hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Marco Kotilainen
Marco Esko Alexis Kotilainen (s. 28. toukokuuta 1986 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Kotilainen on göteborgilaisen Gunnilse IS:n kasvatti. Hän debytoi miesten sarjoissa Ruotsin 2. divisioonassa kaudella 2003. Kesällä 2006 Kotilainen oli lähellä sopimusta Espanjan pääsarjaseura Real Betisiin, mutta lopulta neuvotteluyhteys seuran ja agentin välillä katkesi. Loppuvuodesta hän oli testissä myös SD Eibarissa ja Malmö FF:ssä. Lopulta Kotilainen solmi kaudeksi 2007 sopimuksen Úrvalsdeildissä pelanneen Keflavíkin kanssa, jossa hän pääsi pelaamaan UEFA Cupin ensimmäisellä karsintakierroksella.
Vuonna 2008 hän palasi kasvattajaseuraansa Gunnilse IS:iin. Toisella kaudellaan Kotilainen valittiin 2. divisioonan lohkonsa parhaaksi keskikenttäpelaajaksi. Onnistunut kausi johti kolmivuotiseen sopimukseen Superettanissa pelanneeseen Assyriska FF:iin. Uudessa seurassa Kotilaisen peliaika jäi suhteellisen vähälle, joten sopimus katkaistiin kesken ja hän palasi takaisin Gunnilse IS:n riveihin.
Heinäkuussa 2011 hän siirtyi Ykkösen PK-35 Vantaaseen. Kotilainen esitti vakuuttavia otteita heti alusta asti ja hänet valittiin heinäkuun kuukauden pelaajaksi. Seura halusi jatkaa hänen sopimustaan ensi kaudellekin, mutta Kotilainen päätti etsiä uutta seuraa. Hän kävi kotimaansa Varbergs BoIS:n testissä ja haki myös pelipaikkaa Espanjasta.
Kotilainen palasi kilpasarjoihin vuoden 2013 alussa, solmittuaan sopimuksen Ruotsin 1. divisioonan Qviding FIF:n kanssa. Kaudella 2014 hän oli kahdeksalla maalillaan joukkueensa paras maalintekijä.
Kotilainen on edustanut Ruotsin poikamaajoukkueita vuosina 2001–2004 yhteensä 23 kertaa, onnistuen maalinteossa seitsemästi.
Dāl
Dāl () on arabialaisen kirjaimiston kahdeksas kirjain. Se vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta dalet (ד). Kirjaimen äännearvo on arabiassa ja persiassa . Dālin itsenäinen muoto on د, ja sanan keskellä se liiteteään viivalla edeltävään kirjaimeen (esim. لد "ld"). Dālia ei koskaan liitetä seuraavaan kirjaimeen.
Arabialaisen kirjaimiston yhdeksäs kirjain ḏāl (ذ) on muodostettu lisäämällä piste dāl-kirjaimen päälle. Urdussa ja pandžabissa käytetään tarkkeellista ḍāl-kirjainta (ڈ) kuvaamaan retrofleksistä d-äännettä . Sindhissä käytetään kuutta erilaista varianttia dāl-kirjaimesta: dāl (د) , dhāl (ڌ) , ḍāl (ڊ) , d̤āl (ڏ) , ḍhāl (ڍ)  ja zāl (ذ) .
Clément Turpin
Clément Turpin (s. 16. toukokuuta 1982 Oullins, Ranska) on ranskalainen jalkapalloerotuomari. Hän on toiminut kansainvälisenä tuomarina vuodesta 2010 lähtien.
Emi Koussi
Emi Koussi on Tibestivuoristoon kuuluva suuri kilpitulivuori Pohjois-Tšadissa, keskellä Saharan autiomaata. Se nousee 3 415 metriä merenpinnasta ja on siten Tšadin ja koko Saharan alueen korkein huippu. Vuoren loivarinteinen keila on halkaisijaltaan 60–80 kilometriä ja koostuu pääosin trakyytista. Se kohoaa 2 300 metrin korkeudelle ympäröivältä hiekkakivitasangolta, joka on kerrostunut liitukaudella ja paleotsooisella maailmankaudella. Massiivi muodostui 2,42–1,32 miljoonaa vuotta sitten, kun maanpinnalle purkautui räjähdysmäisesti ignimbriittejä ja suhteellisen juoksevaa laavaa kuumasta kohdasta Maan vaipassa.
Emi Koussilla ei ole havaittu vulkaanista toimintaa, mutta sen etelälaidalla on geotermisesti aktiivinen alue "Yi-Yerra". Tutkijat eivät ole pystyneet selvittämään, milloin tulivuori on purkautunut viimeksi. Sen huipulla on kaksi sisäkkäistä, halkaisijaltaan 12–15 kilometrin mittaista kalderaa, joiden eteläreunalla vuoren korkein kohta sijaitsee. Kalderojen sisäpuolella on useita räjähdyskraattereita ja doomeja. Viimeisimmässä purkauksessa niihin muodostui kolme maaria ja lukemattomia basalttisia kuonakeiloja sekä niihin liittyviä laavavirtoja. Kalderojen kaakkoisosassa sijaitsee niitä nuorempi, alle 2 miljoonaa vuotta vanha "Era Kohor" -kaldera, joka on 2–3 kilometriä leveä ja 350 metriä syvä.
Emi Koussilla ja Tibestivuoristossa on vain vähän kasvillisuutta, jonka varassa elää gaselleja, harjalampaita ja gepardeja. Niukan ravinnon vuoksi vuoristoa on kutsuttu ’nälän vuoriksi’. Syrjäisellä seudulla asuu tubu-kansan jäseniä ja sieltä on löydetty vanhoja luolamaalauksia.
Emi Koussin on arveltu muistuttavan Marsissa sijaitsevaa Elysium Monsia. Marsissa tulivuorten rinteet ovat kuitenkin sileämmät kuin Maassa, jossa virtaava vesi kuluttaa niihin matalia laaksoja.
Lallukan talo
Lallukan talo on Viipurin Repolan kaupunginosassa sijaitseva vuonna 1906 valmistunut liike- ja asuinrakennus, jossa toimii nykyään muun muassa Taidekeskus Salmelan ylläpitämä suomalainen taiteilijaresidenssi. Talon on suunnitellut arkkitehti Allan Schulman. Sitä on sanottu yhdeksi Viipurin kauneimmista rakennuksista.
Tyylisuunnaltaan kansallisromantiikkaa edustava rakennus valmistui Repolankadun (nyk. Vokzalnaja ulitsa) ja silloisen Viskaalinkadun (myöh. Lallukankatu, nyk. Majakovskogo ulitsa) kulmaan kauppaneuvos Juho Lallukan omistaman Häkli, Lallukka ja Kumpp. Oy:n uudeksi toimitaloksi. Arkkitehti Schulmanin lisäksi Lallukan tiedetään itse osallistuneen aktiivisesti talon suunnitteluun. Rakennuksen katutasossa oli yrityksen toimitiloja ja Juho Lallukka asui perheineen toisen kerroksen kulmahuoneistossa.
Pääsisäänkäynnin sekä sisäpihalle vievän portin molempia puolia koristivat kuvanveistäjä Eemil Halosen tekemät ihmisfiguurit ja sisätiloissa puolestaan oli lukuisten suomalaisten taidemaalarien teoksia. Halosen veistokset eivät enää ole paikoillaan, mutta "Viljelijän vaimo" -niminen naishahmo on nykyään sijoitettuna Monrepos’n puistoon Viipurin Linnasaareen.
Vuonna 2006 Lallukan taloon päätettiin perustaa suomalainen taiteilijaresidenssi. Rakennuksen julkisivua entisöitiin aluksi Venäjän kulttuuriministeriön valvonnassa ja vuosina 2008–2010 Lallukan perheen asuinhuoneistossa tehtiin Arkkitehtitoimisto Riitta Vesalan suunnittelema remontointi taiteilijahuoneistoksi. Residenssi sisustettiin suomalaisen Artekin huonekaluilla. Wiipurin taiteilijaresidenssiksi nimetty huoneisto vihittiin käyttöön huhtikuussa 2010. Taidekeskus Salmelan käynnistämää hanketta tuki myös Alfred Kordelinin säätiö.
Ignimbriitti
Ignimbriitti on tulivuorenpurkauksen muodostama pyroklastinen virtakerrostuma, joka sisältää runsaasti hohkakiveä. Pyroklastinen virtakerrostuma syntyy lähellä maanpintaa virtaavasta vulkaanisesta aineksesta, jossa on suuri määrä kiinteitä kappaleita verrattuna kaasujen määrään. Joskus tämä aines voi olla niin kuumaa, että sen sisältämät kappaleet sulautuvat yhteen tiiviiksi kiveksi "hitsautuneeksi tuffiksi". Ignimbriittejä muodostuu räjähdysmäisissä purkauksissa, jotka synnyttävät myös kalderoja.
Linnoitus (Viipuri)
Linnoitus oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se käsitti keskiajalla rakennetun Viipurin kaupunginmuurin sisäpuolelle jääneen alueen, joka sijaitsi kaupunginniemellä Salakkalahden ja Viipurinlahden välissä sekä muutamia muurin itäpuolisia kortteleita. Myös Viipurin linnan laskettiin kuuluvan Linnoituksen kaupunginosaan. 1860-luvulla tapahtuneen kaupunginmuurin purkamisen jälkeen Linnoitus rajoittui pohjoisessa Salakkalahden ja idässä Pantsarlahden kaupunginosiin.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Linnoituksessa oli 4 519 asukasta, joista 3 551 oli suomenkielisiä, 544 ruotsinkielisiä ja 424 muunkielisiä.
Linnoituksen kaupunginosan alueesta puhutaan nykyisin myös Viipurin vanhana kaupunkina. Alueen rakennuskanta on pääosin peräisin Suomen itsenäisyyttä edeltävältä ajalta ja vanhimmat jopa keskiajalta. Linnoituksen pääkadut kulkevat luoteesta kaakkoon, ja niihin risteää kapeita poikkikatuja. Vielä ennen Neuvostoliiton aikaa kaduilla oli vanhat keskiajalta periytyvät nimet, joita olivat esimerkiksi keskiajalla toimineisiin luostareihin viitanneet Mustain- ja Harmaidenveljestenkadut. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Viipurin painopisteen siirryttyä uusiin itäisiin kaupunginosiin Linnoituksen alue alkoi jäädä lähinnä asuin- ja virastokaupunginosaksi. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Linnoitukseen valmistui merkittäviä julkisia rakennuksia, kuten Alvar Aallon suunnittelema kaupunginkirjasto ja Uno Ullbergin piirtämä taidemuseo.
Useat alueen rakennukset ovat viime vuosikymmenten aikana päässeet rapistumaan erittäin huonoon kuntoon ja niitä on jopa romahtanut. Lisäksi kaupunginosaa uhkaa rakennuskeinottelu, vaikka Viipuri on julistettu yhdeksi Venäjän neljästäkymmenestäyhdestä historiallisesta kaupungista. Linnoituksen alueelle on viime vuosina rakennettu vanhaan rakennuskantaan täysin sopimattomia uudisrakennuksia.
Särkijärvi (Eura)
Särkijärvi on pieni suolampi, joka sijaitsee Eurassa Mestilän kylässä Satakunnassa ja kuuluu Eurajoen vesistön Vähäjärven valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 6,3 hehtaaria ja sen halkaisija on 300 metriä. Rantaviivaa on siten vain kilometrin, joka puoliksi avosuota ja moreenipohjaista metsämaata.
Järven itäreunasta laskee oja Lamminjärveen. Läheinen Särkijärvensuo on ojitettu kokonaan ja kaksi sen laskuojaa kulkee Särkijärven kautta.
Königsberg-luokka (risteilijä, 1915)
Königsberg-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut kevyt risteilijäluokka, johon kuului neljä vuoden 1913 laivasto-ohjelman mukaan valmistettua alusta. Luokan alukset nimettiin sodan alussa upotettujen alusten mukaan.
Hubert Maga
Coutoucou Hubert Maga (10. elokuuta 1916 Parakou, Dahomey – 8. toukokuuta 2000 Cotonou, Benin) oli dahomeylainen poliitikko, joka toimi Dahomeyn (vuodesta 1975 Benin) presidenttinä 1960–1963 ja uudelleen 1970–1972.
Maanviljelijäperheen poika Maga opiskeli opettajaksi ja toimi rehtorina ja Dahomeyn opettajajärjestön johtajana. Hänet valittiin 1951 Dahomeyn edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen. Hän ei halunnut liittyä mihinkään Ranskan puolueista, vaan toimi itsenäisten siirtomaaedustajien ryhmässä ("Indépendents d’outre-mer"). Maga valittiin Dahomeyn paikallishallituksen työministeriksi 1957 ja kaksi vuotta myöhemmin pääministeriksi. Hänen monesta puolueesta yhdistynyt "Parti dahoméen de l’unité" (PDU) -puolueensa sai vuoden 1960 vaaleissa vaalitavan ansiosta haltuunsa sekä lainsäädäntö- että toimeenpanovallan vasta itsenäistyneessä maassa. Maga yhdisti Dahomeyn löyhään liittoon Nigerin, Norsunluurannikon ja Ylä-Voltan (nyk. Burkina Faso) kanssa.
Magan syrjäytti 1963 vallankaappauksessa armeijan esikuntapäällikkö Christophe Soglo, mutta nimitti hänet hallituksensa ministeriksi. Pian Soglo kuitenkin syytti Magaa itseensä kohdistuneesta murhayrityksestä ja korruptiosta. Maga oli vangittuna vuoteen 1965 asti ja sitten maanpaossa vuoteen 1970 asti, ensin Togossa ja sitten Ranskassa.
Vuonna 1970 Maga palasi kotimaahansa johtamaan kolmen hengen presidenttineuvostoa, jonka muut jäsenet olivat Justin Ahomadégbé-Tomêtin ja Sourou Migan Apithy. Kahta vuotta myöhemmin, kun presidenttivuorossa oli Ahomadégbé, tämän hallinnon kumosi Mathieu Kérékou. Maga ja muut kolmikon jäsenet pidettiin kotiarestissa vuoteen 1981 saakka, minkä jälkeen Maga ei enää palannut julkisiin tehtäviin.
Stevie Young
Stevie Young (s. 11. joulukuuta 1956) on australialaisen rockyhtye AC/DC:n rytmikitaristi. Hän korvasi sairastumisen takia yhtyeen jättäneen Malcolm Youngin syyskuussa 2014. Hän soitti AC/DC:n marraskuussa 2014 julkaistulla 17. studioalbumilla "Rock or Bust", sekä oli mukana kiertueella vuonna 2015.
Stevie Young on Malcolm ja Angus Youngin veljenpoika. Stevie tuurasi Malcolmia lyhyen aikaa myös vuoden 1988 Amerikan-kiertueella, jolloin Malcolm oli alkoholivieroituksessa.
Billy Idol (albumi)
Billy Idol on englantilaisen rocklaulaja Billy Idolin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin heinäkuussa 1982 levymerkillä Chrysalis Records.
A-puoli
B-puoli
Ḏāl
Ḏāl eli dhāl tai ẕāl (, ) on arabialaisen kirjaimiston yhdeksäs kirjain. Se on muodostettu lisäämällä piste dāl-kirjaimen (د) päälle. Kirjaimen äännearvo arabiassa on . Persiassa ja monissa sen aakkostoa mukailevissa kielissä, kuten urdussa, pandžabissa ja sindhissä, ḏāl äännetään ja translitteroidaan "ẕ".
