hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Axel von Kothen (säveltäjä)
Carl Axel von Kothen (15. elokuuta 1871 Hamina – 7. heinäkuuta 1927 Tammisaari) oli suomalainen laulaja, laulunopettaja ja säveltäjä.
Von Kothenin vanhemmat olivat kenraalimajuri Mauritz Ferdinand von Kothen ja Valborg Forsblom. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1898-1910 oli Anna Sofia Eugenia Danielsson, toinen 1911-1916 Katarina Vilhelmina Mjahkin ja kolmas vuodesta 1916 Valborg Antonia Hellström. Hän tuli ylioppilaaksi 1894, opiskeli Helsingin musiikkiopistossa laulua Abraham Ojanperän ja sävellystä Martin Wegeliuksen johdolla ja harjoitti musiikkiopintoja sen jälkeen useaan otteeseen Euroopassa Roomassa, Pietarissa, Wienissä, Dresdenissä, Pariisissa ja Münchenissä. Von Kothen toimi yksityisenä laulunopettajana 1901-1924 ja Helsingin musiikkiopiston laulunopettajana 1908-1924. Hän oli myös "Finsk Musikrevy" -lehden perustaja ja päätoimittaja 1905-1906, "Nya Pressen" -lehden musiikkikriitikko 1908 ja "Die Musik" -lehden avustaja 1910-1914. Taiteilijaeläke von Kothenille myönnettiin vuonna 1920.
Von Kothen sävelsi yksin- ja kuorolauluja, piano- ja orkesteriteoksia kuten muun muassa sinfonian, sekä kantaatteja. Hän konsertoi laulajana kotimaassa, Pietarissa, Berliinissä ja Pariisissa. Von Kothen sävelsi vuonna 1919 Suomen armeijan kilpailua varten rukousmusiikin "Bevare Gud vårt fosterland", joka lunastettiin Suomen puolustusvoimien omaisuudeksi ja jota käytetään edelleen armeijan hartaustilaisuuksissa ja kenttähartauksissa. Kappale on tunnettu nimellä "Kothenin hymni". Sota-ajan radioidut sotilasiltahartaudet tekivät sen laajemminkin tunnetuksi. Nykyään se on myös sävelmänä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virressä nro 551, "Sinua, Kristus, kiitämme".
Von Kothenin sävellyksiä ovat muun muassa seuraavat:
Yleisluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1912
Euroopan luistelumestaruudesta kilpailtiin Tukholmassa 10.-11. helmikuuta 1912. Vain miehet kilpailivat. Mestaruuden voitti Norjan Oscar Mathisen, joka voitti kaikki matkat.
Mauno Kotilainen
Mauno Johannes Kotilainen (30. huhtikuuta 1895 Kuopio – 16. huhtikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä. Kotilainen väitteli tohtoriksi 1924, väitöskirja käsitteli Luoteis-Enontekiön sammalia ja sammalkasvillisuutta.
Kotilainen oli Suomen Suonviljelysyhdistyksen botanisti 1925–1926, Helsingin yliopistossa kasvitieteen apulainen 1934–1943 ja kasvimaantieteen ylimääräinen professori 1943–1961. Lisäksi hän opetti Teknillisessä korkeakoulussa suotiedettä ja kasvitiedettä. Hän julkaisi tutkimuksia suokasvitieteen, sammaltutkimuksen ja kasvimaantieteen alalta. Kaikkiaan Kotilainen kirjoitti 144 julkaisua joista 13 käsitteli yksinomaan sammalia. Hän sai Helsingin yliopiston maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtorin arvon 1958.
Arian Band
Arian Band () on iranilainen popmusiikkia esittävä yhtye. Sen historia alkoi, kun perustajat Ali Pahlavan ja Payam Salehi tapasivat toisensa vuonna 1998 asepalvelusta suorittaessaan. Debyyttialbumi "Sun Flower" julkaistiin vuonna 2000. Yhtye nousi nopeasti listojen kärkeen, ja se aloitti kansainvälisen uransa esiintymisillä Manamassa ja Dubaissa. Esiintymisiä seurasi myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Saksassa. Yhtye esiintyi hyväntekeväisyyskonsertissa Berliinissä Bamin maanjäristyksen jälkeisenä päivänä.
Vuonna 2005 Arian Band esiintyi Kanadassa ja Ruotsissa, ja vuonna 2006 yhtye sai maininnan International Who's Who in Music -kirjaan. Sen vuonna 2008 julkaistulla "Without You, With You" -albumilla esiintyi myös irlantilainen Chris de Burgh. Arian Band on ollut ehdolla BBC:n maailmanmusiikkipalkinnon saajaksi albumilla "Till Eternity".
Arian Band on ensimmäinen virallisen hyväksynnän saanut iranilainen popyhtye, jonka jäseniin kuuluu sekä miehiä että naisia. Myös elokuvista tunnetuksi tullut Mohammad Reza Golzar on ollut yhtyeen jäsenenä.
Anders Kraftman
Anders Kraftman (1711–1791) oli suomalainen opettaja ja valtiopäivämies (myssy, 1765). Hänen nimissään valtiopäiville annettiin Anders Chydeniuksen laatima anomus painovapauslain säätämiseksi. Kraftmanin veli oli talous- ja maatalousataloustieteilijä Johan Kraftman.
Anders Kraftmanista löytyy tarkempi artikkeli Svenska Biografiska Lexiconista Stig Jägerskiöldin laatimana.
Sanna Savolainen
Sanna Savolainen on suomalainen hiihtosuunnistaja ja MM-mitalisti.
Hiihtosuunnistuksen maailmancupissa 1993 Savolainen sijoittui kokonaiskilpailussa neljänneksi. Seuraavana vuonna Val di Nonin MM-kilpailuissa hän voitti hopeaa pikamatkalta ja pronssia viestistä. Viestissä hänen kanssaan hiihtosuunnistivat Arja Nuolioja ja Virpi Juutilainen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa 1995 Savolainen sijoittui 11:nneksi.
Anders Kramer
Anders Kramer (14. lokakuuta 1874 Turku – 13. maaliskuuta 1952) oli suomalainen teollisuusjohtaja. Kramer valmistui insinööriksi Helsingin Polyteknillisestä opistosta 1896 ja jatkoi opintojaan Saksassa. Tämän jälkeen hän työskenteli eri tehtävissä Suomessa ja Ruotsissa. Vuodesta 1906 hän työskenteli Suomen Teollisuudenharjoittajain Keskinäisen Paloapuyhdistyksen tarkastajana.
Karhula Oy oli perustettu 1888. Siihen kuului saha, lasitehdas, konepaja ja puuhiomo. Vuonna 1915 yhtiö myytiin A. Ahlström Osakeyhtiölle, joka antoi sen jatkaa erillisenä yhtiönä. Ahlströmiä kiinnostivat ensisijaisesti puunjalostus, mutta myös konepaja. Näillä aloilla Karhulasta tuli maan johtavia teollisuuslaitoksia, Kramerista tuli vuonna 1916 sen toimitusjohtaja, joka oli keskeisesti mukana toimialojen kehittämisessä. Hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1941. Ensimmäinen maailmansota toi konepajalle paljon tilauksia, mutta muuten sota vaikeutti teollisuuslaitosten toimintaa.
Karhula Oy:ssä aloitettiin 1920-luvulla laaja suunnittelu- ja saneerausohjelma, jonka tavoitteena oli jalostusasteen nostaminen. Erityisesti kehitettiin puunjalostuskoneiden ja paperiteollisuuden koneiden valmistamista. Karhulan saha lopetettiin 1923 osana Ahlströmin saneerausohjelmaa.
Yleismaailmallinen lamakausi 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa vaikutti myös Karhulan tehtaiden toimintaan. Samaan aikaan Ahlströmin johdossa tapahtui sukupolven vaihdos, joka näkyi Karhulassakin. Erityisesti kehitettiin kartonkiteollisuutta. Vanha Korkeakosken hiomo oli jo 1920-luvun puolivälissä muutettu kartonkitehtaaksi.
Ahlström oli Karhulan lasitehtaan lisäksi ostanut Iittalan lasitehtaan 1917, mutta lasiteollisuus eli hiljaiseloa 1920-luvulla. Karhulan ja Riihimäen lasitehtaat ryhtyivät yhteistoimintaan ja määräsivät yhteistyön suunnan, johon pienemmät tehtaat joutuivat suostumaan. Kieltolain päättyminen 1932 vireytti lasiteollisuutta. Vuonna 1935 ruvettiin toteuttamaan uudistusta, jonka tavoitteena oli automatisoida Karhulan lasitehdas ja siirtää käsityötuotanto Iittalaan. Toteutus keskeytyi sodan ajaksi ja jatkui vasta 1940-luvun lopulla Kramerin ollessa jo eläkkeellä.
Kramer toimi vuonna 1907 perustetun Kulosaaren huvilakaupunkiyhtiön sivutoimisena isännöitsijänä ja toimitusjohtajana 1915–1929, jolloin rakennustoiminta oli laajimmillaan Kulosaaressa ja sen itäpuolella. Hänellä oli teknistä asiantuntemusta ja laajat yhteiskuntasuhteet, jotka edistivät huvilakaupungin rakentamista ja rahoitusta. Hän toimi myös pari vuotta Kulosaaren raitiotieyhtiön toimitusjohtajana. Hän ei kuitenkaan koskaan asunut Kulosaaressa.
Kramerille myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi 1932. Hänet on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Juhani Niskavuori
Juhani Niskavuori on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa "Niskavuori"-näytelmäsarjassa. Hän on sarjan keskushenkilön Loviisan aviomies, Niskavuoren perijä ja valtiopäivämies. Hahmolla on miespääosa 1880-luvulle ajoittuvassa näytelmässä "Niskavuoren nuori emäntä" ja sivuosa 1890–1920-luvuille ajoittuvassa näytelmässä "Niskavuoren Heta".
Juhanin ikää ei ole kerrottu, kuten ei muidenkaan Niskavuoren hahmojen; hän on puolisen vuosikymmentä vaimoaan Loviisaa vanhempi - Loviisa puolestaan täyttää 80 vuotta 1940-luvun puolivälissä. Hänellä on yhteinen poika, Juhani, meijerska Malviina Multian kanssa. Loviisan kanssa hänellä on neljä poikaa: Fredrik, Kaarle, Matti ja Aarne sekä kaksi tytärtä: Saima ja Anna-Liisa. 1930- ja 1940-lukujen tapahtumista kertovissa "Niskavuori"-näytelmissä Aarne ja Juhani nousevat miespääosaan. Sisaruksia Juhanilla on kolme: Heta, Antti ja Kustaava. Lisäksi hänellä on siskopuoli, Sauna-Maija.
Juhanin suhde meijerska Malviinaan järisyttää hänen avioliittoaan, mutta ei riko sitä. Hän taipuu niskavuorelaisiin perinteisiin ja luopuu Malviinasta, mutta haluaa silti pitää tämän lähellään. Loviisa lähettää Malviinan pois Niskavuorelta. Juhani hukuttaa suruaan viinaan, mutta onnistuu lopulta kokoamaan itsensä. Juhani Niskavuori kuolee ennen "Niskavuoren naiset" -näytelmän tapahtumia, jotka alkavat 1930-luvun alusta. Suurtilan isännäksi ryhtyy Aarne, muut lapset suuntautuvat akateemisille urille.
"Niskavuoren nuoren emännän" kantaesityksessä Suomen Kansallisteatterissa marraskuussa 1940 Juhania näytteli Urho Somersalmi. Valentin Vaalan elokuvassa "Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä" Juhania näyttelee Tauno Palo. Vuoden 1987 televisioelokuvissa "Niskavuoren nuori emäntä" ja "Niskavuoren Heta" häntä näyttelee Veikko Honkanen. Edvin Laineen "Niskavuoren Hetassa" Juhanina on Kullervo Kalske.
Heta Niskavuori
Heta Niskavuori on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa "Niskavuori"-näytelmäsarjassa. Hän on sarjan keskushenkilön Loviisan käly. Hetaa on näytellyt muun muassa Rauni Luoma.
Heta on naissivuosa 1880-luvulle ajoittuvassa näytelmässä "Niskavuoren nuori emäntä" ja nimiosa 1890–1920-luvuille ajoittuvassa näytelmässä "Niskavuoren Heta". Hän on vahvatahtoinen jääräpäisyyteen asti. Lisäksi hän on ahne, katkera ja ylpeä. Näytelmässä "Niskavuoren nuori emäntä" Heta asuu vielä lapsuudenkodissaan Niskavuorella. Hänellä on kaksi veljeä, Juhani ja Antti, sekä pikkusisko Kustaava. Alkuun Hetan on vaikea hyväksyä Juhanin vaimoa Loviisaa Niskavuoren valtiattareksi. Heta on hyvin säätytietoinen, eikä hyväksy edes sitä, että Loviisa istuu katsomassa kivitöitä. Sulhasien suhteen hän on nirso, ja päätyy lopulta naimisiin Niskavuoren rengin, Akusti Harjulan kanssa. Hetan varsinainen ihastus, Santeri Lammentausta, ehtii Hetan harmiksi avioon Esterinsä kanssa.
Muutama vuosi "Niskavuoren nuoren emännän" tapahtumien jälkeen Heta ja Akusti menevät naimisiin ja muuttavat Muumäelle, joka on vaatimaton tönö. Pinta-alaa sitä vastoin on runsaasti. Hetan päämääränä on nostaa Muumäki mahtitilaksi ja rakennuttaa uusi pytinki. Hän hyväksyy Akustin toimet Muumäen vaurastuttamiseksi, vaikka mies ei niistä vaimonsa mielipidettä etukäteen kysykään. Heta ei opi arvostamaan Akustia, vaan pitää tätä renkinä vielä silloinkin, kun Muumäen uusi hieno pytinki on rakennettu ja tilan pinta-ala on kasvanut useisiin satoihin hehtaareihin. Hetalla on poika, Jaakko, jonka biologinen isä on Santeri Lammentausta. Akustin kanssa Hetalla on kaksi tytärtä, Aliina ja Kerttu. Lapsiaan Heta ei halua kouluttaa, päinvastoin kuin Loviisa ja Juhani kouluttavat omiaan. Heta määrittelee heidät Akustin sukutaustan kautta rengin lapsiksi. Hetan ikää ei ole kerrottu, aivan nuorena neitona hän ei kuitenkaan muuta synnyintilaltaan Muumäelle. Nimikkonäytelmänsä viimeisessä kuvaelmassa Heta on leski.
Teatterissa Hetaa ovat näytelleet muun muassa Bertta Tammelin (Tampereen Työväen Teatteri), Tuire Salenius (Tampereen Työväen Teatteri, 1987) ja Anu Sinisalo (Lappeenrannan kaupunginteatteri, 2012).
Edvin Laineen "Niskavuoren Hetassa" Hetaa näyttelee Rauni Luoma. Vuoden 1987 televisioelokuvissa "Niskavuoren nuori emäntä" ja "Niskavuoren Heta" häntä näyttelee Leena Suomu. Valentin Vaalan elokuvassa "Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä" Hetana on Hilkka Helinä.
Juban kansainvälinen lentoasema
Juban kansainvälinen lentoasema (IATA: JUB, ICAO: HSSJ) on kansainvälinen lentoasema Etelä-Sudanin Jubassa. Se sijaitsee 461 metrin korkeudessa merenpinnasta. Sillä on yksi päällystetty kiitotie, jonka mitat ovat 2400 × 45 metriä.
Kaupalliset lennot Jubaan alkoivat vuoden 2005 rauhansopimuksen jälkeen. Etelä-Sudanin itsenäistyttyä toiminta vilkastui, ja sinne alkoivat tehdä lentoja kenialaiset, ugandalaiset, etiopialaiset ja egyptiläiset lentoyhtiöt. Maaliskuussa 2012 Jubaan lentoja tekevien lentoyhtiöiden määrä oli jo 22.
Bye, Bye, Baby (Baby, Goodbye)
”Bye, Bye, Baby (Baby, Goodbye)” on lauluyhtye The Four Seasonsin musiikkikappale vuodelta 1964. Sen sävelsivät ja sanoittivat The Four Seasonsin laulaja Bob Gaudio ja tuottaja-lauluntekijä Bob Crewe. Single julkaistiin joulukuussa 1964 ja nousi singlelistan kymmenen kärkeen seuraavan vuoden helmikuussa. Kappale on julkaistu usealla The Four Seasonsin kokoelma-albumilla.
Skotlantilainen popyhtye Bay City Rollers nauhoitti Britannian listaykköseksi nousseen cover-version kappaleesta vuonna 1975. Nauhoitusta käytettiin vuoden 2003 elokuvan "Rakkautta vain" musiikkiraidalla.
Kappaleen sanoissa mies kertoo naiselle jättävänsä tämän toisen naisen takia. Ennen pitkää paljastuu, että ”toinen nainen” onkin itse asiassa hänen vaimonsa.
Krogius
Krogius on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lars Krogius
Lars Krogius viittaa seuraaviin henkilöihin:
Bye Bye Baby (täsmennyssivu)
Bye Bye Baby voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Aarne Niskavuori
Aarne Niskavuori on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa "Niskavuori"-näytelmäsarjassa.
Aarne on Juhani ja Loviisa Niskavuoren nuorin poika. Ammatiltaan hän on agronomi. Luonteeltaan heikkotahtoinen Aarne ei kykene vastustamaan viinaa ja naisia, jotka koituvat hänen kohtalokseen. Aarne ottaa Niskavuoren suurtilan hoitaakseen hänen veljiensä suuntauduttua akateemisille aloille. Myös Aarne suorittaa yliopisto-opintoja, mutta "pysyy kiinni maassa". Vuonna 1918 hän lähtee sisällissotaan "tappelemaan Niskavuoren valtakunnan puolesta". Häntä pyydetään mukaan politiikkaan maalaisliiton ehdokkaaksi, mutta hän ei suostu.
Aarne nai rahaa menemällä naimisiin Martan kanssa. Pariskunnalle syntyy neljä lasta. Liitto muodostuu onnettomaksi ja hajoaa nuoren opettajattaren, Ilona Ahlgrenin saavuttua Niskavuoren maisemiin 1930-luvun alussa. Aarnen ja Ilonan suhteesta tulee melkeinpä julkinen salaisuus kylässä. Juorukellot ja Loviisa tietävät asioiden oikean tolan, mutta sitä ei sanota ääneen ennen kuin on aivan pakko. Aarne jättää Niskavuoren Ilonan takia ja muuttaa Helsinkiin, missä hän aloittaa akateemisen uran. Ilona ja Aarne saavat kaksi lasta, Paavon ja Lillin. "Entäs nyt, Niskavuori?" -näytelmässä tosin Aarnella mainitaan olevan kuuden sijasta viisi perillistä. Kaiken aikaa Aarne huolehtii Niskavuoren asioista salaa Ilonalta.
Viiden Helsingin-vuoden jälkeen Aarne palaa Niskavuorelle. Ilona seuraa mukana, vaikkakin vastentahtoisesti. Loviisa lunastaa Martan puoliskon tilasta Aarnelle. Maallepaluun myötä Aarnen alkoholinkäyttö karkaa käsistä. Ilona kuitenkin päättää kestää miehensä juopottelut ja niihin liittyvät aviorikokset.
Aarnen esikoispoika Ville surmataan toisen maailmansodan taisteluissa ja tukevasti keski-ikäinen Aarne lähteen sotaan motiivinaan poikansa kuoleman kostaminen. Kostoretkellään Aarne saa itsekin taistelussa surmansa. Ilona jää leskeksi Niskavuorelle. Juoruilevan telefuuni-Santran mukaan Aarne oli sotaan lähtiessään kännissä ja huusi rautatieasemalla: "Hyvästi ikuisesti, Niskavuori!".
Aarne Niskavuori on miespääosa näytelmissä "Niskavuoren naiset" ja "Niskavuoren leipä". "Niskavuoren naisten" kantaesityksessä Helsingin Kansanteatterissa maaliskuussa 1936 Aarnea näytteli Kyösti Erämaa. Valentin Vaalan mustavalkoelokuvassa "Niskavuoren naiset" Aarnea näyttelee Tauno Palo, vuoden 1958 värielokuvassa puolestaan Erkki Viljos. Edvin Laineen "Niskavuoren Aarne" pohjautuu näytelmään "Niskavuoren leipä". Siinä Aarnea näyttelee niin ikään Tauno Palo. Vuoden 1984 "Niskavuori"-elokuvassa häntä näyttelee Esko Salminen.
Olavi Suomalainen
Heikki Olavi Suomalainen (s. 27. maaliskuuta 1947 Sääminki) on suomalainen kestävyysjuoksija.
Suomalainen voitti Bostonin maratonin vuonna 1972. Hänen voittoajakseen kirjattiin 2.15.39, joka jäi hänen maratonennätyksekseen. SM-maratonilla 1972 ja 1976 hän voitti pronssia maratonilta.
Suomalainen edusti Kokemäen Kova-Väkeä.
Juhani Multia
Juhani Multia on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa "Niskavuori"-näytelmäsarjassa. Hän on miespääosa sarjan viimeisessä näytelmässä, 1940-luvulle ajoittuvassa teoksessa "Entäs nyt, Niskavuori?". Wuolijoki toi oman pasifistisen maailmankatsomuksensa esiin Juhani Multian kautta.
Juhani Multian äiti on Niskavuoren meijeristi Malviina Multia ja isä Niskavuoren isäntä Juhani Niskavuori. Juhani muuttaa jo varhain äitinsä mukana Helsinkiin ja kasvaa isättä. Malviina pyrkii kouluttamaan hänet mahdollisimman hyvin vähistä varoistaan huolimatta ja lähettää jopa Mustialan maatalousoppilaitokseen. Niskavuorelaisista juuristaan Juhani saa tietää vasta toisen maailmansodan loppuvuosina, kun hän tulee Niskavuorelle hakemaan apua. Hän on aseistakieltäytyjä ja viranomaiset ovat hänen kannoillaan. Niskavuorelta Juhani saa pehtoorin paikan. Leskeksi jääneen Ilonan ja Juhanin välille syntyy rakkaussuhde.
Ennen pitkää Juhanin on lähdettävä Niskavuorelta. Noin vuoden kuluttua, rauhan tultua, hän palaa Niskavuorelle "kello kuusi rauhan jälkeen", kuten hän lupasi Ilonalle. Maan alta päästyään Juhanista on tullut ministeri. Kun Loviisan lapset ovat kokoontuneet Niskavuorelle, Loviisa paljastaa Juhanin olevan näiden velipuoli.
Edvin Laineen "Niskavuori taistelee" -elokuva pohjautuu "Entäs nyt, Niskavuori?" -näytelmään. Laine on antanut toisenlaisen selityksen sille, miksi Juhani pakenee viranomaisia. Lisäksi Juhanin sukunimi on muutettu Mattilaksi. Laineen elokuvassa Juhania näyttelee Tauno Palo, joka näytteli myös Juhanin isää ja velipuolta Aarnea. Vuoden 1987 televisionäytelmässä "Entäs nyt, Niskavuori?" Juhania näyttelee Tapani Perttu. Kyseinen näytelmä on uskollinen Wuolijoen alkuperäistekstille ja siinä Juhanin sukunimi on Multia.
Martta Niskavuori
Martta Niskavuori on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa "Niskavuori"-näytelmäsarjassa. Hän on sarjan keskushenkilön, Loviisan, ensimmäinen miniä.
Martta suorittaa tyttökoulun, ja hänen isänsä toivoo hänen suorittavan myös ylioppilastutkinnon. Avioliitto tulee väliin, kun Niskavuoren nuorin poika Aarne nai Martan lähinnä rahojen takia. Martan isä halusi avioehtoa, mihin Aarne ei suostunut. Martan sukutaustaa ei juuri valoteta "Niskavuori"-näytelmissä. Luonteeltaan Martta on negatiivinen, Aarnen on vaikea sietää hänen alituista narinaansa. Hän saa Aarnen kanssa neljä lasta. Elokuvasovituksissa lasten määrää ja sukupuolia on muuteltu. Martta on hyvin sovinnainen: hänen elämänsä täyttävät käsitöiden ja kirkkokuoron kaltaiset harrastukset. Toisaalta hän kaipaa pois nurkkakuntaisesta maalaiskylästä Helsinkiin ja matkailemaan ulkomaille.
Martta ja Aarne eroavat 1930-luvun alussa, kun Aarne lähtee Ilona Ahlgrenin matkaan. Martta jää Niskavuorelle anoppinsa Loviisan kanssa. Hän omistaa puolet Niskavuoresta ja harmittelee, kun hänen miljoonaomaisuutensa on kiinni suurtilassa. Eronsa jälkeen Martta alkaa seurustella Niskavuoren pehtoorin kanssa ja tulee tälle raskaaksi. Hän ei kuitenkaan halua naimisiin pehtoorin kanssa, ja Loviisan kauhistukseksi hän väläyttää aborttia. Tohtori Varelius on Martalle mieluisampi puolisovaihtoehto, joten he menevät naimisiin. Pehtoori muuttaa pois Niskavuorelta. Aarnen palatessa Niskavuoren isännäksi Martta myy osuutensa tilasta. Martasta tulee uuden avioliiton myötä tohtorinna Varelius ja hän muuttaa puolisoineen Helsinkiin.
Toisen maailmansodan aikana Martta perheineen tulee sotaa pakoon Niskavuoren maisemiin. Hän vaatii holhoojaa Niskavuorelle, sillä hänen tyttärensä perivät osan Aarnen osuudesta. Martan ainoa poika, Ville, kaatuu sotatoimissa.
Martta on mukana näytelmissä "Niskavuoren naiset" ja "Niskavuoren leipä". Näytelmässä "Entäs nyt, Niskavuori?" hänen roolinsa on vähäisempi. Jokaisessa kolmessa näytelmässä on konflikteja Martan ja Loviisan välillä. "Entäs nyt, Niskavuori?" -näytelmässä Martan puolison sukunimi on muutettu Vareliuksesta Santalaksi, jolloin Marttaakin kutsutaan tohtorinna Santalaksi.
"Niskavuoren naisten" kantaesityksessa maaliskuussa 1936 Marttaa tulkitsi Aino Lohikoski. Valentin Vaalan mustavalkoelokuvassa "Niskavuoren naiset" Marttaa näyttelee Irja Lautia, vuoden 1958 värielokuvassa puolestaan Hilkka Helinä. Edvin Laineen "Niskavuoren Aarne" pohjautuu näytelmään "Niskavuoren leipä". Siinä Marttaa näyttelee Hillevi Lagerstam, kuten myös Laineen elokuvassa "Niskavuori taistelee". Vuoden 1984 "Niskavuori"-elokuvassa Marttana on Maija-Liisa Márton.
Ilona Ahlgren
Ilona Ahlgren on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa "Niskavuori"-näytelmäsarjassa. Hän on sarjan keskushenkilön, Loviisan, toinen miniä.
Opettajana työskentelevän Ilona Ahlgrenin isä oli professori. Ilonalla on hämäläisiä juuria, sillä hänen isänisänsä oli kotoisin Sääksmäeltä. Kauniiksi kuvattu, emansipoitunut Ilona on asunut koko ikänsä rannikolla ja viettänyt kesiä saaristossa. Hänet pestataan kansakoulun opettajaksi hämäläiseen kirkonkylään. Näin hän tulee muuttaneeksi ensimmäisen kerran elämässään sisä-Suomeen. Pitäjän naisväki on Ilonan opettajaksi valintaa vastaan, miehet taas sen puolesta. Hänet esitellään pitäjän kermalle "Niskavuoren naisten" prologissa. Niskavuorelaisista hän tuntee ennestään yliopistotoverinsa Anna-Liisan, joka on Loviisa ja Juhani Niskavuoren kuopus. Ilona pitää pateettisen puheen vanhan maalaistalon uljuudesta ja hämäläisistä rotuvaistoista. Mielipiteiltään Ilona on liberaali. Hän aiheuttaa lievähköä närää rovastissa ja muissa konservatiiveissa suoruudellaan. Opettajan ammatissaan Ilona onnistuu erinomaisesti. Hän asustelee yksin kansakoulun yläkerrassa olevassa opettajan huoneistossa.
Niskavuoren perijän, Aarnen tapaaminen muuttaa Ilonan elämän. Heidän seurustelunsa pysyy kovin huonosti salassa pitäjän naisväeltä. Erityisesti telefuuni-Santra pitää Aarnen vaimon, Martan ajan tasalla. Loviisa, Niskavuoren vanha emäntä, kutsuu Ilonan kahville ja antaa kautta rantain ymmärtää, että Ilonan on lopetettava seurustelunsa Aarnen kanssa. Ilona alkaa odottaa Aarnen lasta. Eräänä yönä Aarnen ollessa hänen luonaan kansakoululla, Martta, Sandra ja kansakoulun miesopettaja ryntäävät hänen asuntoonsa. Vaikka Aarne ehtii karata ikkunasta, skandaali on valmis. Martta järjestää kuulustelun, jossa Ilonan on kerrottava totuus. Ilona on valmis lähtemään pitäjästä ja huolehtimaan vielä syntymättömästä lapsestaan yksin. Aarne tekee ratkaisunsa ja lähtee Ilonan mukaan. Pariskunta avioituu ja asettuu Helsingin Töölöön. Heille syntyy kaksi lasta, Paavo ja Lilli.
Kun Martta avioituu tohtori Vareliuksen kanssa ja myy osuutensa Niskavuoresta Loviisalle, Ilona palaa Aarnen mukana Niskavuorelle, tosin vastentahtoisesti.
Toisessa maailmansodassa Aarne kaatuu. Leskeksi jäänyt Ilona emännöi Niskavuorta yhdessä Loviisan kanssa. Heidän välinsä ovat huomattavasti paremmat kuin Martan ja Loviisan. Ilona rakastuu Aarnen velipuoleen, Juhani Multiaan, tämän saavuttua Niskavuorelle. Ilona jää hoitamaan Niskavuorta Loviisan kuoleman jälkeen.
Ilona on keskeinen naisrooli näytelmissä "Niskavuoren naiset", "Niskavuoren leipä" ja "Entäs nyt, Niskavuori?". "Niskavuoren naisten" kantaesityksessa maaliskuussa 1936 Ilonaa tulkitsi Martta Kontula. Valentin Vaalan mustavalkoelokuvassa "Niskavuoren naiset" Ilonaa näyttelee Sirkka Sari, vuoden 1958 värielokuvassa puolestaan Teija Sopanen. Edvin Laineen "Niskavuoren Aarne" pohjautuu näytelmään "Niskavuoren leipä". Siinä Ilonaa näyttelee Rauni Ikäheimo. Laineen elokuvassa "Niskavuori taistelee" Ilonan roolissa on Mirjam Novero. Vuoden 1984 "Niskavuori"-elokuvassa Ilonana on Satu Silvo.
Lars Thiodolf Krogius
Lars Thiodolf Krogius (29. tammikuuta 1832 Pyhtää – 9. maaliskuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen laivanvarustaja. Hänestä tuli merikapteeni 1856, ja hovineuvoksen arvon hän sai 1880. Hän purjehti venäläis-amerikkalaisen yhtiön palveluksessa 1857–1863 kolmesti maapallon ympäri. Helsingin merikoulun johtajana hän toimi 1863–1889. Hän perusti 1872 höyrylaiva-asioimiston ja huolintaliikkeen, sittemmin nimellä Ab Lars Krogius Oy ja 1883 yhdessä muiden kanssa Suomen Höyrylaiva Oy:n, jonka toimitusjohtaja hän oli kuolemaansa saakka. Hän edisti meriyhteyksien luomista Länsi-Eurooppaan. Hän oli 1872–1885 valtiopäivillä edustajana porvarissäädyssä sen liberaalissa siivessä.
Hänen poikiaan olivat Lars Karl Krogius ja Ernst Krogius.
Monika Hojnisz
Monika Hojnisz (s. 27. elokuuta 1991 Chorzów) on puolalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa UKS Lider Katowice -seuraa.
Hojnisz sai pronssia Nové Měston MM-kilpailujen 2013 yhteislähtökilpailussa. Hän kiersi yhden sakkokierroksen ja hävisi kultaa voittaneelle Darja Domratševalle 27,6 sekuntia. Hän oli lisäksi kolmastoista takaa-ajokilpailussa. Tätä ennen hän oli sijoittunut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan 19:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli yhteislähtökilpailussa viides ja normaalimatkalla kahdestoista. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimatkalla yhdeksänneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli normaalimatkalla kuudes ja yhteislähdössä viidestoista. Toisen maailmancupin palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Pokljukan normaalimatkalla kaudella 2018–2019.
Hojnisz sai nuorten MM-kilpailuissa pronssia sprintissä ja takaa-ajokilpailussa Torsbyssä 2010 sekä hopeaa normaalimatkalla Kontiolahdella 2012. Hän voitti normaalimatkan Euroopan-mestaruuden Otepäässä 2010. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hän sai nuorten sarjassa pronssia takaa-ajossa ja viestissä Duszniki-Zdrój'ssa 2010 sekä kultaa takaa-ajossa ja hopeaa sprintissä Nové Městossa 2011. Aikuisten sarjassa hän sai hopeaa sprintissä 2015 ja 2018 ja takaa-ajossa 2015 sekä pronssia sekaviestissä 2016 ja 2018.
Lars Karl Krogius
Lars Karl Krogius (5. kesäkuuta 1860 Ajan, Itä-Siperia – 13. lokakuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen laivanvarustaja. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1898. Hän oli Ab Lars Krogius & C:o Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1882, Suomen Höyrylaiva Oy:n toimitusjohtaja 1890–1920, sen hallintoneuvoston puheenjohtaja 1920–1935. Hän kehitti Krogius-yritystä suuryritykseksi ja aloitti talviliikenteen. Hän oli valtiopäivillä 1897 ja 1900 porvarissäädyn edustajana.
Hänen isänsä oli laivanvarustaja Lars Thiodolf Krogius ja veljensä Ernst Krogius. Lars Karl Krogiuksen poika Birger Krogius toimi Suomen Höyrylaiva Oy:n toimitusjohtajana 1946–1969.
Ilmari Hiitonen
Henrik Ilmari Augustus Hiitonen, vuoteen 1932 Hidén (28. elokuuta 1898 Helsinki – 10. helmikuuta 1986) oli suomalainen kasvitieteilijä.
Hiitosen vanhemmat olivat filosofian tohtori Karl Julius Hidén ja Helmi Liisi Partanen ja puoliso vuodesta 1939 Irja Anne Jokinen. Ylioppilaaksi Hiitonen tuli 1916 ja valmistui filosofian maisteriksi 1927 ja lisensiaatiksi 1946. Hän toimi Helsingin yliopistossa kasvitieteen dosenttina vuosina 1947-1967. Yliopiston palveluksessa hän oli jo vuodesta 1926 alkaen. Kasvimuseon putkilokasviosaston "kustoksena" Hiitonen työskenteli vuosina 1962-1965. Hiitonen laati putkilokasveja esitteleviä kansioita. Hän toimi myös opettajana useissa eri kouluissa.
Hiitonen sai professorin arvonimen vuonna 1978.
Koripallon maailmanmestaruuskilpailut 1959
Vuoden 1959 koripallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Chilessä, 16.–31. tammikuuta. Kisat olivat järjestyksessään kolmannet. Turnauksen voitti Brasilia.
Kisojen erikoisuus oli loppusarjan tapahtuma, jossa Neuvostoliitto hylättiin ja sijoitettiin toiseksi viimeiseksi. Joukkue oli voittanut kaikki loppusarjan pelinsä, mutta koska maa kieltäytyi pelaamasta Kiinan tasavaltaa vastaan, päätettiin joukkue pudottaa toiseksi viimeiseksi.
Perussuure
Perussuure on (muun muassa fysiikassa) suure eli jonkin asian tai esineen mitattava ominaisuus, joita ei voida johtaa toisista suureista. Perussuureiden avulla voidaan muodostaa uusia suureita, eli johdannaissuureita, yksinkertaisilla laskutoimituksilla. Perussuureet, joita on vain 7 erilaista, ovat pituus, massa, aika, sähkövirta, lämpötila, ainemäärä ja valovoima.
Suureen arvot saadaan mittaamalla. Esimerkiksi pituuden mittaamiseen käytetään mittavälinettä, joka antaa mitattavan kohteen pituutta ilmaisevan arvon jossakin yksikössä (jalka, metri tai valovuosi). Yksinkertaisimmillaan mittaväline voi olla toinen esine (sauva), johon on merkitty mittauksen aloituskohta ja siitä eri etäisyyksille pituuden arvot (asteikko) valitussa yksikköjärjestelmässä (tuumat tai metrit). SI-mittajärjestelmän metriä kutsutaan myös pituuden mittayksiköksi eli pituusyksiköksi, vaikka konkreettisesti ajatellen se olisi sovitunmittainen "tikku". Mitattavan asian eli suureen arvo ilmaistaan käyttämällä lukuarvoa ja yksikköä; esimerkiksi 2 metriä eli 2 m ("m" on metrin lyhenne eli tunnus).
Perussuureiden luettelo on sovittu kansainvälisellä sopimuksilla (11. yleinen paino- ja mittakonferenssi vuonna 1960), ja tieteessä käytetty suurejärjestelmä johdetaan näistä. Sopimuksessa määritellään myös suureen yksiköt ja niiden määritysperusteet. Yksiköiden määritykset ovat vaihdelleet monia kertoja, kun sitä on tarkennettu kasvavien vaatimuksien takia.
Usein saatetaan, etenkin teknisissä teksteissä, käyttää suureen nimen asemasta sen tunnusta synonyyminä. Silloin esimerkiksi formula_1 ja pituuden yksikköä merkitään formula_2
Baari (suomalainen televisiosarja)
Baari on suomalaisversio ruotsalaisesta "Baari"-televisioformaatista. Ohjelmaa esitettiin Subtv:llä 13. maaliskuuta 2006 – 4. kesäkuuta 2006 maanantaista perjantaihin kello 22.00. Suorat pudotuslähetykset sunnuntaisin klo 21.00. Ohjelman sunnuntaisia suoria lähetyksiä juonsivat Kirsi Salo (viikot 1–7) ja Silvia Modig (viikot 8–12) ja kilpailijoiden bar coachina toimi Jani Avelin. Kilpailukohteena toimi Helsingin Birdie-ravintola, joka ohjelman myötä sai uuden sisustuksen, toimintaidean ja nimen: Cafe Punawuori. Baari toimi päiväsaikaan kahvilana ja iltaisin yökerhona. Baarin voitti 22-vuotias Frank ja kuittasi voitostaan 40 000 euroa. Toiseksi sijoittui Mira ja kolmanneksi Irena. Baaria esitettiin Suomessa yksi tuotantokausi.
Baarin kilpailijat saivat suoritettavakseen tehtävän joka viikko. Tehtävä vaihtui viikoittain. Katsojat pääsivät vaikuttamaan viikkotehtävän suorittajan valintaan äänestämällä katsojan valinta -äänestyksessä. Katsojan valinta -äänestyksessä katsojat päättivät, kuka kilpailijoista teki viikon tehtävän. Katsojat pääsivät päättämään viikon tehtävän tekijän äänestämällä joka toinen viikko. Katsojan valinta -äänestys käynnistyi sunnuntaisin klo 22.00 ja päättyi maanantaisin klo 18.00.
Baarissa oli joka viikko plus/miinus-kokous, jonka tarkoituksena oli selvittää ketkä kaksi kilpailijaa joutuivat häätöäänestykseen. Kukin kilpailija antoi yhdelle kilpailijalle plussan ja yhdelle kilpailijalle miinuksen. Eniten miinuksia saanut kilpailija joutui suoraan häätöäänestykseen ja eniten plussia saanut kilpailija päätti toisen häätöäänestykseen joutuvan kilpailijan.
Villa Kallioranta
Villa Kallioranta on Rauman Kortelassa sijaitseva huvila.
Sen rakennutti vuonna 1932 kauppaneuvos A. Alanko. Hänen kuoltuaan Alangon vaimo myi vuokrasopimuksen Rauman kaupungille. joka aloitti huvilassa tyttöjen kesäsiirtolan. Vuokrasopimuksen päätyttyä Villa Kallioranta siirtyi kokonaan yksityisomistukseen. 
Huvilan lähellä sijaitsee myös UPM:n henkilökunnan virkistäytymiseen tarkoitettu Kiviranta.
Bruno Krook
Bruno Gustaf Krook (20. syyskuuta 1883 Tammisaari – 17. kesäkuuta 1954 Bad Homburg, Länsi-Saksa) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Karlsruhessa 1907. Hän oli Wilh. Schaumanin vaneritehtaan teknillinen johtaja vuodesta 1912 ja toimitusjohtaja 1917–1929, August Eklöf Ab:n johtaja 1933–1938, Teijon Tehtaat Oy:n ja Ab Svartå Bruk Oy:n toimitusjohtaja 1939–1944. Hänelle myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi. Krook oli Wilh. Schauman Ab:n hallituksen puheenjohtaja 1945–1953.
Marina Piller
Marina Piller (s. 17. marraskuuta 1984 Tolmezzo) on italialainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, joka edusti seuratasolla Gruppo Sportivo Forestalea.
Maastohiihdon maailmancupissa Piller kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2006 Lago di Teserossa. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti joulukuussa 2007 Rybinskin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa, jossa hän sijoittui 30:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa seitsemänneksi Davosin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa helmikuussa 2013.
Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli yhdistelmäkilpailussa 16:s ja Falunin MM-kilpailuissa 2015 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kolmastoista.
Tor Krook
Tor Krook (14. toukokuuta 1893 Närpiö – 15. toukokuuta 1970 Kokkola) oli suomalainen teologi, Kaarlelan kirkkoherra vuodesta 1934. Hän oli Porvoon tuomiokapitulin asessori 1944–1950, Helsingin yliopiston kirkkohistorian dosentti 1932–1935. Hän on kirjoittanut elämäkertateokset "Jonas Lagus" (2 osaa, 1933–1935), "Jonas Lagus. En österbottnisk väckelsehövding" (1948) sekä "Anders Chydenius" (1952).
Amaury Pasos
Amaury Antônio Pasos (s. 11. joulukuuta 1935 São Paulo) on brasilialainen kilpauransa lopettanut koripalloilija. Hänet valittiin uransa jälkeen FIBA Hall of Fameen.
Pasos edusti kotimaassaan kolmea seuraa pääsarjassa. Hän voitti Brasilian-mestaruuden vuosina 1966 sekä 1969, minkä lisäksi hän voitti myös São Paulon liigan mestaruuden kolmesti.
Pasos pelasi Brasilian maajoukkueessa 96 ottelua. Hän edusti maataan kolmissa olympiakisoissa ja saavutti niistä kaksi pronssimitalia. Lisäksi Pasos voitti kahdesti maailmanmestaruuden. Pan-Amerikan kisoista hän saavutti myös parhaimmillaan hopeamitalin.
Työväen olympialaisten talvikisat 1925
Työväen olympialaisten talvikisat 1925 järjestettiin Schreiberhaussa, Saksassa (nykyinen Szklarska Poręba Puolassa). Ainoastaan pohjoismainen hiihto kuului näiden kisojen ohjelmistoon.
Kisoihin osallistui neljä maata.
Svanström
Svanström on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Suomi talviolympialaisissa 2014
Suomi osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014 saavuttaen viisi mitalia: yhden kullan, kolme hopeaa ja yhden pronssin. Suomen lipunkantajana toimi Enni Rukajärvi
Ensimmäiset kymmenen Suomen olympiajoukkueeseen valittua urheilijaa julkaistiin 30. lokakuuta 2013. 16. joulukuuta 2013 julkistettiin seuraavat 14 urheilijaa. 21. tammikuuta 2014 varmistui vielä 22 urheilijan paikka ja viimeiset valinnat ilmoitettiin 27. tammikuuta 2014. Lopullisessa joukkueessa oli 103 urheilijaa.
Suomen miesten ja naisten jääkiekkomaajoukkueet varmistivat paikkansa olympialaisissa aikaisemman menestyksen perusteella. Naisten joukkueen kokoonpano nimettiin 18. joulukuuta 2013. Miesjoukkue julkaistiin 7. tammikuuta 2014.
Suomen joukkueen valintatapaa muutettiin edellisiin kisoihin verrattuna. Urheilijoita valittiin Sotšiin jatkuvasti eli sitä mukaa kun valintakriteerien katsottiin täyttyvän. Tarkoituksena oli taata urheilijoiden huoleton valmistautuminen. Valintakriteerit olivat:
30. lokakuuta 2013 varmistettiin Tanja Poutiaisen, Andreas Romarin ja Marcus Sandellin olympiapaikat. Romar joutui kuitenkin jättäytymään pois olympialaisista kantapäävamman vuoksi. Poutiaiselle olympialaiset olivat jo viidennet ja Sandell osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010. Santeri Paloniemen ja Samu Torstin olympiapaikat varmistuivat 27. tammikuuta 2014.
Suomen miesten olympiapaikat ratkesivat vuoden 2013 MM-kilpailuissa. 30. lokakuuta 2013 ilmoitettiin Kaisa Mäkäräisen valinnasta joukkueeseen.
Sekaviestijoukkue valittiin 21. tammikuuta 2014 ja siihen kuuluvat Mäkäräisen lisäksi Jarkko Kauppinen, Mari Laukkanen ja Ahti Toivanen. Sairastumisten vuoksi joukkue ei kuitenkaan lopulta osallistunut viestiin.
Suomen miesten jääkiekkomaajoukkue varmisti olympiapaikkansa maailmanrankingin perusteella vuoden 2012 MM-kilpailujen jälkeen. Samoin naisten maajoukkue varmisti maailmanrankingin perusteella olympiapaikkansa vuoden 2012 MM-kilpailujen jälkeen.
Päävalmentaja Erkka Westerlund julkisti joukkueensa Sotshin olympialaisiin 7. tammikuuta 2014. Alun perin joukkueeseen valitut Mikko Koivu ja Valtteri Filppula joutuivat jäämään joukkueesta pois loukkaantumisten vuoksi, ja heidät korvasivat Jarkko Immonen sekä Sakari Salminen.Lähteet
Naisten maajoukkueen päävalmentaja Mika Pieniniemi nimesi naisten olympiajoukkueen 18. joulukuuta 2013.
Lähde
Lokakuun lopussa julkaistiin Pekka Koskelan ja Mika Poutalan saavan paikat olympiajoukkueessa. Kummatkin ovat kilpailleet myös kaksissa edellisissä olympialaisissa. Tammikuun lopussa olympiajoukkueeseen valittiin vielä Tommi Pulli.
Janne Ahonen varmisti paikkansa olympiajoukkueessa kuudennen kerran 16. joulukuuta 2013.
Lähteet
Yleisjohto
Terveydenhuolto
Edustajat
Lajijohto
Jääkiekon SM-sarjakausi 1955–1956
Vuonna 1956 jääkiekon SM-sarja pelattiin kahdessa viiden joukkueen lohkossa. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen voittajat kohtasivat loppuottelussa ja toiseksi sijoittuneet pronssiottelussa. Lohkojen viimeisiksi sijoittuneet putosivat suomensarjaan. Mestaruuden voitti Turun Palloseura. Mestaruus oli turkulaisten ensimmäinen. Loppuottelussa TPS voitti Hämeenlinnan Tarmon. Pronssia sai Tappara Tampereelta, joka jatkoi TBK:n jääkiekkoperinteitä. Kausi oli seuran ensimmäinen Tappara-nimellä. Sarjasta putosivat Helsingin IFK ja Kymin Palloilijat Karhulasta.
Uusinta 4.sijasta
Uusinta 4.sijasta
Sarjasta putosivat Helsingin IFK ja Kymin Palloilijat. Tilalle nousivat Helsingin Jalkapalloklubi ja Kokkolan Jymy-Kiekko.
O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteer, RM=rangaistusminuutit.
Gergő Wöller
Gergő Wöller (s. 18. maaliskuuta 1983 Szombathely) on unkarilainen painivalmentaja ja aktiiviuransa lopettanut vapaapainija.
Wöller paini Ateenan kesäolympialaisissa 2004, joissa hän sijoittui 19:nneksi hävittyään toisen ottelunsa lopulta neljänneksi sijoittuneelle Vasyl Fedoryšynille. EM-kilpailuista Wöller saavutti kolme pronssimitalia.
Nykyisin Wöller työskentelee painivalmentajana Suomessa.
Walensee
Walensee on Itä-Sveitsissä, Glarusin ja Sankt Gallenin kantoneissa sijaitseva järvi. Suurimmat paikkakunnat järven rannalla ovat Walenstadt ja Quarten. Järvellä on reittilaivaliikennettä ympäri vuoden.
Walenseehen laskee kaksi jokea, Linth ja Seez. Lasku-uoma on Linthkanava, joka korvasi järven luonnollisena laskujokena virranneen Maagjoen. Linthkanava laskee Zürichinjärveen.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1970
Suomen yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin vuonna 1970 Tampereella 10.–11. tammikuuta (miehet) ja Joensuussa 7.–8. helmikuuta (naiset).
Zuginjärvi
Zuginjärvi () on Keski-Sveitsissä sijaitseva järvi. Järven vedet laskevat Lorzen kautta Reussiin.
Järvi sijaitsee Zugin, Luzernin ja Schwyzin kantoneiden alueella.
Suurimmat kaupungit järven rannalla ovat Zug, Cham, ja Arth. Järvellä on SGZ-yhtiön reittilaivaliikennettä ympäri vuoden.
Antti Tuiskun diskografia
Tämä on laulaja Antti Tuiskun diskografia.
" "Listasijoitukset Suomen viralliselta singlelistalta (Single Top 20), Suomen virallinen latauslista (Top 30) (2007->), Rumba-lehden 50 Hittiä (Rumba Top 50) (julk. 1992–2007) ja Radiolista (Suomen Radiolista/Music Control/Radio Monitor) (Radio Top 20/100).
" "Listasijoitukset Suomen viralliselta singlelistalta (Single Top 20), Suomen virallinen latauslista (Top 30) (2007->), Suomen Virallisen Listan striimilistat - OVI Musiikki TOP 30 (2010-2011), MixRadion striimatuimmat (2013-2015) sekä Striimatuimmat (Suomen Virallinen Striimauslista) (2016->) - ja Radiolista (Suomen Radiolista/Music Control/Radio Monitor) (Radio Top 100).
" "Listasijoitukset Suomen viralliselta singlelistalta (Single Top 20), Suomen virallinen latauslista (Top 30) (2007->) sekä Suomen Virallisen Listan striimilistat - OVI Musiikki TOP 30 (2010-2011), MixRadion striimatuimmat (2013-2015) sekä Striimatuimmat (Suomen Virallinen Striimauslista) (2016->).
Lismajärvi
Lismajärvi eli Ližmajärvi () on Äänisen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Sen pinta-ala on 84,8 neliökilometriä, pituus 18,6 ja suurin leveys 7,3 kilometriä. Järven keskisyvyys on 5,4 ja suurin syvyys 22 metriä.
Järvessä on noin 30 saarta, joiden yhteispinta-ala on 19,2 neliökilometriä. Niistä suurimmat ovat Suurisaari (ven. "Bolšoi") ja Seneg. Kivisillä ja paikoin hiekkaisilla tai soistuneilla matalilla rannoilla kasvaa metsää ja pensaikkoa. Viljelysmaa ja niityt ulottuvat rantaan vain muutamissa kohdissa. Järvi jäätyy marraskuun puolivälissä ja vapautuu jäistä toukokuun alussa. Veden lämpötila yltää heinä-elokuussa 26 asteeseen.
Lismajärven valuma-alueen laajuus on 535 neliökilometriä. Lännessä siihen laskee Verhnjaja Ližma, koillisessa Jelgamka ja siihen vähän ennen joen suuta yhtyvä Šaidomozerosta virtaava Šaidomka. Käppäselänlahdesta alkava laskujoki "Ližma" tai "Srednjaja Ližma" virtaa Tedjärven kautta Äänisen Lismanlahteen.
Järvessä eläviä kalalajeja ovat muun muassa järvilohi, muikku, siika, kuore, lahna ja säyne. Sen saarella sijaitsee autioitunut Lismajärven lyydiläiskylä.
Tomi Källarsson
Tomi Källarsson (s. 15. maaliskuuta 1979 Lempäälä) on pelaajauransa lopettanut suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti urallaan HPK:ta (1997–2000), Elitserienissä pelaavaa Timrå IK:ta (2000–2002), Tampereen Ilvestä (2002–2004), Italian pääsarjatasolla pelaavaa Milanoa (2004–2005), Tanskan pääsarjatasolla pelaavaa Herningia (2005–2006), Espoon Bluesia (2006–2007) ja JYPiä (2006–2007). Källarsson oli New York Rangersin vuoden 1997 93. varaus, mutta ura NHL:ssä ei auennut.
Källarsson sai kaksi SM-pronssia. Hän sai nuorten alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 1998, ja se jäi hänen parhaaksi saavutuksekseen.
Källarsson on jääkiekkouran jälkeen työskennellyt Tampereella autonmyyjänä.
Viikšjärvi
Viikšjärvi eli Viiksijärvi () on Äänisen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Sen pinta-ala on 9,54 neliökilometriä, pituus 7,4 kilometriä ja suurin leveys 1,8 kilometriä. Keskisyvyys on 4,5 ja suurin syvyys 14,4 metriä.
Hevosenkengän muotoinen järvi jakautuu leveään länsi- ja kapeaan itäosaan. Siinä on kuusi pientä saarta. Pohja on mutainen, rannat loivat, kiviset ja hiekkaiset. Länsiosaan laskee pieni Lambajoki, itäosan eteläpäädystä virtaa Vikšreka, joka laskee Äänisen Uunitsanlahteen. Viikšjärvestä on löydetty järvimalmia.
Järven keskelle etelästä työntyvällä niemellä on sijainnut sittemmin autioksi jäänyt Viikšjärven kylä. Muurmannin radan Viikšjärven asema sijaitsee järven länsipuolella.
Dieeri
Dieeri eli kaksisoutu (myös nimitys bireemi) on muinainen sotakaleeri, jonka ovat todennäköisesti keksineet foinikialaiset.
Dieerit olivat yleensä noin 25 metriä pitkiä ja kolme metriä leveitä. Dieeri muokkaantui yksisoutuisesta laivasta. Foinikialaiset dieerit oli tehty yhdestä puusta rakennetusta keskusrunkosta, jonka molemmille puolille rakennettiin toiselle suotajariville laudoitetut sivulaidat. Kun soutajat olivat eri riveillä tai tasoilla, heitä mahtui enemmän, useimmiten noin 100–120: 50–60 kummallekin puolelle. Kreikkalaiset dieerit 500-luvulla eaa. oli tehty laidoitetusta rungosta kaarien varaan. Seuraava kehitysaskel oli trieeri, kolmisoutu, jossa lisättiin ulkoneva taso ja soutajien määrä nousi 150–180:een.
Uunitsa
Uunitsa () on kylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Käppäselän kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen Uunitsanlahden rannalla lähellä samannimisen joen suuta. Kylässä on 196 asukasta (vuonna 2011).
Uunitsasta on 32 kilometrin pituinen maantieyhteys Käppäselän taajaman kautta Pietarin ja Murmanskin väliselle M18-valtatielle. Sieltä liikennöi linja-auto Kontupohjaan. Kylässä toimii sahalaitos. Palveluihin kuuluu kauppa ja lääkintäasema.
Paikallinen nähtävyys ovat viipurilaisen kauppiaan vuonna 1851 perustaman sahan rauniot. Lähistöllä sijaitsee Pigmasuon luonnonmuistomerkki.
Muurmannin radalla oleva Uunitsan rautatieasema sijaitsee huomattavasti pohjoisempana Käppäselän ja Perälahden (ven. "Perguba") välillä.
Mikko Markkanen
Mikko Markkanen (s. 9. tammikuuta 1977 Turku) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän pelasi valtaosan urastaan TuTossa. Markkanen oli San Jose Sharksin 220. varaus vuonna 1995.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1956–1957
Vuonna 1957 jääkiekon SM-sarja pelattiin kahdessa viiden joukkueen lohkossa. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen voittajat kohtasivat loppuottelussa ja toiseksi sijoittuneet pronssiottelussa. Lohkojen viimeisiksi sijoittuneet putosivat suomensarjaan. Mestaruuden voitti Tampereen Ilves, jolle mestaruus oli jo seuran kymmenes.
Uusinta lohkovoitosta
Sarjasta putosivat Karhu-Kissat ja Tampereen Kilpa-Veljet. Tilalle nousivat Helsingin IFK ja Kalevan Pallo.
O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteer, RM=rangaistusminuutit.
Eesti Maaülikooli SK
Eesti Maaülikooli SK on viron pääsarjassa Meistriliigassa pelaava salibandyseura.
Uljana Semjonova
Uljana Semjonova (; s. 9. maaliskuuta 1952 Zarasai, Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta) on latvialainen uransa lopettanut koripalloilija. Hän on Latvian kansalainen, vaikka edustikin kilpaurallaan Neuvostoliittoa. Semjonova valittiin uransa aikana kaksitoista kertaa Latvian suosituimmaksi urheilijaksi. Koripallouransa jälkeen hänet valittiin Basketball Hall of Fameen sekä FIBA Hall of Fameen.
Semjonova edusti valtaosan seurajoukkueurastaan riikalaista TTT Rīgaa, joka hallitsi Eurooppaa 1970-luvulla. Hän voitti seuran paidassa yksitoista kertaa Euroliiga-mestaruuden sekä viisitoista kertaa Neuvostoliiton-mestaruuden. Uransa viimeisen kaudet Semjonova edusti espanjalaista Tintorettoa sekä ranskalaista Valenciennesia.
Maajoukkuetasolla Semjonova edusti Neuvostoliittoa vuosina 1968–1986, jolloin joukkue ei hävinnyt yhtääkään maaottelua. Hän voitti maajoukkueuransa aikana kaksi olympiakultaa, kolme MM-kultaa sekä kymmenen perättäistä Euroopan-mestaruutta. Hän onkin naiskoripallon kaikkien aikojen menestynein pelaaja maajoukkuetasolla.
Pikaluistelun matkakohtaiset Suomen-mestaruuskilpailut 1970
Pikaluistelun matkakohtaiset Suomen-mestaruuskilpailut 1970 järjestettiin Rovaniemellä 14.-15. maaliskuuta. Miehet olivat kilpailleet matkamestaruuksista erillisissä kilpailuissa vuodesta 1967 lähtien. Naisille erillinen kilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa.
Juho Heikki Tunkelo
Juho Heikki (Johan Henrik) Tunkelo (vuoteen 1906 Ekman; 8. tammikuuta 1873 Längelmäki – 21. heinäkuuta 1948 Jyväskylä) oli suomalainen pappi ja lastensuojelun asiantuntija.
Tunkelon vanhemmat olivat ratsutilallinen ja valtiopäivämies Elias August Tunkelo (alk. Ekman) ja Amanda Fredrika Yrjölä. Hänet vihittiin papiksi 1898. Helsingin NMKY:n pääsihteerinä hän toimi vuosina 1897–1901, jolloin hän mm. aloitti poikatyön. Vuosina 1902–1914 Tunkelo toimi Kotiniemen kasvatuslaitoksen johtajana, 1914–1918 suojeluskasvatuksen tarkastajana, 1918–1924 kouluneuvoksena ja kouluhallituksen lastensuojeluosaston päällikkönä, 1924–1935 sosiaaliministeriön lastensuojelun tarkastajana ja 1935–1940 ylitarkastajana. Tunkelo osallistui lukuisiin nuorisotyön ja lastensuojelun ja -huollon komiteoihin, samoin kuin toimi Teollisuusseutujen evankelioimisseurassa, jonka puheenjohtaja hän oli vuosina 1925–1930. Hän oli myös Kristillisen taideseuran puheenjohtaja ja kuului Suomen Kirkon Seurakuntatyön Keskusliiton ja Suomen Kirkon Sisälähetysseuran johtoon, jonka toimitusjohtajana hän toimi jonkin aikaa 1940-luvulla.
Tunkelolle myönnettiin kanslianeuvoksen arvonimi 1948. Hänen puolisonsa vuodesta 1901 oli Siiri (Sigrid) Vilhelmina Ahnger (k. 1947). Kielitieteilijä ja professori Eemil Aukusti Tunkelo (1870–1953) oli hänen veljensä.
Tuuliajolla (albumi)
Tuuliajolla on reggaeartisti Raappanan kolmas pitkäsoitto, joka julkaistiin Suomen Musiikin kautta 22. maaliskuuta 2013. Se nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan viidennelle sijalle. Albumin esikoissingle "Kauas pois" julkaistiin 2. marraskuuta 2012, ja siitä julkaistiin musiikkivideo samalla viikolla. Kappale nousi parhaimmillaan Suomen virallisen singlelistan 14. sijalle. Albumin toinen musiikkivideo julkaistiin helmikuussa 2013 kappaleesta "Kylmä kivi". "Tuuliajolla" -albumin tuotannosta vastaa Raappanan edellisien albumien tapaan Bommitommi.
Superscar
Superscar on helsinkiläinen power pop -yhtye. Yhtyeen perustivat 2000 laulaja Otto sekä rumpali Petteri. Yhtyeen musiikki on "hyväntuulista ja makeaa jenkkipoppia", jossa on myös rockin elektron elementtejä. Yhtyeen kierrettyä Suomea lähes vuosikymmenen se solmi levytyssopimuksen Jiffel Entertainmentin kanssa vuonna 2011.
Superscarin menestynein single on "Modern Word for Love", joka pääsi kesällä 2011 NRJ:n sekä Ylex:n soittolistoille. Myös "Neon Lights" on saanut soittoaikaa mm. The Voicella.
Maaliskuun alussa yhtye aloittaa 14 konsertin Keski-Euroopan kiertueen yhdessä Sunrise Avenuen kanssa. Helmikuussa yhtye esiintyy kolmella keikalla myös Suomessa.