hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Foca-luokka (sukellusvene, Italia)
Foca-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kolmen sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Luokan alukset olivat paranneltuja versioita "Pietro Miccasta". Niiden uppouma oli pinnalla 1 305 ja sukelluksissa 1 625 tonnia. Alusten pituus oli 82,85, leveys 7,17 ja syväys 5,2 metriä.
Pinta-ajossa alusten voimanlähteenä oli kaksi 1 440 bhp:n dieselmoottoria, jotka kumpikin oli kytketty omaan akseliin. Sukelluksissa voimanlähteenä oli kaksi 625 hevosvoiman sähkömoottoria. Alukset kykenivät pinta-ajossa 15,2 solmun ja sukelluksissa 7,4 solmun huippunopeuteen.
Alusten aseistuksena oli keulassa neljä ja perässä kaksi 533 millimetrin torpedoputkea, joihin oli ainoastaan putkiin ladatut torpedot. Lisäksi aluksilla oli 100 millimetrin 47 pituuskaliiperin kansitykki, joka oli alun perin sijoitettu tornin taakse. Myöhemmin tykki siirrettiin tornin etupuolelle samalla kuin tornia pienennettiin. Aluksilla oli ilmatorjunta-aseina kaksi kaksiputkista 13,2 millimetrin konekivääriä. Aluksille oli mahdollista sijoittaa 36 miinaa, joista 20 oli keskellä alusta ja kuusitoista kahdessa perässä olevassa laskukiskossa.
Sosialistivallankumouksellinen taisteluosasto
Sosialistivallankumouksellinen taisteluosasto () oli Venäjän Sosialistivallankumouksellisen puolueen terroristisiipi. Se oli puolueen ryhmittymä, jolle oli tehtävänsä vuoksi annettu autonomia puolueen sisällä. Muistelmissaan osaston jäsen Boris Savinkov kutsui ryhmittymää ”terroristiprikaatiksi”. Osaston jäsenyys pyrittiin usein pitämään salassa toimijoiden oman turvallisuuden vuoksi.
Sosialistivallankumouksellisen taisteluosaston perusti Grigori Geršuni vuonna 1902. Vuonna 1904 Geršuni pidätettiin, jolloin Jevno Azef valittiin hänen seuraajakseen oikeana kätenään Boris Savinkov. Azef toimi Ohranan vakoojana. Hänen aikanaan osasto myös siirtyi käyttämään räjähteitä tuliaseiden sijasta. Jäsenistöön kuului yli neljäkymmentä miestä ja yli kymmenen naista. Kaikki heistä eivät olleet talonpoikia ja työväkeä, vaan heistä osa kuului aatelistoon, papistoon ja porvaristoon. Suuri osa jäsenistä oli 20–30-vuotiaita. Vuonna 1908 Boris Savinkov valittiin osaston johtoon Azefin seuraajana, mutta taisteluosaston toiminta hiipui pian tämän jälkeen.
Perustamisvuotensa 1902 huhtikuussa Sosialistivallankumouksellinen taisteluosasto suunnitteli ja toteutti Venäjän sisäministerin Dmitri Sipjaginin salamurhan. Toukokuussa 1903 osasto salamurhasi Ufan kuvernöörin Nikolai Bogdanovitšin. Heinäkuussa 1904 taisteluosasto salamurhasi Sipjaginia seuranneen sisäministerin Vjatšeslav von Plehwen, jonka vaunuihin heitetty pommi surmasi välittömästi.
Suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš, joka oli aikaisemmin toiminut Moskovan kenraalikuvernöörinä, oli 15. helmikuuta 1905 seuraamassa Elisabet Fjodorovnan punaisen ristin hyväntekeväisyyskonserttia Bolšoi-teatterissa. Sosialistivallankumouksellinen taisteluosasto tunsi hänen reittinsä hyvin ja oli näin ollen kyennyt valmistelemaan hänen salamurhaansa tuolle päivälle. Salamurha oli tarkoitus toteuttaa pommilla. Kuitenkin Aleksandrovitšin vankkureissa olivat myös tämän ottolapset, jotka huomattuaan eräs taisteluosaston aktiiveista päätti jättää heiluttamatta nenäliinaa, joka oli sovittu merkiksi muille valmistautua pommin heittämiseen. Tämä johtui ilmeisesti siitä, että osaston tarkoituksena oli salamurhata Aleksandrovitš, vahingoittamatta tämän perhettä välttyäkseen raakalaismaisen ryhmän maineelta, joka veisi sosialistivallankumouksellisia tarkoitusperiä kauemmas onnistumisesta.
Kaksi päivää myöhemmin, 17. helmikuuta, suuriruhtinas Aleksandrovitšin vaunut kulkivat Kremlin muurien ulkopuolelle kello 14:45, jolloin Sosialistivallankumouksellisen taisteluosaston jäsen Ivan Kaljajev heitti häntä kohti nitroglyseriinipommilla, joka putosi suoraan Aleksandrovitšin syliin. Suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš kuoli välittömästi saamiinsa vammoihin.
Edgars Caics
Edgars Caics (s. 17. heinäkuuta 1989 Riika, Latvian SNT) on latvialainen pöytäjääkiekkoilija. Hän edustaa BJC Laimite -nimistä seuraa. Caics on pelannut pöytäjääkiekkoa vuodesta 2001 lähtien. Hän on voittanut yhden maailmanmestaruuden. Caics on tällä hetkellä ITHF:n maailmanrankingissa sijalla 2.
Caics on pelannut myös aloittelijoiden keilailu- ja rantalentopallokilpailuissa. Lisäksi hän valmentaa työkseen pöytäjääkiekkoa nuoremmille.
Fortelius
Fortelius on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Hans Österman
Hans Österman (s. 1978) on ruotsalainen pöytäjääkiekkoilija, joka pelaa "NUHL8"-nimisessä seurassa. Hän on voittanut lajin maailmanmestaruuden vuosina 1997 Helsingissä, 2001 Plzenissä ja 2005 Riiassa. Hän debytoi ITHF:n turnauksessa vuonna 1991.
Österman on myös toimittaja Aftonbladet-nimisessä iltapäivälehdessä.
Robert Reino
Robert Reino (1. syyskuuta 1869 Pielisjärvi – ?) oli suomalainen näyttelijä. Aikalaisteos "Suomalainen näyttämötaide 1902" kuvailee Reinoa humorististen ja kavaljeeriosien huomattavaksi esittäjäksi.
Robert Reino syntyi kauppiaan perheeseen. Käytyään kaksiluokkaisen Joensuun lyseon hän työskenteli neljä vuotta mekaanisella alalla. Näyttämöuransa Reino aloitti Suomalaisessa Teatterissa syksyllä 1890. Pesti kesti kolme vuotta, ja Reino sai koko tuon ajan opetusta Kaarola Avellanilta. Syksyllä 1893 Reino liittyi Kansanteatteriin. Vuonna 1899 hän siirtyi Suomalaiseen Maaseututeatteriin, joka oli Viipurin Kaupunginteatterin edeltäjä. Siellä hän näytteli kolme vuotta.
Reino näytteli muun muassa balladinäytelmässä "Elinan surma" ja komediassa "Nummisuutarit", jossa hän teki Iivarin roolin. Victorien Sardoun komediassa "Kirjeen kujeet" ("Les Pattes de mouches") hän näytteli Prosper Blockin roolin. Reinon näyttämötehtäviä olivat niin ikään Jensenin osa Henrik Ibsenin tragikomediassa "Villisorsa" ja Kustaan osa Minna Canthin yhteiskunnallisessa näytelmässä "Työmiehen vaimo".
Ashley Riefner
Ashley Riefner (s. 30. marraskuuta 1993) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Naisten Liigassa PK-35 Vantaata. Ennen siirtymistään PK-35 Vantaaseen hän edusti yhdysvaltojen yliopistosarjassa Richmond Spiders -joukkuetta.
Leonid Dobytšin
Leonid Dobytšin () (17. kesäkuuta (J: 5. kesäkuuta) 1894 Ludza, Vitebskin kuvernementti — 28. maaliskuuta 1936) oli venäläinen kirjailija.
Dobytšin oli syntynyt Ludzan kaupunkiin paikallisen lääkärin perheeseen, ja hän vietti varhaisen elämänsä Daugavpilsin kaupungissa. Vuonna 1911 hän aloitti opintonsa Petrogradin polyteknisessä yliopistossa, ja hän valmistui sieltä vuonna 1916. Vuonna 1918 hän muutti Brjanskin kaupunkiin, jossa hän työskenteli opettajana sekä tilastotieteilijänä. Myöhemmin Dobytšin muutti Leningradiin, jossa hän aloitti kirjallisen uransa.
Dobytšin aloitti kirjallisen uransa kirjoittamalla tarinoita leningradilaiseen aikakausilehteen Sovremennikiin. Tämän jälkeen Dobytšin kirjoitti vuonna 1927 ensimmäisen tarinakokoelmansa Встречи с Лиз, ja tämän jälkeen vuonna 1931 kokoelman Портрет. Dobytšinin varhaistuotanto pyrki kuvailemaan uuden vallankumouksellisen maailman ja vanhan vallan kohtaamista. Dobytšin kirjallisen uran pääteokseksi muotoutui vuonna 1935 julkaistu Город Эн. Teoksessa Dobytšin kuvaa lapsen elämän kautta kuvaa venäläisen periferian elämästä.
Vuonna 1936 esitettyään teoksensa Город Эн Leningradin kirjailijoiden liitolle, Dobytšin joutui ankaran kritiikin kohteeksi teoksensa sisällöstä. Teoksensa sisällön vuoksi Dobytšin nähtiin liiton silmissä venäläisen formalismin pääedustajana, jota vastaan Pravda oli samana vuonna aloittanut hyökkäyksen kaikilla taiteen aloilla. Dobytšinia syytettiin liiton toimesta luokkaviholliseksi teoksensa takia. Tämän jälkeen Dobytšin katosi niin julkisesta kuten myös kirjallisesta elämästä. Tämän jälkeen on oletettu, että Dobytšin teki itsemurhan samana vuonna.
Symphonic Terror – Live At Wacken 2017
Symphonic Terror on Acceptin livealbumi vuoden 2017 Wacken Open Airin konsertista. Se julkaistiin 23.11.2018. Konsertti oli osa Wacken Open Airin perinteistä Night To Remember- konseptia, jossa yhtyeet esiintyvät ainutkertaisella tavalla.
Acceptin konsertti oli jaettu kolmeen osaan. Ensin yhtye soitti tavalliseen tapaan yhtyeen uutta ja vanhaa materiaalia. Toisessa osassa ensiesityksensä saivat kitaristi Wolf Hoffmanin vuonna 2016 julkaiseman Headbangers Symphony -albumin kappaleet, joita säesti Tšekin kansallissinfoniaorkesteri. Lopuksi Accept esitti sinfoniaorkesterin kanssa valittuja klassikoita yhtyeen tuotannosta. Katsojia oli paikan päällä 80.000, lisäksi konsertti näytettiin myös suoratoistona festivaalin sivuilla.
Konserttitaltiointi nähtiin hyvänä tallenteena unohtumattomasta illasta ja vahvana jatkona Acceptin levykatalogissa. Siitä, toiko yhteistyö sinfoniaorkesterin kanssa lisäarvoa Acceptin esiintymiselle, on ollut jonkin verran eriäviä näkemyksiä mutta yleensä ottaen siitä ei ole näyhty olleen haittaakaan . Julkaisu sijoittui kuudenneksitoista Billboardin klassisen musiikin listalla.
1.Die By The Sword
2.Restless And Wild
3.Koolaid
4.Pandemic
5.The Final Journey
6.Modest Musorgski: Night On Bald Mountain (Yö autiolla vuorella)
7.Ludwig van Beethoven: Scherzo
8.Sergei Prokofjev: Romeo And Juliet
9.Ludwig van Beethoven: Pathétique
1
0.Antonio Vivaldi: Double Cello Concerto in G Minor
11.Wolfgang Amadeus Mozart: Symphony No. 40 in G Minor
12.Princess Of The Dawn
13.Stalingrad
14.Dark Side Of My Heart
15.Breaker
16.Shadow Soldiers
17.Dying Breed
18.Fast As A Shark
19.Metal Heart
20.Teutonic Terror
21.Balls To The Wall
Making Of: Wacken
Making Of: Headbanger’s SymphonyLisäksi konsertista julkaistiin 10-tuumainen vinyylisingle ”Balls To The Wall/ Symphony No.40 in G Minor”.
Samarium(II)jodidi
Samarium(II)jodidi (SmI) on samarium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa pelkistimenä.
Samarium(II)jodidi on huoneenlämpötilassa vihreää kiteistä ainetta. Yhdiste on vahva pelkistin ja reagoi esimerkiksi veden kanssa pelkistäen sen vedyksi. Aine liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten tetrahydrofuraaniin ja asetonitriiliin.
Samarium(II)jodidia voidaan valmistaa kuumentamalla samarium(III)jodidia tai pelkistämällä sitä metallisen samariumin tai alkalimetallien avulla. Yhdistettä voidaan valmistaa myös samariumin ja dijodimetaanin tai 1,2-dijodietaanin välisellä reaktiolla hapettomassa orgaanisessa liuottimessa kuten tetrahydrofuraanissa tai asetonitriilissä.
Samarium(II)jodidia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä. Se pelkistää muun muassa karbonyyliyhdisteen alkoholeiksi ja alkyylihalogenidit hiilivedyiksi. Tämän lisäksi sitä käytetään katalyytteinä pinakolitoisiintumisissa, kytkentäreaktioissa esimerkiksi Barbier-reaktioissa ja radikaalireaktioissa. Yhdistettä on käytetty reagenssina useiden luonnonaineiden synteeseissä.
Willi Egger
William ”Willi” Egger (7. lokakuuta 1932 Murau – 29. huhtikuuta 2008 Murau) oli itävaltalainen mäkihyppääjä, joka lopetti kilpauransa vuonna 1967. Hän saavutti menestystä erityisesti Keski-Euroopan mäkiviikko-kilpailuissa 1960-luvun alussa. Egger osallistui Squaw Valleyn talviolympialaisiin 1960.
Maksim Mamin
Maksim Vladimirovitš Mamin (s. 13. tammikuuta 1995 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän edustaa KHL-seura TsSKA Moskovaa. Mamin laukoo oikealta.
Mamin debytoi KHL:ssä kaudella 2014–15 TsSKa Moskovan paidassa. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 39 ottelua tehoin 5+10=15. Muutaman KHL-kauden jälkeen Mamin matkasi VHL:n kautta NHL:ään. Florida Pantherisissa hän pelasi 26 ottelua tehden 3 maalia. Kaudeksi 2018–19 Mamin palasi TsSKA Moskovan riveihin. Hän keräsi NHL:ssä yhteensä tehot 3+1=4.
__SISLUETTPAKOTUS__
Bernd Eckstein
Bernd Eckstein (s. 22. toukokuuta 1953 Mengersgereuth-Hämmern) on itäsaksalainen entinen mäkihyppääjä, joka kilpaili 1970-luvulla. Hän menestyi hyvin talviolympialaisissa 1976, jossa hän sijoittui mäkihypyssä suurmäessä seitsemänneksi. Eckstein osallistui myös Keski-Euroopan mäkiviikko-kilpailuihin.
Argo-luokka (sukellusvene)
Argo-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahden sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Koba Zakadze
Koba Zakadze (myös "Koba Tsakadze", , ; "Koba Vardenovits Dsakadse"; s. 19. elokuuta 1934 Bakuriani) on georgialainen entinen mäkihyppääjä, joka kilpaili Neuvostoliiton edustajana vuosina 1955–1972. Hän voitti kaksi Keski-Euroopan mäkiviikko-sarjan osakilpailua, ensimmäisen 1955–1956 ja toisen 1960–1961. Hän osallistui myös kaksi kertaa hiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin.
Virittävä puu
Virittävä puu ("eng". Spanning Tree) on graafiteoriassa sellainen aligraafi T graafissa G, joka on yhtenäinen syklitön aligraafi joka sisältää kaikki G:n solmut.
Virittävien puiden yhteydessä puhutaan usein "pienimmästä" ja "suurimmasta virittävästä puusta" (joskus myös "minimi" ja "maksimi")"," joiden määritelmänä on virittävän puun määritelmä, mutta siten, että painotettujen (suunnattujen tai suuntaamattomien) kaarien paino on pienin tai suurin mahdollinen. Graafilla voi olla useita virittäviä puita.
Pienimmän virittävän puun löytämiseksi on esitetty useita algoritmeja, joista tunnetuimpia ovat
Walt Disney Animation Studios
Walt Disney Animation Studios, joskus vain Disney Animation, on amerikkalainen animaatiostudio, joka valmistaa piirrosanimaatioita The Walt Disney Companylle. Studio on perustettu 16. lokakuuta 1923.
Akira Miyazaki
Akira Miyazaki (, 27. lokakuuta 1934 Tokio – 25. marraskuuta 2018 Saitama) oli japanilainen käsikirjoittaja ja ohjaaja, joka työskenteli paljon animaation parissa. Hän oli käsikirjoittamassa 1970–1990-luvuilla televisioon tehtyjä animesarjoja, joista monet perustuivat länsimaisen lastenkirjallisuuden klassikoihin, muun muassa "Tom Sawyerin ja Huckleberry Finnin seikkailut", "Ihmemaa Oz", "Makiba no shōjo Katri" (”Katri, niittyjen tyttö”), "Ai no wakakusa monogatari" (”Pikku naisia”), "Alfred J. Kwak" ja "Muumilaakson tarinoita". Hän käsikirjoitti "Muumilaakson tarinoihin" 32 jaksoa ja oli myös "Muumipeikko ja pyrstötähti" (1992) -elokuvan pääkäsikirjoittaja. Miyazaki kävi sarjan tuotannon aikana kahdesti Suomessa ja tapasi toisella kerralla kirjailija Tove Janssonin.
Animaatioiden ohella Miyazaki työskenteli ohjaajana ja käsikirjoittajana Shochiku-studion elokuvissa. Hänen ensimmäinen ohjauksensa oli vuonna 1971 valmistunut elokuva "Naite Tamaru ka". Hän käsikirjoitti kuusi elokuvaa suosittuun "Otoko wa Tsurai yo" -elokuvasarjaan sekä animaatioelokuvan "Aladdinin taikalamppu" (1979).
Miyazaki kuoli 84-vuotiaana, 25. marraskuuta 2018 sappikanavan syöpään.
The Solids
The Solids on yhdysvaltalainen vuonna 1996 perustettu power pop/vaihtoehtorock-yhtye.
Yhtyeen kappale ”Hey, Beautiful” on tilannekomediasarja "Ensisilmäyksellä" tunnuskappale. Sarjan ovat luoneet yhtyeen jäsenet Carter Bays ja Craig Thomas.
In Sides
In Sides on brittiläisen elektronista musiikkia tuottavan yhtye Orbitalin neljäs studioalbumi, jonka julkaisi FFRR Records ja Internal Records 29. huhtikuuta 1996. Albumin julkaisua edelsi single "The Box", joka julkaistiin 15. huhtikuuta 1996.
Albumin lauluosuudet tuotti Goldfrapp-yhtyeen laulaja Alison Goldfrapp. Albumi eroaa yhtyeen aiemmista julkaisuista ottamalla vaikutteita enemmän teknosta ja downtemposta.
Arripi
Arripi ("Arripis trutta") on arripien heimoon kuuluva kalalaji. Lajia tavataan pääosin Australian ja Uuden-Seelannin läheisyydessä sekä murtovesialueilla. Arripi on petokala. Suurimmat yksilöt saattavat painaa jopa 6 kiloa, mutta tavallisimmin arripit painavat noin 5,2 kg. Arripit ovat tärkeitä talouden kannalta, laji onkin usein kalastuksen kohteena.
Torbjørn Ruste
Tordbjørn Ruste (9. joulukuuta 1929 – 31. heinäkuuta 2003) oli norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili 1950-luvulla. Hän voitti kauden 1954–1955 Keski-Euroopan mäkiviikolla kaksi osakilpailua, Innsbruckin ja Bischofshofenin.
Malte
Malte on miehen etunimi. Nimi on todennäköisesti syntynyt lyhentymänä saksalaisesta nimestä "Helmwald", jonka osat tarkoittavat suojelijaa ja valtiasta.
Suomessa nimi Malte on marraskuuhun 2018 mennessä annettu noin 130 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen. Vuodesta 2020 lähtien Malten nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 28. marraskuuta. Sama päivä on Ruotsissa jo ennestään ollut Malten nimipäivä.
Pyhä Abibas
Pyhä Abibas (myös Abibo tai Habib) oli juutalainen ja Gamalielin, Sanhedrinin jäsenen ja pyhän apostoli Paavalin opettajan, toinen poika sekä käännynnäinen kristinuskoon. Hänen ruumiinsa haudattiin protomarttyyri Stefanoksen viereen Capergamelaan, noin 20 mailia Jerusalemista ja kirkko muistaa hänen ja pyhien Stefanoksen, Gamalielin ja Nicodemuksen ruumisten löytymistä vuonna 415 vuosittain 3. elokuuta. Hän kuoli 1. vuosisadalla.
Juri Skofzov
Juri Aleksandrovitš Skofzov (20. helmikuuta 1929 Moskova – 1998) oli venäläinen mäkihyppääjä, joka osallistui kahteen Keski-Euroopan mäkiviikko-kilpailuun. Hän osallistui myös hiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin 1954.
Albin Plank
Albin Plank (s. 4. maaliskuuta 1931 Hohenems, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, joka kilpaili vuosina 1953–1961.
Plank voitti kaudella 1959–60 Keski-Euroopan mäkiviikon osakilpailun Bischofshofenissa.
Prima Linea
Prima Linea oli Italiassa 1977–1983 toiminut marxilais-leniniläinen aseellinen järjestö. Sen perustivat vuoden 1976 lopussa Sergio Segio, Roberto Rosso, Enrico Baglioni ja Enrico Galmozzi. Järjestön jäsenet tulivat pääasiassa aikaisemmin toimintansa lopettaneista maltillisemmista äärivasemmistolaisista järjestöistä, kuten Lotta Continua. Prima Linean päämäränä oli luoda Italiaan proletariaatin diktatuuri, ja se tehtäisiin "tuhoamalla vihollinen" aseilla. Järjestön päämäärä oli siis periaatteessa suunnilleen sama kuin Punaisten prikaatien. Suurin näiden kahden järjestön välinen ero oli aluksi se, että Prima Linean jäsenet eivät piileskelleet salaisissa osoitteissa, eivätkä käyttäneet väärennettyjä henkillöllisyystodistuksia. Heidän taktiikkansa oli jäsenyyden salassa pitäminen. Prima Linean jäsenet kävivät päiväaikaan töissä tai opiskelivat ja yrittivät kaikin tavoin vaikuttaa tavallisilta kansalaisilta, vaikka heillä oli kotona aseita vaatekomeroon tai kylpyammeen taakse kätkettynä. Prima Linea oli uhrien lukumäärässä laskien Punaisten prikaatien jälkeen toiseksi menestyksekkäin lyijyvuosien äärivasemmistolaisista terroristijärjestöistä. Prima Linea teki kaikkiaan 101 aseellista hyökkäystä joiden tuloksena 18 ihmistä kuoli ja 23 joutui sairaalahoitoon. Ehkä tunnetuin järjestön murhaama henkilö oli niin sanottua Piazza Fontanan pommi-iskua tutkinut tuomari Emilio Alessandrini, joka ammuttiin autoonsa 29. tammikuuta 1979 kello 08.30 aamulla, hänen juuri kyyditettyään poikansa kouluun. Tätä hyökkäystä johti Marco Donat Cattin, jonka isä, kristillisdemokraattinen poliitikko Carlo Donat Cattin, oli ministerinä useassa Italian hallituksessa.
Vuoden 1980 alussa viranomaisten tutkimukset alkoivat tuottaa tuloksia ja Prima Linea seurasi Punaisten prikaatien esimerkkiä, siirtyen maanalaiseen toimintaan. Jäsenyyden salaaminen vaihdettiin toiseen taktiikkaan, henkillöllisyyden ja olinpaikan salaamiseen. Edellytykset tällaiseen toimintamuodon vaihtoon olivat kuitenkin huonontuneet merkittävästi vuodesta 1972, jolloin Punaiset prikaatit menivät maan alle. Prima Linealla ei ollut yhtä valmiiksi ajateltua strategiaa kuin prikaateilla, ja järjestön nujertaminen kävi siksi viranomaisilta huomattavasti nopeammin. Vuonna 1983 Prima Linea oli käytännössä riisuttu aseista, ja sen johtajat vangittu. Kahdestatoista murhasta syytetty järjestön maineikkain jäsen Sergio Segio sai 1983 kolme elinkautistuomiota. Suurta huomiota sai oikeudenkäyntien aikana osakseen eräs Prima Linean ainoastaan naisista koostuva iskuryhmä, jota johti Silveria Russo. Tämä neljän naisen ryhmä murhasi "terveyden puolesta" 5. helmikuuta 1980 Paolo Paolettin, joka oli yksi Seveson onnettomuudesta vastanneen Icmesa-yhtiön johtajista.
Kulttuurikeskus Isa
Kulttuurikeskus Isa (, ) on Bahrainin kuningaskunnan pääkaupungissa Manamassa sijaitseva, maan edesmenneen valtionpäämiehen, Bahrainin emiiri Isa ibn Salman Al Khalifan mukaan nimetty kulttuurikeskus. Kulttuurikeskus vihittiin käyttöön joulukuussa 2008. Rakennuksessa toimii esimerkiksi Bahrainin kansalliskirjasto ja lastenkirjasto.
Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelma UNEPin mukaan Bahrainin vähintään 15-vuotiaista asukkaista oli lukutaitoisia 94,6 prosenttia vuonna 2010.
Ryan Murphy (käsikirjoittaja)
Ryan Patrick Murphy (s. 30. marraskuuta 1965 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän on luonut ja tuottanut useita menestyneitä televisiosarjoja kuten "Muodon vuoksi" (2003–2010), "Glee" (2009–2015), "American Horror Story" (2011–) ja "9-1-1"(2018–).
Murphy ja Brad Falchuk ovat luoneet yhteistyössä useita televisiosarjoja. He loivat yhdessä Ian Breannin kanssa musikaalisarja "Glee"n, jonka pilottijakso esitettiin vuonna 2009. Vuonna 2011 Murphyn ja Falchukin loivat yhteistyössä kauhu/draamasarja "American Horror Story"n, joka sai ensiesityksensä Yhdysvalloissa 5. lokakuuta 2011.
Murphy ja David Miller alkoivat seurustelemaan vuonna 2010. He menivät naimisiin vuonna 2012.
Anneli Nygren
Anneli Nygren (s. 1958) on suomalainen mediataiteilija, jonka tuotantoon kuuluu videoita, dokumentteja, animaatiota ja musiikkivideoita.
Hän on suomalaisen videotaiteen uranuurtajia, joka aloitti videoiden tekemisen jo 1980-luvun alussa.
Vuonna 1958 syntynyt Nygren on itseoppinut taiteilija. Hän ei ole saanut virallista taidekoulutusta, mutta hän alkoi piirtää jo varhaisteini-iässä. Nygren aloitti uransa 1980-luvun alkupuolelta, ja hän julkaisi vuonna 1982 videoteoksen "Rakkaudesta rocktähteen".
Nygrenin teoksia on ollut näyttelyissä ja festivaaleilla vuodesta 1989 lähtien. Kun Turku oli vuonna 2011 Euroopan kulttuuripääkaupunkina, Nygrenin teos "Pyykki" (1992) oli esillä nykyvalokuvataiteen Liisa ihmemaassa -suurnäyttelyssä Logomossa. Nygrenin teos "When Noise and Death Meet" (2006) sai vuonna 2015 Suomen Queer-tutkimuksen seuran eurovisio-palkinnon.
Nygren tuotantoon kuuluu videotaiteen lisäksi dokumentteja, animaatiota ja musiikkivideoita. Hänet palkittiin vuonna 2018 mediataiteen valtionpalkinnolla.
Shelonin taistelu
Shelonin taistelu käytiin 14. heinäkuuta vuonna 1471 Moskovan ruhtinaskunnan ja Novogordin tasavallan välillä Shelonin joen varrella. Taistelu päättyi Moskovalaisten voittoon, vaikka novgorodilaisilla olikin huomattava miesylivoima. Seurauksena oli käytännössä Novgorodin itsenäisyyden menetys ja sen integroiminen Moskovan ruhtinaskuntaan.
Moskovan ruhtinaskunnan ja Novogordin tasavallan välillä oli ollut konflikteja jo 1300-luvulta lähtien, mistä viimeisin oli johtanut vuonna 1456 solmittuun Yazhelbitsyn rauhansopimukseen, jota novgorodilaiset sitten rikkoivat pyytämällä Puola-Liettualta tukea. Moskovan ruhtinas Iivana III syyttikin Novgorodia petturuudesta, minkä lisäksi ortodoksinen metropoliitta syytti heitä jopa ortodoksisuuden hylkäämisestä liettualaisten katolilaisten hyväksi. Novgorodin ja Liettuan välille solmittiinkin puolustusliitto, mutta kun Moskova julisti sodan, liettualaiset eivät tulleet apuun. Novgorod palkkasikin Mikhail kiovalaisen johtamaan joukkojaan. Hän kuitenkin hylkäsi novgorodilaiset, kun he eivät suostuneet tukemaan hänen vaatimustaan Kiovan kaupungista. Tasavalta kohtasi Moskovan siis yksin.
Novgorodin ja Moskovan armeijat kohtasivat 14. heinäkuuta 1471 Shelonin joen varrella. Novgorodin armeija koostui 20000-40000 miehestä, joista valtaosa oli huonosti organisoituja paikallisia miliisejä. Tarkkaa määrää on hankalaa arvioida, sillä moskovalaiset ovat saattaneet liioitella lukuja jälkikäteen näyttääkseen paremmalta. Moskovan armeija sen sijaan koostui noin 5000 miehestä. Huolimatta huomattavasta miesalivoimasta, moskovalaiset voittivat taistelun ratkaisevasti, surmaten ainakin 12000 miestä. Taistelun tarkkoja tapahtumia on hankalaa hahmottaa lähteiden erilaisuuksien vuoksi, mutta ilmeisesti moskovalaiset onnistuivat väijyttämän novgorodilaisten armeijan, mistä seuranneessa kaaoksessa novgorodilaiset joukot perääntyivät sekasorrossa.
Kymmenen päivää Shelon-joen taistelun jälkeen osapuolet kohtasivat uudelleen Shilenga-joen varrella, mikä sekin päättyi Novgorodin tappioon, huolimatta siitä, että novgorodilaisia oli noin 12000 miestä moskovalaisten noin 3000 vastaan. Samanba päivänä Iivana III teloitti novgorodilaisten komentajan, Dmitry Isakevich Boretskyn. Taisteluiden jälkeen solmittiin rauha, minkä seurauksena Novgorodin kaupungilla säilyi jonkinasteinen autonomia, mutta käytännössä se menetti sodan seurauksena itsenäisyytensä. Novgorodin kaupunki ja sen vallassa olleet alueet integroitiin vähitellen Moskovan ruhtinaskuntaan vuoteen 1478 mennessä. Kyseisenä vuonna novgorodilaiset yrittivät kapinoida Moskovaa vastaan, minkä vuoksi Iivana marssi armeijansa kanssa kaupunkiin ja lakkautti sen viimeisetkin autonomian rippeet.
Hermanni Hiiri (vuoden 2014 sarja)
Hermanni Hiiri (engl. "Tip the Mouse") on vuonna 2014 julkaistu animaatiosarja.
Suomalaiset äänet Tuottaja: Giuseppe Franchi
Vastaavat tuottajat: Irene Mincuzzi & Silvia Flocchini
Dialogin ohjaus: Tuija Korhonen
Äänitys: Tuukka Koski
Dialogin editointi: Joonas Lähteenmäki
Foleyartisti: Marta Badin
Foley-äänitys ja erikoistehosteet: Paolo Favarin
Miksaus: Matti Leino
Inkermanin taistelu
Inkermanin taistelu on yksi merkittävimmistä taisteluista Krimin sodassa Krimin niemimaalla. Se käytiin 5. marraskuuta 1854 Venäjän keisarikunnan sekä liittoutuneiden Iso-Britannian, Ranskan ja Osmanien valtakunnan välillä. Taistelun seurauksena venäläisten joukkojen taistelutahto heikkeni, kun Sevastopolin piiritystä ei onnistuttu murtamaan liittoutuneiden joukoilta. Epäonnistuneen hyökkäyksen seurauksena sota muuttuikin asemasodaksi.
Marraskuun 5.päivänä 1854 Venäjän keisarikunnan sotilaat aloittavat hyökkäyksen kohti liittoutuneiden puolustuslinjaa. Venäläisten joukkojen ylivoima oli yli 15 kertainen taisteluiden alettua, mutta vajaat 3 000 liittouman sotilasta onnistuivat säilyttämään asemansa. Suurta ylivoimaa ei onnistuttu hyödyntämään maaston tuomien vaikeuksien vuoksi ja sumuisen sään takia. Tiiviinä joukkoina kulkeneita venäläissotilaita vastaan oli helppo puolustautua, koska näillä oli käytössään heikot, hitaasti ladattavat ja epätarkat musketit, kun puolestaan brittisotilailla oli käytössään modernimmat ja nopeammat kiväärit. Huono näkyvyys ja vaikeakulkuinen maasto vaikeuttivat merkittävästi joukkojen komentajien toimintaa Inkermanin taistelussa, jonka vuoksi Inkermanin taistelua kutsutaankin joissakin yhteyksissä "sotilaiden taisteluksi".
Inkermanin taistelun yhteydessä molemmat osapuolet kärsivät huomattavat tappiot. Suhteutettuna osapuolien vahvuuksiin, kärsi liittouman puolella taistelleet suuremmat tappiot, mutta absoluuttisesti mitattuna Venäjä kärsi enemmän miestappioita. Venäjän keisarikunta ei onnistunut kuitenkaan murtamaan Sevastopolin piiritystä, joten taistelun voitti liittouma. Inkermanin taistelu johti lopulta Venäjän sotaonnen ja taistelumoraalin kääntymiseen, eikä ratkaisuja pyritty hakemaan enää suorilla hyökkäyksillä, vaan taistelut muuttuivat asemasodaksi.
Recceswinth
Recceswinth tai Rekkeswinth oli visigoottien kuningas vuosina 642–672. Noustuaan valtaistuimelle hän kukisti ylimystön kapinan. Rekkeswinth julkaisi vuonna 654 huomattavan Liber Judiciorum -lakikokoeleman hallinnon tueksi. Vaikka sitä kutsutaan visigoottien lakikokoelmaksi, se oli kirjoitettu latinaksi ja pohjautui vahvasti roomalaiseen lakiin. Hänen kuoltuaan vuonna 672 visigoottien valtakunta alkoi rappeutua sisäisesti.
Liber Judiciorum
Liber Judiciorum eli Lakien kirja on visigoottien lakikokoelma, joka on keskiaikaisen espanjalaisen lain pohja. Sen kokosi vuonna 654 visigoottien kuningas Recceswinth. Liber Judiciorumista ilmestyi tarkistetut laitokset vuosina 681 ja 693. Vaikka sitä kutsutaan visigoottien lakikokoelmaksi, se oli kirjoitettu latinaksi ja pohjautui vahvasti roomalaiseen lakiin.
Lakikokoelman tärkein uudistus oli alueelliset lait. Kokoelman 500 laista suuri osa oli tarkistettuja versioita kuningas Leovigildin aikaisista laeista. Ne koskettivat 12 oikeuden aluetta: lait ja lain harjoittajat, oikeusistuimet, avioliitto, perhe ja perinnöt, sopimukset, rikokset ja kidutus, ryöstöt, omaisuusrikokset, turvapaikkaoikeus (koskien etenkin sotilaskarkureita), kutsunnat ja maan jako, lääkäreitä ja kauppiaita koskeva oikeus, rangaistukset kerettiläisyydestä, julkiset viranhaltijat ja juutalaiset.
Nykypäivänä lakikokoelman tärkein merkitys on sen antama tarkka kuva visigoottien valtakunnan perustuslaillisesta järjestyksestä sekä sen antama tieto ns. kansan laista eli roomalaisesta oikeudesta, joka on sovitettu myöhäisen Rooman valtakunnan ajan taloudellisiin ja sosiaalisiin oloihin. Muslimien hallitseman Espanjan kristityt tuomarit käyttivät Liber Judiciorumia, ja lakikokoelma hyötyi Reconquistan aikaisesta visigoottien arvostuksen noususta.
Muhammad al-Bukhari
Abu 'Abd Allāh Muḥammad ibn Ismā'īl ibn Ibrāhīm ibn al-Mughīrah ibn Bardizbah al-Ju'fī al-Bukhari (; 19. heinäkuuta 810 – 1. syyskuuta 870), tai Bukhari (), jota kutsutaan yleensä nimellä Imaami al-Bukhari tai Imaami Bukhari, oli persialainen ulama (islamilainen uskonoppinut). Hän syntyi Buharassa, [[Uzbekistan]issa. Hänen kirjoittama [[Hadith|hadith-kokoelma]] tunnetaan nimellä "Sahih al-Bukhari". Sitä pidetään [[Sunnalaisuus|sunni-muslimien]] keskuudessa yhtenä alkuperäisimmistä ("sahih") hadith-kokoelmista. Toinen tunnettu hänen kirjoittamansa kirja on "Al-Adab al-Mufrad".
[[Luokka:Vuonna 870 kuolleet]]
[[Luokka:Vuonna 810 syntyneet]]
[[Luokka:Islamilaiset teologit]]
Seleukeia (täsmennyssivu)
Seleukeia (usein vakiintuneesti Seleukia, , ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Suomen kaunein koti
Suomen kaunein koti on MTV:n kanavillaan 2010-luvulla esittämä kilpailuohjelma, jonka jokaisessa jaksossa asiantuntijakolmikko tutustuu neljään tiettyä teemaa edustavaan kotiin ja valitsee niistä yhden finalistin. Kunkin tuotantokauden viimeisessä jaksossa kymmenen finalistin joukosta valitaan yleisöäänestyksen perusteella voittajakoti, joka palkitaan 10 000 eurolla.
Ohjelmaa on lähetetty vuodesta 2013 asti, joka syksy vuotta 2017 lukuun ottamatta. Neljänä ensimmäisenä tuotantokautena asiantuntijoina toimivat sisustustoimittaja Hanna Sumari, sisustussuunnittelija Milla Alftan ja arkkitehti Aleksi Niemeläinen. Viidennellä tuotantokaudella syksyllä 2018 Sumarin kanssa koteja tuomaroivat sisustusarkkitehti Tero Pennanen ja arkkitehti Sini Rainio.
Suomen ensimmäiseksi kauneimmaksi kodiksi valittiin vuonna 2013 Risto Kemppen moderni omakotitalo Naantalin Rymättylässä. Sen on suunnitellut arkkitehti Esa Suominen. Seuraavana vuonna voittajaksi äänestettiin heinolalaisen Titta Barner-Rasmussenin 1700-luvulta periytyvä hirsitalo, joka on aiemmassa sijaintipaikassaan toiminut muun muassa meijerinä. Neljännen kauden voittajakoti oli merenrantatalo Luvialla ja viidennen kauden kaunein koti bloggaaja Tiiu Purasen yhdessä arkkitehtiveljensä kanssa suunnittelema moderni musta puutalo Muuramessa.
Luettelo Zürichin kaupunginosista
Zürichin kaupunki Sveitsissä koostuu hallinnollisesti 12 piiristä (). Zürichin piirit on jaettu tilastollisesti 34 kaupunginosaan ():
Uuno Peltoniemi
Uuno Fredrik Peltoniemi (18. heinäkuuta 1907 Tampere – 25. joulukuuta 1989 Espoo) oli suomalainen rehtori ja päätoimittaja.
Peltoniemi tuli ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1931. Hän toimi akateemisissa järjestöissä vuoteen 1934, jolloin hän aloitti Sotilaskotiliiton valistusohjaajana Suomen itärajalla. Hän oli Rajamme Vartija -lehden päätoimittaja 1934–1947, Virkamiesliiton tiedotussihteeri ja Virkamieslehden päätoimittaja 1947–1955. Vuosina 1955–1966 hän oli Opintotoiminnan Keskusliiton toiminnanjohtaja ja Opintokerholaisen päätoimittaja. Vapaan Karjalan päätoimittaja hän oli jatkosodan aikana 1941–1942.
Amadorin piirikunta
Amadorin piirikunta on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Piirikunnassa asui 38 000 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 90% oli valkoihoisia.
Piirikunnan länsiosat ovat noin 60 m merenpinnasta, itäosat jopa kolmessa kilometrissä.
Calaverasin piirikunta
Calaverasin piirikunta on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Piirikunnassa asui 45 578 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 91,5% oli valkoihoisia.
Piirikunta on saanut nimensä sen halki virtaavasta Calaveras-joesta. Sen alueella on monia luolia.
Humboldtin piirikunta
Humboldtin piirikunta on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Piirikunnassa asui 134 623 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 83% oli valkoihoisia.
Piirikunta on saanut nimensä tutkimusmatkailija Alexander von Humboldtin mukaan.
Operaatio Osoaviahim
Operaatio Osoaviahim oli Neuvostoliiton 22. lokakuuta 1946 järjestämä operaatio, jonka aikana 2 200 saksalaista spesialistia pakkosiirrettiin Itä-Saksasta Neuvostoliittoon. Operaation päämääränä oli saada Natsi-Saksan ajan V2-rakettiteknologian tietoja ja varusteita Neuvostoliiton omaan käyttöön. Yhdysvallat oli saman vuoden aikana järjestänyt oman versionsa operaatiosta, nimeltä Operaatio Paperclip.
Toisen maailmansodan päättyessä Yhdysvallat sekä Neuvostoliitto halusivat hyödyntää saksalaista rakettiteknologiaa. Yhdysvallat aloitti helmikuussa 1946 operaatio Paperclipin, jonka avulla he toivat saksalaisia insinöörejä ja tiedemiehiä vapaaehtoisesti Yhdysvaltoihin. Neuvostoliiton johto päätyi tekemään päätöksen Itä-Saksassa olevien insinöörien ja spesialistien pakkosiirrosta.
22. lokakuuta 1946 NKVD sekä puna-armeijan sotilaat NKVD:n komissaari Ivan Serovin johdolla ilmestyivät itäsaksalaisten insinöörien ja asiantuntijoiden kotioville ja käskivät heitä perheineen valmistautumaan muuttoon Neuvostoliittoon. Neuvostosotilaat käyttivät pelkoa apunaan osoittaen aseilla saksalaisia työläisiä. Yön aikana neuvostosotilaat pakkasivat saksalaisten työläisten huonekalut.
Operaation aikana noin 6 000–7 000 saksalaista siirrettiin Neuvostoliittoon, mikä vaati 92 junan käyttöä. Ihmisten lisäksi myös saksalaista teknologiaa ja koneistoa siirrettiin, muun muassa Junkersin tehtaalta Dessausta, BMW:n tehtaalta Stassfurtista sekä Askanialta Itä-Berliinistä.
Saavuttuaan Neuvostoliittoon saksalaiset jaettiin eri ministeriöihin. 1 250 risteilyohjuksiin erikoistunutta saksalaista meni ilmailualan ministeriöön. Rakettiteknologiaan erikoistuneista noin 500 meni aseistuksen ministeriöön. 350 radiospesialistia siirrettiin viestinnän ministeriöön. 30 rakettien työntövoimaan erikoistunutta meni maanviljelykoneiston rakentamisen ministeriöön. Vuoteen 1950 mennessä suurin osa saksalaisista palautettiin takaisin Itä-Saksaan.
Trevor Harris
Trevor Gordon Stuart Harris (s. 9. helmikuuta 1949 Cambridge, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläis-suomalainen arkkitehti, kaupunkisuunnittelija ja professori. Hän opiskeli arkkitehdiksi Britanniassa, mutta hän on asunut vuodesta 1980 Suomessa. Hän perusti vuonna 1985 Hennu Kjisikin kanssa Arkkitehtitoimisto Harris-Kjisikin. Harris valittiin vuonna 1999 Teknillisen korkeakoulun kaupunkisuunnittelun professoriksi.
Trevor Harris syntyi Cambridgessä vuonna 1949. Hän opiskeli arkkitehdiksi Hull School of Architecturessa, mistä hän valmistui vuonna 1974. Harris oli työskennellyt vuosina 1972–1973 Pekka Pitkäsen toimistossa Suomessa.
Harris työskenteli vuosina 1974–1980 Ralph Erskinen toimistossa Newcastlessa ja Tukholmassa. Hän oli mukana muun muassa Bykerin alueen uudelleensuunnitteluprojektissa.
Harris muutti vuonna 1980 Suomeen ja työskenteli 1980-luvun alussa muutamissa arkkitehtitoimistoissa. Hän perusti vuonna 1985 Hennu Kjisikin kanssa Arkkitehtitoimisto Harris-Kjisikin. Toimisto on suunnittelut muun muassa Helsingin Kalasataman ja Viikinmäen sekä Vantaan Aviapoliksen ja Marja-Vantaan yleissuunnitelmat. Toimiston töitä on ollut esillä myös muun muassa Venetsian biennaalissa vuosina 2004 ja 2006.
Harris aloitti opetustehtävät jo 1970-luvulla Englannissa ja toimi 1990-luvulla vierailevana luennoitsijana useissa yliopistoissa. Teknillisen korkeakoulun kaupunkisuunnittelun professoriksi Harris valittiin vuonna 1999.
Harris ja Kjisik saivat vuonna 2016 Suomen arkkitehtiliiton jakaman Otto-Iivari Meurman -palkinnon. Palkintoperusteluissa heidän kerrottiin tehneen pitkäjänteistä työtä kaupunkisuunnittelun hyväksi. Vuonna 2018 Harrisille ja Kjisikille myönnettiin Arkkitehtuurin valtionpalkinto.
Artti Aigro
Artti Aigro (s. 29. elokuuta 1999) on virolainen mäkihyppääjä.
Aigro sijoittui 16:nneksi nuorten olympialaisissa 2016 ja 26:nneksi nuorten MM-kilpailuissa 2018. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurmäessä 48:s.
Aigro kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Titisee-Neustadtissa joulukuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 19:s Rukalla marraskuussa 2018.
Aigro on sijoittunut Continental Cupin osakilpailussa parhaimmillaan kuudenneksi Klingenthalissa lokakuussa 2017. Kesä-GP-sarjan kilpailussa hän on ollut parhaimmillaan 29:s.
Bô Yin Râ
Bô Yin Râ (oikealta nimeltään Joseph Anton Schneiderfranken, 1876 Aschaffenburg, Baijeri – 1943 Lugano, Sveitsi) oli saksalainen taidemaalari ja teosofi.
Joseph Anton Schneiderfranken syntyi vuonna 1876 Aschaffenburgissa Baijerissa. Hän opiskeli taidetta 1890-luvlta 1900-luvun alkuvuosiin saakka Frankfurtissa, Wienissä ja Pariisissa. Schneiderfranken alkoi maalata ammatikseen ja tuli tunnetuksi erityisesti maisema-aiheistaan. Vuonna 1914 Schneiderfranken palasi Saksaan Kreikasta, jossa hän oli kokenut henkisen uudelleensyntymän ja ottanut nimen Bô Yin Râ. Bô Yin Râ jatkoi maalaamista pyrkien siirtämään teosofiset ajatuksensa kuvataiteeseen. Bô Yin Râ muun muassa maalasi Jeesuksen ("Jesus") kertomansa mukaan elävästä mallista tavattuaan tämän henkimatkalla.
Bô Yin Râ kuoli vuonna 1943 Sveitsin Luganossa. Bô Yin Râ on vaikuttanut useisiin nykytaitelijoihin, kuten Gustav Meyrinkiin ja Felix Weingartneriin.
Squalo-luokka
Squalo-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Luokan alukset olivat toisinto edeltäneistä Bandiera-luokan aluksista ja siten niissä oli samat vakaus ja merikelpoisuusongelmat. Aluksille myös tehtiin samat korjaukset ongelmien poistamiseksi. Luokan alusten uppouma oli pinta-ajossa 920 ja sukelluksissa 1 125 tonnia. Niiden pituus oli 69,8, leveys 7,21 ja syväys 5,19 metriä.
Pinta-ajoa varten aluksilla oli kaksi 1 500 bhp:n dieselmoottoria, jotka pyörittivät kumpikin omaa akseliin kiinnitettyä potkuriaan. Sukelluksissa alus käytti akseleihin kiinnitettyjä 650 hevosvoiman sähkömoottoreita. Pinta-ajossa alukset saavuttivat 15,1 ja sukelluksissa kahdeksan solmun huippunopeuden. Pinta-ajossa alusten toimintamatka oli kahdeksan solmun nopeudella 5 650 merimailia ja sukelluksissa kolmen solmun nopeudella sata merimailia.
Alusten aseistuksena oli neljä keulaan ja neljä perään asennettua 533 torpedoputkea, joihin oli kaikkiaan kaksitoista torpedoa. Lisäksi aluksilla oli 102 millimetrin 35 pituuskaliiperin kansitykki. Ilmatotjunta-aseistuksena aluksilla oli kaksi yksiputkista 13,2 millimetrin ilmatorjuntakonekivääriä.
Aleksandr Romanov
Aleksandr Stanislavovitš Romanov (, s. 6. tammikuuta 2000 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa KHL-seura TsSKA Moskovaa.
Romanov on Krylja Sovetov Moskovan kasvatti. Hän oli kaudella 2015–2016 seuran U16-junioreiden tehokkain puolustaja tehoilla 4+11=15. Kaudella 2016–2017 Romanov oli neljällä osumallaan Krylja Sovetovin U17-junioreiden eniten maaleja tehnyt puolustaja Rodion Porošinin kanssa. Hän debytoi samalla kaudella myös Venäjän nuorten sarja MHL:ssä, jossa Romanov sai tililleen 15 runkosarjaottelua. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi TsSKA Moskovan organisaatioon. Romanov pelasi lähes koko kauden MHL-joukkue Krasnaja Armijassa, jonka eniten maaleja tehnyt puolustaja hän oli seitsemällä osumallaan. Romanov edusti joukkuetta kauden aikana myös Junior Club World Cupissa, joka päättyi voittoon.
Montréal Canadiens varasi Romanovin toisella kierroksella 38. pelaajana . Kaudella 2018–2019 hän nousi TsSKA Moskovan KHL-joukkueeseen. Romanov teki KHL-debyyttinsä 1. lokakuuta 2018 vieraissa Salavat Julajev Ufaa vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.16 minuuttia. Romanov keräsi ottelusta teholukeman +1. Hänet valittiin 15. lokakuuta KHL:n viikon tulokkaaksi.
Romanov pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti pronssia. Romanov voitti tehoilla 1+7=8 koko turnauksen syöttöpörssin ja puolustajien pistepörssin. Hän voitti myös turnauksen tehotilaston lukemalla +12. Romanov valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi ja tähdistökentälliseen. Valmennus valitsi hänet Venäjän turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Romanov valittiin myös Tanskaa vastaan pelatun avausottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Romanov pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin hän jakoi Venäjän sisäisen tehotilaston voiton Vasili Podkolzinin ja Jegor Zamulan kanssa lukemalla +5. Romanov pelasi myös World Junior A Challengessa vuonna 2017, jolloin hän jakoi pelipaikastaan huolimatta neljällä osumallaan turnauksen maalipörssin voiton Canada Westin Ross Armourin kanssa sekä voitti puolustajien pistepörssin.
Romanovin isä Stanislav pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä yli 400 ottelua Kansainvälisessä liigassa ja Venäjän Superliigassa. Hän kuului myös Venäjän vuoden 1995 MM-joukkueeseen. Aleksandr Romanovin äidinisä isoisä Zinetula Biljaletdinov on entinen Neuvostoliiton maajoukkuepuolustaja, olympiavoittaja (Sarajevo 1984) ja kuusinkertainen maailmanmestari. Hän on sittemmin luonut pitkän valmentajauran ja toiminut myös Venäjän A-maajoukkueen päävalmentajana vuoden 2004 maailmancupissa sekä vuosina 2011–2014. Biljaletdinov johdatti joukkueen maailmanmestaruuteen vuonna 2012. Hän toimii nykyään KHL-joukkue Ak Bars Kazanin päävalmentajana.
Meopta
Meopta on vuonna 1933 perustettu tšekkiläinen optisen alan yritys, joka tunnettiin Suomessakin 1950-luvulta alkaen muun muassa "Flexaret"-kameroistaan sekä "Opemus"- ja "Axomat"-suurennuskoneistaan. Nykyisin Meopta valmistaa kuluttajille kiikareita ja aseiden tähtäimiä sekä ammattikäyttöön sotilas- ja ilmailuteknisiä ja tieteelliseen käyttöön tarkoitettuja optisia laitteita sekä digitaalisia elokuvaprojektoreita. Meoptan tehtaat sijaitsevat Tšekin tasavallassa ja Yhdysvalloissa.
Meopta sai alkunsa vuonna 1933 Tšekkoslovakian Přeroviin perustetusta Optikotechna-yhtiöstä. Se valmisti aluksi kondensori- ja muita linssejä mutta laajensi pian suurennuskoneiden, kiikarien, tähtäimien, diaprojektorien ja kameroiden valmistukseen. Natsimiehityksen aikana tehdas palveli miehitysjoukkoja ja valmisti sotilasoptiikkaa.
Toisen maailmansodan jälkeen Optikotechna kansallistettiin ja sai uudeksi nimekseen Meopta. Sen tuotteista tuli myös länsimaissa poikkeuksellisen suosittuja ollakseen peräisin ”rautaesiripun takaa”. Meoptasta tuli oman kertomansa mukaan itäblokin ainoa elokuvaprojektorien valmistaja ja maailman suurin suurennuskoneiden valmistaja. Tosin myös italialainen Durst ilmoittautui aikoinaan suurennuskoneiden suurimmaksi. Meoptan monet valokuva- ja kaitafilmikameramallit olivat myös suosittuja länsimaissa. Samalla Meopta oli myös Varsovan liiton maiden puolustusvoimien merkittävä laitetoimittaja erityisesti 1970-luvulla, jolloin sotilastekniikasta tuli kolme neljännestä sen liikevaihdosta.
Itäblokin vapauduttua 1990 sotilastekniikan tuotanto loppui kokonaan, ja yrityksen liikevaihto pieneni murto-osaan. Meopta saneerattiin muun muassa vähentämällä työvoiman määrä 2 500:sta 500:aan ja yksityistettiin uuden Tšekin tasavallan ainoaksi optisen alan valmistajaksi.
Nykyisin Meoptalla on valmistusta myös Yhdysvalloissa, aiemmin New Yorkin osavaltion Suffolkin piirikunnan Hauppaugessa ja vuodesta 2017 Floridassa, Pascon piirikunnan Trinityssä.
Meoptan suurennuskonemalleja olivat kinofilmille tarkoitetut Axomat ja Proximus sekä erikokoisille rullafilminegatiiveille tarkoitetut Opemus ja Magnifax.
Suomeen tuotiin 1950-luvulla paljon Meoptan kaksisilmäisiä Flexaret-kameroita, joita sai helpommin ja halvemmalla kuin Rolleiflexejä ja muita länsimaiden rullafilmikameroita. Flexaret perustui Meoptan aiempaan Autoflex-malliin. Varhaisissa Flexareteissa kuvausobjektiivina on 3-linssinen Mirar 4,5/80 ja sulkimena Prontor, myöhemmissä Belar 3,5/80 ja sulkimena Metax, Prontor tai Prestor. Joissakin Flexaret-malleissa voi käyttää myös kinofilmiä tai ottaa rullafilmille 4,5×6 cm kokoisia kuvia. Viimeiset Flexaret-kamerat tehtiin 1970-luvulla.
Meopta valmisti 1950-luvulla kinofilmietsinkameroita nimeltä Opema I ja II, joiden kuvakokona oli aluksi erikoinen 24×32 mm, kunnes siirryttiin standardiruutuun 24×36 mm. 1950-luvun tuotantoon kuului myös 16 millimetrin filmiä käyttävä Mikroma-miniatyyrikamera.
Halvor Næs
Halvor Næs (s. 19. maaliskuuta 1928 Trysil, Hedmark, Norja) on norjalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, joka edusti urallaan Trysilgutten-nimistä seuraa.
Hän sai Holmenkollen-mitalin vuonna 1964. Næs saavutti Keski-Euroopan mäkiviikolla 1952–1953 Bischofshofenin osakilpailuvoiton, ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi.
Hänen poikansa Bjarne Næs on myös mäkihyppääjä samassa seurassa.
Pyhä Trojan
Pyhä Trojan (myös Trojanus tai Troyen; kuollut 533) oli juutalaisen isän ja arabialaisen äidin poika, käännynnäinen kristinuskoon, pappi, rakastettu piispa Santenissa, Ranskassa, sekä pyhimys. Häntä kunnioitettiin pyhimyksenä jo ennen kuolemaansa ja kerrotaan kokeneen taivaallisia näkyjä ja omanneen profetoimisen lahjan. Mies oli pyhän Vivienin oppilas, oli hänen seuraajansa piispana ja hänen muistopäiväänsä vietetään 20. marraskuuta.
Sysihai
Sysihai ("Carcharhinus galapagensis") on tiikerihaiden heimoon kuuluva merikala, joka elää Atlantilla ja Tyynellä valtamerellä. Sysihai on suurikokoinen, tavallisesti kolmen metrin pituinen kala, paino noin 70 kiloa. Laji on lisäksi pitkäikäinen ja voi elää 25 vuoden ikäiseksi. Sysihai saattaa olla vaarallinen ihmisille. Lajilla on tavallisesti 5-15 noin 70 senttimetrin pituista poikasta. Ravinnoksi kelpaavat kalmarit ja pohjakalat. Suussa on 14 riviä hampaita.
Sähkömonni
Sähkömonni ("Malapterurus electricus") on sähkömonnien heimoon kuuluva kala, jonka levinneisyysalue ulottuu lähinnä Afrikkaan. Laji tunnetaan kyvystään tuottaa jopa 400 voltin sähköiskuja, joiden avulla se tainnuttaa kaloja ravinnokseen. Sähkömonni on suurikokoinen, jopa 120 senttimetrin pituinen ja 20 kilogramman painoinen. Lajin kalat elävät noin 10-vuotiaiksi. Johann Friedrich Gmelin kuvasi lajin vuonna 1789.
Viitteet
1,3-dibromi-5,5-dimetyylihydantoiini
1,3-Dibromi-5,5-dimetyylihydantoiini (CHNBrO) on bromattu heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Sitä voidaan käyttää bromaavana reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä ja vedenpuhdistuskemikaalina.
Huoneenlämpötilassa 1,3-dibromi-5,5-dimetyylihydantoiini on väritöntä kiteistä ainetta. Se liukenee hieman kuumaan veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten asetoniin, tetrahydrofuraaniin tai tetrakloorimetaaniin. Aine ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
1,3-Dibromi-5,5-dimetyylihydantoiinia valmistetaan dimetyylihydantoiinin ja bromin välisellä reaktiolla emäksisissä olosuhteissa. Yhdiste estää mikrobien ja levien kasvua, minkä vuoksi sitä käytetään muun muassa teollisuusvesisäiliöissä. Sitä voidaan käyttää myös uima-altaiden desinfioimiseen. Yhdistettä käytetään myös orgaanisen kemian synteeseissä bromaamaan alkeeneja, aromaattisia yhdisteitä ja karbonyyliyhdisteitä. Sitä käytetään alkuainebromin sijasta, koska se on helpompaa käsitellä ja reaktiot ovat usein selektiivisempiä ja tapahtuvat miedommissa olosuhteissa kuten alhaisemmassa lämpötilassa.
Redi
Redi tai reti voi tarkoittaa
Redi sukunimenä:
Redi on myös: