K-vitamiinit
K-vitamiinit ovat pääasiassa veren hyytymiseen ja kalsiumin aineenvaihduntaan tarvittavia vitamiineja, joista tärkeimmät ovat K1-vitamiini ja K2-vitamiinit. K-vitamiinit ovat rasvaliukoisia, joten ne eivät poistu helposti kehosta. Ihmisen elimistössä (suolistossa) syntyy yleensä normaaliflooran ansiosta riittävästi K-vitamiinia, joten sen saamisesta ei tarvitse erityisesti huolehtia. Sen sijaan veritulpan jälkeen ohennuslääkitystä saavien on syytä varoa, ettei ruoasta tule liikaa K-vitamiinia. K-vitamiinin nimeäminen ei noudata muiden vitamiinien kohdalla käytettyä aakkosellista järjestystä, koska kun vitamiini löydettiin, löydöksestä kertova artikkeli julkaistiin saksalaisessa julkaisussa ja vitaminiinia kutsuttiin nimellä "Koagulationsvitamin" (koagulaatiovitamiini), mistä syntyi vitamiinin K-kirjain.
K-vitamiinit eivät ole yksi aine, vaan niiden luonnolliset muodot luokitellaan K1-vitamiineihin ja K2-vitamiineihin. K1- vitamiineja(K) nimitetään fyllokinoneiksi ja K2-vitamiineja(K) menakinoneiksi. Lisäksi lääke- ja elintarviketeollisuutta varten valmistetaan synteettisiä K-vitamiineja menadioni (K), (K) ja (K). K-vitamiinien nimitys tulee koaguloitumisesta, jolla tarkoitetaan veren hyytymistä. Ne ovat veren koaguloitumista, hyytymistä, edistäviä vitamiineja.
K-vitamiinia on runsaasti edam- ja gouda-juustoissa. 
Se voi Rotterdamin tutkimuksen mukaan vähentää sepelvaltimotaudin riskiä.
K-vitamiineja on löydetty useita:Kaikkia menakinoneita ei pidetä vitamiineina. Menakinoneja on kaikkiaan yhdeksää eri lajia. Lisäksi lääke- ja elintarviketeollisuutta varten valmistetaan synteettisiä K-vitamiineja. Synteettisen K-vitamiinin ja nattosta erotetun menakinoni-7:n pitoisuuden vähenemistä veressä on tutkittu, missä todettiin edellisen vähenevän hitaammin terveellä koeryhmällä.Vastasyntyneillä ei vielä ole elimistössään K-vitamiinia tuottavaa bakteerikasvustoa. Äidiltä saatavassa ternimaidossa eli kolostrumissa on K-vitamiinia, mutta monissa maissa vastasyntyneille annetaan rutiiniluonteisesti myös K-vitamiinilisä verenvuototaudin ehkäisemiseksi joko pistoksena tai suun kautta. Kahdessa sittemmin kumotussa tutkimuksessa vastasyntyneenä saatu K-vitamiini oli yhdistetty kasvaneeseen leukemian ja syövän riskiin. Suomen lastenlääkäriyhdistys pitää K-vitamiinin antamista tärkeänä ja pistosta parempana kuin suun kautta annettavaa K-vitamiinia.
K-vitamiinin löysi tanskalainen Henrik Dam ja sen kemiallisen rakenteen selvitti yhdysvaltalainen Edward Adelbert Doisy. Heille myönnettiin Nobelin lääketieteen palkinto vuonna 1943.
Veren hyytymistaipumusta voidaan tarvittaessa vähentää lääkeaineella varfariini (kauppanimi Marevan). K-vitamiini vaikuttaa varfariinin tehoon. Jos K-vitamiinin saanti lisääntyy, lääkeannosta on nostettava. Siksi K-vitamiinin saannin tulisi olla vakio varfariini-lääkityksessä. Vihannesten edullisten terveysvaikutusten vuoksi vihanneksista ei kannata luopua lääkityksessäkään kokonaan K-vitamiinin vuoksi. Riittää, kun huolehtii K-vitamiinin tasaisesta saannista. K-vitamiini ei tuhoudu tai vähene keitettäessä.
K-vitamiinia annetaan joidenkin rotanmyrkkyjen vastalääkkeeksi.
MK4:n on monissa tutkimuksissa osoitettu vähentävän murtumariskiä, pysäyttävän ja palauttavan luumassaa. Japanissa annetaan MK4:sta 45 mg päivässä hoidettaessa osteoporoosia. MK4:n on osoitettu vähentävän murtumia jopa 87%. Hoitokäytäntö määrätä 45 mg päivässä MK4:sta on ollut hyväksytty Japanin terveysministeriössä jo vuodesta 1995 kun ehkäistään ja hoidetaan osteoporoosia.
MK4 (mutta MK7:lla tai K-vitamiinilla ei todettu samanlaista vaikutusta) ehkäisi luukatoa ja/tai murtumia seuraavissa tapauksissa:
On hyvä muistaa yhden tekijän pitoisuuksia ravinnossa tarkasteltaessa, että ravinto on kokonaisuus. Ravinnon monipuolisuus varmistaa sen terveellisyyden ja minimoi riskit. Kotimaiset kasvikset ry on kerännyt vihannesten ja hedelmien ravintoainetaulukot. Tämän listan mukaan eniten K-vitamiinia (määrät 100 g kohti) on lehtikaalissa (618 μg), pinaatissa (350 μg), vihanneskrassissa (250 μg), ruusukaalissa (220 μg), ruohosipulissa (190 μg), lehtisalaatissa (115 μg), parsakaalissa (110 μg), kiinankaalissa (80 μg), mangoldissa (65 μg), persiljassa (65 μg), tillissä (65 μg), valkokaalissa (60 μg), purjosipulissa (54 μg), punakaalissa (42 μg), jäävuorisalaatissa (40 μg) ja kiivissä (34,3 (μg).
Saman listan mukaan seuraavissa kasviksissa on kohtuullisesti tai vähän K-vitamiinia: kukkakaali (20 μg), porkkana (19 μg), viinirypäle (19 μg), kurkku (15 μg), lehtiselleri (12 μg), luumu (12 μg), vihreä paprika (9,4 μg), punainen paprika (4,6 μg), keltainen paprika (2,4 μg), mustikka (9 μg), mansikka (5,5 μg), tomaatti (5 μg), omena (5 μg), kesäkurpitsa (3 μg), punajuuri (3 μg), lanttu (2 μg), peruna (1 μg), kyssäkaali (1 μg), sipuli (0,7 μg), maissi (0,3 μg), herkkusieni (0,3 μg), vesimeloni (0,2 μg) ja appelsiini (0,1 μg). (määrät kannattaa tarkistaa tarvittaessa)
Listasta voi päätellä esimerkiksi, että 100 g:sta lehtisalaattia saa saman määrän K-vitamiinia kuin 210 g purjoa, 280 g jäävuorisalaattia, 570 g kukkakaalia tai porkkanaa, 950 g lehtiselleriä, 2 kg mansikoita, 3,8 kg punajuurta, 5,7 kg lanttua tai 11,5 kg perunoita. Monipuolinen kasvisten ja hedelmien syönti tukee riittävää kuidun ja eri vitamiinien ja hivenaineiden saantia.