Sarvipiispanhattu
Sarvipiispanhattu ("Astrophytum capricorne") on piispanhattujen sukuun kuuluva kaktuskasvilaji.
Sarvipiispanhattu on pallomainen, 10-25 cm korkeaksi kasvava, vihreä, ja pinnaltaan valkoisten solukarvojen (trikoomien) muodostamien tupsujen peittämä. Varsiuurteiden väleissä on seitsemän tai kahdeksan hyvin terävää harjannetta. Areolit eli kääpiöversot ovat pyöreitä ja niissä on viidestä kymmeneen keltaista tai ruskeanmustaa piikkiä, jotka ovat mutkittelevia, litistyneitä, hieman taipuisia ja kolmesta seitsemään sentin pituisia. Kukat ovat neljästä kuuteen cm leveitä, keltakehäisiä, kehän nielu on punertava. Kukassa on makea tuoksu. Hedelmä avautuu tyvestään.
Sarvipiispanhattu on kotoisin Chihuahuan aavikolta Pohjois-Meksikosta.
Sarvipiispanhattua viljellään koristekasviksi, ja sitä näkee silloin tällöin kukkakaupoissa.
Rebel Yell
Rebel Yell on englantilaisen rocklaulaja Billy Idolin toinen studioalbumi. Se julkaistiin marraskuussa 1983 levymerkillä Chrystalis Records.
Albumilta julkaistiin singlet "Catch My Fall", "Flesh for Fantasy", "Eyes Without a Face" ja "Rebel Yell".
A-puoli
B-puoli
Rā’
Rā’ (, ) on arabialaisen kirjaimiston kymmenes kirjain. Se vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta reš (ר). Kirjaimen äännearvo arabiassa ja persiassa on ja pandžabissa .
Rā’n itsenäinen muoto on ر, ja sanan keskellä se liittyy viivalla edelliseen kirjaimeen (esim. لر "lr"). Rā’-kirjainta ei koskaan liitetä sitä seuraavaan kirjaimeen.
Monissa kielessä käytetään rā’-kirjaimen muunnelmaa arabian äänteistöstä puuttuvan retrofleksisen -äänteen esittämiseen. Urdussa ja pandžabissa retrofleksiäänne merkitään lisäämällä rā’n päälle ṭā’-kirjaimen muotoinen tarke (ڑ), kurdissa käytetään v:n muotoista tarketta (ڒ), sindhissä rā’n päälle lisätään neljä pistettä (ڙ) ja paštussa rā’n alapuolelle piirretään pieni ympyrä (ړ). Arabian kirjain zāī (ز) ja persian že (ژ) on myös muodostettu rā’n pohjalta.
Allärs – Allmän tesaurus på svenska
Allärs on YSAn eli Yleisen suomalaisen asiasanaston ruotsinkielinen käännös, joka kattaa kaikki aihealueet. Toisin kuin YSA, Allärs on kaksikielinen (suomen- ja ruotsinkielinen). Tesaurusta kontrolloidaan niin, että jokaisen ruotsinkielisen termin rinnalta löytyy suomenkielinen vastine. Allärsin uusista sanoista vastaa Åbo Akademin kirjasto. Allärsiä käytetään eri aineistojen asiasanoitusta ja hakua varten. ALLÄRS on laadittu suomenkielisen tesauruksen laatimis- ja ylläpito-ohjeiden (SFS 5471) mukaan.
Allärs on käytettävissä Kansalliskirjaston Finto-palvelun kautta.
Täpläpiispanhattu
Täpläpiispanhattu ("Astrophytum myriostigma") on piispanhattujen sukuun kuuluva kaktuskasvilaji.
Täpläpiispanhattu pysyy pallomaisena tai kasvaa lieriömäiseksi, 10-25 cm:n korkuiseksi. Se näyttää vaalealta, sillä sen pinnalla on runsaasti valkoisten solukarvojen (trikoomien) tupsuja. Uurteiden väliset harjanteet ova leveän kolmiomaisia poikkileikkaukseltaan, ja niitä on tavallisesti viisi. Areolit ovat pyöreitä ja piikittömiä. Kukat ovat keltakehäisiä ja punanieluisia, kuusi tai seitsemän senttiä pitkiä. Hedelmä avautuu tähden muotoiseksi.
Täpläpiispanhatun kotimaa on Meksikon pohjois- ja keskiosissa, pääasiassa Chihuahuan aavikolla.
Koristekasvina, meillä huonekasvina.
Steve Kekana
Steve Tebogo Kekana (s. 16. syyskuuta 1958 Transvaalin provinssi) on eteläafrikkalainen laulaja-lauluntekijä. Kotimaansa ulkopuolella hänet tunnetaan parhaiten vuonna 1980 julkaistusta reggaehitistä ”Raising My Family”, joka oli myös Suomessa singlelistan ykkönen helmi- ja maaliskuussa 1982. Kekana esiintyi Helsingissä Tavastia-klubilla kesäkuussa 1982.
Kekana on musiikkiuransa ohella opiskellut juristiksi. Hän on ollut lapsesta saakka sokea.
Tähtipiispanhattu
Tähtipiispanhattu ("Astrophytum ornatum") on piispanhattujen sukuun kuuluva kaktuskasvilaji.
Tähtipiispanhattu on muodoltaan pallomainen tai lieriömäinen ja kasvaa 30-100 cm:n korkuiseksi. Sen pinta on tummanvihreä ja siellä täällä on solukarvojen (trikoomien) muodostamia valkoisia tai keltaisia tupsuja. Varsi on tavallisesti kahdeksanharjuinen, harjut ovat toisinaan kierteisiä ja hyvin teräviä. Areoleissa on kellertävää villamaista karvaa, myöhemmin areolit usein kaljuuntuvat. Piikit ovat tukevia, keltaisia ja ruskehtaviksi tai harmaiksi muuttuvia. Keskipiikkejä on yksi, säteittäispiikkejä viidestä kymmeneen ja ne ovat litteitä. Kukat ovat kiiltävän keltakehäisiä ja seitsemän tai kahdeksan senttiä pitkiä. Hedelmä avautuu tyvestä keskiväliin asti niin että siitä muodostuu tähtimäinen.
Täpläpiispanhattu on kotoisin Keski-Meksikosta Querétaron ja Hidalgon osavaltioiden alueelta.
FS Croix du Sud (M646)
Croix du Sud (runkonumero M646) on Ranskan laivaston 1986 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus ().
Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta. Sen köli laskettiin 21. huhtikuuta 1982 ja alus laskettiin vesille 6. helmikuuta 1985. Alus otettiin palvelukseen 14. marraskuuta 1986.
Alus on vuonna 2014 edelleen aktiivipalveluksessa sijoitettuna Brestiin.
FS L'Aigle (M647)
L'Aigle (runkonumero M647) on Ranskan laivaston 1987 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus ().
Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta. Sen köli laskettiin 1. joulukuuta 1982 ja alus laskettiin vesille 8. marraskuuta 1986. Alus otettiin palvelukseen 1. heinäkuuta 1987.
Alus on vuonna 2014 edelleen aktiivipalveluksessa sijoitettuna Brestiin.
FS Lyre (M648)
Lyre (runkonumero M648) on Ranskan laivaston 1987 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus ().
Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta. Sen köli laskettiin 15. lokakuuta 1983 ja alus laskettiin vesille 15. marraskuuta 1986. Alus otettiin palvelukseen 16. joulukuuta 1987.
Alus on vuonna 2014 edelleen aktiivipalveluksessa sijoitettuna Brestiin.
Syklododekaani
Syklododekaani (CH) on sykloalkaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden kemikaalien valmistamiseen.
Huoneenlämpötilassa syklododekaani on valkoista ja vahamaista kiinteää ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin.
