hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Suksunin piiri
Suksunin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1 977 neliökilometriä. Asukkaita on 20 800 henkeä (vuonna 2009).
Suksunin piiri sijaitsee Permin aluepiirin kaakkoisosassa. Etelässä se rajoittuu Oktjabrskin, lännessä Ordan, luoteessa Kungurin ja pohjoisessa Kišertin piireihin sekä idässä ja kaakossa Sverdlovskin alueeseen. Pinta-alasta huomattava osa on metsää. Hyötykaivannaisia ovat kivennäisvedet, parantavat mudat, kupari, turve, tiilisavi ja travertiini. Suurin joki on Sylva
Piiriin kuuluu Suksunin kaupunkimainen taajama (kaupunkikunta) sekä neljä maalaiskuntaa: Kiselevo, Kljutši, Pojedugi ja Tis. Hallinnollinen keskus on Suksun. Asutuskeskuksia on yhteensä 63.
Asukkaista 83,4 % on venäläisiä, 8 % tataareja ja 6,9 % mareja. Marit ovat muuttaneet seudulle 1500–1700-luvuilla Volgan keskijuoksulta ja nykyisen Baškortostanin alueelta. Kaupunkiväestön osuus on 40,0 %.
Piirin kautta kulkee Permin ja Jekaterinburgin välinen maantie. Suksunissa on kone- ja laite- sekä elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon, viljan ja perunan tuotantoon.
Piirissä toimii ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos, teatteri ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy "Novaja žizn" (”Uusi elämä”). Vuonna 1996 perustettiin marien kansallinen kulttuurikeskus "Sulii" (”Sylva”).
Seudulla on arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat Suksunin ja maalaiskylien ortodoksiset kirkot sekä Suksunin entisen metallitehtaan rakennukset.
Užice
Užice () on kaupunki ja kunta Serbiassa. Se on Zlatiborin piirikunnan pääkaupunki. Kunta on pinta-alaltaan 666,7 neliökilometriä. Siellä oli 83 022 asukasta vuonna 2002, ja niistä 55 025 asuu samannimisessä keskustaajamassa. Užicen kaupunki sijaitsee Đetinjajoen varrella, kapeassa ja pitkässä jokilaaksossa.
Ensimmäinen merkittävä maininta Užicesta on dokumentissa, joka on päivätty lokakuun yhdeksännelle päivälle 1329. Kaupunki oli 1300-luvun puolivälissä Vojislav Vojinovićin hallinnassa. Hänen kuoleman jälkeen valtaan nousi Nikola Altomanović, joka lähti laajentamaan valtakuntaansa. Naapurihallitsijat serbialainen Lazar ja bosnialainen Tvrtko I liittoutuivat Altomanović vastaan. Altomanović kärsi tappion 1373, ja hän sokeutui taistelussa. Tämän jälkeen Užice siirtyi Lazarin alaisuuteen.
Serbihallinnon rapistuessa osmanit valloittivat Užicen alueen. Itävallan ja osmanien välisten sotien aikana 1600-luvun lopussa ja 1700-luvulla Užicesta tuli tärkeä sotilaallinen keskus. Myöhemmin 1800-luvulla serbien ensimmäisen kansannousun aikana Užicen merkitys kasvoi. Užice vapautui osmanivallasta 1805. Osmanien kukistettua kansannousun kaupunki päätyi takaisin osmanihallintoon 1813. Lopullisesti osmaniaikakausi päättyi Užicessa 1862.
Ensimmäiset osmanien jälkeiset tilastot kertovat, että Užicessa oli 3 163 asukasta. Kaupungin kaava hyväksyttiin 1871, ja sen jälkeen kaupunki alkoi kehittyä. Užice oli ensimmäisiä serbikaupunkeja, jotka sai sähköt ja nykyaikaista energiaa kaupungin kehittämiseksi Užicen vesivoimalan ansiosta. Se avattiin vuonna 1899. Uuden energian ansiosta kaupungin teollisuus alkoi kehittyä.
Toisen maailmansodan aikana Užicesta tuli lyhytaikaisen Užicen tasavallan keskus. Tasavalta oli itsenäisenä 14. syyskuuta – 29. marraskuuta 1941.
Intianvihertikka
Intianvihertikka ("Picus xanthopygaeus") on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Himalajan rinteiltä Intiaan, Sri Lankaan, eteläiseen Kiinaan ja Indokiinaan. Lajin holotyypin kuvailivat John Edward Gray ja George Robert Gray Himalajalta ja Intian keskiosista 1846.
Japaninvihertikka
Japaninvihertikka ("Picus awokera") on Japanin kotoperäinen tikka. Lajin holotyypin kuvaili Coenraad Jacob Temminck Honshusta 1836.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2008
Pöytätennis pidettiin Pekingin kesäolympialaisissa 13.–23. elokuuta. Kisoissa oli myös mukana ensimmäistä kertaa joukkuepeli.
Oulun ilmatorjuntapatteristo
Oulun Ilmatorjuntapatteristo (OulItPsto) oli Oulussa vuosina 1980–1989 toiminut Suomen puolustusvoimien joukko-osasto. Patteristo lakkautettiin itsenäisenä joukko-osastona vuoden 1988 lopussa ja se siirtyi Rovaniemelle Lapin Ilmatorjuntarykmenttin joukkoyksiköksi vuonna 1989. Tampereen ilmatorjuntapatteristo muutettiin 1. syyskuuta 1980 Oulun ilmatorjuntapatteristoksi. Sen kokoonpanoon lisättiin kuitenkin 1981 esikuntapatteri, jolloin patteriston vastuulle siirrettiin koko Oulun varuskunnan huolto-, vartiointi- ja hoitovastuu..
Tampereen Ilmatorjuntapatteristo saapui Kangasalan Vatialasta Ilkon varuskunnasta Oulun kasarmialueelle 29. elokuuta 1980, jolloin sen vahvuus oli kaksitoista upseeria, kolme sotilasteknikkoa, 28 toimiupseeria, viisi siviilityöntekijää ja 218 varusmiestä. Täten Ouluun siirtyi kaikkiaan 266 henkeä. Tulo- ja nimenmuutostilaisuus järjestettiin vain pari päivää myöhemmin 1. syyskuuta, jolloin patteriston uudeksi nimeksi tuli Oulun ilmatorjuntapatteristo.
Ilmatorjunnan tarkastaja piti patteristossa koulutustarkastuksen vuonna 1985, jolloin hän totesi sen osallistuneen simulaattoreiden ja ajoneuvolavetin kehittämiseen. Lisäksi todettiin varusmieskoulutuksessa tapahtunut selkeä parannus. Syyskuussa 1986 komentaja sai tiedon suunnitellusta siirrosta Rovaniemelle.
Everett Sloane
Everett Sloane (1. lokakuuta 1909 New York, New York – 6. elokuuta 1965) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Sloane näytteli 1930-luvulla radiossa muun muassa "The Goldbergs"- ja "The Shadow" -kuunnelmasarjoissa. Vuonna 1938 hän liittyi Orson Wellesin Mercury Theatre on the Air -seurueeseen ja esiintyi muun muassa "Maailmojen sota" -radiokuunnelmassa. Sloane siirtyi Hollywoodiin Wellesin mukana 1940, ja näytteli Wellesin elokuvissa "Citizen Kane" (1941) ja "Nainen Shanghaista" (1947). Hänen muihin elokuviinsa kuuluu muun muassa "Hän rakasti elämää" (1956).
Sloane teki itsemurhan 55-vuotiaana. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Punasiipitikka
Punasiipitikka ("Picus puniceus") on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Myanmarista Thaimaahan ja Indonesian Sumatralle, Borneoon, Niasille ja Jaavalle. Siitä tunnetaan kolme alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Thomas Horsfield Jaavalta 1825.
