hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kari Walden
Kari Risto Walden (s. 1941 Kemi) on suomalainen Los Angelesissa ja Hangossa asuva taidemaalari. Hän herätti huomiota 1980-luvun puolivälissä jättämällä yritysjohtajauransa ja kouluttautumalla yli 40-vuotiaana kuvataiteilijan ammattiin.
Kari Waldenin isoisä oli jalkaväenkenraali, sotaministeri ja Yhtyneiden Paperitehtaiden perustaja Rudolf Walden ja setä vuorineuvos Juuso Walden. Hänen äitinsä oli englantilainen, ja poika kävi Suomessa englantilaisen koulun. Kari Walden valmistui kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta ja toimi opintojensa ohella 1960-luvun puolivälissä Suomen ylioppilaskuntien liiton kansainvälisten asioiden sihteerinä. Hän toimi 1980-luvun alussa ydinvoimayhtiö Teollisuuden Voiman talousjohtajana.
Walden opiskeli Vapaassa taidekoulussa 1981–1983, Taideteollisessa korkeakoulussa 1983–1984 ja valmistui Kuvataideakatemiasta 1988. Yhdysvalloissa hän on opiskellut 1980-luvun loppupuolella kuvataidetta San Francisco Art Institute- ja New Yorkin School of Visual Arts -oppilaitoksissa ja elokuvaa 1990-luvulla New Yorkin Film Academyssä ja Kalifornian yliopiston elokuvaosastolla Los Angelesissa.
Yhdysvalloissa Walden harjoitti 1990-luvun alussa kiinteistösijoittamista New Yorkissa pyrkien saneeraamaan erään SoHon vanhan tekstiilitehtaan ”The Walden House” -toimistohotelliksi ja toisen kiinteistön konferenssi- ja kulttuurikeskukseksi. Hän kuitenkin joutui vaikeuksiin laman ja paikallisen mafian kourissa ja joutui kertomansa mukaan tappouhkausta paetakseen muuttamaan Los Angelesiin. 1990-luvun puolenvälin paikkeilla Walden asui ja työskenteli pari vuotta Pariisissa, kunnes palasi Los Angelesiin. Siellä hän on maalaamisen ohella tehnyt elokuvakäsikirjoituksia ja voittanut kunniamaininnan UCLA:n ja Dreamworks-yhtiön kilpailussa. Hän on myös suunnitellut taidelasia muun muassa Muurlan Lasille vuosina 2007–2011. 1990-luvun loppupuolella hän teki muutamia tv-ohjelmia Yleisradiolle.
Kari Walden asuu osan vuodesta Hangossa.
Jan Långbacka
Jan Långbacka (s. 12. huhtikuuta 1968 Espoo) on suomalainen (suomenruotsalainen) entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan sentteri. Långbackan virallinen kasvattajaseura oli EJK.
Jan Långbacka aloitti aikuisten sarjoissa silloisen Kiekko-Espoon divarijoukkueessa kaudella 1988-1989. Långbacka pelasi kaudella kaikki 44 ottelua ja teki niissä 19 maalia ja 62 tehopistettä, mitkä oikeuttivat joukkueen sisäisessä pistepörssissä toiseen sijaan Petro Koivusen jälkeen. Tämän lisäksi hän pelasi A-junioreiden SM-sarjassa viisi ottelua Kiekko-Espoon riveissä ja toiset viisi ottelua Puolustusvoimien Urheilukoulun joukkueessa. Långbacka pelasi myös A-junioreiden play-offseissa neljä ottelua Kiekko-Espoon joukkueessa.
Seuraavalle kaudelle Långbacka siirtyi Helsingin Jokereiden liiga joukkueeseen kahden vuoden sopimuksella. Ensimmäisellä kaudella Långbacka saalisti 41 pelaamassaan ottelussa 13 maalia ja 21 pistettä. Jälkimmäisellä kaudella rooli oli selkeästi pienempi ja kauden saldoksi jäi vain kaksi maalia ja yhdeksän pistettä. Tämän jälkeen oli aika palata takaisin kasvattaja seuraan pelaamaan I divisioonaa.
Kaudella 1991-1992 Långbacka pelasi Kiekko-Espoon riveissä 39 ottelua ja saalisti niissä 17 maalia ja 50 tehopistettä, mikä riitti sisäisessä pörssissä sijalle 4 Tero Lehterän, Riku Kuusiston ja Mikko Lempiäisen jälkeen. Runkosarjan jälkeen kausi jatkui liigakarsintojen merkeissä, joista joukkue selvitti tiensä SM-liigaan.
Kaudella 1992-1993 Kiekko-Espoo pelasi ensimmäisen kautensa SM-liigassa ja Långbacka toimi joukkueen kapteenina. Hän itse keräsi 46 ottelussa 12 maalia ja 32 pistettä ja istui 24 jäähyminuuttia. Kausi jäi Långbackan liiga uran parhaaksi.
Seuraavalla kaudella Långbacka kykeni loukkaantumisten vuoksi pelaamaan vain 15 ottelussa, joissa tosin kantoi edelleen joukkueen kapteenin C-kirjainta paidassaan. Tehopisteiden muodossa tynkäkausi oli luonnollisesti heikko - vain kahdeksan maalia ja 14 pistettä.
Seuraavalla kaudella Långbacka pelasi kutakuinkin täyden kauden mutta luovutti kauden alla kapteeniuden kokeneelle Hannu Järvenpäälle. Kauden 48 ottelussa Långbacka saalisti 9 maalia ja 24 pistettä ja istui 18 jäähyminuuttia. Kausi jäi Långbackan uran viimeiseksi. Seuraavan kauden alussa hän oli vielä Kiekko-Espoon kokoonpanossa kauden kolmessa ensimmäisessä ottelussa, kunnes päätti lopettaa uransa ja keskittyä muihin aktiviteetteihin.
Business-luokka
Business-luokka () on monissa junissa ja lennoilla tarjottava tasokkaampi matkustusluokka. Hinta on kalliimpi kuin turistiluokassa matkustaessa, mutta hintaan sisältyy yleensä mukavampi istuin, laadukkaampi ruokatarjoilu sekä parempi mahdollisuus työskennellä matkan aikana muun muassa tietokoneella. Finnairilla on ulkomaan reittilennoilla yleensä Business-luokka ja VR:n Pendolinoissa, Intercity- ja Intercity2-junissa on tarjolla Extra-luokka ("ent. Business-luokka").
Club Disco
Club Disco on australialaisen laulajan Dannii Minoguen viides studioalbumi, jonka All Around the World julkaisi 5. marraskuuta 2007 Britanniassa ja 27. toukokuuta 2008 Australiassa.
"Do You Believe Me Now?" ei sisälly Australian versiossa ja "Touch Me Like That" on ensimmäinen kappale.
T-Bone Jumps Again
T-Bone Jumps Again on kokoelma-albumi yhdysvaltalaisen blueskitaristi, laulaja ja lauluntekijä T-Bone Walkerin tuotannosta vuosilta 1942, 1946, 1947 ja n. 1946–1949.
Albumin kappaleet on julkaistu alun perin levymerkeillä Black & White, Comet ja Capitol.
Albumi sisältää mm. Walkerin klassikon "(Call It) Stormy Monday", joka "lienee yksi maailman tunnetuimpia bluessävellyksiä". Aikaisemmin singleillä julkaisemattomia kappaleita ovat "I Wish You Were Mine" ja "Wise Man Blues".
Erään arvion mukaan albumi ajoittuu Walkerin parhaaseen kauteen, ja se oli aikanaan kymmeneen vuoteen paras blues-LP, joka on tuotu Suomeen virallisesti.
Albumi on Charly Recordsin Charly R&B -sarjan julkaisu (Charly CRB 1019). Levy-yhtiön osoite on ollut Charly Records Ltd., 156 / 166 Ilderton Road, London SE 15.
Albumin kappaleet on valinnut Cliff White. Kansitekstit on tehnyt Danny Adler joulukuussa 1980. Hän kertoo tehneensä Walkerin kanssa yhteistyötä Kaliforniassa vuonna 1970.
Albumista on tehty painos myös Italiassa ja sen tunnus on Oxford OX / 3243. Albumin ulkoasusta vastaa HAMISH. Kaikki raidat on lisensoitu Capitol Recordsilta italialaiselle Ariston-musiikkituotannolle.
Sarjassa on julkaistu kaksi jatko-osaa: "Plain Ole Blues" (Charly CRB-1037, 1982) ja "The Natural Blues" (Charly CRB-1057, 1983). Jälkimmäisessä on korjattu ykkösosan asiatiedoissa olevia virheitä.
Kappaleiden yhteyteen on merkitty alkuperäisten singlejulkaisujen tiedot alkuperäisen kansitekstin mukaan ja korjatut tiedot. BW = Black & White, CAP = Capitol Records.Kansiteksteissä on annettu seuraavat tiedot:
Lahtinen &amp; Mantere
Lahtinen & Mantere on suomalaisomisteinen mainostoimisto, joka toimii Turussa ja Helsingissä. Yrityksen toimitusjohtaja on vuodesta 2006 lähtien ollut Sam Hansén. Vuonna 2012 yrityksellä oli 34 kokopäiväistä työntekijää. Sen liikevaihto oli 3,72 miljoonaa euroa ja myyntikate 3,1 miljoonaa euroa. Yrityksellä on ollut korkein AAA-luottoluokitus vuosina 2008–2013.
Vuosina 2005–2017 Lahtinen & Mantere toimi yhteistyössä kansainvälisen Saatchi & Saatchi -mainostoimistoketjun kanssa nimellä "Lahtinen Mantere Saatchi & Saatchi".
Turkulaisen mainostoimisto Lahtinen & Mantere Oy:n perustivat vuonna 1984 Ilpo Mantere ja Alpo Lahtinen. Vuosina 2001–2004 yritys oli osa pörssilistattua Evia-konsernia. Toukokuussa 2005 yritys liittyi kansainväliseen Saatchi & Saatchi -ketjuun, jolloin nimeksi muutettiin Lahtinen Mantere Saatchi & Saatchi. Samana vuonna yritys avasi toimipisteen Turun lisäksi myös Helsinkiin.
Lahtinen Mantere Saatchi & Saatchin palkittuja töitä 2010-luvulta ovat muun muassa Hopeajyvällä ja Hopeahuipulla palkittu Kallen Mätitahnalle tehty ulkomainos "Vastustamatonta leivälle" sekä Golden Drum –kilpailussa ja Vuoden Huipuissa palkittu Toyotan hybridiaiheinen "Onni & Monni" –filmisarja. Aiempia palkittuja töitä ovat muun muassa Silja Linen Bon Voyage –videohistoriikki ja Turun Yliopiston varainkeruukampanja, joka noteerattiin Vuoden paras yhteiskunnallinen kampanja –sarjassa AdProfit 2011-kilpailussa. Toimiston muita asiakkaita ovat muun muassa Vaasan Oy, Orkla Foods Finland Oy, Metsä Group, Cloetta Suomi Oy, Raisio Oyj sekä Novartis Finland Oy.
K. E. Palmén
K. E. (Karl Evert) Palmén (28. tammikuuta 1857 Helsinki – 6. kesäkuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen kutomateollisuuden yritysjohtaja, joka sai vuorineuvoksen ja kunniatohtorin arvot.
Palménin vanhemmat olivat vapaaherra, prokuraattori, professori Johan Philip Palmén ja Adolfina Fredrika Emilia Sallmén. Hänen sisaruksiaan olivat yhteiskunnallinen vaikuttaja Fanny Palmén, eläintieteilijä J. A. Palmén ja historiantutkija, poliitikko E. G. Palmén. Palmén valmistui koneinsinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1879 ja filosofian kandidaatiksi 1881. Hän opiskeli 1881–1883 ulkomailla matematiikkaa ja mekaniikkaa ja tuli viimeksi mainittuna vuonna geometrian opettajaksi Polyteknilliseen opistoon. Opiston vararehtorina hän toimi 1890-1896, minkä jälkeen hän siirtyi teollisuushallituksen teollisuusintendentiksi. 1899 Palménista tuli Forssa-yhtiön isännöitsijä, mitä tehtävää hän hoiti 20 vuotta, 1919 saakka. 1903 Palmén oli perustamassa Puuvillatehtaiden yhtymää ja toimi sen puheenjohtajana 1903–1909 sekä 1921–1932. Jokioisten-Forssan rautatieyhtiön hallituksen puheenjohtaja hän oli 1911–1923. Palmén kuului myös muun muassa Kutomateollisuuden työnantajaliiton, Suomen teollisuusliiton ja Pohjoismaiden Yhdyspankin johtoelimiin ja työskenteli useissa eri opetusta ja liikennettä käsitelleissä komiteoissa. 1886–1895 hän oli "Tekniska Föreningen in Finland" -järjestön sihteeri ja aikakauskirjan toimittaja. Vuorineuvoksen arvo Palménille myönnettiin 1920 ja tekniikan kunniatohtorin arvo 1934. 
Palménin puoliso vuodesta 1883 oli Hilda Octavia Embleton-Samson (k. 1942). Kemisti, professori John Palmén (1884–1952) oli heidän poikansa.
Liège–Bastogne–Liège 2014
Liège–Bastogne–Liège 2014 oli järjestyksessään sadas maantiepyöräilyn Liège–Bastogne–Liège-klassikko. Se käytiin 263 kilometrin reitillä Liègestä Bastognen kautta Ansiin 27. huhtikuuta 2014.
Simon Gerrans voitti kilpailun noustuaan loppuhetkillä voittoon ennen Alejandro Valverdea, Michał Kwiatkowskia ja Giampaolo Carusoa. Edellisvuoden voittaja Daniel Martin menetti mahdollisuutensa kaaduttuaan viimeisessä mutkassa.
Lähteet: Cyclingnews, UCI
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Tuija Lindström
Tuija Lydia Elisabeth Lindström (5. toukokuuta 1950 Kotka – 26. joulukuuta 2017 Tukholma) oli suomalaissyntyinen valokuvaaja, joka asui ja työskenteli Ruotsissa vuodesta 1975. Hän oli Göteborgin yliopiston valokuvakoulun ensimmäinen naispuolinen professori vuosina 1992–2002.
Lindström valmistui valokuvaajaksi Tukholman Konstfack-taideteollisesta korkeakoulusta 1984. Jo opiskeluaikanaan 1982 Lindström sai Moderna Museetin Nuoren lupaavan valokuvaajan palkinnon. Hän teki läpimurtonsa mustavalkoisella valokuvasarjalla "Kvinnorna vid Tjursjön" (1991), jossa tummassa vedessä kelluvat vaaleat naiskehot rinnastuvat kuviin pystyssä seisovista silitysraudoista. Kuvasarja herätti Ruotsissa uudenlaista feminististä keskustelua. Myös Lindströmin nimitys Göteborgiin ensimmäiseksi naisprofessoriksi herätti kohua. Hänen virkakautensa aikana yliopiston valokuvakoulutusta muutettiin käytännön ammatillisesta enemmän tutkimusta painottavaksi uusine maisteriohjelmineen.
1990-luvun puolivälissä Helsingin kaupunki tilasi Lindströmiltä pääkaupunkia esittelevän kuvasarjan, joka pääsi mukaan vuonna 1995 painettuun Helsinkiä esittelevään kirjaan. Teos vedettiin kaupunginvaltuuston päätöksellä kuitenkin melkein heti pois myynnistä ja painos tuhottiin, koska Lindströmin tummien katukuvien sanottiin antavan Helsingistä liian synkän mielikuvan.
Lindström piti lukuisia yksityis- ja ryhmänäyttelyitä ympäri maailmaa. Alkuvuodesta 2014 Suomen valokuvataiteen museo järjesti Tuija Lindströmin töistä laajan takautuvan näyttelyn. Sen yhteydessä julkaistiin valokuvateos "In The Beginning There Was Everything" (Tukholma: Art and Theory Publishing 2014).
