hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mark 39 -ydinpommi
Mark 39 ydinpommi tai Mk-39 oli 1950-luvulla käytössä ollut varhainen vetypommi. Sitä tuotettiin alkaen 1957 ja se oli palveluskäytössä aina vuoteen 1966 saakka.
Ase oli tekniikaltaan samankaltainen kuin aiempi Mark 15 -ydinpommi, josta se oli paranneltu versio. Sen räjähdysvoimakkuus oli 3,8 megatonnia.
Ohjuksen taistelukärki variantti Mark 39 aseesta, W39-ydinkärki, suunniteltiin 1950-luvun alkupuoliskolla. Se oli halkaisijaltaan 89 cm ja 270 cm pitkä, ja painoi 2 830 – 2 900 kg. Sitä käytettiin ainakin SM-62 Snark ohjuksissa, PGM-11 Redstone MRBM-ohjuksissa ja se voitiin myös kiinnittää Convair B-58 Hustlerin, ääntä nopeamman pommikoneen, MB-1C-"podiin" pudotusta varten.
Tammikuun 24. päivä 1961, harjoituslennolla ollut Boeing B-52 Stratofortress hajosi ilmassa ilmatankkauksen yhteydessä ja putosi Goldsboroon, Pohjois-Carolinaan. Miehistön jäsenistä viisi pelastautui koneesta mutta kolme kuoli.
Pommikoneen mukana olleet kaksi Mark 39 -ydinpommia putosivat myös hallitsemattomasti. Toisen pommin laskuvarjo toimi pommin virittyessä, kun sen turvaominaisuudet pettivät yksi kerrallaan, ja lopulta vain yksi turvamekanismi neljästä esti asetta laukeamasta. Tämä pommi saatiin talteen sen maahanlaskeutumispaikalta lähes ehjänä. Toinen pommeista putosi vapaan pudotuksen kiihtyvyydellä ja hajosi kappaleiksi, joista kaikkia ei saatu kaivettua ylös mutaisesta maaperästä maahantörmäyksen suuresta nopeudesta johtuen. Itse pommin fissio-osan ydin löydettiin mutta muuan muassa uraania ja fuusiopolttoainetta sisältänyt sekundäärinen lämpöydinräjähteen osa on edelleen tänäkin päivänä hautautuneena putoamispaikalle.
Mários Nikoláou
Mários Nikoláou (, s. 4. lokakuuta 1983 Limassol) on kyproslainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Inter Turkua. Pelipaikaltaan oikeajalkainen Nikoláou on puolustava keskikenttäpelaaja. Nikoláou kuuluu myös Kyproksen jalkapallomaajoukkueeseen.
Nikoláou on Aris Limassolin kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa vuodet 1998–2002 ollen kentällä 59 ottelussa ja tehden kahdeksan maalia. Vuosina 2002–2004 Nikoláou pelasi AC Omoniassa kahdeksan ottelua. Vuodet 2004–2007 Nikoláou edusti jälleen Aris Limassolia tehden 62 ottelussa kymmenen osumaa. Vuodet 2007–2010 hän edusti kreikkalaista Panioniosta pelaten 71 ottelua, joissa syntyi yksi maali. Nikoláou pelasi Panioniosin paidassa myös UEFA Cupissa.
Vuodet 2010–2015 Nikoláou edusti Kyproksen jalkapalloliigan AEL Limassolia. Hän pelasi seuran paidassa Eurooppa-liigaa ja oli mukana voittamassa yhtä liigamestaruutta ja yhtä monta supercupia. Nikoláou pelasi Limassolin paidassa 128 ottelua tehden kuusi maalia. Elokuussa 2015 Nikoláou siirtyi kreikkalaiseen Levadiakosiin, jossa hän pelasi 15 ottelua ennen sopimuksen purkamista tammikuussa 2016.
Maaliskuussa 2016 Nikoláou siirtyi kauden 2016 kattavalla sopimuksella Suomen Veikkausliigan FC Inter Turkuun.
Nikoláou on pelannut Kyproksen alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Kyproksen jalkapallomaajoukkueessa hän teki debyyttinsä elokuussa 2007 EM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan. Avausmaali syntyi helmikuussa 2009 ystävyysottelussa Slovakian verkkoon.
Seurajoukkuetasolla
Casares
Casares on kunta Málagan maakunnassa Andalusian itsehallintoalueella Espanjassa. Kaupungin asukasluku oli 5 743 vuonna 2017.
Waenerbergin talo
Waenerbergin talo on vuonna 1829 Oulun Torikadun varrelle rakennettu puurakenteinen talo. Rakennus sijaitsee toisen 1800-luvulta peräisin olevan puurakenteisen talon eli Liljeblomin talon naapurina.
Waenerbergin talon vanhimman osan rakennutti kauppias Olof Lundström vuonna 1829. Rakennuksessa tehtiin 1900-luvun alussa muutostöitä, jotka suunnitteli lääninarkkitehti Viktor J. Sucksdorff. Vuonna 1917 rakennus siirtyi lyhyeksi ajaksi lääninarkkitehti Harald Andersinin omistukseen. Hänen omistuksessaan kiinteistöä muutettiin enemmän jugend-henkiseksi. Kaikkia suunnitelmia ei kuitenkaan toteutettu eli kiinteistö muistuttaa osaksi alkuperäistä klassista ja muutoksen pohjalta tehtyjä jugend-henkisiä ratkaisuja.
Lääninarkkitehti Andersinin lyhyen omistajuuden jälkeen kiinteistöstä muodostettiin asunto-osakeyhtiö, jonka yhtenä omistajana oli lehtori Georg Waenerberg.
Vuodesta 1964 Oulun kaupungin omistuksessa ollut rakennus suojeltiin asemakaavalla 1994. Saman vuoden joulukuussa kaupunki myi kiinteistön Nuorten Ystävät ry:lle. Yhdistys puratti sortumisvaarassa olleen vuonna 1851 valmistuneen pihasiiven elokuussa 1995. Päärakennus kunnostettiin ja uusi siipirakennus rakennettiin vuosina 1996-1997 arkkitehtien Jukka Laurilan sekä Ulla ja Lasse Vahteran suunnitelmien mukaan.
Elin Malin
Elin Augusta Malin, o. s. "Nikander" (15. joulukuuta 1868 Helsinki – 2. syyskuuta 1959) oli suomalainen yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Malinin vanhemmat olivat tehtailija Johannes Nikander ja Sofia Vilhelmina Degerth. Hän oli vuodesta 1896 naimisissa hallintosihteeri Karl Axel Hjalmar Malinin (k. 1947) kanssa. Malin kävi tyttökoulun 1884 ja jatko-opiston 1890.
Malin oli Marttayhdistyksen keskustoimikunnan jäsen vuodesta 1903, Suomen Marttaliiton jäsen 1924–1935 ja liiton sihteeri (vastaa toiminnanjohtajaa). Sittemmin hän sai kunniajäsenen aseman. Hän perusti myös useita Martta-yhdistyksiä. 1922–1924.
Hän toimi Kirjoja sokeille -yhdistyksen johtokunnan jäsenenä ja rahastonhoitajana 1906–1932, puheenjohtaja 1932–1937, Pohjoismaiden emäntäliiton johtokunnan jäsen 1924–1936, Sokeain keskusliiton hallintoneuvoston jäsen 1929–1936, kotiteollisuus oy Pirtin johtokunnan jäsen 1928–1934, Naisten Äänen toimituskunnan jäsen.
Malin oli Suomalaisen naisliiton perustaja ja sen sihteeri 1914–1920. Hän oli passiivisen vastarinnan toimintaa järjestäneessä naiskagaalissa naisten keskuskomitean jäsen ja rahastonhoitaja.
Malin oli kieltolain kumoamista vaativan adressin alullepanijoita.
