Kyrkbron
Kyrkbron on silta Uumajassa, Ruotsissa, joka vie Östra Kyrkogatanin Uumajajoen pohjoispuolelle Tegiin. Kyrkbronin rakentaminen alkoi vuonna 1973 ja se avattiin 26. syyskuuta 1975, jolloin siitä tuli Uumajan kolmas Uumajajoen ylittävä silta. Keskustelut siitä, pitäisikö silta sijaita kirkon vieressä vai ei, kestivät 1960-luvulta 1970-luvulle saakka. Rakennusvaiheessa löytyi tuntematon hautapaikka (hautausmaan vanhemmassa osassa), johtaen arkeologisiin kaivauksiin.
Silta koostuu kahdesta rinnakkaisesta betonipalkista. Siinä on kaksi erillistä siltaa, joissa molemmissa on omat kaistansa ja poistumisrampit, jotka ulottuvat joen pohjoispuolen yli. Kyrkbronin rakentamisen tarkoituksena oli hillitä Tegsbronin liikennettä ja Kyrkbron suunniteltiin olettaen, että kaupungin liikenteessä tulee jyrkkä nousu ylöspäin, joka osoittautui selvästi optimistiseksi.
Jo 1930-luvulla oli selvää, että ainut Uumajajoen ylittävä silta, Gamla bron, ei enää selviytyisi lisääntyvästä liikenteestä. Västerbottenin lääninhallitus tilasi valtatieinsinööri O. H. Grahnénin luomaan suunnitelman ja piirrokset uutta siltaa varten, tai vaihtoehtoisesti olemassa olevan sillan uudelleenrakentamisen. Grahnénin ehdotus, päivätty 16. heinäkuuta 1936, tarjosi useita eri vaihtoehtoja. Muiden ehdotusten joukossa oli ehdotus sijoittaa silta Uumajan kirkon vieressä sijaitsevan Östra Kyrkogatanin jatkeeksi. Yksi ongelma tässä vaihtoehdossa oli, että silta päättyisi sitten myötävirtaan satamasta ja näin ollen silta tarvitsisi alikulun rakentamista tai siinä pitäisi olla liikutettavat sillan osat, jotta laivat pääsevät ohi. Tällaiset suunnitelmat arvioitiin kuitenkin liian kalliiksi. Grahnénin pääehdotus oli vanhan sillan sulkeminen moottoriliikenteeltä, ja että uusi silta rakennettaisiin Västra Esplanadenin jatkeeksi.
Tegin kuntayhteisö pyysi raporttia koskien mahdollisuutta rakentaa silta Östra Kyrkogatanin jatkeeksi. Lääninhallitus nimitti O. H. Grahnénin tutkimaan sitä ja tutkimukset osoittivat, että kääntösilta käännettävällä jännevälillä oli ainut todellinen ratkaisu, mutta myös, että lisäkustannuksia pidettiin liian korkeina. Tämä johti siihen, että Grahnén vastusti sillan rakentamista Östra kyrkogatanille. Huolimatta Grahnénin neuvoista, lääninhallitus päätti vuonna 1939, että kääntösilta tulee rakentaa. Kuninkaallinen majesteetti tarkisti tapauksen, ja lähetti sen takaisin lääninhallitukselle uudelleenharkittavaksi. Tämä johti lääninhallituksen muuttamaan mieltään ja päätettiin sillan rakentamisesta Västra Esplanadenin jatkeeksi. Tämä silta, Tegsbron, vihittiin käyttöön vuonna 1949.
Tegin kuntayhteisö yhdistettiin vuonna 1960 Uumajan maalaiskunnan kanssa, ja oli tarvetta luoda asemakaava keski-Tegiin. Muutamaa vuotta myöhemmin, vuonna 1965, kun Uumajan maalaiskunta yhdistettiin Uumajan kaupunkiin, oli tarvetta yleiskaavalle koko kaupunkialueella. Asemakaavassa alue oli varattu sillalle kirkon kohdassa ja moottoritielle Tegsbronista keskiseen Tegiin. Vahva vähemmistö kunnanvaltuustossa vastusti Kyrkbronia ja moottoritietä, koska he halusivat pitää Tegin itsenäisenä.
Yleiskaavan, jossa silta on kirkon vieressä, oli tehnyt "Västerbottenskommunernas Arkitekt- och Byggnadskontor (VAB)", Åke Lundberg pääarkkitehtinaan. Ehdotus jaettiin muun muassa Uumajan seurakunnan kirkkohallitukselle, joka kannatti sillan sijoittamista kirkon viereen.
Insinööritoimisto Orrje & Co palkattiin vuonna 1963 kehittämään piirrokset Uumajan liikenneväylälle. Myös kunnan rakennusvirasto teki tutkimuksia sillan sijoittamisesta.
Lokakuussa 1964 Orrje & Co esitteli suunnitelman liikenneväylästä, jossa otettiin huomioon, minkälainen liikennekapasiteetti sillalla tulisi olla vuonna 1980, jonka ennustettiin olevan yli 40 000 autoa päivässä. Suunnitelma myös totesi, että sillan pitäisi sijaita kirkon vieressä Östra Kyrkogatanin jatkeena.
Helmikuussa 1965 kaupunginvaltuusto hyväksyi Orrje & Con ehdotuksen liikenneväylästä. Samana vuonna seurakunta pyysi uutta tarkastelua sillan sijoittamisesta, koska jumalanpalvelukset saattaisivat häiriintyä liikenteen melusta, ja että herkkä ympäristö kirkon ympärillä tuhoutuisi, jos silta rakennettaisiin sinne. Seurakunnan väitteet käsiteltiin kaupunginvaltuustossa. Kaupunginvaltuusto antoi Orrje & Colle tehtäväksi etsiä uusi sijainti sillalle.
Marraskuussa 1965 Orrje & Co esitteli kaksi ehdotusta: alkuperäinen suunnitelma, jossa silta kirkon vieressä ja toinen, jossa silta sijoitettu enemmän itään Järnvägsgatanin jatkeena. Sijainti kirkon vieressä katsottiin sopivimmaksi. Kuitenkin Åke Lundberg, josta tuli lääninarkkitehti vuonna 1964, ehdotti, että Orrje & Con itäinen vaihtoehto pitäisi ottaa käyttöön.
Huhtikuussa ja toukokuussa 1966 esiteltiin kaksi lukua painettuna, Orrje & Con ""Ny bro över Ume älv: två principförslag"" ja arkkitehti Erik Thelausin ""Bro över Umeälven. Synpunkter på miljöfrågor m m"".
Arkkitehtitoimisto "Klemming och Thelaus" sai Uumajan kaupungilta sopimuksen, jossa heidän tuli ottaa selvää ympäristövaikutuksista sillan sijoittamisesta kirkon viereen, ja ehdottaa ulkoasua sillalle ja sen kannattimille. Tulokset oli raportoitu mallina mittakaavassa 1:400, jossa olivat pohjapiirrokset ja muistio. Muistiossa korostettiin, että sillan pitäisi olla samansuuntainen Tegsbronin kanssa. Yritys ehdotti siltaa suoralla kotelopalkilla, jossa pystysuora tuki.
Kesäkuussa 1966 kaupunginvaltuustossa keskusteltiin päätöslauselmaesityksestä koskien sillan sijaintia. Drätselkammaren, joka vastaa kaupungin taloudesta, hyväksyi rakennusviraston linjan, ja väitti, että sijainti kirkon vieressä oli etusijalla muihin vaihtoehtoihin nähden. Kaupunginvaltuusto hyväksyi drätselkammarenin ehdotuksen ilman äänestystä.
Elokuussa 1966 Orrje & Con esitteli raportin "Förslag till ny bro över Ume älv i sträckning Idrottsvägen-Östra Kyrkogatan" ("Ehdotus uudesta sillasta Uumajajoen yli suunnassa Idrottsvägen-Östra Kyrkogatan"), joka osoitti liikenteensuunnittelun periaatteita, jotka pitäisi olla perustana Kyrkbronille. Sen oli tarkoitus toimia pohjana kaupunginosien maankäyttösuunnitelmille. Orrje & Con mukaan maankäyttösuunnitelma tarkistettiin, ja sillan suunnitelmat tehtiin yhdessä Ruotsin tiehallinnon kanssa. Eri sidosryhmiä kutsuttiin, sisältäen Flottningsföreningen (tukinuittoliitto), jonka näkemykset jännevälien suunnittelussa olivat tärkeitä, jotta tukinuitto ei häiriintyisi. Tietyöosaston ehdotuksen jälkeen pyörätie sijoitettiin siltojen kahden ajokaistan väliin.
Uusi asemakaava hyväksyttiin kaupunginvaltuustossa vuonna 1968. Lääninhallitus vastusti kaupungin kaavoitussuunnitelmaa vuonna 1969 ja halusi tutkimuksen sillan sijoittamisesta itäisempään paikkaan. Annettu syy oli, että Uumajan yliopiston ja Norlannin yliopistollisen sairaalan laajennukset muuttivat olosuhdetta, koska molemmat sijaitsevat itään Uumajan keskustasta. Myös Ruotsin museovirasto teki valituksen.
Kuninkaallinen majesteetti siirsi asian Statens planverkille (kansallinen suunnitteluosasto), joka puolestaan pyysi asiasta lausuntoa Ruotsin tiehallinnolta, joka lopulta hyväksyi suunnitelman. Perusteluna oli, että uuden sillan tarkoituksena on vähentää liikennettä Tegsbronilla, siten uusi silta ei voisi olla liian kaukana Tegsbronista. Maankäyttösuunnitelma hyväksyttiin lopulta syyskuussa 1969. Kaksi kuukautta myöhemmin Kyrkbron lisättiin Ruotsin tiehallinnon talousarvioon vuosille 1970-1974. Rakentaminen alkoi vuonna 1972.
Kyrkbronin laskettiin ottavan 54,5 prosenttia Tegsbronin liikenteestä. Näihin aikoihin Tegsbronin ylitti noin 25 000 kulkuneuvoa päivässä, joka oli maksimikapasiteetti sillalle. Ennuste vuodelle 1990 oli 60 000 kulkuneuvoa päivässä.
Kaupunginhallituksen vuosibudjetin käsittelyssä 28. lokakuuta 1971, kunnallishallinto ehdotti, että suunnitelma "bro över Ume älv" ("silta Uumajajoen yli") olisi hyväksyttävä. Tätä seurasi kiivas keskustelu, joka kesti kuusi tuntia, ennen kuin kaupunginvaltuusto päätti myöntää rahoitusta sillalle. Äänimäärä oli 25 vastaan ja 26 puolesta, jossa presidentillä oli ratkaiseva ääni. Siten sillan sijainti kirkon vieressä oli ratkaistu. Sillan rakentamispäätöksen myötä lääninhallitus sai 43 valituskirjettä päätöksestä. Toukokuussa 1972 allekirjoitettiin hyväksyntä Uumajan kunnan ja Ruotsin tielaitoksen välillä, jotta tiehallinto aloittaisi sillan rakentamisen 16. kesäkuuta 1972. AB Vägförbättringar sai tehtäväkseen rakentaa sillan 18,6 miljoonalla kruunulla. Tämä sisälsi myös muuta siltaan liittyvää työtä.
Keskustelu sillasta alkoi vuonna 1965, kun kirkkovaltuusto lähetti kirjeen kaupunginvaltuustolle, todeten, että jumalanpalvelukset häiriintyisivät sillan liikenten vuoksi. Kesäkuussa 1971 läänin arkkitehti Åke Lundberg toi jälleen esille sillan sijoittamisen, kun kunnan asioista pidettiin tiedotustilaisuus Holmsundissa.
Paikallisissa tiedotusvälineissä keskustelu jatkui ja eri kansallisen tason asiantuntijat kommentoivat siltaa. 2. lokakuuta 1971 vastustuskyvyn huippu saavutettiin, kun sillan vastainen mielenosoitus järjestettiin Uumajassa. Mielenosoitus sai alkunsa sanomalehti Västerbottens-Kurirenin lukijakyselyssä, jossa edellisenä päivänä 84 prosenttia oli Kyrkbronin rakentamista vastaan. Myös vastikään nimitetty kuvernööri Karl Georg Samuelson oli vastustamassa Kyrkbronia.
Muutama Keskustapuolueen jäsen yritti pysäyttää rakentamisen vuonna 1973, sillä perusteella, että kustannukset olivat nousseet 45 miljoonaan kruunuun. Aloite peruttiin sillä perusteella, että se olisi kalliimpaa kunnalle tehdä muutoksia maankäyttösuunnitelmaan ja peruuttaa voimassa olevat sopimukset kuin jatkaa rakentamista. Lisäksi sillä olisi vaikutuksia työvoiman vähenemiseen kunnassa, jos rakentaminen oltaisiin keskeytetty. Kyrkbronin vastustaminen sittemmin vähentyi.
Kesän 1972 aikana tuntematon kalmisto löytyi, kun työntekijät olivat kaivamassa siltaa varten Uumajan vanhan kirkon vieressä. Hautausmaan vanhat luut olivat tuntemattomia ja hautauspaikan kartta puuttui. Löydön myötä muinaisjäännösten lääninhoitaja Sune Zachrisson ja Ruotsin museovirasto pysäyttivät sillan rakentamisen, koska alueella olisi tehtävä arkeologisia kaivauksia. Sibylla Haasumin johdolla kaivettiin 22 kuilua välillä 1. heinäkuuta ja 17. elokuuta. Tuloksena oli 40 ruumisarkun, noin 60 luurangon, arkkujen, varusteiden, kynsien, koristeiden, hautapalojen jne. löytyminen. Kaivauksissa löytyi 18 kanuunankuulaa. Ne tulivat luultavasti Suomen sodassa 1808-1809. Joko kanuunankuulat päätyivät sinne, kun kenraaliluutnantti Johan Adam Cronstedt puolusti Uumajaa maaliskuussa 1809, tai kun venäläinen kenraali Nikolai Kamenski kesällä 1809 puolusti siltaa, jota venäläiset rakensivat Uumajajoen yli. Viimeisessä haudassa, 3,3 kertaa 3,8 metrin kokoisessa hautapaikassa etelä-kaakkoon kirkosta, löytyi helposti luettavat nimilatat, jotka osoittivat sen olleen maaherra Pehr Adam Strombergin perheen sukuhauta. Hautakiveä ei löytynyt, mutta se oli luultavasti tuhoutunut kun kirkko tuhoitui palossavuonna 1887, yhdessä kaikkien hautojen arkistomateriaalien kanssa.
Sillan rakentamisen aikana muutamia teknisiä uutuuksia käytettiin, kuten pöytätietokonetta maanmittauksessa ja laseria etäisyyden mittaamisessa. Ministeri Bengt Norling vihki Kyrkbronin 26. syyskuuta 1975. Sillan rakentamisen yhteydessä tehtiin myös laaja liikenteen uudelleenreititys Uumajan keskustassa ja Tegissä. Tegistä tuli Uumajan ensimmäinen kaupunginosa, joka sai jalkankulku- ja pyörätiet koko keskustaan.
Kun Kolbäcksbronin rakentaminen aloitettiin vuonna 1998, Kyrkbronilla oli noin 16 600 ja Tegsbronilla noin 21 600 kulkuneuvoa keskimäärin päivässä. Vuonna 2010 Kyrkbronilla oli noin 15 100, Tegsbronilla noin 27 300 ja Kolbäcksbronilla noin 12 000 kulkuneuvoa keskimäärin päivässä.
Kolbäcksbronin takia keskustassa on pienempi määrä liikennettä ja Strandgatanin muutos kauttakulkureitistä kaupunkikaduksi ovat vähentäneet Kyrkbronin merkitystä. Onkin ehdotettu, että toinen puoli sillasta muutettaisiin 150-200 parkkipaikaksi.