hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rochefort (Charente-Maritime)
Rochefort on satamakaupunki Lounais-Ranskassa Charente-Maritimen departementissa Charentejoen suulla.
Jean-Baptiste Colbert valitsi Rochefortin 1665 Ranskan laivaston turva-, puolustus- ja tarvikkeiden täydennyspaikaksi. Arsenal de Rochefort oli tukikohta ja telakka vuoteen 1926, jolloin se suljettiin.
Seitsenvuotisen sodan aikana Rochefort joutui syyskuussa 1757 Englannin ankaran hyökkäyksen kohteeksi .
Telakan lisäksi Rochefortissa oli vuodesta 1766 tiukasti valvottu rangaistussiirtola jossa vankeja käytettiin työvoimana. Rangaistussiirtolat olivat tavallisia sotasatamissa ja tukikohdissa, kuten Toulonissa ja Brestissä, sillä niissä oli tarjolla ilmaista työvoimaa. Ranskan vallankumouksen aikana jakobiinien kaudella (1790–95) siellä sijoitettiin vankilalaivoihin 800 roomalaiskatolista pappia ja muita kirkon työntekijöitä, jotka kieltäytyivät vannomasta papiston siviiliperustuslain paavin vastaista valaa. Monet kuolivat epäinhimillisissä oloissa.
Napoleon Bonaparte antaitui Rochefortin rannikolla Île-d'Aix'n saarella, jossa hän oli viettänyt useita päiviä aikoessaan paeta Yhdysvaltoihin, kapteeni Frederick Lewis Maitlandille HMS "Bellerophonilla" 17. heinäkuuta 1815, ja siihen päättyi "satapäiväinen keisarikunta".
Rochefort on erinomainen esimerkki 1600-luvun "ville nouvellesta", joka tarkoittaa, että sen suunnittelu ja rakennukset perustuivat säädökseen. The reason for building Rochefortin rakentamisen syy oli suurelta osin se, että hallitsija ei voinut luottaa kapinallisiin protestantteihin La Rochelleihin, jotka kardnaali Richelieu joutui piirittämään muutama vuosikymmen aikaisemmin. 1900-luvulla Rochefort oli lähinnä varuskuntakaupunki. Terveyslähteensä ansiosta kaupunki oli ollut matkailukaupunki, ja matkailusta tuli tärkeä elinkeino 1990-luvulla.
Rochefort on seuraavien henkilöiden synnyinpaikka:
Jean-François Rewbell
Jean-François Rewbell (myös muodossa Reubell; 6. lokakuuta 1747 Colmar – 24. marraskuuta 1807 Colmar) oli ranskalainen poliitikko, joka oli Ranskan viisihenkisen direktoriohallituksen jäsen vuosina 1795–1799.
Rewbell oli Elsassin saksalaisperäistä sukua, jonka nimi kirjoitettiin alun perin Reubell. Hän toimi ennen vallankumousta asianajajana kotiseudullaan. Hänet valittiin kolmannen säädyn edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen ja hän jatkoi edustajana siitä muodostetussa kansalliskokouksessa. Hän esiintyi kiivaana tasavallan kannattajana ja oli parin viikon ajan kansalliskokouksen puhemiehenä huhti–toukokuussa 1791. Rewbell vastusti kansalaisoikeuksien myöntämistä juutalaisille, kun asiaa käsiteltiin kansalliskokouksessa vuosina 1789 ja 1791. Oltuaan välillä oikeuslaitoksen palveluksessa Haut-Rhinin alueella hänet valittiin vuonna 1792 edustajaksi kansalliskonventtiin. Hän kannatti äänekkäästi kuolemantuomiota kuningas Ludvig XVI:lle, mutta ei ollut läsnä lopullisessa äänestyksessä, sillä hän oli tuolloin kansalliskonventin erikoiskomissaarina valvomassa sodankäyntiä Mainzin luona.
Robespierren kukistumisen jälkeen Rewbell kääntyi jyrkäksi jakobiinien vastustajaksi ja osallistui Pariisin jakobiiniklubin sulkemiseen. Hän oli yleisen turvallisuuden valiokunnan jäsenenä lokakuusta 1794 helmikuuhun 1795 ja yhteishyvän valiokunnan jäsenenä maaliskuusta marraskuuhun 1795 sekä kansalliskonventin puhemiehenä kaksi viikkoa joulukuussa 1794. Lokakuussa 1795 Rewbell valittiin uuteen parlamenttiin, viidensadan neuvostoon, ja marraskuun alusta 1795 myös uuteen viisijäseniseen hallitukseen, direktorioon. Hän oli direktorion ensimmäinen puheenjohtaja ja toimi tässä tehtävässä kolme lyhyttä kautta talvella 1795–1796, keväällä 1797 ja kesällä 1798. Hän myös hoiti valtiovarain-, oikeus- ja ulkoasioita. Suojellakseen tasavaltaa Rewbell tuki syyskuussa 1797 niin sanottua fructidorkuun 18. päivän vallankaappausta, jossa rojalistit erotettiin parlamentista. Hän myötävaikutti myös siihen, että Ranskan miehittämästä Sveitsistä muodostettiin Helvetian tasavalta vuonna 1798. Rewbell jätti paikkansa direktoriossa toukokuussa 1799, mutta hänet valittiin parlamentin ylähuoneeseen, vanhojen neuvostoon. Napoléon Bonaparten kaapattua vallan saman vuoden marraskuussa hän vetäytyi politiikasta ja palasi synnyinkaupunkiinsa Colmariin.
Sinisen meren tarina
Sinisen meren tarina () on vuonna 1916 valmistunut venäläinen mykkäelokuva. Jevgeni Bauerin ohjaaman lyyrisen draaman pääosia esittivät Zoja Barantsevitš, Vladimir Striževski ja Konstantin Džemarov. Elokuva ei ole säilynyt.
Merenrannan kalastajakylässä elävät Jeva ja Anton, jotka rakastavat toisiaan. Kerran Jevan odottaessa Antonia hän tapaa ylempänä sijaitsevaan huvilaan saapuneen taiteilija Borisin. Jeva rakastuu Borisiin ja Anton pyytää turhaan tätä luopumaan hetken huvistaan. Anton lähtee merelle unohtaakseen Jevan eikä koskaan palaa.
Jevan onni päättyy, kun Boris saa sähkeen vanhalta rakastajattareltaan. Sinä iltana Boris lähtee pois, mutta lupaa tulevansa pian takaisin. Kuluu monta päivää. Jeva istuu yksinään rannalla ja tuijottaa apeana kaukaisuuteen. Hän hokee miehen vielä palaavan, mutta ei itsekään usko sanojaan.
Aleksandr Hanžonkovin yhtiön tuottama "Sinisen meren tarina" on yksi monista ohjaaja Jevgeni Bauerin Krimin ja Kaukasian rannikolla tekemistä elokuvista. Niissä kuvattiin kalastajakyliä ja hienoja huviloita, ylhäisön lomaseikkailuja ja traagisia kohtaloita meren aalloissa. Tapahtumien taustana toimivat kauniit merimaisemat. Aikalaisarvion mukaan "Sinisen meren tarina" oli täynnä ”puhdasta ja kaunista runollisuutta, hiljaista surua ja haaveita”.
”Kinorunoelmaksi” määritelty elokuva sai Suomen ensi-iltansa helsinkiläisessä Olympia-teatterissa joulukuussa 1916. Sen runomuotoisen tekstin oli suomentanut Iisakki Lattu. Ruotsinnoksesta lienee vastannut "Fyrenin" toimittaja Rafael Lindqvist.
World Cleanup Day
World Cleanup Day eli Maailman siivouspäivä on maailmanlaajuinen yhden päivän kestävä ympäristön siivoustempaus - siis siivoustalkoopäivä. Tapahtuman pääorganisaattori on Let’s do it!, joka on Virossa vuonna 2008 perustettu ja rekisteröity yleishyödyllinen, voittoatavoittelematon säätiö. Sittemmin siivoustalkoopäivä on levinnyt ympäri maailmaa ja mukana on yli 150 valtiota.
