hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kaksi kaupunkia (vuoden 1911 elokuva)
Kaksi kaupunkia () on vuonna 1911 ensi-iltansa saanut William Humphreyn ohjaama yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva. Elokuva on genreltään historiallinen draama, joka sijoittuu 1790-luvulle. Elokuvan tuottajana toimi J. Stuart Blackton, ja elokuva perustuu Charles Dickensin samannimiseen romaaniin "Kaksi kaupunkia" vuodelta 1859. Romaanin pohjalta Eugene Mullin laati elokuvan käsikirjoituksen. Vitagraph Studios oli elokuvan tuotantoyhtiönä ja General Film Company levittäjäyhtiönä.
"Kahden kaupungin" pääosissa ovat Maurice Costello ja Florence Turner. "Kaksi kaupunkia" kuvattiin New Yorkin Brooklynissä Vitagraphin studioilla ja Coney Islandilla. "Kaksi kaupunkia" on yhteensä 30:n minuutin mittainen, ja sitä esitettiin kymmenen minuutin verran kolmena päivänä. Ensimmäinen kela esitettiin ensimmäisen kerran 21. helmikuuta, toinen 24. helmikuuta ja kolmas 25. helmikuuta 1911. Elokuvauransa vasta aloittanut Norma Talmadge esiintyy elokuvassa Miminä, joka on matkalla giljotiiniin. Kun naispääosaa esittänyt Florence Turner sairastui elokuvan kuvauksien aikana, Talmadge toimi Turnerin sijaisena tämän roolissa. Talmadgen Turnerille tarkoitetut kohtaukset kuvattiin siten, että Talmadge oli selin kameraan. "Kaksi kaupunkia" on säilynyt nykypäivään asti, ja se on julkaistu Yhdysvalloissa VHS:lle ja DVD:lle. Elokuva on ainoastaan 21 minuuttia pitkä vuonna 2007 ilmestyneessä DVD-julkaisussa, koska elokuvasta puuttuu yksi kela.
Lakimies Sydney Caron rakastuu Lucie Manetteen, joka on ranskalaisylimystön uhrin tytär. Kun Caron puolustaa syytettyä Charles Darneyta menestyksekkäästi, Lucie rakastuu ja avioituu Darnayn kanssa. Cartonin rakkaus Lucieta kohtaan jää yksipuoliseksi. Kun vallankumoustuomioistuin tuomitsee Darnayn kuolemaan, Darnayn kohtalo lepää Cartonin käsillä.
Vakka-Suomi (sanomalehti)
Vakka-Suomi oli Uudessakaupungissa vuosina 1908–1923 ilmestynyt sanomalehti.
Nuorsuomalainen "Vakka-Suomi" perustettiin vanhasuomalaisten "Uudenkaupungin Sanomien" kilpailijaksi. Sen julkaisija Iivari Partanen myi kilpailussa toiseksi jääneen lehden vuodenvaihteessa 1918–1919 maalaisliittolaisille. Partasen kirjapainon vuoden 1919 lopulla ostanut maalaisliittolainen Oy Maaseutu alkoi vuonna 1923 julkaista Turussa uutta "Turunmaa"-lehteä ja lopetti "Vakka-Suomen" sen tieltä.
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät Iivari Partanen (1908–1919), Väinö Kivilinna (1919), Eero Heilä (1920–1921), A. H. Kokko (1921–1922) ja Iivari Kajanto (1922–1923).
Vaasan Lehti (1914–1915)
Vaasan Lehti oli Vaasassa vuosina 1914–1915 ilmestynyt sanomalehti.
A. F. Shützin toimittama "Vaasan Lehti" perustettiin yhdistämään vanhasuomalaisten kieliohjelmaa kannattaneita perustuslaillisia. Lehteä ei hyväksytty paikallisten nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi ja se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi C. A. Heinzen kirjapaino.
Vaasan Lehti (1880–1893)
Vaasan Lehti oli Vaasassa vuosina 1880–1893 ilmestynyt sanomalehti.
Suomenmielisen "Vaasan Lehden" ja sen ruotsinkielisen sisarlehden "Wasa Tidningin" perustaja oli entinen "Vaasan Sanomien" toimittaja Waldemar Sandman. Sen myöhemmät toimittajat Niilo Kivinen ja Karl Alfred Lundqvist kuuluivat suomalaisuusliikkeen yhteiskunnallisesti radikaaliin siipeen. 1890-luvulla lehti kärsi tappion Ossian Ansaan paremmin toimitetulle "Pohjalaiselle.
Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1500 kappaletta vuonna 1891. Sen julkaisijana toimi Vaasan Painoyhtiö. Päätoimittajina työskentelivät Waldemar Sandman (1880–1888), Niilo Kivinen (1888–1889), Karl Alfred Lundqvist (1889–1891), Kaarlo E. Kahva (1891–1892) ja Kaarlo August Järvi (1892–1893).
Vaasan Lehti
Vaasan Lehti -nimisiä lehtiä on kaksi:
Wiburgs Mancherley
Wiburgs Mancherley oli Viipurissa vuonna 1821 ilmestynyt kaupungin ensimmäinen sanomalehti.
Saksankielisen lehden julkaisija oli Viipuriin kirjapainon vuonna 1814 perustanut entinen Frenckellin kirjapainon faktori Anders Cedervaller. Sen kielivalinta oli ymmärrettävä, sillä saksalaiset, jotka vuonna 1812 muodostivat 13 prosenttia Viipurin asukkaista, olivat kaupungin vaikutusvaltaisin väestöryhmä. Lehden toimittajana työskenteli 77-vuotias eversti Carl Josef von Bell, joka aikaisemmin oli ollut Venäjän armeijan palveluksessa. Kerran kuukaudessa ilmestynyt "Wiburgs Mancherley" oli luonteeltaan enemmänkin aikakauslehti, jonka sisältö koostui muista lehdistä lainatuista sekalaisista kirjoituksista. Hengeltään se edusti valistuksen ja hyödyn oppeja. Uutisia tai paikallista aineistoa siinä ei ollut juuri lainkaan.
Pienikokoisen "Wiburgs Mancherleyn" vuosikerta käsitti 374 sivua ja 404 numeroitua kirjoitusta. Lehden levikki ei ole tiedossa, mutta ilmeisesti se ei ollut mikään kaupallinen menestys. Myöhemmin Cederwaller haki lupaa uudelle viikkolehdelle, joka alkoi ilmestyä vuoden 1823 alusta nimellä "Wiburgs Wochenblatt".
Toyonaka
Toyonaka () on kaupunki Osakan prefektuurissa Kansain alueella Honshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa aivan Osakan kaupungin pohjoispuolella ja rajoittuu lännessä Hyōgon prefektuurin Amagasakin ja Itamin kaupunkeihin. Kaupungin etelärajalla virtaa Kanzakijoki. Toyonakassa on 394 823 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 36,38 neliökilometriä. Se on valittu yhdeksi Japanin ydinkaupungeista.
Vuonna 1889 Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä syntyi Toyonakan kylä Toyoshiman piirikunnan viiden kylän liittyessä yhteen. Uudelle kylälle annettiin nimi ”Toyonaka” ("naka" tarkoittaa ”keskellä”), koska se sijaitsi piirikunnan keskiosassa. Myöhemmin kylästä tehtiin kauppala, ja kaupunkioikeudet Toyonaka sai vuonna 1936 kauppalan ja kolmen ympäröivän kylän kuntaliitoksen myötä. Kaupunki on kasvanut nopeasti Osakan nukkumalähiönä, esimerkiksi valtavan Senri New Town -aluerakentamishankkeen myötä. Osakan kansainvälinen lentoasema sijaitsee osittain Toyonakan alueella.
Vuoksi (sanomalehti)
Vuoksi oli Käkisalmessa vuosina 1889–1901 ilmestynyt sanomalehti.
"Vuoksi" oli Käkisalmen ensimmäinen sanomalehti. Se oli nuorsuomalaisten äänenkannattaja, joka levisi Käkisalmen kihlakunnan alueelle sekä aluksi myös Kurkijoen ja Parikkalan suuntaan. Sortovuosina perustuslaillista linjaa ajanut lehti joutui viranomaisten lakkauttamaksi, minkä jälkeen sen kirjapainossa painettiin vielä useiden kuukausien ajan perustuslaillista maanalaista kirjallisuutta. Myöhemmin Käkisalmen nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi muodostui vuonna 1896 perustettu, aluksi vanhasuomalainen "Itä-Karjala".
Lehti ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1893 lähtien kahdesti ja vuodesta 1898 kolmesti viikossa. Sen levikki oli 600 kappaletta vuonna 1900. Päätoimittajina työskentelivät Markus Lankinen (1890–1898) ja Pekka Komonen (1899–1901).
Åland (1868)
Åland oli vuoden 1868 alussa ilmestynyt ahvenanmaalainen sanomalehti.
Finströmin kirkkoherran Frans Peter von Knorringin perustama "Åland" oli Ahvenanmaan ensimmäinen sanomalehti. Turussa painettua lehteä ilmestyi vain viisi numeroa. Yhteydet Turun ja Ahvenanmaan välillä olivat talvisaikaan huonot ja maakunnan sivistyneistö liian pieni kannattamaan omaa sanomalehteä. Uusi "Åland"-lehti alkoi ilmestyä vasta vuonna 1891.
Savotar
Savotar (kesäkuusta 1918 lähtien Savon Jääkäri) oli Kuopiossa vuosina 1906–1921 ilmestynyt sanomalehti.
Kauppaneuvos Herman Saastamoisen perustama ja kustantama "Savotar" oli Kuopion vanhasuomalaisten äänenkannattaja. Kauppaneuvoksen kuoltua lehden tukijana jatkoi hänen poikansa A. H. Saastamoinen. "Savottarella" oli läheiset suhteet jääkäriliikkeeseen ja vuonna 1917 se oli voimakas itsenäisyyden kannattaja. Sisällissodan jälkeen lehti kannatti monarkiaa ja Itä-Karjalan valloituspolitiikkaa.
Sen jälkeen kun "Savo" oli syksyllä 1918 joutunut monarkistien haltuun, kokoomuspuolueella oli Kuopiossa kaksi äänenkannattajaa. "Savon Jääkäri" ei pystynyt kilpailemaan kaupungin valtalehden kanssa, ja Itä-Karjalan kysymyksen menetettyä ajankohtaisuutensa Saastamoinen lopetti lehtensä.
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi Kuopion Sanomalehti ja Kirjapaino Oy. Sen päätoimittajina työskentelivät Akseli Lipponen (1906–1907), Olli Nevalainen (1907–1910), B. W. Rauhamaa (1910–1911), Aarno Kemppainen (1911–1918), Emerik Olsoni (1918–1919) ja Aarne Rossander (1919–1921).
Savonlinna (1883–1901)
Savonlinna oli Savonlinnassa vuosina 1883–1901 ilmestynyt sanomalehti.
Lehden perustaja oli edellisen "Savonlinna"-lehden kirjapainon ostanut kaupunginvouti K. G. Ekman. Se oli linjaltaan suomenmielinen ja myöhemmin nuorsuomalainen. "Savonlinnan" Maria Ramstedt oli vuonna 1889 "Sammon" Ida Grönroosin ohella Suomen ensimmäinen naispuolinen päätoimittaja. Sortovuosina perustuslailliselle kannalle asettunut lehti arvosteli kärkevästi hallituksen toimia ja se lakkautettiin yhden varoituksen jälkeen ainiaaksi.
"Savonlinna" ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1894 lähtien kahdesti ja vuodesta 1899 kolmesti viikossa. Sen levikki oli enimmillään 1950 kappaletta vuonna 1899. Päätoimittajina työskentelivät Emil Collan (1883–1884), Aleksander Ramstedt (1885–1889), Maria Ramstedt (1889–1894), Juho Alhola (1894–1895), Juho Seppälä (Lappi-Seppälä, 1895–1898), A. B. Sarlin (1898–1900), Matti Pärnänen (1900) ja V. A. Marjanen (1900–1901).
Viimeinen elokuva
Viimeinen elokuva ("The Last Picture Show") on yhdysvaltalainen mustavalkoinen draamaelokuva vuodelta 1971 ja ohjaajansa Peter Bogdanovichin tunnetuimpia teoksia. Sen käsikirjoitus perustuu Larry McMurtryn vuonna 1966 ilmestyneeseen romaaniin "The Last Picture Show".
Elokuvan tarina sijoittuu texasilaiseen pikkukaupunkiin marraskuusta 1951 lokakuuhun 1952. Nuoret Sonny Crawford (Timothy Bottoms) ja Duane Jackson (Jeff Bridges) käyvät high schoolin viimeistä luokkaa. Duane seurustelee Jacy Farrow’n kanssa, joka on kaupungin rikkaimman perheen kuvankaunis tyttö (Cybill Shepherd esikoisroolissaan). Molemmat pojat toimivat kapteeneina koulunsa heikosti menestyvässä amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa, eikä asioita tee helpommaksi se, että Sonny aloittaa suhteen joukkueen valmentajan vaimon kanssa.
Pikkukaupunki on tekemässä kuolemaa, kun sen väestö muuttaa työn perässä isompiin naapurikaupunkeihin. Sonny ja Duane elävät samaan aikaan nuoruutensa loppua erilaisine seikkailuineen, edessään vastuun ottaminen itsestään. Ainoat jäljellä olevat huvitukset kaupungissa ovat heidän ystävänsä Sam the Lionin pyörittämät elokuvateatteri, biljardisali ja kahvila. Sitten tulee aika, että elokuvanäytännötkin joudutaan lopettamaan katsojien puutteessa.
Ben Johnson sai roolistaan parhaan miessivuosan ja Cloris Leachman parhaan naissivuosan Oscar-palkinnot. Lisäksi elokuva oli Oscar-ehdokas useassa sarjassa: paras elokuva, ohjaus, sovitettu käsikirjoitus, kuvaus, ja Jeff Bridges ja Ellen Burstyn olivat sivuosa-Oscarien ehdokkaina.
"Viimeinen elokuva" valittiin vuonna 1998 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vuonna 1990 Bogdanovich toi ensi-iltaan "Viimeisen elokuvan" jatko-osan "Texasville – unohduksen maa", joka myös perustui McMurtryn tekstiin, vuonna 1987 julkaistuun romaaniin "Texasville". "Viimeisen elokuvan" näyttelijöistä mukana ovat Jeff Bridges, Cybill Shepherd, Timothy Bottoms, Cloris Leachman, Eileen Brennan, Randy Quaid, Sharon Ullrick ja Barc Doyle.
Vuonna 1992 Bogdanovich teki elokuvasta ohjaajan leikkauksen, johon hän otti mukaan seitsemän minuuttia kohtauksia, jotka Columbia Pictures oli vuonna 1971 vaatinut poistamaan pitääkseen elokuvan alle kahden tunnin mittaisena.
Elokuvat esitetään viimeisinä Yle Teeman teemalauantain elokuvina 22. huhtikuuta 2017, ja "The Last Picture Show’sta" esitetään ohjaajan leikkaus.
Savonlinna (1876–1881)
Savonlinna oli Savonlinnassa vuosina 1876–1881 ilmestynyt sanomalehti.
Maltillisen suomenmielisen "Savonlinnan" toimittaja oli kansakoulunopettaja Aleksander Ramstedt, joka perusti kaupunkiin myös kirjapainon. Savonlinnan ja lähiympäristön lisäksi lehti levisi myös kauemmaksi Savoon ja Pohjois-Karjalaan. Kerran viikossa ilmestyneen "Savonlinnan" alkumenestys oli hyvä, mutta jatkossa lehden sisältö köyhtyi ja se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Lehden kirjapainon ostanut kaupunginvouti K. G. Ekman aloitti vuonna 1883 uuden "Savonlinna"-lehden.
Vilma Kinnunen
Vilma Irmeli Kinnunen (s. 1988 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Kinnunen on näytellyt televisiosarjoissa "Presidentin kanslia" ja "Villa Helena" sekä vuonna 1997 elokuvassa "Pekko ja unissakävelijä", jossa hän esitti Satu Silvon esittämää Pipsaa lapsena. Ennen aktiivisempaa näyttelijän uraansa Kinnunen on valmistunut Ravintolakoulu Perhosta.
Kinnunen esitti pääroolin Savoy-teatterissa elo–syyskuussa 2013 esitetyssä näytelmässä "Tumma ja hehkuva veri", joka perustui 1990-luvulla Yle TV2:lla esitettyyn televisiosarjaan. Kesällä 2014 hän näytteli Mustion linnan kesäteatterissa "Täydellinen tätini" -farssissa.
Kinnusen vanhemmat ovat näyttelijät Satu Silvo ja Heikki Kinnunen. Hänen veljensä Paavo ja velipuolensa Santeri ovat myös näyttelijöitä.
W. Turunen
Sulo Wieno Anders Turunen (25. kesäkuuta 1880 Tampere – 8. helmikuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen mekaanikko joka kirjoitti nimellä W. Turunen useita sähköalan oppikirjoja.
Turusen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Turunen ja Hilma Sofia Gabriella Jack. Vanhempien kuoltua hän muutti Tampereelle 1895. Turunen oli 1900-luvun alussa venäläisten viranomaisten järjestämiä asevelvollisuuskutsuntoja paossa Ruotsissa ja toimi Sundbybergissä Tukholman lähellä mekaanikkona Carl Richard Nybergin (1858–1939) omistamssa tehtaassa. Hän osallistui tällöin Nybergin kehittämän höyrykonetta voimanlähteenä käyttäneen "Flugan"-lentokoneen rakentamiseen.
Kansanedustaja Atte Pakkanen oli Turusen sisarenpoika.
Nimellä "W. Turunen":
Nishinomiya
Nishinomiya () on kaupunki Hyōgon prefektuurissa Kansain alueella Honshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin kaakkoisosassa Osakanlahden rannalla Kōben ja Osakan kaupunkien välimaastossa ja toimii niiden nukkumalähiönä. Idässä se rajoittuu Mukojokeen ja sen takana Amagasakin kaupunkiin, koillisessa Itamin ja Takarazukan kaupunkeihin, lännessä Kōbeen ja Ashiyaan. Nishinomiyan eteläosat ovat alavaa ja tiheään asuttua maata, pohjoisosissa kohoavat vuoret luonnonalueineen. Kaupungissa on 487 015 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 99,96 neliökilometriä. Nishinomiya on valittu yhdeksi Japanin ydinkaupungeista.
Nishinomiya tarkoittaa ”läntistä pyhäkköä”, ja Heian-kaudella nimi viittasi (Kiotosta katsottuna) Hirotan pyhäkköön. Nykyisen kaupungin juuret ovat sen viereen syntyneessä pyhäköneduskaupungissa. Myöhemmin Edo-kaudella paikkakunta kehittyi Kiotosta Länsi-Japaniin johtaneen tien varren postiasemana. Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä vuonna 1889 Nishinomiyasta tehtiin kauppala. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1925, minkä jälkeen se on kasvanut kuntaliitosten kautta huomattavasti aiempaa suuremmaksi.
Nishinomiyassa sijaitsevat Hanshin Tigers -pesäpallojoukkueen kotiareena Kōshienin stadion ja Kansei gakuin -yliopisto.
Toiset tytöt
Toiset tytöt (työnimeltään "Other Girls") on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut Esa Illin ohjaama suomalainen draamaelokuva. Elokuvan pääosissa näyttelevät Sara Soulié, Ida Vakkuri, Misa Lommi sekä Bahar Tokat.
Elokuva kertoo neljästä 18-vuotiasta tytöstä Jessicasta, Ainosta, Tarusta sekä Jennystä, jotka ovat aikuisuuden kynnyksellä, mutta kohtaavat elämässään isoja haasteita joiden kautta he menettävät viattomuutensa ja hetkittäin uskonsa tulevaisuuteen. "Toiset tytöt" perustuu neljän helsinkiläisen 18-vuotiaan tytön pitämiin videopäiväkirjoihin vuoden ajalta.
Vuoden 1998 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat
Vuoden 1998 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsintoihin osallistui 174 FIFA:n jäsenmaata, jotka kilpailivat 32 paikasta Ranskassa pelattuihin 1998 MM-kilpailuihin.
Afrikan maanosaliitolla CAF:lla oli MM-kisoissa viisi paikkaa. Osallistuvia maita oli 32. Afrikan maista MM-kisoihin selviytyivät:
Aasian maanosaliitolla AFC:llä oli MM-kisoissa kolme paikkaa, sekä yksi jaettu paikka Oseanian liiton kanssa. 36 Aasian maata osallistui karsintoihin. Aasian maista MM-kisoihin selviytyivät:
Aasian karsintojen neljäs Iran voitti liittojen välisessä karsintaottelussa Australian, ja selviytyi näin MM-kisoihin.
Pohjois- ja Väli-Amerikan maanosaliitolla CONCACAF:lla oli MM-kisoissa kolme paikkaa, joista kilpailu alueen 30 karsintoihin osallistuvaa maata. Alueen maista MM-kisoihin selviytyivät:
Euroopan maanosaliitolla UEFA:lla oli MM-kisoissa yhteensä 15 paikkaa. Yksi paikoista meni automaattisesti isäntämaa Ranskalle. Yhteensä 49:stä osallistuvasta Euroopan maista MM-kisoihin selviytyivät:
Etelä-Amerikan maanosaliitolla CONMEBOL:lla oli MM-kisoissa viisi paikkaa, karsintoihin osallistui yhdeksän maata. Yksi paikoista meni automaattisesti hallitsevalle maailmanmestarille Brasilialle. Etelä-Amerikasta MM-kisoihin selviytyivät:
Etelä-Amerikan karsintojen viides Uruguay voitti Australian, liittojen välisessä karsinnassa ja selviytyi MM-kisoihin.
Oseanian maanosaliitolla OFC:lla oli MM-kisoissa yksi jaettu paikka Aasian liiton kanssa. Alueen maista karsintoihin osallistui kymmenen maata. Oseanian karsinnat voitti Australia, joka hävisi liittojen välisessä karsinnassa Iranille, eikä Oseaniasta selviytynyt näin ollen yhtään maata MM-kilpailuihin.
Parhaat vuotemme
Parhaat vuotemme ("The Way We Were") on Sydney Pollackin ohjaama romanttinen draamaelokuva vuodelta 1973. Sen pääosia esittävät Barbra Streisand ja Robert Redford.
Osittain Arthur Laurentsin oman elämän tapahtumiin perustuva elokuva on osin takaumina esitetty tarina marxilaisen Katie Moroskyn (Streisand) ja konservatiivisen Hubbell Gardinerin (Redford) keskinäisestä suhteesta 1930-luvulta 1950-luvulle. Jo yliopistossa Katie kiinnittää huomionsa huolettomaan ja poikamaiseen Hubbeliin, joka on lahjakas kirjoittaja. Miestä puolestaan kiehtoo Katien tulenpalava vakaumus sosiaalisen oikeudenmukaisuuden puolesta.
Heidän yhteytensä katkeaa valmistumiseen, mutta he tapaavat uudelleen toisen maailmansodan lopulla, kun Katie työskentelee radioasemalla ja Hubbell yrittää sopeutua siviilielämään palveltuaan upseerina Yhdysvaltain merivoimissa Tyynellämerellä. He rakastuvat, mutta pian Katieta alkaa närästää miehensä ja tämän ystävien poliittinen välinpitämättömyys. Kun Hubbell yrittää saada työtä Hollywood-elokuvien käsikirjoittajana, Katien mielestä hän tuhlaisi siinä työssä lahjojaan, jotka riittäisivät vakavampaankin kirjoittamiseen. He kuitenkin muuttavat Los Angelesiin, jossa mies alkaa menestyä ja vaurastua. McCarthyismin nousun koittaessa Hubbel joutuu Hollywoodissa vaikeuksiin vaimonsa vasemmistolaisen toiminnan takia ja aloittaa suhteen vanhan opiskelijatoverinsa Carol Annin kanssa. Hubbel ja Katie päättävät erota, vaikka Katie on raskaana.
He tapaavat sattumalta vuosia myöhemmin New Yorkin Plaza-hotellin edessä, jossa Katie on jakamassa poliittisia lentolehtisiä. Hubbel osuu paikalle tuntemattoman kaunottaren seurassa ja kertoo kirjoittavansa suosittua tilannekomediaa televisiolle yhtenä nimettömän kirjoittajaryhmän jäsenenä. Uusiin naimisiin mennyt Katie pyytää pariskuntaa kanssaan drinkille, mutta Hubbel kieltäytyy.
Säveltäjä Marvin Hamlisch palkittiin kahdella Oscarilla elokuvan musiikista. Toisen niistä hän jakoi sanoittajien Alan ja Marilyn Bergmanin kanssa kansainväliseksi hitiksi nousseesta elokuvan tunnuslaulusta ”The Way We Were”, jonka esittää Barbra Streisand. "Parhaat vuotemme" oli lisäksi ehdolla parhaan lavastuksen, puvustuksen ja kuvauksen sarjoissa ja Streisand parhaan naispääosan kategoriassa. Streisand oli ehdolla myös Bafta- ja Golden Globe -palkintojen saajaksi. Tarinan isä Arthur Laurents oli ehdolla Writers Guild of America -palkinnon saajaksi parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Parhaat vuotemme" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
WZB
WZB () on saksalainen yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitos. Laitos tekee perustutkimusta, jonka painopiste on globalisoituvan maailman ajankohtaisissa yhteiskunnallisissa ongelmissa. WZB:ssä on noin 160 eri alojen tutkijaa.
WZB perustettiin vuonna 1969. Perustajina oli joukko saksalaisia parlamentaarikkoja kaikista puolueista. Tutkimuslaitoksen rahoittaa valtio ja Berliinin osavaltio.
WZB on ei-yliopistollinen tutkimuslaitos, joka kuuluu Leibniz-Gemeinschaftiin.
WZB:n rakennus sijaitsee Berliinissä, Potsdamer Platzin välittömässä läheisyydessä. Vanhassa rakennuksessa toimi vuoteen 1945 asti Reichsversicherungsamt. Vanha rakennus on kunnostettu ja sen yhteyteen on rakennettu postmoderni lisärakennuskompleksi. Kokonaisuuden suunnitteli brittiläinen arkkitehtiryhmä James Stirling, Michael Wilford & Associates.
Rocky Carroll
Roscoe Fulton "Rocky" Carroll (s.8. heinäkuuta 1963 Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat) on amerikkalainen näyttelijä, joka on parhaiten tunnettu rooleistaan TV-sarjoissa Chicagon lääkärit, sekä NCIS Rikostutkijat. Näiden lisäksi hän on näytellyt elokuvissa Syntynyt 4. heinäkuuta, Kaahari katkoviivalla, Purppuravyöhyke, Helvetillinen suunnitelma ja Naistenkaataja.
Caroll opiskeli aikanaan Cincinnatissa Luovan ja Esittävän taiteen oppilaitoksessa samaan aikaan Sarah Jessica Parkerin kanssa.
Caroll on ollut naimisissa Gabrielle Bullockin kanssa vuodesta 1996 ja heillä on yksi lapsi.
Mikko Poussa
Mikko Poussa (s. 2. elokuuta 1975) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.
Tampereen NMKY:n kasvatti Poussa pelasi Tampereen Pyrinnössä/Pyrbasketissa miesten SM-sarjaa vuosina 1995–1997 ja 1998–1999. Kauden 1996–1997 Poussa pelasi uransa parhaalla, 3,3 pisteen keskiarvolla. Hänen SM-sarjauransa kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti oli 37,1.
Tommi Virta
Tommi Virta (s. 3. huhtikuuta 1975) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.
Raholan Pyrkivän kasvatti Virta pelasi Pyrbasketissa miesten SM-sarjaa vuosina 1996–1999. Kauden 1997–1998 Virta pelasi uransa parhaalla, 1,3 pisteen, keskiarvolla.
Ernst Ludwig von Gerlach
Ernst Ludwig von Gerlach (7. maaliskuuta 1795 Berliini – 18. helmikuuta 1877 Berliini) oli merkittävä preussilainen konservatiivinen poliitikko. Hänen veljensä oli kenraali Leopold von Gerlach, jonka kanssa hän toimi yhteistyössä.
Leopold ja Ludwig von Gerlach olivat molemmat Napoleonin sotien veteraaneja ja jakoivat samat poliittiset käsitykset. Varsinaisen virkauransa Ludwig von Gerlach loi Preussin oikeuslaitoksessa. Vuodesta 1844 vuoteen 1874 hän toimi Magdeburgin vetoomustuomioistuimen ylituomarina. Hän myös avusti Friedrich Carl von Savignya 1840-luvulla suuren lakiuudistuksen suunnittelussa.
Gerlach muistetaan parhaiten siitä, että hän oli vuonna 1848 perustamassa "Neue preussische zeitung" -lehteä (tunnettiin paremmin nimellä "Kreuzzeitung"), joka toimi Preussin konservatiivisen puolueen äänitorvena. Hän myös levitti lehdessä omia näkemyksiään sekä vaikutti Preussin politiikkaan pääasiassa veljensä kautta. Gerlach oli vuodesta 1849 Preussin maapäivien alahuoneen jäsenenä ja kuului siellä jyrkimmän oikeiston johtajiin. 1860-luvulla hänestä tuli kansleri Otto von Bismarckin Saksan yhdistämiseen tähdänneen politiikan näkyvä vastustaja. 1870-luvun Kulturkampfin aikana Gerlach vastusti jyrkästi Bismarckin katolisen kirkon vastaista kirkkopolitiikkaa ja liittyi katoliseen Keskustapuolueeseen, vaikka olikin itse protestantti. Hänet erotettiin vuonna 1874 virastaan oikeuslaitoksessa hänen julkaistuaan hallitusta arvostelleen lentolehtisen. Gerlach vastusti myös Bismarckin pyrkimystä rakentaa Saksan keisarikunta Preussin hegemonisen aseman varaan. Gerlach valittiin edustajaksi Saksan valtiopäiville hieman ennen kuolemaansa vuonna 1877.
Ludwig ja Leopold von Gerlachin nuorempi veli Otto von Gerlach oli mainittava teologi.
Helsingin venäläinen matruusiyliopisto
Helsingin venäläinen matruusiyliopisto () oli Helsingissä syksystä 1917 kevääseen 1918 toiminut venäjänkielinen avoin yliopisto, joka tarjosi yleissivistäviä ja ammatillisia kursseja Venäjän Itämeren-laivaston matruuseille.
Ajatus matruusiyliopistosta syntyi keväällä 1917 perustetun Helsingin matruusiklubin piirissä. Matruuseille haluttiin tarjota koulutusta, joka auttaisi työelämässä laivastopalvelun jälkeen. Matruusiyliopiston avajaiset pidettiin 18. marraskuuta 1917 Aleksanterin teatterissa ja iltaluentoina järjestetty opetus alkoi 26. marraskuuta. Yliopiston kursseille pyrkivien oli suoritettava sisäänpääsykoe; luennoille kirjautuneita oli lopulta noin 600–800. Opettajia oli noin 50. Opetukseen ja yliopiston hallintoon osallistuivat muun muassa Helsingin yliopiston venäjän kielen professori Konstantin Arabažin ja Aleksanterin kimnaasin johtaja Vladimir Belevitš. Yliopiston kursseja pidettiin pääasiassa matruusiklubin käyttöön luovutetussa Apollon talossa Eteläesplanadi 10:ssä (nykyinen oikeusministeriö), mutta myös kuudessa muussa paikassa eri puolilla Helsinkiä, kuten Aleksanterin kimnaasin talossa Arkadiankadulla (nykyinen Eläinmuseo). Matruusiyliopiston opetustoiminta lopetettiin maaliskuussa 1918, kun Itämeren-laivaston joukkoja alettiin evakuoida Helsingistä, ja huhtikuun alussa koko yliopisto julistettiin lakkautetuksi. Noin 200 matruusia ehti sitä ennen suorittaa loppukokeen.
Hannu Tillonen
Hannu Tillonen on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.
Tillonen pelasi miesten SM-sarjaa Pispalan Tarmossa vuosina 1973–1975 ja Tampereen Pyrinnössä vuosina 1978–1980. Kauden 1978–1979 Tillonen pelasi uransa parhaalla, 2,5 pisteen, keskiarvolla. Viimeisellä pääsarjakaudellaan 1979–1980 Pyrintö ja Tillonen saavuttivat SM-hopeaa.
Leopold von Gerlach
Ludwig Friedrich Leopold von Gerlach (17. syyskuuta 1790 Berliini – 10. tammikuuta 1861 Potsdam) oli preussilainen kenraali ja yhdessä veljensä Ludwig von Gerlachin kanssa merkittävä konservatiivinen poliittinen vaikuttaja. Hän oli 1800-luvun puolivälissä Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:n lähimpiä neuvonantajia.
Gerlach osallistui nuorena Napoleonin sotiin ja konservatiivinen, romanttis-isänmaallinen henki tarttui häneen loppuiäksi. Hän kuului Preussin kruununprinssin, tulevan kuningas Fredrik Vilhelm IV:n ystäväpiiriin ja oli pietistinen harras uskovainen. Gerlach perusti poliittisen konservatisminsa Karl Ludwig von Hallerin ja F. J. Stahlin opetuksille. Gerlachin poliittinen vaikutusvalta alkoi kasvaa Fredrik Vilhelmin noustua vuonna 1840 valtaistuimelle. Suurimillaan hänen vaikutusvaltansa oli vallankumousvuotta 1848 seurannena vuosina, jolloin hänestä tuli kuninkaan merkittävä neuvonantaja ja vastavallankumouksellista politiikkaa kannattaneen hovin kamarillan johtava toimija. Kuningas nimitti hänet vuonna 1850 kenraaliadjutantikseen. Gerlach muun muassa suositteli Fredrik Vilhelmiä kieltäytymään Frankfurtin kansalliskokouksen hänelle tarjoamasta Saksan keisarin kruunusta ja pyrki vuonna 1850 saamaan aikaiseksi valtiosäännön muuttamisen konservatiivisempaan suuntaan. Krimin sodan aikana hän neuvoi kuningasta pitämään Preussin puolueettomana. Gerlach kuoli vuonna 1861 vain kahdeksan päivää kuningas Fredrik Vilhelmin jälkeen.
Timothy Bottoms
Timothy Bottoms (s. 30. elokuuta 1951 Santa Barbara, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten nuoruudenaikaisista pääosistaan elokuvissa "Sotilaspoika" (Dalton Trumbo 1971), "Viimeinen elokuva" (Peter Bogdanovich 1971) ja "Arvosanametsästys" (James Bridges 1973).
Bottoms syntyi kuvanveistäjä James Bottomsin poikana Kalifornian Santa Barbarassa. Hän on näyttelijöiden Joseph Bottoms (s. 1954) ja Sam Bottoms (1955–2008) isoveli.
Bottoms on 1990–2000-luvuilla tullut tunnetuksi presidentti George W. Bushin esittämisestä sekä parodisissa että vakavissa rooleissa.
Panthea
Panthea on vuonna 1917 ensi-iltansa saanut Allan Dwanin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka nimiroolissa on Norma Talmadge Panthea Romoffina.
Elokuvan tuotantoyhtiönä toimi Norma Talmadge Film Corporation ja levittäjäyhtiönä Lewis J. Selznick Enterprises. "Panthea" perustuu Monckton Hoffen samannimiseen Broadway-näytelmään "Panthea" (1913), jonka pohjalta Dwan ja Mildred Considine laativat elokuvaan käsikirjoituksen. Elokuva kuvattiin New Yorkin Bronxissa Selectin studioilla ja Manhattanilla Biographin studiolla. Elokuvan tuottivat Talmadge, Dwan ja Joseph Schenck. "Panthea" oli Talmadgen ja elokuvastudio Norma Talmadge Film Corporationin ensimmäinen tuottama elokuva.
"Panthea" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 6. tammikuuta vuonna 1917. Ilmestyessään elokuva oli valtava yleisö- ja arvostelumenestys Yhdysvalloissa että Euroopassa. Erityisesti Talmadge sai roolisuorituksestaan ylistävät arvostelut. "Panthea" julkaistiin uudelleen elokuvateattereissa 2. elokuuta vuonna 1920. "Panthea" esitettiin vuosikymmeniä myöhemmin vuoden 1958 Venetsian elokuvajuhlilla. Elokuvan nykyään oletetaan olevan kadonnut.
Moskovan konservatoriosta valmistunut Panthea Romoff (Norma Talmadge) on loistava nuori venäläinen pianisti, joka avioituu englantilaisen säveltäjä Gerard Mordaunt’n (Earle Foxe) kanssa. Gerald on menettämässä järkensä, koska hän epäonnistuu kirjoittamansa oopperansa tuottamisen. Nähdessään miehensä kärsimykset Panthea uhraa itsensä iäkkäälle paroni de Duisitorille (L. Rogers Lytton) sillä ehdolla, että ooppera tuotetaan. Pian oopperan menestyksen jälkeen Venäjän hallitus pidättää Panthean hänen oletetusta nihilismijuoniin sekaantumisesta, ja hänet karkotetaan Siperiaan. Kun Gerald saa tietää oopperansa menestyksen alkuperän ja sen hinnan, ensiksi hän nousee kapinaan, mutta myöhemmin ymmärtää Panthean toiminnalle motiivin ja seuraa häntä kylmään Siperiaan. Samaan aikaan Gerardin isä Sir Henry Mordaunt (William L. Abingdon) saa tietää heidän ahdingostaan ja käyttää poliittisia suhteitaan saadakseen armahduksen avioparille. Panthea ja Gerald saavat armahduksen, ja he aloittavat uuden elämän Englannissa.
Eero Pitkänen
Eero Pitkänen (s. 14. maaliskuuta 1984) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.
Kouvojen kasvatti Pitkänen pelasi miesten SM-sarjaa Pyrbasketissa/Tampereen Pyrinnössä vuosina 2004–2007. Kaudella 2005–2006 hän pelasi myös I-divisioonassa pelanneessa Korikobrissa. A-nuorten maaotteluita Pitkänen pelasi yhdeksän kappaletta 2,3 pisteen keskiarvolla.
Myöhemmin Pitkänen on toiminut koripallo- ja pesäpallovalmentajana.
Matti Pylkkänen
Matti Pylkkänen (s. 19. toukokuuta 1929) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.
Tampereen Pyrinnön kasvatti Pylkkänen pelasi miesten SM-sarjaa kasvattajaseurassaan vuosina 1952–1954. Vuonna 1956 hän pelasi Pyrinnössä yhden SM-sarjaottelun. Kauden 1952 Pylkkänen pelasi uransa parhaalla, 2,1 pisteen, keskiarvolla.
Harri Koivistoinen
Harri Koivistoinen on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.
Koivistoinen pelasi miesten SM-sarjaa Tampereen Pyrinnössä vuosina 1962–1965 ja 1967–1968 sekä Työväen Mailapojissa kaudella 1965–1966.
Fredrik August II (Saksin kuningas)
Fredrik August II (18. toukokuuta 1797 Dresden – 9. elokuuta 1854 Tiroli, Itävalta) oli Saksin kuningaskunnan kuningas vuosina 1836–1854.
Fredrik August II oli Saksin ensimmäisen kuninkaan, Fredrik August I:n veljenpoika. Hänen isänsä oli prinssi Maksimilian. Fredrik August opiskeli nuorena sota-, oikeus- ja luonnontieteitä. Vuosina 1830–1836 hän toimi toisen setänsä, kuningas Antonin kanssahallitsijana. Fredrik August II oli aluksi uudistusmielinen ja vuoden 1831 perustuslaki oli osin hänen käsialaansa. Hän pyrki esiintymään poliittisten uudistusten puolesta myös noustuaan valtaistuimelle 6. kesäkuuta 1836, mutta ei saanut sillä saralla aikaan paljoakaan.
Vuoden 1848 vallankumous muodostui vedenjakajaksi, joka käänsi Fredrik Augustin politiikan taantumukselliseksi. Hän suhtautui aluksi myönteissti Frankfurtin kansalliskouksen pyrkimykseen yhdistää Saksa, mutta ei hyväksynyt kansalliskouksen laatiman liberaalin Saksan perustuslain sisältöä. Hänen kieltäytymisensä vahvistamasta kyseistä perustuslakia Saksissa johti toukokuussa 1849 kuuluisaan Dresdenin kansannousuun, joka saatiin kukistettua vasta Preussin lähettämien apujoukkojen avulla. Frerik August oli Dresdenin kumousyrityksen jälkeisinä vuosina yhä enemmän syrjässä valtakuntansa hallitusasioista. Vuodesta 1849 Saksin politiikkaa ohjasi vanhoillinen pääministeri Friedrich Ferdinand von Beust. Beust oli Preussin vastustaja ja teki Saksista siksi Itävallan liittolaisen.
Fredrik August oli innokas harrastelijakasvitieteilijä ja kiersi kasvienkeruuretkillä eri puolilla Eurooppaa. Hän kuoli yhdellä tällaisella retkellä vuonna 1854 Tirolissa pudottuaan. Hän oli kuollessaan lapseton, joten uudeksi kuninkaaksi tuli hänen veljensä Juhana.
Jyrki Väänänen
Jyrki Väänänen (s. 14. tammikuuta 1949) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.
Kajaanin NMKY:n kasvatti Väänänen pelasi miesten SM-sarjaa Pispalan Tarmossa vuosina 1972–1977 ja Tampereen Pyrinnössä kaudella 1982–1983. Kaudella 1976–1977 Väänänen oli SM-sarjan koko kauden kolmanneksi paras pisteidentekijä 24,89 pisteen keskiarvolla.
Pawan Kalyan
Pawan Kalyan (s. 2. syyskuuta 1971 Bapatla, Andhra Pradesh, Intia), on intialainen näyttelijä, elokuvaohjaaja, elokuvakäsikirjoittaja, koreografi, laulaja ja poliitikko. Hänet tunnetaan erityisesti rooleistaan telugunkielisissä elokuvissa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli vuonna 1996 ilmestynyt "Akkada Ammayi Ikkada Abbayi". Kalyanin perheeseen kuuluu muitakin tunnettuja näyttelijöitä, kuten Chiranjeevi, Ram Charan ja Nagendra Babu.
Vuoden 2001 elokuvan "Kushi" saaman menestyksen vuoksi Kalyan nousi telugunkielisen elokuvateollisuuden tyyli-ikoniksi ja siitä lähtien häneen ollaan viitattu myös termillä ”Power Star”.
Vuonna 2012 ilmestynyt Pawan Kalyanin elokuva "Gabbar Singh" oli erittäin suosittu ja teki teluguelokuvien kaikkien aikojen parhaan tuoton. Kalyan palkittiin roolistaan muun muassa vuoden parhaan telugunkielisen näyttelijän Filmfare Awards South -palkinnolla. Elokuvalle on tekeillä myös jatko-osa, "Gabbar Singh 2".
Vuonna 2014 Pawan Kalyan perusti Jana Sena -nimisen poliittisen puolueen. Poliittisten näkemystensä vuoksi Kalyan ei ole puheväleissä kongressipuolueeseen kuuluvan näyttelijä- ja poliitikkoveljensä Chiranjeevin kanssa. Hänen muista perheenjäsenistään ainakin Ram Charan ja Nagendra Babu ovat ilmoittaneet kannattavansa Chiranjeevia.
Rajut kuviot
Rajut kuviot ("Five Easy Pieces") on Bob Rafelsonin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1970. Sen pääosaa esittää Jack Nicholson, ja muissa rooleissa nähdään Karen Black, Susan Anspach, Ralph Waite ja Sally Struthers. Käsikirjoituksen teki Rafelson yhdessä Adrien Joycen kanssa.
Lähteet:
Elokuva kertoo levottomasta ja helposti ärsyyntyvästä öljynporaustyöntekijästä Bobby Dupeasta, joka on jättänyt taakseen sivistyskotinsa ja tulevaisuutensa lahjakkaana konserttipianistina muttei ilmeisesti ole kertonut taustastaan nykyisille työtovereilleen.
Kun hänen tarjoilijavaimonsa Rayette tulee raskaaksi ja paras ystävä Elton pidätetään huoltoaseman ryöstöstä, Bobby ottaa yllättäen lopputilin ja lähtee tapaamaan konserttipianistina työskentelevää sisartaan Partitaa Los Angelesiin. Sisko kertoo heidän isänsä olevan tekemässä kuolemaa ja kehottaa Bobbya tulemaan tapaamaan isää vuosien jälkeen heidän lapsuudenkotiinsa Washingtonin osavaltiossa.
Bobby ottaa vastahakoisesti matkalle mukaansa Rayetten, koska tämä on uhannut tappaa itsensä jos Bobby jättää hänet. Ajomatkalla pohjoiseen he ottavat kyytiin kaksi naista, jotka ovat matkalla Alaskaan. Kuuluisassa kohtauksessa seurue lentää ulos tienvarsiravintolasta jouduttuaan riitaan joustamattoman tarjoilijan kanssa erikoistilauksistaan.
Perillä Bobby jättää vaimonsa motellihuoneeseen ja jatkaa matkaansa Pugetinsalmen saaressa sijaitsevaan perheensä kotiin. Siellä hän löytää Partitan leikkaamassa isänsä hiuksia, mutta isä ei vaikuta tunnistavan poikaansa. Illallisella hän tapaa viulistiveljensä ja tämän pianistimorsiamen Catherinen. Bobby ja Catherine ihastuvat ja harrastavat seksiä.
Rayette kyllästyy yksinäiseen motelliin ja ilmestyy Dupean perheen taloon ennalta ilmoittamatta. Luokkaerot kärjistyvät kun perheen nokkava tuttava Samia pilkkaa Rayettea, mistä Bobby suuttuu. Bobby yrittää saada Catherinea lähtemään matkaansa, mutta tämä ei suostu. Bobby ja Rayette lähtevät pois talosta yhdessä, mutta heidän pysähtyessään huoltamolla Rayette menee kahvilaan ja Bobby liftaa yllättäen pohjoiseen menevän rekan kyytiin ja jättää Rayetten ja autonsa huoltamolle.
Jack Nicholson oli roolityöstään Oscar-ehdokkaana. Elokuva vauhditti Nicholsonin uraa hänen Easy Riderissa tekemänsä roolin jatkona ja oli alku Nicholsonin ja Rafelsonin neljän elokuvan mittaiselle yhteistyölle. Karen Black oli ehdolla parhaan naissivuosan sarjassa ja sai roolityöstään Golden Globe -palkinnon.
"Rajut kuviot" oli Oscar-ehdokkaana myös parhaan elokuvan ja parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen sarjoissa sekä neljässä Golden Globe -palkintokategoriassa.
"VideoHound’s Golden Movie Retriever" antaa "Rajuille kuvioille" täydet neljä tähteä ja kehuu etenkin päänäyttelijöiden suorituksia. Myös Roger Ebert antoi elokuvalle täydet neljä tähteä.
James Gunn (ohjaaja)
James Gunn (s. 5. elokuuta 1970) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, jonka ohjauksia ovat "Slither" (2006), "Super" (2010), "Guardians of the Galaxy" (2014) ja "Guardians of the Galaxy Vol. 2" (2017).
Gunnin ura alkoi 1990-luvulla b-elokuviin erikoistuneessa Troma Entertainment -yrityksessä, jolle hän laati käsikirjoituksen elokuvaan "Tromeo and Juliet" (1996). Käsikirjoitus vuoden 2002 "Scooby-Doo"-elokuvaan nosti hänen tunnettuuttaan, ja vuonna 2004 ilmestyi kaksikin hänen käsikirjoittamaansa hittielokuvaa, "Scooby-Doon" jatko-osa "" ja zombielokuva "Kuolleiden aamunkoitto", uudelleenfilmatisointi George A. Romeron kauhuklassikosta.
Gunnin esikoisohjaus oli hänen itse käsikirjoittamansa kauhukomedia "Slither" (2006), joka sai kriitikoilta suopean vastaanoton mutta tuotti teatterilevityksessä reilusti alle budjettinsa verran lipputuloja. Käsikirjoittajien lakon aikana 2007–2008 Gunn teki muun muassa Spike TV:lle internetiin sarjan "James Gunn’s PG Porn" ja toimi tuomarina VH-1:n tositelevisiokilpailussa "Scream Queens".
Vuonna 2010 sai ensi-iltansa Gunnin toinen täyspitkä ohjaustyö "Super", mustan humoristinen tulkinta supersankareista.
Elo-syyskuussa 2012 Marvel Studios palkkasi Gunnin käsikirjoittamaan ja ohjaamaan Marvelin sarjakuviin perustuvan avaruusseikkailun "Guardians of the Galaxy" (2014). Se sai hyvän vastaanoton sekä yleisöltä että kriitikoilta ja nousi yhdeksi vuoden 2014 eniten tuottaneista elokuvista.
Jo ennen "Guardians of the Galaxyn" elokuista ensi-iltaa Marvel paljasti San Diegon Comic-Conissa Gunnin käsikirjoittavan ja ohjaavan elokuvan jatko-osan "Guardians of the Galaxy Vol. 2." Se sai ensi-iltansa huhti-toukokuussa 2017 ja oli taloudellisesti ensimmäistä osaa tuottoisampi. Gunnin oli tarkoitus tehdä sarjaan myös kolmas elokuva, mutta hänet erotettiin 20. heinäkuuta 2018 eräiden hänen vanhojen Twitter-viestiensä saatua jälleen huomiota; viesteissä Gunn oli vitsaillut esimerkiksi seksuaalisesta väkivallasta ja holokaustista.
Vuonna 2016 Toronton elokuvajuhlilla ensiesitettiin Greg McLeanin ohjaama kauhuelokuva "The Belko Experiment," jonka Gunn on käsikirjoittanut ja jonka toisena tuottajana hän toimi. Teattereihin elokuva tuli Yhdysvalloissa maaliskuussa 2017.
Gunn ja näyttelijä Jenna Fischer erosivat kuuden avioliittovuoden jälkeen vuonna 2007.
Russenorsk
Russenorsk oli pidginkieli jota puhuttiin Pohjois-Norjassa ja Kuolan niemimaalla 1700-luvulla ja 1800-luvulla. Sen loivat venäläiset kauppamiehet ja norjalaiset kalastajat keskinäiseen kommunikoimiseen. Ja kieli oli venäjän ja norjan kielien sekoitus. Venäjällä tapahtuneet vallankumoukset kuitenkin lopulta lopettivat norjalaisten ja venäläisten väliset yhteydet, näin myös russenorsk kuihtui lopulta pois.
Juhana (Saksi)
Juhana (; 12. joulukuuta 1801 Dresden – 29. lokakuuta 1873 Pillnitz, lähellä Dresdeniä) oli Saksin kuningaskunnan kuningas vuosina 1854–1873.
Juhanan vanhemmat olivat prinssi Maksimilian ja Parman prinsessa Karoliina. Hän oli vuodesta 1821 Saksin finanssikollegion jäsen ja vuosina 1830–1831 sen puheenjohtaja sekä sen jälkeen valtioneuvoston puheenjohtaja. Hän toimi keskeisenä henkilönä komiteassa, joka laati Saksin vuoden 1831 perustuslain. Perustuslain säätämisen jälkeen Juhana osallistui Saksin maapäivien ylähuoneessa aktiivisesti lainsäädäntötyöhön. Vuoden 1848 vallankumousliikehdintä pakotti hänet muutamaksi vuodeksi syrjään politiikasta.
Juhanasta tuli kuningas veljensä Fredrik August II:n kuoltua lapsettomana 9. elokuuta 1854. Hallitsijana Juhana pyrki kehittämään lakeja, oikeuslaitosta, rautateitä ja elinkeinoelämää sekä suosimaan tieteitä. Johtavan ministerinsä Friedrich Ferdinand von Beustin suosituksesta Juhana pyrki ulkopolitiikassaan vastustamaan Preussin vahvistumista ja vuoden 1866 sodassa hän liittyi Itävallan puolelle Preussia vastaan. Itävallan kärsittyä kuitenkin tappion Juhana erotti Beustin ja siirtyi tukemaan Preussin kansleri Otto von Bismarckin johdolla perustettua Pohjois-Saksan liittoa. Vuosien 1870–1871 sodassa Saksi tuki Preussia Ranskaa vastaan. Tämän sodan jälkeen Saksista tuli osa Saksan keisarikuntaa.
Juhana oli kiinnostunut taiteista ja klassisilla kielillä julkaistusta kirjallisuudesta. Hän osasi myös italiaa ja julkaisi vuosina 1839–1849 kommentoidun saksannoksen Danten "Jumalaisesta näytelmästä" nimimerkillä Philalethes.
Juhanan puoliso oli Baijerin prinsessa Amalia Augusta, kuningas Maksimilian I Joosefin tytär. Heillä yhdeksän lasta, joista pojat Albert ja Yrjö kohosivat molemmat Saksin kuninkaiksi.
Kyberpsykologia
Kyberpsykologia on kehittyvä ala, joka kattaa kaikki psykologiset ilmiöt, jotka liittyvät tai aiheutuvat kehittyvästä teknologiasta. Kyber ilmaisu tule sanasta kybernetiikka, joka on järjestelmien säätö- ja viestintätapahtumia tutkiva tiede; psykologia on taas mielen ja käytöksen tutkimusta.
Mertlahden neljännes
Mertlahden neljännes oli Kymenlaaksossa sijainnut hallintopitäjän osa eli neljänneskunta. Se siirrettiin Pyhtään hallintopitäjästä Pernajan hallintopitäjään 1555, takaisin Pyhtääseen 1560 ja sieltä uudelleen Pernajaan 1578. Mertlahden neljänneksen aluetta vastasi vuonna 1939 käytössä olleen kuntajaon mukaan Pernajan kylät Antby, Tavastby, Skinnarby, Räfsby, Påfvalsby, Köpsbacka, Kuggom, Haddom, Gislom ja Fanstnäs sekä Liljendalin kylät Andersby ja Hommansby.
Pälkäneen neljännes
Pälkäneen neljännes oli Satakunnassa sijainnut hallintopitäjän osa eli neljänneskunta. Se eriytyi Kangasalan hallintopitäjästä vuonna 1778. Pälkäneen neljänneksen aluetta vastasi vuonna 1939 käytössä olleen kuntajaon mukaan Pälkäneen kunnan kylät Epaila, Harkala, Huntila, Kaitumo, Kollola, Kinnarla, Mälkilä, Mällinoja, Pohjalahti ja Ruokola.
Köyliön neljännes
Köyliön neljännes oli keskiajalla ja uudella ajalla Satakunnassa sijainnut hallintopitäjän osa eli neljänneskunta. Sen aluetta vastasi vuonna 1939 käytössä olleen kuntajaon mukaan Köyliön ja Säkylän kunnat sekä Yläneen kunnan kylät Yläne ja Heinjoki. Köyliön neljännes liitettiin Euran hallintopitäjään 1663–1664.
Phil Lord ja Christopher Miller
Phil Lord ja Christopher ”Chris” Miller ovat yhdysvaltalainen kaksikko, joka on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut yhdessä sekä elokuvia että televisiotuotantoja. Heidän elokuviaan ovat "Poutapilviä ja lihapullakuuroja", "21 Jump Street", "Lego Elokuva" ja "22 Jump Street".
Lord on kotoisin Miamista, Miller puolestaan Seattlen seudulta. He kohtasivat 1990-luvun puolivälissä Dartmouth Collegessa ja ystävystyivät oman kertomansa mukaan Millerin sytytettyä vahingossa Lordin tyttöystävän hiukset palamaan. Collegessa he kävivät animaatiokurssin, innostuivat alasta ja alkoivat tehdä animaatioita toisiaan avustaen. Valmistuttuaan vuonna 1997 Miller haki töihin Disneyn televisio-osastolle ja lähetti ennakkoon näytteeksi joitakin töitään, joita hän oli työstänyt Lordin kanssa. Disneyllä heidät tulkittiin tiimiksi ja molemmat kutsuttiin haastatteluun. Siten he päätyivät sattuman kautta työpariksi.
Disneyllä Lord ja Miller siirtyivät pian lauantaiaamun piirrettyjen parista Touchstone Televisionille, jonka leivissä he käsikirjoittivat esimerkiksi tilannekomediasarjoja "Zoe" ja "Go Fish". Noina vuosina he kehittivät MTV:lle lyhyeksi jääneen animaatiosarjan "Clone High", jossa he myös ääninäyttelivät itse.
Kaksikon debyytti elokuvakäsikirjoittajina ja -ohjaajina oli vuonna 2009 ensi-iltansa saanut Sony Picturesin animaatio "Poutapilviä ja lihapullakuuroja", joka perustuu lastenkirjaan vuodelta 1978. Sen jälkeen heidät valittiin ohjaamaan 1980-luvun samannimiseen televisiosarjaan perustuva komediaelokuva "21 Jump Street" (2012), vaikka heillä oli ohjaajina kokemusta vasta animaatioista. Elokuva oli kuitenkin taloudellinen menestys ja sai myönteisen vastaanoton kriitikoilta.
Seuraavana elokuvanaan Lord ja Miller käsikirjoittivat ja ohjasivat Lego-tuotteisiin perustuvan animaation "Lego Elokuva" (2014). Sekin oli menestys, joka synnytti useita jatkoprojekteja. Samaan aikaan Lord ja Miller ohjasivat myös "21 Jump Streetin" jatko-osan "22 Jump Street" (2014). "Poutapilvien ja lihapullakuurojen" jatko-osassa "Poutapilviä ja lihapullakuuroja 2" (2013) he olivat jättäytyneet tuottajien rooliin.
Huhtikuussa 2015 Lord ja Miller palkattiin laatimaan käsikirjoitusluonnosta sekä Worlds of DC:n supersankarielokuvalle Barry Allenista / Salamasta että Hämähäkkimiehestä kertovaan Sonyn animaatioelokuvaan "". Heinäkuussa heidät valittiin ohjaajiksi Han Solon nuoruudesta kertovaan "Tähtien sota" -elokuvaan "Solo: A Star Wars Story", jonka käsikirjoituksen laativat Lawrence ja Jon Kasdan. Elokuvan kuvaukset alkoivat 30. tammikuuta 2017, mutta kesäkuussa Lord ja Miller erotettiin ohjauspestistään; syyksi ilmoitettiin luovat erimielisyydet. Heidät kuitenkin kreditoitiin elokuvan vastaavien tuottajien joukossa.
Julius Jaenzon
Joel "Julius" Jaenzon (8. heinäkuuta 1885 Göteborg – 17. helmikuuta 1961 Tukholma) oli ruotsalainen elokuvaaja ja elokuvaohjaaja, joka tunnetaan erityisesti yhteistyöstään Victor Sjöströmin ja Mauritz Stillerin kanssa muun muassa Selma Lagerlöfin teksteihin perustuvissa elokuvissa.
Jaenzon kouluttautui muotokuvaajaksi, mutta toimi vuodesta 1905 alkaen elokuvaajana. Hän kuvasi Norjan ensimmäisen näytelmäelokuvan "Fiskerlivets farer" ja työskenteli sitten jonkin aikaa Yhdysvalloissa. Vuonna 1910 hänet nimitettiin Svenska Bion kuvaajaksi ja laboratoriopäälliköksi.
Jaenzonista tuli ruotsalaisen elokuvan ensimmäinen merkittävä kuvaaja, joka vastasi yli sadan elokuvan kuvauksesta. Myös hänen veljensä Henrik Jaenzon toimi elokuvaajana.
Julius Jaenzon käytti joskus nimimerkkiä "J. Julius".
Oktametyylisyklotetrasiloksaani
Oktametyylisyklotetrasiloksaani eli D4 (CHOSi) on rengasrakenteinen siloksaaneihin kuuluva orgaaninen piiyhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiassa polymeerien valmistukseen.
Huoneenlämpötilassa oktametyylisyklotetrasiloksaani on väritöntä öljymäistä nestettä. Se ei liukene veteen, mutta liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten tetrakloorimetaaniin. Oktametyylisyklotetrasiloksaani on suhteellisen helposti haihtuva yhdiste.
Oktametyylisyklotetrasiloksaania valmistetaan hydrolysoimalla diklooridimetyylisilaania happamalla vesiliuoksella tai metanolyysillä. Happona reaktiossa käytetään tyypillisesti suolahappoa. Reaktiossa muodostuu suoraketjuisten siloksaanioligomeerien lisäksi syklisiä oligomeerejä, joista suurin osa on oktametyylisyklotetrasiloksaania ja dekametyylisyklopentasiloksaania. Sykilisiä oligomeerejä muodostuu erityisesti käytettäessä pitkiä reaktioaikoja. Suoraketjuiset oligomeerit voidaan kräkätä oktametyylisyklitetrametyyliksi ja muiksi syklisiksi siloksaaneiksi kaliumhydroksidin tai jonkin muun alkalimetallihydroksidin avulla. Nämä hydroksidit katalysoivat piin ja hapen välisten sidosten katkeamista ja uudelleenmuodostumista. Reaktio on tasapainoreaktio ja tasapainoa voidaan siirtää tuotteiden puolelle tislaamalla oktametyylisyklotetrasiloksaania pois reaktorista.
Tärkein oktametyylisyklotetrasiloksaanin käyttökohde on lineaaristen silikonipolymeerien valmistus renkaanavautumispolymeroinnilla. Tätä reaktiota katalysoivat niin vahvat hapot kuin emäksetkin ja yleisesti käytettyjä ovat alkalimetallihydroksidit kuten kaliumhydroksidi. Reaktiossa muodostuu suurimolekyylimassaisten liseaaristen polymeerien lisäksi molekyylimassaltaan pieniä syklisiä oligomeerejä. Muita oktametyylisyklitetrasiloksaanin käyttökohteita ovat käyttöpuhdistus ja kiillotusaineena, kosmetiikassa kosteuttavana aineena ja lasista valmistettujen kromatografiakolonnien kemiallinen inaktivointi ennen käyttöä.