hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Taavetin pankkiryöstö 1926
Taavetin pankkiryöstö tapahtui 1. kesäkuuta 1926 kun Kansallis-Osake-Pankin Taavetin konttoriin saapui iltapäivällä noin kello 15 aikaan kaksi miestä jotka alkoivat ampumaan pankin virkailijoita. Kiivaassa tulituksessa sai heti surmansa pankin valvoja kauppias Taavetti Myyrä. Pankinjohtaja Taavetti Punkkinen, prokuristi Alina Hirvikallio o.s. Riihelä ja pankinjohtajan taloudenhoitaja ja sisar neiti Eeva Punkkinen haavoittuivat vaikeasti. Ryöstäjät pakenivat paikalta ilman saalista pelästyttyään tilanteen aikana. He jättivät paetessaan pankkiin ryöstössä käyttämänsä aseen suurikokoisen Nagan-revolverin johon oli kiinnitetty äänenvaimennin. Haavoittuneet vietiin hoidettavaksi Viipurin lääninsairaalaan jossa pankinjohtaja Punkkinen kuoli saman päivän iltana ja prokuristi Hirvikallio 4. kesäkuuta.
Ryöstäjien takaa-ajoon osallistui poliisin lisäksi sotaväkeä ja suojeluskuntalaisia. Toinen ryöstäjistä pidätettiin jo samana iltana Pulsan asemalta ja toinen kaksi päivää myöhemmin. Ryöstäjät olivat iältään 18-20 vuotiaat työmies Yrjö Kuosmanen ja kansakoulunopettajan poika Eero Linnasalo jotka olivat molemmat kotoisin Pulsasta. He olivat suunnitelleet ryöstöä jo edellisen vuoden syksystä lähtien. He olivat yrittäneet ryöstöä jo kaksi kertaa aiemmin keväällä mutta luopuneet aikeesta molemmilla kerroilla kun konttorissa oli ollut liikaa asiakkaita paikalla. Kolmannella yrittämällä 1. kesäkuuta saavuttuaan junalla Pulsasta Taavettiin he joivat itsensä metsässä humalaan ja menivät sitten pankin konttoriin. Konttorissa oli kuitenkin sillä hetkellä vain vähän rahaa sillä ylimääräinen raha oli lähetetty päivällä Lappeenrannan konttoriin. Viipurin hovioikeus tuomitsi ryöstön tekijät kuolemanrangaistukseen mutta korkein oikeus muutti marraskuussa 1926 tuomion elinkautiseksi kuritushuonerangaistukseksi. Ryöstössä käytetyn aseen omatekoinen äänenvaimennin on Rikosmuseon kokoelmissa.
Pinnankarheus
Pinnankarheus on kappaleen pinnan ominaisuus joka kuvaa pinnan pieniä epätasaisuuksia.
Pinnankarheutta kuvataan yleisimmin Ra-arvolla. Ra-arvoa määritettäessä mitataan pinnan muoto sopivalla mittalaitteella. Mittalaite tuottaa pinnasta primääriprofiilin. Primääriprofiili syntyy kun mitataan pallomaisen mittapään pinnan normaalin suuntaista liikettä, kun sitä liutetaan pintaa pitkin. Primääriprofiilista suodatetaan pois aaltomaisuus. Tästä jäljellejäävästä R-profiilista voidaan laskea Ra arvo. Ra arvo lasketaan summaamalla pinnan huippujen korkeuksien ja laaksojen syvyyksien aritmeettiset keskiarvot.
Norma Beecroft
Norma Beecroft (s. 11. huhtikuuta 1934 Oshawa, Ontario) on kanadalainen säveltäjä. Hän opiskeli säveltämistä ensin Torontossa John Weinzweigin johdolla ja sittemmin Yhdysvalloissa sekä Euroopassa. Beecroftista tuli yksi Kanadan aktiivisimmista varhaisista elektroakustisen musiikin tekijöistä.
Vuonna 1971 Beecroft oli mukana perustamassa Toronton New Music -konserttitapahtumaa, jonka puheenjohtajana hän toimi kahden vuosikymmenen ajan.
Bradley Trevor Greive
Bradley Trevor Greive (22. helmikuuta 1970 Hobart, Tasmania, Australia) on australialainen kirjailija, jonka humoristisia pieniä valokuvakirjoja on käännetty monille kielille.
Greive liittyi armeijaan 19-vuotiaana ja sai koulutuksen Canberrassa. Hän joutui kuitenkin eroamaan astman takia. Hän muutti Sydneyyn ja yritti hankkia elantonsa kirjoittamalla, mutta lähes kymmenen vuotta hän eli niukoilla tuloilla, kunnes sarjan ensimmäinen kirja "Itsepiristyskirja pahan päivän varalle" ("The Blue day book") ilmestyi 2000.
Greive on kirjoittanut myös ympristöongelmia käsitteleviä kirjoja, työskennellyt Taronga Foundationissa ja perustanut sen nimeä kantavan nuorten runoilijoiden runopalkinnon.
Luettelo diplomaattisista edustustoista Mongoliassa
Tämä on luettelo diplomaattisista edustustoista Mongoliassa. Pääkaupunki Ulan Batorissa on 24 suurlähetystöä. Monet muut suurlähetystöt on akkreditoitu lähialueelta.
Darkhan
Erdenet
Zamyn-Üüd
Vehkasaari
Vehkasaari on huvilasaari Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee Miessaarenselän merialueella kolmisen kilometriä Haukilahden venesatamasta kaakkoon ja saman verran Otsolahden venesatamasta etelään. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Vehkasaari kuuluu Westendiin; saaren ja Westendin manneralueen välinen etäisyys on pari kilometriä.
Vehkasaaren pinta-ala on noin 12 hehtaaria. Saari lohkottiin 1930-luvulla huvilatonteiksi. Se on tiheään rakennettu: siellä on noin 80 kiinteistöä ja yli sata rakennusta.
Vehkasaaren korkeimmat kohdat ovat noin 20 metriä merenpinnan yläpuolella. Rinteillä kasvaa saaristolle tyypillisesti havupuita. Saaren länsiosa eli Pikku-Vehka (Lilla Mössenholm) on maankohoamisen myötä kasvanut lähes kiinni Vehkasaareen.
Vehkasaaren luoteispuolella sijaitsee muun muassa Varsasaari, Tvijälp ja Småholm, kaakkoispuolella puolestaan Käärmesaari. Koillisia naapurisaaria ovat Korkeasaari ja Niittysaaret.
Rannahotell
Rannahotell () on hotelli Pärnussa Virossa. Hotellin päärakennus valmistui vuonna 1937 ja se edustaa tyyliltään funktionalismia. Hotellista on muodostunut yksi Pärnun kylpyläkaupungin symboleista.
Pärnun ensimmäinen kylpylä oli avattu vuonna 1838 ja sinne houkuteltiin matkailijoita kunnostamalla pitkä hiekkaranta ja rantapuisto. Viron itsenäistyessä 1900-luvun puolella Pärnu oli ulkomaalaisten kesänviettäjien suosiossa ja erityisen paljon matkailijoita tuli Ruotsista. Rannahotellin rakennuksen suunnittelivat Pärnun kaupunginarkkitehti Olev Siinmaa yhdessä Anton Soansin kanssa ja hotelli valmistui vuonna 1937. Rannahotell edusti virolaisessa rakennustaiteessa 1930-luvulla yleistä funktionalismia. Valmiista hotellista tuli yksi Pärnun kylpyläkaupungin symboleista. Hotelliin tehtiin suuri remontti vuosina 1992-1994.
Nykyisessä hotellissa on 55 huonetta, joista 11 on sviittejä. Hotellissa on myös kylpylä, ravintola ja kokoustiloja. Tiilestä ja teräsbetonista valmistetussa valkoisessa rakennuksessa on kolme ja paikoitellen neljä kerrosta.
Niittysaaret
Niittysaaret on Ison Niittysaaren ja Pienen Niittysaaren muodostama kokonaisuus Espoossa. Ne sijaitsevat Espoon itäisessä saaristossa nelisen kilometriä Haukilahden venesatamasta itään ja noin kilometrin Koivusaaren venesatamasta lounaaseen. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Niittysaaret kuuluvat Westendiin; saarten ja Westendin manneralueen välinen etäisyys on pari kilometriä.
Niittysaaret ovat pääosin huvilakäytössä ja niillä sijaitsevat kiinteistöt rajoittuvat rantaan. Saarten välissä virtaa muutaman kymmenen metrin levyinen suojaisa salmi. Espoon ja Helsingin välinen raja kulkee Pienen Niittysaaren itäpuolitse kapeaa salmea, jonka kaakkoispuolella on Helsingin hallinnolliseen alueeseen kuuluva Mäntysaari. Westendin Korkeasaari puolestaan sijaitsee Ison Niittysaaren länsipuolella.
Nimensä mukaisesti Niittysaaret lienevät olleet verraten niittymäisiä vielä 1900-luvun puolivälissä. Saarten rakennukset edustavat eri aikakausia ja ne sijaitsevat pääosin Isolla Niittysaarella; Pienellä Niittysaarella on muutama rakennus. Saarten metsät ovat melko kuivaa, havupuuvaltaista kangasmetsää. Alavien paikkojen kosteiden tervalepikoiden seassa kasvaa jonkin verran koivuja. Kulttuurivaikutteita voi havaita saarten kasvillisuudessa. Saarilla on edelleen niittymäisiä alueita, joilla kasvaa muun muassa mäkikauraa ja valkolehdokkia. Aluskasvillisuutta leimaa kielon runsaus. Lehtomaisilla alueilla kasvaa muun muassa tervaleppiä ja tuomia. Saarten varpuslinnusto on monipuolinen, ja myös kolopesijöitä on tavattu.
Niittysaarten lähisaaria ovat Korkeasaaren ja Mäntysaaren ohella muun muassa Tvijälp, Vehkasaari ja Käärmesaari. Saarten eteläpuolella on useita lintuluotoja.
Bornholmin itsehallintopuolue
Bornholmin itsehallintopuolue on Tanskassa toimiva poliittinen puolue, jonka tavoitteena on saada Bornholmin saarelle itsenäisyyden tai autonomian. 1990-luvulla perustettu puolue on saanut vain vähän menestystä ja muutama sata ääntä kerrallaan.
Bornholm on osa entisiä Tanskan alueita, joista monet olivat pieniä valtakuntia tai päällikkökuntia. Pääsyy puolueen toiminnalle on, että Bornholmilla oli oma kuningas Viikinki-aikoina.
Toisen maailmansodan jälkeen Bornholm koki väestönrakenteen vähenemisen väkiluvun laskun, syntyvyyden vähentymisen ja työllisyysongelmien kanssa. Näiden syiden ja Bornholmin hallitukselle maksamien verojen takia Tonny Borrinjaland perusti Bornholmin itsehallinto puolueen 1990-luvun alkupuolella. Perustamisensa jälkeen puolue on ollut mukana kuusissa kunnallisvaaleissa. Vuonna 2009 se sai yhteensä 299 ääntä ja vuonna 2013 190 ääntä.
Vuoden 2014 Skotlannin kansanäänestyksen itsenäisyydestä aikana puolue ilmaisi sympatiaa Skotlannille ja totesi, että Bornnholmin pitäisi ottaa mallia Skotlannilta. Borrinjaland sanoi, että Bornholmin pitäisi ottaa mallia myös Maltalta ja Singaporelta.
Borrinjaland suosii Bornholmin murteen säilyttämistä, ja hän on aikonut jopa kääntää Uuden testamentin murteelle.
Viipurin lento-onnettomuus 1928
Viipurin lento-onnettomuus tapahtui 21. toukokuuta 1928, kun Suomen ilmavoimien Merilentoeskadeerin Hansa-Brandenburg-meritoimintakone IL-91 joutui Viipurin yllä muodostelmalennossa toisen koneen potkurivirtaan niin että sen peräsin leikkaantui irti. Koneessa matkustajana ollut lentosotamies Sannaksenaho putosi ylösalaisin kääntyneen koneen ohjaamosta 600 metrin korkeudelta alas päätyen kuolleena Viipurin suomalaisen lyseon katon läpi ullakolle. Konetta ohjannut vänrikki Jukka Ahlman koetti saada koneen ohjattua Salakkalahteen, mutta ei siinä lopulta onnistunut, vaan kone törmäsi kolmikerroksisen kivitalon seinään Torkkelinkatu 4:ssä. Paikalla olleista jalankulkijoista ompelijatar Ida Malinen kuoli heti jäätyään koneen ja talon seinän väliin ja toinen jalankulkija konttoristi Pekka Leskinen loukkaantui kuolettavasti. Lisäksi kolme henkilöä sai lievempiä vammoja ja paikalla ollut henkilöauto tuhoutui. Vänrikki Ahlmanin ruumis paiskautui koneesta katukäytävälle.
Onnettomuuspaikalle tuli useita henkilöitä auttamaan loukkaantuneita sekä myös muuta yleisöä. Tässä vaiheessa palavan koneen bensiinitankki räjähti, jolloin yleisön joukossa syntyi pakokauhu palavan bensiinin levitessä pitkin katua. Paikalla ollut rouva Elsa Grunau sai pahoja palovammoja tulen tartuttua hänen vaatteisiinsa, mutta hänet saatiin pelastettua. Palava bensiini uhkasi sytyttää useita rakennuksia, mutta palokunta sai palon kuitenkin tukahdutettua nopeasti. Rakennukset saivat lähinnä savu- ja vesivaurioita ja joitain ikkunoita särkyi niistä. Myöskin Torkkelinkadun raitiotieliikenne keskeytyi, kun pudonnut kone katkaisi raitiotien sähkölinjan.
Ulvkærin lurit
Ulvkærin lurit (lue venyttämällä: "lūr") ovat ne kaksi luria, jotka löydettiin vuonna 1988 Ulvkærin suolta. Suo sijaitsee Hjørring kunnassa Hirtshalsin eteläpuolella Pohjois-Jyllannissa Tanskassa. Niiden arvellaan joutuneen suohon, kun ne upotettiin pronssikaudella votiiviuhrina veteen ja vesialue myöhemmin mataloitui ja soistui. Lurit katsotaan kuuluvan Skandinavian pronssikauden kulttuuriin ja ne ajoitetaan Monteliuksen periodille V eli 800–700 eaa.
Ulvkærin suolta kaivettiin vuonna 1988 turvetta lisämaaksi hiekkapohjaiselle dyynialueelle, jota oltiin parhaillaan rakentamassa. Orla Pedersen löysi turveaumasta kolme pronssiputkea, jotka hän vei kassissa paikkakuntansa omaan museoon (Vendsyssel Historiske Museum). Kun museosta tultiin tutkimaan työmaata, löydettiin sieltä vielä lisää putkenkappaleita. Edelliset lurit löydettiin Tanskasta vuonna 1894, joten tehty löytö herätti laajaa huomiota.
Lurit ovat pronssia, ja ne painavat vajaa kolme kiloa ja ovat 1,75 metriä pitkät. Ne koostuvat kukin kuudesta osasta, jotka liitetään toisiinsa holkkien avulla. Yksi holkeista on lukko, jolla luri voidaan katkaista kuljetuksen ajaksi. Ulvkærista löydetyt lurit ovat samanlaisia kuin Brudevæltesta löydetyt lurit. Niiden on arveltu olevan saman pronssisepän tekemiä.
Ulvkærin lureista on valmistettu pronssista replikoita, joilla esiintyvät taiteilijat soittavat musiikkia.
Mestarien liigan kausi 1999–2000
Mestarien liigan kausi 1999–2000 oli Mestarien liigan kahdeksas kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 45. kausi. Loppuottelu pelattiin Pariisiissa 24. toukokuuta 2000. Espanjalainen Real Madrid voitti loppuottelussa toisen espanjalaisseuran Valencian 3–0. Loppuottelun maalintekijät olivat Fernando Morientes, Steve McManaman ja Raúl. Voitto oli Real Madridin kahdeksas Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto. Välierissä Valencia voitti kolmannen espanjalaisseuran FC Barcelonan yhteismaalein 5–3 ja Real Madrid saksalaisen Bayern Münchenin yhteismaalein 3–2.
Kauden parhaat maalintekijät olivat kymmenen maalia tehneet Real Madridin Raúl, FC Porton Jardel ja FC Barcelonan Rivaldo.
FC Barcelona teki kauden aikana 45 maalia, mikä säilyi yhden kauden maaliennätyksenä kauteen 2017–2018 saakka kunnes Liverpool teki vielä enemmän maaleja (tosin ottelumäärät eri kausina ovat vaihdelleet).
Mestarien liigan kausi 2001–2002
Mestarien liigan kausi 2001–2002 oli Mestarien liigan kymmenes kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 47. kausi. Loppuottelu pelattiin Glasgow'ssa 15. toukokuuta 2002. Espanjalainen Real Madrid voitti loppuottelussa saksalaisen Bayer Leverkusenin 2–1. Loppuottelussa Real Madridin maalintekijät olivat Raúl ja Zinédine Zidane ja Bayer Leverkusenin ainoan maalin teki Lúcio. Voitto oli Real Madridin yhdeksäs Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto. Välierissä Real Madrid voitti toisen espanjalaisseuran FC Barcelonan yhteismaalein 3–1 ja Bayer Leverkusen englantilaisen Manchester Unitedin yhteismaalein 3–3 vierasmaalien ratkaistessa jatkopaikan.
Kauden paras maalintekijä oli kymmenen maalia tehnyt Manchester Unitedin Ruud van Nistelrooy.
Namtar
Namtar oli Mesopotamian mytologiassa ruton ja kohtalon jumala. Namtar on manalan jumalatar Ereškigalin ja tuulen jumala Enlilin poika..
Kun ihmisten kaupungit kasvoivat, niiden melu alkoi häiritä jumalia. Silloin Enlil lähetti Namtarin maan päälle. Ruttojumala kuitenkin häkeltyi hänelle osoitetuista uhrilahjoista eikä uskaltautunut ihmisten eteen.
Namtarin nimi merkitsee sumeriksi "se joka on leikattu pois" ja sumerien ajattelussa se tarkoittaa kohtalon henkilöitymää. Namtar nähtiin Ereškigalin sanansaattajana, joka tuo kuoleman kuolevaisille.
Mestarien liigan kausi 2002–2003
Mestarien liigan kausi 2002–2003 oli Mestarien liigan 11. kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 48. kausi. Loppuottelu pelattiin Manchesterissa 28. toukokuuta 2003. Italialainen AC Milan voitti loppuottelussa toisen italialaisseuran Juventuksen 3–2 rangaistuspotkukilpailun jälkeen varsinaisen peliajan ja jatkoajan päätyttyä maalittomana. Loppuottelun rangaistuspotkukilpailussa AC Milanin maalintekijät olivat Serginho, Alessandro Nesta ja Andri Ševtšenko sekä Juventuksen Alessandro Birindelli ja Alessandro Del Piero. Voitto oli AC Milanin kuudes Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto. Välierissä AC Milan voitti paikallisvastustajansa Interin yhteismaalein 1–1 vierasmaalin ratkaistessa jatkopaikan ja Juventus espanjalaisen Real Madridin yhteismaalein 4–3.
Kauden paras maalintekijä oli 12 maalia tehnyt Manchester Unitedin Ruud van Nistelrooy.
Nagelfar
Nagelfar on germaanisessa mytologiassa kauhea laiva, joka on tehty vainajien kynsistä. Sen oli määrä viedä jääjättiläiset Ragnarökiin, viimeiseen taisteluun. Jotta kohtalonhetkeä olisi saatu lykättyä, oli germaanikansoilla tapana varmistaa, että kuolleiden kynnet oli leikattu ennen kuin he poistuivat tästä maailmasta.
Mestarien liigan kausi 2003–2004
Mestarien liigan kausi 2003–2004 oli Mestarien liigan 12. kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 49. kausi. Loppuottelu pelattiin Gelsenkirchenissä 26. toukokuuta 2004. Portugalilainen FC Porto voitti loppuottelussa ranskalaisen AS Monacon 3–0. Loppuottelun maalintekijät olivat Carlos Alberto, Deco ja Dmitri Alenitšev. Voitto oli FC Porton toinen Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto. Välierissä Porto voitti espanjalaisen Deportivo de La Coruñan yhteismaalein 1–0 ja Monaco englantilaisen Chelsean yhteismaalein 5–3. Puolivälierissä Deportivo nousi jatkoon hävittyään ensimmäisen osaottelun AC Milanille 4–1 ja Monaco otti jatkopaikan hävittyään ensimmäisen osaottelun Real Madridille 4–2.
Kauden paras maalintekijä oli yhdeksän maalia tehnyt AS Monacon Fernando Morientes.
Éva Gauthier
Éva Gauthier (20. syyskuuta 1885 Ottawa – 26. joulukuuta 1958 New York) oli kanadalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän osallistui vuonna 1896 Emma Albanin jäähyväiskiertueeseen ja teki vuonna 1901 oman debyyttinsä Ottawassa. Vuonna 1902 hän lähti Eurooppaan, jossa hän opiskeli esiintymistaitoa Sarah Bernhardtin johdolla ja lauloi konsertissa Enrico Caruson kanssa.
Gauthier vetäytyi oopperan lavalta vuoden 1910 jälkeen ja esiintyi sittemmin vain resitaaleissa ja konserteissa. Hän kantaesitti yli 700 yksinlaulua ja oli vuonna 1923 mukana tekemässä George Gershwinistä tunnetumpaa suurelle yleisölle. Myös jaavalainen musiikki kuului Gauthierin ohjelmistoon. Hän avioitui Jaavalla asuneen hollantilaisen kanssa, asui siellä neljä vuotta, opiskeli musiikkia ja kiersi esiintymässä Kaukoidän ja Kaakkois-Aasian maissa.
Nick Kamen
Ivor Neville "Nick" Kamen (s. 15. huhtikuuta 1962 Harlow, Iso-Britannia) on brittiläinen muusikko ja malli.
Nick Kamen esiintyi "The Face"-lehden kannessa vuonna 1984 ja Levi's-yhtiön itsepalvelupesulatelevisiomainoksessa (”Laundrette”) vuonna 1985.
Madonna ja Stephen Bray kirjoittivat ja tuottivat debyyttisinglen ”Each Time You Break My Heart” (1986). Kappale oli kansainvälinen menestys syksyllä 1986. Single ”I Promised Myself” albumilta "Move Until We Fly" (1990) sijoittui listojen kärkeen kahdeksassa Euroopan maassa.
Emma Albani
Emma Albani DBE (oikea nimi "Marie-Louise-Cécile-Emma Lajeunesse"; 1. marraskuuta 1847 Chambly, Kanada – 3. huhtikuuta 1930 Lontoo, Englanti) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Opiskeltuaan Pariisissa ja Milanossa hän teki oopperadebyyttinsä Messinassa Oscarin roolissa "Un ballo in mascherassa" vuonna 1869. Aminan roolissa "Unissakävelijä"-oopperassa hän debytoi Lontoossa (1872), Pariisissa (1872) ja New Yorkissa (1874). Hän lauloi muun muassa Covent Gardenissa ja Metropolitan-oopperassa.
Albani oli esiintynyt 43 pääroolissa vetäydyttyään oopperalavalta vuonna 1896. Hänen äänensä on säilynyt levytyksellä, jossa hän laulaa 1900-luvun vaihteen lauluja ja Georg Friedrich Händelin aarioita.
Francisca Näf
Francisca Näf (s. 1972) on sveitsiläinen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän varttui Arlesheimissa ja Winterthurissa. Hän opiskeli Zürichissä, Neuchâtelissa, Baselissa ja Alankomaiden Haagissa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Manon Heijne ja Jos van Veldhoven.
Näf on tulkinnut sekä vanhaa että nykymusiikkia. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Pascal Dusapinin, Harrison Birtwistlen, Dieter Schnebelin, Chaya Czernowinin, Henry Pousseurin, Jürg Hennebergerin ja Goffroy Jourdainin kanssa. Kiinnostus varhaista musiikkia kohtaan johti Näfin Schola Cantorum Basiliensisiin.
Nyhtöpossu
Nyhtöpossu on sianlihasta pitkään hauduttamalla tehtyä ylikypsää lihaa, joka nyhdetään haarukoilla riekaleiksi ja nautitaan tyypillisesti barbeque-kastikkeen kanssa voileivän välissä. Nyhtöpossu valmistetaan etuselästä eli kasslerista tai lavasta. Ruokalaji oli erityisen suosittu vuonna 2013, ja eräs ruokablogi suomensi nimen "pulled pork" nyhtöpossuksi.
Unto Kuivanen
Unto Ensio Kuivanen (24. helmikuuta 1944 Parkano – 18. lokakuuta 2009 Parkano) oli suomalainen juristi, joka toimi Kankaanpään kaupunginjohtajana.
Unto Kuivanen syntyi maanviljelijöiden Valto Eemeli Kuivanen ja Irja Kaarina Niemi perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 oli Marja-Liisa Penttinen. Kuivanen tuli ylioppilaaksi 1962 ja valmistui oikeustieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1970, varatuomarin arvon hän sai 1975. Hän toimi tutkijana valtakunnansuunnittelutoimistossa 1970–1973 ja valtioneuvoston kansliassa 1973–1976. Kuivanen oli Rovaniemen tuomiokunnan apulainen 1974 ja Suomen kunnallisliiton lakimies 1976–1982. Kankaanpään kaupunginjohtajaksi hän tuli 1982. Kuivanen jäi eläkkeelle keväällä 1998.
Micheline Coulombe Saint-Marcoux
Micheline Coulombe Saint-Marcoux (o.s. "Coulombe"; 9. elokuuta 1938 Notre-Dame-de-la-Doré – 2. helmikuuta 1985 Montreal) oli kanadalainen säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hänen opettajiensa joukossa olivat Claude Champagne, Clermont Pépin ja Pierre Schaeffer. Coulombe Saint-Marcoux oli mukana perustamassa Pariisin kansainvälistä elektroakustisen musiikin ryhmää ja montrealilaista lyömäsoitinkokoonpanoa Polycousmie. Coulombe Saint-Marcoux'n teosten joukossa ovat "Moments" (1977) ja "Regards" (1978).
Sakari Kumpulainen
Antti Sakari Kumpulainen (s. 21. huhtikuuta 1938 Kuopio) on suomalainen journalisti, joka toimi "Aamulehden" päätoimittajana.
Sakari Kumpulainen syntyi diplomi-insinööri Antti Juho Kumpulaisen ja Aune Miettisen perheeseen. Hänen puolisonsa 1962–1991 oli kotitalousopettaja Eira Annikki Aaltonen. Kumpulainen tuli ylioppilaaksi 1958. Hän oli Lehdistön sanomapalvelun toimittaja 1961–1962 ja Taloudellisen tiedotustoimiston johtaja 1976–1986. "Aamulehden" toimittajana Kumpulainen työskenteli 1962–1970 ja 1986–1988 ja artikkelitoimittajana 1970–1976. Lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin 1988. Kumpulainen jäi tehtävästä eläkkeelle vappuna 1998.
Karia HM IV
HM IV (Helsingin Moottorivaunu, IV=Neljäs sarja) oli HKL:n raitiovaunusarja. Kaikki HM IV-luokan moottorivaunut raksensi suomalainen 
Karia vuonna 1955. Vaunuja oli 30 ja niiden numerot olivat välillä 301-330. Pituus oli 13,5 m, leveys 2,3 m ja korkeus 3,6 m. Teho oli 300 V/50 kW. Vaunujen lempini oli "Ratti-Karia" tai "Mustangi". Viimeiset HM IV-vaunut poistuivat liikenteestä 1985.
Fleminginpuisto
Fleminginpuisto sijaitsee kaupunginosassa V Turussa, Stålarminkadun ja Kupittaankadun välissä. 
Turkulaisten suussa puiston ympäristöä kutsutaan tuttavallisesti Tonttumäeksi. Fleminginpuisto nimenä on peräisin vuodelta 1916, kun nimistötoimikunnan tarkoituksena oli nimetä kaikki alueelle silloin kaavoitetut kadut Klaus Flemingin suvun mukaan. Tonttumäelle nouseva Nokiankatu on rakennettu Tonttulinnan kerrostalojen rakentamisen yhteydessä ja nimetty nuijasodan aikaisen Nokian taistelun (1596) muistoksi.
Wärtsilä Oy toimi Fleminginpuiston rakentamisen tukena, asukkaista monet olivat tuolloin Wärtsilän työntekijöitä. Kukkula oli alun perin kivistä kalliota, puulajeina mäntyä ja katajaa. Rakentaminen aloitettiin vuonna 1950 muokkaamalla maisemaa ja laittamalla istutuksia. Puulajistoa on tullut lisää muun muassa puistolehmus ja vaahtera.
Nokiankadun yläpäässä on koirapuisto.
Baby Daddy
Baby Daddy on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jonka on luonut Dan Berendsen. Sen esittäminen aloitettiin Freeformin (alussa nimellä ABC Family) kanavalla kesäkuussa 2012. Suomessa sarjaa on esittänyt Nelonen Media Hero-kanavalla ja Ruutu-suoratoistopalvelussa.
Sarjan viimeinen jakso esitettiin Freeformilla 22. toukokuuta 2017.
Sarjassa seurataan Beniä ja hänen kavereitaan, joiden elämä muuttuu kun Benin aikaisemman yhden illan tyttöystävä jättää heidän yhteisen lapsensa hänen oven taakse. Ben päättää kasvattaa lapsen kaverien, äitinsä ja veljensä avustuksella.
Helmikuussa 2012 ABC Family (myöhemmin Freeform) tilasi sarjan ensimmäisen kauden. Kuvaukset alkoivat saman vuoden maaliskuussa.
Elokuussa 2012 vahvistettiin toisen kauden tilaaminen. ABC Family kertoi tilanneensa kolmannen kauden jo ennen toisen kauden esittämistä. Neljäs kauden tilattiin maaliskuussa 2014 ja viides kausi helmikuussa 2015.
Kesäkuussa 2016 Freeform tilasi kuudennen kauden. Myöhemmin saman vuoden maaliskuussa kerrtottiin kuudennen kauden jäävän sarjan viimeiseksi.
Shapiro-reaktio
Shapiro-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa tosyylihydratsoni reagoi voimakkaasti emäksisten organolitiumreagenssien kanssa muodostaen alkeenin. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Robert H. Shapiro vuonna 1967, ja se on nimetty hänen mukaansa.
Reaktion lähtöaineena on tosyylihydratsoni, joka muodostuu aldehydin tai ketonin reagoidessa tosyylihydratsidin kanssa. Reaktio vaatii tapahtuakseen hyvin vahvasti emäksiset olosuhteet, ja emäksisenä reagenssina käytetään tyypillisesti butyylilitiumia. Shapiro-reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa organolitiumreagenssi ottaa vastaan protonin tosyylihydratsoniryhmän typpiatomilta. Tämän jälkeen toinen emäsekvivalentti ottaa vastaan protonin hydratsoniryhmän viereiseltä hiileltä, niin kutsutusta α-asemasta. Näin muodostuneesta karbanionista eliminoituu ensin p-tolueenisulfinaattiryhmä ja tämän jälkeen typpimolekyyli. Näin muodostuu vinyylilitiumyhdiste. Tämä vinyylilitiumyhdiste on reaktiivinen ja reagoi happojen kanssa muodostaen alkeenin. Yhdiste voi reagoida myös muiden elektrofiilien, esimerkiksi karbonyyliyhdisteiden, kanssa. Mekanismin on varmistettu tapahtuvan näin isotooppileimauskokeiden avulla.
Runeberginpuisto
Runeberginpuisto sijaitsee Turussa aivan Aurajoen kupeessa Kirjastosillan ja Auransillan välisellä osuudella Hämeenkadun ja Itäisen rantakadun välissä.
Puiston rakentaminen aloitettiin vuonna 1834 ja se sai valmistuttuaan nimeksi "Tullihuoneentori" lähellä sijainneen tullihuoneen mukaan. Puistoa nimitettiin myös "Keittohuoneen puistikoksi" kiviterassin alla olleen merimiesten yhteiskeittiön vuoksi. Vuonna 1929 keittohuone muutettiin sähkölaitoksen muuntamoksi ja puistoa korotettiin. Hieman tätä ennen, vuonna 1928, puistoon oli saatu Wäinö Aaltosen veistämä Liljan patsas. Monet turkulaiset tuntevatkin patsaan Liljan puistona. Patsaaseen liittyy vuodesta 1945 katkeamattomana jatkunut vappuperinne, Liljan lakitus. Sen on perinteisesti hoitanut Turun yliopiston hammaslääketieteen opiskelijat.
Sähkömuuntamon lounaispäätyyn rakennettiin 1960-luvulla luola, johon sijoitettiin vessa, kioski ja puhtaanapitolaitoksen varasto. Sinne avautui vuonna 1998 nykyinen Titanik-taidegalleria. Vuonna 2008 puistoon tehtiin mittavia parannustöitä, muun muassa puiston tukimuuria korjattiin sortumavaaran vuoksi, mutta puisto on vieläkin hyvin pitkälti 1920-luvun asussaan.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1930 kokoonpanot
Vuoden 1930 jalkapallon MM-turnaukseen osallistui 13 maata. Jugoslavia ja Peru olivat ainoat maat, joilla oli pelaajia muista kuin kotimaan seuroista. Vuonna 1930 pelaajilla ei ollut vielä pelinumeroita paidoissaan.
Valmentaja: Francisco Olazar and Juan José Tramutola
Valmentaja: György Orth
Valmentaja: Raoul Caudron
Valmentaja: Juan Luque de Serrallonga
Valmentaja: Boško Simonovic
Valmentaja: Píndaro de Carvalho Rodrigues
Valmentaja: Ulises Saucedo
Valmentaja: Alberto Suppici
Valmentaja: Constantin Radulescu
Valmentaja: Francisco Bru
Valmentaja: Robert Millar
Valmentaja: José Durand Laguna
Valmentaja: Hector Goetinck
Josep Lluís Trapero
Josep Lluís Trapero (s. 1965) on katalonialainen poliisi, joka toimi huhtikuusta lokakuuhun 2017 Katalonian aluehallinnon alaisten Mossos d'Esquadra -poliisivoimien ylimpänä johtajana. Espanja erotti hänet tehtävistään, ja häntä vastaan nostettiin syytteet "kansankiihotuksesta" () ja "järjestäytyneestä rikollisuudesta" (), joista ensimmäisestä voidaan Espanjan lain mukaan tuomita 15 vuodeksi vankilaan.
Traperoa vastaan nostetut syytteet perustuvat siihen, että Mossos d'Esquadran poliisit eivät osallistuneet aktiivisesti Katalonian aluejohdon vastoin Espanjan tahtoa järjestämän itsenäisyyskansanäänestyksen sekä sen järjestämistä vaatineitten mielenosoitusten estämiseen. Espanjan keskushallinnon suorassa alaisuudessa toimivat Espanjan kansalliskaarti ja Espanjan kansallinen poliisi pyrkivät estämään kansanäänestyksen käyttämällä laajamittaista väkivaltaa rauhanomaisia äänestäjiä vastaan. Espanjan keskushallinnon poliisivoimat käytti äänestäjiä kohtaan väkivaltaa, muun muassa ampui kumiluodeilla ja retuutti kovakouraisesti. Sairaanhoitoon joutui turvautumaan yhteensä 1 066 poliisiväkivallan uhria.
Traperon johtamat Katalonian omat poliisit puolestaan kävivät kyllä sanomassa joillakin äänestyspaikoilla, että äänestyspaikka pitäisi sulkea, mutta eivät lähteneet väkisin hajottamaan äänestyspaikkojen ympärille niitä suojaamaan kerääntyneitä väkijoukkoja. Traperon lisäksi kansankiihotussyytteet on nostettu myös kahta muuta Mossos d'Esquadran johtoon kuuluvaa poliisipäällikköä Pere Soleria ja Teresa Laplanaa vastaan.
Mestarien liigan kausi 1995–1996
Mestarien liigan kausi 1995–1996 oli Mestarien liigan neljäs kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 41. kausi. Loppuottelu pelattiin Roomassa 22. toukokuuta 1996. Italialainen Juventus voitti loppuottelussa alankomaalaisen Ajaxin rangaistuspotkukilpailussa maalein 4–2 tilanteen oltua jatkoajankin jälkeen 1–1. Loppuottelun maalintekijät olivat varsinaisella peliajalla Juventuksen Fabrizio Ravanelli ja Ajaxin Jari Litmanen. Rangaistuspotkukilpailussa maalin tekivät Juventuksen Ciro Ferrara, Gianluca Pessotto, Michele Padovano ja Vladimir Jugović sekä Ajaxin Jari Litmanen ja Arnold Scholten. Voitto oli Juventuksen toinen Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto. Välierissä Juventus voitti ranskalaisen Nantesin yhteismaalein 4–3 ja Ajax kreikkalaisen Panathinaikosin yhteismaalein 3–1.
Kauden paras maalintekijä oli yhdeksän maalia tehnyt Ajaxin suomalaispelaaja Jari Litmanen.
Mestarien liigan kausi 1994–1995
Mestarien liigan kausi 1994–1995 oli Mestarien liigan kolmas kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 40. kausi. Loppuottelu pelattiin Wienissä 24. toukokuuta 1995. Alankomaalainen Ajax voitti loppuottelussa italialaisen AC Milanin maalein 1–0. Loppuottelun ainoan maalin teki vaihtopelaajana kentälle tullut Patrick Kluivert 85. minuutilla. Voitto oli Ajaxin neljäs Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto. Välierissä Ajax voitti saksalaisen Bayern Münchenin yhteismaalein 5–2 ensimmäisen osaottelun päätyttyä maalittomana ja AC Milan ranskalaisen Paris Saint-Germainin yhteismaalein 3–0.
Kauden paras maalintekijä oli seitsemän maalia tehnyt Paris Saint-Germainin George Weah.
"AC Milan eteni loppuotteluun yhteismaalein 3–0."
"Ajax eteni loppuotteluun yhteismaalein 5–2."
Piispankatu
Piispankatu sijaitsee Turun tuomiokirkon ja vanhan kasarmialueen eli Turun kasarmin välillä I kaupunginosassa. Piispankadun alue rakennuksineen on inventoitu Valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Nimensä katu on saanut 1720-luvulla rakennetusta arkkipiispan asuintalosta. Alueella oli ennen Turun paloa 1827 kolme korttelia, mutta kaikki tuhoutuivat. Nykyinen arkkipiispantalo on vuodelta 1887. Piispantalon lisäksi alueella sijaitsee useita kulttuurihistoriallisesti merkittäviä kohteita. 1800-luvun ja 1900-luvun asuinrakentamisessa näkyy eri rakennusvaiheita: puuempire, runsaasti detaljoitu uusrenessanssi sekä kaksikerroksinen jugend. Matalasta puuempirestä on hyvä esimerkki yläluokan koti, joka nykyään toimii Ett Hem -museona.
Kadulle näkyy mukavasti myös arkkitehti Erik Bryggmanin suunnittelema funktionalistinen Åbo Akademin Kirjatorni vuodelta 1936. Modernistisimpiin rakennuksiin kuuluvat muun muassa Pekka Pitkäsen kynästä syntynyt Åbo Akademin asuntola Domus Aboensis vuodelta 1965 ja Woldemar Baeckmanin Sibelius-museo vuodelta 1968. Piispankadun pohjoispään teollisuusrakennuksia on otettu uusiokäyttöön ja niissä toimii muun muassa Åbo Akademin humanistisen tiedekunnan oppiaineita.
Ondřej Vaculík
Ondřej Vaculík (s. 12. toukokuuta 1986 Jilemnice) on tšekkiläinen uransa päättänyt mäkihyppääjä. Hänen seuransa oli Dukla Liberec.
Vaculík sijoittui vuoden 2006 talviolympialaisissa joukkuemäessä yhdeksänneksi ja suurmäessä 45:nneksi. Hän hyppäsi Sapporon MM-kilpailuissa 2007 normaalimäessä 50:nneksi. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli joukkuemäessä viides, normaalimäessä 31:s ja suurmäessä 38:s.
Maailmancupissa Vaculík kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2006 Sapporossa sijoittuen 33:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 25:nneksi joulukuussa 2008 Engelbergissa.
Nuorten MM-kilpailuihin Vaculík on osallistunut kaksi kertaa. Vuoden 2003 kisoissa hän oli joukkuemäessä seitsemässä ja normaalimäessä 56:s. Vuonna 2004 hän sijoittui joukkuemäessä seitsemänneksi ja normaalimäessä 39:nneksi.
Mestarien liigan kausi 1993–1994
Mestarien liigan kausi 1993–1994 oli Mestarien liigan toinen kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 39. kausi. Karsintakierrosten jälkeen 32 joukkuetta pelasi kaksi cup-muotoista kierrosta, minkä jälkeen kahdeksan parasta joukkuetta pelasivat kahdessa lohkossa kaksinkertaisen sarjan. Molempien lohkojen kaksi parasta pääsivät lohkovoittajien kotikentillä pelattaviin yksiosaisiin välieriin ja välierien voittajat loppuotteluun, joka pelattiin Ateenassa 18. toukokuuta 1994. Italialainen AC Milan voitti loppuottelussa espanjalaisen FC Barcelonan maalein 4–0. Loppuottelun maalintekijät olivat kaksi maalia tehnyt Daniele Massaro sekä Dejan Savićević ja Marcel Desailly. Voitto oli AC Milanin viides Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto. Välierissä AC Milan voitti ranskalaisen AS Monacon 3–0 ja FC Barcelona portugalilaisen FC Porton samoin lukemin.
Kauden parhaat maalintekijät olivat kahdeksan maalia tehneet Werder Bremenin uusiseelantilainen Wynton Rufer ja FC Barcelonan alankomaalainen Ronald Koeman.
Angels with Attitude
Angels with Attitude on helsinkiläisen Plastic Tearsin albumi, joka julkaistiin 1. kesäkuuta 2018.
Asteeninen oire
Asteeninen oire (Elokuva-arkiston näytöksissä käytetty suomalaisnimi, alkuperäisnimi "Astenitšeski sindrom") on Kira Muratovan ohjaama neuvostoliittolainen kokeellinen draamaelokuva vuodelta 1990. Ohjaajan lisäksi sen käsikirjoittajina ovat toimineet Aleksandr Tšernik ja toista pääroolia näyttelevä Sergei Popov.
Elokuva muodostuu kahdesta erillisestä episodista. Mustavalkoisessa alkuosuudessa miehensä kuoltua psyykkisen terveytensä menettänyt, hysteerisesti itkevä leskinainen kohtaa kaltaisiaan hermoromahduksen partaalla olevia. Toisen, väreissä kuvatun tarinan päähenkilö on miesopettaja, joka kärsii hallitsemattomasta nukahtelusta ja pääsee hoidettavaksi mielisairaalaan.
"Asteeninen oire" sai tuomariston erikoispalkinnon Berliinin elokuvajuhlilla 1990.
Revheimin lurit
Revheimin lurit (lue venyttämällä: "lūr") ovat Rogalandin Hafrsfjordin läheltä Norjasta löydetyt lurit, jotka on ajoitettu noin 800 eaa. eli ne ovat Skandinavian pronssikauden Monteliuksen periodilta V.
Heinäkuussa vuonna 1894 olivat Revheimin maatilan työntekijät kaivamassa kuivatusojaa laajalla Revheimsmyran suolla. Ojan pohjalta paljastui muutama pronssiputket, jotka makasivat suon hiekkaista pohjaa vasten. Lähistöllä työskennellyt maatalousinsinööri A. Grimnes saapui paikalle ja dokumentoi ojan ja löydökset muistivihkoonsa. Tämän jälkeen toimitettiin sekä piirrokset että lurien kappaleet Stavangerin arkeologiseen museoon.
Läheiseltä kalliolta, joka sijaitsee 200–300 metrin päässä, on vuonna 1870 löydetty kalliopiirroksia. Tutkijat uskovat, että kalliopiirrokset ja lurit ovat samanikäisiä.
Lurit olivat löydettäessä hyvässä kunnossa. Vuonna 1958 soittivat kaksi stavangerilaista Franz Dørr ja Georg Dørr (isä ja hänen poikansa) lureja ja vielä vuonna 1961 Gunnar Rugstad soitti luria. Pronssiseppä Andy Taylor on valmistanut lureista replikat.
Revheimin lurit ovat 1,50 metriä pitkät ja siten pienemmät kuin Brudevælten lurit. Molemmat lurit soivat F-vireisesti. Ulvkærin lurit, jotka löytyivät Pohjois-Tanskasta, ovat lähes saman kokoiset.
Tulliasema (teologia)
Tulliasema-oppi on ortodoksisessa kirkossa kiistelty opetus, mitä tapahtuu ihmisen sielulle kuoleman jälkeen. Tulliasema-opin mukaan ihmisen kuollessa Jumalan enkelit kuljettavat sielun Jumalan luo. Matkan aikana avaruuden pahat henget (vrt. Ef. 6:12) pysäyttävät sielun vaatiakseen tätä tilille tietystä synnistä, mitä sielu teki elämänsä aikana ja yrittävät riistää sielun enkeleiltä viedäkseen sen Helvettiin.
Tulliasemat mainitaan kirkon runoudessa useita kertoja. Papin käsikirja Euhologionissa on maininta "henkivaltojen valtaan jätetystä sielusta." Samoin rukouskanonissa suojelusenkelille viitataan suoraan tulliasemiin: 
Myös rukouksessa pyhälle Afanasi Säntämäläiselle mainitaan tulliasemat:
Tässä listassa tulliasemat esitetään yleisimmässä järjestyksessä, miten se esiintyy erään munkin, Gregorios Traakilaisen näyssä, joka kuvataan "pyhän Basileios Uuden elämässä":
Tulliasema-teologiaa on kritisoitu siitä, että se muistuttaa gnostilaisia ja uusgnostilaisia opetuksia. Tulliasema-teologian vastustajat esittävät, että tulliasema-oppi korostaa Helvetin pelkoa ja syyllisyyttä ja unohtaa Jeesuksen sovitustyön. Heidän mukaansa tulliasema-oppi ohjaa ortodoksista spiritualiteettia Jumalan yhteyden kokemisesta demonien pelkääsmistä.
Tulliasema-oppia ei voida myöskään perustella Raamatulla tai kirkkoisien kirjoituksilla kokonaan. Tulliasema-oppia pidetään myös liian läheisenä roomalaiskatoliseen kiirastuli-oppiin ollakseen ortodoksinen ilmiö.
Verimuurahaiset
Verimuurahaiset ("Formica (Raptiformica)") on "Formica"-suvun alasuku, johon kuuluu Suomessa yksi laji, verimuurahainen, "Formica sanguinea". Alasukua käytetään lähinnä Euroopassa tai palearktisella alueella - nearktisella alueella se ei ole enää käytössä.
Archie Roach
Archibald William ”Archie” Roach (s. 8. tammikuuta 1956 Mooroopna, Victoria, Australia) on alkuperäiskansoihin kuuluva australialainen laulaja-lauluntekijä, jonka musiikki on tyyliltään folkia ja poprockia.
Roach syntyi Framlinghamin alkuasukasyhteisössä Warrnamboolin lähellä Victorian osavaltion lounaisosissa. Hänet otettiin kahden siskonsa kanssa pois vanhemmiltaan kolmen vuoden ikäisenä ja sijoitettiin Pelastusarmeijan orpokotiin. Hän kasvoi skottilaissyntyisessä Coxin perheessä. Roach opetteli soittamaan kitaraa ja alkoi kirjoittaa lauluja. Hän jätti kasvattiperheensä saatuaan kirjeen siskoltaan ja lähti etsimään oikeita vanhempiaan ja tietoa menneisyydestään. Hän asui Sydneyn kaduilla ja tapasi kitaristi Ruby Hunterin, jonka kanssa hän myöhemmin perusti perheen.
Roach ja Hunter muodostivat 1980-luvun lopulla alkuasukasyhtyeen nimeltä The Altogethers ja muuttivat Melbourneen. Paul Kelly Bandin kitaristi Steve Connolly löysi Roachin kun tämä esitti lauluaan ”Took the Children Away” paikallistelevision ajankohtaisohjelmassa. Hän soitti yhtyeen lämmittelijänä ja äänitti samalla omaa esikoisalbumiaan. "Charcoal Lane" (1990) nousi menestykseksi ja sai ARIA-palkinnon sekä maininnan "Rolling Stone" -lehden vuoden top-50-albumien listalla.
Esikoisalbuminsa jälkeen Roach levytti ja esiintyi monen tunnetun artistin, kuten Joan Armatradingin, Bob Dylanin, Billy Braggin ja Patti Smithin kanssa. Hänen seuraavat albuminsa "Jamu Dreaming" (1993) ja "Looking for Butter Boy" (1997) kasvattivat hänen mainettaan. Vuoden 2000 Sydneyn olympiakisojen yhteydessä "Time"-lehti esitteli Roachia kansikuvajutussaan alkuasukkaiden ”varastetusta sukupolvesta”.
2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Roach julkaisi albumit "Sensual Being" (2002), "Ruby" (2005) ja "Journey" (2007) sekä soundtrackin elokuvaan "Tracker" (2005) ja kokoelman varhaisia äänityksiä nimeltä "1988".
Roachin vaimo kuoli vuonna 2010, ja Roach sai samana vuonna sydänkohtauksen sekä keuhkosyöpädiagnoosin. Hän joutui leikkaukseen mutta toipui ja julkaisi albumin "Into the Bloodstream" (2012). Roachin kymmenes studioalbumi "Let Love Rule" julkaistiin vuonna 2016.
Roach on aktivisti, joka puhuu Australian alkuasukkaiden ongelmista kuten lasten huostaanotoista. Hän on joskus majoittanut omaan kotiinsa kodittomia alkuasukasnuoria.
Roachin hengellisyys on yhdistelmä alkuperäiskansojen henkisyyttä ja kristinuskoa, johon hänet kasvatettiin.
Roach asuu Gunditjmarassa lähellä Warrnamboolia.
Kira Muratova
Kira Heorhijivna Muratova (; o.s. Korotkova, 5. marraskuuta 1934 Soroca, Romanian kuningaskunta, nyk. Moldova – 6. kesäkuuta 2018 Odessa) oli ukrainalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä, joka on yksi maansa tunnetuimmista Neuvostoliiton aikana uransa aloittaneista elokuvantekijöistä.
Kira Korotkovan vanhemmat olivat kommunisteja, jotka kuuluivat vastarintaliikkeeseen toisen maailmansodan aikana. Hänen isänsä vangittiin ja teloitettiin. Hänen äitinsä oli gynegologi. Kira asui äitinsä kanssa Bukarestissa sodan jälkeen ja kävi koulua. Korotkova pääsi opiskelemaan maineekkaaseen Moskovan elokuvainstituuttiin (VGIK), josta hän valmistui 1959. VGIK:ssa opiskelivat liki saman ikäpolven elokuva-ohjaajista myös esimerkiksi Mikko Niskanen (1929–1990), Andrei Tarkovski (1932-1986) ja Elem Klimov (1933–2003).
Korotkova sai Odessan elokuvastudiolta ohjaajan tehtävän. Hän nai Odessassa ohjaajakollegansa Aleksandr Muratovin, ja teki kaksi ensimmäistä elokuvaana yhteistyönä aviomiehen kanssa.
Hänen yksin ohjaamansa esikoiselokuva oli vuonna 1967 ensi-iltansa saanut kolmiodraama "Lyhyitä kohtaamisia" (Korotkie vstretši), jonka pääosia näyttelivät Muratova itse ja myöhemmin suursuosioon laulajana noussut Vladimir Vysotski. Seuraava elokuva, "Pitkiä jäähyväisiä" (Dolgie provody, 1971) kertoo yksinhuoltajaäidin ja teinipojan hankalasta suhteesta. Se kiellettiin Neuvostoliitossa kokonaan, ja Muratovan ura keskeytyi moneksi vuodeksi. Uransa alun pienimuotoisista kamarielokuvista Muratova on myöhemmin suuntautunut persoonallisen surrealistiseen ja huumoria käyttävään elokuvailmaisuun. Hän pääsi draaman pariin ohjaajaksi vasta Leningradiin muutettuaan, jossa valmistui rakennustyöläisistä kertova "Poznavaja belyi svet" (1978). Vuonna 1990 valmistunut "Asteeninen oire" ("Astenitšeski sindrom") sai tuomariston erikoispalkinnon Berliinin elokuvajuhlilla 1990.
Peter von Bagh totesi teoksessaan "Elokuvan historia" (1998) Muratovan tehneen ”ohjaajan elokuvia” ja käyttäneen ”kaikkien sääntöjen ulkopuolelle etenevää kuvakieltä, jossa dokumentin ja sepitteen rajat ovat suhteelliset, otokset ovat avoimia...” Elokuvista jäävät von Baghin mukaan mieleen ”kriisit ja tuskatilat, jotka usein liittyvät miehen ja naisen suhteisiin”.
Vuonna 1994 Muratova sai elämäntyöpalkinnon Locarnon elokuvajuhlilla, ja vuonna 2000 hän sai Andrzej Wajdan mukaan nimetyn palkinnon. Vuonna 2010 Kira Muratova vieraili Sodankylän elokuvajuhlilla.
(osittaislähteenä, lista ei aivan kattava):
Mestarien liigan kausi 1992–1993
Mestarien liigan kausi 1992–1993 oli Mestarien liigan ensimmäinen kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 38. kausi. Karsintakierrosten jälkeen 32 joukkuetta pelasi kaksi cup-muotoista kierrosta, minkä jälkeen kahdeksan parasta joukkuetta pelasivat kahdessa lohkossa kaksinkertaisen sarjan. Kummankin lohkon voittaja pääsi loppuotteluun, joka pelattiin Münchenissä 26. toukokuuta 1993. Ranskalainen Olympique de Marseille voitti loppuottelussa italialaisen AC Milanin maalein 1–0. Loppuottelun ainoan maalin teki Basile Boli. Voitto oli Marseillen ensimmäinen ja vielä 25 vuotta myöhemminkin ainoa Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto.
Kauden paras maalintekijä oli seitsemän maalia tehnyt PSV Eindhovenin brasilialaispelaaja Romário.
Mestarien liigan kausi 1996–1997
Mestarien liigan kausi 1996–1997 oli Mestarien liigan viides kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 42. kausi. Loppuottelu pelattiin Münchenissä 28. toukokuuta 1997. Saksalainen Borussia Dortmund voitti loppuottelussa italialaisen Juventuksen maalein 3–1. Loppuottelussa Dortmundin maalintekijät olivat kaksi maalia tehnyt Karl-Heinz Riedle ja Lars Ricken, ja Juventuksen ainoan maalin teki Alessandro Del Piero. Voitto oli Dortmundin ensimmäinen ja vielä 20 vuotta myöhemminkin ainoa Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto. Välierissä Dortmund voitti englantilaisen Manchester Unitedin yhteismaalein 2–0 ja Juventus alankomaalaisen Ajaxin yhteismaalein 6–2.
Kauden paras maalintekijä oli viisi maalia tehnyt Atlético Madridin Milinko Pantić.
K. J. Ståhlbergin patsas
K. J. Ståhlbergin patsas on Helsingissä Eduskuntatalon edustalla sijaitseva kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen toteuttama Suomen ensimmäisen presidentin K. J. Ståhlbergin näköispatsas. Patsas on vuodelta 1959 ja se oli ensimmäinen Helsinkiin pystytetyistä Suomen presidenttien muistomerkeistä. Aaltosen veistämät Ståhlbergin ja P. E. Svinhufvudin patsaat on sijoitettu Eduskuntatalon edessä Mannerheimintien varressa olevan pihanurmikon vastakkaisille laidoille, Ståhlberg pohjois- ja Svinhufvud eteläpäähän.
Patsas on pronssia ja sen jalusta punaista graniittia. Ståhlberg on kuvattu ryhdikkäänä ja pitelemässä oikealla kädellään lakikirjaa pientä pöytää vasten, mikä viittaa hänen rooliinsa laintuntijana ja tasavaltaisen hallitusmuodon isänä. Taiteellisesti teos edustaa Aaltosen tuotannolle tyypillistä, klassisen muistomerkkiperinteen mukaista pelkistettyä realismia. Patsaan korkeus ilman jalustaa on 2,8 metriä.
Kilpailu presidentti Ståhlbergin patsaasta julistettiin vuonna 1955, mutta palkintolautakunta ei ollut tyytyväinen saapuneisiin ehdotuksiin ja jätti ensimmäisen palkinnon jakamatta. Toisen palkinnon sai kuvanveistäjä Olli Waittinen ja kaksi kolmatta palkintoa jaettiin Viljo Savikurjelle ja Armas Tirroselle. Tammikuussa 1956 järjestettiin kutsukilpailu näiden kolmen kuvanveistäjän kesken, mutta Teuvo Auran johtama patsastoimikunta päätti kutsua vielä neljänneksi mukaan Wäinö Aaltosen, joka ei ollut osallistunut lainkaan alkuperäiseen avoimeen kilpailuun. Aaltonen voitti toisen kilpailun ja patsas tilattiin häneltä saman vuoden marraskuussa. Aaltonen valmisti sen vuosina 1957–1958. Patsaan paljasti presidentti Urho Kekkonen 22. syyskuuta 1959, Ståhlbergin kuoleman 7-vuotispäivänä. Se ehti siten valmiiksi vuotta aiemmin kuin läheinen marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas, jonka kilpailun Aaltonen oli harmikseen hävinnyt. Helsingin presidenttipatsaista Mannerheimin patsas laitettiin vireille ensimmäisenä, mutta Ståhlbergin patsas valmistui ensimmäisenä.
P. E. Svinhufvudin patsas
P. E. Svinhufvudin patsas on Helsingissä Eduskuntatalon edustalla sijaitseva kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen toteuttama Suomen presidentti P. E. Svinhufvudin näköispatsas. Patsas on vuodelta 1961. Aaltosen veistämät Svinhufvudin ja K. J. Ståhlbergin patsaat on sijoitettu Eduskuntatalon edessä Mannerheimintien varressa olevan pihanurmikon vastakkaisille laidoille, Svinhufvud etelä- ja Ståhlberg pohjoispäähän.
Patsas on pronssia ja sen jalusta punaista graniittia. Svinhufvud on kuvattu seisomassa vasen käsi takin taskussa ja oikea käsi nyrkissä pientä pöytää vasten. Nyrkin lyöminen pöytään korostaa presidentin auktoriteettia samalla kun olemus ilmentää ”Ukko-Pekkana” tunnetun Svinhufvudin kansanomaisuutta. Aaltonen käytti patsasta tehdessään samaa mallia kuin samaan aikaan tekemässään Ståhlbergin patsaassa. Patsaan korkeus ilman jalustaa on 2,8 metriä.
Toisin kuin useimmista Helsingissä sijaitsevista Suomen presidenttien muistomerkeistä, Svinhufvudin patsaasta ei järjestetty lainkaan kilpailua, vaan P. E. Svinhufvudin muistosäätiö tilasi sen suoraan kuvanveistäjä Wäinö Aaltoselta vuonna 1957, vuotta sen jälkeen kun myös läheinen Ståhlbergin patsas oli tilattu häneltä. Aaltonen valmisti Svinhufvudin patsaan vuosina 1957–1959, ja se paljastettiin Svinhufvudin syntymän 100-vuotispäivänä 15. joulukuuta 1961.
Niemen kartano
Niemen kartano voi tarkoittaa seuraavia:
Kristina Stenman
Kristina Stenman (s. 1962) on suomalainen virkamies ja Pietarsaaren kaupunginjohtaja vuodesta 2016. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti.
Ennen Pietarsaareen siirtymistä hän oli työ- ja elinkeinoministeriön maahanmuuttojohtaja vuoden 2011 alusta. Stenmanilla on aiempien tehtävien peruja kunnallisen päätöksenteon kokemusta sekä virassa hyödyllistä Pietarsaaren alueen tuntemusta työskenteltyään Vaasan apulaiskaupunginjohtajana vuoden 2010 loppuun. Aiemmin hän on ollut tutkijana Åbo Akademin Ihmisoikeusinstituutissa sekä lakimiehenä ja toiminnanjohtajana Pakolaisneuvonta ry:ssä ja RKP:n ministerien erityisavustajana.