Seuraava maailmanlaajuinen siivoustempaus järjestetään 15. syyskuuta 2018, alkaen kello 10.00 jokaisella aikavyöhykkeellä, yltäen Japanista ja Havaijille. Useat eri organisaatiot johtavat ja järjestävät World Cleanup Day -tapahtumia globaalisti. Aivan kuten Earth Day (), myös World Cleanup Day on puolueeton, ei poliittinen ja sitoutumaton mihinkään kansalliseen tai kansainväliseen puolueeseen tai erityiseen aatteeseen.
Vuoden 2018 tavoiteena on saada 5 % maailman väestöstä osallistumaan talkoisiin ja siivoamaan omaa lähiympäristöään roskista. Siivoustapahtuman voi perustaa kuka tahansa vapaaehtoinen, ja ilmoittaa omasta tapahtumastaan kansallisella World CleanUp Day - Siivotaan Suomi yhdessä! -sivustolla.
Salon pääterveysasema
Salon pääterveysasema on Salossa toimiva kaupungin terveysasema. Se sijaitsee samassa kiinteistössä Tyksin Salon sairaalan kanssa.
Pääterveysaseman ollessa suljettu samassa rakennuksessa sijaitseva Salon sairaalan ensiapupoliklinikka tarjoaa kiireellistä hoitoa sitä tarvitseville Salon seudun asukkailla.
Poikamiesansa
Poikamiesansa ("The More the Merrier") on George Stevensin ohjaama screwball-tyylinen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1943. Toisen maailmansodan aikaisesta Washington D.C.:n asuntopulasta farssiaineksia ammentava tarina perustuu Garson Kaninin novelliin, mutta sitä ei elokuvan tiedoissa mainita, vaan käsikirjoittajiksi on merkitty Richard Flournoy, Lewis R. Foster, Frank Ross ja Robert W. Russell. Jean Arthur esittää ison huoneiston vuokraemäntää, joka vasten tahtoaan joutuu ottamaan tilapäisiksi alivuokralaisikseen michiganilaisen ikääntyneen liikemiehen (Charles Coburn) sekä nuoren armeijan kersantin (Joel McCrea).
Eläköitynyt miljonääri Benjamin Dingle (Coburn) saapuu Washingtoniin etuajassa erääseen asuntorakennushankkeeseen liittyen. Hotelli on täynnä, mutta hän huomaa lehdessä vuokratarjouksen ja juonii itsensä jonon ohi tomeran ja pedantin nuoren Connie Milliganin (Arthur) alivuokralaiseksi. Kun vuokraemäntä lähtee töihin, Dingle ottaa asuntoon toisenkin miehen, nuoren ja komean, Afrikkaan lähdössä olevan kersantti Joe Carterin (McCrea). Sekaannusten keskellä neiti ja kersantti alkavat ihastua toisiinsa, ja suoraotteinen Dingle alkaa edistää heidän romanssiaan, vaikka neiti Milligan on kihloissa. Syynä on se, että Dingle tapaa työasioissa tämän sulhasen eikä lainkaan pidä hänestä, vaan ajattelee neiti Milliganin ansaitsevan parempaa.
Lämminhenkinen farssi "Poikamiesansa" oli George Stevensin viimeinen Columbia Pictures -yhtiölle tekemä ohjaustyö, jonka jälkeen hän siirtyi tilapäisesti toisen maailmansodan dokumenttituotantoihin. Sodan jälkeen Stevens nousi maineeseen draamaelokuvillaan "Paikka auringossa" (1951), "Etäisten laaksojen mies" (1953) ja "Jättiläinen" (1956).
Charles Coburn sai roolistaan sivuosa-Oscarin, ja ehdolla oli myös Arthur naispääosasta. George Stevens sai "Poikamiesansasta" ehdokkuuden parhaan ohjauksen Oscar-palkintoon, ja sen lisäksi elokuva oli ehdokkaana parhaaksi elokuvaksi. parhaasta alkuperäistarinasta ja parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Poikamiesansan" vuosituhannen vaihteessa yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vuoden 1955 elokuva "The Tender Trap" on suomenkieliseltä nimeltään myös "Poikamiesansa", mutta on eri tarina. Se on ohjannut Charles Walters, joka sattumoisin ohjasi myös tämän alkuperäisen "Poikamiesansan" uusintaversion, Tokion olympiakisoihin sijoittuvan kimppakämppäkomedian "Kävele, älä juokse" (Walk, Don’t Run, 1966).
Kivimaan koulu
Kivimaan koulu on Lahdessa sijaitseva koulu, jossa on noin 800 oppilasta. Koulussa on luokka-asteet 1–9.
Koulun vanhempi osa on valmistunut vuonna 1948. Vuonna 1972 valmistuneessa yläkoulussa on ollut sisäilmaongelmia, ja se on päätetty purkaa. Sen tilalle rakennetaan uusi koulu ja liikuntahalli, joiden on tarkoitus valmistua vuonna 2019.
Wolter Aschan
Carl Wolter Aschan (20. elokuuta 1861 Turku – 31. elokuuta 1927 Tampere) oli suomalainen apteekkari ja yksi lääketukkuyritys Tamron perustajista.
Aschan kävi Turussa viisiluokkaisen ruotsalaisen oppikoulun, harjoitteli sitten isänsä liikkeessä ja valmistui farmaseutiksi 1879 sekä proviisoriksi 1884. Hän kävi 1890 opintomatkalla ulkomailla ja valmistui farmasian tohtoriksi Berliinissä. Aschan toimi apteekkarina Tampereella vuodesta 1892 alkaen omistaen kaupungin neljännen apteekin. Hän oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1910–1915.
Tamperelaiset apteekkarit Wolter Aschan, Fredrik Borg, Karl Molin ja Amil Schéele perustivat vuonna 1895 "Drogeri-handelsbolaget i Tammerfors" ("Tampereen Rohdoskauppayhtiö") nimisen lääkkeiden tukkukauppayhtiön. Yhtiön nimeksi tuli 1971 Tamro kun se fuusioitui lääkeyritys "Oy Aurum-Pharmakon Ab":n kanssa. Euroopan suurin lääkejakelija, saksalainen Phoenix Group osti Tamron vuonna 2004. Tamro on nykyisin Suomen suurin lääkkeiden tukkukauppayhtiö ja sen logistiikkakeskus sijaitsee Tampereella.
Tamron perustajat kutsuivat koolle myös "Apotekare Societeten i Finland"in eli nykyisen Suomen Apteekkariliiton perustamiskokouksen.
Aschan kuoli sydänkohtaukseen elokuun lopulla 1927 Tampereen rautatieasemalla. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.
Amil Schéele
Adolf Amil Schéele (25. marraskuuta 1850 Sulkava – 12. tammikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen apteekkari ja yksi lääketukkuyritys Tamron perustajista.
Schéelen vanhemmat olivat tilallinen, kauppias Gottfried August Schéele (1814–1882) ja Amelie Björklund (1820–1888). Hän kävi Helsingin ruotsalaista normaalilyseota vuoteen 1867 saakka ja siirtyi sitten apteekkialalle. Hän valmistui farmaseutiksi 1871 ja toimi harjoittelijana Pietarissa ja Loviisassa 1871-1875. Schéelestä tuli proviisori 1876 ja apteekkari 1886 kun hän sai Tampereella Kyttälän apteekin oikeudet. Vuonna 1891 hän rakennutti apteekkitalon nykyisen Suomen Pankin talon paikalle. Schéele muutti 1900-luvun alussa Helsinkiin mutta pysyi kuitenkin edelleen apteekkinsa omistajana. Hän oli Tampereella asuessaan kaupungin rahatoimikamarin ja taksoituslautakunnan jäsenenä.
Tamperelaiset apteekkarit Wolter Aschan, Fredrik Borg, Karl Molin ja Amil Schéele perustivat vuonna 1895 "Drogeri-handelsbolaget i Tammerfors" ("Tampereen Rohdoskauppayhtiö") nimisen lääkkeiden tukkukauppayhtiön. Yhtiön nimeksi tuli 1971 Tamro kun se fuusioitui lääkeyritys "Oy Aurum-Pharmakon Ab":n kanssa. Euroopan suurin lääkejakelija, saksalainen Phoenix Group osti Tamron vuonna 2004. Tamro on nykyisin Suomen suurin lääkkeiden tukkukauppayhtiö ja sen logistiikkakeskus sijaitsee Tampereella.
Tamron perustajat kutsuivat koolle myös "Apotekare Societeten i Finland"in eli nykyisen Suomen Apteekkariliiton perustamiskokouksen.
Schéele määräsi 1909 tekemässään testamentissaan noin 300 000 markkaa Tampereen ja Helsingin työväenyhdistyksille.
Issi Baran
Issi Israel Baran (4. marraskuuta 1927 Helsinki – 25. huhtikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen pikajuoksija, joka kuului Suomen maajoukkueeseen 1950-luvun alkupuoliskolla. Baran edusti Suomea Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Taustaltaan juutalainen Baran toimi aktiivisesti Helsingin juutalaisyhteisön parissa.
Baran syntyi Helsingissä 4. marraskuuta 1927. Baranin äiti oli syntynyt Venäjällä, ja Issi sai veljensä tavoin Suomen kansalaisuuden vasta vuonna 1949. Baran ei nuoren ikänsä vuoksi sotinut toisessa maailmansodassa, mutta hän osallistui laivastossa Israelin itsenäisyyssotaan 1940-luvun lopussa: hän saapui Palestiinaan päivää ennen kuin Israel julistautui itsenäiseksi. 180-senttinen ja noin 70-kiloinen Baran oli juutalainen ja edusti urheilu-urallaan Urheiluseura Makkabia, vaikka esimerkiksi Helsingin Kisa-Veikot yritti houkutella häntä vaihtamaan seuraa.
Baran luotti urheilijana lahjakkuuteensa eikä harjoitellut runsaasti. Hän saavutti SM-pronssia Helsingissä järjestettyissä vuoden 1951 Kalevan kisoissa ja voitti vuonna 1952 järjestetyn Helsingin olympiakisojen karsintakilpailun. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 Baran kilpaili 100 metrillä ja Suomen pikaviestijoukkueessa 4×100 metrillä. 100 metrillä kahden ensimmäisen edettyä toisiin alkueriin hän jäi alkuerässään neljänneksi sekunnin kymmenyksen erolla jatkopaikasta. Pikaviestissä Baran juoksi Adolf Turakaisen, Voitto Hellstenin ja Pauli Tavisalon kanssa ajan 42,0 ollen alkueränsä neljäs joukkue kolmen ensimmäisen edettyä välieriin viimeisen jatkopaikan mentyä Puolalle kaksi sekunnin kymmenystä nopeammalla ajalla.
Vuosina 1952–1954 Baran edusti Suomea myös viidessä maaottelussa. Hän voitti yhdeksän piirinmestaruutta ja kolmesti Marskin kisat. Makkabiadien EM-kilpailuissa Baran voitti Kööpenhaminassa 1959, 31-vuotiaana, kultaa 100 metrillä ajalla 10,8 ja vietissä hopeaa. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli vuonna 1953 juostu 10,8 sekuntia. Hänet valittiin Makkabin parhaaksi urheilijaksi vuosina 1952–1960.
Baran työskenteli Suomen Turkisteollisuudessa ja myöhemmin tekstiiliagentuuriliike Rainer Oy:ssä, missä hän nousi enemmistöosakkaaksi ja toimitusjohtajaksi ennen kuin myi yhtiön Helkamalle. Baran oli myös aktiivinen Helsingin juutalaisen seurakunnan jäsen ja toimi myös Urheiluseura Makkabin johtokunnan jäsenenä vuodet 1962–1967, Juutalaisessa sairasapuyhdistyksessä, Juutalaisessa hautajaisyhdistyksessä, Juutalaisessa opintoyhdistyksessä ja varainhoitoyhdistyksessä. Baran kuoli Helsingissä 90-vuotiaana 25. huhtikuuta 2018.
Karl Molin
Karl Molin (16. elokuuta 1842 Tampere – 25. syyskuuta 1919 Tampere) oli suomalainen apteekkari ja yksi lääketukkuyritys Tamron perustajista.
Molin omisti vuosina 1868–1889 Tampereen kanta-apteekin joka sijaitsi vuodesta 1875 alkaen Keskustorin varrella olleessa Molinin talossa.
Tamperelaiset apteekkarit Wolter Aschan, Fredrik Borg, Karl Molin ja Amil Schéele perustivat vuonna 1895 "Drogeri-handelsbolaget i Tammerfors" ("Tampereen Rohdoskauppayhtiö") nimisen lääkkeiden tukkukauppayhtiön. Yhtiön nimeksi tuli 1971 Tamro kun se fuusioitui lääkeyritys "Oy Aurum-Pharmakon Ab":n kanssa. Euroopan suurin lääkejakelija, saksalainen Phoenix Group osti Tamron vuonna 2004. Tamro on nykyisin Suomen suurin lääkkeiden tukkukauppayhtiö ja sen logistiikkakeskus sijaitsee Tampereella.
Tamron perustajat kutsuivat koolle myös "Apotekare Societeten i Finland"in eli nykyisen Suomen Apteekkariliiton perustamiskokouksen.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1970
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1970 pidettiin 27.–29. syyskuuta 1970 Saksan demokraattisen tasavallan Friedrichrodassa. Kyseessä olivat lajin kolmannet maailmanmestaruuskilpailut. Sekä miehet että naiset kilpailivat yhdellä henkilökohtaisella matkalla ja viestissä.
Matkan pituus 14,5 km.
Matkan pituus 7,5 km.
Stig Berge
Stige Berge (s. 28. maaliskuuta 1942) on norjalainen suunnistaja. Hän voitti maailmanmestaruuden sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että viestissä Friedrichrodan MM-kilpailuissa 1970.
Åge Hadler
Åge Hadler (s. 14. elokuuta 1944 Bergen) on norjalainen suunnistaja. Hän voitti maailmanmestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa Fiskarissa 1966 ja Staré Splavyssä 1972 sekä viestissä Friedrichrodassa 1970.
Hadlerin puoliso Ingrid Hadler on myös suunnistuksen maailmanmestari.
Ingrid Hadler
Ingrid Hadler (o.s. Thoresen, s. 12. helmikuuta 1946 Trondheim) on norjalainen suunnistaja. Hän voitti maailmanmestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa Friedrichrodassa 1970 sekä viestissä Linköpingissä 1968.
Hadlerin puoliso Åge Hadler on myös suunnistuksen maailmanmestari.
Karl Johansson (suunnistaja)
Karl Johansson (s. 1939) on ruotsalainen suunnistaja. Hän voitti maailmanmestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa Linköpingissä 1968 sekä viestissä Fiskarissa 1966 ja Linköpingissä 1968.
Sarolta Monspart
Sarolta Monspart on unkarilainen suunnistaja. Hän voitti henkilökohtaisen kilpailun maailmanmestaruuden Staré Splavyssä 1972. Lisäksi hänellä on viestistä kaksi MM-mitalia.
Oulun taiteilijaseura
Oulun Taiteilijaseura -63 ry () on oululainen aatteellinen yhdistys. Oulun Taiteilijaseuran toimisto sijaitsee Oulussa osoitteessa Hallituskatu 5, missä seura myös ylläpitää taidegalleriaa ja - lainaamoa.
Oulun Taiteilijaseura perustettiin Oulussa 6. tammikuuta 1963 ajamaan kuvataiteilijoiden etuja. Seuran perustajajäsenet olivat Eeli Aalto, Juhani Hakalahti, Aatto Hukkanen, Pentti Junno, Matti Mikkola, Tauno Ohenoja, Ilmo Pihkala ja Olli Pohjola. Yhdistysrekisteriin seura merkittiin vuonna 1967. Oulun Taiteilijaseuran edeltäjiä olivat Oulun taiteilijaseura 1921, Pohjalainen taiteilijaliitto, Oulun taideseura ja monialainen Merikoskikerho.
Oulun Taiteilijaseura toimii Oulun läänin kuvataiteilijain ammatillisena yhdistyksenä. Sen tehtävänä on kasvattaa yleisön kiinnostusta kuvataiteisiin ja edistää kuvataiteen ja sen alan palvelujen kehittämistä alueella. Nykyään Oulun Taiteilijaseurassa on noin 150 jäsentä. Oulun Taiteilijaseura on Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton jäsenjärjestö.
Katalin Oláh
Katalin Oláh on unkarilainen suunnistaja. Hän voitti normaalimatkan maailmanmestaruuden Mariánské Lázněssa 1991 ja Detmoldissa 1995.
Mona Nørgaard
Mona Nørgaard on tanskalainen suunnistaja. Hän voitti henkilökohtaisen kilpailun maailmanmestaruuden Viborgissa 1974 lähes kolmen minuutin erolla hopealle sijoittuneeseen Ruotsin Kristin Cullmaniin.
Selma Blairin filmografia
Tämä on Selma Blairin filmografia.
Bernt Frilén
Bernt Frilén on ruotsalainen suunnistaja. Hän voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Viborgissa 1974 sekä viestin maailmanmestaruuden Staré Splavyssä 1972 ja Viborgissa 1974.
Anne Berit Eid
Anne Berit Eid (s. 13. kesäkuuta 1957) on norjalainen suunnistaja. Hän voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden ja sijoittui viestissä neljänneksi Kongsbergin MM-kilpailuissa 1978. Hän saavutti viestissä MM-hopeaa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi Tampereella 1979. Thunin MM-kilpailuissa 1981 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeskymmenes ja viestissä neljäs. Zalaegerszegin MM-kilpailuissa 1983 hän osallistui vain viestiin, jossa Norja sijoittui neljänneksi.
Tieteellisen kehityksen konsepti
Tieteellisen kehityksen konsepti (科学发展观 Kēxué Fāzhǎn Guān), suomennettu myös "tieteellinen näkemys kehitykseen" tai "tieteellinen kehitys", on osa Kiinan kommunistisen puolueen virallista ideologiaa. Puoluekaanonissa se asettuu historialliseen jatkumoon marxismi-leninismin, Mao Zedongin ajattelun, Deng Xiaopingin teorian sekä Jiang Zeminin kolmen edustuksen kanssa.
Tieteellisen kehityksen konsepti oli harmonisen sosiaalistisen kehityksen ohella Hu Jintaon politiikan ydinkäsite. Sisällöllisesti tieteellisen kehityksen konsepti on suurpiirteinen. Hu määritteli tieteellinen kehityksen lähtökohdaksi ihmiskeskeisyyden sekä kokonaisvaltaisen ja kestävän kehityksen . Hu viljeli tieteellisen kehityksen konseptia puheissaan ahkerasti ja kehotti puoluekaadereita mm. tasoittamaan tuloeroja ja alueellisia eroja, ratkaisemaan ympäristönsuojeluun liittyviä ongelmia sekä vähentämään talouskasvun riippuvuutta halvasta työvoimasta ja resursseista .
Hu pyrki lisäämään lisäämään puolueen kannatusta uudistuksista vähiten hyötyneiden parissa. Siinä missä Deng oli luonut taloukasvua ja Jiang oli avannut puolueen ovet keskiluokalle ja rikkaille, Hu pyrki tuomaan puolueen yhteiskunnan vauhdista pudonneiden luo . Nopea talouskasvu oli luonut Kiinaan joukon yhteiskunnallisia ongelmia, jotka heikensivät puolueen legitimiteettiä. Puolueen valta-asemaa kansan parissa uhkasivat erityisesti taloudellinen epätasa-arvo, ympäristön saastuminen sekä korruptio.
Morten Berglia
Morten Berglia (s. 3. elokuuta 1958) on norjalainen suunnistaja. Hän voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Zalaegerszegin MM-kilpailuissa 1983 sekä kolme kertaa viestin maailmanmestaruuden. Thunin MM-kilpailuissa 1981 hän saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia.
Kent Olsson
Kent Olsson on ruotsalainen suunnistaja. Hän voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Gérardmerin MM-kilpailuissa 1987 sekä saavutti kuusi muuta MM-mitalia vuosina 1983–1991.
Thomas Clayhills
Thomas Wilhelm Clayhills (3. maaliskuuta 1844 Tampere – 20. toukokuuta 1908 Tampere) oli suomalainen apteekkari.
Clayhillsin vanhemmat olivat Tallinnassa syntynyt, alunperin skotlantilaista sukua edustanut kauppias Thomas Clayhills (1789–1856) ja Helena Jylén (1801–1872). Clayhills opiskeli apteekkialaa Suomessa ja Pietarissa ja valmistui farmaseutiksi 1863 ja proviisoriksi 1872. ja muutti Tampereelle 1874 kun hän sai sieltä kaupungin toisen apteekin apteekkioikeudet. Clayhills piti apteekkia vuoteen 1893 saakka jolloin hän myi sen. Hän oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1877–1882 ja 1886–1889.
Clayhills piti alunperin apteekkiaan Kauppakadun ja nykyisen Näsilinnankadun kulmassa olleessa puutalossa. Hän rakennutti vuonna 1882 Keskustorin laidalle Kauppakadun ja Aleksis Kiven kadun kulmaan Sandbergin talona tunnetun arkkitehti Frans Ludvig Caloniuksen suunnitteleman kolmikerroksisen kivitalon jota laajennettiin myöhemmin 1891 ja 1897. Talo sai nimensä siihen vuokralaiseksi tulleen Wilhelm Sandbergin rautakaupan mukaan. Clayhills piti talossa apteekkia ja asui myös itse talossa. Hän myi talon vuonna 1906 Rudolf Winterille.
Tampereen ensimmäinen 16 tilaajan puhelinkeskus sijaitsi Sandbergin talossa, ja se otettiin käyttöön 26. toukokuuta 1882. Ensimmäinen puhelinjohto oli jo vedetty maalis-huhtikuun vaihteessa 1882 talossa sijainneesta Clayhillsin apteekista Pyynikin ravintolaan.
Clayhills perusti 1877 Tampereelle kaupungin ensimmäisen kivennäisvesitehtaan.
Thomas Clayhills oli naimisissa Ellen Maria Indrénin kanssa. Heidän poikansa oli jääkärieverstiluutnantti Allan Clayhills.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1979
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1979 pidettiin 2.–4. syyskuuta 1979 Suomen Tampereella. Kyseessä olivat lajin kahdeksannet maailmanmestaruuskilpailut. Sekä miehet että naiset kilpailivat yhdellä henkilökohtaisella matkalla ja viestissä.
Matkan pituus 15,1 km.
Matkan pituus 8,3 km.
Kesäyön hymyilyä
Kesäyön hymyilyä ("Sommarnattens leende") on Ingmar Bergmanin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen mustavalkoinen komediaelokuva vuodelta 1955. Neljän avioparin keskinäisiä eroottisia suhteita kuvaavassa, yhteen yöhön sijoittuvassa tarinassa Bergman esitteli näyttelijäensemblensa, jonka kanssa hän teki myöhemmin monia menestyselokuvia.