Syklododekaania valmistetaan pelkistämällä syklododekatrieeniä vedyn avulla. Katalyyttinä reaktiossa käytetään nikkeliä ja reaktio tapahtuu 200 °C:n lämpötilassa ja 10–15 bar paineessa.
Syklododekaania käytetään muiden yhdisteiden valmistukseen ja siitä saatavia yhdisteitä käytetään muun muassa polymeeriteollisuudessa lähtöaineina. Syklododekaani voidaan hapettaa ilman avulla boorihapon toimiessa katalyyttinä syklododekanolin ja syklododekanonin seokseksi. Näistä voidaan valmistaa edelleen muun muassa laurolaktaamia ja dodekaanidihappoa. Syklododekaania voidaan käyttää vanhojen, haurauiden ja helposti murentuvien materiaalien suojaukseen. Syklododekaanipinnoitus suojaa materiaaleja myös kosteudelta. Muita tähän tarkoitukseen käytettyjä yhdisteitä ovat muun muassa mentoli ja kamfeeni.
Zāī
Zāī (, ) on arabialaisen kirjaimiston 11. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ز ja äännearvo . Zāī vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta zajin (ז).
Zāī on muodostettu lisäämällä piste arabialaiseen rā’-kirjaimeen (ر). Persiassa käytetty kirjain že (ژ) on vuorostaan tehty lisäämällä zāīn päälle kaksi pistettä.
Cactoideae
Cactoidae on suurin kaktuskasvien heimon (Cactaceae) alaheimoista.
Alaheimon kasvit vaihtelevat suuresti ulkonäöltään (habitukseltaan); alaheimoon kuuluu puumaisia, pensasmaisia, mätästäviä, kiipeileviä ja päällyskasveina kasvavia (epifyyttisiä) kaktuksia. Niiden juuret ovat rihmamaisia tai mukulamaisia. Varret eivät tavallisesti ole nivelikkäitä ja ovat muodoltaan pallomaisia tai pylväsmäisiä (ja kaikkea siltä väliltä), pitkittäisuurteisia tai kyhmyisiä. Verson osa, johon kukat kehittyvät, voi olla erilaistunut ja erottuu tällöin kasvullisesta varren osasta; sitä sanotaan kefalioksi. Lehdet ovat alaheimon kasveilla hyvin surkastuneita tai puuttuvat kokonaan, eikä Opuntioideae-alaheimolle tyypillisiä väkäskarvoja (glokidioita) esiinny. Kukat ovat Cactoideae-alaheimossa perättömiä ja päivisin tai öisin kukkivia. Kukkapohjus on emin vartalon ympäriltä (perikarpelli) suomuinen tai paljas. Pohjuksen maljamainen osa on lyhyt tai pidentynyt. Hedelmät ovat avautumattomia tai avautuvia, meheviä tai kuivia sekä kooltaan ja muodoltaan vaihtelevia. Siemenet ovat niin ikään vaihtelevanlaisia, läpimitaltaan 0,4–5 mm, toisinaan lisäkkeellisiä, ja niiden kuori (testa) on rakenteeltaan vaihteleva.
Cactoideae-alaheimon kasveja tavataan suurimmassa osassa Uutta maailmaa. Yksi laji, hiuskorallikaktus ("Rhipsalis baccifera"), on levinnyt myös Afrikkaan, Madagaskariin ja Intian valtameren saarille Sri Lankaa myöten.
Cactoideae-alaheimossa on seuraavat yhdeksän tribusta:Myöhemmissä kladistisissa tutkimuksissa on tultu siihen tulokseen, että eteläamerikkalainen suku "Blossfeldia" on alaheimon alkukantaisin ja muodostaa evolutiivisessa puussa (kladogrammissa) ensimmäisenä eroavan haaran alaheimossa Cactoideae. Siksi sille on annettu oman tribuksen asema, Blossfeldieae. Em. tribusjaossa se on sisällytetty Notocacteae-tribukseen.
Hylocereeae
Hylocereeae on kaktuskasvien heimon Cactoideae-alahimoon kuuluva tribus.
Tribukseen kuuluvat kaktukset ovat kiipeileviä tai päällyskasveina kasvavia (epifyyttisiä) pensaita. Juuret ovat varteen kasvavia jälkijuuria (adventiivijuuria). Varret ovat litteitä tai muutamasärmäisiä; varressa ei ole erilaistunutta kukkaverso-osaa. Lehdet eivät ole silminnähtäviä. Kukat sijaitsevat varren sivulla lateraalisesti ja ovat keskikokoisia tai suuria. Kasvit kukkivat öisin tai toisinaan päivällä. Kukkapohjuksen areolit ovat paljaita, piikkisiä, sukasellisia tai karvaisia. Hedelmä on mehevä ja avautumaton. Siemenet ovat keskikokoisia tai isoja, kannattimen arpi (hilum) ja itureiän kohta (mikropyle) ovat yhtyneet, ja koko siementä peittää limainen vaippa.
Tribus kasvaa Keski-Amerikan trooppisissa metsissä.
Hylocereeae-tribukseen kuuluu kuusi sukua.
Euroopan alueiden neuvosto
Euroopan alueiden neuvosto (AER, englantia, "Assembly of European Regions") on Euroopan suurin alueiden viranomaisten riippumaton yhteistyöverkosto. AER on perustettu 1985. Siinä oli vuonna 2013 mukana lähes 230 alueellista ja 15 alueiden välistä organisaatioita 35 maasta, Suomesta kaikkiaan kahdeksan maakuntaa.
Cereeae
Cereeae on kaktuskasvien alaheimoon Cactoideae kuuluva tribus.
Kasvit ovat puumaisia tai pensasmaisia, toisinaan kiipeileviä. Varsi on niveletön, pitkänomainen tai pallomainen, uurteinen ja piikkinen. Varren kukkia kantava osa on tavallisesti erilaistunut joko kärjessä sijaitsevaksi (terminaaliseksi) tai sivulla sijaitsevaksi (lateraaliseksi) kefalioksi. Kukat sijaitsevat tavallisesti lateraalisesti, ja kasvit ovat yö- tai päiväkukkijoita. Kukkapohjus on emin vartalon ympäriltä (perikarpelli) tavallisesti muutamasuomuinen tai paljas. Hedelmä on marjamainen, mehevä, avautuva tai avautumaton, ja siinä on usein jäljellä kukkalehtien mustuneita jäänteitä. Siemenet ovat pieniä tai kookkaita, soikeita, vailla erikoisia pintakuviointeja. Siemenen arpi ja siitereiän jäänne ovat yhtyneet. Siemenessä ei ole ulokkeita.
Tribuksen kasvit kasvavat enimmäkseen Etelä-Amerikan itäosassa.
Cereeae-tribus käsittää 11 sukua.
Erland
Erland on pohjoismainen miehen etunimi. Nimi johtuu "vierasta" tarkoittavasta sanasta.
Suomessa nimi Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2009 loppuun mennessä 2612 henkilölle. Suomessa nimi on ollut käytössä lähinnä Länsi- ja Pohjois-Suomessa. Suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Erlandin nimipäivä on 3. marraskuuta.
Že
Že () on arabialainen kirjain, jota käytetään muun muassa persian, urdun, pandžabin, kurdin ja paštun kielissä ilmaisemaan arabiasta puuttuvaa konsonanttiäännettä . Kirjaimen itsenäinen muoto on ژ ja se on muodostettu arabialaisesta zāī-kirjaimesta (ز).
The Woman Inside
The Woman Inside on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Joseph Van Winklen ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Gloria Manon, Dane Clark ja Joan Blondell, jonka viimeiseksi roolityöksi elokuvan Coll-täti jäi. "The Woman Inside" on pienellä budjetilla tehty taide-elokuva, jonka käsikirjoituksen laativat ohjaaja Van Winkle ja Steve Fisher. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa syyskuussa 1981, ja sen tuotanto- ja levittäjäyhtiönä oli 20th Century Fox.
"The Woman Inside" kertoo kovasta Vietnamin sodan veteraanista, joka päättää tehdä sukupuolenkorjausleikkauksen. Prosessin aikana veteraanin vanha täti yrittää sulattaa uutisen ja sopeutua sukulaispoikansa valintaan.
Trichocereeae
Trichocereeae on kaktuskasvien heimon alaheimoon Cactoideae kuuluva tribus.
Kasvit ovat puu- tai pensasmaisia. Varret ovat tavallisesti nivelettömiä, pallomaisia tai pylväsmäisiä, tavallisesti uurteisia; uurteiden välissä voi olla kyhmyisiä harjuja tai varsi on pelkästään kyhmyinen. Varren osa, johon kukat kehittyvät, voi olla erilaistunut kefalio, joka sijaitsee varren päässä tai sivulla. Kukat sijaitsevat varren sivulla tai lähes kärjessä ja ovat pieniä tai melko kookkaita, yö- tai päiväaikaisia, säteittäisiä tai vastakohtaisia. Kukkapohjuksessa on suomuja tai karvoja. Hedelmä on mehevä, marjamainen, toisinaan pitkittäin avautuva. Siemenet ovat pieniä tai keskikokoisia, muodoltaan vaihtelevia, kannattimen arpi (hilum) ja itureikä (mikropyle) ovat yhteydessä toisiinsa tai kasvaneet täysin yhteen. Siemenessä ei ole tavallisesti lisäkkeitä.
Tribuksen lajit kasvavat Etelä-Amerikassa päiväntasaajan eteläpuolella sekä Galápagossaarilla.
Tribukseen kuuluu seuraavat 27 sukua:Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9
Lamminjärvi (Eura)
Lamminjärvi tai Lammijärvi sijaitsee Eurassa Mestilän ja Mannilan kylissä Satakunnassa ja kuuluu Eurajoen vesistön Vähäjärven valuma-alueeseen, joka laskee Säkylän Pyhäjärveen.
Järven pinta-ala on 89 hehtaaria ja sen pituus on 2,4 kilometriä ja leveys noin kilometrin. Järven luusua sijaitsee sen pohjoispäässä Ahtistenlahdessa, mistä 1,3 kilometriä pitkä oja laskee läheiseen Vähäjärveen.
Järvellä on 6,9 kilometriä pitkä rantaviiva ja sillä on kolme selvää lahtea. Ahvenniemenmäkeä seuraa etelään 1,1 kilometriä pitkä ja 230 metriä leveä lahti. Luoteessa oleva Luottiilahti on vain 300 metriä pitkä kuten myös koilliseen työntyvä 350 metriä pitkä Ahtistenlahti.
Järveen laskee useita pieniä ojia, mutta Luottiilahteen laskee kaksi isompaa ojaa. Pohjoisesta Luottinkallion takaa laskee joitakin pelto- ja suo-ojia ja lounaasta laskee Särkijärvestä lähtevä ja 400 metriä pitkä oja. Limaniitun pelloilta laskee pitempi oja, joka tuo vettä Mestilän pelloilta ja Ämmäjärvestä.
Järvellä on noin 30 loma-asuntoa, joita on eniten itärannalla ja Särkijärven kohdalla länsirannalla. Järvelle pääsee helposti yhdystieltä 2053.
Ympäristön kallioperä kuuluu Laitilan rapakiveä sisältävään massiiviin. Järvessä elää alkuperäisenä kantana jokirapu. Veden laatu on käyttökelpoisuusluokitukseltaan tyydyttävää. Ongelmia aiheuttaa järven mataluus ja matalien rantojen ruohottuminen sekä umpeenkasvu. Tämän vuoksi on tehty kunnostusselvitys vuonna 2003 ja veden pintaa pidetään epävirallisesti aiempaa korkeammalla jo nyt.
Järven eteläisen lahden pohjukassa itärannalla on tervahauta.
Vähäjärvi (Mestilä)
Vähäjärvi sijaitsee Eurassa Mestilässä Satakunnassa ja kuuluu Eurajoen vesistön Vähäjärven valuma-alueeseen. Sen vedet laskevat Säkylän Pyhäjärveen.
Järven pinta-ala on 16,3 hehtaaria ja sen pituus on 1,0 kilometriä ja leveys suurimmillaan 250 metriä. Se sijaitsee pohjois-etelä-suunnassa. Luusua sijaitsee järven pohjoiskärjessä, mistä laskee 140 metriä pitkä Vähäjärvenoja Pyhäjärveen. Laskuoja kiertää Kelkon mäen, joka erottaa sen Pyhäjärvestä.
Vähäjärven rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä, josta pääosa on moreenipohjaista metsämaata. Rantaan päättyy vain kaksi peltotilkkua ja Mestilän peltoaukean soistunut ja ruohottunut lounaisranta. Loma-asuntoja on kaakkois- ja pohjoisrannassa. Järvelle pääsee kantatieltä 43 tai yhdystieltä 2053. Järveen laskee pari pelto-ojaa ja Lamminjärven laskuoja.
Ympäristön kallioperä kuuluu Laitilan rapakiveä sisältävään massiiviin. Järvessä elää alkuperäisenä kantana jokirapu.
Järven allas muodosti joskus jääkauden jälkeen pienen lahden, jonka suu alkoi maankohoamisen vuoksi kuroutua umpeen. Tämä aiheutti järven suolapitoisuuden alenemisen ja esimerkiksi levien lajisto vaihtui makeavetisille järville tyypilliseksi. Lajiston muuttumisen alkuhetki on ajoitettu pohjasedimenttien kairauksella noin 5450–5370 eea. ja täysin makeavetiseksi järvi oli muuttunut kairauksien perusteella 5300–5200 eaa. Sitä välivaihetta, jossa järvessä on murtovettä, kutsutaan kluuvifladaksi. Järvialtaan kynnys, joka erotti lopulta järven merestä, sijaitsi 64,2 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella.
Janne Haikari
Janne Haikari on suomalainen historiantutkija, joka työskentelee tutkijatohtorina Jyväskylän yliopiston historian ja etnologian laitoksella. Hän on tutkinut aatelistoa, 1600-lukua, kouluhistoriaa, lastensuojelun historiaa, paikallishistoriaa sekä metsähistoriaa ja kirjoittanut useita näitä aiheita käsitteleviä kirjoja. Hän on myös toiminut rakennustutkijana Turun maakuntamuseossa ja vastannut maakunnallisista rakennusinventoinneista.
Cephalocleistocactus
Cephalocleistocactus on kaktuskasvisuku, jossa on vain yksi laji, "C. chrysocephalus".
Kasvi on pensasmainen, tyvestään haarova, jopa viiden metrin korkuiseksi kasvava. Tummanvihreät varret ovat ohuita, joskus kaartuvia. Niissä on 11–14 uurretta, ja piikkiryhmissä (areoleissa) on kuusi kellertävää keskuspiikkiä ja noin 15 hentoa säteittäispiikkiä. Kukat sijaitsevat kellertäväpiikkisissä kefalioissa, jotka ovat aluksi lateraalisia, myöhemmin varren kärkeä ympäröiviä. Kukat ovat putkimaisia, keltaisia tai punaisia, enintään viiden sentin pituisia. Hedelmä on punertava ja siemenet ovat pieniä ja kiiltävän mustia.
Laji kasvaa Boliviassa.
Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9
Erich Neumann (psykologi)
Erich Neumann (hepr. אריך נוימן‎, 23. tammikuuta 1905 – 5. marraskuuta 1960) oli saksalaissyntyinen israelilainen juutalainen jungilainen psykologi.
Erich Neumann syntyi Berliinissä juutalaiseen perheeseen. Opiskeltuaan Berliinissä hän muutti vuonna 1934 vaimoineen Tel Aviviin. Hän jatkoi vierailuja Sveitsiin, jossa hän luennoi C. G. Jung -instituutissa.
