hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Thiago Carleto
Thiago Carleto Alves (s. 24. maaliskuuta 1989, São Bernardo do Campo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä brasilialaista São Pauloa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
2. maaliskuuta 2008, mediassa raportoitiin Real Madridin, Chelsean ja Manchester Unitedin kilpailevan Thiagosta, tarjoukset olivat noin £5 miljoonan luokkaa. Myöhemmin saman vuoden marraskuussa, Thiago siirtyi espanjalaisseura Valenciaan ja sopimus ulottuu vuoteen 2014 asti .
Angelo Cijntje
Ryangelo ”Angelo” Cijntje (s. 9. marraskuuta 1980 Willemstad, Curaçao) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Alankomaiden neljännellä sarjatasolla pelaavaa ACV:tä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Kaudella 2001 Cijntje pelasi lainalla Kuopion Palloseuran riveissä. Tuolloin KuPSin ja Heerenveenin välillä oli seurayhteistyösopimus.
Eric Werner
Eric Werner (s. 26. tammikuuta 1983 Grosse Pointe Woods, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja. Hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 EIHL:n Nottingham Panthersiin.
Pelattuaan neljä kautta Michiganin yliopiston joukkueessa Werner siirtyi ammattilaiseksi kaudeksi 2005–2006. Tuolloin hän pelasi suurimmaksi osaksi ECHL:n Reading Royalsissa, mutta pääsi myös kokeilemaan AHL-pelejä 15 ottelun verran Manchester Monarchsissa. Seuraavalla kaudella Werner vakiinnutti paikkansa AHL:ssä: ECHL-otteluita kertyi enää yhdeksän.
Tämän jälkeen Tampereen Ilves kiinnostui AHL:ssä hyvät pisteet 5+24=29 tehneestä Werneristä ja tämä siirtyi SM-liigaan. Suomessa Werner ei kuitenkaan onnistunut. Pisteitä syntyi kohtalaisesti, mutta hän ei täyttänyt Ilveksen hänelle kaavailemaa johtavan kiekollisen puolustajan roolia. Werner siirtyi joulukuussa 2007 Saksaan, Düsseldorfin DEG Metro Starsin joukkueeseen.
Kaudeksi 2008–2009 palasi jälleen Manchesteriin, mutta siirtyi tammikuussa takaisin DEL-liigaan, Augsburger Pantheriin loppukauden kattavalla sopimuksella. Werner aloitti seuraavan kauden ECHL:n Reading Royalsissa, mutta siirtyi loppukaudeksi Norjan pääsarjan Vålerenga Ishockeyyn. Seuraavalla kaudella hän pelasi Itävallan pääsarjan slovenialaisessa HK Jesenicessä.
Wernerin kauden 2011–2012 seura oli Italian kakkossarjan HC Neumarkt-Egna.
Bürgerbräukeller
Bürgerbräukeller oli vuonna 1885 avattu suuri oluttupa Münchenissä, Saksassa.
Bürgerbräukeller oli yksi Bürgerliches Brauhaus -yhtiön suurista suosiota saavuttaneista oluttuvista, joka siirtyi Löwenbräulle fuusion yhteydessä. 1920-luvulla siitä tuli yksi kansallissosialistisen puolueen suosikkikokoontumispaikoista. Myös muut puolueet pitivät mielellään tilaisuuksia oluttuvassa, sillä se oli hyvin suuri ja katettu tila, josta ei tarvinnut maksaa vuokraa. Adolf Hitler aloitti oluttupavallankaappausyrityksensä juuri Bürgerbräukellerissä 8. marraskuuta 1923, kun oluttupaan oli kokoontunut sen hetkinen osavaltiohallinto, niin sanottu Baijerin triumviraatti.
Kärsittyään lyhyen vankilatuomion Hitler perusti kansallissosialistisen puolueen uudelleen. Perustamisjuhla pidettiin Bürgerbräukellerissä 27. helmikuuta 1925. Vallankaappausyrityksen päivämäärästä tuli yksi natsien juhlapäivistä ja puolueen johto kokoontui Bürgerbräukellerissä muistelemaan kaappausta ja juhlistamaan siinä kuolleita ”aatteen marttyyreina”. Tällaisessa tilaisuudessa 8. marraskuuta 1939 Hitler yritettiin murhata. Osallistuttuaan juhliin Bürgerbräukellerissä Hitler päätti lähteä hieman aiemmin. Muutaman minuutin kuluttua lähdöstä rakennuksessa räjähti pommi, joka surmasi seitsemän ja haavoitti 63 henkeä. Murhayrityksestä syytetty Georg Elser teloitettiin Dachaun keskitysleirillä hieman ennen toisen maailmansodan loppua.
Rakennus vaurioitui räjähdyksessä pahoin. Toisen maailmansodan jälkeen uudelleen rakennettu rakennus toimi yhdysvaltalaisten joukkojen kanttiinina, 1958 se avattiin uudelleen ravintolana ja esitystilana. Rakennus purettiin 1979. Se sijaitsi Rosenheimerstrassella Münchenin Haidhausenissa. Nykyään sen paikalla sijaitsee muistolaatta, joka on ripustettu Georg Elserin muistoksi.
Irving Reis
Irving G. Reis (7. toukokuuta 1906 New York, New York – 3. heinäkuuta 1953 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja elokuvaaja.
Reis loi radiosarjan Columbia Workshop CBS:lle vuonna 1936 ja käsikirjoitti ja ohjasi useita sarjan jaksoja. Vuonna 1940 hän siirtyi RKO:n kutsumana Hollywoodiin, jossa hän aluksi toimi yhtiön B-luokan elokuvien ohjaajana. Ensimmäisen A-elokuvansa, Henry Fondan ja Lucille Ballin tähdittämän "The Big Street"in, Reis ohjasi 1942. Myöhemmin hän ohjasi muun muassa elokuvat "Minä näin hänet ensin" (1947), "Minä syytän" (1948) ja "Pylvässänky" (1952).
Reis on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Eastern Railway
Eastern Railway sekä Eastern Railroad voivat tarkoittaa ainakin seuraavia rautatieyhtiöitä:
Lakiehdotus
Lakiehdotus on lain muotoon kirjoitettu eduskunnan käsiteltäväksi jätetty ehdotus, josta tulee laki, jos eduskunta ehdotuksen hyväksyy. Lakiehdotus sisältyy tavallisesti hallituksen esitykseen, kansanedustajan jättämään lakialoitteeseen tai lakiehdotuksen muodossa olevaan kansalaisaloitteeseen. Yhteen hallituksen esitykseen sisältyy yksi tai useampia lakiehdotuksia. Lakiehdotus voidaan tehdä uuden lain säätämiseksi tai voimassa olevan lain muuttamiseksi, selittämiseksi tai kumoamiseksi.
Yleiskielessä käytetään usein "lakiesitystä" nimityksen "lakiehdotus" tilalla. "Lakiesitys" tarkoittaa "hallituksen esitystä lain säätämiseksi". Säädöskielessä käytetään pelkästään nimitystä "hallituksen esitys".
Vaikka lakiehdotus muuten noudattaa lain muotoa, ei siinä tietenkään ole antopäiväystä eikä allekirjoituksia. Ne löytyvät vasta valmiista laista. Lain voimaantulon päivämääräkin yleensä puuttuu, jolloin sen määrää presidentti lakia vahvistaessaan.
Uittoyksikkö
Uittoyksikkö on uittosäännössä määritelty laskennallinen yksikkö, jonka perusteella kustannukset jaetaan yhteisuittoon osallistuvien puutavaran omistajien ja eri puutavaralajien kesken. Eri uittosäännöissä käytetään hyvin erilaisia uittoyksikköjen määräytymisperusteita. Kappaleittain laskettavat puutavarat kuten tukit katsotaan usein paksuudesta riippumatta kukin kappale aina yhdeksi uittoyksiköksi tiettyyn pituuteen saakka. Määrämittaa pidempien tukkien katsotaan olevan puolitoista tai kaksi uittoyksikköä. Määräytymisperusteena voi olla myös puutavaran tilavuus, jolloin yleensä mittayksikkönä on kiintokuutiometri. Lehtipuutukeille lasketaan tavallisesti 50–100 prosenttia suurempi uittoyksikkömäärä. Pinottavaa puutavaraa uittoyksiköiksi määritettäessä lasketaan yksi pinokuutiometri tavallisesti 2,5–4 uittoyksiköksi. Tilavuusyksiköistä johdettuja uittoyksikköjä laskettaessa käytetään usein uittohankaluuskertoimia.
Otto von Lossow
Otto von Lossow (15. tammikuuta 1868 Hof, Saksa – 25. marraskuuta 1938 München, Saksa) oli saksalainen kenraalimajuri Weimarin tasavallan aikana.
Lossow liittyi Baijerin armeijaan 1888. Hän osallistui Kiinan boksarikapinaa tukahduttaneeseen kansainväliseen osastoon vuonna 1900. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli Saksan asevoimien yhteysupseerina Turkissa. Gallipolin taistelun aikana hän toimi neuvonantajana Osmanien valtakunnan armeijalle ympärysvaltojen joukkoja vastaan.
Sodan jälkeen Lossow jäi palvelemaan Reichswehriin, Weimarin tasavallan asevoimiin. Vuodesta 1920 hän toimi jalkaväen sotakoulun johtajana. Vuonna 1923 hänet nimitettiin jäseneksi kolmihenkiseen Baijerin osavaltiohallintoon, nk. Baijerin triumviraattiin, jonka keulahahmo oli Gustav von Kahr. Koska osavaltiossa oli levotonta armeijan komentaja Hans von Seeckt käski Lossowia pidättämään aseistautuneiden natsiryhmien johtajat ja lisäksi lakkauttamaan natsien lehden "Völkischer Beobachter"in. Lossowin epäröityä hänet erotettiin ja tilalle nimitettiin Kress von Kressenstein. Kahr kuitenkin sai säilytettyä viran Lossowilla.
Yrittäessään oluttupavallankaappausta marraskuussa Adolf Hitlerin johtamat natsit vangitsivat Lossowin ja muut triumviraatin jäsenet. Lossow aikoi aluksi liittyä mukaan vallankaappaukseen, mutta muutti mieltään, sillä hänen apulaiskomentajansa oli saanut ylempää ohjeet tukahduttaa yritys joka tapauksessa. Lossowia ei tuomittu epäröinnistä, mutta hän ei saanut enää uusia tehtäviä erottamisensa maaliskuussa 1924 jälkeen.
Eva Ingman
Eva Wilhelmina Ingman (22. kesäkuuta 1853 Helsinki – 18. joulukuuta 1914 Dresden, Saksa) oli suomalainen Saksassa asunut taidemaalari.
Ingmanin vanhemmat olivat professori Erik Alexander Ingman ja Eva Wilhelmina Perander. Eva Ingman ja hänen vanhempi sisarensa Anna menettivät vanhempansa jo varhain ja viettivät suuren osan lapsuudestaan Karjalohjalla Pellin tilalla tätiensä Amalia ja Sophie Louise Peranderin luona Elias Lönnrotin toimiessa sisarusten holhoojana.
Eva Ingman kävi Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun ja opiskeli sitten Helsingissä Alexandra Frosterus-Såltinin johdolla 1865–1866 ja B. Reinholdin johdolla 1869–1871. Ingman jatkoi taideopintoja Saksassa Weimarissa ja Dresdenissä Th. von Oerin, Z. von Suchovolskin ja C. Bautzerin johdolla vuodesta 1871 ja täydensi opintojaan vielä Italiassa, Münchenissä ja Lontoossa. Hänen erikoisalakseen tuli muotokuvamaalaus.
Ingman asui 1870-luvulla jonkin aikaa Suomessa toimien muotokuvamaalarina. Hän ei saanut kuitenkaan riittävästi tilauksia ja niinpä hän muutti soitonopettajana toimineen sisarensa Anna Ingmanin ja tätinsä Amalia Peranderin kanssa pysyvästi asumaan Dresdeniin. Eva Ingman maalasi Saksassa muotokuvia ja myös jäljensi taideteoksia.
Nina Mikkonen
Nina Margita Mikkonen (o.s. Salonen, s. 11. heinäkuuta 1964) on suomalainen kotiäiti sekä entinen Myrskylän kunnan kunnanvaltuutettu ja Myrskylän seurakunnan kirkkovaltuutettu. Nina Mikkonen oli naimisissa Timo T. A. Mikkosen kanssa 2001-2017. Heillä on kaksi poikaa, Mikael ja Matias.
Nina Mikkonen oli Myrskylän kunnanvaltuustossa kauden 2005–2008 kokoomuslaisena valtuustoedustajana. Hän oli Myrskylän kirkkovaltuustossa, mutta erosi kesken kauden kahden vuoden jälkeen.
8. maaliskuuta 2009 Nelosella alkoi "Mikkosten maailma" -niminen ohjelma, jossa seurattiin Mikkosten perheen elämää. Ohjelmasarja on sittemmin julkaistu myös DVD:nä. Nina Mikkonen on julkisuudessa esiintynyt lasten päivähoidon vastustajana.
Mikkonen asui Orimattilassa ennen muuttoaan Helsinkiin vuodenvaihteessa 2017.
Koulutukseltaan Mikkonen on kampaajamestari. Mikkonen on aikaisemmin työskennellyt kampaajana vuoteen 2011 asti jolloin hänen miehensä Timo T. A. sai kallonpohjavaltimotukoksen ja Nina toimi Timon kuolemaan asti omaishoitajana. Hän on työskennellyt myös toimitusjohtajana. Vuonna 2017 Nina aloitti työn kahvilatyöntekijänä.
L. M. Viherjuuri
Leonard Maurits Viherjuuri (vuoteen 1906 Grönroth; 12. elokuuta 1885 Helsinki – 19. marraskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli "Suomen Kuvalehden" päätoimittajana ja hoiti Yleisradion toimitusjohtajan tehtäviä.
Viherjuuren vanhemmat olivat junailija Rikhard Mauritz Grönroth ja Emma Vähä-Uotila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 ja toimi aluksi "Uuden Suomettaren" aputoimittajana 1907–1917 ja sitten "Suomen Kuvalehden" päätoimittajana 1918–1936. Viherjuuri perusti "Rautatieläis"-lehden 1917 ja oli myös sen toimittajana. 1920-luvulla hän toimitti "Langaton"-lehteä 1924–1927 sekä "Otavaista" 1922–1923. Hän toimitti lisäksi "Otavan Joulu" -julkaisua vuosina 1921–1930 ja kirjoitti pakinoita nimimerkillä Vehka-Heikki. Vuonna 1936 Viherjuuri perusti "Radiokuuntelija"-lehden ja toimitti sitä vuoteen 1957 saakka.
Viherjuuri hoiti virkaatekevänä Yleisradion toimitusjohtajan tehtäviä ensimmäisenä 1926–1927. Hän toimi Suomen teollisuuden valtuuskunnan keskuskomitean sihteerinä vuodesta 1917, Suomen kultaseppien liiton sihteerinä 1908–1925, Suomen sanomalehtimiesten liiton puheenjohtajana 1946–1949 sekä "Helsingin sanomalehtimiesten yhdistyksen" puheenjohtajana 1930–1948. Viherjuuri oli puheenjohtajana "liikennekulttuurikomiteassa" 1929–1939 sekä sen seuraajaksi perustetussa Taljassa vuodesta 1939.
Guido Gadolin
Guido Gadolin (28. heinäkuuta 1851 Dalkarbyn kartano, Pohja – 12. huhtikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri joka toimi myös Oulun läänin kuvernöörinä ja Suomen paperiteollisuuden harjoittajien Keskuskonttorin taloudenhoitajana.
Gadolinin vanhemmat olivat Vaasan merenkulkukoulun johtaja, kapteeniluutnantti Nils Anders Gadolin ja Amanda Sofia Krabbe. Hän valmistui Haminan kadettikoulusta 1873 ja palveli sitten henkikaartin krenatöörirykmentissä 1873–1881. Gadolin osallistui rykmentin 10. komppanian päällikkönä Venäjän-Turkin sotaan 1877–1878. Kapteeniksi 1881 ylennetty Gadolin palveli komppanianpäällikkönä 8. Viipurin suomalaisessa tarkk'ampujapataljoonassa 1881–1883 ja nuorempana upseerina sekä pataljoonan taloudenhoitajana 6. Mikkelin tarkk'ampujapataljoonassa 1883–1895. Hänestä tuli everstiluutnantti 1885 ja eversti 1895. Viimeksi Gadolin oli 2. Turun tarkk'ampujapataljoonan komentajana 1895–1902. Gadolin siirrettiin Venäjän armeijaan reserviin 1902 ja hän sai virallisesti eron armeijasta 1906 kenraalimajuriksi ylennettynä.
Suomen sotaväen lakkauttamisen jälkeen reserviin siirtynyt Gadolin toimi J. C. Frenckell & Son Ab:n Helsingin konttorin johtajana 1903–1905. Hän oli sitten Oulun läänin kuvernöörinä vuosina 1905–1911 mutta erosi tehtävästä venäläistämispolitiikan vuoksi. Tämän jälkeen Gadolin toimi 1912–1918 Suomen paperiteollisuuden harjoittajien Keskuskonttorin taloudenhoitajana. Suomen sisällissodan aikana Gadolin toimi kenraalimajurin arvoisena valkoisten puolella kutsuntatoimiston järjestämiskomitean puheenjohtajana ja toukokuussa 1918 Suomen ylisotaoikeuden vt. puheenjohtajana. Hän sai eron Suomen armeijan palveluksesta 27. toukokuuta 1918 ja palasi hoitamaan taloudenhoitajan tehtäviään Suomen paperiteollisuuden harjoittajien Keskuskonttoriin. Tässä tehtävässä Gadolin oli vuoteen 1929 saakka.
Gadolin oli naimisissa vuodesta 1885 kenraalimajuri Robert Salomon Savanderin tyttären Aina Helena Savanderin kanssa. Heidän poikiaan olivat jääkärieverstiluutnantti Nils Gadolin ja lääkäri, professori Håkan Robert Gadolin.
Uittoyhdistys
Uittoyhdistys eli vanhassa kielessä lauttausyhdistys on Suomessa käytössä oleva julkisoikeudellinen yhdistys, jollainen uitettavan puutavaran omistajien tuli perustaa niissä tapauksissa, joissa laki edellytti uiton suorittamista yhteisesti jossakin vesistössä. Uittoyhdistyksen hallituksen tehtävänä oli huolehtia koko uiton suorittamisesta osakkaiden puolesta ja heidän lukuunsa.
Vesistöihin, joissa oli sulku, arvokas laitos tai runsaasti kalastusta, tuli vahvistaa uittosääntö. Siinä määrättiin saiko kukin uittaa puunsa erikseen, vai tuliko se tehdä yhteisesti. Uitto määrättiin pääsääntöisesti yhteiseksi. Uittoyhdistykselle vahvistetuissa säännöissä määritellään osakkaiden keskinäinen suhde, heidän kokoontumisensa, miten hallitus (lauttaushallitus) valitaan ja määräykset uiton suorittamisesta. Ennen uiton aloittamista oli valittava uittopäällikkö (lauttauksenpäällysmies) ja merkittävä uitettava puutavara uittomerkillä niin, että se voitiin erottaa toisten käyttämistä merkeistä. Uittoyhdistyksen hallitus hyväksyi osakkaiden käyttämät uittomerkit.
Asetus metsätuotteiden lauttaamisesta annettiin 1873. Sen perusteella kuvernöörit vahvistivat Suomen ensimmäiset uittosäännöt. Ensimmäisenä yhteisuiton aloitti Kymin Lauttausyhtiö 1873. Vuonna 1936 Suomessa oli 31 uittoyhdistystä, vuonna 1963 niitä oli 26. Irtouittoa käytettiin viimeisenä Kemijoessa, josta se loppui 1991. Nippu-uitto on jatkunut Järvi-Suomen alueella ja Vuoksen vesistössä. Nykyisin Suomen ainoa uittoa suorittava uittoyhdistys on Järvi-Suomen Uittoyhdistys, joka toimii Varkauden ja Joensuun pohjoispuolisissa vesistöissä. Yhdistyksen jäsenet ovat Metsähallitus, Metsäliitto, Stora Enso ja UPM.
Kaarlo Koskimies (poliitikko)
Kaarle Yrjö (Kaarlo) Koskimies (vuoteen 1906 Forsman; 8. toukokuuta 1881 Helsinki – 25. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvos, joka toimi "Uuden Suomen" päätoimittajana ja Helsingin yliopiston hallintomiehenä. Koskimies oli myös kokoomuspuolueen poliitikko.
Forsmanin vanhemmat olivat kansakoulujen tarkastaja Karl Waldemar Forsman ja Fanny Beata Tujulin. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan reaalilyseosta 1898. Koskimies toimi Helsingin yliopiston Etelä-Pohjalaisen osakunnan kuraattorina 1908–1916 ja ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana 1911. Koskimies oli eteläpohjalaisten vuonna 1912 valmistuneen Ostrobotnia-osakuntatalon rakennustoimikunnan puheenjohtajana ja talon valmistuttua hän oli talon isännöitsijänä 1911–1947.
Koskimies oli Helsingin yliopiston toinen kons. amanuenssi 1915–1918, reistraattori 1919–1921, kanslerin ja sijaiskanslerin sihteeri 1920–1923 sekä yliopistonsihteeri 1935–1949. Koskimies toimi Helsingin suomalainen kirjakauppa Oy:n toimitusjohtajana 1915–1917, "Uusi Päivä" -lehden päätoimittajana 1917–1918 ja hän oli myös Aktiivisen keskuskomitean jäsen 1917.
Koskimies oli "Uuden Suomen" päätoimittajana 1922–1932. Hänen aikanaan lehden levikki kasvoi lähelle "Helsingin Sanomien" levikkiä, mutta Koskimies joutui eroamaan paikaltaan poliittisten linjaerimielisyyksien vuoksi 1930-luvun alussa. 1920- ja 1930-luvulla hän oli myös Suomen sanomalehtimiesten liiton puheenjohtajana 1922–1928, Helsingin kaupunginvaltuutettuna 1926–1928 sekä kokoomuksen puoluevaltuuskunnan jäsenenä 1919–1920, 1924–1932 ja 1936–1938. Koskimies sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1940.
Kaarlo Koskimies oli naimisissa vuodesta 1947 filosofian maisteri Irma Fanny Ulrika Poijärven (ent. Boijer) kanssa.
Vuonna 1903 Forsman johti niin sanottuja "decemvirejä" eli kymmenen vanhasuomalaisen ylioppilaan ryhmää, jotka julkaisemassaan julistuksessa "Asevelvollisuus-ijässä oleville tovereille" ilmoittivat vastustavansa kutsuntalakkoja. Hän joutui tämän seurauksena voimakkaan parjauksen kohteeksi ylioppilaskunnassa. Forsman oli myös vuonna 1904 perustetun "Raataja"-lehden tosiasiallinen päätoimittaja.
Mark Wotte
Mark Wotte (s. 16. joulukuuta 1960) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Hän toimii Skotlannin jalkapalloliiton johtotehtävissä.
Wotten pelaajaura jäi varsin vaatimattomaksi ja hän pelasi ammattilaisena vain kuuden vuoden ajan. Ura alkoi piskuisessa FC Vlaardingenissä 1980 ja yhden menestyksekkään kauden jälkeen hän siirtyi suurseura Feyenoordiin, jossa peliaika jäi kuitenkin varsin vähäiseksi. 1982 Wotte jätti Feyenoordin ja pelasi kauden 1982/83 ADO Den Haagissa, josta siirtyi SVV:hen. Hän lopetti uransa SVV:ssä 1986.
Wotte aloitti valmennusuransa FC Lissen peräsimessä 1994. Kahden Lisse-kauden jälkeen Wotte siirtyi ADO Den Haagin peräsimeen. Kahden Eerste Divisie -kauden jälkeen Wotte siirtyi 1998 FC Utrechtin päävalmentajaksi ja debytoi pääsarjavalmentajana. Kausi Utrechtissa toi sijan 12. Wotte jätti Utrechtin alkuvuodesta 2000 ja siirtyi loppukaudeksi FC Den Boschin peräsimeen, mutta hänkään ei pystynyt pelastamaan seuraa putoamiselta.
Wotten suorituksen Utrechtissa toivat hänelle nimeä ja vuonna 2000 hän siirtyi Alankomaiden U21-maajoukkueen päävalmentajaksi. Wotte luotsasi yhdessä André Wetzelin kanssa "Jong Oranjen" alle 21-vuotiaiden EM-kisoissa aina pudotuspelivaiheeseen saakka, jossa Englanti oli parempi yhteismaalein 3–2 ja näin Alankomaat putosi lopputurnauksesta.
Wotte palasi maajoukkuetehtävien jälkeen takaisin Eredivisiehen ja luotsasi yhdessä Wetzelin kaksi seuraavaa kautta Willem II Tilburgia. Parhaimmillaan seura oli kaudella 2003/04 seitsemäs. Jätettyään Willemin Wotte työskenteli Feyenoordin organisaatiossa teknisenä johtajana palaten valmennustehtäviin egyptiläisen Ismailyn päävalmentajana vuonna 2006. Pesti Egyptissä jäi lyhyeksi ja hän palasi jo joulukuussa 2006 Eredivisiehen ottaen RKC Waalwijkin komentoonsa. Wotte ei kuitenkaan onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta ja kauden jälkeen hän sai jättää tehtävänsä.
Vuonna 2008 Wotte toimi lyhyen aikaa Ismaily SC:n päävalmentajana kunnes siirtyi toukokuussa 2008 Englannin Mestaruussarjassa pelaavan Southampton FC:n apulaisvalmentajaksi. Tammikuussa 2009 hän nousi mestaruussarjassa häntäpäähän juuttuneen seuran päävalmentajaksi Jan Poortvlietin erottua tehtävistään.
Wotte jätti Sotonin heinäkuussa 2009 seuran siirryttyä sveitsiläisomistukseen. Wotte ei onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta Englannin Ykkösliigaan.
Wotte palasi valmennustehtäviin tammikuussa 2010 allekirjoitettuaan puolitoistavuotisen sopimuksen Romanian pääsarjassa pelaavan FC Universitatea Craiovan kanssa. Hyvästä menestyksestä huolimatta Wotte sai potkut tehtävistään jo toukokuussa.
Kesäkuussa Wotte jatkoi uraansa palaamalla egyptiläisen Ismailyn peräsimeen. Kesäkuussa 2011 Wotte jätti Ismailyn ja siirtyi Skotlannin jalkapalloliiton johtotehtäviin.
Torsten Wasastjerna
Torsten Gideon Wasastjerna (17. joulukuuta 1863 Helsinki – 1. heinäkuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Wasastjerna tunnetaan parhaiten hänen vuoden 1890 vaiheilla maalaamistaan impressionistisista maisemamaalauksista mutta hän maalasi myöhemmin myös fantasia-aiheita ja symbolistisia maalauksia.
Wasastjerna opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1879–1885 sekä Helsingin yliopiston piirustussalissa 1883–1885 ja Taideteollisessa keskuskoulussa 1885. Ulkomailla Wasastjerna opiskeli Düsseldorfin taideakatemiassa 1885–1888 sekä Pariisissa.
Wasastjerna kirjoitti myös runoja ja näytelmän.
Hänen vanhempansa olivat lakitieteen kandidaatti, apukamreeri Edvin Gideon Wasastjerna ja Rudolfina Charlotta Barck.
Taloudellinen yhdistys
Taloudellinen yhdistys on yhteisö, joka pyrkii tuottamaan jäsenilleen rahallista tai muuta taloudellista hyötyä tai joka muuten harjoittaa taloudellista toimintaa. Taloudellisten yhdistysten toimintaan ei sovelleta yhdistyslakia, vaan erityislainsäädäntöä tai yhdistystä perustettaessa sovittuja tai myöhemmin muutettuja sääntöjä. Taloudellisen yhdistyksen toimielimet ovat yhdistyksen kokous, hallitus ja tilintarkastajat.
Taloudellisille yhdistyksille on ollut tyypillistä, ettei niiden säännöissä määrätä ennalta pääoman suuruutta eikä jäsenmäärää. Taloudellisia yhdistyksiä varten ei ole Suomessa säädetty erityistä omaa yhteisölakia, vaan niistä on vain mainintoja säädöksissä, kuten esimerkiksi tuloverolaissa ja yhdistyksen muuttamisesta osuuskunnaksi. Aatteellinen toiminta ei saa olla taloudellisen yhdistyksen päätarkoitus; muuten voidaan yhdistyksen tarkoitus ja toimiala päättää vapaasti.
Taloudellisia yhdistyksiä ovat olleet:
Monet puhelinyhdistykset ovat nyttemmin muuttuneet osuuskunniksi.
Suomen kaupparekisterissä ei vuoden 2016 lopussa ollut enää ainoatakaan taloudellista yhdistystä. "Finntimber-Suomen Sahatavarayhdistys" lakkautettiin vuonna 2016. Yhdistyksen toiminta oli loppunut jo aiemmin.
Ilmari Ikonen
Ilmari Herman Ikonen (21. maaliskuuta 1897 Myllykoski, Sippola – 19. kesäkuuta 1953) oli suomalainen taidemaalari.
Ikosen vanhemmat olivat rautatievirkailija Herman August Ikonen ja Ida Maria Siippainen. Hän kävi kolme luokkaa yhteiskoulua ja opiskeli Taideteollisen keskuskoulun iltakursseilla 1911 sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1917–1919 ja 1921–1924. Ikonen teki opintomatkan Pariisiin vuonna 1933. Hän teki taiteilijan debyyttinsä 1921 ja hänen töitään oli esillä Suomen Taiteilijain näyttelyissä vuosina 1921–1943.
Ikonen tunnettiin ennen kaikkea maisemamaalarina.
Kalkkaro
Kalkkaro on Petri Hiltusen luoma lännensarjakuva. "Kalkkaro" ilmestyy sanomalehtistrippinä muun muassa "Aamulehdessä". Stripeistä on koottu myös kaksi albumijulkaisua.
Sarjakuva ajoittuu 1800-luvun puoliväliin. Päähenkilö on nuori Thomas Morrison, lempinimeltään Kalkkaro. Hän asuu äidinsä luona syrjäisellä hevostilalla Arizonassa. Ensimmäisessä tarinassa "Ihmispetojen laakso" Kalkkaro etsii ystävänsä pyssytaituri Fabien Rabassen kanssa Kalkkaron kadonnutta setää ja löytää asteekkien kadonneen aarteen. Toisessa tarinassa "Laiton maa" etsintäkuulutettu rikollinen kaappaa Kalkkaron ja yrittää lavastaa murhan intiaanien tekemäksi. Kalkkaro pelastuu ja selvittää kamppailun kadonneesta rahalähetyksestä. Kolmas tarina tuo Kalkkaron kotiin Ku Klux Klanin vainoaman miehen, jota syytetään murhasta. Kalkkaro selvittää tilanteen miehen kotikonnuilla ja vapauttaa orjina pidetyt mustat. Neljännessä tarinassa Kalkkaro etsii parannusta äidilleen, jota voodootaika on vahingoittanut. Fabien Rabasse kamppailee veljeään vastaan ja yrittää puhdistaa isänmurhaajan maineensa.
Toukokuussa 2012 Lempo Kustannus alkoi julkaista Kalkkaroa 50-luvun tyylisinä liuskalehtinä. Lehti ilmestyy kerran kuukaudessa.
Värriö
Värriö on kylä Savukoskella. Värriöllä sijaitsee melko suuri Värriöjärvi, jossa on kalaa. Värriön kylän suosituimpia paikkoja ovat sillankorva jonne turistit leiriytyvät hilla retkillän.
Paikallisen väestön elinkeinorakenteessa on keskeisenä poronhoito, ja kalastus sekä marjastus. johon liittyy myös sopivien porokoirien jalostus.
Värriön nimi tuli tunnetuksi Suomen itsenäisyyden alkuvuosina, kun helmikuussa 1922 Itä-Karjalasta saapui entisiä suomalaisia punakaartilaisia ja julisti vallankumouksen alkaneeksi Kemi Oy:n Värriön suursavotalla. Tapahtumaa nimitetään läskikapinaksi. Tapahtumaa kesti vain viisi päivää, ja maahan tulleet entiset punakaartilaiset palasivat takaisin Itä-Karjalaan.
Karjalaisenniemi
Karjalaisenniemi on kylä Posiolla, noin 15 km itäänpäin Maaninkavaarasta. Liikenne Posion keskustaajamasta Kemijärven ja Sallan suuntiin ohjautuu pääosin Karjalaisenniemen kautta. Kylä sijaitsee Suolijärvien ja Soudunjärven rannalla.
Kylässä on toiminut peruskoulu. Siellä on myös Lampelan saha.
Hermanni Vidman
Hermanni Vidman on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä, joka toimii Mestiksessä pelaavan TuTo Hockeyn sekä Viron maajoukkueen apuvalmentajana. Vidman on Turun Palloseuran kasvatti. Hän kuului TPS:n A-nuorten SM-liigassa tuhoja tehneeseen Happo-Viinanen-Vidman kentälliseen. Vidman ei kuitenkaan mahtunut kotikaupunkinsa edustusjoukkueeseen ja lähti pelaamaan Mestistä Vaasan Sportiin. Vaasasta hän siirtyi Rauman Lukkoon yhdessä Viinasen kanssa kehittymään. Vidmanin ura ei kuitenkaan lähtenyt nousuun SM-liigassa, vaan hän pelasi loppu-uransa Norjan, Tanskan ja Ranskan pääsarjoissa. Hän lopetti pelaajauransa keväällä 2010 ja siirtyi valmentamaan TPS:n junioreita.
Teräshermo
Teräshermo ("Breakout") on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, jonka pääosaa esittää Charles Bronson.
Liikemies Harris Wagner (Huston) on lavastanut poikansa Jayn (Duvall) syylliseksi murhaan, jotta tämä ei olisi hänen likaisen liiketoimintansa tiellä. Nyt Jay viruu kolkossa tyrmässä Meksikossa. Epäonnistuneen pakoyrityksen jälkeen hänen vaimonsa (Ireland) palkkaa teksasilaiset helikopterilentäjät Nick Coltonin (Bronson) ja Hawk Hawkinsin (Quaid) pelastamaan miehensä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa väkivaltaiseksi, mustan huumorin sävyttämäksi toimintapätkäksi, jonka rutinoidut tähdet pelastavat. Hän antaa "Teräshermolle" kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Hannes Närhi
Hannes Närhi (8. heinäkuuta 1893 Kuopio – 3. helmikuuta 1943 Turku) oli suomalainen näyttelijä ja lavastaja.
Närhen vanhemmat olivat kanavankaitsija Taavetti Närhi ja Amanda Torpström. Närhi kävi neljä luokkaa lyseota ja oli sitten merillä ja työskenteli kirjaltajana. Hän oli näyttelijä-lavastajana Tampereen teatterissa vuosina 1917–1920 ja Turun Teatterissa 1920–1943. Hän toimi myös Turun teatterin näyttämön koristemaalarina 1923–1943.
Närhi esiintyi myös elokuvissa. Tunnetuin hänen elokuvarooleistaan oli miespääosa Nyrki Tapiovaaran ohjaamassa elokuvassa "Juha" (1937). Hän esitti myös Kaapon roolia Jalmari Lahdensuon elokuvassa "Pohjalaisia" (1925), Kröönperin roolia Kalle Kaarnan elokuvassa "Miekan terällä" (1928) ja lappalaista Jantukka-tietäjää Teuvo Puron elokuvassa "Noidan kirot" (1927). Närhi teki itsemurhan 49 vuoden ikäisenä.
Pentti Piri
Pentti Piri (k. tammikuussa 1597) oli talonpoika Lapualta ja yksi nuijasodan kapinapäälliköistä. Hänen vanhempansa olivat Tynius Heikinpoika Piri ja Anna Heikintytär. Vuonna 1582 Piri siirtyi asumaan Vuohisluoma-nimiseen paikkaan (nykyiseen Alahärmään), jossa viljeli maatilaa. Vuonna 1593 häntä oli käräjillä rangaistu rauhanrikoksesta. 1596 hän oli mukana talonpoikien valitusretkellä Ruotsissa. He valittivat Kaarle-herttualle Klaus Flemingin joukkojen linnaleirirasituksesta. Anders Wargelin merkitsi 1700-luvulla muistiin, että Piri johti talonpoikia nuijasodassa Jaakko Ilkan ja Yrjö Kontsaan ohella, ja nosti Isokyrön ja Ilmajoen kapinaan. Piri joutui nuijasodan lopussa vangiksi. Hänet mestattiin toisten nuijapäälliköiden ohella Kyrön Kontsaansaaressa alkuvuodesta 1597.
Otto Närhi
Otto Närhi (28. helmikuuta 1864 Rautalampi – 7. toukokuuta 1904) oli suomalainen näyttelijä.
Närhen vanhemmat olivat Juho ja Eeva Närhi. Hän oli soittajana Kuopion pataljoonassa 1882–1884 ja sen jälkeen näyttelijänä Aspegrenin suomalaisessa kansanteatterissa 1884–1892 sekä Suomalaisessa teatterissa 1892–1904.
Otto Närhen tunnetuin rooli oli Caliban William Shakespearen Myrsky-näytelmässä.
Pentti Pouttu
Pentti Pouttu (k. 1597) oli Kaarlelan pitäjästä kotoisin ollut pohjalainen talonpoika. Hän oli Jaakko Ilkan ohella yksi nuijasodaksi kutsutun talonpoikaiskapinan johtajia vuonna 1596.
Poutun syntymäaikaa ei tiedetä, mutta hänen on kuollessaan arveltu olleen noin 50–60-vuotias. Vuonna 1567 hän sai haltuunsa Kaarlelassa sijainneen Pouttulan talon, johon hän oli aikaisemmin tullut vävyksi. Pouttu tunnettiin paikallisten talonpoikien johtomiehenä, joka osallistui 1570-luvulla Ruotsiin suuntautuneille valitusmatkoille, joita tehtiin muun muassa Kaarle-herttuan luokse. Hän toimi myös veronkantomiehenä. Vuonna 1593 Pouttu järjesti Pohjanmaalla pienimuotoisen talonpoikaiskapinan, jonka johdosta hän joutui vangituksi Oulun linnaan. Jaakko Ilkan vuonna 1595 johtamasta ensimmäisestä kansannoususta Pouttu kuitenkin vielä pysyi erossa ja oli vuotta myöhemmin jälleen valitusmatkalla Ruotsissa.
Marraskuussa 1596 Pouttu liittyi Jaakko Ilkan johtamiin kapinoiviin talonpoikiin, jotka olivat kokoontuneet Kyrön pitäjään (nyk. Isokyrö) Pohjanmaalle. Hänet valittiin johtamaan Ylistaron pitäjän talonpojista koostunutta n. 200 miehen joukkoa, jonka piti marssia Pohjanmaan rantatietä pitkin Ala-Satakuntaan ja sieltä edelleen Turkuun. Ulvilassa heidän oli tarkoitus saada valtakunnanmarski Klaus Flemingiä vastustanut ja talonpoikien keskuudessa hyvässä maineessa ollut aatelinen sotapäällikkö Axel Kurck liittymään kapinallisiin. Alun perin sotajoukon komentajaksi valittiin Lapuan nimismies Martti Tuomaala, mutta Pouttu koki itsensä syjäytetyksi ja vaati päästä johtamaan Ala-Satakuntaan suuntautuvaa retkeä. Hän vetosi siihen, että oli Tuomaalaa kauemmin vastustanut linnaleirejä, joiden talonpojille aiheuttama rasitus oli kapinan syynä. Pouttu oli valittanut linnaleireistä jo parinkymmenen vuoden ajan.
Pouttu ja Kurck kohtasivat toisensa 20. joulukuuta 1596 ilmeisesti Anolan kartanossa, mutta Axel Kurck pysyi kuitenkin uskollisena kuningas Sigismundille ja komensi oman ratsuväkensä kapinoivien talonpoikien kimppuun. Ulvilan taisteluna tunnetun välikohtauksen jälkeen nuijamiesten sotajoukko hajosi ja Pouttu vangittiin. Hänet kuljetettiin Turun linnaan, jossa hän kuoli vankeudessa "syöpäläisten vaivaamana" vuonna 1597.
Perttu Palo
Perttu Palo (s. Isokyrössä, k. 1608 jälkeen) oli pohjanmaalainen talonpoika ja nuijapäällikkö nuijasodassa.
Palon isän nimen tiedetään olleen Lauri, Perttu Laurinpojan mainitaan olleen varsin varakas talonpoika Isokyrön Palon kylässä 1558. 1590-luvulla hän oli neljännesmies, joka kantoi linnaleiriveroa ratsu- ja jalkamiehiä varten. Joissakin lähteissä Palon kerrotaan olleen mukana talonpoikien Ruotsin lähetystöissä ja toimineen sitten 1596 hämäläisten talonpoikien nostattajana kapinaan. Palo oli nuijasoturien lipunkantaja ja otti osaa Nokian taisteluun. Tämän jälkeen hän pakeni Pohjois-Pohjanmaalle ja otti osaa uuden talonpoikaiskapinan järjestelyyn ja Pohjanmaan voudin Abraham Melkiorinpojan kiinniottoon Kokkolan Tarharannassa tammikuussa 1597 Hannu Krankan kanssa. Klaus Flemingin joukot vangitsivat hänet seuraavassa kuussa Santavuoren taistelussa, jonka jälkeen hänet vietiin vankeuteen Turun linnaan. Vankeudesta hän vapautui syksyllä, kun Kaarle-herttua sai linnan haltuunsa.
Martti Tuomaala
Martti Vilpunpoika Tuomaala (s. 1560 Lapua, k. 1625 Lapua) oli Lapuan ensimmäinen nimismies ja nuijapäällikkö nuijasodassa.
Tuomaalan isä oli talollinen Vilppu Erkinpoika Tuomaala, joka tuli noin vuonna 1580 vauraan Lapuan Alakylässä sijainneen talon isännäksi. Tuomaala itse lienee ollut isäntä jo seuraavalla vuosikymmenellä, jonka alussa vuonna 1591 hänestä tuli Lapuan nimismies. Hän toimi myös veronkantajana ja neljännesmiehenä.
Tuomaala vastusti linnaleirirasitusta ja osallistui talonpoikien valitusmatkaan Kaarle-herttuan luokse Ruotsiin vuonna 1596. Nuijasodassa hän toimi yhtenä kapinan johtajista Jaakko Ilkan ja Pentti Poutun ohella. Hän otti osaa Nokian ja Santavuoren (1597) taisteluihin. Jälkimmäisessä hänet otettiin kiinni ja vietiin Turun linnaan Klaus Flemingin vankina. Vankeudesta päästyään hän jatkoi entistä tointaan Lapuan nimismiehenä kuolemaansa saakka.
International Space University
International Space University on muutaman yhdysvaltalaisen insinörin vuonna 1987 perustama yksityinen yliopisto, joka on monikansallisten, eri maissa pidettävien kesäkurssien kautta saavuttanut avaruutekniikan alalla tunnetun aseman. Nykyisin sillä on pysyvä kampus Strasbourgissa Ranskassa, jossa voi hankkia maisterintutkinnon avaruustekniikan johtamistaidossa. Valmistuneita on 20 vuodessa ollut 2400. Opettajakunta on ollut tuntiopettajia, eläkkeellä olevia avaruusalan insinöörejä. Yliopiston kansleri on ESAn pääjohtaja Jean-Jacques Dordain.
Yrjö Kontsas
Yrjö Kontsas (k. 1597 Isokyrö) oli talonpoika, neljännesmies ja nuijamiesten johtajia nuijasodassa Jaakko Ilkan ja Pentti Poutun ohella.
Kontsaan isä oli Sipi eli Sigfrid Kontsas. Hän toimi noin vuodesta 1588 talollisena Isossakyrössä, samoin kuin neljännesmiehenä. Kontsas oli mukana pohjalaisten lähetystössä, joka heinäkuussa 1596 kävi Kaarle-herttuan luona valittamassa ratsumiesten käytöstä ja sai tältä suojakirjan. Kun lähetystö kokoontui Kontsaan luona 25. marraskuuta samana vuonna, huovit vangitsivat heidät kaikki, mutta talonpojat vapauttivat joukon väkivalloin seuraavana yönä. Kontsaasta tuli kyröläisten päällikkö nuijasodassa ja Jaakko Ilkan lähin mies. Hän otti osaa Nokian taisteluun, jonka jälkeen pakeni muiden kapinajohtajien kanssa Pohjanmaalle. Abraham Melkiorinpoika Klaus Flemingin joukosta vangitsi siellä Kontsaksen ja perimätiedon mukaan hänet mestattiin Jaakko Ilkan kanssa Isonkyrön Kontsaansaaressa.
Yrjö Kontsaan puumerkki on kuvattuna Ilmajoen vaakunassa.
Nokian taistelu
Nokian taistelu käytiin joulukuun lopussa 1596 silloisessa Pirkkalan pitäjässä osana Nuijasotaa. Vastakkain olivat Klaus Flemingin johtamat huovit ja nihdit sekä Jaakko Ilkan, Martti Tuomaalan ja Yrjö Kontsaan johtama noin 1000 miehen osasto. Flemingin 2500 miehen joukolla oli taistelussa yksi tykki. Taistelussa talonpojat puolustautuivat Nokian Kalmaanmäellä murroslinjan takana Flemingin hyökkäyksiltä nuijapäälliköiden majaillessa Viikin kartanossa. Kartanohuoneeseen, jossa päälliköt olivat, osui tykinkuula. Taistelu ei vaatinut paljoa kaatuneita, mutta nuijasoturien lähdettyä pakosalle Flemingin joukot saivat kiinni ja surmasivat kymmeniä, ehkä jopa satoja taistelukentältä paenneita talonpoikia. Ilkka lähimpine miehineen pakeni Pohjanmaalle, jossa heidät mestattiin alkuvuodesta 1597.
Simo Kaario
Simo Kaario (sukunimi aik. Flinck; 11. tammikuuta 1876 Helsinki – 1. toukokuuta 1944 Tampere) oli suomalainen näyttelijä.
Kaarion äiti oli Maria Flinck. Kaario toimi aluksi kirjaltajana, mekaanikkona ja kaupan alalla. Suomalaiseen teatteriin hän tuli lavastajaksi, siirtyen sieltä näyttelijäksi Helsingin Työväenteatteriiin 1902. Suomelaisessa Maaseututeatterissa hän näytteli 1904–1906, Kansan näyttämöllä 1913–1914 sekä Tampereen teatterissa 1907–1913 ja uudelleen vuodesta 1914 alkaen. Kaario toimi myös ohjaajana ja näyttämömaalarina.
Näyttämöopintoja hän suoritti Skandinaviassa, Pariisissa, Berliinissä ja Wienissä. Häntä pidettiin lahjakkaana luonnenäyttelijänä. Hän esiintyi sekä komedioissa että tragedioissa, yhteensä noin 350 roolissa. Niihin kuuluivat muun muassa Josef Julius Wecksellin näytelmän "Daniel Hjort" samanniminen päähenkilö, "Elämä on unelma" -näytelmän Sigismund, Don Carloksen Filip II, Nummisuutareiden Sepeteus, "Regina von Emmeritz" -näytelmän Larsson sekä Fedjan rooli näytelmässä "Elävä ruumis".
Kaario esiintyi myös elokuvissa. Hän esitti Harrin isäntää Jalmari Lahdensuon elokuvassa Pohjalaisia (1925), kartanonomistaja Maurilaa Uuno Eskolan elokuvassa Lumisten metsien mies (1928) ja tiedemiestä Nyrki Tapiovaaran elokuvassa Herra Lahtinen lähtee lipettiin (1939).
Kaario oli naimisissa vuodesta 1904 näyttelijä Helvi Lindströmin (k. 1958) kanssa.
Phil Gordon
Philip "Phil" Stewart Gordon (s. 6. heinäkuuta 1970) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen, pokerikirjailija ja tv- ja radiokommentaattori. Gordon on Full Tilt Pokerin, yhden suurimmista nettipokerihuoneista, perustajia ja sen ammattilaisryhmän (Team Full Tiltin) jäsen.
Gordon varttui Atlantan lähiöalueella Stone Mountainilla Georgiassa. Gordon aloitti 15-vuotiaana opiskelun Georgia Institute of Technologyssa voitettuaan National Merit Scholarship Finalist -stipendin. Gordon suoritti tutkintonsa tietojenkäsittelystä ja aloitti työskentelyn Pohjois-Kaliforniassa Lockheed Missilesissa ja Space Companyssa. Tämän jälkeen hän meni töihin Netsys Technologiesiin. Netsys myytiin Ciscolle 95 miljoonalla dollarilla. Kaupan jälkeen Gordon lähti kiertämään maailmaa viideksi vuodeksi vieraillen yli 50 maassa ja viidellä mantereella.
2000-luvun alussa Gordon alkoi menestyä pokeriturnauspelaajana ja saavutti neljännen tilan World Series of Pokerin pääturnauksessa vuonna 2001 ansaiten 399 610 dollaria. Seuraavana vuonna hän selviytyi kahden WSOP-turnauksen finaalipöytään. Vuonna 2004 Gordon voitti World Poker Tourin Bay 101 Shooting Stars -osakilpailun ansaiten 360 000 dollaria. Marraskuussa 2006 hän oli Red Rock Casino Resortissa Las Vegasissa pelatun FullTiltPoker.Net Championshipin ykkönen. 
Tammikuussa 2009 Gordonin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,9 miljoonaa dollaria.
Vuosina 2003–2006 Gordon toimi "Celebrity Poker Showdown" -ohjelman kommentaattorina. Hän on ollut myös kommentaattorina ESPN:n WSOP-lähetyksissä ja toiminut "The Poker Edge"-radioshown isäntänä yhdessä Andrew Feldmanin kanssa. Gordon on myös pelannut television pokeriohjelmassa "Poker After Dark". Gordon on kirjoittanut kolme suosittua pokerikirjaa, joista kaksi on suomennettu.
Jacopo Brancati
Jacopo Brancati on vuonna 1966 Italiassa syntynyt ammattivalokuvaaja ja toimittaja. Ranskassa vuodesta 1992 asunut Brancati käyttää valokuvausta pääasiassa merelliseen kulttuuriperintöön suuntautuneen tutkimuksensa apuvälineenä. Hän on toteuttanut yhteistyössä eurooppalaisten merimuseoiden (Museo del Mare, Genova; Musée Portuaire, Dunkerque; Suomen merimuseo, Kotka) kanssa hankkeita, joissa tarkastellaan merenkävijöiden toimintaa erilaisista historiallisista ja maantieteellisistä näkökulmista. Brancati teki vuonna 2008 Merikeskus Vellamoon avatun valokuvanäyttelyn "Jäinen matka Suomeen" (Winter Voyage to Finland), jonka pääosassa ovat suomalaiset luotsit. Näyttely toteutettiin yhteistyössä Suomen merimuseon ja Luotsausliikelaitos Finnpilotin kanssa ja siitä tehtiin näyttelyjulkaisu. Vuonna 2014 avautui Brancatin Suomenlinnan telakkaa esittelevä valokuvanäyttely "Viaporin telakka - silta tulevaisuuteen" (Viapori Dockyard - a bridge to the future) joka oli esillä Merikeskus Vellamossa. Jacopo Brancatin valokuvaustyön tuloksena syntyi näyttelyn lisäksi myös julkaisu "Viapori Dockyard - a bridge to the future." Julkaisun teksteistä vastaa Sonia Olcese.
Vuodesta 2004 Jacopo Brancati on toiminut Infine Arts -yrityksensä kautta.
Akseli Karhi
Akseli Nikolai Karhi, ent. "Kuhlberg", (18. heinäkuuta 1891 Turku – 3. toukokuuta 1943) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Karhin vanhemmat olivat junailija Johan Aksel Karhi ja Henriika Heino. Hän kävi neljä luokkaa lyseota ja työskenteli sitten speditöörinä 1912–1923. Karhi oli näyttelijänä Turun teatterissa 1918–1938 ja hän toimi teatterin johtajana 1938–1943.
Akseli Karhi oli naimisissa vuodesta 1931 näyttelijä Kirsti Saga Boxbergin kanssa. Heidän tyttärensä oli näyttelijä Maija Karhi.
Jacqueline Seifriedsberger
Jacqueline ”Jaci” Seifriedsberger (s. 20. tammikuuta 1991) on itävaltalainen mäkihyppääjä, joka urheilee SC Waldzellin väreissä. Hän on eräs Itävallan johtavista mäkihyppääjistä, ja voitti junioreiden maailmanmestaruuden vuonna 2008. Continental cupissa hän on voittanut seitsemän osakilpailua sekä sijoittunut kokonaiskilpailussa kolmanneksi kaudella 2007–2008. Maailmancupin osakilpailuissa hän saavutti ensimmäisen voittonsa Sapporossa helmikuussa 2013. Lisäksi hän on ollut kolme kertaa toinen ja kymmenen kertaa kolmas (11.12.2016 mennessä). Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs kausilla 2012–2013 ja 2015–2016.
Seifriedsberger voitti pronssia Val di Fiemmen maailmanmestaruuskisoissa 2013 normaalimäen kilpailussa. Sekajoukkuemäestä hän voitti hopeaa Itävallan joukkueen kanssa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli kahdestoista, Falunissa 2015 ja Lahdessa 2017 seitsemäs. Lahdessä hän hyppäsi Itävallan sekajoukkuemäessä hopeaa voittaneessa joukkueessa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui 13:nneksi.
Vapaa-ajallaan Seifriedsberger harrastaa lento- ja jalkapalloa.
G. G. Rosenqvist
Georg Gustaf Alexander (G. G.) Rosenqvist (13. syyskuuta 1855 Lapinjärvi – 12. helmikuuta 1931 Lapinjärvi) oli suomalainen professori ja kansanedustaja.
Rosenqvist pääsi ylioppilaaksi 1873, valmistui filosofian kandidaatiksi 1879 ja teologian kandidaatiksi 1886. Hän sai pappisvihkimyksen 1891. Hän valmistui teologian lisensiaatiksi 1892 ja väitteli teologian tohtoriksi 1893. Jo teologian kandidaatiksi valmistuttuaan hän sai Helsingin yliopiston teologisten esikäsitteiden vt. apulaisen viran, jossa hän toimi 1886–1890, ja toimi vakinaisen apulaisen virassa 1890–1894. Dogmatiikan ja etiikan vt. professorina hän toimi 1892–1894 ja vakinaisena professorina 1894–1917. Hän oli Teologisk tidskrift – Teologinen aikakauskirja -kausijulkaisun päätoimittaja 1896–1915. Hän oli kansanedustaja Uudenmaan läänin vaalipiiristä Ruotsalaisessa eduskuntaryhmässä 1907–1919. Sitä ennen hän oli ollut Säätyvaltiopäivien pappissäädyn jäsen valtiopäivillä 1904–1906.
Rosenqvistin vanhemmat olivat kappalainen Gustaf Ulrik Rosenqvist ja Amalia Wallgrén. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Fanny Rosina Forstén 1889–1898 (k.), toinen Irene Olivia Bergroth vuodesta 1899.
International Boxing Hall of Fame
International Boxing Hall of Fame on toinen kahdesta kansainvälisesti merkittävästä järjestöstä, jotka listaavat parhaita nyrkkeilijöitä. Järjestö sijaitsee New Yorkin Canastotassa. Toinen merkittävä järjestö on World Boxing Hall of Fame.
Ammattinyrkkeilijä voidaan valita nyrkkeilyn Hall of Fameen viisi vuotta sen jälkeen, kun hän on lopettanut nyrkkeilyuransa.
Jussi Pikkusaari
Jussi Pikkusaari (s. 17. lokakuuta 1939 Lapua) on pohjalaissyntyinen kansanvalistaja ja humanisti. Hän toimi Suomen humanistiliiton puheenjohtajana 1982–1992.
Pikkusaari väitteli filosofian tohtoriksi Oulun yliopistossa vuonna 1998. Väitöskirja käsitteli Suomen evankelisluterilaisen kirkon ja Suomen sosialidemokraattisen puolueen suhteita ja oli nimeltään "Vaikea vapaus: Sosialidemokratian häviö kirkolle 1850-luvulta 1920-luvulle käydyssä Suomen kulttuuritaistelussa.". Pikkusaari sai teoksestaan Vapaa-ajattelijain liiton Väinö Voipio -tunnustuspalkinnon 1998.
Jussi Pikkusaaren isä oli Arvi Pikkusaari. Pikkusaari valmistui ylioppilaaksi Lapuan yhteislyseosta 1959. Hän liittyi Suomen sosialidemokraattiseen puolueeseen 1961. Pikkusaari toimi historianopettajana 1965–1966 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1968. Hän työskenteli Työväen Sivistysliiton opintojohtajana 1966–1970, SAK:n koulutussihteerinä 1971–1973 ja TSL:n pääsihteerinä 1973–1990.
Vuonna 1968 Pikkusaari oli perustamassa Suomen humanistiyhdistystä ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1982–1992. Tuona aikana yhdistys muovautui vuonna 1987 perustetuksi Suomen humanistiliitoksi. Vuosina 1990–1991 hän oli myös liiton perustaman "Humanisti"-lehden päätoimittaja. Myöhemmin hän on toiminut liiton hallituksen jäsenenä sekä Länsi-Uudenmaan humanistiyhdistys ry:n puheenjohtajana.
Pikkusaaren vaimo Sirkka Pikkusaari on ollut Espoon kaupunginhallituksen jäsen ja puoluekannaltaan sosialidemokraatti.
Unrein
Unrein on saksalaisen industrial metallia soittavan OOMPH!-yhtyeen viides studioalbumi ja ensimmäinen albumi levy-yhtiö Virginiltä. Albumi ilmestyi vuonna 1998.
Andrea Sawatzki
Andrea Sawatzki (s. 23. helmikuuta 1963 Kochel am See, Baijeri, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan mm. elokuvista "Apokalypso - Bombestimmung in Berlin" (1999) ja "Der Andere Junge" (2007). Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa "Tatort", "Arme Millionäre", "Polizeiruf 110", "Poliisikoira Rex" ja "Bella Block".
Sawatzki elää avoliitossa näyttelijä Christian Berkelin kanssa. Heillä on kaksi poikaa, Moritz (s. 1999) ja Bruno (s. 2002). Sawatzki tunnetaan vaaleasta ihostaan ja punaisista hiuksistaan.
Augusto Ruschi
Augusto Ruschi (12. joulukuuta 1915 Santa Teresa, Espírito Santo Brasilia − 3. kesäkuuta 1986 Vitória) oli brasilialainen ekologi ja luonnontieteilijä. Häntä kutsutaan Brasilian ekologian isäksi.
Ruschi nimesi brasiliandoggilepakon ("Tadarida espiritosantensis") vuonna 1951 ja linnuista rondôniantimanttikolibrin ("Amazilia rondoniae") vuonna 1982.
Plastik (OOMPH!)
Plastik on saksalaisyhtye OOMPH!:n kuudes albumi. Tämän albumin myötä he vaihtoivat tyyliään voimakkaampiin syntetisaattoririffeihin, pehmeempään lauluun, edistyneempään rumpujen soittoon ja kitaran soittoon.
Resultantti (matematiikka)
Olkoon k kunta. Kahden k-kertoimisen pääpolynomin P ja Q resultantti on tulo
missä formula_2 ja formula_3 kuuluu formula_4:n algebralliseen sulkeumaan. Ei-pääpolynomin, jonka johtavat kertoimet ovat formula_5 ja formula_6, resultantti on edellinen kerrottuna luvulla 
Kirja "K. Vaisala Lukuteorian ja Korkeamman algebran alkeet" sivuilla 168-170 laskee resultantin esimerkin avulla. Resultantti on siis tulo polynomien juurien erotusten kanssa (sivu 168). Jos formula_11 silloin ja vain silloin polynomeilla on yhteinen juuri (sivu 168). Resultantti voidaan ilmaista determinantin muodossa (sivu 170).
Damian de Montemas
Damian de Montemas on australialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta "Elämä tilauksessa", jossa hän näytteli Jason Kennedyä. Hän on näytellyt myös sarjoissa "Ensiapuosasto", "Crash Palace", "Blue Heelers", "Sydneyn satamapoliisit", "Farscape", "Minty" ja "Big Sky" sekä muutamissa elokuvissa.
Jari Järvimaa
Jari ”Jallu” Järvimaa on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa "Tropic of Ice – Jään kääntöpiiri" (1987), "Pullahiiri" (1988), "Ameriikan raitti" (1990), "Kadunlakaisijat" (1991), "Kasvoton mies" (1995), "Hylätyt talot, autiot pihat" (2000) ja "Raja 1918" (2007).
Jari Järvimaa on viralliselta ammatiltaan taksinkuljettaja.
Live At The Gods Festival 2002
Live At The Gods Festival 2002 on yhdysvaltalaisen hardrockyhtye Hardlinen live-DVD ja -CD, The Gods Festivaaleilta Bradfordista Englannista, kesäkuulta 2002.
Hardline aloitti esiintymisen kello 01.00, soittaen yhdeksäntenä yhtyeenä. Live-albumilla kuullaan lähes kaikki "Double Eclipsen" kappaleet ja uusia kappaleita tulevalta "II"-albumilta. Yhtyeen kuuden soittajan lisäksi mukana oli kolme taustalaulajaa, yksi mies ja kaksi naista.
DVD-versio on kuvattu viidellä kameralla. CD-versio sisältää 3 ylimääräistä studio kappaletta, jotka oli alun perin sävelletty "II"-albumia varten.
Feksofenadiini
Feksofenadiini (CHNO) on antihistamiinilääke, jota käytetään allergisen nuhan kuten heinänuhan hoitoon. Feksofenadiinia syntyy elimistössä toisen antihistamiinin terfenadiinin hajotessa.
Feksofenadiinia voidaan syntetisoida usealla eri tavalla. Alla olevan synteesin lähtöaineina ovat piperidiini-4-karboksylaatti ja 4-bromifenyyliasetonitriili.
Feksofenadiinin aiheuttamat haittavaikutukset ovat melko harvinaisia. Tyypillisimpiä sivuoireita ovat pääkipu, huimaus, huono olo sekä väsymys. Allergioita ja yliherkkyyttä feksofenadiini aiheuttaa harvoin. Aineen yliannostus voi aiheuttaa huimausta ja suun kuivumista.
Katjuša-Alpecin
Katjuša-Alpecin (, UCI-tunnus KAT) on venäläinen maantiepyöräilyn ammattilaistalli. Talli perustettiin vuonna 2009 Tinkoff Credit System -tallin pohjalta, ja sen toimintaa ohjaa Venäjän pyöräilyliitto.
Tallin ajajia kaudella 2009 olivat muun muassa Robbie McEwen, Vladimir Karpets, Filippo Pozzato ja Gert Steegmans.