Elokuva on saanut innoitusta Shakespearen "Kesäyön unelmasta". Bergmanin runollisessa tarinassa kesäyö hymyilee ensin nuorenparin puhtaalle rakkaudelle. Toisen hymyn se suo “narreille, hulluille, parantumattomille”, aistillisten seksileikkien harjoittajille. Kolmannen hymyn kohteena ovat “surumieliset, raskautetut, yksinäiset”, keski-iän rauhoittuneen hellyyden ja toveruuden saavuttaneet.
Konkreettisemmin tarina sijoittuu 1800-luvun lopun Ruotsiin, jossa keski-ikäinen lakimies Fredrik Egerman on mennyt toisen kerran naimisiin, nyt nuoren Anna Egermanin kanssa, joka on kuitenkin yhä neitsyt. Anna huomaakin olevansa ihastunut iäkkäämmän aviomiehensä samanikäiseen poikaan Henrikiin. Tämä on myös yhä neitsyt ja opiskelee papiksi, mutta hänen kanssaan flirttailee palvelija Petra. Äitinsä taloon heidät kaikki on kutsunut Fredrikin entinen naisystävä, näyttelijä Desirée Armfelt, joka elää nyt kreivi Malcolmin kanssa vapaassa suhteessa, jossa molemmat voivat toteuttaa mielihalujaan myös muiden kanssa. Kesäisen yön mittaan suhteiden jännitteet alkavat purkautua.
Ingmar Bergman oli "Kesäyön hymyilystä" ehdolla Kultaisen palmun saajaksi Cannesin elokuvajuhlilla. Hänelle myönnettiin siellä ”runollisen huumorin palkinto” (Prix de l’Humour Poétique), vaikkei hän ollut paikalla eikä edes tiennyt elokuvaansa esitettävän festivaaleilla. Hän on kertonut lukeneensa asiasta sanomalehdestä istuessaan kotona vessassa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kesäyön hymyilyn" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Stephen Sondheimin musikaali "A Little Night Music" perustuu "Kesäyön hymyilyn" tarinaan . Sitä on esitetty Juice Leskinen suomennoksena Turun kaupunginteatterissa vuonna 2011 nimellä "Kesäyön hymyilyä" ja Tampereen Työväen Teatterissa vuonna 2015 nimellä "Desirée – Pieni yösoitto". Musikaalista on peräisin sävelmä ”Send In the Clowns”.
Myös Woody Allenin elokuva "Kesäyön seksikomedia" (1982) perustuu Bergmanin "Kesäyön hymyilyyn".
Rastila (Janakkala)
{
}Rastila on yksi Janakkalan kylistä. Se sijaitsee noin viisi kilometriä Turengin taajamasta länteen ja noin neljän kilometriä kolmostiestä itään. Rastilan kylän eteläpuolella sijaitsee Rastikankaan alue, joka on yritys- ja logistiikkakeskittymä. Rastilassa toimii Rastilan ja Kilpiälän kyläyhdistys ry.
Rastilan kylästä on merkintöjä jo 1500-luvulta. Rastilan kylä on aiemmin ollut osa Vanajan kuntaa, mutta vuoden 1967 liitoksessa kylä liitettiin Janakkalaan. Rastilassa oli Turengin sokeritehtaan maita vuodesta 1968 aina 1990- luvulle saakka. Kunta osti sokeritehtaan maat ja Rastikangas kaavoitettin alueelle.
Barakahin ydinvoimala
Barakahin ydinvoimala on Arabiemiirikuntien ensimmäinen ydinvoimala. Se sijaitsee maan länsiosassa Persianlahden rannalla noin 50 km länteen Ruwaisista ja 300 km Abu Dhabin kaupungista. Laitokseen valmistuu neljä Korea Electric Powerin eteläkorealaista APR-1400-painevesireaktoria. Laitoksen sähköntuotannon on tarkoitus alkaa 2019–2021.
Laitoksen on valmiina tarkoitus tuottaa neljännes Arabiemiraattien sähköstä ja säästää 21 miljoonaa tonnia hiilidioksidipäästöjä vuodessa, mikä vastaa 3,2 miljoonan auton päästöjä.
Käkölä
Käkölä on Naantalin kaupunginosa Luonnonmaan saaren kaakkoisosassa, noin viisi kilometriä kaupungin keskustasta etelään. Se on yksi 17:a Luonnonmaan keskiaikaisesta kylästä, ja siellä on ollut vakituista asutusta 1200-luvulta alkaen.
Alueella sijaitsevat muun muassa Yli-Käkölän ja Ali-Käkölän tilat, jotka ovat maakuntakaavassa suojeltuja rakennetun ympäristön kokonaisuuksia.
Käkölässä sijaitsee myös Lapilan sekä sen lähisaarten yhteysliikenteen venesatama.
Visamäki
Visamäki on osa-alue Kankaantaustan kaupunginosassa Hämeenlinnassa. Visamäki sijaitsee valtateiden 3 sekä 10 liittymän läheisyydessä. Visamäen itäpuolella rajana on Vanajavesi. Alueen eteläosassa sijaitsee Hämeen ammattikorkeakoulun HAMK:in Visamäen kampus sekä Innopark-teknologiakeskus. Visamäen asuntokanta koostuu pääasiassa omakoti- ja rivitalo- asunnoista. Alueella on myös opiskelija-asuntoja. Visamäki on saanut nimensä alueen keskiosassa kohoavasta mäestä, jonka juurella sijaitsee myös entisen Visamäen tilan vanha päärakennus.
Vielä 1900-luvun alussa Visamäen alue on ollut pääasiassa peltoa tai vesijättömaata. Alueen eteläosassa aloitti 1930-luvulla toimintansa Hattelmalan piirimielisairaala, joka lakkautettiin 1990-luvulla. Sairaala-alueesta on jäljellä nykyisin Hämeen ammattikorkeakoulun käytössä olevia sairaalarakennuksia, liikuntahalli, henkilökunnan asuntoina toimineet 5-8 kerroksiset kerrostalot sekä Visamäentien varressa olevat koivurivistöt.
Ennen vuoden 1967 kuntaliitosta Visamäki sijaitsi vielä Vanajan kunnassa. Suurin osa Visamäen pientaloalueista on rakennettu 2000-luvun alussa.
Alueen lähimmät suuret palvelut löytyvät Hämeenlinnan keskustasta noin kahden kilometrin päästä. Alueella sijaitsevia palveluita ovat Hämeen ammattikorkeakoulu, Innopark, Hattelmalan päiväkoti, Hattelmalan liikuntahalli, kaksi lounasravintolaa, autoliike, K-Market sekä kampaamo.
Visamäki on teiden risteyksessä, vierestä kulkee seututie 130 , valtatie 10 sekä valtatie 3.
Visamäkeen kulkee Hämeenlinnan seudun joukkoliikenteen linja-auto numero 2. Linja 2 ajaa reittiä Visamäki - Rautatieasema - Aulanko. Lähistöltä kulkee myös linja 13 Miemala - Kankaantausta - Rautatieasema - Laaniitty sekä muutama Turengin suunnan seutulinja arkisin.
Mauno Laisaari
Mauno Kalervo Laisaari, vuoteen 1932 Lindholm (20. maaliskuuta 1910 Oulu – 8. heinäkuuta 1994 Espoo) oli suomalainen juristi ja virkamies, joka toimi eduskunnan oikeusasiamiehenä.
Laisaaren vanhemmat olivat metsänhoitaja Valter Gustav Lindholm ja Selma Elisabet Lindfors. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1935–1942 oli Maire Elsa Annikki Louhivuori ja toinen vuodesta 1942 Helvi Tuulikki Raitimo. Laisaari tuli ylioppilaaksi 1928 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1934, varatuomarin arvon hän sai 1937. Hän toimi Viipurin lastensuojelulautakunnan sihteerinä, kunnallisena oikeusavustajana ja lastenvalvojana 1937–1939, huoltolautakunnan sihteerinä 1939–1940 ja Karjalan liiton toiminnanjohtajana 1944–1947. Eduskunnan maatalousvaliokunnan sihteeri hän oli 1945 ja työväenasiain valiokunnan 1946–1947. Eduskunnan oikeusasiamiehenä Laisaari työskenteli 1947–1951. Rautatiehallituksen tariffiosaston johtaja hän oli 1952–1967. Monia kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustoimia hoitanut Laisaari oli myös useita vuosia Työväen Shakkiliiton puheenjohtaja. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni.