Pan-Amerikan jääkiekkoturnaus
Pan-Amerikan jääkiekkoturnaus () on Kansainvälisen jääkiekkoliiton vuosittain järjestämä turnaus Amerikan mantereen joukkueiden kesken. Sekä miehet että naiset pelaavat omat turnaukset. Turnaus on järjestetty kahtena vuotena ja pelattu molemmilla kerroilla Meksikon pääkaupungissa Méxicossa.
Vuonna 2014 Kanada osallistui turnaukseen yhdellä joukkueelle miesten turnaukseen ja kahdella joukkueella naisten turnaukseen, mutta ei enää vuonna 2015. Yhdysvallat ei ole osallistunut Pan-Amerikan turnaukseen. Brasilia ja Kolumbia ovat osallistuneet turnauksiinsa yhdellä joukkueella. Vuonna 2015 Argentiina osallistui miesten turnaukseen kahdella joukkueelle ja Meksiko osallistui miesten että alle 17-vuotiaiden maajoukkueella. Vastaavasti naisten turnauksessa aikuisten joukkueen lisäksi Meksikoa edusti myös alle 18-vuotiaiden maajoukkue.
Kertaalleen turnaukseen osallistunut Kanada kutsuttiin myös vuoden 2015 turnaukseen, mutta maa kieltäytyi, kuten myös Chile, Ecuador, Yhdysvallat ja Venezuela sekä pohjoisafrikkalainen Marokko. Chile kuitenkin osallistui vuoden 2017 turnaukseen.
Luettelo Karjalan tasavallan kaupungeista ja kaupunkityyppisistä taajamista
Tämä artikkeli on luettelo Karjalan tasavallan kaupungeista ja kaupunkityyppisistä taajamista. Mukana luettelossa ovat myös Karjalan tasavallan alueella sijaitsevat entiset kaupunkityyppiset taajamat.
Karjalan tasavallassa on 13 kaupunkia:
Vuosiluvut tarkoittavat vuotta, jolloin kaupunki on perustettu tai asutuskeskus on saanut kaupungin statuksen. Poventsa oli kaupunkina vuodesta 1782 aina 1920-luvulle asti. Siitä tuli kaupunkityyppinen taajama vuonna 1938.
Karjalan tasavallassa on 11 kaupunkityyppistä taajamaa:
Vuosiluvut tarkoittavat vuotta, jolloin asutus sai kaupunkityyppisen taajaman statuksen.
Seuraavat paikkakunnat ovat olleet aikaisemmin kaupunkityyppisiä taajamia. Ensimmäinen vuosiluku tarkoittaa perustamisvuotta ja toinen lakkauttamisvuotta. Jos ei muuta mainita, niin kaupunkityypiset taajamat on muutettu kyliksi kyseisenä vuonna.
Dalmore
Dalmore on skottilainen viskitislaamo, joka sijaitsee Alnessissä, noin 32 km Invernessistä pohjoiseen. Se sijaitsee Cromary Firthin rannoilla, vastapäätä Black Isle -saarta, "suurta niittymaata", josta se on saanut nimensä.
Tislaamon omistaa Whyte and Mackay Ltd, jonka taas omistaa filippiiniläinen Emperador Inc.
Dalmoren legenda juontaa juurensa aina vuoteen 1263 asti, kun Colin of Kintail, Mackenzie-klaanin päällikkö, pelasti Skotlannin kuninkaan Aleksanteri III:n ryntäävältä hirveltä. Kiitollinen kuningas palkitsi Colinin Eilean Donanin mailla, motolla "Luceo Non Uro" ("Loistan, en polta") ja oikeudella käyttää klaanin vaakunana 12-piikkistä hirven päätä. Itse tislaamon perusti monta vuotta myöhemmin vuonna 1839 yrittäjä Alexander Matheson, joka 28 vuoden päästä päätti siirtää tislaamon eteenpäin uusille omistajille. Andrew ja Charles Mackenzie saivat tislaamon, ja Mackenzie-klaanin jäseninä he alkoivat käyttää viskin merkkinä ikonista 12-piikkistä hirven päätä, "caberfeidhiä" joka on aina siitä lähtien koristanut jokaikistä Dalmore-viskipulloa.
Palkittu tislaamo valmistaa useita eri viskejä jotka valmistetaan useissa eri sammioissa, jotka ovat erikokoisia, jotta viskille saadaan monimutkaisempi luonne.
Dalmoren jokainen viski kypsytetään kahdessa erityyppisessä puutynnyrissä: yhdysvaltalaisissa tammisissa bourbon-tynnyreissä ja tislaamon yksinoikeudella käyttämissä Gonzalez Byassin vanhoissa sherry-tynnyreissä. Jokainen sherry-tynnyri - jotka valitsee tislaamomestari Richard Paterson itse - antaa viskille syvän kuparinvärin ja makuvivahteita murskatuista manteleista, kanelista, inkivääristä ja sitrushedelmistä. Bourbon-tynnyrit antavat viskille makuvivahteita vaniljasta, mausteista, hunajasta ja trooppisista hedelmistä.
Jotta viskille saadaan monimutkaisempi luonne, jotkut viskit viimeistellään poikkeuksellisissa tynnyreissä, joiden puumateriaali tulee maailmankuuluilta viinitiloilta.
Tislaamon nykyiseen tuotevalikoimaan kuuluu:
Stydiä staffia
Stydiä staffia on ramopunk-yhtye Häiriköiden toinen studioalbumi. Se julkaistiin omakustanteisesti vuonna 1995, ja sitä painettiin 700 kopiota. Vuonna 2008 Woimasointu julkaisi albumista uusintapainoksen.
Desibelin Ilkka Valpasvuo antoi albumille kaksi tähteä viidestä. Hän vertasi albumia vuonna 2006 julkaistuun "erittäin hyvältä kuulostaneeseen" "Ratkaisuun", mutta moitti sen menevän liian matalan aidan ali niin musiikillisesti kuin tarinallisestikin.
Aleksandr Misurkin
Aleksandr Aleksandrovitš Misurkin (), (s. 23. syyskuuta 1977 Jeršitši, Smolenskin alue, Neuvostoliitto), on venäläinen kosmonautti. Misurkin valittiin kosmonauttikoulutukseen vuonna 2006 ja vuonna 2011 Sojuz TMA-08M -lennon miehistön jäseneksi Retkikuntaan 35.
Michael S. Hopkins
Michael Scott Hopkins, (s. 28. joulukuuta 1968 Lebanon, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen astronautti. Hopkins valittiin astronauttikoulutukseen vuonna 2009 ja vuonna 2011 Sojuz TMA-10M -lennon miehistön jäseneksi Retkikuntaan 37.
Nicola Spirig
Nicola Spirig (s. 7. helmikuuta 1982) on sveitsiläinen triathlonisti ja olympiavoittaja. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa Spirig ylitti maalilinjan ajassa 1.59.48 yhtä aikaa ruotsalaisen Lisa Nordénin kanssa. Spirig julistettiin voittajaksi maalikameran tarkistuksen jälkeen. Neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeiron olympialaisissa hän saavutti olympiahopeaa.
B41
B41-ydinpommi oli amerikkalainen varhainen vetypommi, jota tuotettiin 1960-luvun alkuvuosina ja joka oli palveluskäytössä vuosina 1961–1976. Se oli Yhdysvaltain kaikkien aikojen räjähdysvoimaisin ydinase 25 megatonnin räjähdysteholla. Se oli myös ainoa kolmivaiheinen fuusioase Yhdysvaltojen ydinasearsenaalissa.
Aseen pituus oli 3,76 metriä ja halkaisija oli 1,32 metriä. Se painoi noin 4 840 kg. Ainoastaan Boeing B-52 Stratofortress ja Boeing B-47 Stratojet kykenivät kuljettamaan ja pudottamaan sen. Siitä oli kaksi eri muunnelmaa: ”likainen” Y1-versio, jossa kolmas fuusiovaihe oli suljettu uraani-238-koteloon, ja ”puhdas” Y2-malli, jossa kotelointi oli lyijyä. Kun vetypommiräjähdyksen tuottamat nopeat neutronit osuvat U-238:aan, sekin fissioituu ja kasvattaa ydinräjähdyksen voimakkuutta mutta myös radioaktiivista laskeumaa.