Kultaniskatikka
Kultaniskatikka ("Chrysophlegma flavinucha") on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Pohjois- ja Itä-Intiasta eteläiseen Kiinaan, Indokiinaan, Thaimaahan, Malakan niemimaan ylängöille ja Sumatralle. Siitä tunnetaan seitsemän alalajia. Lajin holotyypin kuvaili John Gould Himalajalta ja Intian alavammilta seuduilta 1834.
Punakaulustikka
Punakaulustikka ("Picus rabieri") on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Kiinan eteläosista Vietnamiin ja Laosiin, ja siitä on tehty yksi havainto myös Kambodžasta. Lajin holotyypin kuvaili Émile Oustalet Tonkinista 1898.
Liekkivihertikka
Liekkivihertikka ("Picus chlorolophus") on eteläaasialainen tikka. Sen laaja elinympäristö ulottuu Intiasta ja Sri Lankasta Kiinan kaakkoisosiin, Indokiinaan, Länsi-Malesiaan ja Sumatralle. Lajista tunnetaan yhdeksän alalajia, ja sen holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Bengalista 1818.
Anastasia Romanova
Anastasia Romanova voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Palmuvihertikka
Palmuvihertikka ("Picus vittatus") on kaakkoisaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Myanmarista Thaimaahan, eteläiseen Kiinaan, Pohjois-Vietnamiin, Malakan niemimaalle sekä Indonesian Sumatralle, Jaavalle, Baliin ja Kangeansaarille. Lajin holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Jaavalta 1818.
Naamiovihertikka
Naamiovihertikka ("Picus erythropygius") on kaakkoisaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Keski- ja Etelä-Myanmarista Thaimaahan ja Indokiinaan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, ja sen holotyypin kuvaili Daniel Giraud Elliot Kotšin-Kiinasta 1865.
Roberto Vittori
Roberto Vittori (s. 15. lokakuuta 1964) on italialainen sotilaslentäjä ja Euroopan avaruusjärjestö ESA:n avaruuslentäjä.
Vittori valmistui Italian ilmavoimien akatemiasta vuonna 1989 ja kouluttautui Yhdysvalloissa. Hän lensi Tornadoa Italian ilmavoimissa ennen kuin valmistui 1995 Yhdysvaltain laivaston koelentokoulusta Patuxent Riverissä, Marylandissa. Hän palveli Italian testauskeskuksessa projektilentäjänä EF2000:n kehitystyössä. 
Vittori lensi Tornadolla Piacenzassa, Italiassa vuodesta 1991 vuoteen 1994. Hän on lentänyt yli 1700 tuntia yli 40 erilaisella lentokoneella kuten F-104, F-18, AMX, M-2000, G-222 ja P-180.
Elokuussa 1998 sen jälkeen kun Euroopan avaruusjärjestö oli kutsunut hänet liittymään Euroopan astronauttijoukkoihin, hän ilmoittautui Johnson Space Centeriin Houstonissa, Texasissa. Koulutuskauden jälkeen Vittori palveli erinäisissä teknisissä tehtävissä NASAn astronauttitoimistossa.
25. huhtikuuta - 5. toukokuuta 2002 Vittori osallistui lennolle Sojuz TM-34. Lento suuntautui kansainväliselle ISS-avaruusasemalle Venäjän avaruusjärjestön, Italian avaruusjärjestö ASIn ja Euroopan avaruusjärjestö ESA:n solmiman sopimuksen mukaan. ISS:llä Vittori auttoi aseman pysyvää miehistöä neljässä tieteellisessä kokeessa. Lento kuljetti onnistuneesti uuden "pelastusaluksen" ISS:lle, jota pysyvä miehistö käyttäisi asemalla mahdollisesti tapahtuvan hätätilanteen aikana. Vittori palasi Maahan lennolla Sojuz TM-33.
15. huhtikuuta 2005 Vittori osallistui seuraavalle kuljetuslennolle ISS:lle lennolla Sojuz TMA-6. Hän palasi Maahan 24. huhtikuuta lennolla Sojuz TMA-5. Hän vieraili ensimmäisenä eurooppalaisena avaruuslentäjänä ISS:llä toistamiseen ja suoritti astronauttien lennonaikaiseen yläraajojen heikentymiseen liittyviä kokeita sekä avaruudessa ravintona käytettävien yrttikasvien siementen itämiskokeita.
Vittorin osallistui lentoinsinööri 4:nä 16. toukokuuta 2011 laukaistulle avaruussukkulalennolle STS-134 "Endeavour". Hän tulee olemaan viimeinen avaruussukkulalla lentävä Euroopan avaruusjärjestön avaruuslentäjä ja viimeinen ei-yhdysvaltalainen avaruuslentäjä.
Vittori on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Masako Hozumi
Masako Hozumi (, s. 11. marraskuuta 1986 Fukushima, Hokkaidō) on japanilainen pikaluistelija ja olympiamitalisti.
Hozumi voitti Japanin joukkueen jäsenenä joukkuetakaa-ajon olympiahopeaa Vancouverin talviolympialaisissa 2010. 3 000 metrillä hän sijoittui kuudenneksi ja 5 000 metrillä seitsemänneksi. Vuonna 2008 Hozumi oli mukana voittamassa joukkuetakaa-ajon MM-pronssia.
Thanh Hóa (maakunta)
Thanh Hóa on maakunta Vietnamissa Bắc Trung Bộn alueella. Sen pääkaupunki on  Thanh Hóa. Vuonna 2009 maakunnassa oli 3,4 miljoonaa asukasta. Sen pinta-ala on 11 136 km².
Maakunnan tunnetuimpiin nähtävyyksiin kuuluu Sầm Sơn rantalomakohde.
Maspalomas
Maspalomas on matkailualue San Bartolomé de Tirajanan kunnassa Kanariansaariin kuuluvalla Gran Canarian saarella. Nimi on peräisin joko mallorcalaisesta Rodrigo Mas de Palomar -nimisestä sotilaasta tai genovalaisesta Francisco Palomar -nimisestä henkilöstä. Alueen ilmasto on Gran Canarian saaren eteläosille tyypillisesti kuiva ja päivälämpötilat pysyvät talvellakin useimmiten yli 20:ssa celsiusasteessa.
Maspalomas on erityisen tunnettu matkailustaan ja lukuisista hotelleistaan. Tunnetuimmat nähtävyydet ovat Maspalomasin hiekkarannat ja dyynit. Ne levittäytyvät kilometrien matkalle. Alueen näkyvin maamerkki on 68-metrinen majakka "El Faro de Maspalomas". Majakka sijaitsee dyynien ja laajan ostoskeskuksista ja hotelleista koostuvan alueen rajakohdassa. Alueen pohjoisosissa on laajat golfkentät ja bungalowalueet. Maspalomasiin lukeutuu myös 2000-luvulla rakennettu Melonerasin hotellialue joka leviää Faron majakalta rantaa pitkin länteen. Majakan ja ostoskeskuksen kupeessa on myös linja-autoasema. Dyynien pohjoisosassa on merkittävä luonnonsuojelualue. Maspalomasissa sijaitsee Aqualand Maspalomas -vesipuisto.
Tunnettu matkailukeskus Playa del Inglés on noin viiden kilometrin päässä Maspalomasin majakalta.
Thừa Thiên-Huế
Thừa Thiên-Huế on maakunta Vietnamissa Bắc Trung Bộn alueella. Sen pääkaupunki on Huế. Vuonna 2009 maakunnassa oli 1,09 miljoonaa asukasta. Sen pinta-ala on 5065 km².
Maakunnan pääkaupunki Huế oli aikoinaan koko Vietnamin pääkaupunki. Siltä ajalta on säilynyt muistomerkkejä ja komeita rakennuksia. Thừa Thiên-Huế oli myös Vietnamin sodan monien taisteluiden näyttämö.
Tac-Stick
Tac-Stick Oy on vuonna 1986 perustettu suomalainen jääkiekko-, kaukalopallo- ja jääpallomailoja valmistava yritys. Mailat valmistetaan Lievestuoreen tehtaassa, josta niitä toimitetaan sekä kotimaan että ulkomaan markkinoille.
Mallistoon kuuluvat puiset TAC Compact -mailat, hiilikuitua ja puuta yhdistelevä TAC-Hybrid-sarja ja komposiittimateriaalesita valmistetut mailat.
Aikaisemmin yritys teki mailoja joillekin SM-liigaseuroille, mutta toimitukset loppuivat kilpailun käydessä liian kovaksi. ”Se sai epäterveitä piirteitä, meni mailojen jakamiseksi, huutokaupaksi”, silloinen toimitusjohtaja Kauko Sihvonen perusteli yrityksen päätöstä MTV3:n haastattelussa.
Maailman jääkiekkomailojen tuotanto vuodessa jää alle kymmenen miljoonan kappaleen, joista Tac-Stick valmistaa arviolta yli sata tuhatta mailaa ja seitsemän kymmenestä mailasta menee vientiin Eurooppaan.
Ordan piiri
Ordan piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1 418 neliökilometriä. Asukkaita on 16 100 henkeä (vuonna 2009).
Ordan piiri sijaitsee Permin aluepiirin kaakkoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kungurin, idässä Suksunin, kaakossa Oktjabrskin ja etelässä Uinskojen piireihin. Seutu kuuluu Kungurin metsäaroalueeseen. Hyötykaivannaisia ovat öljy, kaasu, seleniitti, kalsiitti, kipsi ja rakennuskivi. Suurin joki on Sylvan sivujoki Iren.
Piiriin kuuluu viisi maalaiskuntaa: Ašap, Karjevo, Krasnyi Jasyl, Medjanka ja Orda. Hallinnollinen keskus on Ordan kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 46.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 80,5 % venäläisiä ja 16,9 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin kautta kulkevat Uinskojen ja Kungurin sekä Oktjabrskin ja Kungurin väliset asfaltoidut maantiet. Seudulla on kaivos-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Lukoil-Perm poraa öljyä ja kaasua. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn.
Piirissä toimii ammattikoulu, käsityöoppilaitos, lasten taidekoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy "Vernyi put" (”Oikea tie”).
Seudulla on arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat maalaiskylien ortodoksiset kirkot sekä Ašapin ja Ordan kauppiaskartanot.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1983
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1983 pelattiin Saksan liittotasavallassa: Dortmund, Düsseldorf ja München. B-sarja pelattiin Tokiossa ja C-sarja Budapestissa.
A-sarjassa siirryttiin systeemiin, jossa alkusarjan neljä parasta joukkuetta pelasivat erillisen mitalisarjan, johon lähdettiin ilman lähtöpisteitä. Sijoille 5-8 jääneet jatkoivat alkusarjan pisteistä, pelaten nekin vielä kerran toisiaan vastaan.
A-sarjapaikan lisäksi panoksena oli paikka Kanada Cupissa neljälle parhaalle eurooppalaiselle joukkueelle. Neljännen paikan sai Länsi-Saksa. Kanada ja Yhdysvallat olivat itseoikeutettuina mukana Kanada Cupissa.
alemman "loppusarjan ottelut" kursivoitu. Viimeisessä sarakkeessa alkusarjan pisteet. Italia putosi B-sarjaan.
Mitalisarjaan lähdettiin nollilta.
EM-taulukko laskettiin eurooppalaisten keskinäisten alkusarjaotteluiden perusteella.
Yhdysvallat nousi A-sarjaan. Romania ja Jugoslavia putosivat C-sarjaan. B-sarjan kaksi parasta suoraan vuoden 1984 olympiaturnaukseen.
Alankomaat ja Unkari nousivat B-sarjaan.
Iren
Iren () on Volgan vesistöön kuuluvan Sylvan sivujoki Permin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 214 kilometriä, valuma-alueen laajuus 6 110 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama lähellä joen suuta 35,5 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Oktjabrskin taajaman länsipuolelta, virtaa kohti pohjoista ja laskee Sylvaan Kungurin kaupungin luona.
Dan Duryea
Dan Duryea (23. tammikuuta 1907 White Plains, New York – 8. kesäkuuta 1968 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Duryean ensimmäinen elokuvarooli Leo Hubbardina elokuvassa "Nainen ei armoa antanut" vuonna 1941. Saman roolin hän oli esittänyt myös Broadwaylla. Muihin Duryean elokuviin kuuluvat muun muassa "Sankaritekojen mies" (1942), "Nainen ikkunassa" (1944), "Punainen katu" (1945) ja "Aavikkolento" (1965).
Duryea on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Jessy Matador
Jessy Kimbangi (s. 27. lokakuuta 1982 Kongon demokraattinen tasavalta), tunnetaan peremmin taiteilijanimellään, Jessy Matador, on ranskalainen laulaja ja tanssija.
Jessy Matador on syntynyt 27. lokakuuta 1982 Kongon demokraattisessa tasavallassa. Hän aloitti uransa tanssijana 2001 ja liittyi myöhemmin ryhmään "Les Cœurs Brisés", jonka kanssa hän oli kiertueilla mm. Yhdysvalloissa, Kongossa, Isossa-Britanniassa, Italiassa ja Kanadassa.
Vuonna 2005 Matador perusti ryhmän "La Sélésao", joka koostuu jäsenistä "Dr.Love", "Linho" ja "Benkoff". Samat jäsenet muodostivat myös ensimmäinen version ryhmästä "Magic System". Vuoden 2007 lopulla, ryhmä allekirjoitetti levysopimuksen "Oyas Recordsin" kanssa ja keväällä 2008 he siirtyivät "Wagram Recordsille".
Ryhmän ensimmäinen single, "Décalé Gwada", julkaistiin kesäkuussa 2008 ja siitä tuli kesän suurimpia hittejä. 24. marraskuuta 2008 he julkaisivat albumin "African New Style", joka antoi nimen uudelle hybridi-tyyliselle musiikille afrikkalaisilla ja karibialaisilla vaikutteilla. Kyseisestä urbaani musiikista löytyy useita musiikkityylejä, kuten "coupé-décalé", "ndombolo", "kuduru", zouk, reggae, dancehall ja hip-hop. Joulukuussa 2008 julkaistiin ryhmän toinen single, "Mini Kawoulé".
19. helmikuuta 2010 France Télévisions ilmoitti, että Jessy Matador edustaa Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 2010 laululla Allez! Ola! Olé! . Kilpailu järjestettiin 29. toukokuuta 2010 Oslossa, Norjassa. Matador sijoittui kahdenneksitoista.
Cao Bằng (maakunta)
Cao Bằng on maakunta Vietnamin koillisosassa, Đông Bắcin alueella. Sen pääkaupunki on Cao Bằng. Huhtikuussa 2009 maakunnassa oli noin 511 tuhatta asukasta. Sen pinta-ala on 6 724,6 km². 
Cao Bằngin suurimpia nähtävyyksiä ovat Pac Bon luola, jossa Ho Tši Minh piileskeli palattuaan Vietnamiin vuonna 1941, ja Bản Giốcin vesiputous, joka on Vietnamin suurin.
Allez! Ola! Olé!
”Allez! Ola! Olé!” (lausutaan: "ale ola ole", suom. "Antakaa mennä! Ola! Olé!") on Jessy Matadorin kappale, joka edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 2010. Kappale valittiin sisäisesti ja ilmoitettiin viralliseksi kilpailukappaleeksi 24. helmikuuta 2010. Ranskan yleisradioyhtiö France Télévisionsin aikomus oli tehdä laulusta vuoden 2010 kesähitti ja samalla mainostaa sitä jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen yhteydessä. Kappaleen otsikko viittaa musiikkilevyyn, "Music of the World Cup: Allez! Ola! Olé!", joka julkaistiin vuonna 1998 samaan aikaan kun jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1998 pidettiin Ranskassa.
Rami Jridi
Rami Jridi (, s. 25. huhtikuuta 1985 Tunis, Tunisia) on tunisialainen jalkapalloilija. Maalivahtina pelaava Jridi edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa CS Sfaxienia.
Jridi edusti uransa alussa EGS Gafsaa ja Jendouba Sportia, joissa hän toimi varamaalivahtina. Kesällä 2009 hän siirtyttyään Stade Tunisieniin hän nousi ykkösvahdiksi. Kauden päätyttyä "Tunisie-Foot" -sivuston lukijat äänestivät hänet Tunisian pääsarjan kauden parhaaksi maalivahdiksi.
Tammikuussa 2012 Jridi siirtyi kolmen vuoden sopimuksella CS Sfaxieniin. Seuraavalla kaudella hän juhli Sfaxienin kanssa Tunisian mestaruutta sekä CAF Confederation Cupin mestaruutta. Kauden päätteeksi Kawarji.com internetsivuston lukijat äänestivät hänet kauden 2012–2013 Tunisian parhaaksi maalivahdiksi.
Jridi on kuulunut Tunisian maajoukkueeseen vuodesta 2010 lähtien toimien satunnaisesti maan kolmosvahtina. Hän pelasi lopulta ensimmäisen maaottelunsa 29. maaliskuuta 2011 ystävyysottelussa Omania vastaan. Ottelu päättyi Tunisian 2–1 tappioon. Jridi valittiin vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskilpailuihin Tunisian joukkueeseen. Hän pelasi kisoissa yhden ottelun Gabonia vastaan, joka päättyi 1–0 tappioon.
Ambrogio Lorenzetti
Ambrogio Lorenzetti oli italialainen taidemaalari (kuoli n. 1348). Hän oli sienalaisen koulun edustaja. Hän sai vaikutteita Giottolta. Myös hänen veljensä Pietro Lorenzetti oli tunnettu taidemaalari.
Sienan kaupungintalossa olevat freskot ovat hänen kuuluisimpia töitään.
Uinskojen piiri
Uinskojen piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 1 555 neliökilometriä. Asukkaita on 12 500 henkeä (vuonna 2009).
Uinskojen piiri sijaitsee Permin aluepiirin kaakkoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kungurin, koillisessa Ordan, etelässä Oktjabrskin ja Tšernuškan sekä lännessä Bardan piireihin. Pinta-alasta yli puolet on metsää ja 15 % karstimaata. Hyötykaivannaisia ovat öljy, kivennäisvedet, turve, sora, savi ja rakennuskivi. Suurin joki on Sylvan sivujoki Iren.
Piiriin kuuluu 7 maalaiskuntaa: Aspa, Lom, Nižni Syp, Suda, Tšaika, Uinskoje ja Voskresenskoje. Hallinnollinen keskus on Uinskojen kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 42.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 63,9 % venäläisiä ja 33,4 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin kautta kulkee Tšernuškan ja Kungurin välinen asfalttitie. Seudulla on elintarvike-, metsä- ja puunjalostusteollisuutta. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn.
Piirissä toimii ammattikoulu, kaksi lasten luomistyön keskusta, musiikkikoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy "Rodnik" (”Lähde”).
Seudulla on arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat maalaiskylien ortodoksiset kirkot sekä Uinskojen ja Sudan historialliset rakennukset.
Eeva Kangasmaa-Minn
Eeva Kangasmaa-Minn (14. huhtikuuta 1919 Lempäälä – 4. kesäkuuta 2008 Turku) oli erityisesti lauseoppia ja johto-oppia tutkinut suomen kielen sekä fennougristiikan professori Turun yliopistossa.
Kangasmaa-Minn valmistui Turun tyttölyseosta vuonna 1938. Sen jälkeen hän opiskeli Turun yliopistossa suomea ja sen sukukieliä, yleistä historiaa sekä kotimaista ja yleistä kirjallisuutta. Hänen pro gradunsa käsitteli aikamuotojen käyttöä Eerik Sorolaisen vuonna 1914 ilmestyneessä katekismuksessa. Vuosina 1949–50 Kangasmaa-Minn toimi historian ja yhteiskuntaopin lehtorina entisessä koulussaan.
Vuonna 1951 Kangasmaa-Minn lähti Yhdysvaltoihin stipendiaattina. Hän opiskeli Yalessa ja Bloomingtonissa Indianan yliopistossa, jossa hän toimi myös suomen kielen opettajana. Hän suoritti Master of Arts -tutkinnon vuonna 1953 ja väitteli tohtoriksi Indianan yliopistossa vuonna 1955. Marin kielen johto-oppia käsittelevän strukturalistisen väitöskirjan otsikkona on "Studies in Cheremis 4: Derivation".
Kangasmaa-Minn palasi Suomeen vuonna 1956. Seuraavana vuonna hän aloitti työt suomen kielen lehtorina Turun yliopistossa, jossa hän myös väitteli vuonna 1966. Väitöskirjan otsikkona on "The Syntactical Distribution of the Cheremis Genitive I". Työuransa aikana Kangasmaa-Minn hoiti apulaisprofessorin virkaa useaan kertaan, suomen kielen professuuria ja fennougristiikan professuuria, sekä toimi myös kausia yliopiston luottamustehtävissä, laitoksensa johtajana ja humanistisen tiedekunnan varadekaanina. Vuonna 1980 hänet nimitettiin henkilökohtaiseksi ylimääräiseksi fennougristiikan ja yleisen kielitieteen professoriksi. Tästä toimesta hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1986. Eläkkeelle jäätyäänkin hän toimi aktiivisesti kielentutkimuksen parissa, ja häneltä julkaistiin vielä useita teoksia. Kangasmaa-Minn osallistui aktiivisesti myös Suomen Kielen Seuran toimintaan ja toimi seuran sihteerinä vuosina 1964–69.
Hlystit
Hlystit ( 'ruoskijat, piiskaajat') olivat Venäjällä 1600-luvulta 1900-luvun alkuun vaikuttanut siperialainen uskonlahko. Suomessa siitä saivat vaikutteita muun muassa hyppääjien liike sekä kartanolaisuus.
Edvard Radzinskin mukaan Grigori Rasputinin uskonnolliset näkemykset edustivat eräänlaista versiota hlystiläisestä uskosta.
Hlystien perustajana pidetään 1600-luvun loppupuolella elänyttä kostromalaista Daniil Filippovitšia, joka julisti olevansa Herra Sebaot. Hlystien perimätiedon mukaan Daniil oli "laskeutunut taivaasta tulisissa vaunuissa suuren kohun saattelemana". Tarinan mukaan pajarit veivät hänet Moskovaan ja ristiinnaulitsivat hänet Spasskajan porttiin. Daniilin oletettiin kuitenkin nousseen kuolleista taivaaseen jättäen mahdollisuuden uusien kristuksien ja jumalansynnyttäjien syntymiseen Pyhän Hengen kautta. Vuoden 1783 vainoissa Daniil Filippovitšin hauta avattiin ja hänen jäännöksensä poltettiin.
Hlystiläisyyttä esiintyi lähinnä Länsi-Venäjällä talonpoikien keskuudessa. Virallisen kirkon karsastuksen vuoksi liike sai salaisen luonteen. Yksittäisiä seurakuntia kutsuttiin hlystien keskuudessa "laivoiksi".
Venäjällä 1700-luvulta 1900-luvun alkuun esiintynyttä kastroitujen skoptsi-lahkoa pidetään hlysteistä alun perin syntyneenä liikkeenä. Myös monissa muissa venäläisissä lahkoissa oli hlystiläisyyden kanssa yhteneviä piirteitä.
Hlystien hengellisenä päämääränä oli Kristuksen uudelleensyntyminen sielussa vanhan syntisen minän kuolettamisen kautta. Liike oli askeesimyönteinen, mutta harrasti hurmoksellisia öisiä kokouksia. Liikkeen teologiassa tavallisesta ihmisestä saattoi tulla Kristus tai Jumalansynnyttäjä, kunhan lihanhimo oli ensin kuoletettu Pyhän Hengen asettuessa ruumiiseen. Tämä tapahtui ekstaattisen tanssimisen ja seksuaaliorgioitten kautta niin sanotussa "radenije"-rituaalissa. Rituaaliin osallistujat lauloivat "itseäni ruoskin, Jeesusta etsin" ja tanssivat villisti ympyrää. Rukouksenpitäjä ("profeetta") ruoski osanottajia molemmille olkapäille. Tanssi päättyi ekstaattiseen lattialle taintumiseen, jonka aikana harrastettiin sukupuolista kanssakäymistä. Tämä nähtiin Pyhän Hengen vaikutuksena sekä synnin katoamisen merkkinä. Kollektiivisen synninteon nähtiin ikään kuin poistavan synnin rituaalisesti.
Räjähdelaitos
Räjähdelaitos (lyhenne RÄJL) oli Suomen puolustusvoimien maavoimiin kuulunut räjähdealan laitos ja hallinnollisesti osa Maavoimien materiaalilaitosta. Räjähdelaitoksen perustamisesta tehtiin päätös vuonna 2006 ja laitos perustettiin 1.1.2008, jolloin yhdistettiin silloiset Haapajärven asevarikko (HaapjAseV), Keuruun pioneerivarikko (KeuPionV), Parkanon pioneerivarikko (ParkPionV) ja Ähtärin asevarikko (ÄhtAseV) yhdeksi laitokseksi. Räjähdelaitoksen henkilöstömäärä on noin 360 henkilöä. Räjähdelaitos toimi vuoden 2012 loppuun, jolloin sen korvasi Räjähdekeskus (RÄJK).
Räjähdelaitoksen esikunta (E/RÄJL) sijaitsi Inhassa Ähtärissä. Laitoksen organisaatio muodostui kuudesta osastosta:Keuruun varikko sijaitsee Keuruun Kalettoman kylässä, Parkanon varikko Parkanossa Oulu–Helsinki-radan tuntumassa, Haapajärven varikko Haapajärvellä Jyväskylä–Haapajärvi-radan sivuraiteen päässä ja Ähtärin varikko Ähtärin Inhan ja Palolammen alueella.
Henkilöstömäärältään yksiköistä suurin oli Haapajärven varikko n. 150 työntekijällä ja toiseksi suurin Ähtärin varikko n. 130 työntekijällä.
Laitoksen viimeisenä johtajana toimi everstiluutnantti Tero Luukkonen (s. 1960).
Haapajärven varikon päällikkönä toimi everstiluutnantti Jukka Nikkari (s. 1959).
Keuruun varikon päällikkö oli insinöörimajuri Pekka Sarja. Sarjaa edelsivät tehtävässä everstiluutnantti Timo Laine (s. 1952) ja Lasse Raassina.
Laitos lakkautettiin vuoden 2012 lopussa ja uusi hallintoyksikkö Räjähdekeskus perustettiin 1.1.2013. Räjähdekeskuksen kokoonpanoon kuuluvat hallinto-osastoksi muuttunut Ähtärin yksikkö sekä tekninen osasto, johon kuuluvat Haapajärven, Keuruun ja Ähtärin sekä Niinisalon (Koeampumalaitos) toimipisteet.Esikuntapaikkakunnalla jo kymmeniä vuosia toimineen Ähtärin asevarikon historiaan kuuluu räjähdysonnettomuus- ja tulipalo heinäkuussa 1999, jolloin ilmatorjunta-ammuksia sisältänyt varasto syttyi tuleen.
Hà Giang (maakunta)
Hà Giang on maakunta Vietnamin pohjoisosassa, Kiinan vastaisella rajalla, Đông Bắcin alueella. Sen pääkaupunki on Hà Giang. Huhtikuussa 2009 maakunnassa oli noin 724 tuhatta asukasta. Sen pinta-ala on 7946 km². 
Maakunta on vuoristoista ja osin vaikeakulkuista aluetta. Se panostaa etenkin laadukkaan teen tuottamiseen. Siellä on myös runsaat malmi- ja mineraalivarat.
Rok Kopitar
Rok Kopitar (s. 5. toukokuuta 1959 Celje, Jugoslavia) on entinen slovenialainen aitajuoksija. Kopitar edusti urallaan Jugoslaviaa. Kesäolympialaisissa 1980 Moskovassa Kopitar sijoittui viidenneksi 400 metrin aitajuoksussa. Samassa lajissa Kopitar voitti kultaa Välimeren kilpailuissa vuonna 1979 Splitissä. Kopitarin ennätys 400 metrin aitajuoksussa oli 49,11 sekuntia, jonka Kopitar juoksi vuonna 1980. Vielä vuonna 2008 Kopitarin hallussa oli 400 metrin aitajuoksun Slovenian ennätys.
Gabi (jalkapalloilija)
Gabriel Fernández Arenas eli Gabi (s. 10. heinäkuuta 1983 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa qatarilaista Al-Saddia ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Gabi on Atlético Madridin kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa kaudella 2003–2004, mutta peliaika jäi lopulta kuitenkin hyvin vähäiseksi. Seuraavan kauden 2004–2005 Gabi pelasi lainalla madridilaisseura Getafessa. Palattuaan Atléticoon lainakauden jälkeen hän pelasi vuosina 2005–2007 52 ottelua, joissa syntyi yksi maali.
Toukokuussa 2007 Gabi siirtyi Real Zaragozaan 9 miljoonan euron siirtokorvauksella. Sopimus oli pituudeltaan nelivuotinen. Hän kuului ensimmäisellä kaudellaan joukkueen avauskokoonpanoon, joka päättyi kuitenkin pettymykseen Zaragozan pudottua Segunda Divisióniin.
Kaudella 2008–2009 hän pelasi 35 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Joukkue nousi vuoden tauon jälkeen takaisin maan pääsarjaan kaudeksi 2009–2010.
José Alonso
José Alonso Valero (s. 12. helmikuuta 1957 El Vendrell, Tarragona, Espanja) on entinen espanjalainen juoksija, joka oli erikoistunut 400 metrin aitajuoksuun. Sisäratakilpailuissa Alonso osallistui myös 400 metrin juoksuun, voittaen kaksi mitalia yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuista. Alonso voitti myös kaksissa peräkkäisissä Välimeren kilpailuissa kultaa vuosina 1983 ja 1987. Alonson ennätys 400 metrin aitajuoksussa on 49,00 sekuntia.
Ilmavoimien soittokunta
Ilmavoimien soittokunta (lyhenne IlmavSK) on Luonetjärven varuskunnassa Jyväskylässä toimiva ilmavoimien virallinen sotilassoittokunta. Ilmavoimien soittokunnan tehtävänä on sotilasmusiikkitoiminta ilmavoimissa ja Keski-Suomen alueella.
Soittokunta perustettiin vuonna 1977 nimellä Luonetjärven Varuskuntasoittokunta (LuoSK). Soittokunta siirrettiin vuonna 1990 Ilmavoimien Viestikoulun (nykyinen Ilmasotakoulu) alaisuuteen. Nykyinen nimi on ollut käytössä vuodesta 1990 lähtien.
Soittokunnan johtaja eli kapellimestari on vuonna 2012 musiikkimajuri Tomi Väisänen (2007-) ja apulaiskapellimestari kapteeni Raimo Ovaska. Ovaskaa edelsi tehtävässä yliluutnantti Timo Raudasoja. Ensimmäisenä kapellimestarina toimi luutnantti Ossi Minkkinen ja nykyisen kapellimestarin edeltäjänä mm. musiikkimajuri Pekka Kajander.
Soittokunta esiintyy myös kokoonpanossa Ilmavoimien Big Band.
Soittokunta on julkaissut seuraavat levyt:
Express (yhtye)
Express on suomalainen popyhtye, joka on perustettu vuonna 1967. Yhtye on toiminut tauotta perustamisestaan asti ja alkuperäisjäsenistä ovat mukana Junnu Sippola ja Unski Kaikkonen ja 37 poissaolovuoden jälkeen kansanedustaja Lyly Rajala. Yhtye keikkailee vielä vuonna 2010 ja onkin The Boysin jälkeen Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut popyhtye.
Yhtye perustettiin syksyllä 1967, kun Blackbirds-ryhmään liittyivät kosketinsoittaja Unski Kaikkonen ja basisti Hura Huttunen. Entisiä Blackbirdsejä uudessa olivat Junnu Sippola, Lyly Rajala sekä solisti Aimo Jaara.
Alkuaikoina Bändin kokoonpano oli jatkuvasti muutoksille altis. 1970 yhtye voitti levy-yhtiö EMI:n järjestämän popbändien suomenmestaruuskisan. Tuolloin yhtyeen solistiksi oli tullut Pertti Fält ja rumpaliksi Kari Peuhkurinen. Kisapalkintona yhtye sai tehdä ensilevytyksensä - kaksi laulua kokoelma-LP:lle Ilmansuunnat.
Hieman myöhemmin miehistö muuttui taas. Kitaristiksi tuli Bachelors-yhtyeessä vaikuttanut Sepa Niemi ja rumpaliksi Tapu Mylly. Sepalla oli biisinikkarin vikaa ja hänen kynäilemänsä Anna, anna -humppa toikin Expressille hitin ja valtakunnallista näkyvyyttä. Single keikkui parhaimmillaan Yleisradion Jokamiehen listan kolmosena. Vuonna 1974 Express julkaisi ensimmäisen pitkän levynsä, jossa yhtyeen omia sävellyksiä oli puolet.
Yhtyeen riveissä on ehtinyt soittaa melkoinen joukko muusikoita. Alkuperäisjäsenistä ovat mukana Junnu Sippola ja Unski Kaikkonen ja 37 poissaolovuoden jälkeen Lyly Rajala. Pitkäaikaisina jäseninä ovat vaikuttaneet mm.Risto Järvenpää, Ari Mustonen, Sepa Niemi, Harri Sarkkinen, Jouni Kesti, Aimo Suomela. Express keikkaillee edelleen. Junnun, Unskin ja Lylyn lisäksi kokoonpanoon kuuluvat Markku Keskinarkaus, joka on ollut bändissä jo yli 30 vuotta sekä uusimpana tulokkaana kitaristi Timo Niemelä vuodesta 2010.
Junnu on kirjoittelemassa varsinaista Express Storya. Valmistuu pikkuhilijaa.
Precious
Precious ("Precious: Based on the Novel ”Push” by Sapphire") on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut Lee Danielsin ohjaama draamaelokuva. Se perustuu Sapphiren romaaniin "Push" vuodelta 1996. Elokuva on kasvutarina harlemilaisesta 16-vuotiaasta tytöstä, joka on toista kertaa raskaana isälleen. Elokuvan pääosissa ovat Gabourey Sidibe, Mo’Nique, Paula Patton, Mariah Carey ja Sherri Shepherd.
Elokuva oli kansainvälinen arvostelumenestys. Elokuva sai kuusi Oscar-ehdokkuutta, muun muassa parhaan elokuvan kategoriassa. Mo’Nique palkittiin parhaan naissivuosan ja George S. Fletcher parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscarilla.
"Push"-romaanin kirjoittanut Sapphire tekee elokuvan lopussa cameoroolin esittäen naista päivähoidossa.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 91 prosenttia oli positiivisia, perustuen 218 arvosteluun.
Antti Turunen
Antti Turunen on suomalainen diplomaatti, jonka Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Ban Ki Moon nimitti YK:n Georgian-edustajaksi keväällä 2010.
Juanito (jalkapalloilija, 1980)
Juan Jesús Gutiérrez Robles eli Juanito (s. 17. helmikuuta 1980 Málaga, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa kreikkalaista Asteras Tripolisia ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Juanito on kotikaupunkinsa Málagan kasvatti. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 1. syyskuuta 2002 ottelussa Recreativo Huelvaa vastaan. Kolmen kauden jälkeen Juanito siirtyi Alavésiin, jossa hän pelasi kauden 2005–2006. Seuraavalla kaudella hän edusti Real Sociedadia, jonka kohtalona oli myös putoaminen kauden päätteeksi maan pääsarjasta.
Kaudeksi 2007–2008 Juanito siirtyi Almeríaan. Hän kuului joukkueensa luottopelaajiin keskikentän pohjalla edustamiensa kahden kauden aikana.
Heinäkuussa 2009 hän palasi kasvattajaseuraansa Málagaan, korvaamaan Sevillaan palannutta Loloa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa heti kauden avausottelussa Atlético Madridia vastaan, joka päättyi lopulta málagalaisseuran 3–0-voittoon.
4. tammikuuta 2011 Juanito vapautettiin sopimuksestaan yhdessä joukkuetoveri Albert Luquen kanssa. Vajaa kaksi viikkoa myöhemmin 15. tammikuuta 2011 hän teki loppukauden kattavan sopimuksen vanhan seuransa Almerían kanssa.
Katiska (täsmennyssivu)
Katiska voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Manu Torres
Manuel "Manu" Torres Caturla (s. 14. elokuuta 1989 Torremolinos, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Cartagenaa ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Torres on Málagan kasvatti. Hän nousi edustusjoukkueeseen kaudella 2009–2010 ja teki ensiesiintymisensä 30. elokuuta 2009 kauden avausottelussa Atlético Madridia vastaan.
SeaBus
SeaBus on Kanadan, Brittiläisessä Kolumbiassa, Vancouverin ja North Vancouverin kaupunkien välillä liikennöivä katamaraanityyppinen henkilölautta. Reitillä liikennöi tällä hetkellä kaksi alusta. Ruuhka-aikana liikennöinti tapahtuu noin 15 minuutin vuorovälillä ja iltaisin sekä sunnuntaisin vuoroväli on noin 30 minuuttia. Lautat omistaa ja niitä liikennöi Coast Mountain Bus Company yhtiö ja ne kuuluvat tärkeänä osana Suur-Vancouverin TransLink joukkoliikennejärjestelmään.
Lautat liikennöivät maanantaista lauantaihin kello 6.00–1.00 ja sunnuntaisin 8.00–23.00. Ruuhka-aikana kaksi lauttaa liikennöi samalla reitillä ja kohtaavat toisensa puolimatkassa. Tällöin vuoroväli on noin 15 minuuttia. Ruuhka-ajan ulkopuolella ja sunnuntaisin vuoroväli on noin 30 minuuttia, koska käytössä on vain toinen lautoista. SeaBus liikennöi Vancouverissa sijaitsevan Waterfront Stationin ja Burrard Inlet -vuonon vastarannalla, North Vancouverin kaupungissa sijaitsevan Lonsdalen sataman väliä. Niiden etäisyys on 3,24 kilometriä. Lautta kulkee normaalisti 11,5 solmun (21,3 km/h) nopeudella, joka on rajoitettu vesialueen muuta liikennettä haittaavien aaltojen minimoiseksi. Lautat tekevät yli 50 ylitystä päivittäin.
Reitillä on ollut käytössä kolme alusta, joista kaksi ensimmäistä valmistui 1976 ("MV Burrard Otter" ja "MV Burrard Beaver") ja ovat olleet liikenteessä siitä lähtien. Kolmas alus valmistui vuonna 2009 ("MV Burrard Pacific Breeze"). Se on samantyyppinen kuin kaksi aikaisempaakin alusta. Ennen uuden lautan käyttöönottoa tiedotusvälineissä oli uutisoitu kolmen aluksen yhteiskäytöstä, jolloin vuoroväli olisi kutistunut 10 minuuttiin. Joulukuussa 2009 alusten omistaja kuitenkin ilmoitti yhden vanhemman lautan peruskorjaamisesta ja toisen poistuvan käytöstä vedoten lauttojen alhaiseen käyttöasteeseen.
Kaikki kolme alusta ovat katamaraaneja, joissa on kaksi keulaa, eli lautat voivat liikenöidä molempiin suuntiin samoin ominaisuuksin. Lautoissa on kaksi runkoa, joissa molemmissa on kaksi erillistä dieselmoottoria ja ruoripotkuria edeltävää mekaanista kääntyvää potkuria. Tämänkaltainen toteutus oli erittäin harvinainen 1970-luvulla rakennetuissa aluksissa. Kaikki neljä potkuria kääntyvät 360 astetta ja ovat täysin itsenäisiä. Tämän vuoksi lautta voi liikkua kaikkiin suuntiin. Lauttojen kapasiteetti on 400 matkustajaa, ja molemmissa satamissa on automaattiset laskurit, jotka rajoittavat matkustajien määrän.
Eläinsuojelun Topelius-palkinto
Eläinsuojelun Topelius-palkinto on Helsingin Eläinsuojeluyhdistys HESY ry:n vuosittain jakama palkinto, joka myönnetään eläinsuojelun saralla ansioituneelle yksityishenkilölle tai yhteisölle.
Palkinto perustettiin vuonna 1998 yhdistyksen perustajan Zacharias (Sakari) Topeliuksen juhlavuoden kunniaksi. Palkinto on Topeliuksen allekirjoittaman alkuperäisen kunniakirjan jäljennös.
Lähde
Kanapunkki
Kanapunkki ("Dermanyssus gallinae") on siipikarjan vertaimevä ulkoloinen. Kanapunkki ei ole kovin tarkka isäntälajistaan, ja jos isäntälajia ei ole lähettyvillä, se voi käyttää nisäkkäitä, myös ihmistä, veriateriointiin aiheuttaen iho-oireita ja kutinaa. Kanapunkki elää kanalan rakenteissa viettäen suurimman osan aikaa erossa isännästään, minkä vuoksi sitä saattaa olla vaikea löytää. Diagnosointia vaikeuttaa myös se, että kanapunkit ovat yöaktiivisia, joten kanalan omistajan voi olla vaikeaa havaita punkkeja. Kanapunkki on väriltään valkoharmaa, mutta verta imettyään se muuttuu väriltään punaiseksi tai mustaksi.
Kanapunkin elämänkierto voi lyhyimmillään kestää vain viikon, minkä vuoksi se lisääntyy hyvin nopeasti. Tosin kylmällä ilmalla elämänkierto hidastuu jonkin verran. Aikuisen punkin saatua veriaterian se munii päivän sisällä. Munista kehittyy 2–3 päivässä kuusijalkaisia toukkia, joista nahanluonnin jälkeen muodostuu kahdeksanjalkaisia nymfejä. Nymfit luovat nahkansa vielä kahteen kertaan ennen kuin niistä tulee aikuisia kanapunkkeja. Sekä nymfit että aikuiset imevät verta, mutta toukat eivät.
Kanapunkkitartunta aiheuttaa tyypillisesti voimakasta kutinaa ja levottomuutta. Linnuilla voi esiintyä myös anemiaa ja jopa kuolleisuutta voimakkaissa tartunnoissa. Kanapunkkitartunta laskee munantuotantoa, ja munissa voi olla näkyvissä punaisia veripilkkuja.
Koska kanapunkit viettävät vain lyhyitä hetkiä isäntäeläimessä ja muuten elävät isäntien ympäristössä, torjunnan tulee kohdistua lintuja ympäröiviin rakenteisiin.
Kurkistelija
Kurkistelija ("Peeping Tom", televisiossa ja videona myös nimellä "Pelon kasvot") on Michael Powellin ohjaama brittiläinen psykologinen trilleri- ja kauhuelokuva vuodelta 1960. Se kertoo nuoresta miehestä, joka murhaa naisia ja kuvaa heidän viimeiset hetkensä kaitafilmille.
Elokuva sai niin murskaavan vastaanoton Britanniassa, että Michael Powellin elokuvaohjaajan ura Britanniassa käytännössä päättyi siihen. Se jäi myös Suomen ennakkosensuurin kynsiin: se kiellettiin 1960 (kaksi päätöstä) ja 1966. Sen esitys sallittiin vasta 1981 Suomen elokuva-arkistossa.
Nykyään sitä pidetään kuitenkin psykologisen jännitys- ja kauhuelokuvan mestariteoksena kuten Alfred Hitchcockin Psykoa, joka sai ensi-iltansa vain pari kuukautta myöhemmin. Niitä verrataan usein keskenään, sillä molemmat käsittelevät voyeurismia, mutta Powell menee pidemmällä ja samaistaa itsensä ohjaajana ja katsojat elokuvan tirkistelijään, jonka näkökulmaa kameraa seuraa.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät "Kurkistelijan" vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta.
Uudenseelanninlokki
Uudenseelanninlokki ("Larus bulleri"), myös "Chroicocephalus bulleri", on erittäin uhanalainen Uuden-Seelannin kotoperäinen lokki. Sen kannasta 78 % elää Eteläsaarella ja loput muutamassa paikassa Pohjoissaarella. Vuosina 1996-1997 toteutetuissa koko maan kattavissa laskennoissa tavattiin 48 000 pesää. Lajin holotyypin kuvaili Frederick Wollaston Hutton Uudesta-Seelannista 1871.
Japaninlokki
Japaninlokki ("Larus crassirostris") on itäaasialainen lokki. Sen elinympäristö käsittää Venäjän Kaukoidän rannikon, muun muassa Sahalinin ja Kuriilit, Japanin, Korean ja Kiinan itärannikon. Lajin holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Nagasakista 1828.
Lajin ääntely muistuttaa kissan nau'untaa, mistä juontavat juurensa sen japaninkielinen nimi "umineko" (, "merikissa") ja koreankielinen nimi "gwaeng-yi" (, "kissalokki").
Hopealokki
Hopealokki ("Larus novaehollandiae", myös "Chroicocephalus novaehollandiae") on australialainen lokkilaji. Sen esiintymisalue käsittää Australian lisäksi Tasmanian, Uuden-Kaledonian ja Loyaltysaaret. Lajin holotyypin kuvaili James Francis Stephens Uudesta Etelä-Walesista vuonna 1826.
Huolia paratiisissa
Huolia paratiisissa ("Trouble in Paradise") on Ernst Lubitschin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1932. Sitä pidetään yhtenä Lubitschin parhaimmista elokuvista ja monien kriitikoiden mielestä ”Lubitschin kosketus” on siinä täydellisimmillään.
Elokuva valittiin vuonna 1991 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Ruskea koiranpunkki
Ruskea koiranpunkki eli koiranpuutiainen ("Rhipicephalus sanguineus") on nisäkkäiden verta imevä ulkoloinen, joka muistuttaa suuresti puutiaista ja jota yleisimmin tavataan koiralta. Toisin kuin puutiainen, koiranpunkki on sopeutunut kuivuuteen, ja Suomen oloissa sitä löytyy lähinnä sisätiloista. Se ei ole kovin tarkka isäntälajistaan, ja se voi imeä verta myös muilta nisäkkäiltä, kuten ihmiseltä.
Koiranpuutiaisen erottaa puutiaisesta siinä, että sillä on pidemmät raajat, ja tämän vuoksi se on puutiaista nopealiikkeisempi. Lisäksi koiranpuutiaisella on puutiaisesta eroavia rakenteita, jotka voidaan erottaa valomikroskoopissa: koiranpuutiaisen pää on kolmiomainen, ja sen suuosat ovat puutiaisen suuosia selvästi lyhyemmät. Lisäksi koiranpuutiaisen takaruumiissa on piparkakkumainen reunus, jota puutiaisella ei ole.
Koiranpuutiaisnaaras munii isäntäeläimen iholla tapahtuvan parittelun jälkeen ympäristöön kerrallaan noin 2 000 munaa, joista noin kuukauden kuluttua kuoriutuu kuusiraajaisia toukkia. Toukat tarvitsevat veriaterian, jonka jälkeen ne luovat nahkansa ja muuttuvat kahdeksanjalkaisiksi nymfeiksi. Myös nymfin täytyy imeä verta ennen nahanluontiaan, jonka jälkeen siitä kehittyy aikuinen koiranpuutiainen. Elämänkierto munasta aikuiseksi punkiksi kestää sopivissa olosuhteissa noin 60 vuorokautta, mutta epäsopivissa oloissa siihen voi kulua jopa puoli vuotta.
Hughes Hall
Hughes Hall on yksi Cambridgen yliopiston 31 collegesta. Se perustettiin 1885 nimellä "Cambridge Training College", joka oli vain naisopiskelijoille tarkoitettu oppilaitos. Arkkitehti William M. Fawcett suunnitteli nykyisistä rakennuksista ensimmäisen, joka valmistui 1895; siihen asti college oli toiminut väliaikaistiloissa Newnhamin kylässä. College nimettiin ensimmäisen rehtorinsa Elizabeth Phillips Hughesin mukaan vuonna 1949 Cambridgen yliopiston alettua edellisenä vuonna myöntää tutkintoja myös naisille. College alkoi hyväksyä naisten lisäksi myös miesopiskelijoita ensi kertaa vuonna 1973. College on tarkoitettu ainoastaan jatko-opiskelijoille ja yli 21-vuotiaille perustutkinto-opiskelijoille.
Henry Ogg Forbes
Henry Ogg Forbes (30. tammikuuta 1851 Drumblade, Aberdeenshire, Skotlanti – 27. lokakuuta 1932 Liverpool, Englanti) oli skottilainen tutkimusmatkailija ja lintutieteilijä.
Forbesin vanhemmat olivat Alexander Forbes ja Mary Ogg. Hän opiskeli lääketiedettä Aberdeenin ja Edinburghin yliopistoissa, mutta saatuaan silmävamman hän päätti opintonsa, ja muutti Portugaliin keräämään näytteitä vuosiksi 1875–1877. Vuosina 1878-1884 hän keräsi näytteitä Itä-Intiassa, missä hän avioitui skotlantilaisen Anabella Keithin kanssa 1881.
Vuonna 1885 Forbes johti tutkimusretkikunnan Uuteen-Guineaan. Rahoitusongelmien takia retki epäonnistui, Forbes menetti maineensa Australiassa, ja hänet nimitettiin säätarkkailijaksi Port Moresbyyn. Lokakuussa 1887 Forbes aloitti uuden retken, joka sekin oli tuomittu epäonnistumaan, ja hän palasi Port Moresbyyn marraskuussa. Pettyneenä Forbes palasi Englantiin 1888. Vuosina 1890–1893 hän toimi Canterburyn museon johtajana Uudessa-Seelannissa, jonka jälkeen hän palasi jälleen Englantiin, missä loi huomattavan tieteellisen uran. 1911 hänet nimitettiin Liverpoolin museoiden johtajaksi, missä virassa hän pysyi kuolemaansa saakka.
Forbes nimesi linnuista muun muassa molukkienpunamesikon ("Myzomela boiei") alalajin "wakoloensis".
Korvapunkki
Korvapunkki ("Otodectes cynotis") on lihansyöjien, erityisesti kissojen, ulkokorvakäytävässä elävä ulkoloinen, joka käyttää ravinnokseen korvakäytävän pinnasta irtoavaa kuollutta materiaalia. Kissojen lisäksi korvapunkkia tavataan pääasiassa koirilla, freteillä ja punaketuilla.
Korvapunkit aiheuttavat isäntäeläimen korvakäytävään kahvinporomaista, tummanruskeaa korvaeritettä. Valomikroskoopilla korvaeritteestä voidaan löytää korvapunkin munia ja nymfimuotoja sekä aikuisia korvapunkkeja, sillä korvapunkin kaikki elämänkierron vaiheet tapahtuvat korvakäytävässä. Korvapunkin yksi elämänkierto munasta nymfimuotojen kautta aikuiseksi kestää noin kolme viikkoa. Korvapunkit aiheuttavat isäntäeläimelle korvien kutinaa, ja hoitamattomana korvapunkkitartunta yleensä johtaa korvatulehdukseen.
Valomikroskoopissa korvapunkki voidaan tunnistaa sille ominaisten raajojen rakenteista. Ensimmäisessä ja toisessa jalkaparissa nähdään raajojen päässä kuppimaiset rakenteet, kolmannessa ja neljännessä raajaparissa jalkojen päästä lähtevät rihmamaiset pitkät säikeet. Lisäksi neljäs jalkapari on muita jalkapareja heikoimmin kehittynyt.
Korvapunkkitartunnan hoidossa käytettävissä lääkkeissä tehoaineena käytetään muun muassa krotamitonia ja imidaklopridia. Hoidossa täytyy myös muistaa, että jos talouden yhdeltä eläimeltä löydetään korvapunkki, tulisi muutkin talouden eläimet hoitaa korvapunkkitartunnan varalta.
Meidän vapaus
Meidän vapaus (myös nimellä "Kaksi onnellista sydäntä", "À nous la liberté") on René Clairin ohjaama ranskalainen komediaelokuva vuodelta 1931. Se kertoo kahdesta vangista ja heidän erilaisista kohtaloistaan vankilan jälkeen.
Elokuva tehdaskohtaukset innostivat Charles Chaplinin Nykyaikaa. Elokuvat tuottajat haastoivatkin Chaplinin oikeuteen plagioinnista. Clair itse ei ollut siinä mukana, päinvastoin hänestä olisi kunnia, jos Chaplin olisi käyttänyt hänen elokuvaa esikuvana.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Meidän vapauden" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.