Sèvremoine
Sèvremoine on kunta läntisessä Ranskassa Maine-et-Loiren departementissa Pays de la Loiren alueella.
Kunta muodostettiin 15. joulukuuta 2015, kun kymmenen kuntaa yhdistyi. Yhdistyneet kunnat olivat Le Longeron, Montfaucon-Montigné, La Renaudière, Roussay, Saint-André-de-la-Marche, Saint-Crespin-sur-Moine, Saint-Germain-sur-Moine, Saint-Macaire-en-Mauges, Tillières ja Torfou. Uuden kunnan hallintopaikaksi nimettiin Saint-Macaire-en-Mauges.
Vanhaan tehtaaseen avattiin vuonna 1995 kenkämuseo "Musée des Métiers de la Chaussure". Museossa esitellään kenkien valmistusta. Lisäksi museossa on satojen kenkien kokoelma.
La Romagne (Maine-et-Loire)
La Romagne on kunta läntisessä Ranskassa Maine-et-Loiren departementissa Pays de la Loiren alueella.
Kunta on tullut tunnetuksi pöytätennisseurastaan Stella Sports La Romagnesta (SS La Romagne), joka on menestynyt kansallisissa ja kansainvälisissä sarjoissa. Seura sai uuden urheiluhallin käyttöönsä vuonna 2013.
Puolimatkan hautausmaa
Puolimatkan hautausmaa on Hyvinkään Kirjavantolpan kaupunginosassa sijaitseva hautausmaa. Se otettiin käyttöön vuonna 1908. Hautausmaalla sijaitsee sankarivainajien hauta-alue, Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki sekä vakaumuksensa puolesta kaatuneiden muistomerkki. Hautausmaan siunauskappeli on Mikael Nordenswanin suunnittelema ja se otettiin käyttöön vuonna 1956. Kappeliin mahtuu yhteensä 125 henkeä..
Tapio Toiviainen
Tapio Toiviainen (s. 23. marraskuuta 1995) on suomalainen lentopalloilija. Pelipaikaltaan Toiviainen on yleispelaaja.
Toiviainen opiskeli kolme vuotta Kuortaneen urheilulukiossa pelaten valmennuskeskuksen joukkueessa lentopallon 1-sarjassa. Toiviainen toimi ikäluokkansa joukkueen kapteenina. Lukiovuosien jälkeen Hurrikaani-Loimaa hankki oman kylän kasvatin riveihinsä pelaamaan kaudeksi 2014-2015, jolloin joukkue saavutti Mestaruusliiga hopeaa. Tämän jälkeen hän matkasi Rantaperkiön iskun riveihin Tampereelle. Kaudet 2015-2016 ja 2016-2017 hän vietti Iskussa, jossa rooli joukkueessa kasvoi merkittävästi. Hurrikaani Loimaa kaappasi Toiviaisen rosteriinsa kahden vuoden sopimuksella kaudelle 2017-2018, jolloin Hurrikaani oli jälleen finaaleissa hopealla.
Toiviainen on tunnettu monipuolisuudestaan eri pelipaikoilla.
Pierre-Joseph Cambon
Pierre-Joseph Cambon (10. kesäkuuta 1756 Montpellier, Ranska – 15. helmikuuta 1820 lähellä Brysseliä, Alankomaat) oli ranskalainen poliitikko, joka vaikutti merkittävästi Ranskan finanssiasioihin ensimmäisen tasavallan aikana.
Ennen vallankumousta Cambon oli liikemies Montpellierissä. Hän johti sukunsa kauppahuonetta vuodesta 1785. Hän oli edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokouksessa, mutta menetti paikkansa jo heinäkuussa. Cambon valittiin syksyllä 1791 edustajaksi kansalliskokoukseen, jonka viimeisenä puhemiehenä hän toimi muutaman päivän ajan syyskuussa 1792. Hänet valittiin myös kansalliskonventtiin, jossa hän kuului aluksi maltillisten girondistien ryhmään, mutta äänesti myöhemmin kuningas Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta. Cambonin erikoisalaksi politiikassa muodostuivat talouskysymykset. Hän läheni jakobiineja, koska nämä kannattivat tiukempaa talouden kontrollia. Cambon myötävaikutti joulukuussa 1792 säädettyyn lakiin, jonka nojalla Ranskan valtio sai takavarikoida aateliston ja kirkon maat sodassa valloitetuilla vihollisalueilla. Hän kannatti myös assignaattien käytön lisäämistä, sotakomissaarien toiminnan tiukempaa valvontaa ja uusia toimenpiteitä valtionvelan hoitamiseksi. Hän vastusti vallankumoustribunaalin perustamista.
Cambon valittiin yhteishyvän valiokuntaan 6. huhtikuuta 1793, mutta hän ajautui pian välirikkoon jakobiinien kanssa arvosteltuaan rohkeasti girondistijohtajien vangitsemisia. Hänet vangittiin lyhyesti 2. kesäkuuta 1793 girodisteja vastaan suuntautuneen sanskulottien kansannousun yhteydessä, mutta hän vapautui pian. Cambon menetti paikkansa yhteishyvän valiokunnassa 10. heinäkuuta, mutta säilytti vahvan aseman valtiovarainvaliokunnan johdossa. Hillitäkseen inflaatiota hän määräsi vähentämään assignaattien määrää. Hänen aloitteestaan julkistettiin elokuussa 1793 virallinen rekisteri valtion velkojista, "Grand Livre de la dette publique" (”Julkisen velan suuri kirja”). Terrorin ajan lopulla vuonna 1794 Cambon ajautui arvovaltataisteluun Maximilien Robespierren kanssa, joka ilmeisesti halusi hankkiutua hänestä eroon ja keskittää myös talouspolitiikan yhteishyvän valiokunnalle. Cambon tuki tämän vuoksi Robespierren syrjäyttämistä heinäkuussa 1794. Myöhemmin hän kuitenkin puolusteli muita jakobiinijohtajia kuten Jean-Marie Collot d’Herbois’ta, joten Jean-Lambert Tallien kääntyi häntä vastaan. Cambon erotettiin valtiovarainvaliokunnasta huhtikuussa 1795 ja hän osallistui epäonnistuneeseen prairialkuun 1. päivän kapinaan toukokuussa 1795. Sen jälkeen hän piileskeli aina lokakuussa 1795 annettuun yleiseen armahdukseen saakka.
Cambon vietti tämän jälkeen hiljaiseloa kotiseudullaan Montpellierissä. Vuoden 1815 satapäiväisen keisarikunnan aikana hänet valittiin Napoleonin perustamaan edustajainkamariin, jossa hän äänesti Bourbonien syrjäyttämisen puolesta. Restauraation myötä hänet karkotettiin vuonna 1816 maanpakoon. Hän kuoli vuonna 1820 nykyisessä Belgiassa.
Maaherrantalo (Vaasa)
Maaherrantalo on Vaasan läänin maaherran virka-asuntona vuosina 1895–1997 toiminut uusgoottilainen kivipalatsi Vaasassa. Rakennus valmistui vuonna 1865 ruukinpatruuna Gustaf August Wasastjernalle kaupunkiasunnoksi. Talon suunnitteli Vaasan lääninarkkitehti Carl Axel Setterberg. Kolmekerroksinen palatsi on tiilirakenteinen, rapattu ja siinä on kulmatornit. Talo oli rakennuttajansa perheen käytössä vuoteen 1870 asti, jolloin talousongelmiin joutunut Wasastjerna joutui myymään sen. Rakennus vaihtoi omistajaa useaan kertaan, kunnes valtio osti rakennuksen vuonna 1895. Maaherrantaloa kutsutaan rakennuttajansa mukaan myös Wasastjernan taloksi ja Wasastjernan palatsiksi.
