hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Terpineoli
Terpineoli tai α-terpineoli (CHO) on monoterpeeneihin kuuluva alkoholi. Yhdistettä käytetään muun muassa hajusteteollisuudessa.
Terpineolia ja sen isomerisia muotoja esiintyy pieniä määriä useiden kasvien aromaattisissa öljyissä, muun muassa havupuissa, laventelissa, kardemummassa, appelsiinissa ja muskottipähkinäöljyissä. Yhdistettä esiintyy myös semiokemikaalina eliöiden viestinnässä. Terpineoli on optisesti aktiivinen yhdiste. Puhtaana se on kiinteää kiteistä ainetta, jolla on syreenin tuoksua muistuttava haju. Tyypillisesti yhdistettä valmistetaan pineenistä hapon, tyypillisesti fosforihapon, avulla noin 100 °C:n lämpötilassa ja välituotteena muodostuu cis-terpiinihydraattia, josta veden eliminaation jälkeen muodostuu terpineolia. Terpineoli on näin syntyvän seoksen pääkomponentti, mutta seoksessa on myös eukalyptolia (1,8-sineoli) ja Wagner–Meerwein-toisiintumisilla muodostuvia fenkyylialkoholia ja borneolia. Tuotteet voidaan puhdistaa jakotislauksella.
Terpineolia käytetään sen hyvän tuoksun vuoksi muun muassa hajusteissa, saippuoissa ja pesuaineissa. Se on myös suhteellisen edullista. Terpineolista valmistetaan myös sen estereitä, kuten terpinyyliasetaattia, joita käytetään myös hajusteiden aineosina.
Janan jakopiste
Janan jakopiste on geometriassa piste, joka sijaitsee janalla ja jakaa janan kahteen osaan. Yleensä jakopiste on janan "sisäpiste". Erityisesti janan keskipiste on jakopiste, joka jakaa janan kahteen yhtäpitkään osaan.
Lukusuoraa voidaan pitää euklidisena yksiulotteisena avaruutena formula_1. Kaksi kohtaa x ja x lukusuoralla vastaavat tällöin avaruuden pisteitä ja niiden väli avaruuden janaa. Merkitään etäisyydet jakokohtaan P seuraavasti: |AP| = p ja |PB|=q. Silloin niiden välinen jakokohta m, joka lasketaan lukujen x ja x painoilla p ja q painotettuna keskiarvona, on:
Tason kaksiulotteinen euklidisessa avaruudessa janan päätepisteet ovat A(x, y) ja B(x, y). Janan AB sisäpiste P jakaa janan kahdeksi osaksi AP ja PB, joiden pituudet ovat |AP| = p ja |PB| = q. Silloin jakopiste P ilmaistaan päätepisteiden (x, y) ja (x, y) x-koordinaattien ja vastaavasti y-koordinaattien painojen p ja q painotettuina keskiarvoina:
Tilan kolmiulotteisessa avaruudessa janan päätepisteiden koordinaatit ilmaistaan A(x, y, z) ja B(x, y, z), jakopisteen P koordinaatit ovat:
Bahrainin Grand Prix 2013
Bahrainin Grand Prix 2013 (virallisesti 2013 Formula 1 Gulf Air Bahrain Grand Prix) oli Formula 1 -kauden neljäs osakilpailu, joka ajettiin 19.–21. huhtikuuta 2013 Bahrain International Circuitin moottoriradalla Bahrainissa.
Keskiviikkona Caterham ilmoitti, että Heikki Kovalainen ajaa perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa, ja toimii jatkossa tallin varakuljettajana. Kovalainen ajoi harjoituksissa Giedo van der Garden tilalla. Marussian Rodolfo González ajoi Jules Bianchin tilalla.
Lauantain kolmansissa vapaissa harjoituksissa Lewis Hamilton kärsi rengasrikon.
Aika-ajoissa Nico Rosberg näytti Mercedes-auton vauhdin ajamalla paalupaikalle ja sai eturiviin rinnalleen Sebastian Vettelin. Force India -kuljettajat di Resta ja Sutil väläyttivät tallin hyvää alkukauden vauhtia ajettuaan aika-ajoissa sijoille viisi ja kuusi.Kilpailun jännittävimmät taistelut käytiin kärjen takana. Ensimmäisellä kierroksella Esteban Gutiérrez osui Charles Picin takarenkaasen ja sai etusiiven kappaleita pääleen, samalla Adrian Sutil osui Felipe Massan kanssa yhteen ja Massa kärsi rengasrikon. Kolmanneksi ensimmäisissä mutkissa pudonnut Vettel hyödynsi kuitenkin nopeasti autonsa hyvän kisavauhdin, ja nousi nopeilla ohituksilla jo toisen kierroksen alkupuolella kärkeen. Samaan aikaan Giedo Van Der Garde osui Jean-Éric Vergnen takarenkaaseen menettäen etusiipensä ja Vergne kärsi tilanteesta rengasrikon. Fernando Alonsolla olisi kenties voinut olla edellytykset haastaa Vettel, mutta hänen kisansa kaatui DRS-ongelmista johtuneisiin kahteen ylimääräiseen varikkokäyntiin. Lotus-kuljettajat Räikkönen ja Grosjean nousivat onnistuneiden strategioiden johdosta toiseksi ja kolmanneksi, mutta heistä ei ollut uhkaamaan selkeään voittoon ajanutta Vetteliä. Kilpailun kärkikolmikko oli täsmälleen sama kuin vuosi sitten. Paul di Resta ajoi hyvän kilpailun sijoittuen neljänneksi, ja oli pitkän aikaa kiinni jopa kolmannessa sijassa joutuen kuitenkin lopulta Grosjeanin ohittamaksi. McLaren-kuljettajat Button ja Pérez ottivat kisan aikana yhteen, ja Pérezin aggressivinen ajo tuotti kuudennen sijan. Paalupaikalta lähtenyt Mercedeksen Nico Rosberg jäi yhdeksänneksi. Valtteri Bottas oli vasta neljästoista häviten selkeästi myös tallitoverilleen Maldonadolle.
Viimeinen valhe
Viimeinen valhe () on Vincent Shermanin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1950. "Viimeisen valheen" nimiroolissa on Joan Crawford. Columbia Pictures toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. "Viimeinen valhe" kertoo dominoivasta Harriet Craigista (Crawford), jolle neuroottinen perfektionismi, oma talo ja omaisuus merkitsevät paljon enemmän kuin kukaan elävä ihminen hänen elämässään. Harrietin liiallinen omistautuminen kodilleen ajaa hänet hulluuden partaalle. Lopulta perhe ja ystävät hylkäävät Harrietin, joka on kohdellut heitä todella huonosti...
"Viimeinen valhe" perustuu Pulitzer-palkittuun George Kellyn näytelmään "Craig's Wife" vuodelta 1925. Näytelmän pohjalta Anne Froelick ja James Gunn laativat käsikirjoituksen. "Viimeinen valhe" on toinen kolmesta Shermanin ja Crawfordin yhteistyöelokuvasta; muut ovat "Kirotut eivät itke" (1950) ja "Hyvästi toiveuni" (1951).
"Viimeisen valheen" tuotanto alkoi vuonna 1949. Kuvaukset alkoivat 3. huhtikuuta 1950 ja päättyivät 23. toukokuuta 1950. Elokuvaa kuvattiin nimellä "The Lady of the House".
