Irakin hyökkäys Iraniin vuonna 1980
Irakin hyökkäys Iraniin vuonna 1980 oli Irakin diktaattori Saddam Husseinin määräämä tunkeutuminen Iraniin syyskuussa vuonna 1980. Tämä aloitti kahdeksanvuotisen Irakin–Iranin sodan. Irak pyrki hyökkäyksellään valtamaan Shatt al-Arabin vesiväylän ja Khūzestānin öljykenttiä. Irakilaisten tarkoitus oli kaapata nämä alueet itselleen, ja sitten solmia rauha Teheranin kanssa. Irakin hyökkäys eteni alussa hyvin, mutta irakilaisten yllätykseksi vastarinta sitkistyi melko pian.
Irakin tarkoituksena oli Khūzestānin valtaaminen nopealla hyökkäyksellä.
Irakin armeijassa oli 200 000 sotilasta, jotka oli järjestetty 12 divisioonaan ja lisäksi pienempiin erillisiin yksiköihin. Irakilla oli lisäksi 2 650 panssaria ja 332 lentokonetta.
Irak ei kuitenkaan voinut käyttää koko sotilaallista voimaansa hyökkäykseen, sillä sen joukkoja tarvittiin myös toisaallakin. Joukkoja sitoi muun muassa pääkaupungin puolustaminen mahdollista vallankaappausta vastaan. Yksiköitä oli oltava puolustamassa öljykenttiä vihollismaa Syyrian mahdollista hyökkäystä ja kurdien sissitoimintaa vastaan. Kaikkiaan tämän arvioidaan sitoneen viisi divisioonaa.
Khūzestānia vastaan pystyttiin käyttämään vain viiden panssaroidun divisioonan verran joukkoja. Jälkikäteen on irakilaisia arvosteltu niin pienen joukkomäärän käytöstä, mutta vuoden 1980 tieverkosto mahdollisti vain 5–6 divisioonan siirron.
Irakin tavoite oli vallata Khorramshahr ja Abadan etelässä sekä Ahvāz ja Dezful. Suunnitelma rajoittui Khūzestānin valtaamiseen, sillä irakilaiset eivät pitäneet järkevänä hyökätä Teheraniin, joka oli pitkän matkan päässä vuorten ja kolmen divisioonan suojaamana. Iranilla oli ylivoima suhteessa 5:1 Khūzestānin alueella.
Irak hyökkäsi Iraniin 22. syyskuuta 1980. Virallisesti Irak tavoitteli vain kymmenen kilometrin levyistä vyöhykettä mutta tavoite oli kauempana. Sodan alkuvaiheessa irakilaiset etenivät nopeasti leveällä rintamalla, mutta eivät loppujen lopuksi merkittävän pitkälle Iraniin. Irakilaisten salamasota onnistui, koska Iranin vallankumouskaartit (Pasdaran) olivat heikosti aseistettuja ja hajanaisia.
Sodan kolmena ensimmäisenä päivänä Irakin ilmavoimat hyökkäsivät moniin Iranin lentotukikohtiin, tutka-asemiin ja armeijan varastoihin onnistumatta kuitenkaan tuhoamaan lentokoneita, vaikka aiheuttivatkin lentokentille vähäisiä vaurioita. Koneiden miehistöt tekivät virheitä, neuvostoliittolainen tekniikka ei toiminutkaan ja niin edelleen. Koneet pommittivat myös Tabrizin öljykaupunkia ja Shatt al-Arabin öljykentät syttyivät tuleen. Iran kykeni pian omiin ilmahyökkäyksiin, joiden voima yllätti irakilaiset.
Mehran, Qasr-e-Shirin ja Bakhtaran vallattiin vuoristoisella pohjoisella ja keskisellä rintamalla.
Hyökkäyksen pääpainopiste oli etelässä, jossa Irakin joukot etenivät aluksi 80 kilometriä muutamana ensimmäisenä sotapäivänä. Hyökkäys oli jakautunut kahteen kärkeen, joista toinen lähti Al Amarahista ja toinen Basrasta. Al Amarahin divisioona eteni Dezfulin suuntaan ja Basran divisioona Khorramshahrin ja Abadanin suuntaan.
Irakin joukot etenivät kolmessa viikossa nopeasti, ja Irakin tykistö murskasi vastarinnan voimalla.
Lokakuun alussa irakilaiset pyrkivät valtaamaan Dezfulin, Ahvāzin ja Khorramshahrin mm näitä tykistöllä tulittaen ja ilmasta pommittaen.
11. lokakuuta irakilaiset eristivät Khorramshahrin Ahvāzista.
Dezfulin taistelussa Irakin eteneminen alkoi hidastua, kun Iran sai ilmavoimat tehokkaammin käyttöönsä. Irakilaiset eivät päässeet tunkeutumaan itse kaupunkiin, niin kuin eivät Ahvāziinkaan, vaikka etenivät kaupungin porteille saakka. Tuli esille tapauksia, joissa Irakin armeijan šiiat olivat tulittaneet omia joukkojaan, eivät luultavasti vahingossa.
Iranin laivasto tulitti melko nopeasti sodan alun jälkeen Faon öljyaluetta ja Basraa.
3. marraskuuta 1980 Irakin joukot saavuttivat Adadanin, mutta eivät päässeet itse kaupunkiin, koska paikalla ollut pieni Pasdaran-yksikkö (vallankumouskaarti) taisteli menestyksekkäästi vastaan. Vaikka irakilaiset lopulta saartoivat Abadania kolmelta taholta ja olivat päässeet osaan kaupunkia, kaupunki ei antautunut. Irakilaiset katkaisivat lopulta kaupunkiin vievän päätien, mutta Iranin hallussa olevaa kaupunginosaa huollettiin öisin veneillä.
Irakilaiset onnistuivat 10. marraskuuta yli 6 000 miehen tappioin valtaamaan Khorramshahrin satamakaupungin talo talolta. Taistelussa kuoli kuitenkin iranilaisia luultavasti vielä enemmän. Ensimmäisellä yrityksellä huonosti tuettu hyökkäys oli epäonnistunut, ja irakilaiset kouluttivat kommandot hyökkäämään kaupunkiin. Kun Khorramshahr oli vallattu, sen alueella olevat joukot siirrettiin Abadania kohti. Irakilaiset eivät kuitenkaan valloittaneet Susangerdin kaupunkia, joka on Al Amrahin ja Ahvāzin välissä, vaikka se oli puolustamaton, tämän katsotaan johtuneen tietämättömyydestä ja pelosta.
Irak oli vallannut Khorramshahrin, mutta ei Dezfulia, Abadania ja Ahvāzia. Irakilaiset pitivät nyt hallussaan 45 kilometriä leveää kaistaletta Iranista. Länsimaat povasivat Irakille voittoa muutamassa viikossa.
Irak ei ollut kuitenkaan onnistunut tavoitteissaan ja valloittamaan etelässä Shatt al-Arabin molempia puoliskoja, ja Irak ei näin kyennyt viemään öljyä Shatt al-Arabin kautta koko sodan ajan. Oli alettu huomata, miten Iranin vastarinta oli sitkistymässä, vaikka Iranin joukot oli lyöty hajalle.
Khorramshahrin jälkeen irakilaiset menettivät aloitteen, ja kaivautuivat maahan. Irakilaisten tukemat paikalliset eivät onnistuneet nostamaan kansaa kapinaan Irania vastaan miehitetyillä alueilla, jotta Irakin valloitus olisi varmistettu.
Irakin hyökkäys johon liittyi siviiliuhreja ja ihmisoikeusrikkomuksia Irakin puolelta nostatti Iranissa isänmaallisuuden aallon. Se yhdisti Iranin kansan, joka oli jakautunut kahtia islamilaisessa vallankumouksessa Khomeinin puolustajiin ja vastustajiin. Niinpä siviilien paetessa sota-alueilta sinne saapui vapaaehtoisia taistelijoita.
Lokakuussa 1980 Khūzestāniin alkoi saapua Iranin vakinaisen armeijan joukkoja. Irakilaiset yrittivät vallata Ahvāzin toistamiseen lähtien Hamidista, mutta iranilaiset avasivat tulvaportit ja aiheuttivat vesiaallon, joka poisti pelistä 150 Irakin ajoneuvoa pysäyttäen hyökkäyksen lyhyeen.
Iran vastasi Irakin uhkaan lähettämällä Pasdaran-joukot rintamalle ja rekrytoimalla 100 000 Basij-sotilasta (Kansan armeija, ”20 miljoonan armeija”); Palvelukseen kutsuttiin myös entiset šaahin armeijan upseerit, jotka eivät olleet paenneet maasta tai joita ei oltu teloitettu. Vankeusrangaistuksiin tuomitut vanhaa valtaa edustaneet lentäjät saivat mahdollisuuden puolustaa maataan. Iranin islamilaisen tasavallan ilmavoimat toimivat sodan alun vastaiskuissa menestyksekkäästi. Vaikka iranilaisilla oli vain vähän lentokykyisiä koneita, iranilaiset lentäjät olivat hyvin taitavia ja muun muassa osasivat väistellä hyvin Irakin tutkia sekä ilmatorjuntaa. Iranilaiset kostivat Irakin iskun Abadaniin pommittamalla suurella määrällä lentokoneita Kirkukia, Mosulia, Basraa ja Zubairia.
Rintamalle keskitettiin joulukuuhun 1980 mennessä 200 000 miestä. Iranilaiset tekivät 7. marraskuuta kommandohyökkäyksiä Mina al Bakrin ja Al Fawin terminaaleja vastaan. Iranilaiset hyökkäsivät Irakin pohjoista öljyputkea vastaan pakottaen Syyrian lopettamaan sen käytön. Nämä hyökkäykset vähensivät Iranin öljynviennin noin neljäsosaan.
Iranin vastarinta oli odottamattoman voimakasta, muttei järjestynyttä ja kaikkialla yhtä menestyksekästä.
Pohjoisella ja keskisellä rintamalla irakilaiset etenivät helposti ja nopeasti lyöden maahan hajanaisen Pasdaranin vastarinnan. Keskirintamalla irakilaiset valtasivat Qasr-i-Shrinin ja ajoivat sieltä panssariprikaatin saaden bagdas-teheren-valtatiellä olevan vuorenharjanteen. Etelämpänä irakilaiset valtasivat Mehranin ja Vahidyehin lentokentän. Pohjoisessa irakilaiset valtasivat Panjwinin iranilaisen kurdialueen estäen näin hyökkäykset Sanandajista Suleimanijaan.
Saddam koetti avata 30. syyskuuta 1980 neuvottelut Irakin ehdoilla sodan lopettamiseksi. Irakilaiset väittivät hallitsevansa nyt koko Shatt al-Arabia. Iranilaisten vastaus oli, että heidän laivastonsa saartoi sen Persianlahdelta niin ettei vesiväylää voitu käyttää. Iran päätti jatkaa sotaa, koska iranilaiset ajattelivat Irakin päämääränä olevan iranilaisen islamilaisen valtion tuhoamisen.