Valtio sijoitti kivipalatsiin kuvernöörin virka-asunnon ja Vaasan teollisuuskoulun, joka toimi rakennuksessa vuoteen 1938 saakka. Kuvernöörin eli myöhemmin maaherran virka-asunto oli palatsin toisessa kerroksessa Vaasan läänin lakkauttamiseen 1997 saakka. Teollisuuskoulun tiloissa toimi niiden vapauduttua muun muassa lääninhallituksen osastoja. Lääninuudistuksen jälkeen rakennus kävi valtiolle tarpeettomaksi ja Vaasan kaupunki osti sen vuonna 1998. Nykyään entisessä maaherran virka-asunnossa on kaupungin edustustiloja. Ensimmäisessä ja kolmannessa kerroksessa ja kellarikerroksessa on Pohjanmaan museon käytössä olevia tiloja. Toisessa kerroksessa on Mannerheimin muistohuone – rakennuksessa oli Vaasan senaatin aikaan hallituksen joukkojen päämaja ja joukkojen komentaja Mannerheim asui toisen kerroksen huoneessa. Tontilla on myös puurakenteinen piharakennus ja edustussauna pienessä kivirakennuksessa.
Maaherrantalo on suojeltu ja se kuuluu ”Vaasan rantapuistovyöhyke julkisine rakennuksineen ja Vaasan Höyrymylly” -nimiseen Museoviraston vuonna 2009 määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin kuuluvaan alueeseen.
Genovan siirtokunnat
Genovan siirtokunnat olivat sarja Genovan tasavallan kauppapaikkoja Välimerellä ja Mustallamerellä. Osan niistä perustivat tasavallan viranomaiset tukemaan paikallisten kauppiaiden taloutta, kun taas toiset olivat genovalaisten aatelisten läänejä.
Genovasta, joka oli 4 000 asukkaan pieni köyhä kalastuskylä, alkoi tulla itsenäinen Pyhästä saksalais-roomalaisesta keisarikunnasta noin vuonna 1096. Genovan laivaston osallistuminen ristiretkiin (erityisesti Antiokian ja Akkon valloituksiin) rikastutti maata suuresti. Ensimmäisen ristiretken aikana Genova sai kolmanneksen Bybloksesta ja Akkosta, joka tuotti kolmasosan satamakaupungin tuloista. Muita pieniä siirtomaita perustettiin Tartusiin (Syyria), Tripoliin (Libanon) ja Beirutiin. Seuraavan vuosisadan muslimien takaisinvalloitukset tosin kadottivat Genovan vaikutuksen pyhässä maassa. Genova perusti siirtomaita myös Espanjan lähettyville Välimerelle Valenciasta Gibraltariin, mutta kyseiset siirtokunnat olivat myös lyhytkestoisia.
Genovan suora laajentuminen alkoi 1200-luvulla Korsikan (Genova liitti Korsikan itseensä vuonna 1284 ja piti saarta 1700-luvulle asti) ja Sardinian valtauksista. Genova pysyi vallitsevana Tyrrhenanmerellä sen jälkeen, kun Genovan laivasto oli voittanut sodan Pisaa vastaan Melorian taistelussa vuonna 1284. Genova alkoi myös perustamaan siirtomaita Ligurian alueelle ja Mustallemerelle 1200-luvun loppua kohden.
Genovan tärkeimpiä kauppakeskuksia itäisellä Välimerellä olivat Chíos ja Mytilíni Egeanmerellä ja Caffa, joka oli suurin kaupankäynnin keskus mongoolien hallitseman Itä-Euroopan, Keski-Aasian ja Länsi-Euroopan välillä. Muita siirtomaita olivat Cembalo (nykyinen Balaklava), Soldaio (Sudak), Vosporo (Kertš) ja Asovanmerellä sijaitsevat Tana (Azov), Matrega (Taman), Mapa (Anapa), Bata (Novorossijsk) kuin myös Savastopoli (Suhumi) sekä Ukrainan rannikolla sijaitsevat Salmastro ja Moncastro (Bilhorod-Dnistrovskyi).
Portugalin meri-ilmavoimat
Portugalin meri-ilmavoimat () on Portugalin laivaston alainen ilma-ase, jonka virallinen nimitys on Esquadrilha de Helicópteros da Marinha eli vapaasti suomennettuna laivaston helikopterilaivue. Laivue vastaa aluksilla toimivista helikoptereista.
Portugalin meri-ilmavoimien historia alkaa vuodesta 1916, jolloin kaksi meriupseeria lähetettiin Ranskaan lentokoulutukseen. Komennuksen perusteena oli vuonna 1913 alkanut pyrkimys luoda ilmasotakoulu maa- ja merivoimien lentäjien kouluttamiseksi. Meriupseerit saivat alkeislentokoulutuksen Chartresissa ja lentovenekoulutuksen Saint-Raphaëlissa Varissa. Toisella meriupseerilla oli lisäksi velvoite selvittää mahdollisuus lentokoneiden hankintaan Ranskasta.
Upseerien palattua Portugaliin heidät nimitettiin lennonopettajiksi Vila Nova da Rainhan lentosotakouluun (), joka oli laivaston osa maavoimien lentosotakoulussa ().
Laivaston meri-ilmavoimat () perustettiin 28. syyskuuta 1917, jolloin henkilöstö, materiaali ja ilmasotakoulu irrotettiin maavoimien EAM:stä. Toiminta keskitettiin Bom Sucesson merilentotukikohtaan Lissabonin telakalle. Kaksi maaliskuussa 1917 vastaanotettua ja EAM:n varastoimaa FBA lentovenettä siirrettiin Bom Sucessoon joulukuussa, mitä pidetään itsenäisen toiminnan aloittamisena.
Vuonna 1958 sukellusveneidentorjunta- ja merivalvontalaivueet siirrettiin täysin ilmavoimien alaisuuteen ja meri-ilmavoimat lakkautettiin.
Laivaston helikopterilaivue perustettiin, kun laivasto hankki Vasco da Gama -luokan fregatit. Fregattien varustukseen kuului helikopteri, jonka tehtävänä oli sukellusveneidentorjunta. Laivue perustettiin 2. kesäkuuta 1993 tehtävänään huoltohenkilöstön kouluttaminen ja miehistöjen koulutus alusten kannella tapahtuvaan toimintaan, laivaston tukemiseen. Laivue aktivoitiin 8. kesäkuuta 1993 Montijon lentotukikohdassa. Laivue vastaanotti kaksi ensimmäistä helikoperiaan 29. heinäkuuta.
Laivueen kalustona on viisi AgustaWestland Super Lynx Mk.95 helikopteria.
Andrine Benjaminsen
Andrine Benjaminsen (s. 1995) on norjalainen suunnistaja. Suunnistuksen EM-kilpailuissa 2018 Sveitsin Ticinossa Benjaminsen saavutti pronssia sekaviestissä. Riian MM-kilpailuissa 2018 hän saavutti neljännen sijan viestissä ja sekaviestissä. Henkilökohtaisissa kilpailuissa hän oli pitkän matkan yhdeksäs ja keskimatkan kymmenes.
Insolvenssioikeus
Insolvenssioikeus eli maksukyvyttömyysoikeus on oikeustieteen osa-alue, joka on erikoistunut maksukyvyttömyyden oikeudellisiin seurauksiin. Insolvenssioikeus käsittää lainsäädännön ja tähän oikeudenalaan kohdistuvaa oikeustieteellistä tutkimusta.
