Saint-usugenspanieli
Saint-usugenspanieli ("Épagneul de Saint-Usuge") on ranskalainen koirarotu, joka on kotoisin Bressen alueelta Saint-Usugen kunnasta.
Saint-usugenspanieli on pienin olemassa oleva ranskalainen seisojarotu, jonka säkäkorkeus on rotumääritelmän mukaan 41-53 cm (uros 47-54 cm, narttu 41-49 cm). Sillä on tyypillinen spanielin ulkonäkö: korvat, jotka ovat kiinnittyneet silmien alapuolelle ja joissa on niin pitkät hapsut, että ne yltävät kirsunpäähän.
Rungon tulee olla lihaksikas ja rintakehän leveä ja syvä. Korvien lisäksi myös hännän, olkalapojen ja rintakehän karvan tulee olla hapsuista. Häntää ei koskaan typistetä, vaan sen tulee olla pitkä ja kaartuva.
Ainoa hyväksytty väri on ruskea, jossa tosin voi olla valkoiset merkit otsan valkoinen "tähti" mukaan lukien - kuvio, joka saattaa kadota täysi-ikäisen karvapeitteen kasvaessa pentukarvan tilalle.
Rotu on perusluonteeltaan lempeä ja lapsirakas. Ranskalainen rotujärjestö kuvaa sitä helpoksi kouluttaa: se on tottelevainen, omistautuva ja lempeä rotu. Kentällä se soveltuu erilaisiin maastoihin kentiltä metsiin aina suot, vesistöt ja tiheiköt mukaan lukien; se on erikoistunut vesilintujen ja lehtokurpan metsästykseen ja pitää uimisesta hyvin paljon.
Rotu on kotoisin Ranskan puoleisen Jura-vuoriston alueelta. Sen juuret johtavat vähintään 1500-luvulle asti, mutta se oli Toisen maailmansodan lopulla lähes sukupuuttoon kuollut. Sodan jälkeen pappi isä Robert Billardin vastuulle annettiin seurakunta Saône-et-Loiren departementista Bressen alueelta. Hän oli aktiivinen metsästäjä ja alkoi pian etsiä sopivaa metsästyskoiraa. Hän sai samalla kuulla paikallisesta rodusta nimeltä saint-usugenspanieli, jolloin hän otti yhteyttä Ranskan Kennelliittoon selvittääkseen mitä rodulle oli tapahtunut.
Isä Billard sai selville, että viimeinen kirjoitettu todistus saint-usugenspanielin olemassaolosta oli Louhansin kaupungin lähellä vuonna 1936 pidetystä koiranäyttelystä, ja hän sai käsiinsä rotumääritelmän kyseisestä näyttelystä. Hän vieraili seurakuntansa metsästäjien luona, kunnes löysi koiran joka vastasi rotukuvausta, nartun nimeltä Poupette.
Vuonna 1950 Billard löysi urosspanielin nimeltä Dick, jonka isä oli vuoden 1936 näyttelyn BIS-voittaja Braco. Hän jatkoi etsintäänsä löytäen alueelta muita uroskoiria joilla aloittaa rodun uudelleenjalostaminen. Vuonna 1962 pienimünsterinseisoja-narttua nimeltä Bianca von der Rumerburg käytettiin jalostusohjelmaan, ja se valittiin sillä perusteella että kyseisen rodun rotumääritelmä muistutti eniten saint-usugenspanielin määritelmää. Vuonna 1980 vastuu rodun uudelleenjalostamisesta annettiin Serge Beylle, paikalliselle luonnonsuojelijalle. Isä Billardin jalostusohjelma loi 33 vuoden aikana lähes 250 koiraa.
Kansallinen rotujärjestö "Club de l'Épagneul de Saint-Usuge" perustettiin vuonna 1990. Société Centrale Canine (SCC) eli Ranskan Kennelliitto hyväksyi saint-usugenspanielin virallisesti 8.1.2003, ja sijoitti sen ryhmään 7 muiden mannermaisten spanieleiden joukkoon. Vuonna 2017 Pohjoismainen Kennelunioni ja sen myötä myös Suomen Kennelliitto tunnustivat sen omaksi roduksi, joten sitä voidaan nykyisin rekisteröidä myös Suomessa. Rotu ei ole American Kennel Club:n tunnustama.