George Kellyn näytelmän "Craig's Wife" pohjalta on sovitettu kolme elokuvaversiota, joista "Viimeinen valhe" on kolmas. Ensimmäinen elokuva on mykkäelokuva "Craig's Wife" vuodelta 1928, jonka ohjasi William C. DeMille ja Harriet Craigin roolissa on Irene Rich. Toinen on "Craig's Wife" vuodelta 1936, jonka ohjasi Dorothy Arzner. Vuoden 1936 elokuvaversiossa Harriet Craigia näyttelee Rosalind Russell. Alkuperäisessä Broadway-näytelmässä vuonna 1925 Harriet Craigia näytteli Chrystal Herne. Alkuperäinen näytelmä sai ensi-iltansa 12. lokakuuta 1925 Morosco Theaterissa. Näytelmää esitettiin 360 näytöstä.
"Viimeinen valhe" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 2. marraskuuta vuonna 1950 New Yorkissa. Suomessa elokuva julkaistiin 6. huhtikuuta vuonna 1951.
"Viimeinen valhe" sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. "Varietyn" ja "New York Herald Tribunen" kriitikot kehuivat Joan Crawfordin roolisuoritusta.
"Viimeinen valhe" on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle.
Milanon päärautatieasema
Milano Centrale on Milanon päärautatieasema ja se on Italian toiseksi suurin rautatieasema. Milano Centrale korvasi vanhan päärautatieaseman vuonna 1931 Simplonin tunnelin avaamisen lisättyä alueen raideliikennettä. Nykyään asema palvelee 320 000 matkustajaa päivittäin ja toimii kahden Milanon metron risteysasemana.
Vuoteen 1850 mennessä Milanoa palveli kaksi rautatieasemaa: Porta Nuova ja Milan Porta Tosa, jotka eivät olleet raideyhteydessä toisiinsa. Vuosien 1885–1891 aikana Milano sai ympärysradan, jolla yhdistettiin useita erillisiä rataosuuksia. Simplonin tunnelin rakentamisen jälkeen vuonna 1906 Pohjois-Italian raideliikenne lisääntyi ja molemmat rautatieasemat jäivät kehityksen jalkoihin. 15. tammikuuta 1906 kaupunki järjesti suunnittelukilpailun uudesta asemasta. Useat paikalliset arkkitehdit osallistuivat kilpailuun ja virkamiehet valitsivat arkkitehti Simone Contonin suunnitelman voittajaksi. Hänen suunnittelemaa asemarakennusta ei koskaan ryhdytty rakentamaan ja kuusi vuotta myöhemmin virkamiehet järjestivät uuden kilpailun. Kilpailun voitti 
arkkitehti Ulisse Stacchini. Stacchini joutui kuitenkin vuosien varrella useaan kertaan muuttamaan suunnitelman yksityiskohtia. Viimeisen hyväksynnän Stacchini sai suunnitelmilleen vuonna 1924. Massiivinen rakennus valmistui viimein toukokuussa vuonna 1931.
Jo ensimmäisen kahdeksan vuoden jälkeen havaittiin rakennuksessa erilaisia logistisia ongelmia. Vuonna 1942 arkkitehti Mario Palanti ehdotti ajoneuvoramppien rakentamista etuaulasta, jolloin aseman liikkeita pystyttäisiin huoltamaan paremmin ja että henkilömatkustajien käynti raiteille helpottuisi. Vuonna 1952 käynnistettiin uusi suunnittelukilpailu logistiikkaongelmien ratkaisemiksi. Yhtään toteutuskelpoista suunnitelmaa ei kilpailusta löytynyt ja vuonna 1955 Italian rautatiet ryhtyivät itsenäisesti hakemaan ratkaisuja ongelmiin. 
25. syyskuuta 2006 julkistettiin 100 miljoonan euron suunnitelma aseman nykyaikaistamiseksi. 20 miljoonaa euroa ohjattiin aseman taiteellista arvoa korostavien yksityiskohtien korjaamiseen ja loput 80 miljoonaa euroa käytettiin uusien hissien hankkimiseen sekä muihin rakenteellisiin muutoksiin.
Rautatieasemalla on 24 raidetta. Joka päivä 320 000 matkustajaa kulkee aseman kautta käyttäen 500 eri junaa. Aseman kautta kulkee valtakunnalliset sekä kansainväliset yhteydet. Päivittäisiä ulkomaan kohteita on muun muassa Bern, Geneve, Zürich, Pariisi, Wien, Barcelona sekä München.
Jokainen raide operoi tiettyä kohdetta. Muutokset voivat olla mahdollisia huoltotöistä johtuen.
Toron maanjäristys
Toron maanjäristys tapahtui 20. maaliskuuta 1966 Ugandan ja Kongon demokraattisen tasavallan rajalla Albertjärvestä etelään. Molemmissa maissa kärsittiin huomattavia vahinkoja, minkä lisäksi järistys havaittiin Ruandassa, Burundissa, Tansaniassa ja Keniassa.
Jaakko Hietikko (jalkapalloilija)
Jaakko Hietikko (s. 13. tammikuuta 1994 Tuusula) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Hietikko edustaa Ykkösessä pelaavaa FC Jazzia lainalla Veikkausliigan FC Lahdesta.
Hietikko pelasi ensimmäiset Veikkausliiga-ottelunsa FC Hongassa kaudella 2012. Hän purki sopimuksensa Hongan kanssa kesken kauden 2013 ja siirtyi PK Keski-Uusimaahan. Tammikuussa 2014 hän allekirjoitti vuoden mittaisen sopimuksen FC Lahden kanssa.
FIA World Endurance Championship
FIA World Endurance Championship (lyhenteeltään FIA WEC) on kansainvälinen autourheilusarja, joka perustettiin vuonna 2012 korvaamaan Intercontinental Le Mans Cup sarja.
Sarjan järjestää Automobile Club de l’Ouest yhdessä FIA:n kanssa. Renkaat toimittaa Michelin ja Dunlop. Sarjassa ajetaan Le Mans Prototype- ja Grand Tourers-autoilla. Sarjaan kuuluu neljä luokkaa Le Mans Prototype 1 (LMP1), Le Mans Prototype 2 (LMP2), Le Mans Grand Touring Endurance — Professional (LMGTE Pro) ja Le Mans Grand Touring Endurance — Amateur (LMGTE Am). Sarjan mestaruus jaetaan luokittain eniten pisteitä keränneelle valmistajalle, tallille ja kuljettajalle. Sarjan osakilpailuja ajetaan Euroopassa, Aasiassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, pääkilpailun ollessa Le Mansin 24 tunnin ajo.
Savupiste
Savupiste on lämpötilariippuvainen termi, jolla voidaan määritellä rasvojen ja öljyjen tuotekohtaisia ominaisuuksia. Tuotteen savupiste on materiaalikohtainen ominaisuus ja heijastaa myös tuotteen käyttömäärää. Savupiste on lämpötila, jossa ohut, jatkuva savujuova ilmestyy ensimmäisen kerran kohdetta lämmitettäessa standardiolosuhteissa. Savu ilmaisee mitattavasta kohteesta erkaantuvia hajoamisesta johtuvia kaasumaisia tuotteita. Savupisteellä on erityisesti merkitystä valmistettaessa ruokaa öljyssä tai rasvassa paistamalla tai uppopaistamalla.
Öljynjalostustuotteissa petrolin savupiste määritellään kansainvälisesti standardin ISO 3014 mukaan.
Uskallanko kuulua sinulle?
Uskallanko kuulua sinulle? (myös kirjoitusmuodot Uskallanko kuulua Sinulle! ja Uskallanko kuulua Sinulle?; ) on vuonna 1955 ensi-iltansa saanut Joseph Pevneyn ohjaama ja Albert Zugsmithin tuottama psykologinen jännityselokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford ja Jeff Chandler. "Uskallanko kuulua sinulle?" kertoo leskestä ja hänen rantahulttiorakastajastaan. Universal Pictures toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
"Uskallanko kuulua sinulle?" perustuu Robert Hillin näytelmään "The Besieged Heart", jonka pohjalta itse Hill ja Richard Alan Simmons laativat käsikirjoituksen. "Uskallanko kuulua sinulle?" -elokuvan kuvaukset alkoivat 17. joulukuuta vuonna 1954. Elokuva kuvattiin paikan päällä Kalifornian Balboa Beachilla. Vähän ennen kuin elokuva tehtiin, Joan Crawford tapaili Universal Picturesin johtajaa, joka tarjosi Crawfordille tätä roolia. Crawford sai myös valita miespääosan esittäjän ja hän valitsi Jeff Chandlerin.
"Uskallanko kuulua sinulle?" sai ensi-iltansa New Yorkissa 19. elokuuta vuonna 1955. Maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 20. elokuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 20. tammikuuta vuonna 1956.
Lynn Markham (Joan Crawford) vierailee rantatalolla, joka kerran oli kuulunut hänen edesmenneelle aviomiehelle. Siellä Lynn tapaa kiinteistönvälittäjä Amy Rawlinsonin (Jan Sterling) ja Drummond "Drummy" Hallin (Jeff Chandler), joka on vetovoimainen rantahulttio. Drummy vaeltaa talossa, tulee sisään ja ulos miten haluaa aivan kuin hän omistaisi sen.
Lynn saa kuulla, että talo oli ennen vuokrattu vanhemmalle naiselle Eloise Crandallille (Judith Evelyn), jonka kuolinsyytä (itsemurha, onnettomuus tai murha) ei saatu selvitettyä. Lynn saa naapurikseen juonittelijoita ja hänen on vaikea vastustaa Drummyn fyysistä vetovoimaa. Lynn rakastuu Drummyyn ja he menevät naimisiin. Tapahtumat heidän häämatkansa aikana johtaa Lynnin siihen uskoon, että Drummy murhasi Eloisen. Kuitenkin käy ilmi, että Amy Rawlinson tappoi Eloisen saadakseen Drummyn itselleen.
Yodo (1907)
Yodo () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1908 valmistunut panssaroimaton risteilijä. Se poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1940, ja alus romutettiin vuonna 1945.
"Yodo" valmistettiin Kawasakin telakalla Kōbessa osana vuoden 1904 hankintoja. Sen köli laskettiin 2. lokakuuta 1906, ja alus laskettiin vesille 11. marraskuuta 1907. Alus valmistui 8. huhtikuuta 1908.
Alus valmistui Venäjän–Japanin sodan päätyttyä, ja se sijoitettiin koulutukseen ja rannikkopartiointiin. Marraskuussa 1911 alus lähetettiin Bangkokiin Rama VI:n kruunajaisiin japanilaisen laivasto-osaston mukana.
"Yodo" luokiteltiin 12. lokakuuta 1912 ensimmäisen luokan tykkiveneeksi, ja ensimmäisen maailmansodan puhjettua se liitettiin Japanin 2. laivastoon. Vaikka alus olikin mukana Qingdaon taistelussa, se ei osallistunut varsinaisiin taistelutoimiin. Myöhemmin alus sijoitettiin partioaluksena japanilaisten miehittämään Saksan Mikronesiaan. Sodan päätyttyä alus oli tutkimusaluksena tehden matkoja Kiinan rannikolle. Vuoden 1931 Mantsurian tapahtumien aiheuttaessa jännitteitä Kiinan ja Japanin välille "Yodo" määrättiin valvomaan Kiinan pohjoisosien rannikkoa, mikä laajeni myöhemmin toisen Kiinan–Japanin sodan alettua myös keskisen Kiinan rannikolle.
Aluksen aseistus poistettiin 1. huhtikuuta 1940, ja se nimettiin proomu No 3:ksi. Se oli toisen maailmansodan ajan laituriin kiinnitettynä Iwakunissa, ja sodan päätyttyä alus romutettiin vuonna 1945.
Atle Wilskman
Atle Wilksman (14. marraskuuta 1883 Helsinki – 30. kesäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen sukututkija.
Wilskmanin vanhemmat olivat professori Ivar Wilskman ja Mathilda Wilhelmina Roschier. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1906 ja työskenteli sitten Helsingin yliopiston kirjastossa 1903-1906, oli vt. konsistorin amanuenssi 1906-1907, yliopiston reistraattori 1907-1917, yliopiston kirjaston nuorempi assistentti 1919-1920 ja Helsingin kaupungin apulaiskirjastonhoitaja 19209-1921. Wilksman oli ahkera sukututkija, joka julkaisi jo 1907 teoksen "Släkten Wilksman". Kaksi vuotta myöhemmin hän sai Ruotsalaiselta Kirjallisuusseuralta tehtäväksi toimittaa aatelittomia sukuja koskevan sukukirjan. 1912-1920 ilmestynyttä "Släktbok I-V" -teossarjaa pidetään Suomen geneologian perusteoksiin kuuluvana. Wilksman julkaisi myös Suomen Sukututkimusseuran vuosikirjassa ja "Kotiseutu" -aikakauskirjassa joukon sukututkimuksia koskevia artikkeleita. Vuonna 1917 hän ehdotti, että kirkonkirjoja alettaisiin järjestelmällisesti kopioida tutkijoita varten. Suomen Sukututkimusseura ryhtyi toteuttamaan ehdotusta 1924.
Wilksman kuoli naimattomana.
Blend Miftari
Blend Miftari (s. 3. joulukuuta 1995) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Miftari pelasi ensimmäisen Veikkausliigan ottelunsa 16-vuotiaana 28. kesäkuuta 2012, kun hänen edustamansa Inter hävisi vierasottelussa MYPA:lle 0–4. Ensimmäisen liigamaalinsa hän teki 26. heinäkuuta 2014 3–3-tulokseen päättyneessä kotiottelussa HJK:ta vastaan. Miftari edusti Interiä vuosina 2012–2015 pelaten yhteensä kymmenessä liigaottelussa.
Hyvästi toiveuni
Hyvästi toiveuni () on Vincent Shermanin ohjaama ja Henry Blanken tuottama yhdysvaltalainen romanttinen komedia, joka sai ensi-iltansa vuonna 1951. Romanttisen komedian pääosissa ovat Joan Crawford, Robert Young ja Frank Lovejoy. "Hyvästi toiveuni" kertoo kongressiedustajasta ja hänen vanhasta rakkaudestaan.
"Hyvästi toiveuni" perustuu Fay Kaninin näytelmään "Goodbye, My Fancy: A Comedy in Three Acts" vuodelta 1948. Näytelmän pohjalta käsikirjoituksen laativat Ivan Goff ja Ben Roberts. Warner Bros. toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. "Hyvästi toiveuni" on kolmas ja viimeinen Shermanin ja Crawfordin yhteistyöelokuvasta. Kaksi ensimmäistä ovat "Kirotut eivät itke" (1950) ja "Viimeinen valhe" (1950).
Warner Bros. oli ostanut 55 000 dollarilla oikeudet näytelmään. "Hyvästi toiveuni" -elokuvan tuotanto alkoi tammikuussa vuonna 1951. Elokuvan budjettina oli 1,3 miljoonaa dollaria. "Hyvästi toiveuni" on Janice Rulen elokuvadebyytti.
Alkuperäinen Broadway-näytelmä "Goodbye, My Fancy" avattiin Morosco Theaterissa New Yorkissa 17. marraskuuta vuonna 1948. Näytelmää esitettiin 446 näytöstä. Tällöin Agatha Reediä näytteli Madeleine Carroll.
"Hyvästi toiveuni" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 19. toukokuuta vuonna 1951. Suomeen elokuva tuli ensi-iltaan 19. lokakuuta 1951. Elokuva ei ollut menestys; "Hyvästi toiveuni" tuotti Yhdysvalloissa vain 1 130 000 dollaria. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti 1 358 000 dollaria.
"Variety" kehui Crawfordin roolisuoritusta: "neiti Crawford ylläpitää romantiikkaa keski-ikäisenä kongressiedustajana kevyellä kosketuksella, mikä on erinomaista". Bosley Crowther "The New York Timesista" suorastaan lyttäsi elokuvan kirjoittamalla "neiti Crawfordin hairahtunut kongressinainen on yhtä etäinen ja mahtava kuin Capitolin kupoli".
Robert Young, Frank Lovejoy ja Lurene Tuttle uusivat elokuvaroolinsa "Lux Radio Theatren" lähetyksessä "Hyvästi toiveuni" -radiokuunnelmassa 14. tammikuuta vuonna 1952. Joan Crawford ei uusinut rooliaan, mutta Barbara Stanwyck tuli Agathan rooliin. "Lux Radio Theater" lähetti 60-minuuttisen radiosovituksen elokuvasta myös 28. kesäkuuta vuonna 1954, jolloin Robert Young uusi toisen kerran elokuvaroolinsa. Tällöin mukana oli myös Rosalind Russell.
"Hyvästi toiveuni" julkaistiin DVD:lle 23. maaliskuuta vuonna 2009.
Parhaan naissivuosan Golden Globe -palkinto
Parhaan naissivuosan Golden Globe on yksi palkinnoista, joita Hollywood Foreign Press Association jakaa vuosittain. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1943.
SIMBAD
SIMBAD (the Set of Identifications, Measurements, and Bibliography for Astronomical Data) on Centre de Données astronomiques de Strasbourgin ylläpitämä tähtitieteellinen tietokanta, joka sisältää aurinkokunnan ulkopuolisiin taivaankappaleisiin liittyviä tietoja. Tietokannassa olevien kohteiden tietoja on mahdollista tutkia SIMBAD:in verkkosivujen kautta.
Kesäkuuhun 2006 mennessä tietokantaan oli kerätty tiedot 2 000 000 tähdestä ja 1 500 000 muusta taivaankappaleesta. 29. maaliskuuta 2013 tietokanta oli laajentunut 7 071 823 kohteeseen, joihin liittyi 17 607 860 eri tunnistetta. Tietokannan kohteisiin oli liitetty 279 578 bibliografista viitettä ja 9 480 015 tietokannan kohteisiin liittyvää viittausta tieteellisiin julkaisuihin.
Didrik Wrangel af Adinal
Didrik Wrangel af Adinal (12. maaliskuuta 1637 Liivinmaa – 15. joulukuuta 1706 Tukholma) oli aatelinen hallintomies, joka toimi Pohjanmaan läänin maaherrana.
Wrangelin vanhemmat olivat kapteeni Herman Wrangel ja Beata Wachtmeister. Hän palveli Ruotsin laivastossa vuodesta 1653, otti osaa Tanskan sotaan ja yleni 1670 amiraaliluutnantiksi. Wrangel teki meriväen pääkatselmuksen Suomessa 1671 ja 1674, jolloin hänet nimitettiin Pohjanmaan maaherraksi. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1685 asti. Wrangel toimi 1680-luvulla tarmokkaasti ruotujakolaitoksen hyväksi, jota talonpojat kuitenkin vastustivat Pohjanmaalla. Kajaanin suunnalla syntyi sen sijaan sopimus 1681 Kajaanin linnan ja läänin puolustamisesta. 1683 Wrangel onnistui myös järjestämään laivaväen ruodut länsirannikolle ja Ahvenanmaalle. Pohjanmaan läänin taloudellisen tilanteen parantamiseksi hän ehdotti muun muassa uutta maanmittausta, verollepanoa ja lainamakasiinin perustamista. 1685 Wrangelista tuli Närken ja Värmlannin maaherra, 1693 kuninkaan neuvos ja vuorikollegion presidentti. 1680 hänet korotettiin vapaaherraksi ja 1693 kreiviksi. Hankoon Wrangel rakennutti majakan ja piti sitä yllä korvauksena 1672 Tenholasta saamistaan tiloista.
Wrangelin puoliso oli Magdalena Clerck (k. n. 1715).
Mogami (1908)
Mogami () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1908 valmistunut panssaroimaton risteilijä. Se poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1928, ja alus romutettiin vuotta myöhemmin.
"Mogami" valmistettiin Mitsubishin telakalla Nagasakissa osana vuoden 1904 hankintoja. Sen köli laskettiin 3. maaliskuuta 1907, ja alus laskettiin vesille 25. maaliskuuta 1908. Alus valmistui puoli vuotta myöhemmin 16. syyskuuta.
Alus valmistui Venäjän–Japanin sodan päätyttyä, ja se sijoitettiin koulutukseen ja rannikkopartiointiin. Se luokiteltiin 12. lokakuuta 1912 ensimmäisen luokan tykkiveneeksi, ja ensimmäisen maailmansodan puhjettua se liitettiin Japanin 2. laivastoon. Alus osallistui Qingdaon taistelussa Saksan keisarikunnan laivaston torpedovene "S90":n upotukseen. Vuosina 1917–1921 "Mogami" partioi Japanin miehittämillä Karoliineilla ja Mariaaneilla. Se partioi Siperian rannikolla vuosina 1921–1928 ollen muun muassa kalastuksenvalvonnassa.
"Mogami" poistettiin poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1928, ja se myytiin romutettavaksi 31. tammikuuta 1929. Purettaessa hitsausliekki sytytti tankeissa kaasuuntuneena olleen polttoaineen aiheuttaen räjähdyksen. Alus paloi kaksi tuntia muuttuen hylyksi. Aluksen päämasto oli sijoitettuna Nakanoshima-puistoon Osakassa, kunnes se siirrettiin 9. helmikuuta 2009 Kuren merenkulkumuseoon.
Naisen vallassa
Naisen vallassa () on Ranald MacDougallin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1955. Draaman pääosissa ovat Joan Crawford, John Ireland, Fay Wray, Betsy Palmer ja Barry Sullivan. "Naisen vallassa" kertoo perheestä, jota dominoi armoton nainen nimeltään Eva Phillips (Crawford). Eva Phillips on manipuloiva seurapiirihenkilö, joka tuhoaa jokaisen häntä lähellä olevan elämän. Kysymys kuuluu: voiko kukaan pysäyttää häntä?
"Naisen vallassa" perustuu Edna L. Leen romaaniin "The Queen Bee" (1949), jonka pohjalta ohjaaja MacDougall laati käsikirjoituksen. Columbia Pictures toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. "Naisen vallassa" sai kaksi Oscar-ehdokkuutta.
"Naisen vallassa" -elokuvan tuotanto alkoi maaliskuussa 1955. "Naisen vallassa" on Ranald MacDougallin ohjausdebyytti. Joan Crawford oli ostanut Edna L. Leen alkuperäisen romaanin oikeudet.
"Naisen vallassa" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 7. marraskuuta vuonna 1955. New Yorkin ensi-ilta oli 22. marraskuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 27. huhtikuuta vuonna 1956. "The New York Times" ja "New York Herald Tribune" kehuivat Crawfordin roolisuoritusta.
