hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pax Britannica
Pax Britannica (”brittiläinen rauha”) on suhteellinen rauhan ajanjakso Euroopassa ja muualla maailmassa vuosina 1815–1914, jolloin Brittiläinen imperiumi kasvoi maailmanlaajuiseksi sotilaalliseksi sekä taloudelliseksi hegemoniaksi ja Britannia omaksui maailmanpoliisin roolin. Ajanjakson katsotaan alkaneen 1815, jolloin Napoleonin sodat päättyivät Ranskan keisari Napoleonin tappioon Waterloon taistelussa, jolloin britit vangitsivat hänet. Pax Britannica päättyi 1914, jolloin ensimmäinen maailmansota alkoi. Samaa ajanjaksoa pidetään myös Britannian imperialismin aikakautena.
Termi on latinaa ja se on johdannainen vanhemmasta termistä "Pax Romana", roomalainen rauha. Vastaavia suhteellisen rauhan ajanjaksoja kuvaavia termejä ovat muun muassa "Pax Americana", jolla kuvataan nykyistä vuodesta 1945 eteenpäin Yhdysvaltain sotilaallisen ja taloudellisen hegemonian vaikutuksesta vallinnutta rauhanomaista aikaa länsimaissa ja "Pax Ottomana", jolla kuvataan turkkilaishallinnon rauhoittavaa vaikutusta sen alaisilla alueilla Balkanilla ja Lähi-idässä Osmanien valtakunnan aikana.
Britannian voitto Napoleonista tarkoitti myös sitä, että Ranskan kärsimän tappion jälkeen Britannialla ei ollut tosiasiassa varteenotettavaa haastajaa kansainvälisellä areenalla, lukuun ottamatta Venäjän valtaa Keski-Aasiassa. Mainittuna aikakautena Britannian valtakunnan suoraan hallitsema alue kasvoi 26 miljoonalla neliökilometrillä ja sen asukasluku noin 400 miljoonalla. Britannia hallitsi kaikkia kauppareittejä, eikä sen merimahdilla ollut haastajaa. Varsinaisen valtansa lisäksi maailmankaupan johtavana valtiona Britannia hallitsi epäsuorasti myös useiden itsenäisten valtioiden, kuten Kiinan, Argentiinan ja Siamin taloutta.
Brittiläisen imperiumin ylivoimaa pohjusti 1800-luvun teollinen vallankumous. Höyrylaivojen ja lennättimen kaltaiset uudet keksinnöt mahdollistivat yhä suuremman valtakunnan luomisen, hallitsemisen ja puolustamisen. Vuoteen 1902 mennessä Britannian hallitsemat alueet olivat yhdistetty toisiinsa lennätinkaapeleiden verkostolla, jota kutsuttiin nimellä ”"All Red Line"”, sillä useissa ajan kartoissa Britannian alueet merkittiin punaisella tai vaaleanpunaisella.
Joidenkin historioitsijoiden mukaan Pax Britannica on keinotekoinen ja propagandistinen perustelu Britannian pyrkimykselle maailmanvaltaan ja nimellisesti itsenäisten alueiden alistamiseen valtaansa rauhanturvaamisen varjolla. Ali Parchami huomauttaa, että ajanjakson aikana ehti tuskin kulua vuottakaan, etteivät Britannian sotilaat olisi olleet sotimassa jossakin. Vuosina 1880–1900, jolloin käsite Pax Britannica oli suosittu imperiumin emämaassa, Britannia lähetti useita sotilaallisia retkikuntia eri puolille maailmaa; 40 Intiaan, lähes 50 Afrikkaan ja ainakin kymmenen Persianlahden valtioihin ja Kaukoitään.
Stefan Reinartz
Stefan Reinartz (s. 1. tammikuuta 1989 Engelskirchen, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Leverkusenia. Reinartz siirtyi Leverkuseniin junioriseurastaan SV Bergisch Gladbachista vuonna 1998. Leverkusenissa hän pelasi aluksi junorijoukkueen mukana, kunnes vuonna 2006 pääsi seuran kakkosjoukkueeseen. Edustusjoukkueessa Reinartz debytoi vuonna 2008. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Reinartzin pelinumero on 3, hänen pituutensa on 189 senttimetriä ja painonsa 83 kiloa.
Reinartz on pelannut Saksan jalkapallomaajoukkueessa vuodesta 2010 alkaen kolme ottelua. Lisäksi hän on pelannut useita otteluita Saksan ikäkausimaajoukkueissa.
Ali Parchami
Ali Parchami on Sandhurstin kuninkaallisen sotakorkeakoulun puolustuksen ja kansainvälisten asioiden laitoksen luennoija. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Oxfordin yliopistossa ja toimi aiemmin luennoijana Exeter Collegessa, Oxfordissa.
Historiantutkimuksessaan Parchami on käsitellyt muun muassa maailmanvaltoja, niiden ylivaltaa ja niiden luomia käsitteitä suhteellisen rauhan ajanjaksoista.
Jens Hegeler
Jens Hegeler (s. 22. tammikuuta 1988 Köln, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Hertha BSC:tä, jonka riveihin hän siirtyi Bayer Leverkusenista vuonna 2014. Hegeler on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänen pituutensa on 193 senttimetriä ja painonsa 86 kiloa. Hän pelaa numerolla 13.
Hegeler on pelannut myös neljä ottelua Saksan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa.
The Blue Flame
The Blue Flame on George V. Hobartin ja John Willardin kirjoittama yhdysvaltalainen näytelmä vuodelta 1920. Hobart ja Willard kirjoittivat "The Blue Flamen" Leta Vance Nicholsonin näytelmän pohjalta. "The Blue Flame" on genreltään melodraama. "The Blue Flame" sai ensi-iltansa New Yorkin Broadwayn Shubert-teatterissa 15. maaliskuuta vuonna 1920. Näytelmän tuottajana toimi A. H. Woods. Näytelmää esitettiin aina huhtikuuhun 1920 asti 48:n esityksen ajan.
Bennett Miller
Bennett Miller (s. 30. joulukuuta 1966 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän on ohjannut elokuvat "The Cruise" (1998), "Capote" (2005), "Moneyball" (2011) ja "Foxcatcher" (2014). Elokuvistaan "Capote" ja "Foxcatcher" hän sai parhaan ohjauksen Oscar-ehdokkuudet.
Ranskan 8. armeija
Ranskan 8. armeija () oli Ranskan maavoimien yhtymä, joka osallistui toiseen maailmansotaan.
Armeija perustettiin 28. elokuuta 1939 yleisesikunnan reservinä. Armeija siirrettiin 19. toukokuuta 1940 Ranskan 2. armeijaryhmään.
Armeijankomentajina olivat:
Professor Layton vs. Phoenix Wright: Ace Attorney
Professor Layton vs. Phoenix Wright: Ace Attorney (レイトン教授VS逆転裁判 "Reiton-kyōju vs Gyakuten Saiban", lit. "Professor Layton vs. Turnabout Trial") on crossover seikkailu/pulmapeli, jonka ovat kehittäneet Level-5 ja Capcom sekä julkaissut Capcom Nintendo 3DS:lle. Peli on Level-5:n Professor Layton-pulmapelisarjan ja Capcomin Ace Attorney-seikkailupelisarjan crossover, joka yhdistelee elementtejä molemmista pelisarjoista. Peli sisältää Shu Takumin skenaariografiikoita, joka on ohjannut "Ace Attorney"-sarjaa. Pelin julkaisi Level-5 Japanissa 29. marraskuuta 2012 ja sen oli tarkoitus ilmestyä vain japanissa. Pelin saaman suosion myötä peli käännettiin englanninkielelle ja Nintendo julkaisi pelin Euroopassa 28. maaliskuuta, Australiassa 29. maaliskuuta ja Pohjois-Amerikassa 29. elokuuta 2014.
Pelissä seurataan Professor Laytonia, Luke Tritonia, Phoenix Wrightia ja Maya Feytä kun he ratkovat Labyrinthian mysteerin. Peli sisältää kaksi erilaista pelityyppiä, Adventuren joka sisältää elementtejä Professor Layton-sarjasta sekä Witch Trialin joka sisältää elementtejä Ace Attorney-sarjasta. Peli sisältää ääninäyttelyä sekä animoituja välikohtauksia, jotka ovat perinteisiä "Professor Layton"-sarjalle, mutta ensimmäisiä "Ace Attorney"-sarjalle.
Peli sai pääosin positiivisia vastaanottoja, sillä Metacriticin 42 arvostelun keskiarvoksi muodostui 79/100 ja GameRankingsillä puolestaan 20 arvostelun keskiarvoksi 79.40%. Famitsu antoi pelille 35/40 pistettä. Chris Kohlerin "Wiredista" pelatessa pelin japanilaista versiota, tunsi pelin hukkaanheitetyltä tilaisuudelta crossoveriksi; kun hän ajatteli että pelimekaniikat ja hienosäätö täydensivät hyvin pelin tyyliä, hän totesi, että koska peliin tuotiin vain kaksi näyttelijää kummastakin pelisarjasta ja että peli ei vetoa uusiin, hän kuvaili kiinnostamattomien hahmojen pilaavan tarinan. Digital Spy antoi pelille 4/5 tähteä, todeten että "Jos et jumittaudu tekstien pariin, Professori Layton vs. Phoenix Wright: Ace Attorney:n crossover-peli on toisiaan täydentävää, tarjoamalla kokemuksen, jonka jälkeen et uskaltaisi vastustaa yhden päivän uudelleenpelaamista". Eurogamer antoi pelille 8/10 pistettä. IGN antoi pelille 7.8/10 pistettä kehuen pelin upeaa taiteellisuutta ja ääninäyttelyä sekä hauskaa kirjoitelmaa, mutta kritisoi puolestaan pettymyksentuottavaa juonta sekä helpotettuja haasteita.
Suomalaisilta peli sai myös pääosin positiivisen vastaanoton. Gamereactor antoi pelille arvosanaksi 8/10 kehuen kiehtovaa tarinaa ja tunnelmaa, hahmojen mainiota yhteensopivuutta ympäristön kanssa sekä mainioita ongelmia, mutta kritisoi turhan tyhjäkäynnin suurta määrää. Pelaajalehti antoi myös pelille arvosanaksi 8/10, sanoen että "Professor Layton vs. Phoenix Wright ei ehkä ole kummankaan sarjan parhaimmistoa, mutta se onnistuu silti nappaamaan parhaita paloja aidan molemmilta puolilta ja saa kokonaisuuden tuntumaan tuoreelta". Kati Alha V2.fi:stä antoi pelille arvosanaksi 77/100 kehuen pelien yhdistelmän toimivuutta, kerronnan dramaattisuutta sekä vihjekolikoiden käyttöä oikeudessa, mutta kritisoi edeltäjiään helpompia pulmia.
Kyuu Eturautti
Kyuu Antti Arimo Eturautti (s. 1979 Tampere) on tamperelainen järjestöaktiivi. Kyuu Eturautti toimi 2000-luvulla sarjakuva-, anime- ja cosplay-tapahtumien järjestäjänä sekä yhtenä Anime- ja Japan Pop -lehtien perustajista. Eturautti toimii Muutos 2011 -puolueen toisena varapuheenjohtajana. Aiemmin Eturautti oli Piraattipuolueen jäsen ja hän oli myös yksi puolueen perustajista. 
Vuoden 2014 Europarlamenttivaaleissa Eturautti sai 374 äänen kannatuksen.
Siviiliammatiltaan Eturautti on tietoturvapäällikkö ja yrittäjä.
Robertson Davies
Robertson Davies (28. elokuuta 1913 Thamesville, Ontario, Kanada – 2. joulukuuta 1995 Orangeville, Ontario, Kanada) oli kanadalainen kirjailija, näytelmäkirjalija, kriitikko, journalisti ja professori. Hän oli Kanadan tunnetuimpia ja suosituimpia kirjailijoita ja merkittävimpiä kirjallisuusvaikuttajia, "man of letters", jota nimitystä hänen on vaihdellen sanottu ilomielin hyväksyneen tai toisaalta inhonneen.
Hänen lapsuutensa ympäristöön kuuluivat kirjat ja eloisa kielenkäyttö. Hänen isänsä senaattori Davies oli toimittaja, ja molemmat vanhemmat olivat innokkaita lukijoita. Hän itse luki kaiken mitä sai käsiinsä. Jo lapsena hän oli mukana teatterintekemisessä, ja siitä jäi hänelle elinikäinen kiinnostus.
Opiskeltuaan Kanadassa hän siirtyi Oxfordiin, jossa hän suoritti 1938 BLitt-arvosanan. Seuraavana vuonna valmistui hänen väitöskirjansa "Shakespeare’s Boy Actors". Hän ryhtyi sitten näyttelijäksi. Hän hyödynsi teoksissaan nuoruudenkokoemuksiaan, kuten aihetta kanadalaisista, jotka lähtevät opiskelemaan Britanniaan, ja teatteria.
Hän palasi Kanadaan tuoreen vaimonsa kanssa ja ryhtyi lehtiuralle. Yhdessä lähisukulaistensa kanssa hän osti lehtiä ja televisio- ja radiokanavia. Sinä aikana kun hän työskenteli Examinerissa, hän kirjoitti 18 kirjaa, tuotti omia näytelmiään ja laati artikkeleita eri aikakauslehtiin. Examineriin hän kirjoitti humoristisia esseitä nimellä Samuel Marchbanks.
Vaikka teatteri oli hänen ensi rakkautensa, menestys tuli proosasta. Hän opetti vuoteen 1981 Toronton yliopiston Trinity Collegessa. Hän kiinnostui jungilaisuudesta ja hyödynsi sitä teoksensa "Viides rooli" henkilöhahmoissa, jotka vastaavat C. G. Jungin arkkityyppejä.
Yliopistouransa jälkeen hän jatkoi kaunokirjallisuuden parissa. Ennen kuolemaansa hän oli aloittanut teoksen, josta piti tulla kolmas osa Toronto-trilogiaksi suunniteltuun teossarjaan. Hän ehti toteuttaa pitkäaikaisen haaveensa oopperalibreton "The Golden Ass", joka perustuu Apuleiuksen "Muodonmuutoksiin". Canadian Opera Company esitti sen useita vuosia hänen kuolemansa jälkeen Toronton oopperassa.
Luonnonsatama
Luonnonsatama on maanmuodostuma, joka suojaa laivan tai veneen ankkurointiin sopivan vesistöalueen osan esimerkiksi myrskyltä, voimakkaalta aallokolta tai kovan tuulen vaikutukselta. Termiä käytetään myös pienveneiden yölliseen rantautumiseen soveltuvista suojaisista rakentamattomista satamista. Luonnonsatamilla on ollut pitkään strateginen merkitys laivaston tukikohtina sekä taloudellinen merkitys kaupankäynnille, kalastukselle ja matkailulle.
Luonnonsatamia on kuusi eri tyyppiä: Luonnonsatamissa esiintyy erilaisia variaatioita ja yhteismuodostelmia näistä päätyypeistä.
Suurille aluksille ja runsaalle meriliikenteelle luonnon riittämästi suojaamat satamat eivät ole kovin yleisiä, ja sen vuoksi ne ovatkin näiden ominaisuuksiensa vuoksi tunnettuja. Osa maailman suurkaupungeista ja keskuksista on syntynyt juuri suurten ja hyvien luonnonsatamien ympärille. Esimerkkejä näistä ovat muun muassa New Yorkin satama Yhdysvalloissa, Sydneyn satama Australiassa ja Kingstonin satama Jamaikalla. Port Moresbyn satama Papua-Uudessa-Guineassa on esimerkki suuren riutan muodostamasta luonnonsatamasta. Laguunin muodostama Pearl Harborin satama Havaijilla toimii Yhdysvaltain laivaston tukikohtana.
Historiassa ihmisten rakentamien satamien puuttuessa luonnonsatamilla oli erittäin suuri merkitys varhaisille merenkävijäkulttuureille. Helleenisen ajan kreikkalaisille mm. Chiosin kaakkoisrannalla sijaitseva kahden kukkulan suojaama Embobrio ja Toronin alueella sijainnut "Tyyni satama". Parhaiten tunnettuja luonnonsatamia Kreikassa ovat Pireuksen satamat Zea ja Mounykhion, jotka ovat muodostuneet niiden edustalla sijaitsevan Akte-saariston sekä Mounykhion-mäen kalkkikiven eroosiosta, sekä saariston ja mäen välisellä alueella olevista kivimassoista. Istanbulissa sijaitseva lahti Kultainen sarvi on toiminut aikanaan tukikohtana ja suojasatamana sekä Rooman että Bysantin ja edelleen Osmanien valtakunnan ja lopulta Turkin laivastolle ja kauppalaivastolle.
Paholainen (näytelmä)
Paholainen () on Ferenc Molnárin kirjoittama unkarilainen tragikomedianäytelmä vuodelta 1907, jolloin näytelmä ensimmäisen kerran tuotettiin Budapestissa. Budapestista näytelmä lähti maailmankiertueelle, mutta se kiellettiin Lontoossa. "Paholainen" oli Molnárin läpimurtonäytelmä.
"Paholainen" sai ensi-iltansa New Yorkin Broadwayn Garden Theatressa 18. elokuuta vuonna 1908 englanninkielisellä nimellään "The Devil". Näytelmä suljettiin marraskuussa 1908 87:n esityksen jälkeen. Näytelmän tuottajana toimi Henry W. Savage. Näytelmän lavastuksesta vastasivat Robert Milton ja Walter Burridge. Oliver Herford oli kääntänyt Molnárin näytelmän unkarin kielestä englannin kielelle.
Mario Tennis Open
Mario Tennis Open () on Camelot Software Planningin kehittämä ja Nintendon julkaisema urheilupeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo 3DS:lle. Peli julkaistiin myös digitaalisesti ladattavana versiona Nintendo eShopissa.
Kuten aiemmat "Mario Tennis"-sarjan pelit, "Mario Tennis Open" sisältää hahmoja, tapahtumapaikkoja sekä skenaarioita lukuisista Mario-pelisarjan peleistä. Pelaajat voivat osallistua tavallisiin tennisotteluihin, mutta he voivat myös pelata erilaisia variantteja eri säännöillä ja eri tavoitteilla. Pelissä on yhteensä seitsemäntoista erilaista pelattavaa hahmoa, joista jokaisella on omia erikoisominaisuuksia, jotka toimivat pelaajien etuina. "Mario Tennis Open" on myös ensimmäinen "Mario Tennis"-peli, joka sisältää verkkopelimoodin.
"Mario Tennis Open" sai pääosin positiivisia vastaanottoja, sillä GameRankingsillä muodostui keskiarvoksi 69,29% ja Metacriticillä 69/100.
Toivo Kytölä
Toivo Armas Kytölä (6. syyskuuta 1911 Sippola–29. heinäkuuta 1971) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, joka palveli Puolustusvoimissa vuodesta 1932 vuoteen 1970.
Kytölän vahemmat olivat maanviljelijä Erik Kytölä ja Ida o.s. Takkunen. Kytölä oli aviossa hammaslääkäri Sirkka Laakson kanssa vuoteen 1956 ja tämän jälkeen sairaanhoitaja Vieno Irene Halosen kanssa. Kytölä kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan yhteislyseosta vuonna 1931 ja suoritti varusmiespalveluksensa KSR:ssa 1931–1932. Tämän jälkeen hän opiskeli 16. kadettikurssilla ja valmistui Kadettikoulusta vänrikkinä vuonna 1934. Tämän jälkeen ennen talvisodan syttymistä hän palveli KSR:ssa nuorempana upseerina ja ylennettiin luutnantiksi 1936. Sodan sytyttyä hän toimi opetusupseerina RUKssa, Jalkaväen Koulutuskeskuksessa sekä Kranaatinheitinkoulutuskeskuksessa. Välirauhan aikana Kytölä sai ylennyksen kapteeniksi ja toimi komppanian päällikkönä JR7:ssa sekä 3.Prikaatissa.
Jatkosodan puhjettua Kytölä toimi komppanianpäällikkönä JR26:ssa Kannaksella ja Aunuksessa haavoittuen Vääräkoskella 1941. 1942 hänet ylennettiin majuriksi ja hän siirtyi rintamatehtävistä toimisto- ja osastopäälliköksi Maaselän Ryhmän esikuntaan ja sieltä edelleen osastopäälliköksen II Armeijakunnan esikuntaan sodan loppumiseen asti.
1944–1946 Kytölä toimi toimistopäällikkönä 3.Divisioonan esikunnassa ja tämän jälkeen JR8:n esikuntapäällikkönä vuoteen 1952. Vuodet 1952–1955 Kytölä toimi koulutus- ja järjestelytoimiston päällikkönä 5.Prikaatin esikunnassa ja vuoden verran Lahden sotilaspiirin päällikkönä ja sai ylennyksen everstiluutnantiksi. Vuosina 1956–1958 hän opiskeli Sotakorkeakoulun Yleisen osaston Maasotalinjalla ja ylennettiin tämän jälkeen everstiksi. 1958–1962 Kytölä toimi Pääesikunnan operatiivisen osaston osastopäällikkönä ja Helsingin sotilaspiirin päällikkönä 1963–1964. 1964–1966 Kytölä toimi Pohjois-Suomen sotilasläänin komentajana ja tämän jälkeen kaksi vuotta Oulun Sotilaspiirin päällikkönä. Saatuaan ylennyksen kenraalimajuriksi 1968 hän toimi vielä Pohjois-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä ja Pohjanmaan sotilasläänin komentajana vuoteen 1970 asti, jonka jälkeen siirtyi reserviin.
Pilkkuja ja pikkuhousuja
Pilkkuja ja pikkuhousuja on suomalainen elokuva vuodelta 1992. Sen on ohjannut Matti Ijäs, joka myös käsikirjoitti elokuvan yhdessä Heikki Reivilän kanssa.
Ijäksen ”tyhjän liuskan bluesiksi” kutsuma elokuva on tarina runoilija Tanesta, jonka avioliitto on ohi, pankkitili tyhjä ja runosuoni ehtynyt.
"Pilkkuja ja pikkuhousuja" valittiin Cannesin elokuvajuhlien Quinzaine des réalisateurs -sarjaan. Paavo Pentikäinen sai roolistaan parhaan miespääosan Jussin. Myös kriitikot yleensä arvostivat hänen roolityötään, mutta muilta osin arviot olivat hämmentyneitä ja kriittisiä.
Iltalehden Olli Manninen syytti elokuvaa ”renttuestetiikan irvokkaasta mauttomuudesta”, Ilta-Sanomien Tarmo Poussu ”tekijänsä yhdentekevästä itsetyydytyksestä”. Tapani Maskulan mukaan "Pilkkuja ja pikkuhousuja" alkaa komediana lihan himosta, mutta päätyy yllättävän vakavaksi tarinaksi tekstin synnyttämisestä. Antti Lindqvistin mielestä elokuvassa on liikaa iskeviä repliikkejä, joita ei ehdi sulatella ennen kuin seuraava jo tulee. Sama runsaudenpula vaivaa hänestä myös visuaalisia ratkaisuja ja toinen toistaan erikoisemmista hahmoista muodostuvaa henkilögalleriaa.
Matti Ijäs on kertonut, ettei itsekään pidä elokuvastaan:
”Tiesin koko ajan ettei se onnistu. Yritettiin vääntää normaalista poikkeavaa dramaturgiaa, mutta aika pian huomasin, ettei se toimi.”
Orvo Kärkönen
Orvo Kärkönen (4. tammikuuta 1900 – 1. huhtikuuta 1977) oli suomalainen toimittaja, elokuvakäsikirjoittaja, suomentaja ja runoilija.
Kärkönen toimi 1930-luvulla tamperelaisen Aamulahden teatteri- ja elokuva-arvostelijana käyttäen nimimerkkejä "Erve" ja "-rk-". Hän teki Topiaksen eli Toivo Kauppisen näytelmän pohjalta käsikirjoituksen Toivo Särkän 1939 ohjaamaan elokuvaan Serenaadi sotatorvella eli sotamies Paavosen tuurihousut.
Kärkönen sanoitti muun muassa Vilho Korpelan säveltämän "Meripojan valssin" ja Kauko Urhosen säveltämän "Tumpelikellot". Hän suomensi myös useita operettaja, teki kirjan höyrylaivan Kurun uppoamisesta 1929 ja kirjoitti yhteisöhistoriikkeja sekä riimitti lasten kuvakirjoja.
Nimellä "Orvo Kärkönen":
Nimimerkillä "Orvo-setä":
Strukturalismin historia
Strukturalismin historia () on François Dossen vuosina 1991–92 ilmestynyt kaksiosainen teos strukturalismista. Ensimmäinen osa ilmestyi suomeksi vuonna 2010 Tutkijaliiton julkaisemana Anna Helteen käännöksenä.
Itsepäinen vietti
Itsepäinen vietti: kirjoituksia sukupuolesta, elokuvasta ja seksuaalisuudesta on Vastapainon vuonna 2004 julkaisema suomennosvalikoima Teresa de Lauretiksen kirjoituksista. Teksteissä käsitellään sukupuolta, seksuaalisuutta ja mediakulttuuria psykoanalyysin, semiotiikan, feminismin ja queer-teorian kautta. Teoksen on toimittanut Anu Koivunen ja tekstit ovat suomentaneet Tutta Palin ja Kaisa Sivenius.
The Forbidden Path
The Forbidden Path on vuonna 1918 ensi-iltansa saanut J. Gordon Edwardsin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Theda Bara ja Hugh Thompson. Käsikirjoituksen olivat laatineet Adrian Johnson ja E. Lloyd Sheldon Sheldonin novellin "From the Depths" pohjalta. "The Forbidden Path" kertoo viattomasta newyorkilaisesta Mary-nimisestä tytöstä, josta muuttuu vaarallinen vamppi.
Fox Film Corporation oli toiminut elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä, ja elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 3. helmikuuta vuonna 1918. "The Forbidden Path" on nykyisin listattu kadonneeksi elokuvaksi.
Muutos 2011 -eduskuntaryhmä
Muutos 2011 -eduskuntaryhmä (m11) () oli muutos 2011 -puolueen eduskuntaryhmä, joka aloitti toimintansa 8. lokakuuta 2013. Eduskuntaryhmän muodosti kansanedustaja James Hirvisaari, joka erotettiin perussuomalaisesta puolueesta ja eduskuntaryhmästä toistuvien muukalaisvihamielisten lausuntojen vuoksi. Erottamisen välitön syy oli Hirvisaaren kutsuman vieraan Seppo Lehdon natsitervehdys eduskunnassa, josta hän sai myös huomautuksen eduskunnan puhemieheltä Eero Heinäluomalta.
The Clemenceau Case
The Clemenceau Case on vuonna 1915 ensi-iltansa saanut Herbert Brenonin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka päärooleissa ovat Theda Bara ja William E. Shay. Elokuva perustuu Alexandre Dumas nuoremman romaaniin "L’affaire Clémenceau" ja Martha Woodrow’n näytelmään.
Elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä toimi Fox Film Corporation, ja se kuvattiin Foxin studioilla New Jerseyn Fort Leessä. "The Clemenceau Case" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 12. huhtikuuta vuonna 1915. Ilmestyessään "The Clemenceau Case" oli valtava yleisö- ja arvostelumenestys. "The Clemenceau Case" on nykyisin listattu kadonneeksi elokuvaksi.
Taiteilija Pierre Clemenceau (William E. Shay) vierailee Pariisissa ystävänsä Constantin Ritzin (Stuart Holmes) ateljeessa ja rakastuu Iza Dobronowska (Theda Bara) -nimiseen malliin, joka ei kuitenkaan välitä hänestä vähäänkään. Kuultuaan äitinsä kreivitär Dobronowskan (Saba Raleigh) järjestelyistä Iza hyväksyy Pierren kosinnan, ja he avioituvat. Iza on kylmäsydäminen ja kevytkenkäinen, ja hän halveksii aviomiestään sekä etääntyy Pierren perheestä, koska Izalla ja varakkaalla venäläisellä herttualla, Sergiuksella (Frank Goldsmith), on kehittynyt rakkaussuhde. Pierre saa tietää vaimonsa syrjähypystä ja järkyttyy, joka johtaa Sergiuksen murhaamiseen. Pettyneenä Pierre matkustaa Amerikkaan ystävänsä Constantinin ja tämän uuden morsiamen kanssa. Iza perii Sergiukselta omaisuuden ja matkustaa myös Amerikkaan, missä hän viettelee Constantinin. Pelastaakseen ystävänsä avioliiton Pierre houkuttelee Izan hänen asunnolleen ja puukottaa naisen kuoliaaksi. Murhan jälkeen Pierre ilmoittaa rikoksensa poliisille tyynen rauhallisesti.
Haapkylä
Haapkylä on ainakin seuraavien henkilöiden sukunimi:
Matti Boman
Matti Boman oli suomalainen 1920- ja 1930-luvulla vaikuttanut arkkiveisujen tekijä. Hän käytti nimimerkkejä Laulaja-Poika, Markkina-Poika, Markkina-Matti ja Maailman Matti.
Kendo Anthem
"Kendo Anthem" on rap-yhtye Teflon Brothersin 16. huhtikuuta 2014 julkaistu single. Kappale on vuoden 2014 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen Suomen virallinen kisakappale.
Kappaleen kertosäkeellä kuullaan espoolaisen Sunan koulun kuoron laulua.
Kendo Antherm on versio Runo & The Zateliten kappaleesta "Poika kotiin".
Kappale on myynyt kultaa, ja se on myös mukana virallisella "Leijonat 2014" -kokoelma-albumilla.
Luettelo Googlen ostamista yrityksistä
Google on tietokoneohjelmisto- ja hakukoneyhtiö, joka on hankkinut keskiarvoisesti yli yhden toisen yrityksen viikoittain vuodesta 2010 alkaen. Taulukko alla ei ole täydellinen listaus yritysostoista. Listauksessa yritys on ostettu kokonaisuudessaan, ellei asiasta ole erityismainintaa. Yrityshankinnan päivämäärä on listattu sen mukaan, kun Google ja oston kohde ovat tehneet sopimuksen kaupasta. Hinta jokaisesta hankinnasta on listattu Yhdysvaltain dollareissa koska Googlen päätoimisto on Yhdysvalloissa. Jos kaupan hinta on merkitsemättä, sitä ei ole kerrottu julkisuuteen. Jos Googlen palvelu on kehitetty yritysostolla hankitusta palvelusta on siitä maininta listassa.
Google on hankkinut yli 100 yritystä, joista suurin yksittäinen kauppa oli 12,5 miljardilla yhdysvaltain dollarilla hankittu mobiililaitteita valmistava Motorola Mobility. Suurin osa hankituista yrityksistä sijaitsee Yhdysvalloissa ja niistä suurin osa San Franciscon lahden alueella. Tähän päivään Google on irrottanut itsestään kolme liiketoimintoa: Frommers, joka myytiin takaisin Arthur Frommerille huhtikuussa 2012; SketchUp, joka myytiin Trimblelle huhtikuussa 2012; ja Google Radio Automation, joka myytiin WideOrbitille vuonna 2009.
Monet Google tuotteista ovat lähtöisin hankituista yrityksistä. Esimerkiksi, Googlen ensimmäinen hankinta, Usenet yritys "Deja News", ja sen palveluista tuli Google Groups. Samaan tapaan Googlen ostama "Dodgeball", yhteisöpalveluita tarjoava yritys, muuntui Google Latitude palveluksi. Muita hankintoja ovat olleet Web-sovellus "JotSpot", josta tuli Google Sites; Voip-yritys "GrandCentral", josta tuli Google Voice; ja video hosting -palvelu "Next New Networks", josta tuli YouTube Next Lab and Audience Development Group.
Israelilaisen startupin, Wazen kesäkuun 2013 hankinnan jälkeen Google lähetti "10-Q" rekisteröinnin yhdysvaltain Securities Exchange Commissioniin (SEC), joka paljasti, että yritys käytti 1,3 miljardia dollaria yrityshankintoihin vuoden 2013 ensimmäisellä puoliskolla. Tästä summasta jopa $966 miljoonaa käytettiin ostamaan Waze.
Hormoonihiiret
Hormoonihiiret on Mika Sundqvistin vuonna 1982 julkaistu studioalbumi. Albumin nimikappale voitti samana vuonna Syksyn sävel -kilpailun ja itse albumi on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Mika Sundqvist, ellei toisin mainita.
A-Puoli
B-puoliMuut tekijät
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1938 loppuottelu
Vuoden 1938 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelussa kohtasivat Italia ja Unkari. Se pelattiin 19. kesäkuuta 1938 Pariisin Olympique Yves-du-Manoir -stadionilla. Ottelu päättyi Italian 4–2-voittoon.
Vuoden 1938 MM-lopputurnaus oli järjestyksessään historian kolmas ja se pelattiin vuoden 1934 kisojen tapaan Cup-muotoisena. Itävalta oli aikaisemmin keväällä liitetty Saksaan ja joukkue jäi pois turnauksesta. Mukana oli näin ollen 15 maata, joista Itävallan vastustajaksi arvottu Ruotsi pääsi suoraan puolivälieriin. Euroopan ulkopuolelta tulivat vain Brasilia, Kuuba sekä Alankomaiden Itä-Intia eli nykyinen Indonesia. Uruguay ja Argentiina eivät halunneet osallistua turnaukseen protestina kisojen järjestämiselle Euroopassa toista kertaa peräkkäin.
Loppuottelu pelattiin 19. kesäkuuta kello 17.00 paikallista aikaa Pariisin Olympique Yves-du-Manoir -stadionilla. Italia oli välieräottelussa kukistanut Brasilian, joka pelasi ottelun ilman tähtipelaajaansa, turnauksen maalikuninkuuden voittanutta Leônidas da Silvaa. Unkari puolestaan oli välierissä kohdannut Ruotsin. Italialaiset pelasivat loppuottelun jälleen perinteisissä taivaansinisissä "azzurri"-pelipaidoissaan, vaikka olivat aikaisemmin esiintyneet diktaattori Mussolinin vaatimuksesta myös fasistien mustissa paidoissa.
Ottelun avausmaalin teki Gino Colaussi jo 6. peliminuutilla Giuseppe Meazzan pitkän poikittaissyötön jälkeen. Unkari onnistui kuitenkin tasoittamaan pelin vain kahta minuuttia myöhemmin. Avausjaksolla nähtiin vielä kaksi maalia, kun ensin Silvio Piola laukoi pallon oikeaan yläkulmaan 16. minuutilla, jälleen Meazzan syötöstä, ja Colaussi vei Italian jo kahden maalin johtoon 19 minuuttia myöhemmin. Toinen jakso alkoi Italian hallinnassa, mutta Unkarin maalivahti Antal Szabo piti torjunnoillaan joukkueensa mukana taistelussa. Lopulta Unkari kavensi Gyorgy Sarosin maalilla 20 minuuttia ennen loppua, mutta 82. peliminuutilla Silvio Piola iski Unkarin puolustuksen harhasyötön jälkeen lopullisen ratkaisun. Näin Italia voitti toisen peräkkäisen maailmanmestaruutensa. Vittorio Pozzosta tuli ensimmäinen kaksi maailmanmestaruutta voittanut valmentaja. Pelaajista Giuseppe Ferrari, Guido Masetti, Giuseppe Meazza ja Eraldo Monzeglio olivat mukana voittamassa maailmanmestaruutta myös neljä vuotta aiemmin.
Joidenkin väitteiden mukaan unkarilaiset olisivat hävinneet ottelun tahallaan, koska Mussolini oli uhannut Italian pelaajien henkeä mahdollisen häviön seurauksena. Tarina ei kuitenkaan mitä todennäköisimmin pidä paikkaansa. Mussolini oli ennen ottelua lähettänyt pelaajilleen viestin "Vincere o morire!" – "Voitto tai kuolema!", mutta se ei ollut uhkaus, vaan pelkkää fasistista retoriikkaa. Mussolini tapasi Italian joukkueen myöhemmin Roomassa ja palkitsi heidät kultaisella ansiomerkillä sekä 8 000 liiran bonuksella, joka vastasi tavallisen työläisen kolmen kuukauden palkkaa.
Maailman Matti
Maailman Matti on jyväskyläläinen, suomenkielistä pop- ja rockmusiikkia esittävä yhtye.
Busby Berkeley
Busby Berkeley, alkujaan "Busby Berkeley William Enos" (29. marraskuuta 1895 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – 14. maaliskuuta 1976) oli merkittävä Hollywoodin elokuvaohjaaja ja musikaalien koreografi. Musikaalituotannoissa on hänelle tunnusomaisia monimutkaisia geometrisia kuvioita.
Berkeley syntyi teatteriperheeseen. Kun isä kuoli, äiti ei perunut esitystä vaan lausui: "Show must go on". Äidin vaikutus oli hyvin vahva tämän kuolemaan asti, ja Berkeleyn monet avioliitot jäivät lyhyiksi. Vielä äidin kuoltuakin ura meni aina puolison edelle.
Hänen elokuviensa ilmeen sanotaan juontuneen ajasta, jolloin hän suunnitteli Yhdysvaltojen ja Ranskan armeijoille paraatiharjoituksia. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän aloitti työn teatterinäyttelijänä mutta siirtyi pian ohjaajaksi ja koreografiksi. Samuel Goldwyn kutsui hänet Hollywoodiin 1930 tanssikohtausten ohjaajaksi. Hän työskenteli 1933–1939 Warner Brosille ja teki tuolloin aikakauden Hollywood-tuotantojen parhaita tanssinumeroita. Hänelle ominaista oli luoda liike pikemminkin elokuvallisin kuin koreografisin keinoin. Hän palasi MGM:lle 1939, mutta parhaan tuotantonsa hän oli jo tehnyt. Vielä 1971 hän palasi Broadwaylle ja ohjasi 1920-luvun menestysnäytelmän "No, No, Nanette", jossa pääosassa oli jo pitkään eläkkeellä ollut hänen 1930-luvun elokuviensa tähti Ruby Keeler.
Atsodikarbonamidi
Atsodikarbonamidi (CHNO) on atsoyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Ainetta käytetään kumien ja muovien valmistuksissa ja eräissä maissa jauhonparanteena.
Atsodikarbonamidi on huoneenlämpötilassa keltaisia tai punaoransseja kiteitä. Yhdiste liukenee pieniä määriä kuumaan veteen, mutta on kylmään veteen liukenematon. Yhdiste ei liukene etanoliin eikä useisiin muihinkaan orgaanisiin liuottimiin. Atsodikarbonamidi hajoaa kuumennettaessa sulamispisteeseensä 225 °C:n lämpötilaan.
Atsodikarbonamidia valmistetaan urean ja hydratsiinin välisellä reaktiolla. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu biureaa eli hydratsodikarbonamidia. Biurea hapetetaan tämän jälkeen atsodikarbonamidiksi. Tavanomaisin hapetin on kloori, mutta myös kloraatteja tai vetyperoksidia voidaan käyttää.
Atsodikarbonamidin tärkein käyttökohde on vaahtokumien ja vaahtomuovien valmistuksessa vaahdotusaineena käyttäminen. Tähän tarkoitukseen käytetyistä kemikaaleista se on yleisin. Atsodikarbonamidi hajoaa kuumennettaessa myrkylliseksi ja karsinogeeniseksi semikarbatsidiksi. Tämän vuoksi sellaisten muovien ja kumien, joiden valmistamiseen on käytetty atsodikarbonamidia ei ole saanut käyttää Euroopan Unionin alueella elintarvikepakkauksissa elokuusta 2005 alkaen. Aineen käyttö tähän tarkoitukseen on kielletty Euroopan Unionin komission antaman direktiivin perusteella. Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Brasiliassa atsodikarbonamidia voidaan käyttää jauhonparanteena. Yhdiste toimii hapettimena, joka valkaisee jauhoja. Suurin sallittu pitoisuus on 45 mg/kg. Euroopan Unionin alueella atsodikarbonamidia ei saa käyttää tähänkään tarkoitukseen.
The She-Devil
The She-Devil (tai ilman välimerkkiä "The She Devil") on vuonna 1918 ensi-iltansa saanut J. Gordon Edwardsin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosissa ovat Theda Bara ja Albert Roscoe.
Elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä toimi Fox Film Corporation, ja sen käsikirjoituksesta vastasivat ohjaaja J. Gordon Edwards ja George James Hopkins. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 10. marraskuuta vuonna 1918. "The She-Devil" on nykyisin listattu kadonneeksi elokuvaksi.
Lolette (Theda Bara) on tulinen nuori espanjalaistyttö. Kun Maurice-niminen (Albert Roscoe) taiteilija saapuu Loletten kotikaupunkiin etsimään maalauspaikkoja, Lolette rakastuu häneen. Kun Maurice on valmis palaamaan takaisin Pariisiin, hän ei suostu ottamaan Lolettea mukaan. Lolette on päättäväinen ja päättää seurata Mauricea. Saadakseen rahaa Lolette varastaa jalokivikoruja maantierosvo Tigerin (George McDaniel) ryöstösaaliista. Lolette käyttää Tigerin häneen kohdistunutta ihastuneisuutta hyväkseen varastaakseen tämän ryöstäsaaliin. Lolette löytää Mauricen, joka päättää käyttää Lolettea mallinaan ja pitää häntä erityisen inspiroivana kohteena. Eräänä iltana he menevät teatteriin katsomaan espanjalaisia tanssijoita. Lolette ei ole vaikuttunut heidän työstään, joten hän menee näyttämään heille mallia. Sinä iltana Tiger, joka oli etsinyt Loletten käsiinsä, yrittää saada jalokivikorunsa takaisin. Maurice luulee Tigerin olevan vain murtovaras ja nujertaa hänet. Seuraavana päivänä monet teatteri-impressaarit tarjoavat Lolettelle sopimuksia. Lolette suostuu ja ottaa etukäteen kaikilta teatteri-impressaareilta rahat. Tämän jälkeen Lolette antaa kaikki rahat orvoille. Maurice saa tietää Loletten teosta ja vaatii, että heidän on paettava tai muuten Lolette pidätetään petoksesta. Karkumatkan alussa Lolette ja Maurice kohtaavat jälleen Tigerin, mutta he höynäyttävät häntä ja pariskunta jatkaa karkumatkaansa.
Ota koppi!
Ota koppi on lastenmusiikkiyhtye Pellekaija Pumin kahdeksas studioalbumi.Sävellys ja sanoitus Pekka Tonttila. "Las Tenko Dinka Dulla" sanat Tuula ja Pekka Tonttila
Suomen kirkolliset vaakunat
Osa Suomessa toimivista kristillisistä kirkoista käyttää vaakunatunnuksia. Kirkollisten vaakunoiden suunnittelussa noudatetaan osin omaa poikkeavaa vaakunaperinnettä ja järjestelmää, joka on syntynyt kirkkojen sisään. Järjestäytynein ja monipuolisin vaakunaperinne on katolisessa kirkossa.
Kirkkolain mukaan kirkolla, hiippakunnilla ja piispoilla on vaakunat ja seurakunnilla voi olla vaakunat. Piispojen vaakunat muodostetaan lisäämällä hiippakunnan vaakunakilven yhteyteen piispanhiippa, stola ja piispansauva. Arkkipiispan vaakunassa on lisäksi ristipäinen sauva merkkinä korkeammasta asemasta.
Seurakunnilla on omia kirkkolain mukaisesti hyväksyttyjä sekä ennen lainkohdan voimaantuloa käyttöönotettuja vaakunoita.
Growing Up in New Guinea
Growing Up in New Guinea: A Study of Adolescence and Sex in Primitive Societies on yhdysvaltalaisen antropologin Margaret Meadin vuonna 1930 ilmestynyt antropologian klassikkoteos. Teos on etnografinen kuvaus Papua-Uuden-Guinean Amiraliteettisaariin kuuluvan Manus-saaren ihmisten kulttuurista. Mead tarkastelee saarelaisten kulttuuria lastenkasvatuksen ja sukupuolikäsitysten kautta. Teos keskittyy kuvaamaan lasten ja nuorten elämää. Mead lisäksi vertailee oman aikansa yhdysvaltalaista lastenkasvatusta manussaarelaisten lastenkasvatukseen ja samalla kritisoi oman yhteiskuntansa tapaa kasvattaa lapsia.
Mead korostaa sitä, että kasvatustavasta riippumatta lapsi kasvaa aina yhteisönsä ja sen kulttuurin jäseneksi, Meadin sanoin ”yhteisö voittaa aina” (engl. ”The society always wins”). Hän esittelee, kuinka Manusilla pienten lasten kasvatus keskittyy fyysiseen sopeutumiseen ympäristöön, esimerkiksi uimataidon ja ketteryyden oppimiseen. Lapset saavat leikkiä vapaasti, eikä heillä juurikaan ole muita velvollisuuksia kuin omaisuuden ja tabujen kunnioittaminen. Sosiaalinen kasvatus jää hyvin vähälle, ja lapset oppivat asiat pääasiassa seuraamalla vanhempiensa ja muiden aikuisten toimintaa. Muodollisen sosiaalisen kasvatuksen puuttumisesta huolimatta lapsista kasvaa täysivaltaisia kulttuurinsa edustajia. Manusilla pojat ja tytöt saavat samanlaisen kasvatuksen, ja vasta murroiässä tyttöjä aletaan valmistella aikuisuutta ja avioliittoa varten. Poikien siirtyminen pojasta mieheksi tapahtuu vasta silloin, kun heidän on aika mennä naimisiin, eikä heitä etukäteen juurikaan valmistella tähän. Isällä on erittäin tärkeä rooli pienten lasten kasvatuksessa, ja tämän vuoksi nämä identifioituvat voimakkaasti isään, kun taas äiti jää etäiseksi. Käsitellessään Manusin kulttuuria Mead kumoaa joitakin lapsiin liittyviä teorioita, kuten sen, että lapset automaattisesti identifioituisivat äitiin. Lisäksi hän osoittaa, että lasten ”keräilyvaihe” sekä lasten taipumus uskoa yliluonnolliseen ovat täysin kulttuurisidonnaisia ilmiöitä, eivätkä lapsille luonnollisia kehityksen vaiheita, kuten aikaisemmin on uskottu.
Meadin mukaan näiden kahden kulttuurin kasvatusmenetelmiä on mahdollista vertailla, sillä niiden tavoitteet ja arvot ovat samankaltaisia. Mead löytää Manusin ja Yhdysvaltojen kasvatuskulttuurien välillä sekä yhtäläisyyksiä että eroja. Molemmissa kulttuureissa materiaalista vaurautta arvostetaan hyvin paljon ja sen tavoittelu on keskeisessä asemassa. Lisäksi näissä kulttuureissa lasten annetaan viettää aikansa leikkien, eikä heiltä vaadita paljoa. Toisaalta lasten suhde vanhempiin on erilainen: Manusilla isä on lapsille hyvin läheinen, kun taas Yhdysvalloissa äidin rooli on erittäin tärkeä lasten huolenpidossa ja kasvatuksessa.
Lilian
Lilian on naisen etunimi. Alkuperältään nimi on englantilais-saksalainen lyhentymä nimestä Elisabet tai mahdollisesti muunnos englanti­laisesta nimestä Lily, joka merkitsee liljaa.
Suomessa on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan ollut syyskuuhun 2016 mennessä 2012 Lilian-nimistä naista. Lilianin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 20. toukokuuta, joka suomen­kielisen kalenterin mukaan on muun muassa Liljan nimipäivä.
Michael Chaput
Michael Chaput (s. 9. huhtikuuta 1992 Montreal, Quebec) on kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelaa NHL-joukkue Montreal Canadiensin organisaatiossa. Chaput on Philadelphia Flyersin vuoden kolmannen kierroksen varaus numerolla 89.
Chaput pelasi vuosina 2008–2012 neljä kautta QMJHL-junioriliigassa joukkueinaan Lewiston Maineiacs ja Shawinigan Cataractes, tehden 216:ssa ottelussa yhteensä 187 pistettä, joista 77 oli maaleja.
Flyers kauppasi Chaputin Columbus Blue Jacketsiin 28. helmikuuta 2011, joka kiinnitti hänet kolmen vuoden tulokassopimuksella 28. huhtikuuta 2012.
Kaudella Chaput teki debyyttinsä NHL:ssä pelaten Blue Jacketsin paidassa kauden aikana yhteensä 17 peliä, joissa hän sai yhden syöttöpisteen. Falconsissa Chaput teki 45 pistettä 55:ssä ottelussa, tehden 19 maalia.
Zorron merkki (vuoden 1920 elokuva)
Zorron merkki ("The Mark of Zorro") on Fred Niblon ja Theodore Reedin ohjaama mykkäelokuva vuodelta 1920. Se on ensimmäinen elokuvaversio vuonna 1919 ilmestyneestä Johnston McCulleyn kirjasta "The Curse of Capistrano", joka kertoo Zorrosta. Teos ilmestyi sittemmin uudestaan nimellä "The Mark of Zorro". Fairbanks tuotti sen omalle tuotantoyhtiölleen Douglas Fairbanks Pictures Corporationille. Se oli ensimmäinen elokuva, jonka Fairbanksin, Mary Pickfordin, Charlie Chaplinin ja D. W. Griffithin perustama United Artists levitti. Elokuvasta on myöhemmin tehty kaksi versiota, vuonna 1940 ("Zorron merkki") ja 1974 ("Zorron merkki").
Caity Lotz
Caity Marie Lotz (s. 30. joulukuuta 1986 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä, tanssija ja laulaja. Hänet tunnetaan Sara Lancen roolista televisiosarjassa "Arrow" sekä sen spin-offissa "Legends of Tomorrow".
Lotz on ollut mukana hip hop -teatterituotannossa "Groovaloo" ja tehnyt stuntteja elokuviin kuten "Step Up 3D". Lotzin taitamia taistelulajeja ovat esimerkiksi taekwondo, wushu ja muay thai. Hän harrastaa myös parkouria ja trikkausta.
Lotz aloitti uransa Avril Lavignen ja Lady Gagan taustatanssijana. Lisäksi hän on tanssinut musiikkivideoilla kuten Lady Gagan ”Paparazzi” ja ”Love Game”, David Guettan ja Estellen ”One Love”, Selena Gomezin ”Tell Me Something I Don’t Know”, Faith Evansin ”Mesmerized”, T-Painin ”Freeze”, JoJon ”Baby It’s You” ja Cascadan ”Evacuate the Dancefloor”.
Näyttelijänuransa Lotz aloitti vuonna 2006 pienellä roolilla elokuvassa "Anna palaa 3". Sen jälkeen hän on näytellyt muun muassa indie-elokuvissa "Live at the Foxes Den" ja "Battle of the Year" ja vieraillut televisiosarjoissa "" ja "Mad Men". Vuonna 2013 hän sai roolin brittiläisestä pienen budjetin scifielokuvasta "The Machine".
Lotz liittyi The CW-kanavan sarjan "Arrow" toiselle tuotantokaudelle Sara Lancen rooliin vuonna 2013. Hän siirtyi Saran roolissa vuonna 2016 alkaneeseen "Legends of Tomorrow" -sarjaan, joka on "Arrow" -sarjan spin-off. Lotz on vieraillut Sarana myös toisessa "Arrow’n" spin-offissa, "The Flashissa".
Lotz on esiintynyt miestenlehdissä "Men's Health" ja "Esquire" sekä muun muassa Jack in the Boxin ja Reebokin mainoksissa.
Vuosina 2006–2007 Lotz esiintyi tyttöbändissä nimeltä Soccx. Yhtye on julkaissut albumin "Hold On", sekä singlet ”Scream Out Loud”, ”From Dusk Till Dawn” ja ”Can’t Take My Eyes Off You”.
Kolme yötä
Kolme yötä on suomalainen televisioelokuva vuodelta 1989. Hieman yli puolen tunnin mittaisen elokuvan on Yleisradiolle käsikirjoittanut ja ohjannut Matti Ijäs.
Alaotsikkonsa mukaan elokuva on ”tragedia tästä ajasta, improvisaatioita kolmelle ihmiselle”. Tarinassa "Napakymppi"-televisio-ohjelmaa muistuttavan parinhakushown voittajat, ujo mies ja tätä vanhempi nainen, viettävät palkintomatkallaan kolme päivää marraskuisessa Hangossa.
Jorma Tiainen
Jorma Tiainen ("Jorma O. Tiainen") (28. lokakuuta 1932 Viipuri – 18. kesäkuuta 2010 Jyväskylä) oli Jyväskylän yliopiston yleisen historian professori vuosina 1973–1997. Hän tutki muun muassa saksalaisten käsityksiä Ranskasta.
Tiainen oli kiinnostunut historian popularisoinnista, ja hän toimi pitkään Atena Kustannuksen ja Gummeruksen päätöselimissä sekä historia-alan kirjojen esilukijana. 1980-luvulla Tiainen oli mukana useissa Gummeruksen tietoteoshankkeissa, esimerkiksi yksiosaisen Tietojätti-tietosanakirjan päätoimittajana. 1970-luvulla Jorma Tiainen toimi kulttuuritapahtuma Jyväskylän Kesän puheenjohtajana. Tiaisen puoliso oli toimittaja, myöhempi kansanedustaja Eila Tiainen.
Viherviidakkokana
Viherviidakkokana ("Gallus varius") on aasialainen kanalintu.
Viherviidakkokanaa tavataan luonnonvaraisena Indonesian eteläosissa ja istutettuna Kookossaarilla. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen sopivissa elinympäristöissä koko levinneisyysalueellaan. Viherviidakkokana on luokiteltu elinvoimaiseksi.
AtWar
atWar (entinen Afterwind) on netissä ilmaiseksi pelattava vuoropohjainen strategiapeli, joka muistuttaa Risk-lautapeliä. AtWar on selainpeli, joka vaati aiemmin Silverlightin pelaamiseen, mutta nykyään se toimii ilman liitännäisiä kaikilla HTML5-standardeja noudattavilla verkkoselaimilla. Peli tuli suomenkieliseksi 17.4.2014.
AtWarissa on tarkoituksena valloittaa maailma. Muiden pelaajien kanssa voi liittoutua tai heidän kanssaan voi solmia rauhan ja heille voi julistaa sodan. Ensin valitaan oma valtio, josta aloittaa. Sen jälkeen ostetaan yksiköitä (esim. tankkeja, jalkaväkeä, pommikoneita). Sitten yksiköt liikutetaan kaupunkiin, johon haluaa hyökätä. Peleistä tienaa pelimenestyksen mukaan SP:tä eli strategiapisteitä, jolla voi ostaa uusia strategioita ja yksiköitä. Pelaajat pelaavat peliä samanaikaisesti ja vuorot kestävät nopeassa pelissä 1-12 minuuttia ja rennossa pelissä 12-48 tuntia. Pelaajia voi olla normaalisti enintään 10, mutta jos pelin aloittajalla on Premium-tilaus, voi pelaajia olla 20. Pelissä on oikeat valtiot ja kaupungit. Suurimmat valtiot (Venäjä, Kanada, Kiina, USA, Brasilia ja Australia) on jaettu osiin, kun taas pienimpiä (esim. Monaco, Andorra, Vatikaani) ei ole. Jotkin ovat pelissä vain, jos pelin alussa laitetuissa asetuksissa on laitettu "ekstra kaupungit". Pelissä on yli 160 valtiota. AtWariin on myös mahdollista ostaa Premium-tilaus, jolla saa avattua lisäominaisuuksia.
AtWarissa on kolmentyyppisiä yksiköitä: maavoimat, merivoimat ja ilmavoimat. Maavoimiin kuuluvat jalkaväki, miliisit ja tankit. Merivoimiin kuuluvat kuljetusalukset ja sotalaivat. Ilmavoimissa on kuljetus- ja pommikoneita. Strategiapisteillä voi ostaa uusia yksiköitä (esim. merijalkaväki, tiedustelukoneet).
AtWarissa on alussa valmiina pelattavana kolme erilaista strategiaa. Strategiapisteillä niitä voi ostaa lisää viisi erilaista (esim. imperialisti, salamasota). Lisäksi on vielä viisi erilaista Premium-strategiaa, joita voi pelata vain Premium-tilauksen ostanut pelaaja.
AtWarissa on myös mahdollista pelata muita karttoja kuin normaalia maailmankarttaa. Pelaajien tekemiä karttoja löytyy runsaasti erilaisia. Ilman Premium-tilausta ei voi tehdä omaa karttaa tai aloittaa itse pelaajien tekemillä kartoilla pelejä, mutta voi liittyä toisten pelaajien tekemiin peleihin. Suosituin pelaajan tekemä kartta on "Ancient World," jota on pelattu yli 32 000 kertaa.
AtWarissa on mahdollista perustaa oma koalitio eli klaani, jos omistaa Premium-tilauksen. Toisten pelaajien tekemiin koalitioihin voi liittyä myös ilman Premium-tilausta. Koalitiot voivat pelata toisiaan vastaan klaanisotia. Toiselle koalitiolle ei kuitenkaan voi julistaa sotaa vaan ne sovitaan keskenään. Koalitioon kuuluvat Johtajat, Upseerit sekä normaalit jäsenet. Vain Johtajat ja Upseerit voivat aloittaa klaanisodan.
Yuri Landman
Yuri Landman (s. 1. helmikuuta 1973 Zwolle, Etelä-Hollanti) on alankomaalainen muusikko, soitinrakentaja, pedagogi ja sarjakuvataiteilija. Hän tuli tunnetuksi kitaristina Zoppo-yhtyeessä, jota hän oli perustamassa vuonna 1998. 2000-luvulla alkaneella soolourallaan hän on kehittänyt improvisaatioon, itse rakentamiinsa kitaraefekteihin ja muokattuihin kitaroihin perustuvaa soittotekniikkaa. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Lee Ranaldon ja Thurston Mooren (Sonic Youth), Rhys Chathamin Bart Hopkinin ja Jad Fairin kanssa.
Hollantilaista Yuri Landmania on tituleerattu keksijä-muusikoksi. Vuonna 2001 hän rakensi ensimmäisen oman soittimensa palvelemaan kokeellista musiikkia, ja pian tämän jälkeen hän sai mainetta kokeellisen musiikin kentällä. Viimeisen seitsemän vuoden aikana Landman on pitänyt yli 100 Tee se itse -soitinrakennustyöpajaa Euroopassa ja Amerikassa. Työpajoja hän on pitänyt musiikkifestivaaleilla, musiikkiin ja taiteeseen keskittyneissä akatemioissa, konserttipaikoilla ja taidetapahtumissa. Hänen töistään ovat kirjoittanneet muun muassa The Guardian, Pitchfork, CNN, Premier Guitar, El País, ja hän on tehnyt yhteistyötä mm. Sonic Youth-, dEUS- ja Melt-Banana-yhtyeiden kanssa.
The Siren’s Song
The Siren’s Song on vuonna 1919 ensi-iltansa saanut J. Gordon Edwardsin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosissa ovat Theda Bara ja Albert Roscoe, joiden viimeiseksi yhteiseksi elokuvaksi "The Siren’s Song" jäi. He olivat tehneet yhteensä seitsemän elokuvaa yhdessä. Elokuva kertoo bretagnelaisen majakanvartijan tyttärestä, josta tulee diiva.
"The Siren’s Songin" tuotanto- ja jakeluyhtiönä oli Fox Film Corporation. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 4. toukokuuta vuonna 1919. "The Siren’s Song" on nykyisin listattu kadonneeksi elokuvaksi.
Ranskan 2. armeijaryhmä
Ranskan 2. armeijaryhmä () oli Ranskan maavoimien yhtymä, joka osallistui toiseen maailmansotaan.
Armeijaryhmän esikunta asetettiin liikekannalle elokuun lopulla 1939 ja se siirtyi valmisteltuun asemapaikkaansa Villers-lés-Nancyyn Nancyn kaupungin eteläpuolelle. Armeijaryhmänkomentaja armeijankenraali Prételat saapui esikuntaansa 2. syyskuuta ottaen komentoonsa 3., 4. ja 5. armeijan. Armeijaryhmän vastuualueena oli Longuyonista itään Reinille, josta se jatkoi jokea seuraten Rhinauhun Sélestatin pohjoispuolella. Yhteyden katkettua 2. armeijan ja 1. armeijaryhmän väliltä se siirrettiin koillisen rintaman esikunnan alaisuuteen 15. toukokuuta 1940 ja kaksi päivää myöhemmin armeija liitettiin 2. armeijaryhmään. 3. armeijaryhmän siirtyessä 19. toukokuuta lännemmäksi liitettiin 8. armeija 2. armeijaryhmään. 4. armeija siirrettiin 28. toukokuuta yleisesikunnan alaiseksi reserviksi Troyesin alueelle, jolloin se irtaantui armeijaryhmästä. 2. armeija siirrettiin 6. kesäkuuta 4. armeijaryhmään.
Saksalaisjoukkojen saarrettua armeijaryhmän kesäkuun lopulla Prételat menetti yhteyden motitettuihin armeijoihinsa, joihin sisältyivät myös 15. kesäkuuta 2. armeijan jäänteet. Prételat luovutti komennon 3. armeijan komentajalle Condélle, joka antautui joukkojensa kanssa 22. kesäkuuta.
Armeijaryhmänkomentajina olivat: