hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pokémon: Mirage-Pokémonien herra
Mirage-Pokémonien herra ("The Mastermind of Mirage Pokémon") on Pokémon-animesarjan erikoisjakso, joka tehtiin sarjan kymmenvuotisen taipaleen kunniaksi. Spesiaali näytettiin Yhdysvalloissa 29. huhtikuuta 2006, Japanissa TV Tokyon "Anitele"-nettisivuilla lokakuussa 2006 ja Suomessa MTV3-kanavalla 7. joulukuuta 2007. Englanninkielisessä versiossa kuultiin ensimmäistä kertaa Pokémon USA:n (nykyisin The Pokémon Company Internationalin) uusia ääninäyttelijöitä.
Ash ystävineen on kutsuttu tohtori Yungin toimesta hänen laboratorioonsa tutustumaan uuteen taistelujärjestelmään. Paikalla ovat Ashin yllätykseksi myös tämän vanha ystävä Misty sekä professori Oak. Tohtori Yung esittelee joukkiolle uusimman keksintönsä, Mirage-Pokémonit, jotka näyttävät heijastuksilta, mutta ovat paljon vahvempia kuin aidot Pokémonit. Salaperäinen Mirage-mestari kaappaa Mirage-Pokémonit valtaansa ja sieppaa tohtori Yungin ja professori Oakin.
Johan Roman
Johan Roman (k. 12. helmikuuta 1720) oli ruotsalainen viulisti. Hän oli vuodesta 1673 säestäjänä ja viulistina Magnus Gabriel de la Gardien hovikapellissa ennen kuin hänet kutsuttiin kuninkaan hoviin vuonna 1683. Kuollessaan 1720 hän oli hovikapellin parhaiten palkattuja muusikoita, mutta hänen ei tiedetä olleen aktiivipalveluksessa viimeisten 14 elinvuotensa aikana. Hän avioitui 1693 Margaretha von Elswichin kanssa, joka oli Tukholmassa toimineen lyypekkiläisperäisen kauppiaan Helmich von Elswichin tytär. Heidän vanhin poikansa oli säveltäjä Johan Helmich.
Hän oli tiettävästi suomalaista sukuperää.
Alisa Pöllänen
Alisa Pöllänen (s. 3. tammikuuta 1994 Savonlinna) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka edustaa Naisten Salibandyliigassa pelaavaa Classicia. Pelipaikaltaan Pöllänen on hyökkääjä ja hän laukoo vasemmalta.
Pöllänen aloitti jääkiekon viisivuotiaana SaPKossa ja pelasi vuonna 2009 nuorten maajoukkueessa. Salibandyn hän aloitti viisi vuotta jääkiekkoa myöhemmin. Savonlinnan ZZ Top Teamia vuosina 2004-2010 edustanut Pöllänen valitsi vuonna 2010 lajikseen salibandyn ja vaihtoi seuraa Tampereen Classiciin. Classicissa pelatessaan Pöllänen on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2011, 2012, 2013 ja 2015 sekä Suomen Cupin vuosina 2013, 2015 ja 2016. 
Kaudeksi 2017-2018 hän vaihtoi seuraansa ruotsalaiseen huippuseuraan Pixbo Wallenstam IBK:n, seuran kotipaikka on Göteborg.
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2012 Suomi pääsi jatkoajalla finaaliin Pölläsen rangaistuslaukausmaalilla. Alle 19-vuotiaat voittivat ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuden ja Pöllänen valittiin semifinaalin ja finaalin parhaaksi pelaajaksi. Naisten salibandymaajoukkueessa hän on edustanut Suomea kaksi kertaa MM-kilpailuissa ja molempina vuosina Suomi on sijoittunut toiseksi. Vuonna 2013 Pöllänen oli Suomen joukkueen nuorin pelaaja ja vuonna 2015 hänet valittiin MM-kisojen All Stars -kentälliseen.
Hiirelä
Hiirelä oli Kivennavan pitäjän kylä. Se oli rakentunut maantien varteen Karvalasta rajaa kohti. Kylässä oli vuonna 1939 nelisenkymmentä taloa. Kylän osista käytettiin nimiä Soposenmäki, Hämäläismäki, Uusikylä ja Tapkina. Nykyisin kylän paikalla ei ole asutusta.
Roman de la Rose
Roman de la Rose, "Ruusuromaani", oli muinaisranskalainen allegorinen runo. Sen alkuosan sepitti Guillaume de Lorris, loppuosan 40 vuotta myöhemmin Jean de Meung. Alku on herkkävivahteinen lemmenruno ja ritarirakkauden sääntökokoelma, jälkipuoli kyyninen, pikkutarkka ja karkean aistillinen.
Lorrisin ja Meungin "Ruusuromaanista" (noin 1240-1280) muodostui Johan Huizingan mukaan aristokraattisen rakkauden muotojen tietosanakirja, joka ilmensi aikakauden eroottista elämänkäsitystä, elämän esittämistä tietyltä näkökannalta. Tässä mielessä Huizinga rinnastaa "Ruusuromaanin" ja skolastiikan hallitsevan luokan julkisesti ilmaistun arvomaailman jäsentäjinä. Ruusunromaani levisi satoina käsikirjoituskopioina ja kehittyi aikakautensa kommentoiduimmaksi tekstiksi.
Teos jakautuu kahteen osaan: De Lorrisin kirjoittamat säkeet ammentavat vaikutteita ritarikirjallisuudesta ja ihannoivat Ruusun saavuttamattomuutta. De Meungin kirjoittama, huomattavasti laajempi toinen osa erittelee rakkauden teemoja ja toisaalta sisältää naisvihan sävyjä. Osien välillä on näin ollen jännitteitä.
Athene Alean temppeli
Athene Alean temppeli (myös "Athena Alean temppeli") oli antiikin aikainen Athene Alealle omistettu temppeli Tegean kaupungissa Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisessä Aléan kylässä Tegéan kunnallisyksikön alueella Trípolin kunnassa.
Temppelin paikka oli toiminut paikallisen Alea-nimisen jumalattaren kulttipaikkana viimeistään mykeneläisellä ajalla. Myöhemmin tämä jumalatar yhdistettiin Atheneen. Pyhäkkö oli saanut alkunsa geometrisellä kaudella. Pausaniaan mukaan sen myyttinen perustaja oli nimeltään Aleos.
Ensimmäinen temppeli rakennettiin paikalle arkaaisella kaudella 600-luvulla eaa. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 395/394 eaa. ja korvattiin uudella temppelillä, joka rakennettiin noin vuonna 350 eaa. Sen suunnitteli paroslainen arkkitehti Skopas. Temppeli oli Arkadian tärkein ja koko Peloponnesoksen suurin, ja se oli koko antiikin Kreikan merkittävimpiä kulttikeskuksia. Se toimi erityisesti monien pakolaisten ja turvananojien turvapaikkana.
Augustus vei temppelin kulttipatsaan Roomaan voitettuaan Antoniuksen. Se korvattiin uudella. 400–500-luvulla jaa. temppeli tuhoutui maanjäristyksessä. Viimeistään tämän jälkeen paikalle rakennettiin kirkko. Myöhemmin paikalle syntyi kylä, joka tunnetaan nykyisin nimellä Aléa.
Temppelin arkeologiset tutkimukset alkoivat A. Milchhöferin johdolla vuonna 1879 ja jatkuivat Wilhelm Dörpfeldin johdolla vuonna 1882. Kaivaukset suoritettiin vuosina 1900–1910 Gustave Mendelin ja Charles Dugas'n johdolla. Tuolloin temppelinraunioiden päällä olleet talot purettiin. Kaivaukset suoritti École française d’Athènes eli ranskalainen arkeologinen koulu Ateenassa. Suomalaisista tutkijoista temppeliä on tutkinut Jari Pakkanen.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Se oli rakennettu kokonaan marmorista. Temppelin stylobaatin koko oli 47,55 x 19,19 metriä. Temppelissä oli 6 x 14 pylvästä, yhteensä 36 pylvästä. Temppelin "naos" eli "cella" avautui itään. Sisällä cellassa oli Athenen norsunluinen kulttipatsas, sekä ainakin Pausaniaan aikana Asklepioksen ja Hygieian patsaat. Cellan kummallakin sivustalla oli seitsemän korinttilaista puolipylvästä. Temppelin itäpuolen ovelle johti ramppi, toinen johti temppelin pohjoispuolelta pienemmälle ovelle.
Temppelin päätykolmiokoristelut esittivät erilaisia myyttejä, kuten Kalydonin metsäkarjun metsästystä sekä tegealaista sukua olleen Telefoksen taistelua kreikkalaisia vastaan.
Temppelistä on säilynyt vain perustuksia ja vähäisiä rakenneosia.
Diktynnan temppeli
Diktynnan temppeli eli Diktynnaion (, ) oli antiikin aikainen Diktynnalle eli Britomartikselle omistettu temppeli Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde, joka tunnetaan nykyisin myös nimillä "Díktyna" tai "Díktina", sijaitsee Rodopóksen niemimaalla Plataniáksen kunnassa.
Temppeli oli rakennettu alun perin arkaaisella kaudella 600-luvun lopulla eaa. Uusi temppeli rakennettiin samalle paikalle noin vuonna 524–519 eaa. Herodotoksen mukaan sen rakensivat samoslaiset, joiden siirtokuntana Kydonia oli. Temppelin paikka oli sama, jossa kreetalaisessa mytologiassa Diktynna hyppäsi mereen paetessaan kuningas Minosta. Ajan kuluessa Diktynna samaistettiin Artemiihin.
Diktynnaion oli antiikin ajan Kreetan merkittävin kulttipaikka ja monet saaren kaupunkivaltiot, kuten Kydonia ja Polyrrhenia, kiistelivät sen hallinnasta. Temppeli oli ilmeisesti alun perin Kydonian hallinnassa. Polyrrhenia hallitsi sitä 200-luvun eaa. alkupuolella, ja Kydonia jälleen 100-luvulla ja ensimmäisen vuosisadan alussa eaa. Roomalaisten vallattua saaren se siirtyi ilmeisesti lopullisesti Polyrrhenian valtaan. Joskus Diktynnaionin on ehdotettu olleen jopa kaupunki, joka olisi lyönyt omaa rahaa. Temppelin uudelleenrakentamista suunniteltiin ilmeisesti jo keisari Augustuksen kaudella, mutta työ jäi ilmeisesti kesken.
Temppeli kukoisti erityisesti roomalaisella kaudella keisari Hadrianuksen sekä tämän seuraajien aikana. Hadrianuksen aikana noin vuonna 123 jaa. rakennettiin temppelin viimeinen vaihe, jonka rauniot ovat paikalla edelleen. Roomalaisella kaudella rakennettiin myös temppelin ja Polyrrhenian kaupungin välinen tie. Kerrotaan, että ihmiset toivat uhrilahjansa kävellen temppelille paljain jaloin. Temppelin tuottamia lahjoitusvaroja käytettiin julkisten töiden rahoittamiseen eri puolilla Kreetaa.
Temppelin arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuonna 1942.
Diktynnan temppelin rauniot sijaitsevat Ménies-nimisessä lahdenpoukamassa sijaisevan hiekkarannan äärellä, lähes Rodopóksen niemimaan päässä sen koillisrannikolla. Antiikin aikana niemi tunnettiin nimellä Tityros.
Temppeli on koko Kreetan ainoa tunnettu peripteraalitemppeli. Se edusti doorilaista tyyliä ja sen koko oli noin 14 x 33,5 metriä. Temppeli oli rakennettu noin 55 x 50 metrin kokoiselle terassitasanteelle, joka oli kolmelta merenpuoleiselta sivulta reunustettu stoilla eli pylväshalleilla. Temppelin alttari sijaitsi sen lounaispuolella. Alueen sisäänkäynti oli propylonin kautta.
Paikalta on löydetty myös muun muassa akveduktin jäänteitä sekä neljä suurta vesisäiliötä. Laaksosta temppelin länsipuolelta on löydetty pyhiinvaeltajille tarkoitettujen majoitusrakennusten ja muiden talojen sekä jonkinlaisen agoran sekä odeionin kaltaisen rakennuksen rauniot. Polyrrheniaan johtaneen tien pituudeksi mainitaan antiikin lähteissä 11 roomalaista mailia eli yli 16 kilometriä, joskin temppelin ja kaupungin välinen etäisyys on ollut suurempi. Osia tiestä on löydetty, ja sen leveys on ollut noin kuusi metriä.
Arkeologisissa kaivauksissa paikalta on löydetty muun muassa Artemiin patsas sekä Hadrianuksen patsaan pää. Ne ovat nykyisin Chanián arkeologisessa museossa.
Diolkos
Diolkos () oli antiikin ajalla rakennettu kivetty tie, jota pitkin rahti ja kevyemmät alukset pystyttiin kuljettamaan Korintin kannaksen halki. Sen arkeologinen kohde sijaitsee lähellä nykyistä Kórinthoksen kaupunkia Kreikassa.
Diolkos rakennettiin 500-luvulla eaa. mahdollisesti Korintin tyranni Periandroksen aikana. Sen tehtävänä oli mahdollistaa ainakin kevyemmille aluksille ja sotalaivoille nopea yhteys Saroninlahden ja Korintinlahden välillä. Tutkijat ovat kuitenkin erimielisiä siitä, missä määrin tietä todella käytettiin tavallisten laivojen siirtämiseen: Perinteisen tulkinnan mukaan tietä olisi käytetty jatkuvasti kaikkien kaupunkivaltioiden kauppalaivojen ja niiden rahdin kuljettamiseen, ja sillä olisi näin ollut suuri merkitys Korintin taloudelle. Joidenkin tutkijoiden mukaan tie olisi ollut antiikin aikana kuitenkin lähinnä Korintin ja sen liittolaisten käytössä.
Nimi "Diolkos" tulee sanoista "dia-" (διά, ”läpi”) ja "holkos" (ὁλκός, ”laivojen vetolaite”). Nimitys tunnetaan Strabonilta, joka käytti sitä Korintin kannaksen kapeimmasta kohdasta, sekä Strabonia lainanneelta grammaatikko Hesykhiokselta. Kumpikaan ei käytä sitä nykyisessä merkityksessä kuvaamaan varsinaista tietä; käyttö tässä tarkoituksessa on nykyaikaista alkuperää.
Tien länsipää uusittiin 300-luvulla eaa. Osa Diolkoksesta tuhoutui keisari Neron aloittamissa kanavan rakennustöissä vuonna 67 jaa. Diolkos oli kuitenkin käytössä 800-luvulle saakka, tosin loppuaikoinaan mahdollisesti lähinnä sotilaskäytössä. Korintin kannaksen halkaiseva Korintin kanava valmistui vasta vuonna 1893. Diolkoksen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1956–1959 Nikólaos Verdelíksen johdolla.
Diolkoksen pituus oli noin seitsemän kilometriä ja leveys noin 3,4–6,0 metriä. Se oli rakennettu kannaksen poikki loivimpaan mahdolliseen kohtaan. Tie oli kivetty suorakulmaisin kalkkikivilohkarein ja sen keskellä kulki kaksi uraa noin 1,5 metrin etäisyydellä toisistaan. Uria pitkin vedettiin todennäköisesti jonkinlaista pyörillä varustettua laivojen vetolaitetta. Laivojen lasti on todennäköisesti purettu laivojen keventämiseksi ja kuljetettu erikseen tavallista tietä pitkin. Ainakin tien länsipäässä on ollut kivetty satamalaituri.
Tietä on kaivettu esiin noin 255 metrin matkalta sen länsipäässä Peloponnesoksen puolella eli nykyisen kanavan eteläpuolella, jossa myös Diolkoksen varsinainen arkeologinen kohde sijaitsee, sekä noin 204 metrin matkalta kanavan pohjoispuolella. Diolkoksen reitti kulki todennäköisesti suurimmaksi osaksi kanavan linjauksen pohjoispuolella. Tien arvellaan tehneen mutkan lähellä länsipäätään suunnilleen samassa kohdassa, jossa kanavan linjaus risteää tien reitin kanssa.
Kosin stadion
Kosin stadion () oli antiikin aikainen stadion Kosin kaupungissa Kosin saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee kaupungin keskustan länsipuolella Panagí Tsaldári ja Megálou Alexándrou -katujen välisellä alueella.
Stadion rakennettiin 100-luvulla eaa. Sen pituus oli noin 180 metriä ja leveys noin 30 metriä. Stadionin arkkitehtuuri yhdisteli doorilaista ja joonialaista tyyliä. Kreikkalaisella ajalla stadionissa oli penkit vain itäsivulla. Roomalaisella ajalla lisättiin penkit myös länsisivulle.
Stadion löytyi Rudolf Herzogin ja Luciano Laurenzin kaivauksissa 1900-luvun alkupuolella. Kaivauksia alueella suoritti myös Luigi Morricone vuosina 1939–1940. Stadionin arkeologisella alueella on nähtävissä vain joitakin stadionin rakenneosia. Alueen eteläpuolella sijaitsee niin kutsuttu Läntinen arkeologinen alue.
Läntinen arkeologinen alue
Läntinen arkeologinen alue () on antiikin aikaisen Kosin kaupungin läntisen osan löydöksiä käsittävä arkeologinen alue Kosin saarella Kreikassa. Se sijaitsee nimensä mukaisesti myös nykyisen Kosin kaupungin keskustan länsilaidalla.
Alueen rakennukset ovat pääosin hellenistiseltä ja roomalaiselta ajalta ja ne tuhoutuivat tai kärsivät suuria vaurioita maanjäristyksessä vuonna 469. Alueen pohjoispuolella sijaitsee Kosin stadionin arkeologinen kohde, eteläpuolella Roomalaisen odeionin ja Roomalaisen talon kohteet. Alueen esinelöydöt ovat Kosin arkeologisessa museossa.
Gymnasion
Kosin gymnasion oli rakennettu 100-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla. Se oli peristyylirakennus, joka oli 180 metriä pitkä ja 90 metriä leveä. Sen pylväistä 17 on kunnostettu.
Nymfaion
Nymfaion on roomalaisaikainen julkinen käymälä, joka on rakennettu 200-luvun loppupuolella. Sen nimi on peräisin siitä, että sen luultiin alun perin olleen nymfaion eli nymfeille omistettu lähdekaivorakennus. Rakennus kaivettiin vuonna 1938 ja kunnostettiin vuonna 1940.
Läntinen roomalainen kylpylä
Niin kutsuttu läntinen roomalainen kylpylä rakennettiin 200-luvulla ja se tuhoutui maanjäristyksessä vuonna 469. Rakennus on 92 metriä pitkä ja 33–35 metriä leveä. Maanjäristyksen jälkeen rakennuksen säilyneistä osista tehtiin osa basilikakirkkoa. Rakennuksesta on löydetty Kosin suurimmat tunnetut lattiamosaiikit.
Europan talo
Europan talo on nimitys, joka on annettu alueelta löydetylle roomalaisaikaiselle huvilalle. Se on saanut nimensä hyvinsäilyneestä lattiamosaiikista, joka esittää Europan sieppausta. Se on tehty 200-luvulla jaa.
Muita rakennuksia
Alueella on myös lukuisten muiden rakennusten jäänteitä. Monissa rakennuksissa on ollut mosaiikkilattiat. Lattiamosaiikit esittävät muun muassa Pariksen tuomiota, Dionysosta, muusia, gladiaattoreita sekä metsästystä.
Kadut
Alueella on roomalaiselle asemakaavalle tyypilliset "cardo"- ja "decumanus"-kadut.
Roman de Renart
Roman de Renart, "Ketturomaani", on muinaisranskalainen kokoelma runomuotoisia eläintarinoita. Se syntyi 1100- ja 1200-luvun taitteessa. Suositun kokoelman pohjana on latinankielisiä esikuvia, joista tuli keskiajan yhteiskunnan satiiria.
Arturo Uslar Pietri
Arturo Uslar Pietri (1906 Caracas, Venezuela
– 2001 Caracas, Venezuela) oli venezuelalainen kirjailija, lakimies, poliitikko ja toimittaja.
Venezuelan pääkaupungissa Caracasissa syntynyt Uslar Pietri oli kenraalin poika, ja kouluvuosinaan hän asui perheensä kanssa maaseudun pikkukaupungeissa, ensin Caguassa ja sitten Maracayssa. Palattuaan teini-iässä Caracasiin Uslar Pietri kiinnostui kirjallisuudesta. Maakunnissa vietetystä lapsuudesta ja nuoruudesta Uslar Pietri ammensi novelleihinsa omia luontokokemuksiaan ja kuulemiaan kansantarinoita ja uskomuksia.
Hän kävi yksityiskouluja ja opiskeli 1923–1929 lakia Universidad Central de Venezuela -yliopistossa. Opiskeluvuosien kirjallisia vaikutteita olivat latinalaisamerikkalaiset modernistit kuten José Enrique Rodó ja nicaragualainen runoilija Rubén Darío, sekä eurooppalaiset Henri Barbusse, Gabriel Miró, Azoŕın, Antonio Machado, Oscar Wilde, Leo Tolstoi, Vladimir Korolenko ja erityisesti Leonid Andrejev.
Vastavalmistunut juristi sai töitä Venezuelan Pariisin-suurlähetystöstä. Pariisi oli käännekohta nuorelle kirjailijalle runsaine kulttuuritarjontoineen hänen kotimaahansa verrattuna. Pariisissa Uslar Pietri kirjoitti vuonna 1931 julkaistun esikoisromaaninsa "Las lanzas coloradas" Venezuelan itsenäistymissodasta (1811–1823).
Palattuaan Pariisista toisen maailmansodan alla Uslar Pietri toimi talouspolitiikan professorina Cátedra-yliopistossa ja päätyi sitten Venezuelan hallituksiin ensin opetus-, sitten talous- ja lopulta sisäministeriksi. vuoden 1945 sotilasvallankaappaus ajoi hänet viideksi vuodeksi maanpakoon Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Politiikkaan hän palasi vasta 1959, pyrki maan presidentiksi 1963 ja jatkoi senaattorina vuoteen 1973, minkä jälkeen hän keskittyi kirjoittamiseen ja opettamiseen.
Uslar Pietri kuoli 94-vuotiaana kotonaan Caracasissa.
Philipp Lienhart
Philipp Lienhart (s. 11. heinäkuuta 1996 Lilienfeld) on itävaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Segunda División B:ssä pelaavaa Real Madrid Castillaa. Pelipaikaltaan oikeajalkainen Lienhart on keskuspuolustaja.
Rapid Wienin kasvatti Lienhart siirtyi kaudeksi 2014–2015 lainalle Real Madridin organisaatioon. Hän pelasi seuran C-joukkueen paidassa kolme ottelua viimeistellen yhden maalin. Kaudeksi 2015–2016 Real osti Lienhartin omakseen. Tuolla kaudella hän debytoi seuran kakkosjoukkueen Real Madrid Castillan paidassa Segunda División B:ssä. Real Madridin edustusjoukkueen paidassa Copa del Reyssä Lienhart debytoi joulukuussa 2015 Cádiz CF:ää vastaan.
Lienhart on pelannut Itävallan nuorten maajoukkueissa. Vuodesta 2014 alkaen hän on kuulunut maan alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen.
Poseidonin temppeli
Poseidonin temppeli voi viitata seuraaviin Poseidonille omistettuihin antiikin aikaisiin temppeleihin:
Poseidonin ja Amfitriten temppeli
Poseidonin ja Amfitriten temppeli () oli antiikin aikainen Poseidonille ja tämän puolisolle Amfitritelle omistettu temppeli Tenoksen (nykyinen Tínos) saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee lähellä nykyistä Kiónian kylää.
Temppeli oli rakennettu 300-luvulla eaa. ja se uusittiin 200- tai 100-luvulla eaa. Se vaikuttaa kuuluneen saaria tuohon aikaan hallinneen Makedonian hallitsijoiden rakennusohjelmaan. Pyhäkkö oli yksi merkittävimpiä Poseidonin kulttipaikkoja antiikin aikana ja Kykladien saarten ainoa varsinainen Poseidonin temppeli. Monet Deloksen saarelle matkanneet kävivät ensin puhdistautumassa temppelissä Tenoksella. 100-luvulla eaa. pyhäkkö toimi Rhodoksen johtaman saariston liiton keskuspaikkana.
Temppelin kukoistuskautta olivat 200- ja 100-luvut eaa. Se sai paljon mainetta koko antiikin maailmassa ja sinne tuli paljon pyhiinvaeltajia eri puolilta. Paikallisessa Poseidon-kultissa jumala oli paitsi merenjumala myös parantajajumala hieman Asklepioksen tavoin. Amfitriten puolestaan uskottiin auttavan naisia lapsettomuudessa. Temppelin papit vaikuttavat toimineen lääkäreinä. Pyhäkössä vietettiin vuotuisia Poseidonia-juhlia suunnilleen nykyisen tammi-helmikuun aikoihin. Niihin kuului muun muassa näytelmäkilpailut.
Alueelle rakennettiin uusia rakennuksia, kuten roomalaisia kylpylöitä, vielä ensimmäisellä ja toisella vuosisadalla. Temppeli hylättiin 200-luvulla jaa. ja tuhoutui 300-luvulla. Arkeologiset kaivaukset alueella suoritettiin vuonna 1902 H. Demoulinin johdolla ja vuonna 1905 P. Graindorin johdolla.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja se oli rakennettu paikallisesta marmorista ja gneissistä. 200- tai 100-luvulla eaa. rakennettu uusi temppeli oli edellistä suurempi. Temppelissä oli Poseidonin ja Amfitriten kulttikuvat, jotka oli veistänyt ateenalainen Telesinos. Temppelin koristelussa esiintyi Poseidonin symboleita, kuten kolmikärki, merihirviöitä sekä delfiinejä.
Temppelin lisäksi pyhäkköalueella on muun muassa veistoksin koristeltu suurikokoinen alttari, jonka pinta-ala oli noin 100 neliömetriä; "hestiatorion" eli tila rituaaliselle ruokailulle; kaksi kylpylärakennusta; stoa (noin 100 eaa.); votiivilahjaksi rakennettu Nausionin (tai Nausioksen) eksedra; lähdekaivorakennus (noin 300 eaa.); sekä Andronikos Kyrrhoslaisen suunnittelema aurinkokello.
Pyhäkköalueen rakennuksista on säilynyt vain vähän, koska suuri osa materiaalista on käytetty myöhemmin uudelleen saaren kirkkojen ja muiden rakennusten rakentamiseen. Alueen esinelöydöt ovat Tínoksen arkeologisessa museossa.
M/S Harmony of the Seas
M/S Harmony of the Seas on Oasis-luokan risteilyalus, joka rakennettiin STX France -telakalla Saint-Nazairessa Royal Caribbean International -varustamolle. Valmistuessaan siitä tuli maailman suurin risteilyalus. Se ohitti vanhemmat sisaruksensa M/S Oasis of the Seasin ja M/S Allure of the Seasin noin 2 000 bruttotonnilla. Alus on 362,1 metrin pituinen, 65,68 metrin levyinen ja 72 metrin korkuinen. Aluksen syväys on 9,14 metriä ja sen matkanopeus on 22 solmua. Siinä on 18 kerrosta ja 2 747 hyttiä, joihin mahtuu 5 479–6 780 matkustajaa. Aluksessa on muun muassa 23 ravintolaa, 11 252 taideteosta, 1 768 parveketta, 23 uima- ja poreallasta ja sen ulkokannella on lainelautasimulaattori. Miehistön vahvuus on 2 100 henkeä. Aluksen rakentaminen tuli maksamaan noin miljardi euroa.
"Harmony of the Seas" oli maailman suurin risteilyalus, kunnes sen uudempi sisaralus, Symphony of the Seas, ohitti sen.
Kahden aikaisemman Oasis-luokan aluksen suosio sai Royal Caribbean -varustamon tilaamaan kolmannen Oasis-luokan aluksen joulukuussa 2012. "Harmony of the Seas" laskettiin vesille 10. maaliskuuta 2016 Saint-Nazairen satamassa Ranskassa, ja alus otettiin käyttöön 15. toukokuuta 2016. Sen neitsytmatka alkoi 22. toukokuuta 2016 suuntautuen Southamptonista Rotterdamiin. Alus risteili kesän 2016 Välimerellä ja risteilee syksystä 2016 lähtien Karibialla.
Syyskuussa 2016 aluksen pelastusharjoituksessa tapahtui onnettomuus, kun viidennelle kannelle kiinnitetty pelastusvene putosi. Onnettomuudessa kuoli yksi miehistön jäsen ja neljä loukkaantui, joista kaksi vakavasti.
Natriumferrosyanidi
Natriumferrosyanidi (NaFe(CN)) on natriumin kompleksiyhdiste joka sisältää ryhmän [Fe(CN)]. Se on kellertävää kiteistä, kiinteää ainetta, joka liukenee veteen muttei liukene alkoholiin.
Vaikka natriumferrosyanidi sisältää syanidiligandin, on se vain vähän myrkyllistä koska syanidi on tiukasti sidoksissa rautaan. Hyväksytty päivittäinen annos on 0–0,025 mg/kg kehon painosta laskettuna. Kuitenkin hapon lisääminen, kuten muillakin ferrosyanidiyhdisteillä, tuottaa myrkyllistä vetysyanidikaasua.
Euroopan Unionissa natriumferrosyanidi tunnetaan kemiallisena lisäaineena E-535. Sitä lisätään mm. tie- ja ruokasuolaan paakkuuntumisenestoaineeksi. Siitä voidaan rautaa lisäämällä valmistaa preussinsininen nimistä väriainetta.
Matts Roos
Matts Gustav Wilhelm Roos (s. 1931) on suomalainen fyysikko ja emeritusprofessori sekä kuvataiteilija.
Roos oli Helsingin yliopiston suurenergiafysiikan apulaisprofessori 1970–1977 ja alkeishiukkasfysiikan henkilökohtainen ylimääräinen professori 1977–1996.
Elena Poniatowska
Elena Poniatowska (s. 19. toukokuuta 1932 Pariisi) on ranskalaissyntyinen meksikolainen kirjailija ja toimittaja, joka on tuotannossaan keskittynyt vähäosaisten, erityisesti naisten ja köyhien asemaan liittyviin kysymyksiin.
Poniatowska sai 2013 elämäntyöstään Espanjan kulttuuriministeriön Miguel de Cervantes -palkinnon.
Pekka Koivistoinen
Pekka Eino Koivistoinen (25. kesäkuuta 1932 Suonenjoki – 18. elokuuta 2017 Suonenjoki) oli suomalainen elintarviketieteen professori. Hän laajensi ja kehitti suomalaista elintarviketieteen opetusta ja tutkimusta.
Koivistoisen vanhemmat olivat maanviljelijä Eino Koivistoinen ja Kustaava Markkanen. Hänen puolisonsa vuodesta 1956 oli ekonomi Seija Sisko Laulajainen. Koivistoinen tuli ylioppilaaksi 1952 ja valmistui Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1956, lisensiaatiksi 1960 ja tohtoriksi 1961. Hän toimi tutkijana MIT:ssä Yhdysvalloissa ja Helsingin yliopistossa, jonka elintarvikekemian ja -teknologian (vuodesta 1985 elintarvikekemian) ylimääräiseksi professoriksi hänet nimitettiin 1970 ja vakinaiseksi professoriksi 1977. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1995 hän toimi vielä yliopiston dosenttina 1995–1997. Koivistoinen loi suurelta osin Helsingin yliopistoon modernin elintarviketieteiden koulutusohjelman ja laajensi oppiaineensa opetusta muissakin ohjelmissa, samoin kuin kehitti ja kansainvälisti elintarviketieteen tutkimusta. Hänen omat aiemmat tutkimuksensa väitöskirjasta lähtien koskivat muun muassa pestisidijäämiä, myöhemmin hän paneutui ravintoaineisiin ja ruuan ravitsemuksellisuuteen kuten seleenin saantiin suomalaisten ruokavaliossa, samoin kuin fruktoosiin ja vitamiineihin. Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan varadekaanina Koivistoinen toimi 1985–1987 ja dekaanina 1987–1991, jolloin muun muassa tiedekunnan koko laitosrakenne uudistettiin. Hän vaikutti myös keskeisesti yliopiston biotieteiden sijoittumiseen Viikkiin. Eläkkeelle jäätyään Koivistoinen jatkoi vanhempiensa jo 1920-luvulla Suonenjoella aloittamaa mansikoiden viljelyä.
Onni Norio
Onni Norio (12. heinäkuuta 1913 Raahe – 1. maaliskuuta 1990 Kairo, Egypti) oli suomalainen tullinhoitaja, kirjailija ja pakinoitsija. Hän käytti Raahelainen-lehden pakinoitsijana nimimerkkiä "Felix Onkka".
Norio pääsi ylioppilaaksi Raahessa 1934. Hän toimi Tornion ja Raahen tullilaitoksilla kirjurina, tarkastajana ja tullinhoitajana vuosina 1936–1979. Norio kirjoitti Raahen paikallishistoriasta ja laati myös raahelaisiin lehtiin pakinoita ja muistelmia.
Onni ja Aino Norio kuolivat Kairossa Egyptissä hotelli Sheratonin tulipalossa, jossa sai surmansa 16 ihmistä.
Nimimerkillä "Felix Onkka":
Rasmus Windingstad
Rasmus Windingstad (s. 31. lokakuuta 1993) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklubia.
Nuorten MM-kilpailuissa Jasnassa 2014 Windingstad saavutti pronssia suurpujottelussa. Vuonna 2015 hän osallistui Vailin/Beaver Creekin MM-kilpailuihin, joissa hän sijoittui suurpujottelussa 31:nneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Windingstad kilpaili ensimmäisen kerran Sankt Moritzissa helmikuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Beaver Creekin suurpujottelussa joulukuussa 2015 oltuaan 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Kranjska Goran suurpujottelussa maaliskuussa 2018.
Tina Modotti
Assunta Adelaide Luigia Modotti Mondini, tunnettu nimellä Tina Modotti (1896 Udine, Italia – 1942 México, Meksiko), oli italialaissyntyinen yhdysvaltalainen malli, valokuvaaja ja yhteiskunnallinen aktivisti, joka oli 1930-luvun puolenvälin jälkeen aktiivisesti mukana Meksikon kommunistipuolueen stalinistisessa toiminnassa.
Valokuvaajana Modotti tunnetaan erityisesti Meksikon maaseudun ihmisten, kasvien ja seinämaalausten kuvaajana. Hän oppi taidon Kaliforniassa silloiselta miesystävältään, valokuvaaja Edward Westonilta, ja lähes koko hänen valokuvatuotantonsa on peräisin 1920-luvulta Meksikosta. Hänen valokuviaan julkaistiin meksikolaisissa vasemmistolehdissä "El Machete" ja "Mexican Folkways", neuvostoliittolaisissa lehdissä sekä länsimaisissa vasemmisto- ja avantgardelehdissä.
Italiassa syntynyt Modotti saapui Yhdysvaltoihin köyhänä siirtolaisena, työskenteli ompelijana tavaratalossa San Franciscossa, alkoi työskennellä mallina ja ajautui sitä kautta Hollywoodin mykkäelokuvien näyttelijäksi. Vuonna 1923 Modotti matkusti Edward Westonin kanssa Meksikoon, jossa hän tutustui moniin taiteilijoihin, kuten B. Traveniin, Frida Kahloon ja Diego Riveraan sekä Meksikon kommunistipuolueen voimahahmoihin Xavier Guerreroon, italialaiseen Vittorio Vidaliin ja kuubalaiseen Julio Antonio Mellaan. Mella ammuttiin kadulla 1929, ja hänen tuolloista rakastajatartaan Modottia syytettiin osallisuudesta murhaan.
Modotti karkotettiin Saksaan, jonne hänen mukanaan seurasi Vittorio Vidali. Modotti yritti elättää itsensä valokuvaajana Berliinissä, muttei onnistunut. Hän matkusti Moskovaan, jossa hän työskenteli avustusjärjestössä ja Pablo Nerudan mukaan heitti Graflex-kameransa Moskovajokeen eikä enää valokuvannut, vaan omistautui vasemmistoaktivismille. Euroopan oleskelunsa aikana Modotti toimi muun muassa vakoojana Ranskassa ja osallistui Espanjan sisällissotaan. Kolmikymmenluvun puolivälissä, palattuaan Meksikoon, Modotti liittyi Meksikon kommunistipuolueeseen. Hän kuoli Meksikossa 46-vuotiaana.
Helsingin taidemuseo järjesti Tennispalatsissa syksyllä 2000 näyttelyn Tina Modottin valokuvista.
Lapin poliisit
Lapin poliisit on 17. maaliskuuta 2015 FOX-kanavalla alkanut suomalainen dokumentaarinen televisiosarja, jossa seurataan Lapin poliisien työtä tuntureilla ja erämäissä arktisissa olosuhteissa. Toinen tuotantokausi alkoi 22. syyskuuta 2015. Kolmas tuotantokausi alkoi 8. maaliskuuta 2016. Neljäs tuotantokausi alkoi 14. syyskuuta 2016.
Pokémon: Battle Frontier
Pokémon: Battle Frontier on televisiosarja Pokémonin yhdeksännen tuotantokauden nimi. Tähän kauteen päättyy 192 jaksoa käsittänyt Advanced Generation -sarja.
Kausi alkoi Suomessa 14. kesäkuuta 2008 jaksolla "Kiista kummituskylästä". MTV3 esitti vain ensimmäiset 18 jaksoa, loput näytettiin marras-joulukuussa pelkästään Sub Juniorilla, joka oli myös uusinut kauden ensimmäiset jaksot. Kausi päättyi lopulta 25. joulukuuta 2008 jaksoon "Kotiinpaluu".
Kausi alkoi Cartoon Networkilla Yhdysvalloissa 8. syyskuuta 2006 jaksolla "Fear Factor Phony". Yhdeksäs tuotantokausi käsitti 47 jaksoa, joka päättyi jaksoon "Home is Where the Start Is!" 3. maaliskuuta 2007. Kausi oli ensimmäinen, jonka englanninkielisestä jälkiäänityksestä vastasi The Pokémon Company International, Inc.
Kusti Kittilä
Kusti Kittilä (s. 9. syyskuuta 1981 Pyhäjoki) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edustaa Oulun Hiihtoseuraa.
Kittilä on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2002 yhteensä 24 kilpailussa, joista 22 on ollut henkilökohtaisia. Hän teki ensiesiintymisensä maailmancupissa 2. maaliskuuta 2002 Lahdessa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa, jossa hänen sijoituksensa oli 72:s. Kittilän paras saavutus henkilökohtaisessa maailmancupin osakilpailussa oli 21. sija vapaan hiihtotavan sprintissä Saksan Düsseldorfissa 27. lokakuuta 2007. Yhteensä Kittilä on sijoittunut maailmancupin pisteille eli 30 parhaan joukkoon kuusi kertaa.
SM-kilpailuissa Kittilä on voittanut kultaa perinteisen hiihtotavan sprintissä Keuruulla 2007 sekä vapaan hiihtotavan 50 kilometrillä Ylitorniolla 2017, hopeaa 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Rukalla 2015 ja pronssia 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Kontiolahdella 2009. Oulun Hiihtoseuran joukkueessa Kittilä on saavuttanut SM-tasolla sprinttiviestihopeaa 2009 ja viestipronssia Rukalla 2015.
Kittilä valittiin varamieheksi Lahden MM-kisoihin 2017. Hän pääsi hiihtämään kisojen päätösmatkan, 50 kilometrin vapaan kilpailun, jossa sijoittui 42:nneksi.
Kittilällä on lukuisia SM-mitaleita myös maastopyöräilyssä, jossa kilpailemisen hän aloitti vuonna 2012. Kittilä on saavuttanut maastoajon SM-hopeaa 2014 ja 2015 sekä maratonmatkan SM-kultaa 2015 ja 2017 ja SM-pronssia 2014. Kittilä edustaa Oulu Triathlon & Cyclingiä. Vuonna 2016 Kittilä osallistui maastopyöräilyn EM-kilpailuihin, missä sijoittui maratonkilpailussa 32:nneksi.
Kittilä asuu Sotkamon Vuokatissa ja työskentelee vanhempana rajavartijana Suomen rajavartiolaitoksen Kainuun rajavartiostossa Vartiuksen raja-asemalla. Hän elää avoliitossa entisen ampumahiihtäjän ja nykyisen ampumahiihtovalmentajan Maija Holopaisen kanssa.
Kari Varis
Kari Varis (s. 23. marraskuuta 1983 Joensuu) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Ilmajoen Kisailijoita.
Maastohiihdossa Varis edusti Joensuun Katajaa vuoteen 2010 asti ja Kouvolan Hiihtoseuraa vuosina 2010–2018. Nykyisin Varis edustaa Ilmajoen Kisailijoita.
Varis kilpaili maailmancupissa ensimmäistä kertaa 7. maaliskuuta 2004 Lahdessa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa, jossa hän sijoittui 64. sijalle. Hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisessa maailmancupin osakilpailussa on 37. sija 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Ruotsin Jällivaarassa 24. marraskuuta 2012. Varis oli mukana Oslon MM-kisoissa 2011, joissa hän hiihti yhdistelmähiihdon sijoittuen 45. sijalle.
Varis on voittanut Finlandia-hiihdon 11 kertaa.
SM-kilpailuissa Varis on saavuttanut pronssia yhdistelmähiihdossa Jämijärvellä 2009 ja Keuruulla 2010 sekä 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Jämijärvellä 2013. Kouvolan Hiihtoseuran joukkueessa Varis on saavuttanut SM-tasolla viestissä kultaa Taivalkoskella 2018, hopeaa Vaajakoskella 2014, Rukalla 2015 ja Imatralla 2016, pronssia Kontiolahdella 2017 sekä sprinttiviestissä hopeaa Kontiolahdella 2013 ja Joensuun Katajan sprinttiviesti joukkueessa pronssia Keuruulla 2007.
Suunnituksessa Varis edustaa Kalevan Rastia. Hän on useana vuonna juossut avausosuuden Kalevan Rastin kolmos-, nelos-, tai vitosjoukkueessa.
Bryce Bennett
Bryce Bennett (s. 14. heinäkuuta 1992) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Squaw Valley Ski Teamia.
Alppihiihdon maailmancupissa Bennett kilpaili ensimmäisen kerran Lake Louisen supersuurpujottelussa joulukuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Beaver Creekin syöksylaskussa joulukuussa 2015 oltuaan 29:s. Joulukuussa käydyssä Val Gardenan syöksylaskussa hän laski numerolla 57 kuudenneksi laskien näin ensimmäistä kertaa urallaan kymmenen parhaan joukkoon. Parhaimmillaan hän on sijoittunut neljänneksi Val Gardenan ja Bormion syöksylaskuissa joulukuussa 2018.
Bennett sijoittui Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 alppiyhdistetyssä 11:nneksi.
Lauri Lepistö
Lauri Lepistö (s. 19. syyskuuta 1996) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Kouvolan Hiihtoseuraa.
Rukan SM-kisoissa 2015 Lepistö saavutti viestihopeaa Kouvolan Hiihtoseuran joukkueessa. Alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Romaniassa 2016 hän hiihti pronssia 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa.
Plutoniumkarbidi
Plutoniumkarbidi (molekyylikaava PuC, "plutoniummonokarbidi") on plutoniumin karbidi. Tarkasti ottaen kyseessä on epästoikiometrinen yhdiste PuC. Se on huoneenlämpötilassa kiinteää ja muodostaa mustia, pintakeskisiä kuutiollisia kiteitä, jotka muistuttavat ruokasuolan (NaCl) kiderakennetta (mutta jossa epästoikiometrisuus aiheuttaa häiriöitä muuten säännölliseen rakenteeseen).
Monokarbidin PuC lisäksi ainakin seuraavat plutoniumin karbidit tunnetaan: PuC, PuC, ja PuC. PuC on sovellusten kannalta näistä kuitenkin tärkein yhdiste. Plutoniumkarbideja on tutkittu sangen paljon, koska niitä on suunniteltu käytettäväksi yhdessä uraanikarbidin kanssa uudenlaisena ydinvoimaloiden polttoaineena (UPuC-ydinpolttoaine).
Plutoniummonokarbidi hapettuu ilmassa jo 200–300 °C:n lämpötiloissa. Jauheena se on reaktiivista ja jopa pyroforista. Se syttyy palamaan 400 °C:ssa happi-ilmakehässä.
Plutoniumkarbidia voidaan valmistaa ainakin näillä reaktioilla:
Tai plutoniumdioksidista 800–1350 °C:n lämpötilassa:
PuC hydrolysoituu kuumassa vedessä muodostaen Pu(OH) sekä vedyn ja hiilivetyjen seoksia.
Iikka Kivi
Iikka Kivi (s. 1986) on suomalainen koomikko, joka voitti Ylen Naurun tasapaino-kilpailun vuonna 2014.
Hän on käsikirjoittanut Noin viikon uutiset -satiiriohjelmaa.
Kivi on tunnettu provokatiivisena poliittisena keskustelijana Twitterissä ja Facebookissa, jossa hän on tunnettu työssäkäyvää keskiluokkaa ja erityisesti keski-ikäisiä heteromiehiä kritisoivista päivityksistään. Kivi on kertonut ahdistelleensa naisia, mutta määrittelee itsensä nykyään feministiksi ja on kirjoittanut mielenterveyteen liittyvää self-help-kirjallisuutta. Puoluepoliittisesti hän kannattaa Vasemmistoliittoa.
Kivi on kotoisin Ylivieskasta mutta asuu Oulussa.
Armas Helle
Armas Helle (vuoteen 1900 Gröndahl, s. 1882 Kotka) oli suomalainen osuustoimintamies, joka oli merkittävä vaikutus Suomen osuuskauppojen kehitykseseen 1900-luvun alussa. Vuoden 1918 sisällissodan aikana Helle toimi kansanvaltuuskunnan kauppa-asiamiehenä Neuvosto-Venäjällä, jonne hän myös sodan päätyttyä jäi.
Kotkassa nahkuri Karl Gröndahlin ja Anna Sofia Pakkasen perheeseen syntynyt Helle palveli Venäjän armeijassa ja osallitui vuosien 1904–1905 Japanin sotaan taistellen Aleksei Kuropatkinin joukoissa Mantšuriassa. Suomeen palattuaan hän lähti mukaan osuustoimintaliikkeeseen ja työskenteli 1906–1914 Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan toimijäsenenä ja vuodesta 1916 lähtien Viipurin Osuusliikkeen toimitusjohtajana.
Sisällissodan sytyttyä Helle valittiin helmikuun 1918 alussa Kulutusosuuskuntien Keskusliiton tilintarjastaksi. 14. helmikuuta hänet nimitettiin Suomen kansanvaltuuskunnan elintarvikeviraston kauppa-asiamieheksi tehtävänään ostaa viljaa Siperiasta ja toimittaa sitä elintarvikepulan vaivaamaan Suomeen. Helle ehti lähettää Suomeen yli 300 junavaunullista viljaa. Ensimmäinen, niin sanottu suuri viljajuna saapui Helsinkiin 30. maaliskuuta Jaakko Rahjan johtamana, mutta loput vaunulastit jäivät Pietariin, kun niitä ei rajan sulkeuduttua pystytty lähettämään eteenpäin.
Sisällissodan jälkeen Helle jäi Neuvosto-Venäjälle, jossa hän työskenteli muun muassa metsätalouden palveluksessa Karjalan tasavallassa. Helteen kohtalo ei ole tiedossa, mutta ilmeisesti hän selvisi Stalinin vainoista ja asui toisen maailmansodan jälkeen Leningradissa.
Helle oli naimisissa Maria Teresia Helteen kanssa. Hänen veljiään olivat Johannes Väinö Helle (1884–1911) sekä kaksoisveljet Jalo Aura ja Ilmari Aura.
Leena Valkeapää
Leena Marja Valkeapää (o.s. "Ikonen", s. 1964 Mynämäki) on suomalainen kuvanveistäjä, ympäristötaiteilija ja taiteen tohtori. Valkeapää on opiskellut Limingan taidekoulussa ja Turun piirustuskoulussa, josta hän valmistui kuvanveistäjäksi vuonna 1991. Hän jatkoi taidekasvatuksen opintoja Taideteollisessa korkeakoulussa, josta valmistui vuonna 2004 taiteen maisteriksi.
Valkeapää väitteli taiteen tohtoriksi vuonna 2011 Aalto-yliopiston taideteollisessa korkeakoulussa. Hänen väitöskirjansa "" "(In Nature, a dialogue with the works of Nils-Aslak Valkeapää)" käsittelee porosaamelaista elämäntäpaa ja kulttuuria Nils-Aslak Valkeapään runojen, ruotsinsaamelaisen poromiehen ja kirjailijan Johan Turin tekstien ja suomalaisen poromies Oula A. Valkeapään viestien avulla tutkittuna. Kaikki kolme miestä ovat saamelaisia. Oula A. Valkeapää on Leena Valkeapään puoliso ja Nils-Aslak Valkeapään sisarenpoika.
Leena Valkeapää on opettanut muun muassa kuvanveistoa, ympäristötaidetta ja ympäristökasvatusta eri oppilaitoksissa vuosina 1991–2010. Hän on osallistunut yhteis- ja ryhmänäyttelyihin ja pitänyt yksityisnäyttelyitä pääosin Suomessa. Hänen tunnetuin ympäristötaideteoksensa on haponkestävistä teräskonstruktioista tehty "Jäähuntu" (1999) Turun Tuomaansillan viereisessä kallioleikkauksessa.
GC Team
GC Team (PB Team) oli vaasalainen salibandyseura, joka perustettiin vuonna 2008. Joukkue pelasi kaudella 2012–2013 Pohjanmaan miesten II-divisioonassa, jonka jälkeen seura lopetti toimintansa.
Joukkue herätti paljon keskustelua ja jakoi mielipiteitä ylimielisen provosoinnin vuoksi nousten kulttimaineeseen salibandypiireissä. GC Team tuli tunnetuksi dominoivasta pelistä ja julkisista lausunnoista sosiaalisessa mediassa. GC-perheen tunnetuimpia jäseniä ovat jääkiekkoilijat Henry Hietaharju ja Antti Tuores, jalkapalloilijat Jani Kujanpää ja Jani Takala sekä Suomen menestyneimpiä miesmalleja oleva Tatu Timonen.
Joukkue pelasi myös nimellä Gatecrashers paikallista kapunkisarjaa, Aurinkoliigaa vuosina 2002-2007. Gatecrashers teki jonkinnäköistä historiaa venyttämällä tappiottomien otteluiden putken 24 pelin mittaiseksi, häviten vuosina 2003-2006 ainoastaan 2 ottelua. Joukkue teki paluun Aurinkoliigaan nimellä Lepatiittos, ja pelasi sarjassa vuosina 2009-2015.
Salibandyliitto:
Aurinkoliiga:
Jaakko Kemppainen
Jaakko Abram Kemppainen (26. marraskuuta 1904 Oulu – 11. helmikuuta 1988 Oulu) oli suomalainen poliitikko. Kemppainen toimi Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1958–1970 edustaen Oulun läänin vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Kemppainen toimi Oulun kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä, joista valtuustossa hän oli varapuheenjohtaja. Kemppainen toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1962 ja 1968.
Kemppainen kirjoitti ylioppilaaksi 1925, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1931 ja sai varatuomarin arvon 1934. Politiikan ulkopuolella Kemppainen toimi Kemin tuomiokunnan tuomarin apulaisena ja notaarina Oulussa 1931–1937, Oulun kaupunginvoutina 1937–1944 sekä Säästöpankki Sammon toimitusjohtajana Oulussa 1944–1969.
Queen Charlotte
Queen Charlotte voi tarkoittaa seuraavia aluksia:
HMS Adamant (A164)
HMS Adamant (viirinumerot F64 ja A164) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston sukellusveneiden emälaiva.
Alus tilattiin 1. maaliskuuta 1939 Belfastista Harland and Wolffilta. Sen köli laskettiin 18. toukokuuta 1939 telakkanumerolla 1023, ja se laskettiin vesille 30. marraskuuta 1940. Alus valmistui 28. helmikuuta 1942.
Alus kykeni huoltamaan saman aikaisesti yhdeksää sukellusvenettä ja majoittamaan näiden veneiden miehistöt.
Alus sijoitettiin palvelukseenotettaessa Itäiseen laivastoon Colomboon emälaivaksi 4. sukellusvenelaivueeseen, johon kuului yhdeksän T-luokan sukellusvenettä sekä HMS "Rorqual". Alus oli tehtävässä huhtikuusta 1943 huhtikuuhun 1945, jolloin se siirtyi laivueen kanssa Fremantleen Australiaan.
Vuonna 1950 alus palasi Britanniaan, jossa se oli vuoteen 1954 saakka reservilaivaston komentajan lippulaivana Portsmouthissa. Tehtävässä ollessaan alus osallistui 1953 kuningatar Elisabet II:n kruunajaisten yhteydessä pidettyyn laivastokatselmukseen.
Lokakuussa 1954 alus siirrettiin 3. sukellusvenelaivueen emälaivaksi Rothesaynlahdelle, missä se oli aina lokakuuhun 1957 saakka. Alus siirrettiin Faslaneen, missä se oli vuoteen 1962 asti. Vuoden 1964 alussa alus siirrettiin 2. sukellusvenelaivueen emälaivaksi Devonportiin, ja maaliskuussa 1966 alus sijoitettiin poistolistalle. Syyskuussa 1970 alus saapui Inverkeithingiin romutettavaksi.
HMS Adamant (1780)
HMS Adamant oli Britannian kuninkaallisen laivaston Portland-luokan vuonna 1780 vesillelaskettu 50-tykkinen neljännen luokan alus, joka osallistui Yhdysvaltain vapaussodan, Ranskan vallankumoussotien ja Napoleonin sotien taisteluihin.
Alus tilattiin 13. marraskuuta 1776 Liverpoolista Peter Bakerilta. Sen köli laskettiin 6. syyskuuta 1777, ja se laskettiin vesille 24. tammikuuta 1780. Alus valmistui 12. elokuuta Plymouthissa. Sen valmistuskustannukset olivat 16 313 puntaa 13 shillinkiä ja 10 pennyä tai 27 497 puntaa ja 3 shillinkiä sisältäen varustamisen.
Alus otettiin palvelukseen marraskuussa 1779 päällikkönään Gideon Johnstone, ja se lähti Pohjois-Amerikkaan 13. elokuuta 1780. Alus oli 16. maaliskuuta 1781 vara-amiraali Mariot Arbuthnothin laivasto-osastossa Cape Henryn taistelussa ja 5. syyskuuta Chesapeakenlahden taistelussa. Johnstone luovutti aluksen päällikkyyden helmikuussa 1782 David Gravesille. Alus palasi saattueen mukana Britteinsaarille joulukuussa. Se poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1783, ja se siirrettiin telakalle, missä se oli toukokuusta syyskuuhun.
Alus palasi palvelukseen kesäkuussa 1783 päällikkönään William Kelly. Se lähti varustamisen päätyttyä 22. marraskuuta Leeward saarille, jossa se oli kolme vuotta amiraali Sir Richard Hughesin lippulaivana. Alus poistettiin palveluksesta syyskuussa 1786, minkä jälkeen se siirrettiin modernisoitavaksi. Alus varustettiin elokuusta 1787 toukokuuhun 1789 Sheernessissä lippulaivaksi, ja se palasi palvelukseen helmikuussa 1789 päällikkönään David Knox. Amiraali Hughes nosti jälleen lippunsa aluksella, minkä jälkeen se lähti kesäkuussa Nova Scotiaan. Alus palasi kesäkuussa 1792 Britteinsaarille, missä se poistettiin palveluksesta. Alus varustettiin reserviin siirtoa varten Plymouthissa heinäkuussa.
Alus palautettiin palvelukseen huhtikuussa 1793 päällikkönään William Bentinck.
Alus romutettiin kesäkuussa 1814 Sheernessissä.
HMS Adamant
HMS Adamant voi tarkoittaa seuraavia Britannian kuninkaallisen laivaston aluksia:
Wasted puppets
Wasted Puppets on vuonna 2011 perustettu rovaniemeläinen rock-yhtye. Bändin musiikkia voisi luonnehtia klassiseksi rockiksi, mutta siinä on vivahteita myös muista rockmusiikin tyylilajeista. Yhtye sai alkunsa Anssi Tuomikosken ja Jani Klemetin akustisesta duosta, joka hyvin pian kasvoi kokonaiseksi bändiksi rumpalin ja basistin liittyessä yhtyeeseen. Samalla he alkoivat säveltää omaa musiikkia ja Beg For More -EP julkaistiin vuonna 2013 Inverse Records levy-yhtiön kautta. EP:n Roadkill kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo.
Seuraavan kokonaan akustisen julkaisun yhtye äänitti ja tuotti itse Rovaniemen maaseudulla. Julkaisu on nimeltään "Cabin Sessions" vuonna 2014.
Vuoden 2014 kesällä yhtyeellä oli kasassa jo levyllinen kappaleita ja he aloittivat pitkäsoiton äänittämisen ja ensimmäinen pitkäsoitto "Puppet Show" julkaistiin maaliskuussa 2015. Kappaleet ovat saaneet radiosoittoa varsinkin ulkomailla ja myös kotimaisilla radiokanavilla. Albumilta kuvattiin musiikkivideo kappaleesta Black Tar Medicine.
Bändi on keikkaillut ympäri Suomen ja lämmitellyt esim. Poisonblackia ja soittanut mm. loppuunmyydyssä Pyhä Unplugged -tapahtumassa. Merkittävin keikka tähän mennessä on ollut esiintyminen vuoden 2016 Kuopiorockissa.
Kokoonpanossa ovat vaikuttaneet:
Julkaisut:
Kuparihydroksidi
Kuparihydroksidi (Cu(OH)) on kupari- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa muiden kupariyhdisteiden valmistamiseen, fungisidina ja väriaineena.
Huoneenlämpötilassa kuparihydroksidi on vasta saostettuna geelimäistä vaaleansinistä ainetta, joka muuttuu varovasti kuivattaessa sinertävänvihreäksi jauheeksi. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta ja liukoisuus 25 °C:n lämpötilassa on 3,0·10 g/l. Yhdiste liukenee helposti happoihin, mutta on myös luonteeltaan hieman amfoteerista liueten väkeviin hydroksidiliuoksiin muodostaen kompleksi-ioneja kuten trihydroksokupraatti-ionin [Cu(OH)] tai tetrahydroksokupraatti-ionin [Cu(OH)]. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa helposti kupari(II)oksidiksi. Myös ammoniakkiliuokset muodostavat yhdisteen kanssa komplekseja.
Kuparihydroksidia voidaan valmistaa saostamalla sitä kuparisuolaliuoksista emäksen kuten hydroksidien tai ammoniakin avulla. Toinen tapa on käsitellä veteen liukenemattomia kuparikarbonaattia tai kuparifosfaattia hydroksidiliuosten avulla. Lämpötilaa säätämällä voidaan kontrolloida muodostuvan geelimäisen saostuman partikkelikokoa.
Kuparihydroksidista voidaan valmistaa muita kuparisuoloja esimerkiksi kuparikloridia, kuparioksikloridia, kupariasetaattia, kupariglukonaattia, kuparinitraattia ja kuparisaippuoita, jotka ovat kuparin ja rasvahappojen suoloja. Kuparihydroksidia käytetään myös viskoosin valmistuksessa, fungisidina muun muassa kasvien siemenien suojaamiseen, polysulfidikumien vulkanoinnissa, ja sinisenä pigmenttinä. Orgaanisen kemian synteeseissä kuparihydroksidia käytetään Ullmann-kondensaatioiden katalyyttinä ja karboksyylihappojen muodostamiseen hydratsideista.
HMS Africa (1761)
HMS Africa oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1761 vesillelaskettu Essex-luokan 64-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 31. tammikuuta 1759 Blackwallista John Perryltä. Sen köli laskettiin 7. toukokuuta ja alus nimettiin 14. marraskuuta. Alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1761. Sen sopimuksen mukaiset valmistuskustannukset olivat 21 742 puntaa 10 shillinkiä ja 9 pennyä.
Alus otettiin palvelukseen syyskuussa 1761 Välimeren laivastoon päällikkönään Alexander Hood. Se palasi Britteinsaarille huhtikuussa 1763 ja se poistettiin palveluksesta Portsmouthissa toukokuussa. Alus palautettiin palvelukseen joulukuussa päällikkönään John Leveson Gower. Se oli Länsi-Intiassa vuonna 1764, mistä alus palasi Britteinsaarille marraskuussa 1765 ja se poistettiin palveluksesta. Alus myytiin romutettavaksi 900 punnalla 15. heinäkuuta 1774.
Macbeth (vuoden 2015 elokuva)
Macbeth on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut sotadraamaelokuva, jonka on ohjannut Justin Kurzel. Sen ovat käsikirjoittaneet Jacob Koskoff, Todd Louiso ja Michael Lesslie perustuen William Shakespearen näytelmään "Macbeth". Michael Fassbender esittää sen nimiroolia ja Marion Cotillard Lady Macbethiä.