"Naisen vallassa" julkaistiin VHS:lle 17. lokakuuta vuonna 1995. DVD:lle elokuva julkaistiin 18. joulukuuta vuonna 2001.
Kierettijoki
Kierettijoki () on Vienanmeren Kantalahteen laskeva joki Karjalan tasavallan Louhen piirissä Venäjällä. Sen pituus on 80 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 3 360 neliökilometriä.
Lohijokena tunnettu Kierettijoki saa alkunsa Petrijärvestä, joka on Njukki- ja Plotitšnojejärvien kautta yhteydessä Kierettijärveen. Tärkeimmät sivujoet ovat Kapustnaja, Kulat, Tšornaja ja Jelet. Kierettijoen suussa sijaitsee entinen Kieretin kylä.
Myytinmurtajat (9. tuotantokausi)
Myytinmurtajat ("MythBusters") on yhdysvaltalainen televisiosarja. Jokaisessa jaksossa keskitytään kahteen tai useampaan kaupunkitarinaan, yleiseen uskomukseen, elokuvakohtaukseen tai nettihuhuun.
Kauden 9 jaksot 160 - 178 esitettiin Yhdysvalloissa vuonna 2011.
Myytinmurtajat (10. tuotantokausi)
Myytinmurtajat ("MythBusters") on yhdysvaltalainen televisiosarja. Jokaisessa jaksossa keskitytään kahteen tai useampaan kaupunkitarinaan, yleiseen uskomukseen, elokuvakohtaukseen tai nettihuhuun.
Kauden 10 jaksot 179 - 197 esitettiin Yhdysvalloissa vuonna 2012.
Matvei Korgujev
Matvei Mihailovitš Korgujev (, 1883 Kieretti – 4. heinäkuuta 1943 Kieretti) oli venäläisten kansansatujen taitaja.
Matvei Korgujevin isä oli venäläinen pomori ja äiti karjalainen talonpoikaisnainen. Hän työskenteli lapsesta saakka paimenena, metsätöissä ja matruusina sekä myöhemmin sahalla, Muurmannin radan rakennustöissä ja sadunkertojana pomorien kalastusartteleissa. Elämänsä loppuvaiheessa Korgujev toimi kalastuskolhoosin työnjohtajana.
Korgujevilla oli ilmiöimäinen muisti sekä monimutkaisten satuaiheiden yhdistämisen taito. Hänen repertuaarinsa käsitti etupäässä ihmesatuja, joissa heijastuu pohjolan luonto sekä kalastajan, maanviljelijän ja metsästäjän arkielämä. Korgujev osasi myös karjalankielisiä satuja ja kansanrunoja.
Kansanperinteen tutkija Aleksandr Netšajev kirjoitti 1930-luvulla muistiin yli 120 Korgujevin satua, jotka julkaistiin kaksiosaisena teoksena. Vuonna 1938 Korgujev hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.
Tšuupan keskikoulun yhteydessä toimii Korgujeville omistettu museo.
Poltava (1894)
Poltava () oli vuonna 1899 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Petropavlovsk-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva. Alus oli yksi kahdeksasta keisarillisen Japanin laivaston Venäjän–Japanin sodassa valtaamasta taistelulaivasta. Alus upposi Port Arthurin taistelussa joulukuussa 1904, mutta japanilaiset nostivat aluksen liittäen sen laivastoonsa nimellä "Tango".
Ensimmäisessä maailmansodassa alus osallistui Qingdaon piiritykseen ennen kuin Japani palautti sen vuonna 1916 liittolaiselleen Venäjälle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Chesma" (). Venäjän vallankumouksessa se liittyi lokakuussa 1917 vallankumoukselliseen laivastoon, mutta britit valtasivat sen käyttäen alusta parakkina. Brittien vetäydyttyä alus palasi Neuvosto-Venäjän hallintaan, kunnes se romutettiin vuonna 1924.
Alus tilattiin Amiraliteetin uudelta telakalta Pietarista ja sen köli laskettiin 19. toukokuuta 1892. Alus laskettiin vesille 6. marraskuuta 1894 ja se valmistui vuonna 1899.
Luettelo pisimmistä moottoroiduista jahdeista
Tämä lista sisältää maailman suurimmat jahdit. Yksityisten jahtien koon mittaamiseen käytetään pituutta.
Viljo Nissilä
Viljo Johannes Nissilä (21. elokuuta 1903 Ruskeala – 30. heinäkuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja opettaja. Hän toimi oppikoulunopettajana 1929–1961, oli Helsingin yliopistossa dosentti vuodesta 1948 ja Kasvatusopillisessa korkeakoulussa vuodesta 1962 suomen kielen apulaisprofessori ja jälleen Helsingissä suomen kielen, erityisesti nimistöntutkimuksen ylimääräinen professori 1969–1971.
Nissilä ansioitui erityisesti nimistötutkijana, ja väitöskirjansa ja myöhemmän pääteoksensa hän teki Karjalan nimistöstä.
Poltava (alus)
Poltava voi tarkoittaa seuraavia asioita:
En unohda sinua koskaan
En unohda sinua koskaan () on vuonna 1953 ensi-iltansa saanut Charles Waltersin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalidraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford ja Michael Wilding. Sivuosissa ovat muun muassa Gig Young ja Marjorie Rambeau, joka sai roolisuorituksestaan Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta. "En unohda sinua koskaan" kertoo temperamenttisesta Jenny Stewart -nimisestä Broadway-musikaalitähdestä, joka ei ota keneltäkään kritiikkiä vastaan. Mutta on eräs, Jennyn harjoituksissa soittava sokea pianisti, joka saattaa pystyä murtamaan hänen kovan ulkokuorensa.
"En unohda sinua koskaan" perustuu I. A. R. Wylien tarinaan "Why Should I Cry?", jonka pohjalta John Michael Hayes ja Jan Lustig laativat käsikirjoituksen.
"En unohda sinua koskaan" on saanut huomiota musiikkinumeronsa "Two-Faced Woman" takia, jossa Crawford esiintyy blackfacena. "En unohda sinua koskaan" on Joan Crawfordin ensimmäinen värielokuva. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
"En unohda sinua koskaan" -elokuvan tuotanto alkoi 27. huhtikuuta 1953 ja loppui toukokuun lopussa. "En unohda sinua koskaan" kuvattiin värillisenä Technicolor-menetelmällä. Elokuvan työnimenä oli "Why Should I Cry?". Joan Crawford sai palkaksi 125 000 dollaria elokuvan tekemisestä.
"En unohda sinua koskaan" on ensimmäinen Crawfordin elokuva MGM:lle kymmeneen vuoteen. Crawford oli ollut MGM:n sopimusnäyttelijä vuodet 1925–1943, mutta palasi MGM:lle tekemään "En unohda sinua koskaan" -elokuvan.
India Adams dubbasi Joan Crawfordin laulun musiikkinumeroissa. Kuitenkin Crawfordin alkuperäiset lauluäänitykset, joita ei käytetty elokuvassa, ovat säilytetty ja ne on julkaistu DVD-julkaisujen lisämateriaalissa.
"En unohda sinua koskaan" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 1. lokakuuta vuonna 1953 Ohion Columbuksessa, New Yorkin Syracusessa ja Virginian Richmondissa. New York Cityn ensi-ilta oli 12. lokakuuta ja maanlaajuinen 23. lokakuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 20. toukokuuta vuonna 1955. "En unohda sinua koskaan" ei ollut taloudellinen menestys; elokuva tuotti Yhdysvalloissa vain 1,2 miljoonaa dollaria, joka on vuoden 2008 dollareissa 9 318 741 dollaria. "En unohda sinua koskaan" oli vuoden 1953 153. menestynein elokuva. "New York Herald Tribunen" Otis Guernsey, Jr. kehui Crawfordin roolisuoritusta.
Marjorie Rambeau sai roolisuorituksestaan Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta vuonna 1954. Samana vuonna Joan Crawford voitti roolisuorituksestaan Laurel-palkinnon parhaasta musikaaliroolisuorituksesta.
Metro-Goldwyn-Mayer julkaisi "En unohda sinua koskaan" -elokuvan DVD:lle 12. helmikuuta vuonna 2008.
Tatu Nissinen
David (Tatu) Nissinen (22. elokuuta 1883 Maaninka – 2. helmikuuta 1966 Kuopio) oli kansanedustaja edistyspuolueesta, agronomi ja maanviljelysneuvos, joka vaikutti alan järjestöissä.
Hän toimi Kuopion Maanviljelysseuran karjatalouskonsulenttina 1912–1916, "Savon" päätoimittajana 1916–1917, Suomen Maatalous-Osake-Pankin Kuopion konttorin johtaja 1917–1919 ja Karjanjalostusyhdistys ISK:n sihteeri 1920–1950. Hän oli eduskunnan jäsen vuosien 1920–1922 valtiopäivillä, jonne hänet valittiin edistyspuolueesta.
Sisällissodan aikana Nissinen osallistui Vienan retkelle everstiluutnantti C. W. Malmin joukoissa. Hän toimi esikuntatehtävissä.
Nissinen sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1938.
Hansle Parchment
Hansle George Parchment (s. 17. kesäkuuta 1990 Saint Thomas, Jamaika) on jamaikalainen pika-aitajuoksija.
Parchment karsiutui 110 metrin aitajuoksun välierissä Ostravan alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007. Hän sijoittui 2010 viidenneksi sekä Mayagüezin Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa että Delhin Kansainyhteisön kisoissa. Hän voitti kultaa Shenzhenin universiadeissa 2011 ajalla 13,24.
Parchment voitti 110 metrin aitajuoksun Jamaikan-mestaruuden 2012. Lontoon olympialaisissa hän teki välierissä maansa ennätyksen 13,14. Loppukilpailussa hän paransi Jamaikan ennätyksen aikaan 13,12, jolla saavutti olympiapronssia. Hän paransi maansa ennätyksen 13,05:een Eugenessa 1. kesäkuuta 2013. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän keskeytti välieräjuoksunsa. Timanttiliigan kilpailussa Pariisissa 5. heinäkuuta 2014 hän paransi maansa ennätystä aikaan 12,94. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui toiseksi ajalla 13,03. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli kahdeksas. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän saavutti hopeaa ajalla 13,22.
Robert Gordonin yliopisto
Robert Gordonin yliopisto ("Robert Gordon University", RGU) on Aberdeenissä Skotlannissa sijaitseva yliopisto. Se ansaitsi yliopistostatuksen vuonna 1992, mutta sen juuret oppilaitoksena yltävät 1700-luvulle, jolloin koulun perustaja, vauras kauppias Robert Gordon loi koulun tarjoamaan aikuiskoulutusta ja teknistä opetusta. Se on toinen kahdesta yliopistosta kaupungissa (joista toinen on vanhempi Aberdeenin yliopisto).
"Times Good University Guiden" mukaan RGU on paras moderni yliopisto Britanniassa, kun taas The Guardian University Guide 2013 kertoo sen olevan paras moderni yliopisto Skotlannissa ja toiseksi paras Britanniassa. Vuonna 2011 kandidaatin tutkinnon suorittaneista 97,1 prosenttia oli saanut töitä tai teki jatko-opintojaan puolen vuoden sisällä valmistuttuaan, mikä oli eniten verrattuna maan muihin yliopistoihin.
Robert Gordonin yliopisto tarjoaa kursseja BA/BSc- ja PhD-tasolla, ensisijaisesti ammatillisilla, teknisillä, taiteellisilla sekä elinkeinoelämään liittyvillä aloilla. Opetettaviin aineisiin kuuluvat mm. yhteiskuntatieteet, biotieteet, tekniikka, tietojenkäsittelytieteet, farmasia, sairaanhoitoala, sosiaalityö, lakitiede, laskentatoimi, liiketaloustieteet, journalismi, viestintä, visuaaliset taiteet ja muotoilu sekä arkkitehtuuri.
RGU:lla on kaksi kampusaluetta Aberdeenissä. Toinen sijaitsee kaupungin keskustassa Schoolhill/St.Andrew Streetillä ja toinen Garthdeessa Dee-joen varrella. Garthdeen kampukselle valmistui uusia rakennuksia vuonna 2013, ja tarkoitus on siirtää kaikki opetus sinne.
Francena McCorory
Francena Lynette McCorory (s. 20. lokakuuta 1988 Los Angeles) on yhdysvaltalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
McCorory voitti 400 metrin NCAA-mestaruuden sisäradoilla 2009 ja 2010 sekä ulkoradoilla 2010. Hän sijoittui Daegun MM-kilpailuissa 2011 400 metrillä neljänneksi ja juoksi ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi ja juoksi kolmannen osuuden Yhdysvaltojen kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä.
McCorory sijoittui Moskovan MM-kilpailuissa 2013 kuudenneksi 400 metrillä ja juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Yhdysvaltojen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Hän voitti Yhdysvaltojen hallimestaruuden 400 metrillä 2014. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden 400 metrin juoksussa Sopotissa 2014 ajalla 51,12 ja juoksi kolmannen osuuden Yhdysvaltojen voitokkaassa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Hän voitti 2014 myös kotimaansa 400 metrin ulkoratamestaruuden ja saman matkan maanosien cupissa.
McCorory saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa 2015 kultaa 4 × 400 metrin viestissä. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän juoksi samalla matkalla ankkuriosuuden toiseksi sijoittuneessa Yhdysvaltojen joukkueessa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän juoksi alkuerissä Yhdysvaltojen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka toisella kokoonpanolla voitti loppukilpailussa kultaa.
McCorory juoksi 300 metrin junioreiden sisäratojen maailmanennätyksen 36,67 Blacksburgissa 12. tammikuuta 2007. Hän juoksi 400 metrin sisäratojen Yhdysvaltojen ennätyksen 50,54 Fayettevillessä 13. maaliskuuta 2010.
Andrew Tang
Andrew Tang (s. 13. marraskuuta 1994) on singaporelainen moottoriurheilija. Hän kilpaili karting-sarjoissa vuosina 2009–2012 parhaana tuloksenaan Asian Open Karting -sarjan mestaruus Formula 125 Senior Open -luokassa vuonna 2011. Vuonna 2013 Tang kilpaili Toyota Racing Series -sarjassa sijoittuen viidenneksitoista. Samana vuonna Tang kilpaili Formula Renault Alps -sarjassa Jenzer-tallissa saavuttaen 18 pistettä. Vuonna 2014 Tang jatkoi Toyota Racing Series -sarjassa ja onnistui voittamaan sarjan mestaruuden. Hänestä tuli sarjan ensimmäinen mestaruuden vienyt kuljettaja, joka ei ole uusiseelantilainen. Vuodesta 2015 Tang on kilpaillut Porsche Carrera Cup Asia -sarjassa.
One Step at a Time
One Step at a Time on yhdysvaltalaisen jazzkitaristi Ray Crawfordin studioalbumi vuodelta 1978.
Kansitekstissä todetaan Crawfordin tyylin muistuttavan Wes Montgomeryn kitarointia. Pääosa kappaleista on Crawfordin omia sävellyksiä. Lisäksi mukana on Porgy and Bessistä tuttu "It Ain't Necessarily So".
Levy-yhtiö on Dobre Records. Äänittäjänä on toiminut Don Snyder. Kannen suunnittelusta on vastannut Grace Lawrence. Takakannen valokuvan Ray Crawfordista puoliakustisine Gibson-kitaroineen on ottanut Bela Keresztes-Fischer. Levyjen jakelija on ollut Ray Lawrence Ltd., Studio City, Kalifornia.
Ray Crawford (muusikko)
Ray Crawford (7. helmikuuta 1924 Pittsburgh, Pennsylvania – 30. joulukuuta 1997 Pittsburgh, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen jazz-muusikko ja säveltäjä.
Crawford soitti aluksi tenorisaksofoni ja klarinetti, ja hännen varhainen soittokumppaninsä oli Art Blakey. Vuodesta 1941 lähtien Crawford soitti kaksi vuotta Fletcher Hendersonin yhtyeessä. Hän sairastui tuberkuloosiin ja joutui vaihtamaan puhallinsoittimet kitaraan.
Kitaristina häntä on verrattu muun muassa Wes Montgomeryyn. ja Grant Greeniin Melody Maker -lehden musiikkikriitikko Richard Williams on nimennyt Crawfordin suosikikseen jazz-kitaristeista.
Vuosina 1949–1955 Crawford oli mukana Ahmad Jamalin yhtyeissä. Hänellä oli tuolloin omaperäinen perkussiivinen soittotyyli, joka sai kitaran kuulostamaan bongorummuilta. Herb Ellis sai vaikutteita tyylistä. Vuonna 1959 Crawford oli mukana Gil Evansin albumilla "Great Jazz Standards" ja 1961 ilmestyneellä Evansin albumilla "Out of the Cool", jossa hänen panoksensa oli huomattava muun muassa kappaleella ”La Nevada”.
Helmikuussa 1961 Crawford oli New Yorkissa Nola Penthouse -studioilla äänittämässä sooloalbumia Candid Recordsille. Sessiossa olivat mukana Johnny Coles (trumpetti), Cecil Payne (baritonisaksofoni), Junior Mance (piano), Ben Tucker (basso) ja Frankie Dunlop (rummut). Albumi jäi kuitenkin julkaisematta levy-yhtiön kaaduttua ja tultua myydyksi Barnaby-yhtiölle. Vuonna 1978 sessiosta ilmestyi japanilaisena painoksena albumi "I Know Press" (Candid SMJ-6196), joka sisältää nimikappaleen lisäksi sävellykset ”Smoove Groove”, ”Miss April”, ”Impossible” ja ”The Compendium Suite”. Kaikki kappaleet on merkitty Crawfordin nimiin. Tuottajana Candidilla oli tunnettu jazz-vaikuttaja Nat Hentoff. Sessiosta on ilmestynyt myös albumi nimeltä "Smooth Groove".
1960-luvulla Crawford asettui Los Angelesiin ja toimi muun muassa kitaransoiton opettajana. Crawford oli satunnaisesti mukana Jimmy Smithin albumeilla ja kiertueilla vuodesta 1958 1980-luvulle. Muita yhteistyökumppaneita olivat Curtis Amy ja Sonny Criss sekä Lou Rawls, Richard ”Groove” Holmes ja Ray Charles.
Vuonna 1978 Crawfordilta ilmestyi sooloalbumi "One Step at a Time". Samana vuonna hän oli mukana Tom Waitsin albumilla "Blue Valentine", missä soitti sähkökitaraa kappaleilla ”Romeo Is Bleeding”, ”Wrong Side of the Road” ja ”Blue Valentines”. Vuonna 2003 ilmestyi postuumististi albumi "Doubletimes".
Bianca Knight
Bianca Knight (s. 2. tammikuuta 1989 Jackson, Mississippi) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Knight voitti Marrakechin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2005 kultaa 100 metrillä ajalla 11,38 ja hopeaa 200 metrillä ajalla 23,33. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuden 200 metrillä São Paulossa 2007 ajalla 23,17. Hän voitti NCAA:n sisäratojen mestaruuden 200 metrillä Fayettevillessä 2008 nuorten maailmanennätysajalla 22,40.
Knight juoksi avausosuuden Yhdysvaltojen joukkueessa, joka voitti maailmanmestaruuden 4 × 100 metrin viestissä Daegussa 2011. Lontoon olympialaisissa 2012 hän juoksi kolmennen osuuden Yhdysvaltojen voittaessa kultaa maailmanennätysajalla 40,82.
Sevastopol (1895)
Sevastopol () oli vuonna 1899 valmistunut ja seuraavan vuoden alussa palvelukseen otettu Venäjän keisarikunnan laivaston Petropavlovsk-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva. Miehistö upotti aluksensa 2. tammikuuta 1905 Port Arthurin kukistuessa estääkseen sen joutumisen Japanille.
Alus tilattiin Amiraliteetin uudelta telakalta Pietarista ja sen köli laskettiin 19. toukokuuta 1892. Alus laskettiin vesille 1. kesäkuuta 1895 ja se valmistui 1999 ja se otettiin palvelukseen vuoden 1900 alussa.
"Sevastopol" määrättiin sisaraluksineen Port Arthuriin sijoitettuun Venäjän Tyynenmeren laivaston 1. laivueeseen. Alukselle asennettiin syyskuussa 1900 Popov-radio, jolloin siitä tuli sisaraluksensa "Poltavan" kanssa ensimmäiset radioilla varustetut taistelulaivat Venäjän laivastossa. Alus lähti Port Arthutiin, jonne se saapui 13. huhtikuuta 1901. Alueen rauhantilan vuoksi alus makasi pääosan ajasta satamassa.
Helmikuun alussa 1904 keisarillisen Japanin laivasto teki yllätyshyökkäykseen Port Arthuriin, jolloin "Sevastopoliin" osui yksi joko kuuden tai kahdeksan tuuman kranaatti haavoittaen kahta miehistönjäsentä. Alus avasi tulen saamatta osumia hyökkääjiin. "Peresvet" törmäsi 26. maaliskuuta 1904 aluksen perään vaurioittaen potkureita. Laivaston yrittäessä 23. kesäkuuta ulosmurtautumista alus osui miinaan, jolloin yksitoista miehistönjäsentä sai surmansa ja alus sai suuren vuodon. Se kykeni jatkamaan matkaansa satamaan. Aluksen korjaaminen kesti kuusi viikkoa, jonka aikana syttyi kahden miehistönjäsenen hengen ja 28 loukkaantuneen vaatinut tulipalo.
Japanin 3. armeijan hyökättyä 9. elokuuta ulkovarustuksia vastaan. Laivasto pyrki murtmaan saartorenkaan, jonka seurauksena käytiin Keltaisenmeren taistelu. Taistelussa "Sevastopoliin" osui useita kranaatteja. Taistelun jälkeen alus palasi laivaston mukana Port Arthuriin, jossa se osallistui tykistöllään Port Arthuria piirittäneiden japanilaisjoukkojen torjuntaan.
Keisarillisen Japanin laivasto teki 18. joulukuuta torpedohyökkäyksen satamaan, jolloin "Sevastopoliin" osui neljä torpedoa. Kolme räjähti torpedoverkossa ja neljäs propelleissa. Vaurioituneenakin alus upotti kaksi hyökkääjistä ja vaurioitti kuutta muuta. Alusta vastaan lähetetty japanilaisristeilijä tuhoutui osuttuaan miinaan sataman suulla.
Port Arthurin antautuessa alus upotettiin toisen puolen pohjaluukut avaamalla viidenkymmenenviiden metrin syvyyteen. Aluksenpäällikkö von Essen palkittiin aluksen upottamisesta Pyhän Yrjön ristillä. "Sevastopol" oli ainoa satamaan upotetuista taistelulaivoista, jota japanilaiset eivät nostaneet ja liittäneet laivastoonsa.
Admiral Ušakov -luokka
Admiral Ušakov -luokka oli Venäjän keisarikunnan laivaston kolmen aluksen muodostama rannikkopanssarilaivaluokka. Luokan alukset valmistettiin vuosina 1892-1899 Itämeren alueen telakoilla ja viimeinen niistä oli palveluksessa aina vuoteen 1928 saakka.
Kaj Blomqvist
Kaj Blomqvist (s. 1939) on suomalainen muotoilija, joka on suunnitellut muun muassa lasi- ja hopeaesineitä. Blomqvist on toiminut muotoilijana muun muassa Kumelan lasitehtaalla. Inspiraationa hänellä oli muun muassa Suomen puhdas luonto, erityisesti Etelä-Suomen saariston karut kalliomaisemat, sekä muu saariston luonto. Harvinaisemmat valupronssityöt, joita on valmistettu käsityönä pieniä sarjoja, ovat keräilijöiden keskuudessa Kaj Blomqvistin töistä tavoitelluimpia harvinaisuutensa vuoksi. Muun muassa Lohjan Pyhän Laurin kirkossa on tällainen suuri valupronssimalja kastemaljana.
Blomqvist on myös suunnitellut hopeaesineitä Kultakeskukselle.
Noemi Zbären
Noemi Zbären (s. 12. maaliskuuta 1994 Langnau im Emmental) on sveitsiläinen yleisurheilija, joka kilpailee 100 metrin aitajuoksussa.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 Zbären saavutti hopeaa. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 hän saavutti niin ikään hopeaa juostuaan ajan 13,42 sekuntia. Lontoon olympialaisissa 2012 Zbären jäi alkueriin ajalla 13,33.
Zbären voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Rietissä 2013 ajalla 13,17. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui alkuerissä. Hän karsiutui välierissä 100 metrin aitajuoksussa Zürichin EM-kilpailuissa 2014 ja 60 metrin aitajuoksussa Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015.
Zbären voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Tallinnassa 2015 ennätyksellään 12,71. Lisäksi hän kuului pronssia saaneeseen Sveitsin joukkueeseen 4 × 100 metrin viestissä. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 100 metrin aitajuoksussa kuudenneksi ajalla 12,95.
60 metrin aidat hän on juossut aikaan 8,11 sekuntia Prahassa maaliskuussa 2015.
Oulun Rotuaarin Pallo
Oulun Rotuaarin Pallo (lyh. ORPa) on vuonna 2004 perustettu oululainen urheiluseura, jolla on toimintaa jalkapallossa ja jääkiekossa. Seura perustettiin nimellä Oulun Palloseura Juniorit, mutta siirtyi nykyisen nimen käyttämiseen vuonna 2013.
Seuran miesten jalkapallojoukkue nousi Suomen kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Kakkoseen kaudeksi 2013. Joukkue sijoittui kaudella 2012 Pohjois-Suomen Kolmosessa toiseksi Tervareiden jälkeen ja sai paikan Kakkoseen täydennysmenettelyn kautta FC Santa Clausin tehtyä konkurssin.
Vuosina 2009–2013 seuralla oli myös nyrkkeilyjaosto.
Mapusaurus
Mapusaurus (nimen merkitys: ”maalisko”) on sukupuuttoon kuollut suurikokoinen karnosaurisuku, joka eli myöhäisliitukaudella noin 97–93,5 miljoonaa vuotta sitten Etelä-Amerikassa. Se kuului Carcharodontosauridae-heimoon ja oli läheistä sukua "Giganotosaurukselle". "Mapusaurus" oli yksi suurimmista petodinosauruksista.
"Mapusaurus" nimettiin Rose Letwinin mukaan, joka sponsoroi fossiilien etsimisretkeä, jolla "Mapusaurus roseae" löydettiin. "Mapusaurus" oli noin 10,2 metriä pitkä, 3–4 metriä korkea ja noin kolmen tonnin painoinen. Se oli lihansyöjä. "Mapusauruksen" eturaajat olivat yhtä pienet kuin "Tyrannosaurus rexillä", ja ne olivat hyödyttömiä. "Mapusaurus" saattoi saalistaa pienissä ryhmissä kuten leijonat. Ruokalistalla olivat erilaiset sauropodit, kuten "Saltasaurus" ja "Argentinosaurus".
Ditsosilpiini
Ditsosilpiini tai MK801 on dissosiatiivinen anestesialääke ja gluatamaattireseptoreiden agonisti. Sitä käytetään useimmin eläinlääketieteessä nukutuslääkkeenä, ja koska se voi aiheuttaa epämiellyttäviä haittavaikutuksia, sitä ei juuri käytetä ihmisiin. Pitkäaikainen käyttö on myös aiheuttanut laboratoriokokeissa rotilla Olneyn leesioita aivoissa.
Ditsosilpiini on dissosiatiivi, ja sen tavallinen annostus on 50-100 mikrogrammaa, ja yliannostusriski on suuri. Monet sitä käyttäneet ovat kuvanneet vaikutuksia epämiellyttäviksi ja voimakkaiksi verrattuna muihin dissosiatiiveihin, kuten esimerkiksi PCP:hen tai ketamiiniin.
Ditsosilpiini vaikuttaa myös huomattavasti pidemmän aikaa verrattuna muihin dissosiatiiveihin.
Silosimput
Silosimput (Anoplopomatidae) on simppukaloihin kuuluva kalaheimo, joka esiintyy Tyynenmeren pohjoisosissa.
Silosimppujen heimossa on nykyisin vain kaksi lajia, jotka kuuluvat eri sukuihin: silosimppu ("Anoplopoma fimbria") ja isosilosimppu ("Erilepis zonifer"). Ne ovat litteähköjä ja pitkänomaisia kaloja. Isosilosimppu voi kasvaa 180 cm pitkäksi ja silosimppukin metrin mittaan. Silosimppulajien päässä ei ole monille muille simppukalaheimoille tyypillisiä piikkejä. Tyypillisiä piirteitä ovat kaksi selkäevää, pienet suomut ja hampaat. Silosimpuilla ei ole uimarakkoa. Fossiiliaineistossa varhaisimmat silosimppujen heimoon luetut kalat on ajoitettu mioseenikaudelle.
Silosimppulajeja tavataan Tyynenmeren pohjoisosista alueelta, joka ulottuu Japanista Beringinmeren kautta Alaskaan ja etelään Kaliforniaan asti. Ne elävät tyypillisesti lähellä mutapohjaa. Silosimppuejn ravintoa ovat äyriäiset, mustekalat, kalat ja madot. Silosimppulajit ovat taloudellisestikin merkittäviä ruokakaloja ja niitä myydään erityisesti savustettuna.
Vindelnin kirkko
Vindelnin kirkko () on Ruotsissa Vindelnin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1901 ja kirkko vihittiin käyttöön Lucian päivänä 1903. Suunnitelmat teki Uumajan kaupunginarkkitehti Fredrik Olaus Lindström uusgoottilaiseen tyyliin. Kirkon sokkeli on graniittia ja seinät punaista tiiltä, mutta katto tehtiin kustannussyistä puusta.