Insolvenssioikeuden piiriin luetaan maksuvelvollisuuden laiminlyönteihin ja niiden seuraamuksiin liittyvä sääntely. Laiminlyönnit johtuvat yleensä maksukyvyttömyydestä, joskus maksuhaluttomuudesta. Oikeudenalan nimitys tulee latinalaisperäisestä sanasta "insolvenssi", joka tarkoittaa maksukyvyttömyyttä.
Insolvenssioikeuteen kuuluvia "insolvenssimenettelyitä" ovat ulosotto, konkurssi, yrityksen saneeraus ja yksityishenkilön velkajärjestely.
Nokia 2116i
Nokia 2116i on Nokian valmistama matkapuhelin. Se julkaistiin vuonna 2005.
Nokia 6190
Nokia 6190 on Nokian valmistama matkapuhelin. Se julkaistiin vuonna 1997.
Puhelimesta löytyy muun muassa seuraavia ominaisuuksia:
Maytansiini
Maytansiini (CHNClO) on heterosyklinen ansamysiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdisteen biologinen aktiivisuus on herättänyt kiinnostusta ja yhdistettä on tutkittu syöpälääkkeenä. Maytansiinin johdannaisia kutsutaan maytansinoideiksi.
Maytansiini eristettiin ensimmäisen kerran kelasteihin kuuluvasta kasvista "Maytenus ovatus". Tämän jälkeen sitä on eristetty myös eräistä muista kelastien suvun kasveista ja suvun "Putterlickia" kasveista. Yhdistettä esiintyy näissä kasveissa muun muassa kuoressa. Maytansiini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen kiertokyky kloroformiliuoksessa on -145
Maytansiini sitoutuu soluissa tubuliiniin ja estää tubuliinin polymeroitumisen mikrotubuluksiksi ja siten estää solujen jakautumisen. Tämän vuoksi yhdistettä on tutkittu syöpälääkkeinä. Maytansiini voi myös reagoida DNA:n emästen kanssa. Maytansiini oli eläinkokeiden perusteella lupaava eräiden leukemiatyyppien hoidossa. Sen kliiniset kokeet lopetettiin kuitenkin vaiheeseen kaksi riittämättömän tehon ja haittavaikutusten, esimerkiksi neurotoksisuuden, vuoksi. Eräitä maytansiinin johdannaisia käytetään kuitenkin leukemian hoidossa.
Maytansiinia eristetään kelastien sukuun kuuluvien lajien kuoresta. Aineen synteesiin on kehitetty myös asymmetrinen menetelmä.
Kumbri
Kumbri on nykyisessä Pohjois-Englannissa Cumbriassa ja sen lähiseuduilla enintään noin 1300-luvulle saakka puhuttu kelttiläinen kieli. Nykykielistä sen lähin sukulaiskieli on kymri. Kumbri hävisi alueen englanninkielistyttyä, mutta jotkin kumbrinkieliset paikannimet säilyivät ja lisäksi alueella puhuttava englannin murre sai lainasanoja kumbrista.
Westland Lynx
Westland Lynx on brittiläisen Westland Helicoptersin suunnittelema ja valmistama monikäyttöinen sotilashelikopteri. Alun perin helikopterin oli tarkoitus olla kuljetustehtävissä sekä siviili että laivaston käytössä, mutta maavoimien kiinnostus johti lopulta taistelutehtäviin soveltuvaan että laivastomalleihin. Helikopteri otettiin operatiiviseen käyttöön 1977 ja se on otettu käyttöön noin tusinassa maassa pääasiassa kuljetus-, panssarintorjunta-, pelastuspalvelu- ja sukellusveneentorjuntatehtävissä.
Vestmanna
Vestmanna (tanskaksi: "Vestmannahavn") on pieni kaupunki Färsaarilla Luoteis-Streymoyssa Vestmannan kunnassa. Vestmanna on kunnan päätaajama ja ainoa taajama. Vuonna 2015 Vestmannan asukasluku oli 1 208.
Nimi "Vestmanna" tarkoittaa, että ensimmäiset asukkaat olivat peräisin lännestä, mikä tarkoittaa Irlannista tulleita kelttejä.
Vestmanna on Streymoyn länsiosassa, ja siellä on satama, jota pidetään Färsaarten parhaana luonnonsatamana. Ennen tunnelin rakentamista poikkesi Vágariin menevä autolautta siellä vuosikymmeniä.
Joulukuusta 2002 on Vágartunneli yhdistänyt Streymoyn ja Vágarin, jossa on lentokenttä. Lauttayhteys lakkautettiin tunnelin rakentamisen jälkeen.
Vestmanna sai taloudellista merkitystä vuonna 1839, kun "Kuninkaallinen monopolikauppa" avasi siellä sivuliikkeen, jonka oli tarkoitus palvella Streymoyta ja Vágarvia. Tavarat kuljetettiin sieltä edelleen vuoren yli soutuveneellä ja jalan.
Vuonna 1897 rakennettiin venetelakka, ja ensisijaisesti se kunnosti kalastusveneitä, joita siihen aikaan ostettiin Isosta-Britanniasta. Nykyisin telakka kuuluu pääkaupunki Tórshavniin. Vestmannassa on vesivoimala, joka on Färsaarten ensimmäisiä. Se saa veden vesialtaista, joihin kerätään sadevesi. Kunnallinen sähkövoimala SEV rakensi vuonna 1950 Färsaarten suurimman vesivoimalan, ja vuonna 1986 tuli 80 prosenttia Färsaarten vesivoimasta siitä. Nykyisin alueella on kolme vesivoimalaa.
Pohjoisen lintukalliot ovat hyvin suosittu matkailukohde, jossa käyvät sekä lintumatkailijat että ulkomaiset turistit. Vestmannasta tehdään veneretkiä Streymoyn koillisrannikon valtaville kallioille. Paras aika käydä vuorilla on kesä-heinäkuu, jolloin Färsaarilla on miljoonittain merilintuja. Kauniiden vuorten lisäksi pitkin rannikkoa on myös luontaisia luolia. Niihin voi käydä tutustumassa sään salliessa, jos oppaita on käytettävissä.
Vestmannalla on suurempiakin haasteita, kuten vuoren yli kulkeva vaellusreitti. Reitti on melko vaativa, ja retkelle on valmistauduttava ennen lähtöä huolellisesti.
Ålands landskapsarkiv
Ålands landskapsarkiv (suom. "Ahvenanmaan maakunnanarkisto") on Ahvenanmaan maakunnan arkistolaitos . Ahvenanmaan maakunnanarkisto perustettiin vuonna 1978 ja on siitä lähtien toiminut Ahvenanmaan itsehallintotalon "(Självstyrelsegården)" tiloissa Maarianhaminassa. Ahvenanmaan maakunnan arkistolain mukaan maakunnanarkisto johtaa ja kehittää asiakirjahallintoa maakunnanhallinnossa sekä edistää arkiston käyttöä.
Ahvenanmaan maakunnanarkiston toimialaan kuuluvat myös ne valtion viranomaisarkistot, joiden toimialueena on Ahvenanmaa. Ahvenanmaan maakunnanarkistossa säilytetään lisäksi Ahvenanmaan seurakuntien ja kuntien vanhempia arkistoja. Maakunnanarkistossa säilytetään myös yksityisarkistoja, joita yhdistykset, yritykset ja säätiöt, sekä yksityishenkilöt, tilat ja kyläyhdistykset ovat luovuttaneet tai lahjoittaneet Ahvenanmaan maakunnanarkistolle. Ahvenanmaan maakunnanarkiston kokoelmat ulottuvat aina 1600-luvun alkuun saakka.
Ahvenanmaan maakunnanarkistossa on lisäksi kirjasto, joka on keskittynyt erityisesti Ahvenanmaan historiaa käsittelevään kirjallisuuteen. Kirjastosta löytyy myös kattava kokoelma sukututkimukseen liittyvää kirjallisuutta.
Ahvenanmaan maakunnanarkiston johtajan virkanimike on "landskapsarkivarie". Virkaa ovat hoitaneet seuraavat henkilöt: