kantavan kiertueen, jonka ensiesitys oli Europa-Parkin huvipuistossa 28. marraskuuta 2009.
Ice La Fox
Ice La Fox (s. 29. helmikuuta 1983 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä ja -malli. Hän aloitti elokuvauransa vuonna 2001 taiteilijanimellä Ice D'Angelo. Hän sai vuonna 2007 AVN-palkinnon parhaasta suuseksikohtauksesta elokuvassa "Fuck" (2006).
Ice La Foxin äiti Angela D'Angelo (s. 1961) on myös pornotähti.
Kazuo Shii
Kazuo Shii (; s. 29. heinäkuuta 1954 Yotsukaidō, Chiban prefektuuri) on japanilainen poliitikko ja kommunistisen puolueen puheenjohtaja vuodesta 2000. Hän on istunut Japanin alahuoneen jäsenenä vuodesta 1993. Kazuo Shii on valmistunut Tokion yliopistosta.
Shii soittaa pianoa ja pitää erityisesti Schubertista.
Bill Mosienko
William "Bill" Mosienko (2. marraskuuta 1921 Winnipeg, Manitoba, Kanada – 9. heinäkuuta 1994) oli kanadanukrainalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Mosienko pelasi urallaan 14 kautta NHL:ssä edustaen Chicago Black Hawksia.
Mosienko pitää hallussaan NHL:n ennätystä nopeimmasta hattutempusta tehtyään 23. maaliskuuta 1952 New York Rangersia vastaan kolme maalia vain 21 sekunnissa. Mosienko valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1965.
Mosienko kuoli aivosyöpään 9. heinäkuuta 1994.
Boris Buzančić
Boris Buzančić (13. maaliskuuta 1929 Bjelovar – 9. lokakuuta 2014 Zagreb) oli kroatialainen näyttelijä ja poliitikko (HDZ). Hän toimi 1990-luvulla Zagrebin pormestarina ja istui maansa parlamentissa. Näyttelijänä hän loi vuosikymmeniä kestäneen uran. Hänet tunnettiin sekä elokuvista että televisiosarjoista.
Velkuan koulu
Velkuan koulu (myös nimellä Palvan koulu) on Palvan saarella, entisen Velkuan kunnan alueella, nykyisessä Naantalin kaupungissa sijaitseva yhtenäiskoulu. Koulussa on noin 40 oppilasta ja kolme vakinaista opettajaa. Suurin osa koulun kieltenopetuksesta hoidetaan etäopetuksena. Koululle kunnostettiin kuntosali vuoden 2006 aikana.
Palvan koulu perustettiin vuonna 1908. Koulun perustamisesta käytiin kiistelyä, osa asukkaista yritti taktikoida kunnan jakamisen kolmeen koulupiiriin, jotta koulua ei olisi tarvinnut rakentaa. Tuolloin Velkualla oli asukkaita 22 eri saarella. Sen sijoituspaikasta äänestettiin myös; Salavaisten ja Velkuanmaan asukkaat kannattivat koulua Velkuanmaalle, kun Teersalon ja Palvan väestö Palvaan. Palvan ehdotus voitti ja koulurakennus valmistui vuonna 1910. Oppilaita ensimmäisenä vuotena oli 42.
Palaa, palaa!
Palaa, palaa! on Miloš Formanin ohjaama järjestelmäironinen tšekkoslovakialainen elokuva vuodelta 1967. Satiirissa palolaitoksen työntekijät järjestävät 86-vuotiaan päällikkönsä eläkepäivien kunniaksi missikisat ja muuta ohjelmaa. Missiehdokkaat kuitenkin kieltäytyvät, palkinnot varastetaan ja lopulta koko talo syttyy tuleen. Hyvistä selityksistä ja arvokkaasta julkisivusta kuitenkin pidetään kiinni loppuun saakka. Yleisesti elokuvaa pidetään sosialistisen järjestelmän allegoriana.
Feuer Frei!
Feuer Frei! on itävaltalaisen Nachtmahrin ensimmäinen studioalbumi.
Elizabeth McLeod
Elizabeth McLeod on yhdysvaltalainen toimittaja, joka on perehtynyt lähetystoiminnan historiaan. McLeod on julkaissut kirjan "The Original Amos ’n’ Andy: Freeman Gosden, Charles Correll and the 1928–1943 Radio Serial" (ISBN 978-0-7864-4584-4) Hän on myös kirjoittanut käsikirjoituksia CBS Radion "Sound Bytes" -ohjelmaan.
Mikael Renberg
Mikael Renberg (s. 5. toukokuuta 1972 Piitime, Ruotsi) on uransa lopettanut ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Renberg pelasi kaudet 1989–1993 kotimaansa pääsarjan Elitserienin Luleå HF:ssä. Philadelphia Flyers varasi Renbergin toisella kierroksella varausvuorolla 40.
Renberg edusti Philadelphiaa neljä kautta. Philadelphiassa hän pelasi kuuluisassa Legion of Doom -hyökkäysketjussa yhdessä John LeClairin ja Eric Lindrosin kanssa. Renberg pitää hallussaan myös Philadelphian tulokkaiden piste-ennätystä kaudelta 1993–1994 tehtyään runkosarjan 83:ssa ottelussa tehopisteet 38+44=82, tästä huolimatta Martin Brodeur voitti NHL:n parhaalle tulokkaalle jaettavan Calder Trophyn.
Neljän Philadelphia-kauden jälkeen Renberg siirtyi Tampa Bay Lightningiin vaihdossa useisiin . Puolitoista vuotta myöhemmin Renberg palasi Philadelphiaan, kun Tampa Bay vaihtoi hänet ja Daymond Langkow´n Philadelphian Mike Sillingeriin ja Chris Grattoniin.
Kaudella 1999–2000 Renberg siirtyi Phoenix Coyotesiin vaihdossa Rick Tocchetiin. Renberg pelasi Phoenixissa 10 ottelua runkosarjassa tehopistein 2+4=6.
Kaudeksi 2000–2001 Renberg palasi yhden kauden ajaksi Luleåån. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi NHL:ään tehtyään sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa. Kolmen Torontossa vietetyn kauden jälkeen Renberg palasi jälleen Ruotsiin ja pelasi Elitserienissä Luleån lisäksi Skellefteå AIK:ssa ennen kuin lopetti uransa kauden 2008–2009 jälkeen.