Fataali familiaalinen insomnia
Fataali familiaalinen insomnia () (FFI) eli "suvuittainen kuolemaan johtava unettomuus" on geenimutaation aiheuttama harvinainen, yleensä suvuttain esiintyvä aivosairaus, jossa potilaan unensaanti estyy. Nukahtamisen muuttuminen mahdottomaksi johtuu siitä, että talamukseen kerääntyvä mutatoitunut prioniproteiini, jota kutsutaan nimellä PrP, vaurioittaa unikeskusta. Talamus on normaalisti täynnä neuroneita, mutta sairaalla 90 % niistä on kadonnut, ja tilalla on vain reikäistä kudosta. Mutatoitunut proteiini tuhoaa vain talamuksen samaan tapaan kuin Creutzfeldt–Jakobin tauti tuhoaa koko aivokudoksen.
Sairaus kuvattiin vuonna 1986, ja se kuuluu prionitauteihin. Prionista tulee tappava, kun yksi ainoa geenipari kopioituu väärin kohdassa D178N . Tauti voidaan saada selville jo ennakkoon geenitestillä. Kuoleman aiheuttaa lopulta täydellisen unettomuuden aiheuttama uupumus.
Sairaus periytyy vallitsevasti autosomin kautta. Mutatoitunut prioniproteiini on löydetty koko maailmasta vain 40 suvusta noin sadasta ihmisestä. Jos vain toisella vanhemmista on viallinen geeni, jälkeläisellä on 50 %:n mahdollisuus periä sairaus. Tautia on esiintynyt eräässä italialaisessa suvussa 1700-luvulta lähtien. Ensimmäinen raportoitu uhri oli sukuun kuulunut mies, joka kuoli Venetsiassa vuonna 1765. 
Joillakin potilailla FFI-tautia vastaavan sairauden tiedetään puhjenneen sporadisesti eli ilman perinnöllistä geenimutaatiota. Kyseinen tila tunnetaan lyhenteestä "sFI" (sporadic Fatal Insomnia, sporadinen fataali insomnia). Näitä tapauksia tunnetaan kahdeksan maailmanlaajuisesti. Tutkituilla potilailla ei ollut mutaatiota "PRNP"-prioniproteiinin kohdassa D178N, mutta kaikki olivat homotsygoottisia sen suhteen, että kodonissa 129 oli metioniini.
PRNP-geeni, joka ohjaa prioniproteiinin PrP valmistusta, on paikallistettu kromosomi 20:n lyhyen (p) haaran kohtaan 13. Sekä FFI-potilailla ja niillä, joilla on Creutzfeldt–Jakobin tauti, on mutaatio geenin kodonissa 178: asparagiinihappo on vaihtunut asparagiiniksi. Jos samalla kodonissa 129 on metioniini-valkuaisaine, puhkeaa potilaalle FFI, mutta jos siinä on valiini-aminohappo, puhkeaa hänelle Creutzfeldt–Jacobin tauti.
Parantumattomana FFI johtaa aina kuolemaan. Se puhkeaa 30–60 vuoden iässä keskimääräisen sairastumisiän ollessa 50 vuotta. Sairaudella on neljä vaihetta, jotka yhteensä kestävät 7–36 kuukautta ennen kuolemaa. Taudin kulku voi vaihdella huomattavastikin potilaiden kesken, jopa saman perheen sisällä.Muita oireita ovat ylenpalttinen hikoileminen, pienet mustuaiset, naisilla vaihdevuosien äkillinen alkaminen ja miehillä impotenssi, niskan jäykistyminen, korkea verenpaine ja nopea syke. Ummetus on yleinen vaiva sairastuneilla. Sairauden edetessä potilas joutuu yhä syvemmälle unenkaltaiseen limboon. On myös yleistä, että potilaat liikuttelevat raajojaan ikään kuin he uneksisivat.
Hollannissa ilmeni uusi tapaus 2010-luvun lopulla, jossa egyptiläissyntyisellä miehellä todettiin tauti. Mies alkoi nähdä kahtena ja kärsi muistiongelmista. Perhe huomasi hänen olevan ikään kuin kadoksissa, vainoharhainen ja sekaisin. Yrittäessään nukkua päivisin hän kärsi voimakkaista uninäyistä ja satunnaisista pakkoliikkeistä unen aikana. Neljän kuukauden kuluttua hän alkoi saada kouristuksia hereillä ollessaan. Potilas kuoli 7 kuukautta oireiden alkamisesta 58-vuotiaana. Ruumiinavaus paljasti mietoa atrofiaa otsalohkossa ja merkittävää atrofiaa talamuksessa. Jälkimmäinen on selvin merkki FFI:sta.
Sairauteen ei tunneta mitään hoitokeinoa. Vaikka taudin etenemistä ei voida estää, joillain hoidoilla voidaan parantaa potilaiden oireita.
On todistettu, että unilääkkeet ja barbituraatit eivät auta, vaan päinvastoin 74 %:ssa tapauksista ne pahentavat potilaan tilaa ja nopeuttavat taudin etenemistä.
Yksi potilas pystyi pidentämään elämäänsä erilaisilla hoidoilla, joihin kuului vitamiiniterapiaa ja meditaatiota sekä erilaisten stimulanttien ja unilääkkeiden käyttöä, jopa sensorista deprivaatiota unitilan aikaansaamiseksi yöllä ja viriketilan ylläpitämiseksi päivällä. Kaikesta huolimatta potilas taantui taudin klassiseen neljään vaiheeseen.
Normaali uni jaetaan viiteen eri vaiheeseen, jotka kestävät yhteensä 90–100 minuuttia:
Nukkumaanmentäessä läpikäydään unien vaiheet 1, 2, 3, 4 ja palataan takaisin vaiheeseen 2 monta kertaa unen aikana.
Unen 4. vaihe on syvimmän unen vaihe ja tärkeä terveyden edellytys. Suurimman osan elimistön elvyttävistä ja korvaavista prosesseista uskotaan tapahtuvan juuri unen 4. vaiheessa. Terveenä pysymiseen tarvitaan ennen kaikkea sekä NREM-hidasaaltounta että REM-unta. Luonnollisin ja voimia antavin univaihe on REM-uni.
FFI-taudissa potilaat eivät pääse 1. vaihetta pitemmälle, eivätkä aivot saa tarvitsemaansa lepoa, jossa ne pääsisivät korjaamaan itseään.