Neumann käsitteli teoksissaan arkkityyppejen ja ihmisen tietoisen psyyken suhteen kehittymistä historiassa. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat "The Origins and History of Consciousness" (1949, alkuperäinen nimi "Ursprungsgeschichte des Bewusstseins" tarkoittaa sananmukaisesti "tietoisuuden alkuperän historiaa") ja "The Great Mother" ("Die große Mutter", 1955).
Amerikkalainen kulttuurikriitikko Camille Paglia on nimennyt "The Origins and History of Consciousnessin" vaikutteeksi itseensä ja kirjaansa "Sexual Personae". Paglian mukaan se edustaa "jungilaisuutta oppineena ja parhaimmillaan". Hän harmittelee sitä, että feministinen arkeologi Marija Gimbutas "otti jungilaiseksi mentorikseen skolaarisen Neumannin sijaan popularisoivan Joseph Campbellin", ja tieteellisesti kestämätön ajatus kirjaimellisesta matriarkaatista sai alaa.
Walter Kaufmann kirjoittaa Jungia käsittelevässä teoksessaan: "Suurelle osalle arkkityypeistä ja kollektiivisesta piilotajunnasta kertovasta kirjallisuudesta on tyypillistä kertakaikkisen pitkäveteinen, tarkoitukseton oppineisuus yhdistyneenä edes alkeellisen vastaväitteiden ja vaihtoehtojen huomioon ottamisen tyrmäävään poissaoloon". Hän nostaa "The Origins and History of Consciousnessin" esille "täydellisenä esimerkkinä" tästä. Kaufmannin mukaan Neumannin kirja on "pohjimmiltaan dogmaattinen ja sen käsitys todisteista ei ole kaukana teologien traktaateista, jotka 'todistavat' väitteitä lainaamalla joitakin harvoja Raamatun jakeita, jotka eivät läheskään todista sitä, mitä he väittävät. Hän on riemuissaan löytäessään jotain 'Syyriasta, Vähä-Aasiasta ja jopa Mesopotamiasta'. Leviämistä hän ei koskaan edes käsittele vaihtoehtoisena selityksenä [kollektiivisen piilotajunnan samanlaiselle toiminnalle eri alueilla]."
Paavo Stenius
Paavo Stenius (s. 1969 Jyväskylä) on suomalainen harrastajamaalari. Steniuksen ekspressionstiset teokset kuvaavat ihmishahmoja ja eläimiä luonnossa. Taitelijauransa alkupuolella Stenius on kuvannut paljon realistisesti luontoa ja eläimiä. Viimeaikaiset teoksissa hänen ilmaisulleen on ollut leimallista entistä abstraktimpi tyyli ja huomattavan runsas kirkkaiden värien käyttö.
Stenius käyttää töissään pääsääntöisesti kierrätysmateriaaleja. Kehykset vaihtelevat kierrätyskehyksistä roskapuuhun, metalliin ja mosaiikkiin. Stenius kehystää teoksensa itse.
Aiemmin sairaanhoitajana työskennellyt Stenius on itseoppinut taiteilija. Stenius maalaili työväenopiston akvarellikurssilla vuosina 1994 - 1995. Työskennellessään sairaanhoitajana Stenius alkoi maalaamaan säännöllisesti, täyspäiväisesti hän on maalannut vuodesta 2001. Maalauksia syntyy vuodessä noin 50 kappaletta. Kevääseen 2004 hän maalasi akvarelleja. Tämän jälkeen hän siirtyi öljyväreihin ilman aiempaa kokemusta.
2002 Jyväskylän pääkirjasto, Jyväskylä, ensimmäinen oma näyttely, lintuakvarelleja
2008 Jyväskylä Galleria UTU, öljymaalauksia
2009 Varkaus, Ravintola Kaks Ruusua, öljymaalauksia
2010 Vaajakoski, Vaajakosken Wanha Voimala 2010, öljymaalauksia
2011 Vaajakoski, Vaajakosken kirjasto, öljymaalauksia
2012 Jyväskylä, Galleria Gummerus, öljymaalauksia
2013 Jyväskylä, Vakiopaine, öljymaalauksia 2013
2014 Oulu, Kulttuuribingo, "Minä tanssin linnunradalla", öljymaalauksia 2014
2014 Jyväskylä, Mehiläinen Oy, öljymaalauksia
2014 Äänekoski, Hoikkassali, "Hyvä tuoli istua", öljymaalauksia 2014 
2014 Helsinkiin, "Naurua avaruudessa", L3 Makasiini, öljymaalauksia
"Paavo Stenius. Taidesivut.net"
Notocacteae
Notocacteae on kaktuskasvien alaheimoon Cactoideae kuuluva tribus.
Tribuksen kasvit ovat enimmäkseen yksivartisia, harvoin puu- tai pensasmaisia. Varsi on niveletön, enimmäkseen pallomainen, uurteinen tai kyhmyinen. Kukat kehittyvät kasvin villakarvojen peittämään kärkeen ja ovat pieniä tai keskikokoisia, päivällä kukkivia, säteittäisiä tai vastakohtaisia. Kukkapohjuksessa on pieniä suomuja ja sukasten tai karvojen muodostamia tupsuja. Hedelmätyyppi on tavallisesti kuiva, harvoin marjamainen, ja avautuva tai avautumaton. Siemenet ovat pieniä tai keskikokoisia ja muodoltaan vaihtelevia; arpi ja siitereikä ovat toistensa yhteydessä. Siemenessä on usein uloke (strofioli), ja joissakin on limainen vaippa.
Tribus kasvaa Etelä-Amerikan eteläosassa.
Tribuksessa on seuraavat yhdeksän sukua:
Henki hulluttelee
Henki hulluttelee (televisioesityksissä käytetty nimiä Topperin paluu ja Topper seikkailee; ) on Roy Del Ruthin ohjaama yhdysvaltalainen fantasiakomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1941. "Henki hulluttelee" on "Topper"-elokuvatrilogian kolmas ja viimeinen osa. Elokuvatrilogian kaksi edellistä osaa ovat "Kaupungissa kummittelee" ("Topper", 1937) ja "Henki kostaa" ("Topper Takes a Trip", 1938). Elokuvan pääosia näyttelevät Joan Blondell, Roland Young, Carole Landis ja Billie Burke.
Kuten kahdessa ensimmäisessä elokuvassa, Roland Young ja Billie Burke näyttelevät Toppereja, kun taas Joan Blondell näyttelee murhan uhria ja haamua Gail Richardsia, joka yrittää pelastaa Ann-nimisen ystävättärensä (Carole Landis) ja selvittää murhaajansa henkilöllisyyden vastahakoisen Cosmo Topperin avulla.
Kuten edelliset kaksi elokuvaa, "Henki hulluttelee" perustuu löyhästi Thorne Smithin kirjoittamiin romaaneihin ja luomiin henkilöhahmoihin. Elokuvan käsikirjoituksen laativat Jonathan Latimer ja Gordon Douglas, ja elokuvan tuottajana oli Hal Roach, jonka oma elokuvayhtiö tuotti elokuvan. Elokuva tuotettiin ja kuvattiin marras-joulukuussa 1940.
"Henki hulluttelee" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 21. maaliskuuta vuonna 1941, ja Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 19. syyskuuta vuonna 1947. Elokuvan levittäjänä oli United Artists -elokuvayhtiö vuonna 1941. Kun "Henki hulluttelee" uudelleenjulkaistiin vuonna 1946, elokuvan levityksestä vastasi Favorite Films. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista täysi sata prosenttia on myönteistä perustuen seitsemään arvosteluun. "Henki hulluttelee" sai kaksi Oscar-ehdokkuutta parhaasta äänityksestä (Elmer Raguse) ja parhaista erikoistehosteista (Elmer Raguse ja Roy Seawright) vuonna 1942.
Vuonna 1969 "Henki hulluttelee" -elokuvan tekijänoikeudet vanhenivat Yhdysvalloissa, ja elokuva on nyt osana public domainia. Public domainin johdosta elokuvasta on julkaistu monia VHS- ja DVD-julkaisuja. "Topper"-elokuvatrilogiasta on tehty myös muun muassa televisiosarja "Topper" (1953–1955) ja televisioelokuva "Mies joka ei osannut pitää hauskaa" (1979).
Whiplash Smile
Whiplash Smile on englantilaisen rocklaulaja Billy Idolin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin lokakuussa 1986 levymerkillä Chrystalis Records.
Albumilta julkaistiin singlet "Sweet Sixteen", "Don't Need a Gun" ja "To Be a Lover".
A-puoli
B-puoli
Rannikkoukonkorento
Rannikkoukonkorento ("Aeshna serrata") on ukonkorentoihin kuuluva Suomessa jokseenkin harvinainen sudenkorento.
Rannikkoukonkorento on hyvin samankaltainen kuin iso-, sini- ja suoukonkorento. Eniten rannikkoukonkorento muistuttaa näistä isoukonkorentoa ja vähiten suoukonkorentoa. Rannikkoukonkorennon koiraan kuviointien pääväri on heleän sininen. Naaraalla on yleensä keltaiset, mutta joskus koirasmaisen sinisetkin kirjailut. Lajilla on keskiruumiissaan jokseenkin niiden väliin jäävän alueen levyiset sivujuovat. Näistä etummainen on joka kohdasta yhtä leveä. Naaraalla taas on keskiruumiissaan selkeästi erottuvat olkajuovat, toisin kuin lähisukuisten lajien naarailla. Korennon otsassa sijaitsevalla T:n muotoisella kuviolla on ohuempi varsi kuin isoukonkorennon vastaavalla. Myös koiraan perälisäkkeet eroavat muista lajeista. Ne kaareutuvat näkyvästi sivulta päin katsottuna, ja alempi perälisäke on ylempiä lyhyempi. Ylempien perälisäkkeiden kärjen yläpuolella on rivi pieniä kyhmyjä.
Lajilla on 53–62 mm pitkä takaruumis ja 46–53 mm pitkä takasiipi. Korento on näin isoukonkorentoa pienikokoisempi mutta sini- ja suoukonkorentoa suurempi.
Rannikkoukonkorennon lentoaika alkaa kesäkuun loppupuoliskolla ja jatkuu syyskuun loppuun. Päälentoaikaa ovat heinäkuu ja elokuu.
Lajilla on tapana laskeutua tavallista useammin maahan, jossa se pysyttelee vaakatasossa.
Rannikkoukonkorento syö usein perhosia ja suuriakin sudenkorentoja.
Lajin levinneisyysalueeseen kuuluvat Itämeren alue ja Aasia Mongoliaan asti. Tanskasta ja Turkista tunnetaan vain yksi havainto. Itämeren seudun populaatioiden on katsottu muodostavan oman lajinsa "Aeshna osiliensis", mutta nykyisin ne lasketaan rannikkoukonkorentoon kuuluviksi. Taksonominen asema ei kuitenkaan ole täysin varma.
Suomessa rannikkoukonkorentoa elää Itämeren rannikkoalueilla, etenkin Lounais-Suomessa. Laji on Suomessa jokseenkin harvinainen. Rannikkoukonkorento elää Suomessa merenlahdilla ja niiden lähiseutujen lammilla, joilla on runsaasti kasvillisuutta. Lajin yksilöitä eksyy toisinaan myös ainakin soiden lammille.
Viipurin päävartio
Päävartio sijaitsee Viipurin keskustassa Torkkeli Knuutinpojan torin etelälaidalla. Rakennus valmistui vuonna 1776 Linnansillan kupeeseen keskiaikaisen Viipurin kaupunginmuurin portin tuntumaan. Päävartion suunnittelija on venäläinen arkkitehti Karl Johann Spekle. Nykyään rakennuksessa toimii muun muassa matkamuistomyymälä.
Yksikerroksinen rakennus edusti alun perin uusklassismia, mutta vuonna 1857 se muutettiin ulkoasultaan uusgoottilaiseksi. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Viipuri oli Suomen suurin varuskuntakaupunki ja päävartio palveli alkuperäisessä tarkoituksessaan vielä jatkosodan aikanakin. Vahdinvaihto suoritettiin aina puolenpäivän aikaan sotilaallisin seremonioin. Paraatikentältä lähtenyt sotilasosasto marssi Kauppatorin kautta päävartion eteen, jossa juhlallinen vahdinvaihto tapahtui.
Elokuussa 1917 niin sanotun Kornilovin kapinan aikana vangittiin useita kaupunkiin sijoitetun 42. erillisen armeijakunnan upseereita Hotelli Belvederessä sijainneesta esikunnasta ja heidät kuljetettiin päävartion arestitiloihin. Vielä saman iltapäivän aikana kapinoivista sotamiehistä koostunut joukko tunkeutui päävartioon ja surmasi neljä upseeria, joiden ruumiit heitettiin läheiseltä Linnansillalta mereen. Kuolleiden joukossa oli muun muassa armeijakunnan komentajana toiminut kenraali V. A. Oranovski.
Suuri kynttilä
Suuri kynttilä oli niittymarien keskuudessa 1800-luvun loppupuolella toiminut uskonlahko.
Suuren kynttilän perustivat Smirnovin ja Jakmanovin veljekset vuonna 1877. Uskonlahko oli monoteistinen ja sen harjoittamiin tapoihin kuuluivat luonnonläheiset elintavat, itsevalmistetut verettömät uhrit, kuten esimerkiksi viljatuotteet, hunaja tai kukat, ja yllä pidetyt valkoiset vaatteet. Uskonlahkon jäsenet eivät saaneet käyttää ruokanaan sikaa, hevosta, kanaa tai kananmunia. Myös tupakan, alkoholin ja teen nauttiminen oli kielletty.
Suuri kynttilä oli alun perin ortodoksisen valtaväestön antama pilkkanimi, joka yleistyi sittemmin tavallisessa käytössä. Nimi tuli lahkon jäsenien uhrijuhlissa käyttämästä noin 70 senttiä korkeasta ja 45 senttiä leveästä kynttilästä. Lahkon jäsenet karkotettiin 1800-luvun puolella Siperiaan, josta he palasivat vuonna 1906. Lahkoa on sittemmin pidetty kuolleena, vaikkakin joidenkin tietojen mukaan sitä harjoitetaan edelleen.
Luettelo Norjan entisistä kunnista
Tämä artikkeli on luettelo Norjan entisistä kunnista. Luettelossa olevat Norjan kunnat ovat voineet lakata olemasta, koska ne ovat yhdistyneet, liitetty johonkin toiseen kuntaan tai jaettu osiin. Luettelossa ei ole mukana kokonaisia kuntia pienempiä osakuntaliitoksia. Lähes kaikki luettelon kunnat ovat kadonneet kuntaliitoksen myötä. ||Liitetty kuntaan Eidsvoll|| Eidsvoll
Luka Zahović
Luka Zahović (s. 15. marraskuuta 1995 Guimarães, Portugali) on slovenialainen jalkapalloilija, joka edustaa PrvaLigassa eli Slovenian pääsarjassa pelaavaa NK Mariboria. Oikeajalkaisen Zahovićin pelipaikka on hyökkääjä.
Guimarãesissa, Portugalissa syntynyt Zahović aloitti uransa Lissabonin suurseurassa Benficassa. Vuonna 2007 hän siirtyi kotimaansa NK Mariborin nuorisojoukkueeseen. Hän teki debyyttinsä PrvaLigassa kauden 2012-2013 viimeisellä kierroksella, 26. huhtikuuta 2013 NK Aluminij Kidričevoa vastaan. Tuolla kaudella hän voitti ensimmäisen Slovenian mestaruutensa. Kauden 2013-14 aikana Zahović kävi lainalla kakkostason Veržejssä, mutta palasi loppukaudeksi Mariboriin juhlimaan toista Slovenian mestaruuttaan pelattuaan kaudella 11 peliä. Kaudella 2014-15 Maribor selviytyi Mestareiden liigaan. Ensimmäisessä Mestareiden liiga-ottelussaan Sporting Lissabonia vastaan Zahović tuli vaihdosta kentälle ja tasoitti pelin viimeisellä minuutilla.
Elokuussa 2015 hän teki 3+2 vuoden sopimuksen SC Heerenveenin kanssa. Hän teki debyyttinsä tässä seurassa 2. lokakuuta 2015 Heracles Almeloa vastaan. Elokuussa 2016 hän siirtyi lainalle NK Mariboriin. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seuraan palaamisen jälkeen 28. elokuuta 2016 NK Celjea vastaan ja teki myös maalin tässä ottelussa. Toukokuussa 2017 hän teki kolmen vuoden sopimuksen tämän seuran kanssa.
Zahović on edustanut Sloveniaa eri nuorten maajoukkueissa. Nykyisin hän pelaa alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.
Zahovićin isä Zlatko Zahovič on yksi Slovenian kaikkien aikojen pelaajista. Hän oli pelaamassa Portugalissa Vitória SC:n joukkueessa, kun Luka Zahović syntyi. Luka Zahovićilla on sekä Slovenian että Portugalin kansallisuus.
Roberto Valera
Roberto Valera (s. 21. joulukuuta 1938 Havanna) on kuubalainen säveltäjä.
Valera opiskeli musiikkia Amadeo Roldán -konservatoriossa sekä myöhemmin sävellystä Andrzej Dobrolowskin ja Witold Rudzińskin johdolla Fryderyk Chopin -musiikkiyliopistossa Varsovassa. Valera sai myös kasvatustieteen oppiarvon Escuela Normal para Maestrosista ja filosofian tohtorin arvon pedagogiikassa Havannan yliopistosta.
Valera on saanut muun muassa ensipalkinnon Kuuban kulttuuriministeriön kilpailussa (1985, teoksesta "Concierto por la Paz"), kansallispalkinnon Kuuban kansalliselta kirjailija- ja taiteilijaliitolta (1989, tuotannostaan) ja Kuuban hallituksen kansallisen musiikkipalkinnon (2006). Vuosina 1990–92 hän toimi Kuuban kansallisen kirjailija- ja taiteilijaliiton musiikkijaoston puheenjohtajana. Hän on toiminut myös opetustehtävissä Instituto Superior de Artessa.
Valeran musiikkia on esitetty Amerikan maissa ja muualla. Hänen teostensa joukkoon lukeutuvat:
Anastásios Sidirópoulos
Anastásios ”Tásos” Sidirópoulos (, s. 9. elokuuta 1979 Kreikka) on kreikkalainen jalkapalloerotuomari. Hän on toiminut kansainvälisenä tuomarina vuodesta 2011 lähtien.
Donika Rudi
Donika Rudi (s. 7. kesäkuuta 1982 Pristina) on kosovolainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Mendi Mengjiqin johdolla Pristinan yliopistossa vuosina 2000–02. Tämän jälkeen hän opiskeli Genèven musiikkikonservatoriossa sävellystä Nicolas Bolensin, Éric Gaudibertin ja Michael Jarrellin sekä elektroakustista musiikkia Rainer Boeschin, Émile Ellbergerin ja Luis Naónin johdolla vuoteen 2006 saakka. Vuonna 2009 Rudi aloitti akusmaattisen musiikin ja sävellyksen opinnot Annette Vande Gornen johdolla Monsin kuninkaallisessa konservatoriossa.
Rudin musiikkia on esitetty Kosovon lisäksi myös Albaniassa, Belgiassa, Ranskassa, Saksa, Italiassa ja Sveitsissä. Hänen tuotantonsa koostuu enimmäkseen kamarimusiikkiteoksista ja elektroakustisesta musiikista. Vuonna 2008 Rudi aloitti toiminnan elektronisen musiikin Noise-keskuksen johdossa Pristinassa ja vuonna 2010 ReMusica-nykymusiikkifestivaalin taiteellisena johtajana.
Verokanta
Verokanta on veron laskennassa käytettävä yksikkö, jota sovelletaan veroprosenttia käyttäen.
Verokanta voidaan ilmaista esimerkiksi prosentteina (veroprosentti) tai rahayksikön ja paino- tai tilavuusmitan suhteena.
Suomessa on kolme eri arvonlisäveron verokantaa: 24, 14 ja 10 prosenttia."
Mystrás (kunnallisyksikkö)
Mystrás () on Kreikan kylä sekä samanniminen Spártin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Μυστρά, "Dimotikí Enótita Mystrá") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 4 265 ja varsinaisen Mystráksen kylän väkiluku 448 (vuonna 2011).
Mystrás on perinyt nimensä bysanttilaisaikaiselta Mystraksen eli Mistran linnoituskaupungilta, joka sijaitsee sen alueella. Nykyinen Mystráksen kylä sijaitsee noin viisi kilometriä Spártin kaupungista länteen ja keskiaikainen enimmäkseen raunioitunut kaupunki kukkulalla aivan kylän vieressä.
Mystrás oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Spártin kuntaan yhdessä Fáriin, Karyéen, Oinoúntaksen, Pellánan ja Therápneen kanssa.
Mystráksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Ricki and the Flash
Ricki and the Flash on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut Jonathan Demmen ohjaama draamakomediaelokuva. Elokuvassa Meryl Streep näyttelee naista, joka on päivisin töissä ruokakaupan kassalla ja iltaisin hiipuva rockmuusikko, jolla on viimeinen mahdollisuus lähentyä vieraantuneen perheensä kanssa. Elokuvan muissa pääosissa ovat Mamie Gummer, Kevin Kline, Sebastian Stan, Rick Springfield ja Ben Platt. Elokuva on toinen, jossa Streep näyttelee tosielämän tyttärensä Mamie Gummerin kanssa sitten vuoden 1986 elokuvan "Sydän karrella".
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 7. elokuuta 2015 ja Suomessa 11. syyskuuta 2015.
Arvosteluja keräävän Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 65 % kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan keskiarvolla 6/10. Keräys perustuu 172 arviointiin. Metacriticissä elokuvalla on 54 pistettä 100:sta. Ilta-Sanomien Tarmo Poussu antoi elokuvalle kolme tähteä neljästä ja kehui Streepin roolisuoritusta sanoen "Olihan se jo tiedossa, ettei Streepin lahjakkuus tunne inhimillisiä rajoja. En silti olisi uskonut, että hän pystyy esittämään ammattimaista rockmuusikkoa sataprosenttisen uskottavasti."
Ville Iho
Ville Iho (s. 1969) on diplomi-insinööri ja Finnairin entinen operatiivinen johtaja.
Iho on toimi Finnairin palveluksessa vuodesta 1998 vuoden 2016 loppuun. Ihon työsuhde loppui vuodenvaihteessa 2017. Hän on nykyään Royal Air Brunein operatiivinen johtaja. Hän toimi aiemmin Finnairin resurssienhallinnasta vastaavana johtajana
ja Finnair Reittiliikenteen eri tehtävissä, joista viimeksi tuotannonohjauksesta vastaavana johtajana.
Küllo Kõiv
Küllo Kõiv (14. heinäkuuta 1972 Vana-Võidu – 29. kesäkuuta 1998 Viljandi) oli virolainen vapaapainija. Hän sijoittui kuudenneksitoista 1992 olympialaisissa ja seitsemänneksi 1996 olympialaisissa.
Kõiv kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1998.