Kaikkiaan pommeja tuotettiin arviolta 500 kappaletta syyskuun 1960 ja kesäkuun 1962 välillä. Niiden vaiheittainen poisto palveluksesta alkoi jo 1963, kun niitä alettiin korvaamaan B53-ydinpommeilla. Viimeinen B41-ydinpommi poistui käytöstä 1976.
Mauser m/1914
Mauser 1914 on saksalainen itselataava pistooli.
Ruger MK III
Ruger MK III on Sturm, Ruger & Company, Inc:in valmistama yhdysvaltalainen massasulkuinen itselataava pienoispistooli.
Jiuquan
Jiuquan () on prefektuuritason kaupunki Kiinan Gansun maakunnan luoteisosassa. Kaupungin pinta-ala on 193 974 neliökilometriä ja väkiluku noin 1,1 miljoonaa (2010). Pinta-alalta se on Gansun maakunnan suuri kaupunki. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 620 kilometriä maakunnan pääkaupunki Lanzhousta luoteeseen.
Jiuquan on lähin iso kaupunki Jiuquanin avaruuskeskukseen, joka on vielä yli 100 kilometriä päästä ja ei sijaitse Gansun maakunnassa, vaan viereisessä Sisä-Mongolian autonomisella alueella.
Piirikuntatasolla Jiuquan jaetaan yhteen kaupunkipiiriin, kahteen piirikuntatason kaupunkiin, kahteen piirikuntaan ja kahteen autonomiseen piirikuntaan (numerointi kuten oheisessa kuvassa):Suzhou (eri paikka kuin samanniminen kaupunki Jiangsun maakunnassa tai kaupunki Anhuin maakunnassa) on kaupunkipiiri Jiuquanissa ja toimii Jiuquanin hallintopaikkana, joten monessa kartassa Suzhoun sijainnilla lukee vain "Jiuquan". Kuitenkin Suzhou oli ollut tärkeä kaupunki omalla nimellä vuosisatojen ajoiksi. Maakunnan nimi "Gansu" on yhdyssana kahden kaupungin nimistä: Ganzhou (nykyään Zhangye) ja Suzhou. Mannerheim kävi siellä Aasian matkallaan 1.-8.12.1907.
Anton Caselius
Klas Anton Caselius (11. helmikuuta 1865 Pori – 15. heinäkuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja sosialidemokraatti, joka varsinaiselta ammatiltaan oli maalari. Vuosina 1906–1907 hän työskenteli "Arbetaren"-sanomalehden päätoimittajana.
Klas Anton Caselius syntyi Porissa Turusta kotoisin olleen maalarimestari Karl Johan Caseliuksen ja Josefina Juholan kuusilapsiseen perheeseen. Hänen veljensä Otto Johannes Caselius (1867–1938) oli lääninrovasti, joka toimi Turun lääninvankilan saarnaajana sekä kirkkoherrana usealla paikkakunnalla Länsi-Suomessa.
Caselius vaikutti myöhemmin Helsingissä. Hän oli mukana ruotsinkielisessä Finlands Svenska Arbetarförbundissa ja Helsingin ruotsalaisessa työväenyhdistyksessä, jonka edustajana Caselius valittiin vuoden 1905 suurlakon aikana Helsingin lakkokomiteaan. Lisäksi hän toimi Helsingin kaupungin luottamustehtävissä. Vuonna 1908 Caselius valittiin SDP:n puoluetoimikuntaan.
Heinäkuussa 1907 Caselius sai "Arbetaren"-lehdessä julkaistun kirjoituksen johdosta syytteen majesteettirikoksesta. Turun hovioikeuden kanneviskaali Gustaf Arvid Schybergson syytti häntä keisari Nikolai II:n kohdistuneesta häväistyskirjoituksesta, jossa tätä muun muassa kutsuttiin valehtelijaksi ja väitettiin keisarin palkanneen mustia sotnioita salamurhaajiksi. Hovioikeus kuitenkin vapautti Caseliuksen syytteestä ja katsoi että kirjoituksesta oli vastuussa lehden toimitussihteerin tehtäviä hoitanut Karl Emil Primus-Nyman. Hänet tuomittiin seitsemän kuukauden vankeusrangaistukseen, joka oli ensimmäinen majesteettirikoksesta suomalaiselle toimittajalle langetettu vankilatuomio.
Caselius oli jo aikaisemmin marraskuussa 1906 saanut Helsingin raastuvanoikeutta loukanneesta kirjoituksesta kahden ja puolen kuukauden vankeustuomion, joka kuitenkin myöhemmin muutettiin 200 markan sakoksi. Artikkeli oli käsitellyt K. G. K. Nymania vastaan dynamiittivarkaudesta nostettua syytettä. Samassa yhteydessä hän oli vastaajana myös jutussa, jossa ylioppilas Josef Wolontis tuomittiin sakkoihin Helsingin poliisimestarin Karl Emil Bergin kunnianloukkauksesta.
Sisällissodan aikana Caselius toimi Suomen kansanvaltuuskunnan raha-asiain toimikunnassa. Hänet vangittiin Helsingin valtauksen jälkeen ja toimitettiin Suomenlinnan vankileirille, jossa Caselius kuoli nälkään heinäkuussa 1918. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan vanhaan osaan.
Gustaf Arvid Schybergson
Gustaf Arvid Schybergson (9. lokakuuta 1849 Pori – 29. elokuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen juristi.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Åbo Gymnasiumista ja opiskeli sen jälkeen lakitiedettä Helsingin yliopistossa. Vuosina 1893–1912 Schybergson työskenteli Turun hovioikeuden kanneviskaalina, mutta oli kuitenkin sortokausien aikana 1903–1907 erotettuna poliittisista syistä.
Gustaf Arvid Schybergsonin isä oli oikeusneuvosmies Arvid Magnus Schybergson sekä veljiä poliitikko Emil Schybergson ja historioitsija Magnus Gottfrid Schybergson.
Heikki Louhivuori
Heikki Eerikki Louhivuori (27. toukokuuta 1926 Helsinki – 11. helmikuuta 2016) oli suomalainen viulutaiteilija. Hän soitti Radion sinfoniaorkesterissa.
Louhivuori aloitti viulunsoiton kuusivuotiaana. Sibelius-Akatemiassa hän aloitti opinnot 1945; hän oli Erik Cronvallin ja Arno Granrothin oppilas, ja hän suoritti diplomin vuonna 1954. Voitto Radio-orkesterin ensiviulun koesoitossa 1951 toi paikan orkesterissa, ja samana vuonna hän haki toisen viulun äänenjohtajan paikkaa, jonka hän sai ja jossa hän pysyi koko uransa ajan.
Louhivuori jatkoi soitto-opintojaan Wienissä (E. Moraveč), Lontoossa (S. Lasserson) ja Berliinissä (L. Sperer) ja piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1958. Hän soitti myös solistina ja erilaisissa kokoonpanoissa, kuten Helsingin Teatteriorkesterissa, Helsingin Kamariorkesterissa ja avustajana muissa ammattiorkestereissa.
Eläkkeelle jäätyään hän jatkoi edelleen vuonna 1967 alkanutta opetustyötään Sibelius-Akatemiassa.
Louhivuori toimi Suomen Muusikkojen Liiton hallituksessa ja osan aikaa liiton varapuheenjohtajana.
Louhivuoren isä oli partioliikkeen aktiivi, rovasti Verneri Louhivuori.
Suomen yliopistot UNIFI
Suomen yliopistot UNIFI ry toimii yliopistojen yhteistyön edellytysten hyväksi. UNIFIn tavoitteena on edistää yliopistojen välistä yhteistyötä ja työnjakoa ja vahvistaa yliopistojen asemaa ja vaikuttavuutta yhteiskunnassa sekä tukea yliopistojen rakenteellista kehittämistä. Lisäksi UNIFI edistää Suomen tutkimus‐ ja korkeakoulujärjestelmän kehittämistä ja tukee yliopistojen kansainvälistymistä.
UNIFI jatkaa vuonna 1969 perustetun Suomen yliopistojen rehtorien neuvoston työtä yliopistojen hyväksi. Yhdistys on perustettu vuonna 2010. Yhdistys käsittelee yliopistoja koskevia periaatteellisia ja laajakantoisia yhteisiä kysymyksiä korkeimman opetuksen, tutkimuksen ja taiteellisen. toiminnan edistämiseksi.
Tutkimus, korkea sivistys ja osaaminen ovat elintärkeitä kestävälle kasvulle ja hyvinvoinnille.
UNIFI:n arvoja ovat sivistys, luovuus ja vaikuttavuus.
UNIFIn jäseniä ovat kaikki yliopistolaissa mainitut yliopistot sekä maanpuolustuskorkeakoulu. Yhdistyksen ylin päätösvalta on valtuutetuilla, jotka ovat kunkin jäsenyliopiston valitsemia edustajia. Valtuutetut kokoontuvat vuosikokoukseen vähintään kaksi kertaa vuodessa. Yhdistyksen asioita hoitaa hallitus, jonka muodostavat puheenjohtaja ja neljä (4) muuta jäsentä. 
Hallitus vastaa asioiden valmistelusta ja toiminnan suunnittelusta sekä kehittämisestä.Hallituksen nykyisenä puheenjohtajana toimii Oulun yliopiston rehtori Jouko Niinimäki. Muut hallituksen jäsenet ovat Helsingin yliopiston rehtori Jukka Kola, Jyväskylän yliopiston rehtori Matti Manninen, Turun yliopiston rehtori Kalervo Väänänen ja Tampereen yliopiston rehtori Liisa Laakso.
Sihteeristö toimeenpanee yhdistyksen hallituksen ja valtuutettujen päätökset ja vastaa osaltaan yhdistyksen tavoitteiden toteuttamisesta, yhdistyksen kansallisen ja kansainvälisen toiminnan suunnittelusta ja valmistelusta yhdistyksen linjausten mukaisesti, toimii yhdistyksen asiantuntijana, koordinaattorina sekä tiedon hankkijana ja välittäjänä sekä pitää omaltaan osaltaan yllä ja kehittää aktiivisesti hyviä suhteita sekä tiedeyhteisöön että keskeisiin kansallisiin toimijoihin. Näissä ominaisuuksissa sihteeristö osallistuu moniin yhdistyksen ulkopuolisiin koulutus- ja tiedepolitiikan työryhmiin.
UNIFIlla on yhteisiä hankkeita tai UNIFI osallistuu asiantuntijana hankkeiden toteuttamiseen useiden sidosryhmien kanssa, mm.:
UNIFI osallistuu aktiivisesti korkeakoulu- ja tiedepolitiikan kansainväliseen keskusteluun ja toimii yhteistyössä kansallisten rehtorien neuvostojen kanssa. UNIFI toimii pohjoismaisessa yliopistoyhteistyöverkostossa Nordiskt Universitetssamarbete (NUS) ja eurooppalaisessa viitekehyksessä European University Associationin (EUA) verkostossa.
Huonemiehen poika
Huonemiehen poika on Kalle Päätalon "Juuret Iijoen törmässä" -sarjan ensimmäinen osa. Teos on ilmestynyt vuonna 1971 Gummeruksen kustantamana. Viimeisin, 12. painos romaanista on julkaistu vuonna 2014.
Kirjassa kuvataan aluksi Iijoen reitin kuvaus Iin haminasta Taivalkoskelle, kerrotaan Kallen vanhempien tapahtumat ennen Kallen syntymää sekä Kallen elämää syntymästä ennen kansakouluun menoa.
Mikko Niskasen elokuva Elämän vonkamies (1986)
Tris(2-kloorietyyli)amiini
Tris(2-kloorietyyli)amiini eli HN3 eli typpisinappikaasu on taistelukaasu ja kemiallinen ase. Kemiallisesti se luetaan amiineihin. Se on syövyttävä ja myrkyllinen aine. HN3 on voimakas emäs. Se reagoi kiivaasti happojen ja hapettimien kanssa. Se reagoi voimakkaasti kuparin ja sen yhdisteiden kanssa. Poltettaessa se vapauttaa typen ja kloorin oksideja.
Sen tappava annos hengitettynä on 1 500 mg/m. Ihon läpi annos on 10 000 mg/m. Halvaannuttava annos on silmissä 200 mg/m ja ihon läpi 2 500 /m. Se reagoi muun muassa RNA:n kanssa alkyloimalla sitä.
Museu Nacional d’Art de Catalunya
Museu Nacional d’Art de Catalunya (MNAC) on katalonialaisen taiteen museo Barcelonassa Espanjassa. Museorakennus sijaitsee alueella, jolla pidettiin vuoden 1929 maailmannäyttely.
Bis(2-kloorietyyli)etyyliamiini
Bis(2-kloorietyyli)etyyliamiini eli HN1 eli typpisinappikaasu on taistelukaasu ja kemiallinen ase. Kemiallisesti se luetaan amiineihin.
Bis(2-kloorietyyli)etyyliamiini on huoneenlämmössä öljymäinen neste. Sen väri on läpinäkyvästä keltaiseen. Sen haju on heikko ja kalan hajua muistuttava. HN1 haihtuu hitaasti. Se on voimakas emäs. Palaessaan se vapauttaa typen ja kloorin oksideja sekä suolahappoa. Se reagoi voimakkaasti hapettimien ja happojen kanssa. HN1 reagoi kuparin, kupariyhdisteiden sekä raudan kanssa.
Bis(2-kloorietyyli)etyyliamiini ärsyttää voimakkaasti silmiä, ihoa ja limakalvoja. Se aiheuttaa myös ripulia. Se luokitellaan karsinogeeniksi. 10-100 ppm pitoisuus riittää aiheuttamaan pahanolon. Tappava annos on 1 500 mg/m. Rotilla ja hiirillä tappava annos on muutamia kymmeniä milligrammoja kiloa kohden. Se on myrkyllisempää kuin tavallinen sinappikaasu, sillä se aiheuttaa pidempi kestoisia vaikutuksia sekä syvempiä tuhoja. Sen vaikutus on myös nopeampi. Myrkytysoireet alkavat silmissä noin 1–2 tunnin aikana, muissa kohdissa pidemmän ajan päästä.
HN1:n myrkyllisyys perustuu sen reaktiivisuuteen elimistössä olevien proteiinien ja nukleiinihappojen kanssa. Se reagoi muun muassa DNA:n kanssa alkyloimalla guaniinia. Tämä estää DNA:n replikaation. Se voi reagoida myös RNA:n kanssa.
Altistuneet kohdat pitäisi saada huuhdottua muutaman minuutin aikana. Peseytymisessä voi käyttää laimeaa natriumhypokloriitti-liuosta. Varsinaista vastalääkettä ei ole.
Bis(2-kloorietyyli)etyyliamiinia voidaan käyttää taistelukaasuna. Se voidaan levittää joko aerosolina tai kaasuna. Aerosolina se saattaa pilata viljelmiä. Virallisten tietojen mukaan sitä ei ole koskaan käytetty aseena. HN1:a on käytetty myös syylien poistoon.
Saiga-12
Saiga-12 on venäläisen Kalašnikov-konsernin Iževskissa valmistama itselataava taisteluhaulikko, joka esiteltiin 1990-luvun alkupuolella. 
Kaikki Saiga-haulikot valmistetaan Izmasin tehtaalla Venäjällä.
Saiga-12 haulikko on suunniteltu AK-aseiden "kaavan" mukaan. Täten se onkin ulkonäöllisestikin hyvin lähellä AK-sarjan rynnäkkökivääreitä. AK-sarjan aseet ovat yleisesti tunnettuja luotettavuudestaan. Haulikosta on myynnissä useita erilaisia versioita, joskin osa on kielletty siviilimarkkinoille.
USAS-12
USAS-12 eli Universal Sports Automatic Shotgun 12 gauge on yhdysvaltalaisen Maxwell Atchissonin 1980-luvulla kehittämä automaattihaulikko.
Ase toimii joko kerta- tai täysautomaattina ampuen enimmillään 450 laukausta minuutissa.
7.62×25 mm Tokarev
7.62×25 mm Tokarev on vuonna 1902 kehitetty patruunatyyppi Tokarev TT-33 -pistoolia varten.
7.62×25 mm -patruunaa on käytetty pistoolien lisäksi myös konepistooleissa. Esimerkiksi PPŠ-41 -konepistoolissa. Patruuna on kehuttu sen "erinomaisesta" läpäisykyvystä.
Neuvostoliitossa aloitettiin 1920-luvulla etsimään korvaajaa Nagant-revolverille. Lopulta päädyttiin Fjodor Tokarevin suunnitelemaan TT-33 -pistooliin. Pistoolia varten suunniteltiin 7.62x25 mm Tokarev patruuna, johon otettiin mallia saksalaisesta 7.63×25 Mauser -patruunasta.
Jesse Leach
Jesse David Leach (s. 3. heinäkuuta 1978) on amerikkalainen muusikko Providencesta, Rhode Islandilta. Hän on parhaiten tunnettu urastaan metalcore-yhtye Killswitch Engagen laulajana. Hänen muita yhtyeitään ovat Seemless, The Empire Shall Fall sekä Times of Grace. Vuonna 2012 hän palasi Killswitch Engageen erottuaan yhtyeestä henkilökohtaisista syistä vuonna 2002.
Leachin ensimmäinen bändi, Corrin, perustettiin 1990-luvun alussa. Corrin nauhoitti neljä kappaletta vuonna 1996. Kappaleet julkaistiin CD:llä Propaganda Machinen toimesta vuonna 1998 bändin hajoamisen jälkeen.
Leachin toinen bändi, Nothing Stays Gold, perustettiin 1990-luvun puolivälissä. Yhtye ehti julkaista yhden EP:n ennen hajoamistaan vuonna 1997.
Osa yhtyeiden Overcast ja Aftershock jäsenistä olivat perustamassa uutta yhtyettä Massachusettsin alueella, ja he etsivät laulajaa. Vuonna 1999 Leach, basisti Mike D'Antonio sekä kitaristit Joel Stroetzel ja Adam Dutkiewicz perustivat Killswitch Engagen. Heidän debyyttialbuminsa, Killswitch Engage, julkaistiin heinäkuun 11. päivä vuonna 2000.
Killswitch Engagen seuraava julkaisu, Alive or Just Breathing, julkaistiin toukokuun 21. päivä vuonna 2002. Albumi nosti yhtyeen metalcore-skenen etulinjaan. Vastanainut Leach koki kuitenkin suuria vaikeuksia kiertueella. Hän etääntyi muista yhtyeen jäsenistä ja halusi sulkeutua omiin oloihinsa. Lisäksi hänellä oli vaikeuksia lauluäänensä kanssa. Leach alkoi kärsiä lievästä masennuksesta. Lopulta hän lopetti kiertueen kesken ja poistui valokeilasta. Hän kirjoitti muulle yhtyeelle sähköpostiviestin jossa hän selitti syitä lähtöönsä ja kehotti olemaan ottamatta yhtyettä häneen.
Helmikuun 6. päivä vuonna 2012 Killswitch Engage latasi kotisivuilleen kuvan Leachistä ja muusta yhtyeestä, mikä viittasi Leachin paluuseen bändin laulajana. Myöhemmin Killswitch Engage vahvisti asian Facebook-sivuillaan. Leach on useissa haastatteluista antanut paljon tunnustusta yhtyeessä hänen poissa ollessaan vaikuttaneelle laulajalle Howard Jonesille.
Yhtyeen kuudes studioalbumi Disarm the Descent julkaistiin huhtikuun 2. päivä vuonna 2013. Killswitch Engage sai ensimmäisen Grammy-ehdokkuutensa Leachin kanssa kappaleestaan "In Due Time" vuoden 2014 Grammy Awardseissa.
Killswitch Engage julkaisi maaliskuussa 2016 seitsemännen albuminsa nimeltään Incarnate.
SIG Sauer P250
SIG Sauer P250 on saksalais-sveitsiläisen SIG Sauer -yhtiön valmistama itselataava pistooli. 
Asetta on valmistettu neljää eri kaliiperia: 9×19, .357 SIG, .40 S&W, .380 ACP ja .45 ACP.
P250:n eri versiot ovat:
Pfitzner–Moffatt-hapetus
Pfitzner–Moffatt-hapetus eli Moffatt-hapetus on kemiallinen reaktio, jossa dimetyylisulfoksidin ja disykloheksyylikarbodi-imidin seos hapettaa primäärisen alkoholin aldehydiksi ja sekundäärisen aldehydin ketoniksi. Reaktio on saanut nimensä keksijöidensä K. E. Pfitznerin ja J. G. Moffattin mukaan. He raportoivat reaktion ensimmäisen kerran vuonna 1963.
Pfitzner–Moffatt-hapetuksella voidaan hapettaa primääriset alkoholit aldehydeiksi ilman ylihapettumista karboksyylihapoiksi. Sekundääriset alkoholit reagoivat ketoneiksi. Reaktiossa hapettimena toimii dimetyylisulfoksidin ja disykloheksyylikarbodi-imidin seos happamissa olosuhteissa. Happona käytetään usein fosforihappoa tai dikloorietikkahappoa.
Pfitzner–Moffatt-hapetuksen reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa nukleofiilinen dimetyylisulfoksidi reagoi elektrofiilisen disykloheksyylikarbodi-imidin kanssa muodostaen vielä elektrofiilisemman sulfoksoniumionin. Nukleofiilinen alkoholi reagoi tämän sulfoksoniumionin kanssa substituutioreaktiolla, jossa lähtevänä ryhmänä toimii disykloheksyyliurea ja muodostuu uusi sulfoksoniumioni. Tästä sulfoksoniumionista muodostuu molekyylinsisäisten protoniensiirtojen jälkeen sulfoniumylidi. Tämä sulfoniumylidi hajoaa karbonyyliyhdisteeksi ja dimetyylisulfidiksi.
Pfitzner–Moffatt-hapetuksen huonoja puolia ovat reaktion vaatimat voimakkaasti happamat olosuhteet, mikä voi estää happoherkkien alkoholien hapetuksen reaktiolla, homoallyyliset alkoholit voivat toisiintua muodostaen konjugoidun karbonyyliyhdisteen ja sivutuotteena muodostuva disykloheksyylikarbodi-imidi voi olla vaikeasti erotettavissa halutusta aldehydistä tai ketonista. Reaktion saanto on yleensä korkeintaan kohtalainen.
Stetškin-pistooli
Stetškin-pistooli on venäläinen automaattipistooli, jolla voi ampua kerta- ja sarjatulta. Pistooli sai nimensä kehittäjältään, Igor Stetškiniltä.
Stetškin-pistooli oli alun perin suunniteltu käyttämään 7.62x25mm Tokarev -patruunaa. Suunnittelija Igor Stetškin kuitenkin vaihtoi pistoolin kaliiperin 9mm Makarov kaliiperiin, sillä oli selvää, että 9mm Makarov tulisi olemaan puna-armeijan tuleva "vakiokaliiperi" pistooleille. Vuonna 1951 Stetškin- ja Makarov-pistoolit lisättiin Neuvostoliiton armeijan arsenaaliin korvaamaan jo vanhentuneen Tokarev-pistoolin.
Verrattuna Makaroviin Stetškin-pistooli kykenee sarjatuleen. Aseen käyttäjällä on mahdollisuus valita kertatulen ja sarjatulen väliltä. Pistooliin voidaan kiinnittää puusta tai bakeliitista valmistettu tukki. Tämä on suositeltavaa, sillä muuten pistoolia on miltei mahdoton hallita sarjatulella ammuttaessa.
Stetškin-pistooli suunniteltiin tykkimiehiä, panssarivaunun miehistöä ja lentäjiä varten. Muihin pistooleihin verrattuna se on painava ja tukin kanssa jopa kömpelö. Tämä johti siihen, että aseen aktiivikäyttö armeijassa lopulta loppui. Jotkut erikoisjoukot käyttävät vielä asetta ja sitä pidetään reservissä. On sanottu, että AKS-74U lopulta korvasi pistoolin muun muassa suuremman tulivoimansa ja kantamansa takia.
PP-2000
PP-2000 (venäjäksi: ПП-2000) on KBP:n kehittämä konepistooli. Se esiteltiin julkisesti ensimmäisen kerran Interpolytech-2004 näyttelyssä Moskovassa.
PP-2000 on 1,5 kilogrammaa painava massasulkuinen konepistooli. Se on suunniteltu lähitaisteluun, eritoten mellakkapoliisien ja erikoisjoukkojen käytettäväksi.
Vuonna 2008 Venäjän poliisi otti käyttöönsä PP-2000 konepistoolin Vitjaz-SN -konepistoolin ohella.
PP-2000 on pesitetty 9x19mm Parabellum -patruunalle. Se on suunniteltu käyttämään venäläisvalmisteisia suuremmalla latauksella varustettuja luotiliivin läpäiseviä 7N21 ja 7N31 9x19mm patruunoita. Tämä antaa aseelle samantapaiset läpäisyominaisuudet, mitkä on verrattavissa belgialaiseen P90-konepistooliin ja saksalaiseen H&K MP7 -konepistooliin.
Yksi ainutlaatuinen ominaisuus aseessa on sen mahdollisuus säilyttää 44-patruunan lipasta aseen peräosassa, lipas toimii samalla tukkina. Aseessa on kuitenkin myös mahdollisuus käyttää taivuteltavaa tukkia.
Smilodon populator
Smilodon populator oli Etelä-Amerikassa 1 miljoonaa–10 000 vuotta sitten elänyt sapelihammaskissalaji. Se oli suurin "Smilodon"-lajeista ja kasvoi leijonan kokoiseksi. Sen pituus oli 2,1 metriä ja säkäkorkeus 1,2 metriä. Painoa sillä oli jopa 220–400 kilogrammaa. Yläleuan kulmahampailla oli pituutta lähes 30 senttimetriä. 
"Smilodon populator" kehittyi luultavasti tunneituimmasta lajista, "S. fataliksesta", joka vaelsi Panaman yli noin 2,5 miljoonaa vuotta sitten.
"Smilodon populatoriksen" ravinto koostui eläimistä, kuten "Toxodoniksesta" ja "Macraucheniasta".
Milt Jackson
Milt Jackson (1. tammikuuta 1923 – 9. lokakuuta 1999) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, jonka pääinstrumentti oli vibrafoni. Jacksonin meriitteihin kuuluu Modern Jazz Quartetin johtaminen kymmenien vuosien ajan pianisti John Lewisin kanssa. Ennen Jacksonia oli kaksi suurta vibrafonistia: Red Norvo ja Lionel Hampton. Jackson uudisti vibrafonin soiton.
AS Val
AS "Val" (, GRAU nimike 6P30) on Neuvostoliitossa suunniteltu rynnäkkökivääri, jossa on integroitu äänenvaimennin.
Se kehitettiin 1980-luvun lopun aikana TsNIITochMash toimesta. Vuonna 1987 se lisättiin Neuvostoliiton armeijan ja KGB:n arsenaaliin. Spetsnaz-joukot, MVD, FSB sekä tietyt Venäjän armeijan yksiköt käyttävät asetta nykyään.
Sen tehokas kantama on noin 300 metriä, ase käyttää raskasta 9x39mm SP-6 (luotiliivin lävistävää) aliäänipatruunaa, kuten myös VSS Vintorez tarkkuuskiväärissä käytettävää SP-5 patruunaa.
Ase voi myös käyttää VSS-tarkkuuskiväärin 10 tai 20 patruunan lippaita.
Asetta käsitellään samantapaisesti mitä AK-sarjan rynnäkkökivääreitä. "Val":illa voidaan ampua kerta- ja sarjatulta, jälkimmäistä 900 lk/m tulinopeudella. Käyttäjiensä mukaan "Val" on luotettava, tarkka ja pidetty kivääri.
Ase käyttää AK-tyypin kiinnityspistettä optisille tähtäimille. Ase voi käyttää 4x PSO-1 tähtäintä ja yötähtäimiä kuten 1PN51
"Val" jakaa 70% komponenteistaan VSS Vintorez -tarkkuuskiväärin kanssa.
Angel Eyes (televisiosarja)
Angel Eyes (alun perin ) on televisioyhtiö SBS:n esittämä eteläkorealainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Lee Sang-yoon ja Ku Hye-sun.
Bojan Šaranov
Bojan Šaranov (s. 22. syyskuuta 1987) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa FK Zemunia. Šaranov on pelannut yhden ottelun Serbian jalkapallomaajoukkueessa.
Kirjailijain kustannusliike
Kirjailijain kustannusliike oli Erkki Valan perustama ja johtama kirjankustantamo, joka toimi 1935–1941.
Vala toimi ensin Pentti Haanpään kustannustoimittajana WSOY:llä ja sittemmin myös kustantajana oman kustantamonsa kautta. Hän julkaisi Haanpään "Isännät ja isäntien varjot" 1935. Hän julkaisi myös Arvo Turtiaisen monet kustantamot kiertäneen esikoisteoksen "Muutos" (1936). Samoin kävi Turtiaisen toisen runokokoelma "Tie pilven alta", joka kiersi ensin muilla kustantajilla, ja lopulta Vala julkaisi sen 1939.
Upton Sinclairin teoksen "Taistelu Madridista" suomensi Valan veli Niilo Wadenström.
Brilliance China Automotive
Brilliance China Automotive (täydellisemmin "Brilliance China Automotive Holdings Limited") on vuonna 1992 perustettu kiinalainen autoteollisuuden holdingyhtiö. Se valmistaa ja myy tytäryritystensä kautta minibusseja ja autonosia (tytäryritys Shenyang Brilliance JinBei Automobile Co., Ltd) sekä BMW-merkkisiä ajoneuvoja Kiinassa (BMW Brilliance Automotive Ltd -yhteisyritys). Brilliance China Automotiven rekisteröity osoite löytyy Bermudasta, mutta yhtymän pääkonttori ja liiketoiminnan päätoimipiste sijaitsee Hongkongissa.
Yhtiö raportoi tekevänsä strategista yhteistyötä BMW:n kanssa sekä minibussituotannossa Toyotan ja Magnan kanssa. Autonosatuotannossa yhteistyötä tehdään muun muassa Boschin, Continentalin, Delphin, TI Automotiven ja Johnson Controlsin kanssa.
Brilliance China Automotiven osake noteerataan Hongkongin pörssissä. Yhtiömuodoltaan autokonserni on julkinen osakeyhtiö. Maailman suurimpien yritysten Forbes Global 2000 -listan vuoden 2015 vertailussa Brilliance China Automotive sijoittui useilla mittareilla arvioituna Kiinan 131. ja maailman 1412. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yhtiöksi. Käytännössä yhtiö on valtionyhtiö ja määräysvalta on Kiinan valtion hallituksen ohjauksessa olevalla Manner-Kiinaan rekisteröidyllä valtionyhtiö Huachen Automotive Group Holdings Company Limitedillä (Huachen). Emoyhtiön uutisoinnista ilmenee vahva Kiinan kommunistisen puolueen ohjaava vaikutus yritystoimintaan, esimerkiksi yritysjohdon valinnan kautta.
Yhtiön, sen tytär- ja yhteisyritysten automerkkejä ovat BMW, Brilliance, Huasong ja Jinbei (Haise, Grand Haise ja Granse) sekä aiemmin erillisenä merkkinä tunnettu Zhonghua. Brändeistä uusin on vuoden 2014 lopulla esitelty Huasong-automerkki. Kappalemääräisesti suosittuja olivat esimerkiksi BMW:n 5- ja 3-sarjan sedanautot sekä Brilliance V3 -katumaasturit.
Lorraine Ugen
Lorraine Ugen (s. 22. elokuuta 1991 Lontoo) on brittiläinen pituushyppääjä ja pikajuoksija. Ugen edustaa Thames Valley -seuraa ja hänen valmentajanaan toimii Shawn Jackson.
Ugen saavutti pronssia vuoden 2016 sisäratojen MM-kilpailuista Portlandista uudella maansa sisäratojen ennätyksellä 693. Hän sai hopeaa Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 niin ikään Britannian halliennätyksellä 697.
Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa Ugen jäi karsintaan ja vuoden 2015 MM-kilpailuissa hän sijoittui finaalin viidenneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli yhdestoista ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017 viides.
Ugen voitti Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 kultaa 4 × 100 metrin viestissä.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Prestonin piirikunta
Prestonin piirikunta on piirikunta Länsi-Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuonna 2010 sen asukasluku oli 33 520. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Kingwood. Piirikunta muodostettiin osasta Monongalian piirikuntaa vuonna 1818. Se on nimetty Virginian kuvernöörinä toimineen James Patton Prestonin mukaan.
Piirikunnan pinta-ala on 1 690 km², josta maata on noin 1 680 km² ja vesistöjä 7 km².
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Prestonin piirikunnassa oli 33 520 asukasta, 12 895 taloutta ja 9038 perhettä. Väestötiheys oli 20/km². Asukkaista lähes 98 prosenttia oli valkoihoisia. Piirikunnan talouksien mediaanitulo oli 42 866 dollaria ja perheiden 48 942 dollaria. Miesten mediaanitulo oli 41 073 dollaria ja naisten 25 911 dollaria. Tulot henkilöä kohden olivat 19 796 dollaria. Noin 8,3 prosenttia perheistä ja 11,7 prosenttia koko väestöstä, 15,2 prosenttia alle 18-vuotiaista ja 8,6 prosenttia yli 65-vuotiaista eli köyhyysrajan alapuolella.
Sonja Halla-aho
Sonja Halla-aho (s. 1993) on suomalainen näyttelijä, joka on kotoisin Alajärveltä. Hän on esiintynyt muun muassa Valkeakosken kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväenteatterissa. Tampereen Ylioppilasteatterin jäsen Halla-aho on ollut vuodesta 2013.
Otago
Otago on hallinnollinen alue Uudessa-Seelannissa, Eteläsaaren eteläosissa.
Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Uuden-Seelannin Eteläsaaren eteläosissa ovat vuosilta 1250–1300 jaa. Ensimmäiset asukkaat harjoittivat elinkeinonaan moanmetsästystä, mikä ajoi moat sukupuuttoon vuoden 1500 paikkeilla. Moalintujen hävittyä alue ei voinut elättää yhtä suuria määriä ihmisiä, eikä bataatin viljely alueella ollut mahdollista ilmaston kylmyyden takia. Asutus keskittyikin sittemmin rannikolle, jossa ruuan lähteinä käytettiin kalaa, merilintuja ja hylkeitä. Sisämaahan tehtiin metsästysretkiä, joilla pyydettiin esimerkiksi ankeriaita ja lintuja. Alueelta saatiin myös arvostettua pounamuta. Alueen alkuperäiset maorit kuuluivat Waitaha-heimoon. Heitä seurasivat noin 250-vuotta sitten Pohjoissaarelta saapuneet Ngāti Māmoet ja edelleen myöhemmin Ngāi Tahut.
Ensimmäiset eurooppalaiset siirtolaiset saapuivat alueelle 1790-luvulla. He olivat hylkeenpyytäjiä ja toivat alueelle myös perunan viljelykasvina. 1830-luvulla alueelle saapuivat myös valaanpyytäjät. 1840-luvulla valaanpyynti taantui valaiden harvenemisen myötä ja paikalle saapui skottisiirtolaisia. Samaan aikaan tautien runtelemista maoreista tuli alueen väestön pieni vähemmistö. Alueella oli eurooppalaisasutusta jo aiemmin, mutta varsinaisen Otagon siirtounnan perustivat skottisiirtolaiset vuonna 1848 ja Otagon alkuperäinen nimi oli "New Edinburgh" Skotlannin pääkaupunki Edinburghin mukaan. Myöhemmin siirtokuntaan saapui myös runsaasti englantilaisia. Vuonna 1861 Tuapekajoen lähistöltä löydettiin kultaa, mikä johti kultaryntäykseen Otagon alueelle. Kultaryntäyksen aikana alueelle saapui myös irlantilaisia ja kiinalaisia siirtolaisia.
Asutus alueella on harvaa. Arvioitu alueen asukasmäärä vuodelle 2015 oli 215 100. Väestöstä yli puolet asuu Dunedinin kaupungin alueella (112 035 as.). Muita alueen suurempia kaupunkeja ovat Queenstown (11 505 as.) ja Oamaru (13 050 as.).
Alueen asukkaista vuonna 2013 89,1 % oli eurooppalaistaustaisia, 7,5 % maoreja, 2,0 % Tyynenmeren saarilta, 5,2 % aasialaisia ja 1,1 % Lähi-idästä, Latinalaisesta Amerikasta ja Afrikasta.
Naiskagaali
Naiskagaali oli vuonna 1902 perustettu vastarintajärjestö, joka perustettiin vuonna 1901 perustetun Kagaalin rinnalle sen tueksi. Kagaali perustettiin vastustamaan laittomia asevelvollisuuskutsuntoja, ja Naiskagaali salakuljetti Suomeen kiellettyjä lehtiä, oli apuna levittämässä maanalaisia lehtiä. Se myös keräsi rahaa vastarintatoimintaan ja toi ulkomailla julki Suomen oikeustaistelua. Järjestöllä oli vaikutusta siihen, että vuoden 1904 valtiopäivillä passiivisen vastarinnan kannattajat voittivat. Naiskagaali jatkoi toimintaa ainakin vuoteen 1944, mutta Kagaali lopetti toimintansa vuoden 1905 suurlakon jälkeen, joskaan sitä ei lopetettu koskaan virallisesti.
Naiskagaalin perustivat Maissi Erkko ja Tekla Hultin. Sen ensimmäinen puheenjohtaja oli Dagmar Neovius, joka kuitenkin joutui lähtemään Ruotsiin seuraavana vuonna. Sieltä käsin hän veljensä Arvid Neoviuksen kanssa organisoi Suomeen suunnattua propagandaa ja vastasi muun muassa vuosina 1903–1905 Fria Ord -lehden salaisesta levittämisestä Suomeen.
Naiskagaalin kokoukset naamioitiin muuksi toiminnaksi, esimerkiksi ompeluseuraksi tai näytelmäharjoituksiksi.
Naiskagaalin toiminnassa mukana olleen Helmi Krohnin nimimerkillä "Äiti" kirjoittama lentolehtinen "Kodin tehtävä nykyhetkenä" ilmestyi vuonna 1902, ja se oli ensimmäinen naiskagaalin julkaisema lentolehtinen. Se käynnisti naiskagaalin varsinaisen toiminnan. Dagmar Neovius käänsi sen hieman muokaten ruotsiksi. Sitä levitettiin kaikkialle Suomeen. Lentolehtisen sisältönä oli kotien, äidinkielen ja äitien tehtävä vastarinnan hengen luomisessa ja sen lapsiin juurruttamisessa.
Alain Ambrosino
Alain Ambrosino (s. 15. toukokuuta 1951 Casablanca, Marokko) on ranskalainen entinen ralliautoilija, joka ajoi pääasiallisesti kilpaa Afrikan ralleissa yksityistiimien nimiin. Hänen ainoa MM-rallin voittonsa tuli vuoden 1988 Norsunluurannikon rallista. Kilpailussa ei ollut lainkaan mukana tehdastiimien autoja ja ylipäätään kilpailun selvitti maaliin vain 10 autokuntaa 38 startanneesta.
Ainoan Afrikan ulkopuolisen MM-rallinsa Ambrosino ajoi Yhdysvaltain Press on Regadless rallissa 1974. Viimeinen MM-ralli oli Norsunluurannikon ralli vuonna 1990, jossa hän sijoittui pienellä Nissan March Turbolla neljänneksi. Vuosina 1996–1999 kun Norsunluurannikon ralli oli Afrikan mestaruussarjan osakilpailu, Ambrosino voitti kisan kahdesti ja sijoittui joka vuosi kolmen parhaan joukkoon.
SV-98
SV-98 ("Snaiperskaya Vintovka Model 1998") on venäläinen pulttilukkoinen Vladimir Stronskiyn suunnittelema tarkkuuskivääri. Vuodesta 2003 lähtien Venäjän armeijan erikoisjoukot ovat käyttäneet asetta.
Valmistajan mukaan SV-98 tarkkuuskivääri kykenee osumaan erilaisiin kohteisiin jopa 1000 metrin kantamaan saakka.
Irroitettava lipas on tehty lasikuidusta ja se voi pitää sisällään enimmillään kymmentä patruunaa. Rekyylin, liekin ja äänen vähentämiseksi SV-98 voidaan varustaa TGP-V taktisella äänenvaimentimella.
Vuonna 2013 kehitettiin päivitetty malli SV-98 -tarkkuuskivääristä. Uusi Izmasin kehittämä malli sisältää säädettänän alumiinisen tukin. Valmistajan mukaan uusi malli on ekonomisempi valmistaa, se tarjoaa paremman huollettavuuden ja paremman tarkkuuden.
Mark 6 -ydinpommi
Mark 6 -ydinpommi eli Mk 6 oli amerikkalainen varhainen ydinpommi, jota tuotettiin vuodesta 1951 alkaen vuoteen 1955 saakka ja joka oli palveluskäytössä vuoteen 1962. Se korvasi aikaisemmat Mark 4 -ydinpommit. Aseesta tehtiin kaikkiaan seitsemän eri suunnitteluversiota ja niitä tuotettiin kaikkiaan yhteensä 1 100 kappaletta.
Mark 6 oli 1,5 metriä halkaisijaltaan ja 3,3 metriä pitkä, kuten myös Mark 4. Se painoi noin 3 400 – 3 900 kg, riippuen tarkasta Mark 6 -versiosta. (Mark 3 Fat Man painoi yli 4 500 kg.) Se oli kevennetty versio, joka oli myös aerodynaamisesti kehittyneempi, joten sen osumatarkkuus lentokoneesta pudotettaessa oli parempi kuin aikaisemmilla atomipommeilla. Mark 6 oli imploosio-tyyppinen ase, kuten sen edeltäjät Fat Man- ja Mark 4 -atomipommit. Kuten Mark 4, se käytti fissiilinä aineena uraanin ja plutoniumin yhdistelmää, ei pelkkää plutoniumia Fat Manin tapaan. Tarkka fissiilin osan koostumus oli samanlainen kuin useissa muissakin yhdysvaltalaisissa ydinaseissa (Tyypin C ja D pit assembly).
Mark 6:n räjähdysvoimakkuus oli 8, 26, 80, 154 tai 160 kilotonnia, riippuen tarkasta aseen versiosta.
Lentokoneet jotka kantoivat Mark 6 -atomipommeja olivat B-29, B-36, B-47, B-50 ja B-52. Yhdysvaltain laivasto myös kantoi pommia AJ-1-pommikoneissaan.
Mark 13 -ydinpommi ja vastaava W13-ydinkärki olivat muuten samanlaisia kuin Mark 6, mutta niissä oli paranneltu 92:n sytyttimen imploosiojärjestelmä. Molemmat aseohjelmat kuitenkin keskeytettiin 1954, ja nämä aseet eivät päätyneet käyttöön.
Mark 18 -ydinpommi oli Mark 6:n ja Mark 13:n seuraaja, jonka ydin sisälsi plutonium-uraani-komposiitin sijasta 60 kg korkea-rikasteista uraania (HEU). Sen räjähdysteho oli 500 kilotonnia, ja se oli suurin pelkästään fissiota käyttävä pommi, jonka Yhdysvallat on koskaan suunnitellut. Kaikki Mark 18 -pommit kuitenkin lopulta kierrätettiin Mark 6 Mod 6 -pommeiksi sen jälkeen kun vetypommit yleistyivät. Operaatio Ivyn "King"-räjäytys tehtiin Mark 18 -atomipommilla.
PSS-pistooli
PSS-pistooli tai MSS "VUL"  on viimeisin Neuvostoliiton äänettömien pistoolien kehitysprojektin tuotos. Pistooli kehitettiin 1980-luvulla ja ensimmäisenä KGB Spetsnaz sai käyttöönsä kyseisen pistoolin.
Pistooli tunnetaan ainutlaatuisesta toimintatavastaan, mikä tekee siitä miltei äänettömän.
Pistooli kehitettiin soveltuvan tiedusteluun ja salamurhiin. PSS pistoolit ovat edelleen käytössä joissain erikoisjoukoissa ja mm. FSB:sä ja MDV:sä.
PPS-pistooli käyttä ainutlaatuista 7.62×42mm SP-4 patruunaa.  Patruuna sisältää sisäisen männän ja latauksen. Ammuttaessa mäntä antaa luodille tarpeeksi suuren voiman mahdollistaen tehokkaan 25 metrin kantaman. Ampumisen jälkeen patruunan sisällä oleva mäntä tiivistää hylsyn suuaukon estäen äänen, savun ja liekin "karkaamista" piipusta. Tämä tekee aseesta hyvin ainutlaatuisen.
Jean-Claude Andruet
Jean-Claude Andruet (s. 13. elokuuta 1942 Montreuil) on ranskalainen entinen ralliautoilija ja vuoden 1970 Euroopan mestari. Andruet tunnettiin 1970-luvulla lähinnä Monte Carlon ja Korsikan ralleista Renault Alpinen ja sittemmin Fiat 131 Abarthin ohjaimista. Andruet voitti Alpinella ensimmäisen MM-rallinsa vuoden 1973 Monte Carlo -rallin, samoin kuin seuraavana vuonna Lancia Stratoksella Korsikan rallin, joka oli hänen toinen MM-starttinsa. Kaudella 1977 Andruet ajoi Ranskan maahantuojan Fiat 131:lla viisi MM-osakilpailua, joista tuloksena oli voitto San Remon rallissa, 2. sija Monte Carlossa ja 4. sija Portugalissa. Kahdessa muussa kilpailussa, Akropoliksessa ja Korsikalla, tuloksena oli keskeytys.
Tämän jälkeen Andruet keskittyi lähinnä ranskan asvalttirallien kiertämiseen. Vuonna 1981 Andruet ajoi Charles Pozzin Ferrari 308 GTB:lla EM-hopeaa saavuttaen kahdeksasta rallista neljä voittoa ja yhden kakkos tilan. Seuraavanakin vuonna Andruet ajoi vielä 2 EM ja 2 MM-rallia samaisella Ferrarilla.
Kaudella 1986 Andruet osallistui kolmeen ralliin B-ryhmän Citroen BX4TC:lla. Kauden ja koko auton paras saavutus oli Ruotsin rallin kuudes sija.
Andruet lopetti aktiiviuransa MM-tasolla vuoden 1995 Monte Carlon ralliin, johon osallistui Minillä. Vuodesta 2008 alkaen Andruet on osallistunut noin kerran vuodessa Ranskassa ajettavaan historic kilpailuun Porschen ratissa.
Angel Eyes
Angel Eyes voi tarkoittaa seuraavia: