hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pierrette Lepage
Pierrette Marie Ethel Claudette Lepage (s. 25. toukokuuta 1939 Montreal, Kanada) on kanadalainen pianisti ja musiikkipedagogi. Hän sai musiikin kandidaatin arvon Lavalin yliopistosta vuonna 1952, taiteilijadiplominsa Toronton yliopistosta 1959 ja taiteiden kandidaatin arvon Toronton yliopistosta 1960. Hän opiskeli myös Pariisissa. Hänen opettajiaan olivat Constantin Klimoff, Alberto Guerrero ja Lazare Lévy.
Lepage on esiintynyt Toronton ja en kanssa. Vuonna 1970 hän muodosti aviomiehensä Bruce Matherin kanssa nykymusiikkiin erikoistuneen duon, joka on esiintynyt Kanadassa, Ranskassa, Argentiinassa, Brasiliassa, Meksikossa, Belgiassa ja Yhdysvalloissa. Lepage on opettanut Toronton ja McGillin yliopistoissa.
Bruce Pennycook
Bruce Pennycook (s. 5. lokakuuta 1949 Toronto, Kanada) on kanadalainen säveltäjä, saksofonisti ja musiikkipedagogi. Hän on osoittanut kiinnostusta akustisten soitinten live-elektroniikkaan yhdistämistä kohtaan, mikä on näkynyt muiden muassa teoksissa "Praescio I", (1987), "Praescio II" (1988) ja "Praescio III" (1988). Muiden teosten joukossa ovat olleet "If Carillons Grew Wings" nauhalle (1975) sekä "Speeches for Dr. Frankenstein" (1981) sopraanolle ja tietokoneen generoimalle nauhalle. Vuonna 1987 Kingstonin sinfoniaorkesteri kantaesitti tilausteoksen "In Your Medium" (1986) sopraano Carol-Lynn Reifelin kanssa.
Pennycook aloitti musiikilliset opintonsa klarinetti- ja saksofonitunteja ottamalla. Sittemmin hän opiskeli sävellystä Toronton yliopistossa Gustav Ciamagan, Lothar Kleinin ja John Weinzweigin johdolla. Vuonna 1973 hän voitti CAPAC:n myöntämän Sir Ernest MacMillan -palkinnon/stipendin. Toronton yliopistosta Pennycook sai musiikin kandidaatin arvon sävellyksessä (1973) sekä musiikin maisterin arvon sävellyksessä ja musiikin teoriassa (1974). Sittemmin Pennycook opiskeli musiikkitiedettä Stanfordin yliopistossa, Kaliforniassa, John Chowningin ja Leland Smithin johdolla. Stanfordista hän sai musiikkitaiteiden tohtorin arvon vuonna 1978. Vuosina 1978–1987 hän opetti Queenin yliopistossa, jossa hän perusti musiikin ja teknologian tutkimuskeskuksen. Vuonna 1987 hän liittyi McGillin yliopiston musiikin tiedekunnan henkilökuntaan opettamaan tietokonemusiikkia ja elektroakustisten tekniikoiden soveltamista live-esityksissä.
Saksofonistina Pennycook on esiintynyt Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Alankomaissa. Hän on julkaissut tietokonemusiikkiin liittyviä artikkeleita alaan erikoistuneissa lehdissä.
Aimaqit
Aimaqit tai čahar aimaqit ovat nykyisin persiaa puhuva etninen ryhmä Afganistanissa. He asuvat pääasiassa Afganistanin luoteisosassa ja muodostavat noin viisi prosenttia koko maan väestöstä. Uskonnoltaan aimaqit ovat sunnalaisia muslimeja, ja he ovat paimentolaisia tai puolipaimentolaisia.
Aimaqien taustasta kertovat historialliset lähteet ovat usein sekavia ja ristiriitaisia. Aimaqit puhuvat nykyisin persiaa mutta ovat aiemmin ehkä puhuneet jotain muuta kieltä. Vuonna 1836 joiltakin tuolloin brittien alaisuudessa työskennelleiltä rajakiviä pystyttämässä olleilta aimaqeilta kirjattiin ylös sanastoa, jonka on tulkittu juontuvan mongolista. Samaan tapaan mongolitaustaista sanastoa on esimerkiksi hazaroilla. Nimi aimaq itsessään viittaa mongolin kielessä heimoon ja čahar aimaqit viittaa puolestaan neljään heimoon, joista aimaqien joskus katsotaan muodostuvan. Sanasto voi kertoa aimaqien mongolitaustasta, tai vaihtoehtoisesti he ovat olleet alun perin turkkilainen kansa, joka on omaksunut mongoliaineksia kieleensä.
Aimaqit tulivat tunnetuiksi sotureina ja 1880-luvulla. Heratin emiiri käytti aimaqeja turvaamaan alueensa pohjoisosia turkmeeneja ja venäläisiä vastaan. Myöhemmin he liittoutuivat venäläisten kanssa ja kärsivät afgaaniemiiri 'Abd al-Rahman Khanin kostotoimista. Aimaqit sotivat afgaanihallintoa vastaan myös vuonna 1929, kun tadžikkitaustainen kapinapäällikkö Habib Allah Kalakani valtasi maan pääkaupungin. Edellisen kerran tavoin aimaqit kärsivät kostotoimista, kun afgaanit pääsivät takaisin Kabulin valtaistuimelle. Aimaqit ovat asettuneet afgaaneja vastaan suhtautuen myötämielisemmin esimerkiksi Pohjoisen liittoon kuin paštujen eli afgaanien hallitsemaan Talibaniin.
Aimaqit ovat uskonnoltaan sunnalaisia muslimeja. Sunnalaisuus on yksi merkittävä ero verrattuna hazaroihin, jotka harjoittavat pääasiassa šiialaisuutta. Elinkeinonaan aimaqit harjoittavat paimentolaisuutta tai puolipaimentolaisuutta. Aimaqien kasvattamiin kotieläimiin kuuluvat karja, lampaat ja vuohet. Karjaa paimennetaan hevosten selästä ja aimaqien perinteiset teltta-asumukset muistuttavat jurttia. Teltat tehdään villahuovasta, ja niiden pystyttäminen ja purkaminen on nopeaa. Nykyisin osa aimaqeista on myös muuttanut lähialueen suurempiin kaupunkeihin, kuten Heratiin tai Chaghcharaniin.
Gustav Ciamaga
Gustav Ciamaga (10. huhtikuuta 1930 London, Ontario, Kanada – 11. kesäkuuta 2011 Toronto, Ontario, Kanada) oli kanadalainen säveltäjä. Vaikka hänen tuotantoonsa kuuluu lukuisia muitakin kuin elektronisen musiikin teoksia, sisältyy useimpiin hänen 1960-luvun loppupuolen ja 1970-luvun teoksiinsa nauha. Hän myös kehitti yhteistyössä Hugh Le Cainen kanssa uusia laitteita elektronista musiikkia varten. Hänen teostensa joukossa ovat "Curtain Raiser" (sävelletty Louis Applebaumin kanssa, 1969) ja "Solipsism While Dying" (Lyric Arts Trion kantaesittämä, 1973). Hän myös teki vuonna 1969 tietokonesovituksen Brandenburgilaisesta konsertosta nro 1 (Johann Sebastian Bach). Ciamagan teoksia on esitetty Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Euroopassa.
Ciamaga opiskeli vuosina 1951–1954 Länsi-Ontarion yliopistossa ja suoritti samanaikaisesti yksityisiä opintoja Gordon Delamontin johdolla. Vuosina 1954–1956 Ciamaga opiskeli Toronton yliopistossa sävellystä John Weinzweigin ja John Beckwithin johdolla; hän suoritti sävellys- ja musiikkitiedeopintoja myös Brandeisin yliopistossa Massachusettsissa, jossa hänen sävellysopettajinaan olivat Arthur Berger, Harold Shapero ja Irving Fine. Hän jatkoi opintojaan Massachusettsissa vuoteen 1963 saakka.
Ciamaga liittyi Toronton yliopiston musiikkitiedekunnan palvelukseen vuonna 1963, ja hänestä tuli elektronisen musiikin studion johtaja vuonna 1965. Vuodesta 1968 hän johti musiikin teorian ja sävellyksen jaosta. Hän työskenteli myös monissa eurooppalaisissa elektronisen musiikin studioissa ja toimi The Royal Conservatory of Musicin (Toronto) musiikkitiedekunnan dekaanina vuosina 1977–1984 sekä siirtymävaiheen rehtorina 1983–1984.
Porin portti
Porin portti on vuonna 1993 paljastettu tanskalaisen kuvataiteilijan Per Kirkebyn veistos, joka sijaitsee Porin Eteläpuistossa. Se on ensimmäisiä ulkomaisen taiteilijan tekemiä julkisia veistoksia Suomessa. Vuonna 2018 kuollut Kirkeby oli Pohjoismaiden merkittävimpiä kuvataiteilijoita ja häntä on kutsuttu myös yhdeksi maailmansotien jälkeisen Euroopan tärkeimmistä taiteilijoista.
Tiilestä muurattu neljä metriä korkea veistos muistuttaa neljään suntaan avautuvaa porttia, jonka läpi pystyy myös kulkemaan. Se sijaitsee Eteläpuiston pohjoispäässä Porin keskustaa halkovien puistoakselien risteyksen tuntumassa. Etelä- ja Pohjoispuiston muodostaman puistokadun päissä ovat Emil Cedercreutzin veistokset "Äestäjä" ja "Satakunnan karhu", joiden muodostamaa kokonaisuutta puiston keskilinjalle sijotettu Kirkebyn monumentti täydentää. Veistos niveltyy osaksi lääninarkkitehti G. Th. Chiewitzin vuonna 1852 suunnittelemaa Porin keskustan ruutuasemakaavaa. Teoksen punaruskeat tiilet luovat myös mielleyhtymän Kokemäenjoen pohjoisrannan vanhoihin teollisuusrakennuksiin sekä uusgoottilaiseen Keski-Porin kirkkoon.
Ajatus Porin keskustaan toteutettavasta tiiliveistoksesta syntyi keväällä 1991, jolloin Porin taidemuseossa oli esillä neljässä Pohjoismaassa kiertänyt retrospektiivinen Per Kirkebyn näyttely. Kirkeby tutustui kaupunkiympäristöön ja valitsi itse veistoksen sijoituspaikan. Suunnitelma julkistettiin toukokuussa 1991, ja rakennustyöt aloitettiin monien vaiheiden jälkeen elokuussa 1993. Porin kaupungin lisäksi sen kustannuksiin osallistuivat Satakunnan Kirjateollisuus Oy ja Ylivieskan Tiili Oy, jonka valmistamista tiilistä veistos muurattiin. Varsinaisen muuraustyön tekivät Risto Jokisuo ja Arvi Linnainsaari. Tiiliveistos paljastettiin 29. marraskuuta 1993, jolloin se myös nimettiin epävirallisesti ”Porin portiksi”.
Porin portissa on sekä arkitehtonisia että veistoksellisia elementtejä. Se jatkaa Kirkebyn aikaisemmin toteuttamaa avoimien rakenteiden sarjaa, johon liittyviä tiilisiä ulkoilmaveistoksia on eri puolilla Eurooppaa. Kirkeby teki ensimmäiset tiiliveistoksensa jo 1960-luvun puolivälissä, mutta varhaisimmista suurin osa oli väliaikaisia näyttelyinstallaatioita. Niissä voidaan nähdä vaikutteita Väli-Amerikan alkuperäiskansojen monumenteista, ja Kirkebyn tiiliveistoksia on myös luonnehdittu venäläisen Kazimir Malevitšin "arkkitektonien" perillisiksi.
Gunilla Holm
Gunilla Inger Maria Holm (s. 7. syyskuuta 1954 Tenhola) on Helsingin yliopiston kasvatustieteen ruotsinkielinen professori.
Holm kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1973 (Ekenäs samlyceum). Hän valmistui Helsingin yliopistoata humanististen tieteiden kandidaatiksi 1980. Hän suoritti Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltionyliopiston Buffalon kampuksella (SUNY Buffalo) kasvatustieteen maisteritutkinnon (Ed.M. 1983) ja valmistui sieltä myös tohtoriksi (Ph.D. 1987).
Holm työskenteli professorina Western Michigan Universityssä 1989–2006. Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston kasvatustieteen ruotsinkieliseksi professoriksi vuonna 2006. Hän on johtanut pohjoismaista huippuyksikköä 'Justice through Education in the Nordic Countries".
Holmin tutkimuskohteita ovat muun muassa monikultuurinen koulutus, kvalitatiiviset tutkimusmenetelmät, nuoriso- ja populaarikulttuuri sekä koulutuksen ja tasa-arvon välinen riippuvuus.
Holm on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2009. Vuonna 2017 hän sai Maikki Fridbergin tasa-arvopalkinnon.
Pauliina Remes
Pauliina Remes (s. ) on Uppsalan yliopiston filosofian professori.
Remes on väitellyt Britanniassa. Hän on toimittanut yksin tai yhdessä muiden kanssa useita kansainvälisten kustantamojen julkaisemia tieteellisiä filosofian kirjoja.
Hän on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2015.
Arthur Berger
Arthur Berger (15. toukokuuta 1912 New York, New York, Yhdysvallat – 7. lokakuuta 2003 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, jonka tuotantoon vaikuttivat sekä uusklassismi että sarjallisuus. Hän teki yhteistyötä Aaron Coplandin sekä Virgil Thomsonin kanssa ja sai näiden tavoin innoitusta Igor Stravinskin tuotannosta. Berger ei työllään koskaan tavoitellut massojen suosiota. Hän loi sivu-uran myös kirjoittajana ja kriitikkona.
Berger aloitti pianonsoiton 11-vuotiaana ja teki ensimmäiset sävellyksensä lukioaikoinaan. Hän aloitti muodolliset sävellysopintonsa New Yorkin yliopistossa, josta hän sai kandidaatin arvonsa vuonna 1934. Maisterin arvon hän sai vuonna 1936 Harvardin yliopistosta, jossa hänen opettajinaan toimivat Walter Piston, Hugo Leichtentritt ja Archibald Thompson Davison. Vuonna 1937 Berger muutti Pariisiin opiskelemaan Nadia Boulangerin johdolla. Vuonna 1939 hän liittyi Mills Collegen henkilökuntaan Oaklandissa, jossa hänelle yhä opetti sävellystä Darius Milhaud. Berger opetti useissa muissakin oppilaitoksissa ennen vetäytymistään eläkkeelle vuonna 1999. Hänen omaelämäkertansa "Reflections of an American Composer" julkaistiin vuonna 2002. Hänellä oli vaimo Ellen, joka jäi leskeksi säveltäjän kuollessa sairaalassa 91-vuotiaana.
Bergerin tuotantoon kuuluu myös orkesteri-, soololaulu- ja kuoroteoksia, mutta "New York Timesin" muistokirjoitus nostaa erityisesti esiin kamarikokoonpanoille ja pianolle sävelletyt teokset. Bergerin ensimmäistä suurimuotoista teosta ("Quartet for Winds", 1941) esitettiin yhä säännöllisesti hänen kuolemansa aikaan. Hänen muihin teoksiinsa kuuluu duojen sarja (viululle ja pianolle, 1948; sellolle ja pianolle, 1951; oboelle ja klarinetille, 1952).
Louis Applebaum
Louis Applebaum (3. huhtikuuta 1918 Toronto – 19. huhtikuuta 2000 Toronto) oli kanadalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli The Royal Conservatory of Musicissa ja Toronton yliopistossa vuosina 1928–1940. Pianonsoittoa hänelle opetti Boris Berlin ja teorianopettajina toimivat Healey Willan, Leo Smith ja Sir Ernest MacMillan. Stipendin turvin Applebaum pääsi myös New Yorkiin opiskelemaan Roy Harrisin ja Bernard Wagenaarin johdolla.
Applebaum tuli tunnetuksi elokuvamusiikin säveltäjänä. Hänen tuotantoonsa kuuluvat myös muun muassa tilausteoksina tehdyt baletit "Dark of the Moon", "Legend of the North" ja "Homage". Applebaum perusti vuonna 1955 Stratfordin musiikkifestivaalin erillisenä kaksi vuotta vanhasta Stratfordin festivaalista. Hän vetäytyi hallinnollisista toimista Stratfordin musiikkifestivaalilla vuonna 1960.
Gordon Delamont
Gordon Arthur Delamont (27. lokakuuta 1918 Moose Jaw, Saskatchewan – 16. tammikuuta 1981 Toronto, Ontario) oli kanadalainen musiikkipedagogi, kirjailija, säveltäjä ja trumpetisti. Delamont oli johtava musiikkikasvattaja ja teoreetikko, josta tuli vaikutusvaltainen hahmo taidemusiikkia ja jazzia yhdistäneessä liikkeessä. "Canadian Encyclopedia" nimeää Delamontin tunnetuimmaksi saavutukseksi toimimisen opettajana useille Kanadan huomattavimmista jazzmuusikoista.
Delamontin johdolla opiskelivat muiden muassa Peter Appleyard, Gustav Ciamaga, Ron Collier, Jimmy Dale, Hagood Hardy, Paul Hoffert, Moe Koffman, Rob McConnell, Ben McPeek, Birnie Piltch, Fred Stone, Norman Symonds ja Rick Wilkins.
Delamont kirjoitti muun muassa useita teoksia jazzsäveltämisestä ja -sovittamisesta. Näistä teoksista on tullut eri yliopistokursseilla vaadittuja tekstejä, ja niitä on käännetty japaniksi ja italiaksi. Säveltäjänä Delamontin tunnetuin teos on "Canadian Encyclopedian" mukaan "Three Entertainments for Saxophone Quartet" (1969, 1970), jota on esitetty laajalti Atlantin valtameren molemmilla puolilla ja jonka levytti New Yorkin saksofonikvartetti. Muihin Delamontin sävellyksiin kuuluvat "Allegro and Blues" (jazzorkesterille, 1962), "Portrait of Charles Mingus" (oktetille, 1963), "Ontario Suite" (sopraanolle ja orkesterille, 1965, 1967), "Centum" (1966, yhtyeelle), "College No. 3" (1967, 1970), "Song and Dance" (1967, 1970), "Moderato and Blues" (vaskikvintetille, 1973, 1974) sekä "Conversation for Flugelhorn and Alto Saxophone" (1977).
Hugh Le Caine
Hugh Le Caine (27. toukokuuta 1914 – 3. heinäkuuta 1977) oli kanadalainen fyysikko, sähköisten soitinten suunnittelija ja säveltäjä. Hän sai fyysikon koulutuksensa Queen's Collegessa ja myöhemmin Birminghamin yliopistossa. Hän oli nuoresta saakka myös kiinnostunut musiikista ja sähkösoittimista. Vuonna 1945 hän oli jo aloittanut kotistudiossaan työskentelyn elektronisen kosketinsoitin sackbutin parissa; nykyään soitin tunnustetaan ensimmäiseksi syntetisaattoriksi.
Jäätyään eläkkeelle vuonna 1974 Le Caine oli suunnitellut viisitoista uutta musiikki-instrumenttia. Vuonna 1959 perustettiin Toronton yliopistossa Kanadan ensimmäinen ja Pohjois-Amerikan toinen elektronisen musiikin studio. Sen uniikin välineistön suunnitteli Le Caine. Hän julkaisi työstään useita artikkeleita lähinnä tekniikan alan lehdissä. Le Caine saavutti kansainvälistä tunnustusta työstään elektronisen musiikin kehittämiseksi ja sai kolme kunniatohtorin arvoa Kanadassa.
Kambila
Kambila on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee kahdeksan kilometriä Katista luoteeseen. Kunnassa on 15 400 ja kylässä 2 000 asukasta (vuonna 2009).
Kambilan kunnan pinta-ala on 429,25 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Katin piirin Kalifabougoun ja Yélékébougoun, idässä Safon ja Dialakorodjin, etelässä Dogodoumanin ja Mandén sekä lännessä Doubabougoun ja Diagon kuntiin. Kambilan kunnan keskellä sijaitsee Katin kaupunkikunta. Maisemaa leimaavat Mandinguevuoret. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on heinä- ja metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu 15 kylää. Asukkaat ovat soninkeja, bambaroita, fulbeja ja mandinkoja. Yleisin kieli on bambara.
Kambilan kautta kulkee Bamakosta Mauritanian ja Senegalin rajalle johtava maantie RN3. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi hyödynnetään metsiä sekä harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Kambilassa on Malin suurin karjatori Dral. Kunnassa toimii vuonna 2016 avattu tiilitehdas.
Josip Runjanin
Josip Runjanin (8. joulukuuta 1821 Vinkovci – 1878 Novi Sad) oli kroatialainen sotilas ja muusikko. Hän on säveltänyt Kroatian kansallislaulun ("Lijepa naša domovino"). Hänen muuhun sävellystuotantoonsa kuuluu "Ljubimo te naša diko", joka perustuu Gaetano Donizettin "Lemmenjuoma"-oopperan teemoihin.
Safo
Safo on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 20 kilometriä Bamakosta koilliseen. Kunnassa on 14 700 ja kylässä 3 000 asukasta (vuonna 2009).
Safon kunnan pinta-ala on 306,94 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Katin piirin Yélékébougoun, lännessä Kambilan, etelässä Dialakorodjin, Sangarébougoun ja Moribabougoun sekä idässä Koulikoron piirin Tienfalan kuntiin. Maisemaa leimaavat pohjoisesta etelään ulottuva tasanko sekä idän, etelän ja lännen kukkulat, jotka muodostavat Mandinguevuorten jatkeen. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 650–750 millimetriä. Kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu 14 kylää. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Pääelinkeino on maanviljely. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, pienimuotoista kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Fibox
Fibox on suomalainen perheyritysryhmä, joka valmistaa sähkölaitteiden koteloita ja tarkkuuspuristettuja muoviosia. Vuonna 1991 perustettu yritys pohjautuu Fiskars-yhtiön 1960-luvun alussa aloittamaan muovikoteloiden valmistukseen, jonka Fiskars myi toimivalle johdolle 1990-luvun alussa. Fibox-konsernin vuosiliikevaihto oli 2010-luvun puolenvälin paikkeilla noin 95 miljoonaa euroa, ja konserni työllisti noin 600 henkilöä. Tehtaita on Suomessa, Puolassa, Kiinassa ja Etelä-Koreassa..
Monialayritys Fiskars aloitti sähkökeskuksissa tarvittavien muovikoteloiden tuotannon 1960-luvun alussa. Iskunkestävästä polykarbonaatista valmistetut kytkinkotelot muodostuivat menestystuotteiksi. 1980-luvulla valikoimaan lisättiin teollisuusautomaatioon sopivia pikkukoteloita. 1990-luvulla Fiskarsin myymästä liiketoiminnasta syntynyt Fibox alkoi kansainvälistyä perustamalla myyntikonttoreita tärkeimmille markkinoille. Tuolloiset tehtaat sijaitsivat Kirkkonummen Jorvaksessa ja Etelä-Korean Incheonissa.
2000-luvun alussa Fibox osti Suomesta Tamplast Oy:n ja Haloset Oy:n. Vuonna 2003 liiketoiminnot jaettiin kahtia, muoveja ja alumiinia materiaaleinaan käyttävään kotelobisnekseen (Fibox Enclosures) ja muovisten tarkkuusosien valmistukseen monille eri toimialoille (Fibox Plastic Mechanics). Vuonna 2005 perustettiin tehdas Kiinan Kantoniin. Kirkkonummen tehdas lakkautettiin 2008, kun taas Lempäälässä ja Kiuruvedellä sijaitsevia tehtaita kehitettiin edelleen.. Fibox-konserniin kuuluu myös Uudessakaupungissa toimiva Comol Oy.
USS Patapsco (1862)
USS Patapsco oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Alus tilattiin Harland and Hollingsworthilta Wilmingtonista Delawaresta. Alus laskettiin vesille 27. syyskuuta 1862 ja otettiin palvelukseen 2. tammikuuta 1Daniel Ammen.
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen, jonka mukana se osallistui 3. maaliskuuta 1863 Savannahissa hyökkäykseen Fort McAllisteriin. Alus siirtyi huhtikuussa North Edisto joelle purjehtien 5. huhtikuuta Charlestoniin osallistuakseen hyökkäykseen kaupungin puolustajia vastaan. Kuukauden lopun alus oli lähes jatkuvassa tulitoiminnassa samoin kuin heinä-elokuussa. Alus jatkoi taistelua kaupungin sataman suojana olevia linnakkeita vastaan ja 8.-9. syyskuuta alus tuki rynnäkköä Fort Sumteriin. Syksystä vuoden 1864 loppuun alus oli South Carolinanssa osallistuen hyökkäykseen sataman pulustuksen murtamiseksi.
Illalla 15. tammikuuta 1865 aluksen suojatessa yhteysaluksia siihen osui torpedo (miina). Alus upposi alle minuutissa vieden mukanaan 62 miehistönjäsentä.
Takaisin ruutuun
Takaisin ruutuun ("Back to You") on yhdysvaltalainen James Burrowsin ohjaama tilannekomediasarja. Sarjan päänäyttelijät Kelsey Grammer ja Patricia Heaton esittävät "WURG News 9" -uutiskanavan kilpailuhenkisiä ankkureita.
Sarjaa esitettiin yhdysvalloissa vuosien 2007–08 aikana Foxin kanavalla.
Chuck Darling (Kelsey Grammer) ja Kelly Carr (Patricia Heaton) toimivat Pittsburghin alueella "WURG News 9" -kanavan uutisankkureina. Ruudussa heidän kemiat toimivat loistavasti, mutta ruudun takana tilanne on toisin. Tämä yhteistyö loppui Chuckin saadessa paremman työtarjouksen ja lähtiessä töihin toiselle paikkakunnalle.
Paljon myöhemmin Chuck palaa "WURG News 9:n" riveihin nolattuaan itsensä täysin suuren Los Angelesilaisen televisiokanavan ruudussa. Palattuaan Chuck saa nopeasti tietää olevansa 10–vuotiaan Gracien isä.
Vuoden 2007 alussa Kelsey Grammerin ja Patricia Heatonin kiinnitettiin tulevan "Action News" nimisen tilannekomediasarjan päänäyttelijöiksi. Huhtikuussa 2007 sarjan nimeksi vaihdettiin "Back to You", koska Pittsburghin alueella toimi uutiskanava nimellä Action News.
Sarjan ensimmäisen kauden tilaus vahvistettiin toukokuussa 2007. Heinäkuussa Fox ilmoitti sarjan aloituspäivämääräksi 19. syyskuuta 2007.
"Takaisin ruutuun" kuvattiin 20th Century Foxin Los Angelesin studiolla.
Myös "Takaisin ruutuun" joutui tauolle käsikirjoittajien lakon seurauksena.
Toukokuussa 2008 ilmoitettiin sarjan jääneen yhden kauden mittaiseksi. Tämä oli yllätys, koska se menestyi paremmin kuin kilpaileva jatkoa saanut "Eddie & Jeff" –sarja.
Ensiesityksen jälkeen, katsojilta saadun palautteet myötä Fox ilmoitti leikkaavansa "Something's Up There" jaksosta melua nostattaneen Marsh McGinleyn (Fred Willard) repliikin pois. Fox pyysi anteeksi katsojilta ja kertoi ettei tätä natsismiin viittaavaa repliikkiä ole mukana sarjan jatkoesityksissä ja julkaisuissa.
USS Weehawken (1862)
USS Weehawken oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Alus tilattiin Zeno Secor and Companyltä Jersey Citystä New Jerseystä. Alus laskettiin vesille 5. marraskuuta 1862 kumminaan neiti Nellie Cornstock ja otettiin palvelukseen 18. tammikuuta päällikkönään John Rodgers.
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen. Yhdessä "USS Iroquoisin" kanssa ja "Boardmanin" hinaamana alus lähti 18. tammikuuta New Yorkista Port Royaliin.
Polvipuntarpää
Polvipuntarpää ("Alopecurus geniculatus") on tuulipölytteinen heinäkasvien ("Poaceae") heimoon, puntarpäiden ("Alopecurus") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja yleisesti ottaen matalakasvuinen heinälaji. Polvipuntarpää muistuttaa nurmipuntarpäätä ("Alopecurus pratensis"), mutta on yleensä sitä pienempi. Lisäksi lajit voi erottaa lehtien värin, varsien polveilevuuden sekä röyhyn kapeuden perusteella. Polvipuntarpää muistuttaa paljolti myös rantapuntarpäätä ("Alopecurus aequalis"), josta sen voi erottaa tähkylöiden vihneiden perusteella.
Polvipuntarpään varret kasvavat ovat noin 30 cm korkeiksi. Ne ovat tyveltä kasvutavaltaan maanmyötäisiä, keskivaiheiltaan polveilevia sekä juurehtivia. Lehdet ovat harmaanvihreitä ja ylimmät lehdet ovat lyhyitä. Polvipuntarpään kukinto on kapea, tähkämäinen, noin 4 cm pitkä röyhy, jonka väri vaihtelee harmaansinertävästä violettiin. Röyhyn tähkylät ovat pehmeäkarvaisia ja niissä on pitkä, ulkoneva vihne. Polvipuntarpää kukkii koko kesän, toukokuusta elokuulle.
Polvipuntarpää kasvaa yleisesti kaikenlaisilla kosteilla paikoilla. Polvipuntarpää on kuitenkin heikko kilpailija, joten se kasvaa vain paikoilla, joilla muu kasvillisuus on matalaa. Suomessa polvipuntarpäätä tavataan yleisesti lähes koko maassa napapiirin eteläpuolella, ja se on yleisempi maan länsiosissa kuin itäosissa. Yleisimmillään polvipuntarpää on Lounais-Suomessa ja Pohjanmaalla.
Pyöräilykasvatus
Pyöräilykasvatus on lapsen opettamista pyöräilemään, nauttimaan pyöräilystä ja hallitsemaan liikenteessä liikkuminen. Pyöräilyä ei nähdä pelkäksi tekniseksi taidoksi tai urheilumuodoksi, vaan osaksi arkea. Pyöräilykasvatuksessa lapsia halutaan auttaa löytämään pyöräilyn ilo ja hyöty, ja tekemään pyörästä luonnollinen tapa siirtyä paikasta toiseen. Pyöräilykasvatuksen tavoitteena on aktiivisesti liikkuva ihminen, jolle pyörä on luonteva valinta arkimatkoilla ja joka osaa liikkua liikenteessä tarkoituksenmukaisesti ja sujuvasti.
Pyöräilyn opettaminen tehdään leikin ja onnistumisen kokemusten kautta. Mikä tässä parhaiten toimii, on lapsikohtaista: tehtäviä voidaan soveltaa niin, että jokainen pärjää. Tehtäviä voidaan myös pilkkoa pieniin osiin, jolloin lapsi ei väsy ja saa kokea onnistumista useamman kerran. Esimerkiksi ajotaitoradalla voidaan ensin mennä osa kerrallaan ja vasta myöhemmin kokonainen rata yhdellä kertaa.
Pyöräilyleikit ovat osa pyöräilyn perustaitojen harjoittelua. Pyöräilyleikit on lanseerannut Suomeen vuonna 2017 Pyöräilykuntien verkosto ja Pyöräliitto Tanskalaisen pyöräilynedistämisjärjestön Cylistförbundetin mallin mukaan. Leikkimisen voi aloittaa jo potkupyörällä. Monet leikit ovat versioita tutuista pihapeleistä, kuten seuraa johtajaa tai peili. Leikkien pedagoginen ajatus on se, että leikin tiimellyksessä lapsi unohtaa opettelevansa uutta taitoa. Näin tasapaino, kehon hallinta, ympäristön tarkkailu, jarruttaminen, kääntyminen ja moni muu tärkeä taito kehittyvät kuin huomaamatta. Esimerkiksi lapsi, joka ei uskalla irrottaa kättä suuntamerkin näyttämiseksi ohjaustangosta saattaa rohkaistua käden irroittamiseen kun tehtävänä on napata saippuakuplia.
Pyöräilyleikeissä harjoitellaan taitoja, joitten on oltava hallinnassa, ennen kuin lapsen kanssa on turvallista liikkua liikenteessä. Jotta varsinaiseen liikennekasvatukseen voidaan siirtyä, on lapsen ostattava ajaa suoraan, jarruttaa, kääntyä, näyttää suuntamerkki kumpaankin suuntaan ja tarkkailla ympäristöä menettämättä tasapainoaan.
Marjan Mozetich
Marjan Mozetich (s. 7. tammikuuta 1948 Gorizia) on kanadalainen säveltäjä. Hän syntyi Italiassa jugoslavialaisille vanhemmille, mutta muutti vuonna 1952 perheineen Kanadaan ja sai maan kansalaisuuden 1957. Hän valmistui musiikin kandidaatiksi Toronton yliopistosta vuonna 1972. Hänen opettajiaan olivat Reginald Bedford, Lothar Klein, John Weinzweig, Margaret Parsons ja Clifford Poole. Hän sai myös yksityistä opetusta sävellyksessä Luciano Beriolta Roomassa, Franco Donatonilta Sienassa ja David Bedfordilta Lontoossa. Mozetich aloitti itse opettamisen vuonna 1991 Queenin yliopistossa.
Mozetichin teoksista "Affairs of the Heart" (2001), "Angels in Flight" (2010) ja "Lament in the Trampled Garden" (2010) pääsivät ehdolle vuoden parhaan klassisen sävellyksen Juno-palkinnon saajaksi. Viimeksi mainitulla teoksella Mozetich voittikin palkinnon. Hänen muihin teoksiinsa lukeutuu Krzysztof Pendereckin ja György Ligetin vaikutteita ilmentävä "Changes" jousikvartetille (1971, uudistettu 1983).
Sodan tuulet
Sodan tuulet ("The Winds of War") on toisesta maailmansodasta kertova yhdysvaltalainen jatkuvajuoninen televisiosarja vuodelta 1983. Se perustuu Herman Woukin samannimiseen romaaniin vuodelta 1971, jonka pohjalta kirjailija itse viimeisteli sarjan käsikirjoituksen alkuperäisen käsikirjoittajan kuoltua. Lähes 15-tuntisen sarjan on tuottanut ja ohjannut Dan Curtis ABC-televisiokanavalle. Ennätyskallis mutta myös ennätyssuuren tv-yleisön Yhdysvalloissa saanut sarja sai vuonna 1988 peräti 27-tuntisen jatkosarjan "Sodan muisto", joka ei kuitenkaan menestynyt vaan tuotti taloudellisen tappion.
Tarinan keskiössä on amerikkalainen upseeriperhe toisen maailmansodan varhaisvaiheen Berliinissä. Isä Victor ”Pug” Henry toimii siellä Yhdysvaltojen sotilasattašeana, ja mukana on myös hänen vaimonsa Rhoda sekä heidän kolme aikuistuvaa lastaan, Warren, Byron ja Madeline. Sarjassa seurataan myös juutalaista Jastrowin perhettä. Victor Henrystä tulee presidentti Rooseveltin tärkeä Euroopan-asiantuntija, joka tapaa sarjan kuluessa muun muassa Hitlerin ja Stalinin. Sarjan tapahtumat ulottuvat keväästä 1939 aina Pearl Harborin taisteluun ja sitä seuranneeseen Yhdysvaltojen mukaantuloon.
"Sodan tuulet" oli yksi siihen asti suurisuuntaisimmista television draamatuotannoista. Sitä valmisteltiin 14 vuotta ja kuvattiin 13 kuukautta kuudessa maassa yli 40 miljoonan dollarin budjetilla. Sarjan markkinointibudjetti vastasi yli puolta tuotantobudjetin koosta.
Sarja sai Yhdysvalloissa ensiesityksellään 140 miljoonaa katsojaa, mikä rikkoi siihen asti "Juuret"-televisiosarjalla (1977) olleen katsojaennätyksen 135 miljoonaa. "Sodan tuulet" sai suuren suosion monissa muissakin maissa, mutta sitä myös arvosteltiin muun muassa saippuaoopperamaisesta tyylistä. Televisiouusinnan alla 1986 "Helsingin Sanomien" Pertti Avola kutsui sarjaa teennäiseksi ja huonosti näytellyksi tusinatavaraksi.
"Sodan tuulten" tarina jatkuu vuoden 1988 minisarjassa "Sodan muisto" (War and Remembrance), joka esitettiin Suomessa syksyllä 1990. Se oli "Sodan tuuliakin" suurisuuntaisempi panostus, mutta aiheutti ABC:lle arviolta 30–40 miljoonan tappiot ja käytännössä lopetti suurten tv-draamasarjojen tuotannot Yhdysvalloissa vuosiksi..
Rivka Golani
Rivka Golani (aiemmin "Erdesz"; s. 22. maaliskuuta 1946 Tel Aviv, Israel) on kanadalainen alttoviulisti ja kuvataiteilija. Hän aloitti viulunsoiton opintonsa seitsemänvuotiaana ja tuli Alexander Moskowskyn oppilaaksi 18-vuotiaana. Hän siirtyi 21-vuotiaana alttoviuluun, jota hänelle opetti Tel Avivin yliopiston Rubin-musiikkiakatemiassa Ödön Pártos vuosina 1965–1971.
Musiikillisten opintojensa ollessa vielä kesken Golani aloitti toimintansa myös ammattimaisena kuvataiteilijana. Hänen piirrostensa näyttelyitä järjestettiin Kanadassa, Israelissa ja Euroopassa. Hän oli Israelin filharmonikkojen jäsenenä ja esiintyi solistina muidenkin israelilaisorkesterien kanssa ennen muuttamistaan Kanadaan vuonna 1974. Kanadan kansalaisuuden hän sai vuonna 1983. Hän opetti maassa 1970–1980-luvuilla muiden muassa Mary Carol Nugentia, Beverley Spottonia ja Kent Teepleä. Vuonna 1987 hän asettui Lontooseen silloisen aviomiehensä, kapellimestari Thomas Sanderlingin kanssa. Hän palasi kuitenkin usein Kanadaan pitämään konsertteja.
Golani on esiintynyt laajalti resitalistina sekä eri orkesterien solistina ja välillä kamarimusiikkiesityksissä. Hän on tulkinnut muiden muassa William Waltonin, Robin Hollowayn (kantaesitys, 1985) ja Edward Elgarin konsertot. Erityisesti häntä varten oli vuoteen 2003 mennessä myös sävelletty kolmattasataa teosta, joihin kuului vähintään 39 konserttoa. Vuonna 2009 Golani nimitettiin Canadian Music Centren lähettilääksi musiikillisten ansioidensa johdosta.
Pyöräliitto
Pyöräliitto (Cyklistförbundet, Finnish Cyclists' Federation) on suomalainen pyöräliikenteen edunvalvontajärjestö ja paikallisten arkipyöräilyseurojen kattojärjestö. Järjestö on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton.
Pyöräliitto on perustettu 2014 Tampereella. Liiton toimisto sijaitsee Helsingissä. Palkattuja työntekijöitä (2018 tilanne) on 5.
Pyöräliitto on strategiassaan asettanut tavoitteekseen sen, että vuoteen 2020 mennessä pyöräilyn kulkutapaosuus on kasvanut valtakunnallisesti 25 % vuoden 2015 tilanteesta (Henkilöliikennetutkimus 2015-2016). 2015 pyöräilyn kulkutapaosuus oli 8%. Tämä tarkoittaa käytännössä sitä, että että ns. arkimatkoja kuljettaisiin nykyistä enemmän auton sijasta polkupyörällä.
Strategian yksityiskohtaisemmat tavoitteet: Pyöräliitto pyrkii tavoitteisiinsa vaikuttamistyön, kampanjoinnin, julkisen keskustelun, paikallisyhdistysten tukemisen ja hanketyön keinoin. Tärkeä osa työtä on päättäjien, vaikutajien ja virkamiesten tapaaminen ja pyörällä liikkuvien näkökulman ja tarpeitten kertominen heille. Pyöräliitto antaa asiantuntijatukea virkamiehille, päättäjille, kansalaisvaikuttajille ja toimittajille.
Pyöräliitolla on erilaisia kampanjoita ja hankkeita mm. VeloFinland on vuosittainen pyöräliikenteen oma seminaari, jonka Pyöräliitto on järjestänyt vuodesta 2015 alkaen. Kaksipäiväisen seminaarin aikana käsitellään pyöräliikenteeseen ja kaupunkisuunnitteluun liittyviä aiheita eri näkökulmista, mm. talouden, kansanterveyden, viihtyvyyden, kaavoituksen ja kulttuurin näkökulmista. Seminaari on suunnattu virkamiehille, päättäjille, kaavoittajille, alan opiskelijoille ja kaikille pyöräliikenteen edistämisestä kiinnostuneille. VeloFinland on järjestetty (aikajärjestyksessä) Jyväskylässä, Helsingissä, Tampereella ja Turussa.
Jäseninä pyöräliitossa on sekä paikallisia rekisteröityjä pyöräily-yhdistyksiä että yksityishenkilöitä. Valtaosa jäsenistä kuuluu johonkin jäsenyhdistykseen, mutta suorajäseniäkin on. Vuoden 2018 alkupuolella jäsenyhdistyksiä oli 12 kpl ja henkilöjäseniä (yhdistysten jäsenet + Pyöräliiton suorajäsenet) oli noin 2800. Jäsenyhdistykset ovat (aakkosjärjestyksessä)Pyöräliiton kanssa yhteistyötä tekee myös lukuisa määrä rekisteröimättömiä yhdistyksiä ja toimijoita. Ylintä valtaa Pyöräliitossa käyttävät jäsenet. Liittokokous pidetään loppuvuodesta, yleensä VeloFinlandia seuraavana sunnuntaina. Liittokokous hyväksyy strategian ja valitsee liittohallituksen.
Pyöräliitto on jäsenenä European cyclists' Federation ECF:ssä ja Suomen pyöräilynohjaajat ry:ssä.
Alkanoliamiinit
Alkanoliamiinit eli aminoalkoholit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa on sekä alkoholeille tunnusomainen hydroksyyliryhmä että amiineille tunnusomainen aminoryhmä. Alkanoliamiinit ovat tärkeitä yhdisteitä liuottimina sekä orgaanisen kemian synteeseissä.
Alkanoliamiinien rakenteessa sekä amino- että hydroksyyliryhmät voivat olla joko primäärisiä, sekundäärisiä tai tertiäärisiä. Molekyylimassaltaan pienet ja rakenteeltaan yksinkertaiset alkanoliamiinit ovat huoneenlämpötilassa olomuodoltaan nesteitä ja suuremmat kiteisiä kiinteitä aineita. Useat alkanoliamiinit liukenevat hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Amiinien tavoin alkanoliamiinit ovat emäksisiä ja reagoivat happojen kanssa muodostaen suoloja. Karboksyylihappojen ja happokloridien kanssa reagoidessaan alkanoliamiinit muodostavat huoneenlämpötilassa amideja ja kuumennettaessa estereitä. Dikarboksyylihapot reagoivat muodostaen poly(amidiesteri)polymeerin.
Alkanoliamiinien valmistamiseen on kaksi pääasiallista tapaa. Ammoniakki tai amiini reagoi epoksidien kanssa nukleofiilisella substituutioreaktiolla, jolloin epoksidin rengasrakenne avautuu ja muodostuu alkanoliamiini. Tyypillisimmät käytetyt epoksidit ovat etyleenioksidi ja propyleenioksidi. Toinen tapa on pelkistää nitroalkoholeja vedyttämällä, ja tässä menetelmässä katalyyttinä käytetään Raney-nikkeliä.
Alkanoliamiineja käytetään monien muiden orgaanisten kemikaalien, esimerkiksi emulgointiaineiden, pinta-aktiivisten aineiden, lääkkeiden ja maatalouskemikaalien, valmistukseen. Tämän lisäksi niitä käytetään myös liuottimina, polymeerien valmistukseen, happamien kaasujen puhdistamiseen kemianteollisuudessa ja ruosteenpoistokemikaaleina. Alkanoliamiineja käytetään ja valmistetaan vuosittain tuhansia tonneja.
Sodan muisto
Sodan muisto ("War and Remembrance") on toisesta maailmansodasta kertova yhdysvaltalainen televisiosarja vuodelta 1988. Sen on tuottanut ja ohjannut Dan Curtis. 27-tuntinen, kahdestatoista parituntisesta jaksosta muodostuva sarja perustuu Herman Woukin samannimiseen romaanisarjaan, jonka pohjalta kirjailija sovelsi sarjan käsikirjoituksen yhdessä ohjaajan ja Earl W. Wallacen kanssa. "Sodan muisto" on jatkoa vuoden 1983 sarjalle "Sodan tuulet", ja tarina jatkuu Pearl Harborin taistelusta ja Yhdysvaltojen mukaantulosta toiseen maailmansotaan. Monet näyttelijätkin ovat samoja, kuten päähenkilöä Victor ”Pug” Henryä esittävä Robert Mitchum. Nuorempia roolihahmoja esittävät eri näyttelijät kuin viisi vuotta aiemmassa "Sodan tuulissa": esimerkiksi Natalietä näyttelee Ali MacGraw’n sijasta Jane Seymour.
"Sodan muiston" edeltäjä "Sodan tuulet" oli tiettävästi maailman siihen asti kallein televisiosarja. "Sodan muisto" oli vielä kunnianhimoisempi tuotanto. Edeltäjäänsä kaksin verroin pidempää 27-tuntista sarjaa kuvattiin 21 kuukautta kymmenessä eri maassa. Sarjassa on 358 puheroolia, ja pelkästään Euroopassa kuvatuissa jaksoissa tarvittiin yhteensä yli 30 000 avustajaa. Auschwitzin keskitysleiriä entistettiin kuvauksia varten Puolan viranomaisten yhteistyöllä..
"Sodan muisto" perustuu Herman Woukin romaaneihin, jotka on alun perin julkaistu suomeksi vuosina 1979–1981 nimillä "Hyvästi huominen, Maailmanpalo, Sodan mainingit" ja "Tulipilven takana". Vuonna 1991 romaanisarja julkaistiin uudelleen televisiosarjan mukaisella nimellä "Sodan muisto".
John Gielgud oli Emmy-ehdokkaana roolistaan.
Kun "Sodan tuulet" rikkoi kaikkien aikojen katsojaennätykset Yhdysvalloissa 140 miljoonalla katsojallaan, suuria toiveita osakseen saaneesta "Sodan muistosta" tulikin tuottajayhtiö ABC:lle suuri pettymys ja arviolta 30–40 miljoonan dollarin tappiot. "The New York Timesin" Andy Meisler kirjoitti vuonna 2002 "Sodan muiston" tappaneen lopullisesti 1970-luvun lopun sarjoista "Rikas, rakas, köyhä, varas" (1976) ja "Juuret" (1977) alkaneen eeppisten minisarjojen genren. 1990-luvulle tultaessa televisiokanavat eivät uskaltaneet pitkään aikaan tuottaa juuri kahta osaa pidempiä draamasarjoja.. Myös kriitikot suhtautuivat "Sodan muistoon" nuivasti. "Helsingin Sanomien" Pertti Avola otsikoi sarjan suomalaisen tv-esityksen alla 1990 sarjan olevan ”viihteellistä näennäisdraamaa”.
Sarja julkaistiin Suomessa seitsemästä VHS-kasetista muodostuvana videokokoelmana. Nykyisin se on saatavana dvd-boksina.
Yordy Ramiro
Yordy Ramiro (s. 1949 Acapulco) on meksikolainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän oli lapsena poikakuoron jäsenenä. Opiskeltuaan Méxicossa ja Genovassa hän teki oopperadebyyttinsä Italiassa vuonna 1977 tulkitsemalla Pinkertonin roolin Giacomo Puccinin oopperassa "Madama Butterfly". Kyseisen roolin Ramiro tulkitsi myös esiintyessään ensimmäistä kertaa Wienin valtionoopperassa, jossa hän on esiintynyt myös muun muassa Alfredon roolissa "La traviatassa" (Giuseppe Verdi).
Alida Ferrarini
Alida Ferrarini (1946 – 26. kesäkuuta 2013)) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli yksi maansa johtavista koloratuurisopraanoista. Hän syntyi Veronassa, jossa hän opiskeli Enzo Cecchetellin johdolla ennen debytoimistaan Trevisossa Giacomo Puccinin "La bohèmen" esityksessä.
Ferrarini esiintyi La Scalassa ensimmäistä kertaa 27. helmikuuta 1979 Adinan roolissa Gaetano Donizettin oopperassa "Lemmenjuoma". Hän korvasi esityksessä Mirella Frenin viimeisellä hetkellä. Adinan ohella muihin hänen tunnettuihin rooleihinsa lukeutuivat Gildan rooli "Rigolettossa" (Giuseppe Verdi), Liùn rooli "Turandotissa" (Giacomo Puccini) ja Micaëlan rooli "Carmenissa" (Giacomo Puccini). Hän tulkitsi myös muun muassa barokkioopperaa ja harvinaisempia rooleja ranskalaisissa sekä venäläisissä oopperoissa.
Kilvenkannattaja
Kilvenkannattaja on vaakunan kilven viereen sijoitettu kilpeä tukeva olento tai esine. Tyypillisesti niitä on kaksi, yksi kilven kummallakin puolella, mutta niiden määrä voi vaihdella yhdestä jopa neljään. Kilvenkantajat seisovat usein jalustalla eli postamentilla. Aina postamenttia ei ole, mutta sen puuttumista ei kaikkialla pidetä heraldisesti virheettömänä.
Kilvenkantajia on useimmiten yhteiskunnan ylimmillä arvoasteilla olevien, kuten hallitsijoiden, ruhtinaiden ja valtioiden, vaakunoissa. Onkin sanottu, että kilvenkannattajat kuuluvat vain tällaisiin vaakunoihin, mutta yleispätevää käytäntöä eri maiden heraldiikassa ei ole. Pohjoismaissa kilvenkannattajia on myös vapaaherrallisilla suvuilla ja Euroopassa yhteisöillä. Suomalaisessa heraldiikassa kilvenkannattajat eivät kuitenkaan kuulu porvaris- tai yhteisövaakunoihin.
Sirpa Kurppa
Sirpa Liisa Anneli Kurppa (o.s. "Hynninen"; s. , Joroinen) on Luonnonvarakeskuksen biotekniikka- ja elintarviketutkimuksen tutkimusprofessori. Hän työskentelee Jokioisilla.
Kurppa kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1972 (Varkauden yhteislyseo). Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, jossa suoritti maatalous- ja metsätieteiden maisterin tutkinnon ja josta valmistui agronomiksi vuonna 1977. Hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi vuonna 1990. Samana vuonna hänelle myönnettiin maatalouseläintieteen dosentuuri.
Professori Kurpalle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki. Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2006.
Sirpa Kurppa on naimisissa emeritusprofessori Aarne Kurpan kanssa. Heillä on kolme lasta.
"(Artikkeli on keskeneräinen)"
Deuteronomistinen historia
Deuteronomistinen historia viittaa Deuteronomistiseen historiateokseen ja sen tulkintaan. Se on Viidennestä Mooseksen kirjasta aina Kuninkaiden kirjoihin ulottuva kertomus, joka käsittää tapahtumat Mooseksen kuolemasta Israelin ja Juudan pakkosiirtolaisuuteen asti.
Israelin ja Juudan pakkosiirtolaisuus ja temppelin tuhoutuminen olivat merkittävä kansaa ja yhteisöä kohdannut kriisi, jonka seurauksena varhainen juutalaisuus joutui tulkitsemaan historian tapahtumat uudelleen. Tämä näkyy konkreettisesti Vanhan testamentin tekstihistoriassa. Tekstiä muokattiin, lisättiin ja poistettiin sitä mukaan mikä selittää Israelia ja Juudaa kohdannutta katastrofia. Tämä näkyy esimerkiksi tiukan monoteismin korostamisena, epäjumalanpalveluksen kieltämisenä, temppelikultin keskittämisenä Jerusalemiin ja entisajan kuninkaiden rikosten luettelemisena. Deuteronomistisen historiantulkinnan taustalla oli pyrkimys määritellä nykyhetkeä tulkitsemalla mennyttä historiaa uudelleen.
JYP Entertainment
JYP Entertainment () on Park Jin-Youngin vuonna 1997 perustama eteläkorealainen levy-yhtiö. Yhtiö on saanut nimensä sen perustajan mukaan. Sen tunnetuimpiin artisteihin kuuluu Twice, Got7, day6, Stray Kids ja 2PM, joiden lisäksi mm. Jackson Wang ja Jay Park ovat luoneet uransa JYPn alaisuudessa.
Vuonna 2018 yhtiö nousi toiseksi arvokkaimmaksi k-pop -yhtiöksi YG Entertainmentin ohi. Ensimmäisenä on SM Entertainment.
Sovelto
Sovelto Oyj on suomalainen koulutuspalveluja tarjoava yritys, joka syntyi vuonna 2006, kun FCS Partners Oyj ja Sovelto Oy yhdistivät liiketoimintansa ja yhdistelmänimeksi otettiin ensin FC Sovelto Oyj. Myöhemmin nimi muutettiin muotoon Sovelto Oyj. Sovelton toimitusjohtajana toimii Sanna Varpukari ja hallituksen puheenjohtajana Risto Linturi. Sovelton liikevaihto on pysyt viimevuosina noin 7,7 miljoonaa eurossa. Henkilöstön määrä vuonna 2018 oli 55 henkilöä.
Sovelton nykyinen koulutustarjonta sisältää teknologia-, johtamis- ja tuottavuuskoulutusta.
Manhunt (täsmennyssivu)
Manhunt voi viitata muun muassa seuraaviin asioihin:
Salaparuta
Salaparuta on kunta Italiassa Sisilian länsiosassa olevassa Trapanin maakunnassa.
Salaparuta tuhoutui täysin Belicejoen laaksossa tapahtuneessa voimakkaassa maanjäristyksessä vuonna 1968. Tuhoutunut kylä hylättiin, ja uusi kylä päätettiin rakentaa muutaman kilometrin päähän vanhasta.
Guje Sevón
Guje Sevón (o.s. "Lindberg"; s. , Sanda, Ruotsi) on suomalais-ruotsalainen psykologi, joka toimi Tukholman kauppakorkeakoulun talouselämän psykologian professorina vuodesta 2001 eläkkeelle jäämiseensä saakka. Ennen Tukholmaan siirtymistään hän toimi Svenska handelshögskolanin yrityshallinnon professorina vuosina 1987–2001.
Sevón valittiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 1986.
Sevón hän oli avioliitossa oikeustieteilijä Leif Sevónin (s. 1941) kanssa vuosina 1965–1996. Heillä on kaksi aikuista lasta. Vuonna 1999 Guje Sevón meni naimisiin ruotsalaisen professori Per Olof Bergin (s. 1946) kanssa. He asuvat Ruotsin Strängnäsissä, josta Berg on kotoisin.
Bruce Mather
Bruce Mather (s. 9. toukokuuta 1939 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkipedagogi. Häntä opettivat Torontossa Godfrey Ridout, Oskar Morawetz ja John Weinzweig sekä Pariisin konservatoriossa Darius Milhaud, Simone Plé-Caussade ja Olivier Messiaen. Hän opiskeli myös Stanfordin yliopistossa ja Pierre Boulez'n johdolla Sveitsissä. Mather on itse toiminut opetustehtävissä sekä Kanadassa että Ranskassa.
Mather voitti uuden kamarimusiikin Jules Léger -palkinnon teoksillaan "Musique pour Champigny" (1979) ja "Yquem" (1993). Hän on teoksissaan suosinut pieniä kokoonpanoja, vaikkakin hänen tuotantoonsa kuuluu myös orkesteriteoksia ja ooppera "La princesse blanche" (1993). Hän on monesti hakenut inspiraatiota runoudesta. Hän on saanut tunnustusta myös mikrotonaalisista sävellyksistään, joihin kuuluu "Saumur" (1990) cembalolle. Mather on ottanut vastaan tilauksia monilta orkestereilta ja järjestöiltä, kuten Montrealin sinfoniaorkesterilta.
Vuonna 2000 Mather sai Serge Garant -palkinnon sävellysansioistaan.
Rolf Tiivola
Rolf Leonard Tiivola (3. joulukuuta 1894 Helsinki – 1962) oli suomalainen rovasti ja päätoimittaja.
Tiivolan vanhemmat olivat pankkivirkailija Johan Leonard Tiivola ja Mathilda Ahlblad. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 ja hänet vihittiin papiksi 1918.
Tiivola oli kirkkoherran apulaisena Hietamäellä Inkerinmaalla 1916–1917 ja sitten sotilaspastorina Pohjan poikien rykmentissä 1919, Raskaassa tykistörykmentissä 1919–1921, Uudenmaan rakuunarykmentissä 1921–1924, Rannikkotykistörykmentti 1:ssä 1924–1928 sekä Uudenmaan rykmentissä 1928–1939. Sotavuosina hän oli pastorina 1939–1940 Kannaksen armeijan esikunnassa ja sitten maavoimien esikunnassa. Hän oli pastorina Helsingin varuskunnassa vuodesta 1941 ja merivoimien esikunnassa vuodesta 1943.
Tiivola toimi lisäksi Lappeenrannan pakkotyölaitoksessa apulaisopettajana ja saarnaajana 1921–1924 sekä tuntiopettajana Helsingin tyttökoulussa 1925–1927. Hän oli Suomen Sotilas-lehden päätoimittajana 1927–1943, Koti ja Kasarmi-lehden päätoimittajana 1931–1943 sekä Kylväjä-lehden päätoimittajana vuodesta 1943. Nuori Mies-lehden toimitussihteerinä Tiivola oli 1947–1953.
Rolf Tiivola oli naimisissa vuodesta 1919 Inez Maria Palmrothin kanssa. Heillä oli viisi lasta joista tunnetuin oli pääjohtaja Mika Tiivola.
LSD (yhtye)
LSD on kokoonpano, jossa ovat mukana laulaja-lauluntekijät Labrinth ja Sia sekä DJ Diplo. He julkaisivat toukokuussa 2018 kappaleen "Genius" ja noin viikko sen jälkeen kappaleen "Audio".
Gibellina
Gibellina on kunta Italiassa Sisilian länsiosassa olevassa Trapanin maakunnassa.
Gibellina tuhoutui täysin Belicejoen laaksossa tapahtuneessa voimakkaassa maanjäristyksessä vuonna 1968. Tuhoutunut kylää ei kunnostettu Uusi kylä, Gibellina Nuova, päätettiin rakentaa yli kymmenen kilometrin päähän vanhasta kylästä. Vanhan kylän raunioista kuvanveistäjä Alberto Burri teki yhden maailman suurimmista veistoksista. Maataideteos nimeltä "Grande Cretto" on betonista tehty labyrintti.
Viki Raaska
Vihtori (Viki) Raaska (1. huhtikuuta 1903 Äyräpää – 4. marraskuuta 1960) oli suomalainen insinööri ja radiotoimittaja.
Raaskan vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Raaska ja Anna Kapanen. Hän suoritti oppikoulun 1920 ja valmistui insinööriksi Mittweidassa Saksassa 1925.
Raaska oli Itä-Suomen sähkö- ja insinööritoimisto Oy:n palveluksessa Viipurissa 1925–1939, oy Strömberg ab:n suunnittelu- ja myyntitoimiston päällikkönä 1940–1948 ja Idman Oy:n teollisuus- ja koneosaston päällikkönä vuodesta 1948. Hän toimi myös Viipurin teknillisten koulujen tuntiopettajana 1926–1935 ja oli Oy Yleisradio Ab:n radioselostajana vuodesta 1926 alkaen. Raaska oli Viipurin teknillisen klubin johtokunnan jäsenenä ja klubimestarina 1932–1940 ja Suomen radioselostajien yhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1942 alkaen.
Ludvig Faddejev
Ludvig Dmitrijevitš Faddejev (; ) oli venäläinen matemaatikko ja teoreettinen fyysikko. Hän on yksi modernin matemaattisen fysiikan kehittäjistä.
Faddejeville sai monia huomionosoituksia sekä fyysikkona että matemaatikkona. Hänelle myönnettiin Suomessa vuonna 1991 tieteen akateemikon arvo.
Richard Peto
Sir Richard Peto (s. ) on brittiläinen tilastotieteilijä ja epidemiologi, sekä Oxfordin yliopiston lääketieteellisen tilastotieteen ja epidemiologian emeritusprofessori (emeritus). Hänelle myönnettiin vuonna 2000 Suomessa tieteen akateemikon arvo.
Christian Ruotanen
Christian Ruotanen (s. 2002) on suomalainen lapsinäyttelijä, joka tuli tunnetuksi pikku-Röllin roolistaan elokuvasta "Rölli ja kultainen avain". Ruotanen on dubannut Eemeliä animaatiossa "Vaahteramäen Eemeli ja Iida". Hän on myös näytellyt Vaahteramäen Eemeliä Taaborinvuoren kesäteatterissa vuonna 2013. Ruotanen näyttelee lapsiavustajana Lahden kaupunginteatterissa.