Lauri Pelkonen (valtiopäivämies)
Lauri Kustaa Pelkonen (24. huhtikuuta 1825 Tuusniemi – 13. tammikuuta 1877 Juantehdas) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Pelkosen vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Pelkonen ja Kaisa Stiina Still. Pelkonen toimi lautamiehenä ja herastuomarina ja esiintyi vuoden 1860 yleisessä maanviljelyskokouksessa maanviljelijöiden hypoteekkilainan puolesta. Seuraavana vuonna hän johti talonpoikien lähetystöä, joka kävi Venäjän keisarin puheilla Suomen kielen aseman puolesta. Pelkonen oli Tammikuun valiokunnan jäsen ja talonpoikaissäädyn edustaja valtiopäivillä 1863, joilla kuului myös puhemiesneuvostoon. Valtiopäivien avajaisissa pitämässään puheessa hän esitti talonpoikaisäädyn pöytäkirjojen pitämistä myös suomeksi, mikä ehdotus toteutui. Hän teki myös anomuksen apurahan myöntämiseksi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralle. Pelkosen useilla eri paikkakunnilla yhdessä veljiensä kanssa omistamat maatilat ajautuivat 1860-luvun katovuosina vaikeuksiin ja hän menetti omaisuutensa. Loppuvuotensa Pelkonen toimi sahanhoitajana.
Pelkosen puoliso vuodesta 1843 oli Katri Pitkänen (k. 1884).
La Flèche Wallonne 2014
La Flèche Wallonne 2014 oli järjestyksessään 78. maantiepyöräilyn La Flèche Wallonne -klassikko. Se käytiin 199 kilometrin reitillä Bastogne–Mur de Huy 23. huhtikuuta 2014. Kilpailu kuului UCI World Touriin 2014.
Alejandro Valverde voitti kilpailun karattuaan Daniel Martinilta ja Michał Kwiatkowskilta noin 200 metriä ennen maalia Mur de Huyn nousussa. Hän voitti La Flèche Wallonnen myös 2006.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cyclingnews, UCI
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Miklos Gaál
Miklos Gaál (s. 1974 Espoo) on suomalainen valokuvaaja, joka asuu ja työskentelee Amsterdamissa. Hän tuli tunnetuksi 2000-luvun alun kuvillaan, joissa terävyysalueen ja perspektiivin käsittely saavat aikaan pienoismallimaisen tai lavastusmaisen vaikutelman.
Gaál oppi kamerankäsittelyä ensin isänsä vanhalla vuoden 1961 Nikonilla perheen Afrikan-matkalla. Gaáliin teki vaikutuksen erityisesti Veli Granön antama opetus Taideteollisessa korkeakoulussa, jossa Gaál opiskeli aluksi graafista suunnittelua ja suoritti sitten maisteritutkinnon valokuvauksessa. Gaál on opiskellut myös Porvoossa, Göteborgin yliopistossa ja Rijksakademie van Beeldende Kunsten -oppilaitoksessa Alankomaissa.
Fredrik Josef Pipping
Fredrik Josef Pipping (15. toukokuuta 1823 Turku – 24. helmikuuta 1885 Pau, Ranska) oli suomalainen laki- ja valtiopäivämies.
Pippingin vanhemmat olivat senaattori Fredrik Wilhelm Pipping ja Engla Christina Florin. Lääkäri, professorin arvonimen saanut Joachim Wilhelm Pipping (1818–1858) oli hänen veljensä. Pipping tuli hovioikeuden auskultantiksi 1844 ja palveli vuodesta 1846 senaatissa, missä hänet nimitettiin kansliatoimikunnan protokollasihteeriksi. 1865 hän kuitenkin erosi tehtävästä keskittyäkseen kokonaan asianajajan toimeen. Pipping toimi porvarissäädyn edustajana valtiopäivillä 1863, 1867, 1872, 1877 ja 1882. Vuonna 1872 hän toimi merilakivaliokunnan ja 1877 talousvaliokunnan puheenjohtajana. Pipping valittiin 1875 Helsingin kaupunginvaltuuston ensimmäiseksi puheenjohtajaksi, mutta hän kieltäytyi tehtävästä.
Pipping kuoli naimattomana.
Loketon onkalo
Loketon onkalo on Puumalassa Pistohiekan alueella sijaitseva 10–13 metriä syvä ja 70 metriä pitkä kalliorotko. Noin pari metriä leveän rotkon pohjalla kasvaa muun muassa saniaisia ja siellä kulkee polku.
Koiravuoren kirkko
Koiravuoren kirkko on Anttolassa Vuorijärven kaakkoisrannalla sijaitseva onkalomainen luolamuodostelma.
1-nitronaftaleeni
1-nitronaftaleeni (CHNO) on naftaleeniin nitrattu johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa väriaineita.
1-nitronaftaleeni on huoneenlämpötilassa ulkomuodoltaan vaaleankeltaisia kiteitä. Yhdiste sublimoituu helposti noin 30–50 °C:n lämpötilassa ennen sulamistaan. 1-nitronaftaleeni on veteen liukenematon, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin ja bentseeniin.
1-nitronaftaleeni reagoi halogeenien kanssa, jolloin halogeeniatomi liittyy joko 5- tai 8-asemassa sijaitsevaan hiiliatomiin. Sulfonointi tapahtuu tyypillisesti 5-asemaan. Aine voidaan pelkistää 1-naftyyliamiiniksi raudan avulla suolahappoliuoksessa. Käyttämällä heikompia pelkistimiä voidaan 1-nitronaftaleeni pelkistää atso- tai hydratsojohdannaiseksi.
1-nitronaftaleeni on myrkyllistä ja ärsyttää voimakkaasti ihoa ja silmiä. Aine on lakrymaattori eli aiheuttaa kyynelten muodostumista.
Tyypillisin tapa valmistaa 1-nitronaftaleenia on naftaleenin nitraus nitraushapon eli väkevien typpi- ja rikkihappojen seoksella 40–50 °C:n lämpötilassa. Yhdiste on reaktion päätuote ja sivutuotteina voi muodostua 2-nitronaftaleenia sekä seos dinitronaftaleenin isomeereja. 1-nitronaftaleenin valmistamista fotokemiallisesti naftaleenista ja tetranitrometaanista on myös tutkittu.
Suurin osa valmistetusta 1-nitronaftaleenista pelkistetään 1-naftyyliamiiniksi. Yhdisteestä voidaan valmistaa myös dinitronaftaleeni- ja sulfonihappojohdannaisia, joita voidaan käyttää väriteollisuudessa väriaineiden valmistukseen. Aikaisemmin ainetta on käytetty myös öljyissä lisäaineena ja räjähdysaineseoksissa.
Sinimäe
Sinimäe on pienkauppala () Narva-Jõesuun kaupungissa Itä-Virumaan maakunnassa Koillis-Virossa. Sinimäe toimi Vaivaran kuntakeskuksena vuoteen 2017, jolloin Vaivarasta tuli osa Narva-Jõesuuta.
Sinimäe sijaitsee Narvan ja Tallinnan välisen valtatie 1:n (E20) tien varrella lähellä Narvanlahtea Suomenlahden rannikolla. Narvaan on matkaa 18 kilomeriä.
Alueen pinnanmuodostus on erikoinen Virossa. Mannerjää on nostanut rantatörmän selänteen nykyiselle paikalleen, jolloin syntyi kolme kukkulaa idästä länteen Torni-, Grenaderin- ja Lastenkodinmäki.
Alueen sotahistoria 900 vuotta vanha. Kolmesta viimeisestä sodasta on edelleenkin nähtävissä jälkiä maastossa. Ensimmäisen maailmansodan aikana alueella kulki Tannenbergin-linja. Toisen maailmansodan aikana heinä-elokuussa 1944 käytiin Sinimäkien taistelu.
Saksalaisten muistomerkki on Grenaderinmäessä. Puna-armeijan muistomerkki on hieman etelämpänä. Sinimäessä on alueen sotahistoriaa käsittelevä museo. Taistelupaikka on nykyisin puistoalue, jossa voi tutustua sotahistoriaan polkuja pitkin.
Höganäsin kirkko
Höganäsin kirkko () (myös "Himmelfärdskyrkan" eli "Ylösnousemuksen kirkko") on Ruotsissa Höganäsin kunnan keskustaajama Höganäsissä sijaitseva kirkkorakennus. Se vihittiin käyttöön helatorstaina 1934.
Kalmin tammi
Kalmin tammi on Turussa niin sanotulla Piispantalon tontilla, nykyisen Sibelius-museon lähettyvillä, kasvava suuri tammi, jonka on perimätiedon mukaan istuttanut Turun akatemian ensimmäisenä talousopin professorina toiminut Pehr Kalm. Tutkimuksen perusteella tammi on saanut alkunsa siemenestä noin vuoden 1750 tienoilla ja se on istutettu nykyiselle paikalleen joskus 1760-luvulla. Piispantalon tontilla sijaitsi silloin vuonna 1757 perustettu Turun akatemian kasvitieteellinen puutarha, jota Kalm johti.
Operaatio Polkovodets Rumjantsev
Operaatio Polkovodets Rumjantsev oli toisessa maailmansodassa toinen Neuvostoliiton joukkojen vastahyökkäys Saksan operaatio Zitadellen torjumiseksi. Siihen osallistuivat Neuvostoliiton Voronežin rintaman ja Arorintaman joukot . Operaation tarkoituksena oli vallata takaisin Belgorodin ja Harkovan kaupungit sekä kukistaa Saksan 4. panssariarmeijan ja taisteluosasto Kempfin joukot alueella. Operaatio alkoi 3. elokuuta 1943 ja päättyi Neuvostoliiton voittoon 23. elokuuta 1943. Belgorod vallattiin takaisin Belgorodin taistelussa 14. elokuuta mennessä ja Harkova neljännessä Harkovan taistelussa 23. elokuuta mennessä. Operaation seurauksena saksalaiset vetäytyivät Ukrainan itäosista Dneprin länsipuolelle, mikä johti Toiseen Kiovan taisteluun syksyllä 1943.
Rotomänty
Rotomänty on Lahna­järven kylässä entisen Suomusjärven kunnan alueella Salossa kasvava 18 metriä korkea mänty jonka iäksi on arvioitu noin 200 vuotta. Rotomänty on rauhoitettu ja merkitty karttaan.
Kilpikaarnaa muodostanut mänty on suojeltu vuonna 1959.
Pekka Hyytiäinen
Eino Pekka Juhani Hyytiäinen (1950 – 10. tammikuuta 2008) oli suomalainen elokuvaohjaaja, joka ohjasi kolme pitkää elokuvaa vuosina 1978-1982. Elokuvien teossa hän toimi niin käsikirjoittajana, ohjaajana, näyttelijänä kuin leikkaajana.
Pekka Hyytiäinen liittyi Teekkarien elokuvakerho Montaasiin vuonna 1972 ja toimi sen puheenjohtajana 1976-1977. Opiskelun Teknillisessä Korkeakoulussa hän oli aloittanut vuonna 1969, mutta huomasi olevansa väärällä alalla jo ensimmäisenä opiskeluvuotena ja elätti itseään työssä käymällä. Hän toimi useita vuosia Otaniemen uimahallin hoitajana 70- ja 80-lukujen vaihteessa. 1980-luvulla Hyytiäinen opiskeli psykologiaa Helsingin yliopistossa. Elokuvan tekemisen aloittamisessä häntä tuki kerhon järjestämä kaitafilmikurssi. Kipinän elokuvan tekemiseen hän kertoo saaneensa Ernest Lindgrenin "Art of the Film"-kirjasta. Taiteellisena ja innokkaana persoonana Hyytiäinen sai käyntiin Montaasissa laajempaa elokuvien tekemistä pelkän filmien esittämiseen keskittyvän elokuvakerhotoiminnan lisäksi. Kerholle esitystoiminta oli hyvin kannattavaa ja se pystyi tukemaan ja tarjoamaan välineitä elokuvien tekemiseen. Hyytiäisen aktiivina kerhovuosina syntyivät elokuvat "Komero" ja "Ansa". Kesällä 1976 kuvattu Ansa-elokuva antoi kipinän täyspitkien elokuvien tekoon.
Elokuvakerhon piiristä löytyi elokuvasta innokkaita, joiden kanssa Hyytiäinen perusti Lähikuva Oy:n elokuvien tuottamiseksi vuonna 1978. Lähikuva Oy hankki 16 mm elokuvakameran ja leikkauspöydän. Kustantaakseen omia elokuviaan Lähikuva Oy teki muutamia tilaustöitä. Hyytiäisen kaikki kolme pitkää elokuvaa ovat Lähikuva Oy:n kustantamia.
Maa jota ei ole
Maa jota ei ole () on Edith Södergranin runokokoelma, joka ilmestyi postuumisti 1925. Kokoelma on nimetty yhden siihen sisältyvän runon mukaan. Kokoelman toimitti Elmer Diktonius ja esipuheen siihen laati Hagar Olsson.
Kokoelman suomennos sisältyy Södergranin koottuihin runoihin "Elämäni, kuolemani ja kohtaloni" (Otava, 1994), jonka runojen suomentajat ovat Pentti Saaritsa, Uuno Kailas ja Aale Tynni.
Kokoelman julkaisua edelsi Diktoniuksen ja Olssonin välinen kiista siitä, kenellä on oikeus Södergranin henkiseen perintöön. Diktonius ehdotti Olssonille julkaisemattomien runojen kokoamista kirjeessä, jossa hän ehdotti yhtiön perustamista muiston vaalimiseksi. Yhteistyö päättyi konfliktiin. Välejä kuvastaa Diktoniuksen erääseen kirjeeseen kirjoittama kommentti kokoelman ilmestyttyä:
Olssonin kokoelmaan kirjoittama esipuhe on katsottu olleen alku myöhemmin syntyneelle myytille yksinäisestä, kärsivästä, syrjäänvetäytyvästä Södergranista. Olssonin Södergran-näkemyksen kantava teema on kuolema. Södergranin elämäkerran kirjoittajan Agneta Rahikaisen mukaan tätä vahvistaa kokoelman nimi "Maa jota ei ole".
Agneta Rahikainen arvelee, että Södergran kirjoitti kokoelmaan otetut kaksi viimeistä runoaan ”Maa jota ei ole” ja ”Tulo Haadekseen” vähän ennen kuolemaansa keväällä 1923, sillä tämän äiti Helena Södergran löysi ne vasta tämän kuoleman jälkeen. Vailla päiväystä olevat runot jättävät jäähyväisiä elämälle ja ovat yhdessä ikään kuin tilinpäätös elämälle. Runo ”Maa jota ei ole” on otettu myös karelianismin käyttöön ja Södergran menetetyn kotiseudun, paratiisin, puolestapuhujaksi. Teoksessa "Ny illustrerad svensk litteraturhistoria" julkaistussa Södergran-artikkelissa ruotsalainen kirjallisuushistorioitsija Erik Hjalmar Linder kirjoittaa, että Södergran tuli runon ansiosta tunnetuksi Ruotsissa jo 1920-luvulla. Kokoelman runoa ”Nattlig madonna” Linder pitää nuoruudenrunona.
Kokoelman vastaanotto oli hyvin myönteinen. "Nya Argukseen" kirjoittamassaan arviossa Erik Kihlman piti Södergrania ruotsinkielisen runon romanttisimpana ja syrjäänvetäytyvimpänä temperamenttina, sillä hänen runonsa ovat täynnä prinsessoja, nunnia, mustalaisia, ruumiita käärinliinoissa. Kihlman näki nimirunossa epätavallista loistoa ja voimaa. Olof Enckell oli epävarma suhtautumisessaan kokoelmaan. Runot ovat vaikeaselkoisia ja kummallisia. Häntä miellyttivät eniten tyynet luonnonrunot.
I Tidiga dikter
II (Nimetön)
III Dikter från 1919–1920
IV Sista dikter
Aulikki Plaami
Aulikki Plaami on suomalainen laulaja, meedio ja selvänäkijä, joka aviomiehensä Seppo Plaamin kanssa perusti Yhdysvalloissa Gate of Heaven Chapel -kirkon 1996. Kirkko toimii Suomessa Kaariporttiystävät- ja Kaariportin Kappeli -nimisten yhdistysten kautta.
Plaami sanoo laulavansa transsitilassa jo kuolleiden laulajien äänellä ja tunnettujen kirjailijoiden antamilla lauluteksteillä, kun esittää tunnettujen laulajien kuten Aino Acktén tai Edith Piafin kaltaista musiikkia. Mieslaulajia kuten Elvistä tai Kirkaa kanavoidessaan hän laulaa alarekisterissä. Välijuontojen ajaksi hän muuttuu pieneksi enkelityttö Carmeniksi, terveysasioita neuvovaksi tohtori Fritz Hermanniksi tai kirkkonsa varsinaiseksi henkiseksi johtajaksi, Abbedissa-hahmoksi. Hänen muusikkomiehensä toimii laulujen säestäjänä ja kertoo saavansa sävelmät ”selväkuulona” tai automaattisävellyksinä kuolleilta säveltäjiltä, kuten Chopiniltä tai Sibeliukselta. Plaamit kuitenkin merkitsevät laulujen Teosto-tietoihin tekijöiksi itsensä ja asiantuntijat ihmettelevät, miksei kuolleiden mestarien tyyli ja erikoislaatu ilmene Plaamien sävellyksissä tai sanoituksissa.
Merkonomiksi opiskellut Aulikki Plaami joutui auto-onnettomuuteen 1976 ja tapasi Seppo Plaamin hakiessaan tältä henkiparannusta vammoihinsa. Aulikki Plaami sanoo alkaneensa saada viestejä henkimaailmasta vuonna 1981. Julkiset esiintymiset meediolaulajana hän aloitti 1984. 1990-luvun alussa hän sai hengeltä viestin mahdollisuuksista suuren meren rannalla ja muutti miehensä kanssa eri lähteiden mukaan Luxemburgiin tai Ruotsiin ja Euroopasta edelleen Kaliforniaan 1992 ja Havaijille 1999. Vuonna 1996 he saivat Yhdysvalloissa toimiluvan oman kirkon perustamiseen Kalifornian Newport Beachiin.
Plaamit palasivat Suomeen 2004 ja jatkoivat 1980-luvun loppupuolella aloittamaansa esiintymistoimintaa eri puolilla Eurooppaa.
Fabric
Fabric on lontoolainen yökerho, jonka perustivat Keith Reilly ja Cameron Leslie vuonna 1999. Se on äänestetty useita kertoja maailman parhaiden yökerhojen joukkoon ensimmäiselle ja toiselle sijalle DJ Magazinen vuosittaisessa äänestyksessä. Fabric sijaitsee Islingtonin ja Lontoon Cityn rajalla vastapäätä Smithfieldin lihatoria noin 300 metrin päässä Farringdonin metroasemalta.
Rakennus, jossa Fabric toimii, on peräisin viktoriaaniselta ajalta. Yökerhossa on kolme erillistä salia, joista yhden erikoisuutena on ”bodysonic dancefloor” eli tanssilattia, jonka alla värähtelee 400 bassokaiutinta. Fabric on julkaissut kokoelmalevyjä nimillä "fabric" ja "FabricLive". Levyillä on esiintynyt tunnettuja ja uusia artisteja, kuten Robert Hood albumilla "fabric 39" ja Maya Jane Coles albumilla "fabric 75".
Syyskuussa 2016 Fabricin toimintalupa peruttiin kahden kesän aikana sattuneen huumekuoleman jälkeen. Monet musiikkialan vaikuttajat kritisoivat sulkemiseen johtanutta lupapäätöstä, ja yökerhon toiminnan jatkumiseen tähdännyttä kampanjaa tuki jopa pormestari Sadiq Khan. Marraskuussa Fabricille myönnettiin jatkolupa, mikäli valvontaa tiukennettaisiin huomattavasti. Yökerho avattiin uudelleen 2017.
Undo
Undo on ruotsalaisen laulajan Sanna Nielsenin power pop-balladi, jolla hän edusti Ruotsia vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa. Nielsen voitti Melodifestivalenin 8. maaliskuuta 2014, osallistuttuaan siihen useina aiempinakin vuosina.
Nielsen pääsi 6. toukokuuta pidetyssä ensimmäisessä semifinaalissa Eurovision laulukilpailun finaaliin, joka nähtiin 10. toukokuuta 2014. Finaalissa kappale sijoittui kolmanneksi saatuaan 218 pistettä.
Timo Vakkilainen
Timo Antero Vakkilainen on suomalainen laulaja ja säveltäjä, sanoittaja joka on tehnyt yhden pitkäsoiton Texicalli-levymerkille. Vakkilainen on myös vaikuttanut yhtyeissä Korkkijalka, Dimlights ja Vanha Isäntä.
The Walking Dead (3. tuotantokausi)
Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "The Walking Deadin" kolmas tuotantokausi alkoi 14. lokakuuta 2012 ja päättyi 31. maaliskuuta 2013. Sarja perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Suomessa esitys alkoi 21. lokakuuta 2012 ja päättyi 7. huhtikuuta 2013.
Kausi alkaa kahdeksan kuukautta edellisen kauden päättymisen jälkeen. Selviytyjät ovat selvinneet talven yli ja Lori on viimeisimmillään raskaana. Ryhmä löytää hylätyn vankilarakennuksen, jonne he aikovat asettua, ensiksi he tappavat suuren määrän zombeja eli kulkijoita. Vankilasta löytyy vankeja elossa.
Sillä välin Andrea ja Michonne (nähtiin 2. kauden lopulla) etsivät turvapaikkaa ja päätyvät lopulta salaperäiseen Woodburyyn, jossa asuu myös Darylin kauan kadoksissa ollut veli Merle Dixon.
Tuotantokausi on saanut ylistäviä arvioita. Sillä on Rotten Tomatoes-sivustolla 93 % arvosana 30:sta arviosta ja Metacriticissä 82/100 19 arviosta. Eric Goldman antoi IGN:n sivuilla kaudelle arvosanaksi 8/10.
Kultalähde
Kultalähde on Kiikalassa Hyyppärän harjualueella sijaitseva lähde, jonka on syvyydeltään noin 2-3 metriä, kirkasvetinen ja laajudeltaan muutamia satoja neliömetrejä. Lähteen vedet laskevat luonnontilaiseen "Kultalähteenoja"-nimiseen puroon. Täältä vedet virtaavat edelleen Satakoskenojan kautta Uskelanjoen sivujokeen Hitolanjokeen.
Perimätiedon mukaan Kultalähde olisi ollut aikoinaan uhrilähteenä. Lähteen luona on Kiikalan Komisuon, Saaren (nykyään Kiikalan Pappilan) ja Hidoisenpyölin (nykyisen Lasikylän) kylien vanha rajapaikka.
Lotikonkellari
Lotikonkellari on Marttilan Lotikonmäellä sijaitseva kalliorotko. Rotko on muutamia kymmeniä metrejä pitkä. Alkupäästään rotko on kapea mutta levenee ja syvenee edempänä. Rotkoon kiilautuneet kalliolohkareet muodostavat rotkon loppupäähän pimeän ja ahtaan luolakäytävän jonka mukaan koko rotko on saanut nimensä.
Rotkon kallioseinämissä on nystyröitä ja ristikkokuvioita muoodstavia uurteita. Seinämiin on myös kaiverrettu vuosilukuja, nimikirjaimia ja erilaisia kuvioita.
American Walking Pony
American walking pony (AWP) on uusi ponirotu jota jalostetaan Amerikassa. Se on tunnettu askellajistaan walkki ja rawwe. Sen säkäkorkeus on jaoteltu A- ja Ö-sektioon; A-sektio on säkäkorkeudeltaan 85-120cm, Ö-sektio 121-170cm. Väriltään se on yleensä tuplavoikko, voikko, voikonkirjava tai albiino, sillä on lähes aina heransilmät.
Ponia käytetään niille tarkoitetuissa askellajikilpailuissa sekä ne ovat oivia maastoponeja shetlanninponimaisen vartalonsa ansiosta. Niiden pää muistuttaa huomattavasti arabia. Niiden harja on lähes olematon, ja häntä töpöhäntä kuin shirellä.
Anastasija Vasyljeva
Anastasija Vasyljeva (s. 18. tammikuuta 1992 Harkova) on ukrainalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 129 elokuussa 2014 ja nelinpelissä sijalla 145 lokakuussa 2015. Hän on voittanut urallaan yhdeksän ITF-turnausta kaksinpelissä ja 27 ITF-turnausta nelinpelissä.
Irma Melaja
Irma Melaja (1955 Hyvinkää − 28. syyskuuta 1991 Karkkila) oli suomalainen kuvanveistäjä ja kuvataiteilija. Hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1975–1980 opettajanaan muun muassa kuvanveistäjä Heikki Häiväoja. Melajan töitä oli ensimmäistä kertaa esillä Turussa vuonna 1975.
Melaja erikoistui mitaleihin ja veistoksissa hevosaiheisiin. Hän osallistui muun muassa Valtakunnan näyttelyihin sekä Suomen Taiteilijoiden ja Suomen Mitalitaiteen Killan näyttelyihin. Irma Melajan viimeinen yksityisnäyttely oli Hyvinkäällä 1990. Hän opetti Imatran taidekoulussa 1980-luvulla. Melaja oli erittäin taitava piirtäjä. Veistosten ohella hän piirsi ja maalasi suurikokoisia hevosaiheita. Hänen veistoksiaan ja piirustuksiaan on useissa yksityiskokoelmissa sekä muun muassa Karkkilan, Hyvinkään, Tampereen ja Vantaan kaupunkien kokoelmissa, Suomen Kansallisgalleriassa ja Lapinlahden Taidemuseossa.
Breadmachine
Breadmachine on suomalainen jazzyhtye joka on tehnyt kaksi pitkäsoittoa Texicalli-levymerkille ja sen jälkeen 1 omakustanne CD ja 1 Rosebud oy yhtiölle.
Kitty Foyle
Kitty Foyle (; myös "Kitty Foyle: The Natural History of a Woman") on Sam Woodin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1940. "Kitty Foylen" nimiroolissa on Ginger Rogers, ja muissa rooleissa ovat Dennis Morgan ja James Craig.
"Kitty Foyle" perustuu Christopher Morleyn romaaniin "Kitty Foyle" (1939), jonka pohjalta Dalton Trumbo laati käsikirjoituksen. Ginger Rogers voitti roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar-palkinnon vuonna 1941. "Kitty Foyle" oli lisäksi ehdolla neljään muuhun Oscar-palkintoon, joista yksi oli ehdokkuus parhaasta elokuvasta. Rogersin käyttämästä mekosta syntyi uusi suosittu mekkotyyli, joka nimettiin elokuvan mukaan Kitty Foyle -mekoksi.
"Kitty Foyle" kertoo kauppa-apulaisesta, Kitty Foylesta (Ginger Rogers), jonka pitäisi tehdä mullistavan päätöksen: joko avioitua nuoren tohtorin, Mark Eisenin (James Craig), kanssa tai karata Etelä-Amerikkaan avioliitossa olevan Wyn Straffordin (Dennis Morgan) kanssa. Kun Kitty kamppailee valinnanvaikeutensa kanssa, elokuva palaa takaisin Kittyn menneisyyteen Philadelphiaan. Valitseeko Kitty lopulta Markin vai Wynin?
"Kitty Foylen" tuotanto alkoi 26. elokuuta 1940 ja päättyi 26. lokakuuta 1940. Elokuvan budjettina oli 738 000 dollaria, ja sen tuotantoyhtiönä toimi RKO Radio Pictures.
Katharine Hepburnille oli tarjottu tuotannon alkuvaiheessa nimiroolia, mutta hän kieltäytyi. Tuotantoyhtiö RKO olisi halunnut alun perin William Wylerin ohjaamaan elokuvan, mutta ohjaajaksi tuli Sam Wood.
"Kitty Foyle" sai ensi-iltansa kotimaassaan 27. joulukuuta vuonna 1940, jonka jälkeen New Yorkin ensi-ilta oli 8. tammikuuta seuraavana vuonna. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 29. marraskuuta vuonna 1942. "Kitty Foylen" levittäjänä oli RKO Radio Pictures. "Kitty Foylella" oli maanlaajuinen uusintaensi-ilta vuonna 1955.
"Kitty Foyle" oli valtavan suosittu lippuluukuilla, ja se tuotti vuonna 1941 noin 2,4 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti. Elokuva toi voittoja RKO:lle 869 000 dollarin edestä, ja se oli studion suurin vuoden 1940 kassamagneetti. Elokuva sai ilmestyessään kriitikoilta hyvin myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 71 prosenttia on myönteisiä perustuen seitsemään arvosteluun.
"Kitty Foylesta" on sovitettu radiokuunnelmia ja televisiotuotantoja. Rogers uusi roolinsa "Lux Radio Theaterissa" 5. toukokuuta 1941 ja 6. huhtikuuta 1946 "Academy Award Theaterissa". 3. maaliskuuta 1947 Olivia de Havilland oli Kitty Foylen roolissa "The Screen Guild Theaterin" kuunnelmassa. Elokuvan televisiosovituksia ovat NBC:n versio vuodelta 1950, ABC:n versio vuodelta 1954 ja CBS:n versio vuodelta 1955.
"Kitty Foylesta" on tehty myös televisioon saippuaooppera, jota esitettiin NBC-kanavalla vuonna 1958. Saippuaoopperan pääosassa on Kathleen Murray Kitty Foylena.
Turner Entertainment julkaisi "Kitty Foylen" VHS:lle Yhdysvalloissa vuosina 1995 ja 1998. Warner Bros. julkaisi elokuvasta DVD-julkaisut 31. tammikuuta 2006 ja 20. elokuuta 2013.
Uumajan keskusrautatieasema
Uumajan keskusrautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Uumajan kunnan keskustaajamassa Uumajassa, Ruotsissa.
Aseman on suunnitellut arkkitehti Folke Zettervall, ja se on rakennettu vuosina 1895–1896. Vuonna 2001 se julistettiin Ruotsin kulttuuriperintökohteeksi. Alueen kunnostaminen aloitettiin heinäkuussa 2010. Asema oli suljettu tämän vuoksi lähes vuoden ajan, jolla välin matkustajaliikenne siirrettiin uudelle Uumajan itäiselle rautatiesamalle.
Sviitti
Sviitti () on useissa hotelleissa ja laivoissa tarjottava isompi huone tai hytti. Sviitin koko voi olla parista huoneesta jopa pariin kerrokseen ja useampaan huoneeseen. Hinta on myös tyypillisesti kalliimpi.
Sviitti sisältää yleensä isomman ikkunan, makuuhuoneen, isomman kylpyhuoneen ja olohuoneen isommalla televisiolla ja minibaarilla. Aamiainen kuuluu useimmiten hintaan, kuten myös jotkin lisäpalvelut.
Young Man of Manhattan
Young Man of Manhattan on Monta Bellin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen romanttinen musikaalikomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1930. Musikaalikomedian pääosissa ovat Claudette Colbert ja Norman Foster. Sivurooleissa ovat muun muassa Ginger Rogers ja Charles Ruggles. "Young Man of Manhattan" kertoo vaimosta ja miehestä, joiden välejä vahingoittaa kateus. Aviomies tulee kateelliseksi, kun hänen vaimonsa tienaa enemmän rahaa ja hänestä tulee kuuluisampi kuin miehestä itsestään. "Young Man of Manhattan" on Colbertin varhaisimpia elokuvarooleja ja Rogersin ensimmäinen pitkä elokuva. Paramount Pictures toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja levittäjänä.
"Young Man of Manhattan" perustuu Katharine Brushin samannimiseen romaaniin, jonka pohjalta Robert Presnell, Sr. ja Daniel Reed laativat käsikirjoituksen. Elokuva kuvattiin New Yorkissa. "Young Man of Manhattan" sai ensi-iltansa kotimaassaan New Yorkissa 19. huhtikuuta vuonna 1930, ja maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 17. toukokuuta 1930. Rogersin repliikistä "Cigarette me, big boy." tuli suosittu lausahdus amerikkalaisessa puheessa. Rogers laulaa elokuvassa laulun "I’ve Got ’It’ But 'It’ Don’t Do Me No Good".
Fat Bullets
Fat Bullets on suomalainen yhtye, joka on tehnyt kaksi pitkäsoittoa Texicalli Recordsille.
Salainen puutarha (antologia)
Salainen puutarha: intiimi tunnustusteos naisten seksuaalisista kuvitelmista on Nancy Fridayn kirjoittama vuonna 1973 ilmestynyt kokoelma lehti-ilmoituksilla ja haastatteluilla kerättyjä, lyhyiden kertomusten muotoon muokattuja naisten eroottisia fantasioita sekä niitä kommentoivia tekstejä. Kokoelmaan poimitut on Fridayn mukaan valittu yli 400:n kuvitelman joukosta.
Kirjan rakenne koostuu kirjailijanimimerkin "J" kirjoittamasta esipuheesta, seitsemästä luvusta ja psykiatri Martin Shepardin kirjoittamista jälkisanoista. Kuvitelmatekstit on pääosin sijoitettu 16:een teemaan jaoteltuun kolmanteen lukuun "Kuvitelmien talo". "Talon" huoneet edustavat kukin kuvitelmien keskeisiä elementtejä. Luku 6 "Hyväksytty kuvitelma" sisältää haastatteluesimerkin.
Salaisen puutarhan jälkisanojen kirjoittaja, psykiatri Martin Shepard ennakoi kolme keskeistä kritiikin linjaa:
Corazon
Corazon on suomalaisen My First Band-yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin Suomessa 2. toukokuuta 2014. Saksassa, Sveitsissä ja Itävallassa "Corazon" julkaistaan 30. toukokuuta 2014. YleX-radiokanava valitsi "Corazonin" viikon albumikseen albumin julkaisuviikolla. Ensimmäisellä listaviikollaan "Corazon" nousi Suomen virallisen albumilistan 16:nneksi.
Levyn ensimmäinen single, "Don't Break My Corazon", julkaistiin 7. helmikuuta 2014. Kappale on noussut yhtyeen toistaiseksi menestyneimmäksi singleksi, sillä se on noussut sekä lataus- että radiolistan 11:nneksi.
Liisa Repo-Martell
Liisa Repo-Martell (s. 1971 Toronto) on kanadalainen Gemini-palkittu näyttelijä. Hänen vanhempansa ovat suomalaissyntyinen sosiologian professori Satu Repo ja kanadalainen George Martell.
Repo-Martell sai Gemini-palkinnon pääroolistaan vuoden 1998 kanadalaisessa televisioelokuvassa "Nights Below Station Street". Hän on ollut Gemini-ehdokkaana myös kahdesta muusta roolityöstä. Hän on näytellyt myös elokuvissa "Armoton" (1992), "Englantilainen potilas" (1996) ja "Häivähdys pinkkiä" (2004).
The Tip-Off
The Tip-Off (Isossa-Britanniassa nimellä "Looking for Trouble") on vuonna 1931 ensi-iltansa saanut Albert S. Rogellin ohjaama yhdysvaltalainen rikoskomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Eddie Quillan, Robert Armstrong ja Ginger Rogers. "The Tip-Off" on Rogersin ensimmäinen Hollywood-elokuva. "The Tip-Off" kertoo nyrkkeilijästä ja hänen tyttöystävästään, jotka yrittävät taivutella ystäväänsä sekaantumasta mafioson tyttöön.
"The Tip-Offin" käsikirjoituksen laativat George Kibbe Turner ja Earl Baldwin, ja elokuvan on tuottanut Harry Joe Brown ja Charles R. Rogers. Elokuva kuvattiin nimillä "Eddie Cuts In" ja "The Lady Killer" tuotantoyhtiö RKO Pathé Picturesin studioilla Kalifornian Culver Cityssä. RKO Pathé Pictures toimi myös elokuvan levittäjänä. "The Tip-Off" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 16. lokakuuta vuonna 1931.
Satu Repo
Satu Repo on suomalaissyntyinen kanadalainen sosiologi, kasvatustieteilijä sekä tieto- ja lastenkirjailija. Hän opettaa Yorkin yliopistossa ja toimii radikaaliin kasvatukseen keskittyvän "Our Schools, Our Selves" -julkaisun päätoimittajana. Hän oli aviomiehensä George Martellin kanssa 1960-luvun puolivälissä mukana perustamassa kanadalaista vaihtoehtoiseen kasvatukseen keskittyvää "This"-aikakauslehteä ja Everdalen vapaan kasvatuksen koulua.
Satu Repo muutti Kanadaan 20-vuotiaana. Hänen tyttärensä on elokuvanäyttelijä Liisa Repo-Martell. Hänen setänsä oli Eino S. Repo.
850 Naval Air Squadron
850 Naval Air Squadron (850 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue vuosina 1943-1944. Laivue perustettiin uudelleen osana Australian asevoimia 1953 ja se lakkautettiin vuotta myöhemmin.
Laivue perustettiin 1. tammikuuta 1943 Quonset Pointissa pitkänmatkan tehtäviin ja se piti varustaa kahdellatoista Seamewsillä. Laivue piti sijoittaa "HMS Pursuerille", mutta laivue lakkautettiin jo 30. tammikuuta.
Laivue perustettiin uudelleen torpedopommittajatiedustelulaivueena 1. syyskuuta 1943 Squantumissa kalustonaan kaksitoista Avenger I -konetta ja se sijoitettiin koulutuksen jälkeen helmikuussa 1944 "HMS Empressille", jolta laivue lensi sukellusveneentorjuntalentoja matkalla Britteinsaarille. Huhtikuusta alkaen laivue partioi rannikkolennoston kanssa Kanaalin alueella, jolloin se upotti yhden kauppalaivan ja vaurioitti toista St. Petersin sataman edustalla Guernseyn rannikolla 24. heinäkuuta. Laivue siirrettiin elokuun alussa Pohjois-Irlantiin, jolloin siihen liitettiin neljän Wildcatin muodostama hävittäjälentue. Lennettyään jonkin aikaa sukellusveneentorjuntalentoja rannikkolennoston kanssa laivue lakkautettiin 24. joulukuuta 1944.
Sodan jälkeen laivue oli hetken aikaa palveluksessa, kun Australian laivasto perusti sen 12. tammikuuta 1953 Nowrassa kalustonaan kaksitoista Sea Furyä. "HMAS Sydneyn" siirryttyä Korean vesille laivue lakkautettiin 3. elokuuta 1954.
Laivueenpäällikköinä olivat:
Roope Salminen &amp; Koirat
Roope Salminen & Koirat on suomalainen yhtye. Vuonna 2010 perustettu yhtye kasattiin alun perin vain yhtä keikkaa varten. Yhtye otti osaa vuonna 2012 Yle TV2 -kanavalla esitettyyn "Bilebändi 2012" -kilpailuun, jossa etsittiin vuoden parasta bilebändiä.
Yhtye solmi levytyssopimuksen Warner Music Finlandin kanssa maaliskuussa 2014. Esikoisalbuminsa, "Madafakin levy", yhtye julkaisi 4. maaliskuuta 2016. Yhtye on kuvaillut esikoisalbuminsa olevan tyylilajiltaan ”hip hoppia, jossa on pop-elementtejä”. Albumin ensimmäinen single ”Biisonit” julkaistiin 5. syyskuuta 2014. Albumillakin mukana oleva ”Madafakin darra” -single myi tuplaplatinaa marraskuussa 2016.
Kulturväven
Kulturväven on kulttuurikeskus Uumajassa, Uumajajoen rannalla, Ruotsissa. Kulturväven avataan syksyllä 2014, samana vuonna, kun Uumaja on toinen kahdesta Euroopan kulttuuripääkaupungista. Keskus sisältää useita kulttuurillisia laitoksia, jotka on siirretty kaupungin muista osista sinne, kuten myös joitakin uusia kulttuurillisia aloitteita. Siellä järjestetään sekä kaupallisia että ei-kaupallisia tapahtumia. Rakennusten kustannukset, muodostetut yhteistyöt ja kaupunginkirjaston siirtäminen uuteen rakennukseen ovat aiheuttaneet keskustelua Uumajassa.
Rakennus kattaa suurimman osan Heimdalin alueesta, ja se sijaitsee Uumajan keskustassa, Storgatanin ja Uumajajoen välissä. Kulturväveniä on rakennettu vuosina 2011–2014 osana kaupungin "Kaupunki siltojen välissä" -kehitysprojektia. Uumajan kunta on asiakas ja paikallinen kiisteistöyhtiö Balticgruppen yhteisomistuksessa olevan Väven-yhtiön kautta Umeå AB:ssä.
Kulturväven koostuu kahdesta rakennuksesta, jotka yhdistyvät yhdeksi kolmannessa kerroksessa, muodostaen portaalin Strandgatanin yläpuolelle. Lähimpänä jokea oleva rakennus, Strandgatanin eteläpuolella, sisältää neljä kerrosta, ja tulee sisältämään niin sanotun "mustan laatikon", jossa on tilaa 400 istumapaikalle tai 1 000 seisovalle kävijälle. Neljättä tasoa alemmat rakennukset lähimpänä Storgatania muodostavat noin 15 000 neliömetrin alueen, jotka Uumajan kunta luovuttaa yritysten, kuten kirjaston käyttöön. Siellä on myös katettu kauppahalli Stora Hotelletin välittömässä läheisyydessä. Viidennestä tasosta ylöspäin on suunnitelmia hotelleille, konferenssitiloille ja ravintoloille.
Alue on kokonaisalaltaan 24 000 neliömetriä, ja kokonaiskustannusten on arvioitu olevan noin 700 miljoonaa, pois lukien sisustus. Arkkitehdit ovat norjalainen Snöhetta ja ruotsalainen White arkitekter, jotka osallistuivat myös useiden Uumajan yliopiston taidekampuksen rakennusten rakentamiseen.
Melko rohkean suunnittelun on väitetty jo ennen avajaisia olevan plagiointia, koska useita samankaltaisia julkisivuja – jotka on suunnitellut tanskalainen yritys Vilhelm Lauritzen Arkitekter – on pystytetty Kööpenhaminaan jo vuosina 2006–2008. Nämä vanhemmat rakennukset suunnitellut arkkitehti ei kuitenkaan pidä Uumajaan tulevaa rakennelmaa plagiointina.
Rakennuksen ulkopuolelle pystytetään kirjailija-toimittaja Stieg Larssonin muistomerkki. Hänestä tuli Uumajan kunniakansalainen vuonna 2012.
Tatu Ahonen
Tatu Ahonen (s. 19. huhtikuuta 1992 Lestijärvi) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Leijona Futsalia.
Aiemmin Ahonen on edustanut myös Ilves FS:ää ja Sievi Futsal:ia. Ahonen voitti Ilveksen riveissä Suomen mestaruuden kaudella 2013-14. Ahosen kasvattajaseura on Reisjärven Voima. Hänellä on pituutta 175 senttimetriä.
Minna Puolanto
Minna Puolanto (o.s. Kokkonen, s. 4. maaliskuuta 1972 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, tanssija, koreografi ja käsikirjoittaja. Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulusta tanssitaiteen maisteriksi vuonna 1995 ja teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2005. Puolanto on näytellyt elokuvissa, televisiosarjoissa sekä teatterissa.
Muusikot Pauliina ja Terhi Kokkonen ovat Puolannon sisaria.
Sergej Ćetković
Sergej Ćetković (s. 8. maaliskuuta 1976) on montenegrolainen laulaja, joka edusti maataan vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "Moj Svijet". Hän esiintyi ensimmäisessä semifinaalissa, josta pääsi finaaliin. Finaalissa sijoitus oli 19.. Ćetković valittiin Serbian vuoden miespoplaulajaksi vuonna 2010.
Iso-Kalla
Iso-Kalla on kuudesta samalla korkeustasolla sijaitsevasta osajärvestä muodostuva suurjärvi. Iso-Kalla kuuluu Kallaveden reittiin ja sen osajärviä ovat Kallavesi, Suvasvesi, Juurusvesi, Riistavesi, Varisvesi ja Iso-Jälä. Pinta-alaa järvellä on kaikkiaan yli 900 neliökilometeriä. Jos kaikki samalla korkeustasolla olevat ja toisiinsa yhteydessä olevat altaikot tulkitaan suurjärviksi, on se Suomen neljänneksi suurin järvi Suur-Saimaan, Inarijärven ja Päijänteen jälkeen. Syvyyttä Iso-Kallalla on suurimillaan 90 metriä. Järvi sijaitsee viiden kunnan alueella ja näitä kuntia ovat Kuopio, Siilinjärvi, Leppävirta, Tuusniemi ja Heinävesi sekä aiemmin myös Juankoski, joka on nykyisin osa Kuopiota.
Amy Hill
Amy Marie Hill (s. 9. toukokuuta 1953) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka äiti on japanilaista ja isä suomalaista sukujuurta, alkuperäiseltä nimeltään Keltamäki.
Amy Hill on näytellyt muun muassa elokuvissa "Lilo ja Stitch" (2002), "Big Fat Liar – valehtelija" (2002), "Katti" (2003) ja "Aina eka kerta" (2004) sekä HBO:n televisiosarjassa "Enlightened" (2011–2013).
Zentropa
Zentropa eli Zentropa Entertainments on tanskalainen elokuvayhtiö, jonka perustivat vuonna 1992 Lars von Trier ja Peter Aalbæk Jensen.
Yhtiö on tuottanut yli 70 pitkää elokuvaa, ja se on Skandinavian suurin elokuvatuotantoyhtiö. Zentropan alaisuudessa toimii useita tytäryhtiöitä eri puolilla Eurooppaa. Yhtiö on tunnettu avainhenkilöidensä varhaisessa vaiheessa kehittämästä Dogma 95 -tyylisuuntauksesta. Se oli myös ensimmäinen valtavirran elokuvatuotantoyhtiö, joka tuotti naisille suunnattuja pornografisia elokuvia.
Filmbyen on Kööpenhaminassa sijaitseva studiokompleksi, jossa tuotetaan niin yhtiön omia kuin ulkopuolisten toimijoiden elokuvia.
Yhtiön nimi on peräisin yhtiön tuottaman "Europa" -elokuvan Zentropa-nimisestä junaliikenneyhtiöstä.
Vaginoplastia
Vaginoplastia on plastiikkakirurgian muoto, jossa emättimen sisäpuolelta poistetaan löystynyttä kudosta, mikä parantaa emättimen tiukkuutta. Myös häpyhuulia muotoillaan usein samalla. Leikkaus tehdään narkoosissa ja siinä käytetään sulavia tikkejä. Kotiin potilas pääsee seuraavana tai samana päivänä.
Leikkausta ei suositella alle 30-vuotiaille, ja pääasiallinen tarkoitus leikkauksella on lisätä emättimen kireyttä.