hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Iranin armenialaiset
Iranin armenialaiset ovat Iranissa asuvia armenialaisia. Armenialaiset ovat Iranin suurin kristitty vähemmistö ja heitä on eri arvioiden mukaan 150 000 – 200 000. Armenialaisten valtaosan juuret juontuvat Persian Safavidien valtakauden aikaisiin pakkosiirtoihin Armeniasta nykyisen Iranin alueelle ja heitä asuu pääasiassa Teheranin ja Esfahanin kaupungeissa ja niiden ympäristössä.
Armenialaisten ja Persian väliset suhteet periytyvät jo Persian zarahustralaiselta ajalta ja esimerkiksi armenialaisessa kristinuskossa on edelleen käytössä joitakin zarahustralaisuudesta johdettuja termejä. Itse Armenian alue oli osa Persian valtakuntaa lähes kahdentoista vuosisadan ajan. Nykyisen Iranin alueella on asunut armenialaisia jo pitkään, mutta nykyisen armenialaisen vähemmistön pääosa juontaa juurensa Safavidien valtakaudella 1600-luvun alkupuolella alkuperäisiltä alueiltaan Iraniin pakkosiirretyistä armenialaisista Abbas I:n valtakaudella. Armenialaisten pakkosiirtojen tarkoituksena oli suojella Persian raja-alueita Osmanien valtakuntaa vastaan ja maan silloisen pääkaupunki Esfahanin nykyaikaistaminen. Varhaisella armenialaisyhteisöllä Persiassa oli sisäinen autonomia ja valtio hoiti suhteitaan yhteisöön kirkon patriarkkojen kautta. Toisaalta armenialaisia myös verotettiin kristittyinä muuta väestöä ankarammin ja heitä myös pakkokäännytettiin ajoittain islamin uskoon. Armenialaista tuli menestyneitä kauppiaita etenkin silkkikaupan saralla. Qajar-dynastian valtakaudella armenialaisia lähetettiin myös diplomaatteina Eurooppaan.
Reza Pahlavin valtaannousu 1900-luvulla merkitsi hankaluuksia armenialaisille. Armenialaiset säilyttivät uskonnollisen ja kulttuurillisen autonomiansa, mutta esimerkiksi armenialaiset koulut suljettiin vuosina 1938–39. Vielä 1930-luvulla monilla kylillä Iranin Azerbaidžanissa oli armenialaistaustaiset nimet, mutta ne persialaistettiin 1930-luvun aikana. Tämä politiikka liittyi Reza Pahlavin yrityksiin vahvistaa keskushallinnon valtaa ja kristityt nähtiin ulkovaltojen vaikutuksen välineenä Persiassa. Mohammad Reza Pahlavi noustua valtaan armenialaiset saivat kuitenkin menetettyjä oikeuksiaan takaisin. Ennen Iranin vallankumousta maassa asui arviolta 300 000 armenialaista, mutta suuri osa heistä muutti Armeniaan vallankumouksen jälkeen. Nykyisin armenialaisia on Iranissa 150 000-200 000. Armenialaisille on varattu kaksi paikkaa Iranin parlamentissa, joista toinen kuuluu pohjoiselle yhteisölle Teheranissa ja toinen eteläiselle Esfahanissa.
Armenialaiset ovat Iranin suurin kristitty vähemmistö ja todennäköisesti myös suurin muuta, kuin islamia harjoittava vähemmistö ylipäätänsä. Suuri valtaosa heistä kuuluu apostoliseen kirkkoon, jolla on arkkihiippakunnat Teheranissa, Esfahanissa ja Tabrizissa. Pienempi osa kuuluu katolilaiseen ja protestanttisiin kirkkoihin. Suurin osa heistä asuu kaupungeissa, mutta myös kylissä Arakin ja Hamadanin välillä. Armenialaisilla on omia kulttuurillisia järjestöjään ja armenialaista julkaisutoimintaa, kuten sanomalehtiä.
Kirjanpainajat
Kirjanpainajat ("Ips") on kärsäkkäiden heimoon kuuluva hyönteissuku. Kirjanpainajat ovat tummia noin puolen senttimetrin mittaisia kaarnakuoriaisia. Kirjanpainajat ovat taloudellisesti merkittävin kuusta vioittava tuholaissuku ja varsinainen kirjanpainaja on suvun lajeista vahingollisin. Tehokkaimpia tapoja torjua kirjanpainajatuhoja ovat oikein ajoitetut hakkuut ja pikaiset puiden kuljetukset pois metsästä. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti yli 200 lajia.
Santiponce
Santiponce on kunta Sevillan maakunnassa Andalusiassa Espanjassa. Maakunnan pääkaupunkiin Sevillaan on matkaa noin seitsemän kilometriä.
Itálica oli ensimmäinen roomalaisten Espanjaan perustama kaupunki (perustettu 206 eaa.). Rooman keisarit Trajanus ja Hadrianus syntyivät Itálicassa. Itálicassa sijaitsee yksi suurimmista roomalaisten amfiteattereista, jossa oli paikkoja noin 20 000 katsojalle. Itálican rauniot sijaitsevat Santiponcessa.
"Monasterio de San Isidoro del Campo" on Alonso Pérez de Guzmánin (Guzmán El Bueno) vuonna 1301 perustama luostari, joka koostuu kahdesta goottilaisesta kirkosta ja kahdesta luostarista, jotka edustavat mudéjar-tyylisuuntaa.
Puolan naisten jääkiekkomaajoukkue
Puolan naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Puolaa jääkiekon naisten kansainvälisissä otteluissa. Joukkue toimii Puolan jääkiekkoliiton alaisuudessa ja sitä valmentaa Grzegorz Klich.
Puolassa on noin 360 naisjääkiekkoilijaa.
Yokkaichi
Yokkaichi () on Japanin kaupunki Honshūn saaren keskiosassa Tōkain tai Kansain alueella Mien prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Isenlahden rannalla prefektuurin pohjoisosassa Nagoyan lounaispuolella. Kaupungissa on 311 827 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 206,44 neliökilometriä. Yokkaichi on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Kaupungin nimi tarkoittaa kirjaimellisesti ”neljännen päivän markkinoita”. Paikannimi esiintyy jo 1400-luvun lähteessä, joten Yokkaichissa vaikuttaa pidetyn jo silloin markkinoita säännöllisin väliajoin. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Yokkaichi kehittyi Tōkaidō-tien varren postiasemana ("shukuba"). Kaupunkioikeudet sille myönnettiin vuonna 1897. Siitä kehittyi vilkas satama- ja teollisuuskaupunki, jonne syntyi ensin tekstiili-, myöhemmin kone- ja kemianteollisuutta. 1960–1970-luvuilla Yokkaichi kärsi pahasta öljynjalostamon aikaansaamasta saastumisesta, kun rikkioksidipäästöt aiheuttivat kaupunkilaisille Yokkaichin astmaa, yhtä Japanin neljästä vakavasta saasteesta aiheutuvasta taudista. Viimeiset astmatapaukset raportoitiin vuonna 1988. Yokkaichia palvelevat JR Tōkain Kansai-päälinjan lisäksi useat yksityiset ja kolmannen sektorin rautatielinjat: Kintetsu-rautateiden Nagoya-linja ja Yunoyama-linja, Sangi-rautateiden Sangi-linja, Ise-rautateiden Ise-linja sekä Yokkaichi Asunarō -rautateiden Utsube-linja ja Hachiōji-linja.
Luettelo nyrkkeilyn olympiamitalisteista
Nyrkkeily on ollut olympialaisten lajivalikoimassa vuoden 1904 olympialaisista lähtien. Menestynein maa olympialaisten nyrkkeilyssä on Yhdysvallat.
Canard-siipi
Canard-siipi on eräs lentokoneen aerodynamiikkaan liittyvä siiven muotoilu. Siinä ohjailutasot eli korkeusvakaajat ovat koneen rungon edessä ja lentotasot eli siivet takana. Canard-siiven alku painottunee 1940-lukuun. Aluksi se oli melkoisen harvinainen, sekä koelentokoneille sattui lento-onnettomuuksia. Eräs ensimmäisiä tätä muotoilun mallia noudattavia, kokeellisia lentokoneita eli Experimental-lentokoneita oli Curtiss-Wright XP-55 Ascender, jonka ensilento koitti vuonna 1941.
Niin kutsutuissa 4. sukupolven ja 4+ taikka 4½ polven suihkuhävittäjissä on tämä muotoilu päässyt yleistymään. Canard-siipisiä ovat muiden muassa Saab JAS 39 Gripen sekä Eurofighter Typhoon.
Kombe
Kombe (, ) on kreikkalaisessa mytologiassa jokijumala Asoposin tytär. Kombe oli nymfi, joka hallitsi Euboian saarella.
Suuren Tarukirjan tarinassa Komben sata ilkeää poikaansa yrittivät tappaa hänet. Komben oli pakko jatkuvasti paeta. Jumalat tunsivat myötätuntoa ja muuttivat hänet lopuksi linnuksi.
Love and the Russian Winter
Love and the Russian Winter on Simply Redin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1999.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Mick Hucknall, ellei toisin mainita.
Pentti Laamanen
Kauko Pentti Ilmari Laamanen (24. joulukuuta 1927 Mikkeli – 20. elokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri ja eräs suomalaisen rauhanturvatoiminnan pioneereista. Sotilasarvoltaan hän oli eversti. Sotilasuransa ohella hän toimi Upseeriliiton, Suomen Sinibarettiliiton sekä muiden YK- ja veteraanijärjestöjen puheenjohtajana.
Pentti Laamasen vanhemmat olivat sanomalehdentoimittaja Väinö Selim Johannes Laamanen ja Aleksandra (Sanni) o.s. Innola. Laamasen puoliso vuodesta 1955 lähtien Kyllikki Irene Piispanen. Pariskunnalla on kolme lasta, joista tytär Anu Laamanen on diplomaatti. Laamanen kirjoitti ylioppilaaksi Heinolan keskikoulun jatkoluokalta vuonna 1946 ja opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1947–1948.
Pentti Laamasen uran sotilaana voidaan katsoa alkaneen maaliskuussa 1939, kun hän liittyi Heinolan Sotilaspoikiin. Nuoresta iästään huolimatta hän toimi talvisodassa Heinolan VSS-keskuksen lähettinä ja jatkosodassa IT-Rykmentti 3:n IT-konekiväärijoukkuessa.
Varusmiespalveluksensa Laamanen suoritti Panssarivaunupataljoonassa 1946-1947. Sen jälkeen hän opiskeli Maasotakoulun 32. kadettikurssilla vuosina 1948-1950 ollen kadettikersantti ja valmistuen kurssin priimuksena. 1950-luvulla Laamanen palveli muun muassa Jääkäripataljoona 4:ssä, Kevyessä Prikaatissa, komppanianpäällikkönä ja pataljoonan koulutusupseerina Panssarirykmentissä sekä opetusupseerina ja linjanjohtajana Panssarikoulussa. Kenttätykistön kapteenikurssin hän suoritti vuosina 1956–1957. Vuonna 1958 Laamanen toimi kapteenin arvolla YK:n sotilastarkkailijana Libanonissa (UNOGIL).
Vuosina 1959–1961 Laamanen opiskeli Sotakorkeakoulun Maasotalinjalla valmistuen yleisesikuntaupseeriksi. Sen jälkeen hän palveli Pääesikunnan tarkastusosastolla ja puolustusministeriön sotatalousosastolla. Majurina Pentti Laamanen suoritti ensimmäisenä suomalaisupseerina USA:n asevoimien Command and General Staff College -kurssin vuosina 1964–1965. Palattuaan Yhdysvalloista hän toimi toimistoesiupseerina Pääesikunnan koulutusosastossa vuoteen 1969. Everstiluutnantina hänet nimitettiin sotilas-, laivasto- ja ilmailuasiamieheksi Suomen Oslon ja Kööpenhaminan suurlähetystöihin vuosiksi 1969–1972. Kotimaahan palattuaan Laamanen toimi Pääesikunnan yhteysupseerina ulkoasiainministeriössä 1972–1974. Yhteysupseerin virassa Laamanen osallistui sotilasasiantuntijana Suomen ETYK-valtuuskuntaan Genevessä. Vuonna 1974 Pentti Laamanen ylennettin everstiksi ja hän toimi puolustusneuvoston yleissihteerinä vuoteen 1978. Vuosina 1978–1983 Laamanen oli Turun sotilaspiirin päällikkö ja 1983–1984 YK:n UNDOF-rauhanturvaoperaation varakomentaja ja esikuntapäällikkö Golanilla. YK-tehtävistä palattuaan Laamanen toimi Länsi-Uudenmaan sotilaspiirin päällikkönä vuodesta 1984 vuoteen 1986.
Koskinomanteia
Koskinomanteia oli kreikkalainen asioiden ratkomistapa. Kun haluttiin tietää kuka oli syyllistynyt varkauteen, ripustettiin seula narun varaan. Sen jälkeen rukoiltiin jumalia ja lueteltiin kaikkien epäiltyjen nimet. Jos seula liikahti jonkin nimen kohdalla, löytyi syyllinen.
Tapaa käytettiin Antiikin Kreikassa, Keskiajan Euroopassa ja Uudessa-Englannissa 1600-luvulla.
Luettelo From Softwaren videopeleistä
Tämä on luettelo From Softwaren julkaistuista videopeleistä.
Kragaleos
Kragaleos oli kreikkalainen paimen, joka paimensi Messeniassa. Jumalat Apollon, Artemis ja Herakles pyysivät häntä ratkaisemaan, kenen valtapiiriin Amrakian kaupunki kuuluisi. Kragaleos päätti kiistan Herakleen eduksi. Silloin Apollon suuttui ja muutti miehen suureksi kiveksi.
Myyttisistä muodonmuutoksista kertovassa teoksessaan "Metamorfōseōn Synagōgē" Antoninus Liberalis käytti lähteinään kreikkalaisen runoilijan Nikandroksen teosta "Metamorfosis" sekä historioitsija Athanadasin teosta "Ambracica".
Kragaleos oli Dryopsin poika. Dryops puolestaan oli joenjumala Sperkheiosin ja Polydora-nimisen danaidin poika. Kragaleos oli tarinan tapahtuma-aikaan jo vanha mies ja maineeltaan oikeudenmukainen ja viisas. Apollo, Artemis ja Herakles kiistelivät Epeiroksessa nykyisen Ártan paikalla sijainneen Amrakian omistuksesta ja esittäytyivät Kragaleolle pyytäen tätä päättämään kenelle kaupunki kuuluu.
Apollon mukaan kaupunki kuului hänelle, koska hänen poikansa Melaneus oli vallannut koko Epeiroksen. Apollo oli hankkinut tukijoita amrakialaisten puolelle näiden sotiessa epeiroslaisia vastaan ja lisäksi hänen oraakkelinsa ansiosta kaupunkilaiset nousivat sitä hallinnutta tyrannia Falaikusta vastaan. Vaikka Apollo oli sotkeutunut kaupungin politiikkaan useita kertoja ja monin tavoin, hän oli myös tuonut kaupunkiin lakeja, järjestystä ja oikeudenmukaisuutta.
Artemis esitti perusteeksi sen, että hän oli aiheuttanut tyrannin kuoleman asettamalla tämän eteen leijonanpennun, jonka emo syöksyi metsästä Falaikuksen kimppuun surmaten tämän. Kaupunkiin oli pystytetty Artemisia esittävä metsästäjäpatsas, jonka juurella seisoi leijonanpentua esittävän veistos.
Herakles puolestaan esitti, että Amrakia ja koko Epeiros kuuluvat hänelle. Hän oli voittanut kaikki alueen kansat, jonka jälkeen sinne olivat asettuneet korinttilaiset, jotka Heraklesin mukaan polveutuivat kaikki hänestä. Nämä korinttilaiset olivat myös perustaneet Amrakian.
Kragaleos kuunteli jokaisen esityksen loppuun saakka, ja lopulta tuomitsi kaupungin kuuluvan Herakleelle. Apollo raivostui tästä niin, että kosketti paimenta ja muutti hänet kiveksi siihen paikkaan, jossa hän seisoi. Amrakialaiset pitivät Apolloa pelastajana, mutta tunnustivat kaupungin kuuluvan Herakleelle ja hänen jälkeläisilleen. Herakleelle pidetyn vuotuisan juhlan lopuksi he tekivät uhrauksia myös Kragaleolle.
Ovidiuksen teoksessa Muodonmuutoksia olevan tarinan mukaan Aineias troijalaisineen vieraili Amrakiassa, jossa he tutustuivat paikallisiin nähtävyyksiin. Yksi näistä oli kivi, joksi Kragaleos oli muutettu.
Englantilainen 1800-luvun kääntäjä ja antiikintutkija Henry Thomas Riley piti mahdollisena, että Kragaleos osoitti valinnallaan amrakialaisten arvostavan sota-ansioita taiteiden ja tieteiden sijaan.
Kragaleos antoi nimen kragalidien heimolle, ja myös heimon asuinalueelle Kraugallionille. Kragalidit osallistuivat ensimmäiseen pyhään sotaan 500-luvulla eaa. Mytologiassa he olivat tuolloin asettuneet Herkuleen vastapuolelle. Kragaleoksen tarinaa pidetään mahdollisena osoituksena siitä, että aiemmin Kreikan mytologiassa heimoa ja puolijumalaa pidettiin liittolaisina.
Koresos
Koresos oli boiotialainen pappi, kuka rakastui nymfiin Kallirhoë, mutta hänet torjuttiin halveksivasti. Silloin Koresosen palvelema jumala suuttui ja lähetti maahan ruton. Delfoin oraakkeli kertoi, että rutto raivoaisi kunnes Kallirhoë uhrattaisiin jumalalle. Boiotialaiset vangitsivat hänet ja veivät uhrialttarille. Koresos työnsi tikarin rintaansa estääkseen uhrauksen. Nymfin sydän heltyi, ja hän seurasi pappia kuolemaan. Koresoksen teon on maalannut Fragonard.
Kuningas Rastasparta
Kuningas Rastasparta on Grimmin veljesten satu.
Kuninkaalla oli tytär, joka oli yhtä ylpeä kuin kauniskin. Juhlissa, joihin kuningas oli kutsunut tyttärensä kosijat, tytär pilkkasi heitä kaikkia, ja erityisesti erästä nuorta kuningasta, jolla oli käyrä leuka ja jota prinsessa sen tähden nimitti Rastasparraksi. Kuningasisä menetti malttinsa ja antoi ymmärtää, että tyttären piti mennä naimisiin ensimmäisen tapaamansa kerjäläisen kanssa. Ensimmäisenä saapui juuri tuo vinoleukainen kuningas kerjäläiseksi naamioituneena. Hän otti prinsessan mukaansa, ja tämä koki kaikki köyhyyden tuomat nöyryytykset. Lopuksi mies paljasti henkilöllisyytensä ja teki entisestä ylpeästä prinsessasta kuningattaren.
Kyathos
Kyathos () oli Oineuksen juomanlaskija kreikkalaisessa mytologiassa. Herakleen ollessa Oineuksen luona, Kyathos teki virheen toimessaan, minkä vuoksi Herakles iski Kyathosta yhdellä sormella. Yhden version mukaan Kyathos olisi epähuomiossa antanut käsien pesuvedeksi vettä, jota oli aiemmin käytetty jalkojen pesemiseen. Kyathos kuoli iskun voimasta. Joidenkin tarinan versioiden mukaan Kyathos oli jalosukuinen tai jopa sukua Oineukselle. Vaikka Oineus ymmärsi tapahtuneen olleen vahinko ja antoi Herakleelle anteeksi, niin Herakles halusi jatkaa matkaansa haluten aloittaa alusta jossain muualla. Kyathoksen muistoksi rakennettiin pyhättö Fliuksen kaupungin Apollonin temppelin läheisyyteen.
Kyathoksen tarinasta kerrottiin yksityiskohdiltaan eroavia versioita, mutta niiden kulku on aina pääpiirteittäin sama. Kyathos tekee joko yksinkertaisuuttaan tai huolimattomuuttaan virheen, jonka seurauksena kimpaantunut Herakles läimäyttää tai napauttaa häntä. Kyathos kuolee, vaikka Herakles oli vain tarkoittanut rangaista häntä kevyesti. Antiikin Kreikassa kerrottiin myös muita samankaltaisia tarinoita. Näiden tarkoituksena oli varoittaa vaaroista, joiden kohteiksi nuoret palvelijat ja viininlaskijat saattoivat joutua alistumaan palvellessaan humaltuneita aikuisia miehiä.
Liban
Liban (myös Lí Ban) on Irlannin Lough Neagh-järvelle sijoittuva kansansatu, jossa nainen muuttuu merenneidoksi. Kyseisen naisen perhe hukkuu järvellä, mutta nainen selviää hengissa jouduttuaan vedenalaiseen luolaan. Vuoden luolassaolon aikana hän muuttuu olennoksi, joka on puoliksi ihminen ja puoliksi kala.
Suuressa Tarukirjassa Liban on irlantilainen pyhimys, "merenrouva". Hän oli kerran ihminen, mutta jäi haaksirikossa vangiksi meren pohjalla olevaan luolaan. Liban pyysi Jumalalta lupaa saada muuttua loheksi, ja niin hän muuttuikin kalaksi vyötäröstä alaspäin. Beoc-pyhimys, joka oli purjehtimassa paavin luokse Roomaan, kuuli Libanin laulavan. Hän veti tämän ylös ja vei kirkkoon, missä Liban sai valita menisikö hän suoraan taivaaseen vai viettäisikö ensin yhtä pitkän maallisen elämän kuin hänen elämänsä meressä olisi kestänyt. Liban valitsi taivaan, otti kasteen ja kuoli.
Liduina
Liduina (tunnetaan myös nimillä "Lidwina", "Lydwine", "Lydwid", "Lidwid", "Liduina of Schiedam") on nahkatyöläisten suojeluspyhimys katolisessa kirkkossa.
Hän oli hollantilainen tyttö, joka tuli 1400-luvulla invalidiksi pudottuaan jäihin Schiedamissa. Sen jälkeen Liduina eli kristillisesti kantaen kärsivällisesti kärsimyksensä. Tyttöä pidetään myös vanhimpana raportoituna MS-potilaana.
Hr. Ms. Java (1885)
Hr. Ms. Java oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston sluuppi. Se oli pieni siirtomaiden hallintaan suunniteltu alus, joka oli suurempi kuin useimmat tykkiveneet ja pienempi kuin panssarikansiristeilijä.
Alus tilattiin Rotterdamista. Alus laskettiin vesille 1885.
Hr. Ms. O 1
Hr. Ms. O 1 oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston sukellusvene.
Vaikka oli epäselvää lunastaisiko Alankomaiden kuninkaallinen laivasto sukellusveneen Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä laski 1. kesäkuuta 1904 kölin nimellä "Luctor et Emergo". Holland 7P -tyyppisen aluksen suunnitelmat oli hankittu Yhdysvalloista Holland Torpedo Boat Companyltä, joka myös lähetti insinööri Marly Hain valvomaan rakennustyötä. Euroopan vierailullaan Frank Cable tutustui alukseen.
Alus laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1905, minkä jälkeen alukselle teki Alankomaiden puolustusministeriön 25. lokakuuta asettama lautakunta erilaisia koeajoja ja muita testejä. Koeajot teki Yhdysvalloista palkattu miehistö. Hinaaja "Jacob" hinasi 3. joulukuuta aluksen kanavia pitkin Vlissingenistä Den Helderiin. Muutaman kolarin seurauksena matka kesti reilun viikon. Lautakunta ei ollut tyytyväinen ensimmäisen Den Helderissä järjestetyn testisarjan tuloksiin, joten alus palautettiin Vlissingeniin.
Vlissingenissä ankkurissa makaavaa "Luctor et Emergoa" kävi toistumassa katsomassa Ltz. I, joka piti mahdollisena komitean vaatimusten täyttämisen. Koster otti vapaata laivastosta ja vuokrasi tilat De Schelden telakalta. Koster koulutti valitsemansa miehistön ja esitti uusien koeajojen suorittamista.
Alus siirrettiin jälleen koeajoihin Den Helderiin, mutta tällä kertaa Pohjanmeren kautta. Toinen testisarja 1. elokuuta 1906 osoittautui menestykseksi. Koeajoissa alus saavutti 8,35 solmun nopeuden pinta-ajossa 12 tunnin testissä ja seitsemän solmun nopeuden sukelluksissa kolmen tunnin testissä. Samoin osoitettiin, ettei alukseen tule vuotoja 30 metrin syvyyteen sukellettaessa. Alankomaiden laivasto lunasti aluksen 20. joulukuuta 430 000 hollannin guldenilla ja se otettiin palvelukseen 21. joulukuuta 1906 nimellä "Hr. Ms. Onderzeese boot 1" eli sukellusvene 1 päällikkönään Ltz. I. Myöhemmin nimi lyhennettiin "Hr. Ms. O 1":ksi.
Vuonna 1907 kuningatar Wilhelmina seurasi sukellusveneen sukeltamista. Prinssi Henri vieraili 27. maaliskuuta 1908 aluksella, joka oli ankkurissa Nieuwediepin laiturissa Den Helderissä.
Alus oli Amsterdamissa syyskuussa 1910, kun Belgian hallitsijapari vieraili kaupungissa. Vuonna 1914 aluksen 160 hv OTTO -bensamoottori korvattiin 200 hv MAN -dieselmoottorilla. Vuonna 1920 alus poistettiin palveluksesta ja se romutettiin myöhemmin.
Hr. Ms. O 6
Hr. Ms. O 6 oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston vuonna 1916 palvelukseen otettu sukellusvene.
Alus tilattiin 8. toukokuuta 1913 Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 2. tai 21. toukokuuta 1914. Alus laskettiin vesille 10. kesäkuuta 1915 tai 15. heinäkuuta 1916 ja se otettiin palvelukseen 5. joulukuuta 1916.
Ensimmäisessä maailmansodassa alus oli sijoitettuna Den Helderiin. Alus lähti 7. heinäkuuta 1920 Vlissingenistä Norjaan, jossa se vieraili Oddassa, Bergenissä, Gudvangenissa, Tretheimissä, Balholmenissa ja Karnsundissa. Alus palasi Veeren kautta Vlissingeniin 22. heinäkuuta.
Alus osallistui kesäkuussa 1923 professori F. A. Veningin gravitaatiomittauksiin Pohjanmerellä. Se poistettiin palveluksesta marraskuussa 1936.
Color Dolor
Color Dolor on helsinkiläinen vuonna 2011 perustettu alternative pop-yhtye. Stina Koistinen perusti Color Dolor -bändin sen jälkeen kun häneltä löydettiin aivokasvain. Yhtyeen esikoisalbumi "Cuckoo in a Clock" julkaistiin vuonna 2013 ja toinen albumi "Wonderchild" 2015 Konkurssi Records levy-yhtiön kautta. Joonas Saikkonen äänitti ja miksasi Cuckoo in a Clock -albumin. Taiteellisesta tuotannosta vastasi bändi itse. Wonderchild -levyn tuottajana ja toisena äänittäjänä toimi Tommi Vainikainen yhdessä Color Dolorin kanssa ja levyn äänitti sekä miksasi Joonas Saikkonen.
Color Dolor on julkaissut 4.5.2018 ilmestyvältä "Love" albumilta kolme singleä. Albumin on säveltänyt ja sanoittanut Koistinen ja Leissi. Leissi toimi myös levyn äänittäjänä, tuottajana ja muusikkona. Levyn on miksannut Paavo Malmberg.
Color Dolor on toiminut keikkalämmittelijänä St. Vincentille sekä vuonna 2015 Helsingin juhlaviikoilla Susanne Sundførille.
Nyamina
Nyamina on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Koulikoron piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen vasemmalla rannalla 130 kilometriä Koulikorosta koilliseen. Kunnassa on 35 800 ja keskuskylässä 5 200 asukasta (vuonna 2009).
Nyaminan kunnan pinta-ala on noin 1 200 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Koulikoron piirin Dinandougoun, lounaassa Tougounin, lännessä Banamban piirin Duguwolowulan, luoteessa Toukoroban ja idässä Ségoun alueen Ségoun piirin Souban ja Bellenin kuntiin.
Kuntaan kuuluu 50 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, soninkeja ja somonoja. Yleisin kieli on bambara. Vallitseva uskonto on islam.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, puuvilla, pavut, vesimeloni ja seesami. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Nyaminassa, Tamanissa, Sirakorobougoussa ja Seguelassa pidetään viikottaiset markkinat. Palveluihin kuuluu joukko kouluja ja kolme terveyskeskusta.
Korkkikuori
Korkkikuori eli peridermi on kasveissa oleva korkkisoluista sekä korkkitylppysoluista koostuva tiivis ja kova solukerros. Korkkikuorta voi muodostua kasvin juureen tai varteen tai molempiin. Korkkikuoren muodostuminen on seurausta korkkijällen toiminnasta, sillä korkkijällen solut jakautuvat ja näin syntyneistä uusista soluista muodostuu korkkisoluja ja korkkitylppysoluja. Muodostuessaan korkkikuoresta tulee kyseessä olevan kasvinosan ulkopinnan uusi rajoitussolukko.
Juurissa korkkikuori alkaa muodostua lieriökettoon eli perisykliin, ja juuren kasvaessa lieriöketon ulkopuolella olevat parenkyymisolukko ja ritsodermi kuluvat hiljalleen pois. Näin korkkikuoresta tulee lopulta vanhan juuren ulkopinnan rajoitussolukko.
Varressa korkkikuori muodostuu alkuperäisen kuorikerroksen ulkopuolelle.
Korkkikuoresta voi myöhemmin kehittyä kaarna.
Taloudellisesti käytettävä korkkiaines on korkkitammen ("Quercus suber") korkkikuorta.
Reaktiivinen välivaihe
Reaktiivinen välivaihe tai reaktiivinen välituote on kemiallisessa reaktiossa esiintyvä hyvin suurienerginen, reaktiivinen ja usein lyhytikäinen molekyyli. Reaktiiviselle välivaiheelle on tyypillistä, että se on joko hyvin steerisesti jännittynyt tai sen elektronirakenne ei ole stabiili. Jälkimmäiseen ryhmään kuuluvat tapaukset, joissa jollakin reaktiivisen välivaiheen atomeista ei ole oktettia tai sillä on sitoutumattomia elektroneja. Reaktiomekanismit kuvaavat reaktioissa reaktiivisten välivaiheiden syntyä ja hajoamista reaktion edetessä lähtöaineista tuotteisiin. Tyypillisiä orgaanisen kemian reaktioissa muodostuvia reaktiivisia välivaiheita ovat esimerkiksi karbonyyliyhdisteiden substituutioreaktioissa muodostuvat tetraedrimäiset välivaiheet, karbokationit, karbanionit, radikaalit, radikaali-ionit, karbeenit ja aryynit kuten bentsyyni.
Reaktiiviset välivaiheet ovat yleensä suhteellisen epästabiileja muuta kuin hyvin alhaisissa lämpötiloissa eikä niitä voida eristää kuin poikkeustapauksissa. Niiden olemassaolo voidaan todistaa spektroskooppisesti tai epäsuorasti niin kutsutusti pyydystämällä ne. Pyydystyksessä tutkittavaan reaktioon lisätään jokin molekyyli, joka reagoi reaktiivisen välivaiheen kanssa. Tässä muodostuvan reaktiotuotteen rakenteen avulla pystytään usein päättelemään, minkälainen reagoinut reaktiivinen välivaihe oli. Toisaalta tunnetaan myös eräitä karbokationeja, radikaaleja ja karbeeneja, jotka ovat stabiileja myös huoneenlämpötilassa, kunhan ne ovat inerteissä olosuhteissa kuten suojakaasun alaisuudessa. Reaktiivisia välivaiheita stabiloivia tekijöitä ovat muun muassa konjugaatio ja mahdollisuus erilaisiin resonanssimuotoihin.
Lieriöketto
Lieriöketto eli perisykli tai perikambium (engl. "pericycle") on kasvin juuren keskuslieriön uloimmainen solukerros. Heti lieriöketon ulkopuolella oleva solukerros on juuren endodermi. Juuren vanhetessa lieriökettoon alkaa muodostua korkkijälsi, jonka toiminnan seurauksena juureen syntyy lopulta korkkikuori. Juuren haarat alkavat kasvaa keskuslieriön sisältä, jolloin osasta lieriöketon soluja tulee syntyvän juuren haaran soluja.
Suita
Suita () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa aivan Osakan pohjoispuolella. Kaupungissa on 369 647 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 36,09 neliökilometriä. Suita on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Suita sai kaupunkioikeudet vuonna 1940 kuntaliitoksen myötä. Toisen maailmansodan jälkeen se kasvoi voimakkaasti Osakan asuinlähiönä esimerkiksi suuren Senri New Town -aluerakentamishankkeen ansiosta ja kehittyi yliopistokaupunkina. Kaupungissa pidettiin vuoden 1970 maailmannäyttely, jossa kävi yli 60 miljoonaa vierailijaa. Suitaa palvelevat JR Nishi-Nihonin , Hankyū-rautateiden Kioto-päälinja ja Senri-linja, Osakan metron Midōsuji-linja ja Osakan monorail.
Dinandougou
Dinandougou on maalaiskunta Koulikoron alueen Koulikoron piirissä Malissa. Sen keskuskylä Kenenkoun sijaitsee Nigerjoen oikeanpuoleisella rannalla 50 kilometriä Koulikorosta koilliseen. Kunnassa on 21 400 ja keskuskylässä 4 100 asukasta (vuonna 2009).
Dinandougoun kunnan pinta-ala on 534 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Koulikoron piirin Méguétanin, pohjoisessa Tougounin ja Nyaminan, etelässä Dioïlan piirin Zan Coulibalyn ja Binkon sekä idässä Ségoun alueen Barouélin piirin Kalakén, Barouélin ja Boidién kuntiin.
Kuntaan kuuluu 28 kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja, bambaroita, fulbeja, somonoja ja bozoja. Yleisin kieli on bambara. Vallitseva uskonto on islam.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä, pavut, fonio, vesimeloni, puuvilla ja riisi. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, aasit ja hevoset. Lisäksi hyödynnetään metsiä sekä harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Kenenkounissa pidetään viikottaiset markkinat. Palveluihin kuuluu 12 koulua ja yksi toimiva terveyskeskus.
Hr. Ms. O 7
Hr. Ms. O 7 oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston vuonna 1916 palvelukseenotettu sukellusvene.
Alus tilattiin 8. toukokuuta 1913 Maatschappij Fijenoordilta Rotterdamista ja sen köli laskettiin 12. toukokuuta 1914. Alus laskettiin vesille 22. heinäkuuta 1916 ja se otettiin palvelukseen 23. joulukuuta 1916.
Ruotsalainen "SS Scania" törmäsi alukseen 18. toukokuuta 1927 Texelin rannikolla Haakin majakkalaivan lähellä. Höyrylaivan saavuttua Zaandamiin keulapiikistä oli löytynyt vuoto ja keula oli hieman lytyssä. Sukellusveneen saamat vauriot eivät ole tiedossa.
Vuodesta 1935 lähtien alus oli koululaivana, kunnes se 21. marraskuuta tai joulukuuta 1939 poistettiin palveluksesta palveluskelvottomana ja vanhentuneena. Alus myytiin romutettavaksi.
Saksa valtasi Alankomaat 1940, jolloin alus vallattiin. Se oli kuitenkin pahoin vanhentunut eikä sillä ollut siten sotilaallista arvoa. Alus upposi 2. toukokuuta 1944 ankkuripaikalleen Den Helderissä. Sotatoimien päätyttyä alus nostettiin satama-altaasta ja se romutettiin.
Seppo Immonen
Seppo Antero Immonen (s. 24. toukokuuta 1951 Rantasalmi) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kilpakävelijä. Hän edusti vuodesta 1975 lähtien Turun Weikkoja ja hänen valmentajanaan toimi Antti Numminen.
Kalevan kisoista Immonen saavutti 20 kilometrin kävelystä kultaa vuonna 1971, hopeaa vuonna 1977 sekä kolme pronssia vuosina 1973, 1976 ja 1983. Henkilökohtaisia SM-mitaleita hän voitti myös 50 kilometrin kävelystä, jossa saavutti kultaa vuonna 1976 sekä kolme hopeaa vuosina 1977, 1978 ja 1983. Viestijuoksun SM-kilpailuista Immonen saavutti 3 x 5 000 metrin kävelyviestin kultaa vuosina 1982 ja 1983. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti 5 000 metrin kävelystä kultaa vuonna 1974, hopeaa vuonna 1972 sekä pronssia vuonna 1977.
Virallisissa kilpailuissa Immonen ei ole esiintynyt vuoden 1985 jälkeen.
Hr. Ms. K I
Hr. Ms. K I (Koloniaal I, jossa roomalainen numero merkitsee palvelusta Itä-Intian laivastossa) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston vuonna 1913 vesillelaskettu Hay-Whitehead-tyyppinen sukellusvene.
Siirtomaaministeriö tilasi aluksen 19. lokakuuta 1910 Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Amsterdamista ja sen köli laskettiin 16. syyskuuta 1911. Alus laskettiin vesille 20. toukokuuta 1913 ja se otettiin palvelukseen 5. heinäkuuta 1914.
Alus oli 48,6 metriä pitkä ja sen leveys oli 4,7 ja syväys 3,1 metriä. Aluksen uppouma oli pinnalla 330 ja sukelluksissa 386 tonnia. Propulsiojärjestelmä oli kaksiakselinen ja akseleita pyöritti kaksi MAN 8-sylinterinen dieselmoottoria tai sähkömoottori. Dieselmoottorit tuottivat 1 800 bhp:tä ja sähkömoottori 500 shp:tä. Järjestelmä mahdollisti kuudentoista solmun nopeuden pinta-ajossa ja 8,5 solmun nopeuden sukelluksissa. Aluksen toimintasäde oli 1 500 merimailia tai 2 250 merimailia nopeudesta riippuen. Sukelluksissa alus kykeni matkaamaan 30 merimailia 8,5 solmun nopeudella.
Aluksen aseistuksena oli kolme 450 millimetrin torpedoputkea, joista kaksi oli keulassa ja yksi perässä. Aluksella oli seitsemäntoista hengen miehistö.
Alus lähti 12. syyskuuta 1916 Nieuwediepistä Hollannin Itä-Intiaan. Pääosan matkasta hinaaja "Witte Zee" hinasi alusta. Matkalla alukset kulkivat Downsin, Vigon, Maltan, Suezin kanavan, Adenin ja Colombon kautta saapuen Sabangiin 6. marraskuuta. Sabangista alus jatkoi omin voimin Bataviaan saattajanaan "Hr. Ms. Koningin Regentes". Alukset saapuivat Sabangiin 6. marraskuuta, jolloin "Hr. Ms. K I":stä tuli ensimmäinen Alankomaiden laivaston sukellusvene alueella.
Alus poistettiin palveluksesta Sabangissa vuonna 1928.
Marja Vartiainen
Marja Anneli Vartiainen (o.s. Pippuri, s. 24. huhtikuuta 1954 Pyhäselkä) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti urallaan Tohmajärven Urheilijoita ja vuodesta 1982 lähtien Kiteen Urheilijoita. Hänen valmentajanaan toimi Soini Vartiainen.
Kalevan kisoista Vartiainen saavutti 10 000 metrin juoksusta pronssia vuonna 1983. Lisäksi hän saavutti maratonilta SM-hopeaa samana vuonna. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui maratonilla 16:nneksi ennätyksellään 2.39.22.
Virallisissa kilpailuissa Vartiainen ei ole esiintynyt vuoden 1992 jälkeen.
Vieno Heikkilä
Vieno Kaarina Heikkilä (s. 20. lokakuuta 1938 Äänekoski) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kilpakävelijä. Hän edusti vuodesta 1984 lähtien Turun Weikkoja ja vastasi itse omasta valmennuksestaan.
Kalevan kisoista Heikkilä saavutti hopeaa 5 000 metrin kävelystä vuonna 1983. Viestijuoksun SM-kilpailuista hän saavutti 3 x 3 000 metrin kävelyviestistä kaksi kultaa vuosina 1987 ja 1991 sekä hopeaa vuonna 1985. Sisäratojen SM-kilpailuista hän voitti 3 000 metrin kävelystä kultaa vuonna 1983.
Virallisissa kilpailuissa Heikkilä ei ole esiintynyt vuoden 1992 jälkeen.
Taina Siekkinen
Taina Maarit Siekkinen (s. 27. marraskuuta 1968 Pihtipudas) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kilpakävelijä. Hän edusti vuodesta 1990 lähtien Korson Kaikua ja hänen valmentajanaan toimi Toivo Markkanen.
Kalevan kisoista Siekkinen saavutti pronssia 5 000 metrin kävelystä vuonna 1983. Lisäksi viestijuoksun SM-kilpailuista hän saavutti 3 x 3 000 metrin kävelyviestistä kultaa vuonna 1990, hopeaa vuonna 1984 sekä kaksi pronssia vuosina 1989 ja 1997.
Virallisissa kilpailuissa Siekkinen ei ole esiintynyt vuoden 1997 jälkeen.
Keramidit
Keramidit ovat vahamaisia lipidejä ja kuuluvat sfingolipidien luokkaan. Keramidit koostuvat sfingosiinista ja rasvahappoketjusta. Keramidien rasvahappoketju voi vaihdella pituudeltaan 14 hiilestä - 26 hiileen.
Keramidit sijaitsevat solukalvolla. Aiemmin luultiin keramidien olevan vain rakenteellisia molekyylejä, mutta keramidit toimivat myös signalointimolekyyleinä ja osallistuvat mm. solujen erilaistumiseen, solujen kasvun säätelyyn ja ohjelmoituun solukuolemaan eli apoptoosiin. 
Keramidien ja niiden metaboliittien on huomattu olevan yhteydessä syöpiin, hermostollisiin sairauksiin, diabetekseen, ylipainoon ja tulehdukseen. Keramidit myös mahdollisesti liittyvät sepelvaltimotaudin mekanismeihin esimerkiksi kerääntymällä verisuonten seinämien plakkeihin, aiheuttaen niihin tulehdusta ja siten lisäämällä tukkeutumisriskiä
Tällä hetkellä ei tarkkaan tunneta miten keramidit signaloivat. Yksi hypoteesi on, että keramidit vaikuttavat solukalvon jäykkyyteen stabiloiden kalvon lipidimolekyylikeskittymiä ja sitä kautta mahdollistaen signaloinnin. 
Keramidien on myös huomattu muodostavan mitokondrioiden kalvolle kanavia, jota kautta proteiinit pääsevät mitokondriosta ulos.
Ibaraki (Osaka)
Ibaraki () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Aijoen varrella Osakan pohjoispuolella. Kaupungissa on 280 518 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 76,49 neliökilometriä. Ibaraki on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Ibarakista tehtiin kauppala vuonna 1898 ja kaupunki kuntaliitoksen myötä vuonna 1948. Sen jälkeen se on kasvanut teollisuuskaupunkina ja Osakan asuinlähiönä. Ibarakia palvelevat JR Nishi-Nihonin , Hankyū-rautateiden Kioto-päälinja ja Osakan monorail.
Méguétan
Méguétan on maalaiskunta Koulikoron alueen Koulikoron piirissä Malissa. Sen keskuskylä Gouni sijaitsee Nigerjoen oikeanpuoleisella rannalla Koulikoroa vastapäätä. Kunnassa on 25 400 ja keskuskylässä 2 300 asukasta (vuonna 2009).
Méguétanin kunnan pinta-ala on 1 030 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Koulikoron piirin Tienfalan, pohjoisessa Koulan ja Sirakorolan, idässä Tougounin ja Dinandougoun sekä etelässä Dioïlan piirin Zan Coulibalyn ja Katin piirin Baguinéda-Campin kuntaan.
Kuntaan kuuluu 25 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, fulbeja, bozoja, somonoja, songhaita ja dogoneja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit, kaupankäynti sekä hiekan, soran ja kiven hyödyntäminen. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, riisi, maapähkinä, fonio, puuvilla ja vihannekset.
Hr. Ms. K II
Hr. Ms. K II oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston sukellusvene.
Alus tilattiin Wilton-Fijenoordin telakalta Rotterdamista ja sen köli laskettiin 20. marraskuuta 1915. Alus laskettiin vesille 27. helmikuuta 1919 ja se otettiin palvelukseen 28. maaliskuuta 1922.
Alus lähti 18. syyskuuta 1923 yhdessä "Hr. Ms. K VII":n, "Hr. Ms. K VIII":n ja sukellusveneiden emälaiva "Hr. Ms. Pelikaanin" kanssa Hollannin Itä-Intiaan. Sukellusveneen matkustajana oli professori F. A. Vening Meinesz, joka teki matkan aikana gravitaatiomittauksia. Professori jäi alukselta Colombossa. "Pelikaan" ajoi karille Tunisissa. Osasto saapui Sabangiin 23. marraskuuta. Matka jatkui 17. joulukuuta Tanjung Priokiin, jonne saavuttiin 24. joulukuuta.
Alus lähti 25. maaliskuuta 1926 sukellusvenelaivueen mukana Tarakanista Manilaan ja takainsin.
Alus poistettiin palveluksesta elokuussa 1937.
U-Multirank
U-Multirank on moniulotteinen yliopistojen ja korkeakoulujen ranking-lista, jonka tavoitteena on tarjota käyttäjälähtöinen ja maailmanlaajuinen kuva yliopistojen monimuotoisuudesta. U-Multirankin on kehittänyt riippumaton eurooppalaisten korkeakoulujen yhteenliittymä, ja sitä tukee Euroopan komissio.
Vuonna 2014 U-Multirank -vertailu julkaistiin ensimmäisen kerran. Uusi yliopistoranking todettiin kunnianhimoiseksi hankkeeksi, mutta tuloksia kritisoitiin aineistona käytettyjen eri maiden yliopistoaineistojen kattavuuden puutteesta. Vuonna 2015 julkaistiin U-Multirankin toinen versio. Saatuja arvioita pidettiin ainakin osin yllätyksellisinä ja kummallisina. Tämä selittyi osaksi sillä, että vain runsas puolet vertailuun osallistuneista yliopistoista - esimerkiksi Moskovan yliopisto - toimitti "aktiivisesti" aineistoaan arviointiin; eikä kaikki tieto pohjautunut bibliografisiin aineistoihin. U-Multirank -vertailussa esitettyjen arvioiden lähtöaineiston laatu, ja siksi myös arvion lopputulos jäi esimerkiksi useiden arvostettujen brittiyliopistojen kohdalta puutteelliseksi. Arviosta tuli näin yliopistokohtaisesti ailahtelevampi.
Vuonna 2018 yliopistolistan version kattavuus oli parantunut lukumääräisesti aiemmasta. Nyt mukana oli jo 1 614 yliopistoa yhteensä 95 maasta, ja mukana oli tietoa 5 000 tiedekunnasta ja yli 12 500 opinto-ohjelmasta. Käyttäjän valittavissa olevista 1 611:sta yliopistosta tai korkeakoulusta pääosa (926) oli Euroopasta. Vertailun maailmanlaajuinen kattavuus oli yhä rajoitettua. Esimerkiksi Afrikasta oli vertailussa mukana vain 23 yliopistoa (eli enemmistö Afrikan maista uupuu vielä kokonaan), Etelä-Amerikasta vain 26 yliopistoa ja Aasiasta vain 325 yliopistoa.
Karhuvuoren kalliomaalaus
Karhuvuoren kalliomaalaus sijaitsee Pohjois-Savossa Leppävirralla Unnukka-järvessä sijaitsevan Pöyhönsaaren länsirannalla pystysuorassa kalliossa vesireitin kapeikossa useiden metrien korkeudessa. Löydön teki Anssi Toivanen vuonna 2017.
Kalliomaalaus on leveydeltään lähes kaksi metriä. Maalauksessa on yksi tikku-ukkona kuvattu ihmishahmo. Hahmon jalat ovat taipuneet polvista ja toinen käsi nousee yläviistoon. Käteen liittyy kaareva viiva.
Kuva-aiheen ja sijainnin perusteella maalaus on ajoitettu vuosiin 5200–3900 eaa. eli kivikautiseksi. Pohjois-Savossa kalliomaalauksia on löydetty hyvin vähän, kun taas Etelä-Savossa niitä on löydeetty nelisenkymmentä.
Viisastuminen sallittu
Viisastuminen sallittu on kirjailija Jarkko Tontin vuonna 2016 ilmestynyt esseekokoelma.
Teoksen esittelyn mukaan se sisältää yllättäviä väitteitä ja pöydälle nostettuja kissoja. Teemat kiertyvät kirjallisuuden, filosofian ja politiikan ympärille, ja aiheet vaihtelevat kirjailijoiden välisestä kateudesta 1990-luvun zeitgeistiin ja tekijänoikeuskiistojen hämmästyttävän veriseen historiaan.
Turun Sanomat kirjoitti teoksesta "Kaiken kaikkiaan kyseessä on viisas esseekokoelma, uskottavasti aikuisen ihmisen tekemä."
Jorma Mellerin mukaan ”Esseistinä Tontti onkin parhaimmillaan, yksi parhaista.”
Thomas Weber
Thomas Weber (s. 26. toukokuuta 1954 Scharnhausen, Stuttgart) on saksalainen insinööri ja entinen Daimlerin hallituksen jäsen. Hän toimi Mercedes-Benzin tutkimus- ja kehitysjohtajana vuosina 2004–2016.
Hr. Ms. Kortenaer (1894)
Hr. Ms. Kortenaer oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Evertsen-luokan rannikkopanssarilaiva.
Alus tilattiin Amsterdamin telakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1893. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1894 ja se otettiin palvelukseen 17. joulukuuta 1895.
Alus lähti 4. helmikuuta 1896 yhdessä sisaraluksensa "Hr. Ms. Evertsenin" kanssa koulutuspurjehdukselle Valimerelle. Satamalakkojen aikana 11. toukokuuta alus oli Rotterdamissa. Kaksi päivää myöhemmin se oli partiomatkalla Maasilla. "Evertsen", "Piet Hein" ja poliisikuunari "Argus" vapauttivat aluksen partiointitehtävästä. Lakko päättyi 21. toukokuuta.
Alus vapautti 30. toukokuuta 1913 "Hr. Ms. Gelderlandin", joka oli ollut Konstantinopolissa 11. marraskuuta 1912 alkaen kasvaneen poliittisen jännityksen ja välittömän sodan uhan vuoksi.
Alus lähetettiin 12. huhtikuuta 1914 Curacaosta Meksikon rannikolle suojaamaan Tampicossa toimivaa alankomaalaisomisteista öljy-yhtiötä La Coronaa poliittisten jännitteiden Meksikon ja Yhdysvaltain välillä kasvaessa.
Alus poistettiin palveluksesta 1920.
Baguinéda-Camp
Baguinéda-Camp on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 50 kilometriä Katista kaakkoon. Kunnassa on 51 800 ja keskuskylässä 6 900 asukasta (vuonna 2009).
Baguinéda-Campin kunnan pinta-ala on 987 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Katin piirin N’Gouraban, Tiélén ja Mountougoulan kuntiin, lännessä Kalabancoron ja N’Gabacoro kuntiin sekä Bamakoon, pohjoisessa Koulikoron piirin Tienfalan ja Méguétanin kuntiin ja idässä Dioïlan piirin Zan Coulibalyn ja Dioumanin kuntiin.
Seutu kuuluu Sudanin–Sahelin ilmastovyöhykkeeseen. Luonnonvarainen kasvillisuus on savannia. Kunnassa sijaitsee Fayan suojelumetsä ja muita metsäalueita.
Kuntaan kuuluu 32 kylää. Suurin etninen ryhmä ovat bambarat. Lisäksi on fulbeja, boboja, senufoja, miniankoja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam. Kunnassa asuu myös kristittyjä ja animisteja.
Kunnan läpi kuljee Bamakoon johtava maantie RN6. Muut liikenneyhteydet ovat heikot.
Seudun pääelinkeino on maanviljely. Nigerjoen varrella sijaitsee laaja keinokasteltu riisinviljelyalue, jota hallinnoi Office du Périmètre Irrigué de Baguinéda eli OPIB. Riisin ohella viljellään hirssiä, maapähkinää, maissia, durraa, puuvillaa ja vihanneksia sekä kasvatetaan hedelmiä. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. SOMACO:n tehdas jalostaa hedelmiä ja vihanneksia. Pääkaupungin tarpeisiin tuotetaan hiekkaa ja soraa.
Kunnassa toimii 21 alakoulua, viisi yläkoulua, neljä yhteisökoulua, koulutus- ja kehittämiskeskus ja viisi koraanikoululuokkaa. Terveyspalveluihin kuuluu keskuskylän terveyskeskus, viisi terveysasemaa ja kaksi klinikkaa. Vesihuolto kattaa 48 % puhtaan juomaveden tarpeesta.
Yao
Yao () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa aivan Osakan kaakkoispuolella. Kaupungissa on 268 013 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 41,72 neliökilometriä. Yao on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Yao sai kaupunkioikeudet vuonna 1948. Se on kasvanut voimakkaasti Osakan asuinlähiönä ja kehittynyt viereisen Higashiōsakan tavoin tavaranvalmistuksen ("monozukuri") kaupunkina, jossa toimii paljon pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Yaossa tuotetaan esimerkiksi metalliesineitä ja elektroniikkaa. Kaupunki tunnetaan Kawachi-ondo-lauluperinteestä ja sitä juhlistavasta, elokuisin järjestettävästä Kawachi-ondo-festivaalista. Yaoa palvelevat JR Nishi-Nihonin Yamatoji-linja, Kintetsu-rautateiden Osaka-linja, Shigi-linja ja Nishi-Shigin funikulaari sekä Osakan metron Tanimachi-linja.
Hr. Ms. Piet Hein (1927)
Hr. Ms. Piet Hein oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjä.
Alus tilattiin Burgerhout's Scheepswerf en Machinefabriekilta Rotterdamista ja sen köli laskettiin 16. elokuuta 1925. Alus laskettiin vesille 2. huhtikuuta 1927 ja se otettiin palvelukseen 25. tammikuuta 1929.
Alus osallistui 23. elokuuta 1936 laivastopäivään Surabayassa yhdessä "Sumatran", "Javan", "Van Galenin" ja "Witte de Within" kanssa. Saman vuoden lopulla 13. marraskuuta sama osasto täydennettynä "Evertsenillä" vieraili Singaporessa. Ennen vierailua alukset olivat koulutuspurjehduksella Etelä-Kiinan merellä.
Alus törmäsi "Javaan" kanssa 13. lokakuuta 1938 Sundasalmessa. Vaurioitunut risteilijä korjattiin Surabayassa.
Toisen maailmansodan alkaessa Tyynellä valtamerellä 1941 alus oli Surabayassa. Se osallistui sisaralustensa kanssa saattueiden suojaamiseen aina helmikuuhun 1942. Alus liitettiin "Hr. Ms. Van Ghentin" kanssa amiraali Doormanin iskuosastoon, joka iski Balikpapanille hyökänneeseen keisarillisen Japanin laivaston osastoon 3.-4. helmikuuta. "Piet Hein" lähti sisaralustensa kanssa Bataviasta 13.-14. helmikuuta osallistuakseen vastaavaan iskuun Bankansalmessa olevia japanilaisia vastaan. Alus suojasi 18. helmikuuta amiraali Doormanin risteilijöitä hyökättäessä Balia uhanneita japanilaisia vastaan. seuranneessa sekavassa yötaistelussa Badunginsalmessa 18.-19. helmikuuta 1942 "Piet Hein" seurasi risteilijöitä, jolloin se joutui japanilaisten torjuntatuleen. Aluksen taaempi ammusvarasto räjähti upottaen aluksen, kun siihen osui keisarillisen Japanin laivaston hävittäjä "Asashion" laukaisema torpedo. Aluksella sai surmansa 64 henkeä mukaan lukien aluksen päällikkö J. M. L. I. Chompff.
LittleBigPlanet (pelisarja)
LittleBigPlanet on Media Moleculen kehittämä pelisarja, joka on julkaistu Sonyn pelikonsoleille.
Anneli Puura-Märkälä
Anneli Puura-Märkälä on suomalainen diplomaatti. Hän on ulkoministeriön Venäjän yksikön kahdenvälisten ja kaupallistaloudellisten suhteiden tiimin johtava asiantuntija.
Puura-Märkälä on aiemmin ollut ulkoministeriön alueellisen yhteistyön yksikössä yksikön päällikkö. Hän on ollut Suomen suurlähettiläs Canberrassa Australiassa 2001–2005 ja samalla suurlähettiläänä myös Fidzillä, Papua Uudessa-Guineassa ja Uudessa-Seelannissa.
Riittamaija Swan
Riittamaija Swan on suomalainen diplomaatti. Hän on ollut Suomen suurlähettiläs Abu Dhabissa (Yhdistyneet arabiemiirikunnat) 1. syyskuuta 2015 lähtien. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1987.
Ennen Abu Dhabia Swan palveli kotimaassa ulkoministeriön Eurooppa- ja lähialueviestinnän yksikön päällikön tehtävässä. Hän on työskennellyt myös ulkoministeriön koulutuspäällikkönä ja kauppapoliittisella sekä Afrikan ja Lähi-idän osastolla. Suomen edustustoista hän on palvellut Tukholman- ja Budapestin-suurlähetystöissä.
Dieter Zetsche
Dieter Zetsche (s. 5. toukokuuta 1953 Istanbul, Turkki) on saksalainen liikemies, Daimlerin hallituksen puheenjohtaja ja Mercedes-Benzin pääjohtaja.
Zetsche on valittu Time-lehden sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen listalle vuonna 2006.
Nier: Automata
Nier: Automata (, tyyliteltynä NieR) on toimintapainotteinen kolmannen persoonan avoimen pelimaailman toimintaroolipeli. Pelin on kehittänyt Platinum Games ja julkaissut Square Enix. Se julkaistiin ensimmäisenä PlayStation 4:lle Japanissa 23. helmikuuta 2017 ja myöhemmin Pohjois-Amerikassa 7. maaliskuuta 2017 sekä Windowsille 17. maaliskuuta 2017. Nier: Automata on jatkoa 2010 vuonna julkaistulle "Nier"-pelille, "Drakengard" -pelisarjan spin-offille.
Peli on saatavilla Windows-alustalle Steam-palvelusta.
"Nier: Automata" on toimintaroolipeli, jossa pelaaja ohjaa YoRHan erikoisjoukkojen androideja avoimessa pelimaailmassa, jota pelaaja voi tutkia vapaasti selvittääkseen, mistä ihmiskunnan tuho sai alkunsa. Pelissä joissain ympäristöissä pelin kamera muuttuu perinteisestä kolmannen persoonan näkökulmasta sivuttaiseen näkökulmaan. Pelaaja voi päätarinan lisäksi tehdä myös useita sivutehtäviä, joita löytyy ympäri pelimaailmaa. Pelissä on myös erilaisia kauppoja, josta pelaaja voi ostaa varusteita.
"Automata" sijoittuu vuoteen 11945 eli lähes kymmenen vuosituhatta kauemmaksi tulevaisuuteen kuin alkuperäinen "Nier"-peli, joka sijoittui vuoden 2050 tienoille. "Automatassa" pelaaja ohjaa 2B:tä, joka on YorHan valmistama androidi. 2B kuuluu erikoisjoukkoihin, joitten tehtävä on suojella ihmiskuntaa mekaanisten olentojen hyökkäystä vastaan; maata uhkaavat koneet ja robotit. Androidien on estettävä mekaanisten olentojen aikeet tuhoamalla ne. Päätarina voi loppua viidellä eri tavalla, riippuen kuinka useasti pelaaja on pelannut päätarinan läpi, ja kuinka pelaaja pelaa peliä.
Pelille on julkaistu ladattavana sisältönä "3C3C1D119440927" -niminen osa 17. huhtikuuta 2017.
GameSpot antoi pelille arvosanan 9/10 arvostelussaan.
Peli on myynyt yhteensä yli 1,5 miljoonaa kappaletta eri alustoilla.