Korruptio Suomessa
Korruptio Suomessa on toimivallan eli päätösvallan väärinkäyttöä, jonka tavoitteena on, että henkilö tai ryhmä saavuttaa edun, joihin heillä ei ole oikeutta. Esimerkiksi vastuullisessa asemassa oleva henkilö, kuten viranhaltija tai poliitikko, lahjotaan antamaan lahjojalle etua säännösten vastaisesti.
Suomen ongelmana korruptioon liittyen on pidetty esimerkiksi tuttavaverkostoja ja vaalirahoituksen avoimuuden puutetta. Vuonna 2008 alkaneen vaalirahoituskohun myötä vaalirahoituslainsäädäntöä uusittin.
Kuntien ja valtion tekemiä ostoja on syytetty siitä, että niiltä hankintoja haluavat edistävät onnistumistaan tarjoamalla etuja, joita voi todistajien ja todisteiden puutteessa olla vaikea osoittaa, koska yritysten edustuskulut eivät ole julkisia.
Eläkeviroilla palkitseminen on korruptiota.Tällöin henkilö palkitaan julkisen palveluksen aikaisesta uskollisuudesta yksityistä toimijaa kohtaan nimityksellä yksityiseen toimeen. Virkatoiminnasta yksityiselle sektorille siirtymiseen on esitetty eläkevirkojen jakamista estäviä korvauksettomia aikoja.
Korruptiota vastustavan saksalaisen Transparency International -järjestön korruptioindeksin mukaan Suomi on yksi maailman vähiten korruptoituneita maita. Sen mukaan vuonna 2015 Suomen julkinen sektori (kunnat ja valtio) olivat Tanskan jälkeen maailman toiseksi vähiten korruptoituituneita. Vuonna 2016 Suomi sai 90 pistettä, seuraavana vuonna 89 ja vuonna 2018 maa sai 85. pistettä (jaettu 3. sija). Sijoituksen huonontuminen johtuu Transparency Internationalin mukaan siitä, että kuntien ja valtion etuja ei eroteta enää yhtä hyvin yksityisten tahojen eduista. Viranhaltijat eivät aina suostu jääväämään itseään päätöksenteosta, joka voi koskettaa myös heitä itseään.
Virka-aseman väärinkäyttöä, törkeää virka-aseman väärinkäyttöä tai virkasalaisuuden rikkomista koskevia rikosilmoituksia tehdään vuodessa noin 100 kappaletta. Lahjusrikoksista tehtiin Suomessa 2000-luvulla keskimäärin 10 rikosilmoitusta vuodessa. Määrä on kuitenkin kasvanut.
Korruption määrittely ja arvioiminen on hankalaa, sillä esimerkiksi suoraa lahjontaa esiintyy vähän. Esimerkiksi vuonna 2008 rangaistuksia tuomittiin 10 jutussa. Valtionsyyttäjä Jukka Rappen mukaan yrittäjyyteen liittyvää lahjontaa ei aina tilastoida, vaan tilastoihin kirjataan vain rikosvyyhdin päärikosnimike.
Valtiontalouden tarkastusvirastoon tulee vuosittain noin 25–35 ilmoitusta valtion omaisuuden tai varojen väärinkäytöksistä.
Vuoden 2008 lopussa Suomen kansainvälisiin sopimuksiin sisältyi: Heinäkuusta 2006 alkaen korruptio ei ole ollut Suomessa asianomistajarikos, ja siitä lähtien kuka tahansa on voinut tehdä tutkintapyynnön poliisille. Myös virallinen syyttäjä voi oma-aloitteisesti käynnistää lahjontatutkimuksen.
Suomessa ei ole minkäänlaista lainsäädäntöä tai lain suojaa niille, jotka kertovat eteenpäin salassa pidettäviä tietoja väärinkäytöksistä. Euroopan komissio suunnittelee lainsäädäntöaloitetta, joka helpottaisi tietojen kertomista ja suojelisi ilmiantajia kostolta.
Vuonna 2016 talousjärjestö OECD moitti Suomea siitä, että Suomi ei tarjoa riittävää suojaa ihmisille, jotka ilmiantavat sen, että joku on lahjonut ulkomaalaisia viranomaisia.
Transparency Internationalin maailmanlaajuisessa tutkimuksessa haastateltiin 1 244 suomalaista elokuussa 2006. Vastanneista 18 % uskoi, etteivät poliitikot taistele lainkaan korruptiota vastaan. Lisäksi 23 % uskoi, ettei taistelu ole tehokasta. 29 % ei ottanut kantaa. Neljäsosa suomalaisista piti poliittisen johdon taistelua korruptiota vastaan onnistuneena tai erittäin onnistuneena. Maailmanlaajuinen keskiarvo onnistumisen suhteen oli 22 prosenttia; toisaalta 31 prosenttia kaikista vastanneista katsoi, ettei poliittinen johto taistele korruptiota vastaan tai että se suorastaan rohkaisee siihen. 10 % suomalaisista piti oikeusjärjestelmää korruptoituneena, mikä on alhaisempi kuin monissa suurimmissa maissa. Suomen ulkoministeriö rahoitti tutkimusta yli 500 000 eurolla.
Vuonna 2008 Euroopan komissio julkaisi raportin eurooppalaisten asenteista korruptioon. Sen mukaan 25 % suomalaisista piti korruptiota ongelmana Suomessa, mikä oli Tanskan jälkeen (22 %) Euroopan alhaisin lukema.
Marraskuussa 2008 tehdyssä kyselyssä suomalaisten luottamus hallituksen korruptiovastaisten toimien onnistumiseen oli noussut: vastanneista 40 % piti Vanhasen II hallituksen korruptionvastaisia toimia tehottomina, 39 % tehokkaina, 20 % ei ottanut kantaa.
Suuria kohujuttuja ovat olleet Metrojupakka sekä rakennusurakointijuttu Noppa-juttu.
1970–80-luvuilla poliittiset puolueet tai niiden jäsenet ovat sekaantuneet tai liitetty mm. Salora-juttuun (mm. Bror Wahlroos, RKP) ja Helsingin Metrojupakkaan (mm. metrojuna tilattiin ilman tarjouskilpailua, Teuvo Aura (kok.) ylitti valtuutensa). 1980-luvulla Kokoomus laittoi vaalikuluja verovähennyksiin. Myös vuonna 1979 rakennusvirastoon liittyvien mainoskulujen määrä oli hämärä.
Poliittisten nuorisojärjestöjen on väitetty ilmoittaneen jäsenmääränsä isommaksi, koska se nostaa niiden vastaanottaman valtion tuen määrää.