hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Joseph Keith Symons
Joseph Keith Symons (s. 14. lokakuuta 1932) on yhdysvaltalainen katolisen kirkon pappi. Hän toimi Pensacola-Tallahasseen hiippakunnan piispana vuosina 1983–1990 ja Palm Beachin piispana vuosina 1990–1998.
Symons syntyi Champion Townshipissa, Michiganissa. Hänet vihittiin papiksi 18. toukokuuta 1958. Vuonna 1981 hänet nimitettiin Sigusin titulaaripiispaksi ja St. Petersburgin vihkipiispaksi. Hän toimi viroissa, kunnes vuonna 1983 sai nimityksen Pensacola-Tallahasseen piispaksi. Vuonna 1990 hän siirtyi Palm Beachin piispaksi.
Vuonna 1998 Symons erosi Palm Beachin piispanvirasta, kun keski-ikäinen mies syytti tämän käyttäneen häntä seksuaalisesti hyväkseen papinuransa alussa. Symons myönsi hyväksikäytön ja tunnusti vielä neljä muuta tapausta.
G-vene
G-veneet ovat vuosina 2001-2006 valmistuneita Suomen merivoimien kevyitä miehistönkuljetusveneitä. Veneet on valmistanut Marine Alutech Oy Teijosta. Luokan veneiden kylkinumerot ovat 101-121.
Koulutusalus Kajava
Koulutusalus Kajava (kylkinumero 56) on Suomen merivoimien koulutusalus. Se on alkujaan merivartiostolle valmistunut Lokki-luokan vartiolaiva.
Rajavartiolaitos tilasi aluksen Suomen laivateollisuuden Turun telakalta. Sen koli laskettiin 25. marraskuuta 1985 ja alus laskettiin vesille 25. maaliskuuta 1986. Se on valmistunut 28. elokuuta 1986.
Alus siirrettiin merivoimille Merisotakoulun merenkulun koulutusalukseksi vuonna 1999 yhdessä "Lokin" kanssa. Merivoimille siirrettäessä alus sai runkonumeron 56. Lokki (kylkinumero 57) romutettiin vuonna 2008.
L-luokan linnakevene
L-luokan linnakeveneet ovat Suomen merivoimien kolmentoista veneen muodostama alusluokka. Niitä käytetään huolto- ja henkilönkuljetustehtäviin. Aluksia on valmistanut kaksi valmistajaa:
L-luokan veneiden kylkitunnukset ovat L101–L113.
PEKKA
PEKKA eli pioneerierikoiskalustoajoneuvo on Suomen maavoimien pioneerikäyttöön valmistettu ajoneuvo. PEKKA soveltuu monenlaisiin suluttamis-, linnoitus- ja raivaustöihin ja hyvien maasto-ominaisuuksiensa vuoksi ei ole rajoittunut vain teillä liikkumiseen.Eräitä PEKKA-ajoneuvon ominaisuuksia:
Suomen puolustusvoimat: Pioneerierikoiskalustoajoneuvo PEKKA
Conlog Oy: PEKKA Pioneerierikoiskäyttöajoneuvo
Wu Xia
Wu Xia () on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut hongkongilainen wuxiaelokuva. Elokuvan ohjasi Peter Chan ja käsikirjoitti Aubrey Lam ja Joyce Chan. Pääosissa näyttelevät Donnie Yen, Takeshi Kaneshiro ja Tang Wei.
Qing-dynastian lopulla vaikuttava Liu Jinxi on paperinvalmistaja, joka elää normaalia perhe-elämää vaimonsa Yun ja kahden lapsensa kanssa. Kylään saapuu kaksi pahamaineista roistoa, jotka kuitenkin menettävät henkensä liian helposti. Kaikki kunnia menee Liu Jinxille, joka ei omien sanojensa mukaan käyttänyt väkivaltaa, vaan roistot itse tappoivat vahingossa toisensa. Paikalle on saapunut etsivä Xu Baijiu, joka ryhtyy tutkimaan kahden roiston kuolemaa. Liu Jinxin harmiksi etsivä Xu alkaa selvittämään myös Liun menneisyyttä ja hänen yhteyttä 72 Demons -klaaniin ja heidän mestariinsa. Mitä pidemmälle etsivä Xu pääsee totuudessa, sitä pahemmassa vaarassa on Liu ja hänen perheensä, sekä koko kylä.
RG32M
BAE SYSTEMS RG32M on eteläafrikkalaisen BAE Systems Land Systems South Africa -puolustusvälineyhtiön valmistama kevyesti panssaroitu nelivetoinen maastoajoneuvo.
Suomen puolustusvoimille on hankittu 74 ajokkia nimikkeellä "Raskas partioajoneuvo BAE SYSTEMS RG32M". Niitä käytetään lähinnä kriisinhallinta- ja kuljetustehtäviin.
Mitat
Alustan tiedot
Aseistusvaihtoehdot
Barentsburg
Barentsburg () on noin 500 asukkaan kylä Huippuvuorten saaristossa Norjassa. Barentsburgista on linnuntietä 40 km saarten hallintokeskukseen Longyearbyeniin, muttei tieyhteyttä. Barentsburg on Huippuvuorten toiseksi suurin asutuskeskus. Asutus liittyy venäläisomistuksessa olevaan hiilikaivokseen, ja kylän asukkaat ovat pääasiassa ukrainalaisia ja venäläisiä. Paikkakunnalla on Venäjän konsulaatti.
Vuonna 1920 perustettu Arktikugolin hiilikaivos on Barentsburgin tärkein tulonlähde. Vuonna 1932 Alankomaat myi kaivoksen Neuvostoliitolle. Nykyään hiilikaivoksen omistaa Venäjän valtio.
Garry Monahan
Garry Michael Monahan on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi 12 kautta NHL:ssa.
Montreal Canadiens varasi Monahanin NHL:n vuoden varaustilaisuudessa. Hänestä tuli näin ollen ensimmäinen NHL:ään varattu pelaaja. Seuraavalla kaudella hän pelasi B-juniorina St. Michael’s Buzzersin joukkueessa Torontossa, kunnes siirtyi A-junioriksi OHA-liigaan Peterborough Petesin joukkueeseen, jossa hän pelasi vuosina 1964–1967. Viimeisenä juniorivuotenaan Monahan keräsi hyvin tehopisteitä ja pelasi samassa ketjussa Mickey Redmondin, liigan parhaan maalintekijän kanssa. Monahan teki 30 maalia ja 84 pistettä 47 ottelussa, vaikka joukkue menestyikin heikosti.
Monahan teki NHL-debyyttinsä Canadiensissa kaudella 1967–1968 mutta pelasi suurimman osan kaudesta Canadiensin farmijoukkue Houston Apollosissa. Vietettyään melkein koko seuraavan kauden AHL:ssä: Monahan siirtyi kesäkuussa 1969 Detroit Red Wingsiin vaihdossa Pete Mahovlichiin. Monahan sai Red Wingissä hyvin vähän jääaikaa eikä saanut hyökkäyspeliään toimimaan, joten ennen kauden päättymistä hänet kaupattiin Los Angeles Kingsiin, jossa sama meno jatkui. Monahan pelasi Red Wingissä ja Kingissä 72 ottelua ja teki niissä ainoastaan kolme maalia ja kymmenen pistettä.
Ennen seuraavaa kautta Monahan kaupattiin Toronto Maple Leafsiin, josta Kings sai vaihdossa tulevan kapteeninsa ja päävalmentajansa Bob Pulfordin. Monahan sai Maple Leafsisa paljon enemmän jääaikaa uudessa roolissaan puolustavana hyökkääjänä. Hän pelasi Torontossa neljä kokonaista kautta, kunnes kauden 1974–1975 ensimmäisen ottelun jälkeen hänet kaupattiin Vancouver Canucksiin. Vancouverissa hän pelasi neljä kautta. Kaudella 1976–1977 hän teki uransa parhaat pisteet 18 maalia ja 44 pistettä. Hänen pistetehtailunsa kuitenkin romahti viimeisellä kaudellaan Vancouverissa, ja hän palasi Torontoon kaudelle 1978–1979. 62 ottelussa hän teki vain neljä maalia. Tämä päätti hänen NHL-uransa, mikä käsitti 748 ottelua ja 12 kautta.
Monahan muutti Japaniiin ja pelasi kolme kautta tokiolaisessa Seibu Tetsudon joukkueessa. Hän lopetti uransa kauteen 1981–1982 35 vuoden ikäisenä. Jälkeenpäin hän on toiminut useita vuosia Vancouver Canucksin radiotoimittajana.
Claude Gauthier
Claude Gauthier on kanadalainen entinen jääkiekkohyökkääjä, jonka NHL-joukkue Detroit Red Wings varasi ensimmäisenä vuoden . Hän ei kuitenkaan koskaan pelannut NHL:ssä.
Vjatkan kuvernementti
Vjatkan kuvernementti () oli Venäjän keisarikunnan kuvernementti vuosina 1796–1929. Vjatkan kuvernementti vastaa nykyistä Kirovin aluetta ja Udmurtian tasavaltaa. Alueen pinta-ala oli noin 153 112 neliökilometriä (1897). Vuoden 1897 väestönlaskennan aikaan kuvernementissä asui 3 030 831 henkeä.
Kuvernementtia reunustivat Vologdan kuvernementti pohjoisessa, Permin kuvernementti idässä, Nižni Novgorodin ja Kazanin kuvernementit etelässä ja Kostroman kuvernementti lännessä.
Kuvernementin pääkaupunki oli Vjatka (25 008 as., 1897) eli nykyinen Kirov. Kihlakuntia kuvernementissa oli 11. Suurimpia kihlakuntakaupunkeja olivat Sarapul (21 398 as.), Slobodskoi (10 051 as.) ja Jelabuga (9 764 as.).
Pilvimetsäpöllönen
Pilvimetsäpöllönen ("Megascops marshalli" eli "Otus marshalli") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Boliviassa ja Perussa. Sen elinalue Perussa on hyvin pieni: Cordillera Vilcabamba Cuzcossa, jossa se on yleinen, mutta sitä on tavattu myös Cordillera Yanachagassa Pascossa. Sitä voi esiintyä myös tutkimattomissa paikoissa Gran Pajonalin alueella.
Se on maalintu, ja sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat vuoristometsät. Niissä se elää pilvimetsässä, jonka lehvästö on luonnostaan rikkonainen ja aluskasvusto hyvin tiheä. Se esiintyy 1 920–2 240 metrin korkeudessa, ja sen ylä- ja alapuolella esiintyy muita Otus-lajeja.
Hei, kuka puhuu myös
Hei, kuka puhuu myös (engl. "Look Who's Talking Too") on vuonna 1990 kuvattu romanttinen komediaelokuva ja jatko-osa elokuvalle "Hei, kuka puhuu". Elokuvan pääosia esittävät John Travolta, Kirstie Alley, Elias Koteas, Twink Caplan, Olympia Dukakis, Lesley Ewen ja Gilbert Gottfried. Bruce Willis, Roseanne Barr, Damon Wayans ja Mel Brooks toimivat elokuvassa ääninäyttelijöinä Mikeylle, Julielle, Eddielle ja vessamiehelle. Elokuvan on ohjannut Amy Heckerling. Elokuva ei menestynyt yhtä hyvin kuin edeltäjänsä, mutta oli silti menestys tuottaen lähes 50 miljoonaa dollaria. Elokuva sai myöhemmin jatko-osan "Hei, kuka puhuu nyt".
Koroljov
Koroljov () on yleinen venäläinen sukunimi. Se voi viitata seuraaviin:
Nigel Hawthorne
Sir Nigel Barnard Hawthorne CBE (5. huhtikuuta 1929 – 26. joulukuuta 2001) oli englantilainen näyttelijä, joka esiintyi muun muassa Sir Humphrey Applebyn roolissa 1980-luvun televisiosarjassa "Kyllä, herra ministeri" ja sen jatko-osassa "Kyllä, herra pääministeri".
Hawthorne syntyi 5. huhtikuuta 1929 Coventryssa Agnes Rosemaryn (o.s. Rice) ja lääkäri Charles Barnard Hawthornen poikana. Perhe muutti Etelä-Afrikkaan kun Hawthorne oli neljävuotias ja hän varttui ja kävi kouluja siellä. Hän hakeutui Kapkaupungin yliopistoon, mutta tuli toisiin aatoksiin ja palasi 1950-luvulla Britanniaan näyttelijänuraa varten.
Hänen homoseksuaalisuutensa tuotiin julkiseksi hänen tahtonsa vastaisesti vuonna 1995 Oscar-palkintoja ympäröineen julkisuuden yhteydessä. Hän kuitenkin osallistui seremoniaan yhdessä pitkäaikaisen kumppaninsa käsikirjoittaja Trevor Benthamin kanssa, ja hän puhui homoudestaan haastatteluissa ja omaelämäkerrassaan "Straight Face", joka julkaistiin postuumisti. Omaelämäkerta sisältää muun muassa kuvauksen siitä kuinka homoseksuaaleja kohdeltiin 1950- ja 1960-luvuilla.
Hawthorne kuoli 26. joulukuuta 2001. Hawthorne sai toistuvaa kemoterapiahoitoa haimasyöpään, mutta hänen välitön kuolemansyynsä oli sydänkohtaus 72 vuoden iässä. Hänet haudattiin Thundridgen Parish Churchiin.
Teatteridebyyttinsä Hawthorne teki jo Kapkaupungissa vuonna 1950, kun hän esiintyi Archie Fellowsin roolissa näytelmässä "The Shop at Sly Corner". Hawthornen Broadway-debyytti tapahtui vuonna 1974, kun hän esiintyi Touchstonen roolissa näytelmässä "Miten haluatte" Mark Hellinger Theatressa.
Hawthorne toimi ääninäyttelijänä elokuvissa "Hiidenpata" (1985) ja "Tarzan" (1999).
Hawthornen viimeinen teatteriesiintyminen oli päärooli Royal Shakespeare Companyn Kuningas Lear -näytelmässä, jota esitettiin sekä Japanissa että Lontoossa vuonna 1999. Hawthorne itse kuvaili rooliaan sanoen, että ainakaan hänen ei tarvinnut näytellä olevansa vanha.
Hawthornen tunnetuin rooli Sir Humphrey Applebynä sarjassa "Kyllä, herra ministeri" ja sen jatko-osassa "Kyllä, herra pääministeri" toi hänelle neljä Bafta-palkintoa. 1990-luvulla hän voitti vielä kaksi Baftaa sarjasta "The Fragile Heart" ja elokuvasta "Hullu kuningas". Jälkimmäisestä hän oli myös ehdolla Parhaan miespääosan Oscar-palkinnon saajaksi.
Hawthornesta tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1987, ja hänet lyötiin ritariksi vuonna 1999.
Jerevanin kuvernementti
Jerevanin eli Erivanin kuvernementti (myös "lääni", ) oli hallintoalue Venäjän keisarikunnassa nykyisen Armenian ja Turkin alueella. Kuvernementin pinta-ala oli 27 830 neliökilometriä. Asukkaita oli 829 600 henkeä (vuonna 1897).
Jerevanin ja Nahitševanin kaanikunnista aikaisemmin koostunut alue liitettiin Venäjään Turkmantšain rauhassa vuonna 1828. Aluksi siitä muodostettiin Armenian alue. Vuonna 1850 Armenian alueeseen liitettiin Aleksandropolin kihlakunta, ja siitä tuli Jerevanin kuvernementti.
Vuodesta 1872 lähtien kuvernementtiin kuului 7 kihlakuntaa: Aleksandropol (nykyinen Gjumri), Etšmiadzin (keskuspaikka Vagharšapat), Jerevan, Nahitševan, Novo-Bajazert (nykyinen Gavar), Šarur–Daralagez (keskuspaikka Baš-Norašen, nykyinen Şərur), Surmali (keskuspaikka Iğdır). Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan asukkaista 53,2 % oli armenialaisia, 37,7 % azereja, 5,9 % kurdeja ja 2,1 % venäläisiä. Tärkeimpiä elinkeinoja olivat maanviljely, puutarhanhoito ja karjatalous.
Erkki Suokko
Erkki Suokko (s. 3. huhtikuuta 1939) on entinen suomalainen pääsarjatason jääkiekkoilija. Hän teki ennätyksellisen nopeat kolme peräkkäistä maalia 50 sekunnin sisään tapaninpäivänä 1961 pelatussa SM-sarjaottelussa TK-V:n ja HIFK:n välillä. Peli päättyi TK-V:n, nykyisen KooVeen, voittoon maalein 13–2. Pelicansin puolustaja Juha Leimu siirsi Suokon maaliennätyksen historiaan 15.12.2015 pelatussa ottelussa JYP–Pelicans tehtyään kolme maalia 44 sekunnissa.
Deogyusanin kansallispuisto
Deogyusanin kansallispuisto on kansallispuisto, joka sijaitsee Etelä-Gyeongsangin ja Pohjois-Jeollan maakunnissa Etelä-Koreassa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1975 ja se on järjestyksessään maan kymmenes. Puistosta on löydetty 1 067 kasvilajia, 32 nisäkäslajia, 130 lintulajia, yhdeksän sammakkolajia, 13 matelijalajia, 28 kalalajia ja 1 337 hyönteislajia. Uhanalaisia lajeja ovat muun muassa liito-orava, saukko ja näätä.
Guilty Gear
Guilty Gear on Arc System Worksin kehittämä tappelupelisarja, joka on fanien parissa suosittu etenkin sen anime-tyylisestä grafiikasta, hahmoista, hard rock/heavy metal -musiikistaan, ainutlaatuisesta pelattavuudestaan sekä lukuisista viittauksistaan rock ja heavy -musiikkiin.
Kultakolikko
Kultakolikko on joko osittain tai kokonaan kullasta valmistettu kolikko. Kultakolikoita on valmistettu käytännössä aina. Nykyisin kultakolikoita hankkivat yleensä numismaatikot. Osaa kultakolikoista säilytetään sijoituksena kultaan. Tällöin kolikolla ei itsessään ole rahallista arvoa, vaan sen arvo määräytyy kolikon sisältämän kullan arvon perusteella.
Kultaa on käytetty rahana useasta syystä. Kullan arvo perustuu ainoastaan massaan, eli samanpainoiset määrät kultaa ovat saman arvoisia. Kullan osto- ja myyntiarvo ovat lähellä toisiaan. Kultaa on myös helppo kuljettaa, sillä sen arvo massaan suhteutettuna on korkea. Sama määrä kultaa on arvokkaampaa kuin vastaava määrä hopeaa. Kultaa voidaan jakaa pienempiin yksiköihin ilman arvon menetystä. Kulta voidaan myös sulattaa ja jakaa uudelleen kolikoiksi. Kulta on tiheämpää kuin useimmat muut metallit, mikä tekee siitä vaikeasti väärennettävää. Kulta on myös kemiallisesti äärimmäisen vakaata. Lisäksi kullan harvinaisuus vakiinnuttaa sen arvoa.
Open Source Initiative
Open Source Initiative (OSI) on järjestö, joka pyrkii edistämään avoimen lähdekoodin ohjelmistojen käyttöä. Järjestö on määritellyt avoimen lähdekoodin tunnuspiirteet. Järjestön perusti helmikuussa 1998 Bruce Perens ja Eric S. Raymond. Raymond toimi puheenjohtajana helmikuukuhun 2005. Nykyinen puheenjohtaja on Michael Tiemann.
Siniriutta
Siniriutta on suomalainen merivesiakvaarioihin erikoistunut akvaarioliike. Myymälän valikoimiin kuuluvat merivesikalat, -korallit ja -selkärangattomat. Tilauksesta Siniriutan kautta saa myös tekniikkaa ja akvaariota. Myymälätoiminnan ohella Siniriutta huoltaa ja suunnittelee akvaariokokonaisuuksia koteihin ja yrityksiin. Kivijalkamyymälän rinnalla toimii myös verkkokauppa.
Siniriutta avasi ensimmäisen vähittäismyymälän 16. marraskuuta 1991 Vantaan Hämeenkylään. Myymälä oli kooltaan 20 neliötä ja sijaitsi kukkaliikkeen sisätiloissa. Liiketila laajeni samoissa tiloissa moneen kertaan ja 1994–2002 oli myymälä noin 150 neliön kokoinen. Vuoden 2002 joulukuussa Siniriutta muutti Akvaariolinnaan Vantaan Petikkoon. Kiinteistössä sijaitseva asunto muutettiin myymäläksi ja samalla näyttelytilat remontoitiin. Näyttely lopetettiin 2006 ja 2007 muutettiin koko tila myymäläksi. Helmikuussa 2008 myytiin 330 neliön myymälä.
Syksyllä 2009 toiminta taas alkoi; pääpainopisteenä akvaarioiden suunnittelu ja niiden huolto julkisiin tiloihin ja yksityisille.
Vuoden 2010 maaliskuussa rakentui uudet karanteenitilat Vantaanpuiston ostoskeskuksessa, ja yritys alkoi tuoda taas merivesikaloja ja koralleja Suomeen.
Keväällä 2013 toiminta jatkuu isoimmissa tiloissa Vihdissä Selkin kylässä!
Kutaisin kuvernementti
Kutaisin kuvernementti (myös "lääni", ) oli hallintoalue Venäjän keisarikunnassa nykyisen Abhasian, Georgian ja Turkin alueella. Sen pinta-ala oli 36 470 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 058 200 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Kutaisin kaupunki.
1800-luvun lopulla kuvernementtiin kuului seitsemän kihlakuntaa: Kutaisi, Letškhumi (keskuspaikka Tsageri), Ozurgeti, Ratša (Oni), Senaki, Šorapani (Kvirily, nykyinen Zestaponi) ja Zugdidi. Niiden lisäksi se käsitti Artvinin, Batumin ja Suhumin piirikunnat.
Asukkaista 82,1 oli georgian ja sen lähisukukielten puhujia, 5,6 % abhaaseja, 4,4 % turkkilaisia, 2,3 % armenialaisia, 1,8 % venäläisiä ja 1,4 % kreikkalaisia. Tärkein elinkeino oli maatalous.
Vuonna 1903 Kutaisin kuvernementista erotettiin Batumin alue.
Gian Francesco Malipiero
Gian Francesco Malipiero (18. maaliskuuta 1882 Venetsia – 1. elokuuta 1973 Treviso) oli italialainen säveltäjä. Hän opiskeli lyhyesti viulunsoittoa Wienin konservatoriossa ja opiskeli myös Venetsiassa sekä Bolognassa, jossa suoritti sävellysdiplomin vuonna 1904. Vuonna 1913 Malipiero matkusti Pariisiin, jossa hän sai vaikutteita impressionistisesta musiikista. Hänelle merkittävä kokemus oli myös Stravinskin "Kevätuhrin" kuuleminen (sen kantaesityksessä). Vielä enemmän innoitusta hän kuitenkin sai Italian barokkimusiikista.
Malipiero on ylhäistä italialaista sukua, johon kuuluu muun muassa venetsialaisia dogeja. Hän oli nuorena innostunut maalaustaiteesta, mutta kun viulustinlahjat paljastuivat, hän keskittyi enemmän musiikkiin. Hän hävitti itse ensimmäiset sävellyksensä, joita olivat pari oopperaa, sinfonioita ja konserttoja. Pariisiin mentyään hän oivalsi musiikin ja eritoten oman sävellystyönsä aivan uudella tavalla, mutta pysyi koko ikänsä läpeensä italialaisena.
Vuonna 1921 Malipierosta tuli sävellyksen professori konservatoriossa Parmassa, ja hän toimi tässä virassa kaksi vuotta. Myöhemmin hän johti Istituto Musicale Pollinia Padovassa, ja vuonna 1939 hän nousi Venetsian Liceo Benedetto Marcellon johtoon.
Malipieron sävellyksille tyypillistä on kontrapunktisuus, johon usein liittyy dissonanttisuutta. Hän pohjasi eräässä vaiheessa musiikkinsa diatonisen materiaalin vapaaseen käyttöön, mutta myöhemmällä iällään hän hyödynsi entistä enemmän kromaattisuutta. Hänen satoihin teoksiinsa lukeutuvat oopperat "L'orfeide" (1918–22) ja "Venere prigioniera" (1957), kantaatti/"mysteeri" "San Francesco d'Assisi" (1922) ja oratorio "La Passione" (1935). Hän sävelsi lisäksi esimerkiksi sinfonioita, muita orkesteriteoksia ja seitsemän jousikvartettoa, joista ensimmäinen ("Rispetti e strambotti", 1920), on hänen laajiten levinnyt teoksensa.
Malipiero julkaisi laitoksensa Monteverdin kokonaistuotannosta. Hän julkaisi myös laitoksia muiden säveltäjien (mm. Vivaldi, Corelli, Frescobaldi) teoksista ja kirjoitti useita artikkeleita.
Hei, kuka puhuu nyt
Hei, kuka puhuu nyt (engl. "Look Who's Talking Now") on vuonna 1993 kuvattu romanttinen komedia ja jatko-osa elokuville "Hei, kuka puhuu" ja "Hei, kuka puhuu myös". Elokuvan pääosia esittävät John Travolta, Kirstie Alley, David Gallagher, Tabitha Lupien, Lysette Anthony, George Segal ja Olympia Dukakis.
Danny DeVito ja Diane Keaton ääninäyttelevät elokuvassa Rocks- ja Daphne-nimisiä koiria, jotka nyt ovat elokuvan pääosassa vauvojen lisäksi. Elokuvan on ohjannut Tom Ropelewski.
Elokuva oli ainoa taloudellisesti tappiollinen elokuva 'Hei kuka puhuu'-elokuvien sarjassa.
Myöhemmin 'Hei,kuka puhuu'-elokuvat sai jatkona spin-off-televisiosarjan "Baby Talk", joka seurasi elokuvien juonta. Sarjaa tehtiin kaksi tuotantokautta 34 jakson verran vuosina 1991–1992.
Tbilisin kuvernementti
Tbilisin eli Tiflisin kuvernementti (myös "lääni", ) oli hallintoalue Venäjän keisarikunnassa nykyisen Georgian ja Azerbaidžanin alueella. Sen pinta-ala oli 44 607 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 051 000 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Tbilisi (Tiflis).
1800-luvun lopussa kuvernementtiin kuului 9 kihlakuntaa: Akhalkalaki, Akhaltsikhe, Bortšali (keskuspaikka Šulašvery, nykyinen Šaumiani), Gori, Dušeti, Sighnaghi, Tbilisi, Telavi ja Tianeti. Niiden lisäksi se käsitti Zaqatalan piirikunnan.
Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan asukkaista 44,5 % oli georgian ja sen sukukielten puhujia, 18,7 % armenialaisia, 10,2 % azereja, 7,5 % venäläisiä, 6,4 % osseetteja, 3,2 % avaareja ja näiden sukukansoja, 2,6 % kreikkalaisia ja
2,4 % turkkilaisia. Tärkeimpiä elinkeinoja olivat maanviljely, puutarhanhoito ja karjatalous.
Sisu E13TP 8×8
Sisu E13TP 8×8 on Sisu Defence Oy:n valmistama panssaroitu maastokuorma-auto. Sen edeltäjä oli Sisu E11T 8×8. Sisu E13TP on kokonaan uudelleen suunniteltu ajoneuvo ja verrattuna edeltäjäänsä sen panssarointi on parempi. Ohjaamo ja alusta ovat aina miina-suojattuja ja lisäksi ohjaamo on ilmatiivis ja näin ollen voidaan varustaa NBC-suojauksella. Kokonsa puolesta Sisu E13TP voidaan kuljettaa myös C-130 Hercules kuljetuslentokoneella.
Sisu E13TP 8×8:n moottorina on iskutilavuudeltaan 13-litrainen Caterpillar-dieselmoottori. Sen teho on 330 kW ja vääntömomentti 2 100 Nm.
Vaihteistona on Allison HD 4500SP -automaattivaihteisto. Se on yhdistetty VG 2000/300 -jakovaihteistoon. Ajoneuvossa on myös maasto-ominaisuuksia parantamassa tasauspyörästön lukot.
E13TP on rakennettu maastokuorma-autoksi joten sillä on hyvät maasto-ominaisuudet:
Sisu E13TP 8×8:n varusteisiin kuuluu vaihtoehtoisesti joko vaihtokorilaiteet, merikontin käsittelylaitteet tai kuormausnosturi. Suomen puolustusvoimien autoissa on lisäksi Brevinin valmistama hydraulinen 150 kilonewtonin vinssi
Liettua tilasi vuonna 2005 24 Sisu E13TP -maastokuorma-autoa. Nämä toimitettiin 2007-2009.
Toukokuussa 2009 Suomen puolustusvoimat tilasi 60 autoa. Ne toimitettiin toukokuussa 2010. Näistä autoista 40 jää armeijan käyttöön ja loput 20 Suomen nopean toiminnan joukkojen käyttöön. Niitä tullan käyttämään kansainvälisissä kriisioperaatioissa.
Huhtikuussa 2009 Suomen puolustusvoimat tilasi 12 Sisu E13TP -ajoneuvoa jotka toimitetaan vuonna 2014, yhdessä 68 muun Sisu-ajoneuvon kanssa. Näitä kahtatoista ajoneuvoa tullan käyttämään keskipitkän matkan ilmatorjuntatutkien alustoina. Varusmiesten keskuudessa E13TP 8x8 tunnetaan epävirallisella lempinimellä "muurahaiskarhu" ja "sammakko."
Lisäksi Sisu Defence Oy odottaa tilauksia kahdesta samanlaisesta tutka-ajoneuvosta Viron puolustusvoimilta.
John Tenniel
Sir John Tenniel (28. helmikuuta 1820 Lontoo – 25. helmikuuta 1914 Lontoo) oli brittiläinen kuvataiteilija ja pilapiirtäjä, joka muistetaan erityisesti kirjankuvituksistaan (mm. "Liisan seikkailut ihmemaassa"). Hän työskenteli "Punch"-pilalehden piirtäjänä yli puoli vuosisataa.
John Tenniel syntyi Lontoossa ja opiskeli Royal Academy of Arts -taidekoulussa, mutta taiteilijana hän oli pitkälti itseoppinut. Hänen ensimmäinen teoksensa oli esitteillä vuonna 1836 Royal Society of British Artists -yhdistyksen näyttelyssä. Vuonna 1845 häneltä tilattiin kilpailun perusteella freskokuvasarja "An Allegory of Justice" uuteen Westminsterin palatsiin (Hall of Poets -saliin). Hän menetti 20-vuotiaana näön toisesta silmästään miekkailutapaturmassa.
Tenniel alkoi kuvittaa kirjoja 1840-luvulla. Ensimmäisiin töihin kuuluivat Friedrich de la Motte Fouquén "Undine" (1846) ja Aisopoksen "Eläinsadut" (1848). Aisopos-kuvitus toi hänelle mainetta, ja hänet kutsuttiin "Punch"-lehden pilapiirtäjäksi vuonna 1850. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1901 saakka, ja hänen lasketaan tehneen lehteen yli 2000 pilapiirrosta. "Punchin veljeskuntaan" kuuluivat Tennielin ohella John Leech, Richard Doyle, Charles Keene ja Charles Dickens. "Punch" oli liberaalinen ja poliittisesti aktiivinen lehti, joka heijasteli viktoriaanisen aikakauden mielialoja ja sosiaalisten uudistusten kaipuuta. Tennielin voidaankin arvioida monia vuosia toimineen brittien omanatuntona. Toisaalta hänen piirroksensa saattoivat olla ankaran pilkallisia ja hyökätä työväenluokan radikalismia ja Irlannin ja Intian itsenäistymispyrkimyksiä vastaan.
Lewis Carroll olin alun perin kuvittanut itse teoksensa "Alice's Adventures Under Ground" (1862) käsikirjoituksen, mutta vasta kun kaivertaja Orlando Jewitt oli ehdottanut, että kirjajulkaisua varten hankittaisiin ammattitaiteilija, Carroll päätti valita Tennielin, jonka hän tunsi "Punch"-lehden piirroksista. Tenniel piirsi "Liisan seikkailut ihmemaassa" -teokseen 42 kuvaa. Teoksen ensimmäinen painos peruutettiin vuonna 1865 ja myytiin osin Yhdysvaltoihin, koska Tenniel ei ollut tyytyväinen painojälkeen. Vuonna 1871 julkaistiin teoksen jatko-osa "Liisan seikkailut peilimaailmassa" Tennielin kuvittamana. Näistä kahdesta kirjasta tuli Tennielin kansainvälisesti kuuluisimpia töitä, sillä hänen kuvituksiaan käytettiin myös monissa käännöksissä. Nämä olivat myös viimeiset Tennielin kuvittamat kirjat.
John Tenniel oli ensimmäinen pilapiirtäjä, joka lyötiin Britanniassa ritariksi. Kuningatar Viktoria myönsi hänelle aatelisarvon vuonna 1893. Tenniel jäi eläkkeelle vuonna 1901.
Janusz Grabiański
Janusz Grabiański (27. heinäkuuta 1929 Szamotuły, Puola – 20. lokakuuta 1976 Varsova) oli puolalainen kuvittaja ja graafikko, joka tunnetaan erityisesti lastenkirjojen kuvittajana.
Grabiański opiskeli Krakovan kuvataideakatemiassa vuosina 1950–1951 ja siirtyi sitten Varsovan kuvataideakatemiaan vuosiksi 1952–1955. Vuodesta 1958 alkaen kuolemaansa saakka hän kuvitti itävaltalaiselle Ueberreiter-kustantamolle.
Grabiańskin kuvitukset olivat usein kokosivun täyttäviä piirustuksia ja värikkäitä akvarelleja. Hän kuvitti lukuisten tunnettujen kirjailijoiden teoksia: Charles Perrault, Hans Christian Andersen, Mark Twain, Grimmin veljekset ja Enid Blyton. Grabiańskin kuvittamia kirjoja julkaistiin Itävallan lisäksi muissakin maissa käännöksinä; suomeksi julkaistiin 1960–1970-luvulla kymmenen teosta.
Grabiańskin kirjoja palkittiin useilla puolalaisilla ja kansainvälisillä palkinnoilla. — Hänen tuotantoaan esiteltiin Rovaniemen taidemuseon näyttelyssä ”Satumaista – Janusz Grabiańskin satukuvituksia” 21.9.2018–9.1.2019, johon työt oli saatu lesken Joanna Grabiańskan kokoelmasta.
Kings Road Entertainment
Kings Road Entertainment (myös "Kings Road Production") on yhdysvaltalainen elokuvayhtiö, joka on keskittynyt tuottamaan ja levittämään pienen budjetin elokuvia. Stephen Friedman perusti yhtiön vuonna 1983 ja ensimmäinen sen tuottama elokuva oli "Paripeli" (1984), jonka pääosissa esiintyivät Steve Martin ja Lily Tomlin. Kings Road Entertainmentin tunnetuimpiin elokuviin lukeutuu "Kickboxer" (1989), jolle yhtiö tuotti myös neljä jatko-osaa vuosina 1991–1995.
Tverin kuvernementti
Tverin kuvernementti (myös "lääni", ) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1929. Sen pinta-ala oli 62 375 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 769 100 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Tverin kaupunki.
Vuonna 1775 perustettu Tverin käskynhaltijakunta korvattiin kuvernementilla vuonna 1796. Vuodesta 1803 lähtien se jakaantui 12 kihlakuntaan, joiden keskuksina toimivat Bežetsk, Kaljazin, Kašin, Kortševa, Ostaškov, Ržev, Staritsa, Toržok (Novotoržskin kihlakunta), Tver, Vesjegonsk, Vyšni Volotšok ja Zubtsov.
Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan kuvernementin asukkaista 92,8 % oli venäläisiä ja 6,7 % karjalaisia. Tärkeimpiä elinkeinoja olivat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja teollisuus.
Vuonna 1918 muodostettiin Kimryn ja Krasnyi Holmin kihlakunnat. Kaljazinin, Kortševan ja Zubtsovin kihlakunnat lakkautettiin vuonna 1922. Samalla Krasnyi Holmin ja Vesjegonskin kihlakunnat siirrettiin Rybinskin kuvernementtiin, josta ne jo seuraavana vuonna palautettiin takaisin Tverin kuvernementin yhteyteen. Vuonna 1924 lakkautettiin Krasnyi Holmin ja Staritsan kihlakunnat ja vuonna 1927 Kašinin kihlakunta. Kuvernementti lakkautettiin vuonna 1929 ja sen alue jaettiin Moskovan ja Läntisen alueen kesken.
Entistä kuvernementtiä vastaa pääpiirteissään nykyinen Tverin alue.
Giovanni Gentile
Giovanni Gentile (; 30. toukokuuta 1875 Castelvetrano, Sisilia – 15. huhtikuuta 1944 Firenze, Italia) oli italialainen uus-hegeliläinen idealistinen filosofi, jota voi verrata Benedetto Croceen. Hän kuvasi itseään “fasismin filosofiksi” ja hän haamukirjoitti Benito Mussolinille merkityn "La Dottrina del Fascismo" (1932; 'Fasismin oppijärjestelmä'). Hän kehitti myös oman filosofisen järjestelmän aktualistinen idealismi.
Gentile sai vaikutteita sellaisilta italialaisilta intellektuelleilta kuin Giuseppe Mazzini, Rosmini, Gioberti ja Silvio Spaventa, jolta hän lainasi ajatuksen "autoctisi", “itsensä rakentaminen”, mutta häneen vaikuttivat voimakkaasti myös saksalaiset idealistiset ja materialistiset ajattelun koulukunnat, nimittäin Karl Marx, Hegel ja Fichte, joiden kanssa hänellä oli yhteistä pyrkimys luoda "Wissenschaftslehre", sellainen tiedon rakenteen teoria, johon ei sisälly oletuksia. Myös Friedrich Nietzsche vaikutti häneen, kuten voi nähdä Nietzschen "yli-ihmisen" ja Gentilen "Uomo Fascistan" yhtäläisyydestä.
Sisu E11T 8×8
Sisu E11T 8×8 on maastokuorma-auto, joka tunnetaan myös nimellä Sisu E11T 8×8 high mobility tactical vehicle (HMTV). Ajoneuvo suunniteltiin yhdessä Suomen puolustusvoimien kanssa operoimaan pohjoisissa, kylmissä oloissa.
Sisu E11T:ssä käytettiin paljon muissakin Sisu-kuorma-autoissa käytettyjä komponentteja hinnan minimoimiseksi. Runko oli kuitenkin erikoisvalmisteinen ja tärkeimmät järjestelmät oli asennettu suojatuihin paikkoihin.
Sisu E11T 8×8:n moottorina on iskutilavuudeltaan 10,82 litrainen turboahdettu Cummins-dieselmoottori. Sen teho on 300 kW ja vääntömomentti 2 000 Nm.
Vaihteistona E11T:ssä on joko ZF ECOMAT 7HP900 -automaattivaihteisto tai saman valmistajan 16 S221 -manuaalivaihteisto kuivalla yksilevyisellä kytkimellä. Autossa on jakovaihteistona VG2000 sekä tasauspyörästön lukot.
Kahden henkilön makuuhytti on Renault:n valmistama. Ohjaamon oli saatavissa myös lisävarusteinen kolmas penkki. Hytti on kipattavissa eteenpäin moottorin huollon helpottamiseksi. Siihen oli saatavissa myös jälkiasenteinen pienaseilta suojaava panssarointi.
Sisu E11T 8×8:n maasto-ominaisuudet ovat hyvät:
Sisu E11T 8×8 -maastokuorma-autot on varustettu Multilift LHS250.56 -vaihtolavalaitteilla. Lisäksi osassa on kuormausnosturi ja/tai ohjaamon panssarointi. Niissä on myös hydraulinen Katsan VV 100-4SO -vintturi 100 kilonewtonin vetovoimalla. Sen vaijerin pituus on 50 metriä ja sillä voidaan vetää autosta sekä eteen- että taaksepäin.
Tomskin kuvernementti
Tomskin kuvernementti () oli Venäjän keisarikunnan kuvernementti Länsi-Siperiassa. Kuvernementtia ympäröivät kaakossa Kiinan keisarikunta ja Venäjällä Jeniseiskin ja Tobolskin kuvernementit ja Semipalatinskin oblasti. 
Tomskin kuvernementti perustettiin vuonna 1804. Kuvernementin pääkaupunki ja suurin kaupunki oli Tomsk. Kuvernementti oli vuoinna 1897 jaettu seitsemään piirikuntaan (okrug), joiden keskukset olivat Barnaul, Bijsk, Zmeinogorsk, Kainsk, Kuznetsk, Mariinsk ja Tomsk.
Kuvernementti oli nykyistä Tomskin aluetta laajempi ja käsitti sen lisäksi osapuilleen nykyiset Kemerovon ja Novosibirskin alueet, Altain aluepiirin ja Altain tasavallan sekä osia Itä-Kazakstanin alueesta. Kuvernementin alue pieneni useaan otteeseen 1910- ja 1920-luvuilla. Kuvernementti lakkautettiin 25. toukokuuta 1925. Tällöin jäljellä olleesta kuvernementistä tehtiin Neuvostoliitossa vuonna 1925 Tomskin piirikunta, osa Siperian aluepiiriä.
Kielellis-etniseltä koostumukseltaan kuvernementin asukkaat jakautuivat seuraavasti (1897):
venäläiset 86,0 %, ukrainalaiset 5,2 %, tataarit 4,9 %, kazahit 1,3 % ja mordvalaiset 0,8 %. Muut kieliryhmät olivat näitä pienempiä.
Kiovan kuvernementti
Kiovan kuvernementti (, ) oli Venäjän keisarikunnan hallintoalue nykyisen Ukrainan alueella. Kuvernementti perustettiin vuonna 1708 tsaari Pietari Suuren ukaasilla. Kuvernementti lakkautettiin 1775, jolloin perustettiin "Kiovan käskynhaltijakunta" ("Kijevskoje namestnitšestvo"). Kuvernementti perustettiin uudelleen vuonna 1796 ja lakkautettiin lopulta vuonna 1923.
Kuvernementin pääkaupunki oli Kiova. Kuvernementtiä ympäröivät 1900-luvulle tultaessa Minskin, Tšernigovin, Pultavan, Hersonin, Volynian ja Podolian kuvernementit.
Kuvernementissä oli vuonna 1900 kaksitoista kihlakuntaa eli ujestia, joiden keskukset olivat Berditšev, Vasilkov, Zvenigorodka, Kanev, Kiova, Lipovets, Radomysl, Skvira, Taraštša, Uman, Tšerkasy ja Tšigirin. Kuvernementin pinta-ala oli 50 999,5 km².
Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan kuvernementissä asui 3 559 229 asukasta. Heistä 2 819 145 (79,2 %) oli ukrainalaisia, 430 489 (12,1 %) juutalaisia, 209 427 (5,9 %) venäläisiä, 68 791 (1,9 %) puolalaisia ja 14 707 (0,4 %) saksalaisia. Lisäksi alueella asui pienempiä ryhmiä valkovenäläisiä, tataareja ja tšekkejä.
N-butyylilitium
n-Butyylilitium on litiumin organometalliyhdiste eli niin kutsuttu organolitiumyhdiste. Ainetta käytetään erittäin vahvana emäksenä orgaanisen kemian synteeseissä.
n-Butyylilitium on huoneenlämpötilassa nestettä, joka reagoi voimakkaasti ilman tai kosteuden kanssa. Tämän vuoksi sitä käytetään ja säilytetään tyypillisesti liuoksena. n-Butyylilitium liukenee hiilivetyihin, kuten heksaaniin ja tolueeniin, sekä tetrahydrofuraaniin. Liuoksissa yhdisteelle on tyypillistä muodostaa klustereita liuotinmolekyylien kanssa. Hiilivedyissä se muodostaa heksameerin ja tetrahydrofuraaniliuoksissa tetrameerin. Tetrameeri on rakenteeltaan vääristynyt kuutio. Klustereiden muodostumista voidaan vähentää ja reaktiivisuutta parantaa lisäämällä liuoksiin tetrametyleenidiamiinia tai heksametyylifosforiamidia. Nämä ovat nukleofiilisempia kuin hiilivedyt ja muodostavat butyylilitiumin kanssa monomeerisiä tai dimeerisiä ja reaktiivisempia komplekseja.
Kuumennettaessa n-butyylilitium hajoaa muodostaen litiumhydridiä ja 1-buteenia.
n-Butyylilitiumia valmistetaan litiummetallin reaktiolla 1-klooributaanin tai 1-bromibutaanin kanssa. Sivutuotteena reaktioissa muodostuu litiumkloridia tai litiumbromidia. Valmistuksessa käytetään liuottimena hiilivetyjä. Muodostuneet liukenemattomat yhdisteet sekä litiummetalliylimäärä poistetaan suodattamalla. Viimeiseksi n-butyylilitium puhdistetaan tislaamalla alipaineessa 80–100 °C lämpötilassa.
Suurin n-butyylilitiumin käyttökohde on isopreeni- ja butadieenikumien valmistus, jossa sitä käytetään polymerointireaktioiden initiaattorina. n-Butyylilitiumia käytettäessä stereoselektiivisyys on erittäin hyvä isopreenikumeja valmistettaessa, jopa Ziegler–Natta-katalyyttien luokkaa. Butadieenikumeissa stereoselektiivisyys ei ole yhtä hyvä.
n-Butyylilitium on erittäin vahva emäs joka kykenee deprotonoimaan alkoholeja, amiineja ja jopa tiettyjä hiilivetyjä. Sillä on käyttöä myös muiden organolitiumyhdisteiden valmistuksessa, esimerkiksi aromaattisten yhdisteiden ortolitioinnilla, sekä erittäin vahvasti emäksisten, mutta vain hieman nukleofiilisten yhdisteiden esimerkiksi litiumdi-isopropyyliamidin, litiumbis(trimetyylisilyyli)amidin ja litiumtetrametyylipiperididin valmistuksessa.
PUJO puhdistusajoneuvo
PUJO puhdistusajoneuvo on Suomen puolustusvoimien puhdistus- ja pelastustehtävissä käytettävä ajoneuvo. Ne on valmistanut suomalainen Sammutin Oy.
Puolustusvoimat tilasi vuonna 2007 suomalaiselta Sammutin Oy:ltä 16 puhdistusajoneuvoa pioneeritehtäviin. Lisäksi puolustusvoimilla on 12 ajoneuvon lisähankintavaraus, joista puolustusvoimat on käyttänyt jo neljä. Ajoneuvoja toimitettiin puolustusvoimille: 
PUJO-ajoneuvoja käytetään puhdistus- ja pelastustehtävissä CBRN-ympäristössä. Tämä tarkoittaa kemiallisesti, biologisesti tai radioaktiivisesti saastunutta ympäristöä. Lisäksi niitä käytetään erilaisissa sotilaspalokuntien tehtävissä.
Saurus FDSC 43/5
Scania P380CB 6×6HHZ/4400
Pihkovan kuvernementti
Pihkovan kuvernementti (myös "lääni", ) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1927. Sen pinta-ala oli 44 211 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 122 300 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Pihkovan kaupunki.
Pihkovan kuvernementti muodostettiin ensimmäisen kerran vuonna 1772, jolloin siihen liitettiin Novgorodin kuvernementtiin kuuluneet Pihkovan ja Velikije Lukin provinssit sekä Vitebskin voivodikuntaan kuuluneet Väinäjoen (Puolan Liivinmaa) ja Polotskin provinssit. Kuvernementin keskuspaikkana toimi aluksi aluksi Opotška ja myöhemmin Polotsk. Vuonna 1777 muodostettiin Pihkovan käskynhaltijakunta, joka vuonna 1796 muutettiin kuvernementiksi.
Vuodesta 1802 lähtien kuvernementtiin kuului 8 kihlakuntaa, joiden keskuspaikkoina toimivat Holm, Novoržev, Pihkova, Opotška, Ostrov, Porhov, Toropets ja Velikije Luki. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan sen asukkaista 94,7 % oli venäläisiä, 2,3 % virolaisia ja 1,0 % lättejä. Tärkein elinkeino oli maatalous.
Vuonna 1920 osa Pihkovan kuvernementista liitettiin Viroon. Vuonna 1924 siihen yhdistettiin Vitebskin kuvernementtiin kuuluneet Nevelin, Sebežin ja Veližin kihlakunnat. Kuvernementti lakkautettiin vuonna 1927 ja sen alue liitettiin Leningradin alueeseen.
Francis Pettit Smith
Sir Francis Pettit Smith (1808 – 12. helmikuuta 1874) oli englantilainen keksijä, jonka väitetään olleen Frédéric Sauvagen, Josef Resselin ja John Ericssonin joukossa laivapotkurin keksijänä. Smith oli myös edistämässä maailman ensimmäisen potkurikäyttöisen höyrylaivan "SS Archimedesin" rakentamista.
Francis Smith syntyi kentiläisessä Hythen pikkukaupungissa, jossa hänen isänsä oli postimestari. Francis kävi yksityiskoulun. Hänestä tuli taitava venemallien tekijä, ja hän kiinnitti erityisesti huomiota laivojen liikevoiman synnyttäviin mekanismeihin. Kiinnostus veneisiin säilyi, ja vuonna 1834 hän sai valmiiksi mallin, jossa käyttövoimana oli jousivoimalla pyörivä potkuri. Hän vakuuttui siitä, että tämä propulsiomenetelmä oli ylivoimainen verrattuna siipiratasaluksiin, joita tuohon aikaan rakennettiin. Seuraavana vuonna hän rakensi vielä paremman mallin, jonka viimeisteli useilla kokeilla Hendonissa, ja vuonna 1836 hän sai patentin vedenalaiselle laivan perään asennetulle potkurijärjestelylle.
Varmistettuaan rahoituksen usealta taholta Smith auttoi organisoimaan Propeller Steamship Companyn, joka vuonna 1839 rakensi maailman ensimmäisen toimivan potkurilla varustetun höyrylaivan, "SS Archimedesin". Vähän myöhemmin Smith oli vaikuttamassa siihen, että Isambard Kingdom Brunel muutti "SS Great Brittain" -laivansa suunnitelmia siipirataskäyttöisestä potkurilaivaksi lainaamalla hänelle "Archimedesiä" useaksi kuukaudeksi. Hän myös auttoi taivuttamaan Britannian amiraliteettia omaksumaan potkuripropulsiojärjestelmän.
Vuonna 1860 hallitus palkkasi hänet kuraattoriksi South Kensingtonin patenttimuseoon. Vuonna 1871 hänestä tehtiin ritari. Smith kuoli helmikuussa 1874. Hänen hautansa on Hythessä.
True Justice
True Justice on yhdysvaltalainen 26-osainen rikossarja, joka seuraa Elijah Kanen johtamaa poliisijoukkoa, joka yrittää pitää Seattlen kadut poissa rikollisuudesta.Kanen joukko ei kuitenkaan välitä säännöistä, vaan käyttää kaikkia mahdollisia brutaaleja keinoja pysäyttääkseen roistot. Sarjan on tuottanut ja käsikirjoittanut Steven Seagal, joka esiintyy sarjan pääosassa yhdessä William 'Big Sleeps' Stewartin, Alex Mallari Jr.'n, ja J. Anthony Penan kanssa.
True Justicen oli tarkoitettu alkavan vuonna 2010, mutta sarja ei saanut Yhdysvalloissa kanavaa, joka olisi esittänyt sarjaa. Tämän johdosta 27. joulukuuta 2010 sarjan kaksiosainen avausjakso päätettiin julkaista DVD:lle muokkaamalla ne 86-minuuttiseksi elokuvaksi. Sittemmin tarkoituksena oli leikata sarja kuudeksi elokuvaksi, jotka julkaistaan suoraan DVD:lle vuosina 2010–2012. Lopulta espanjalainen televisiokanava Nitro ilmoitti esittävänsä sarjaa kanavallaan 12. toukokuuta 2011 lähtien. Myöhemmin brittiläiset kanavat Channel 5 ja 5USA alkoivat myös esittämään sarjaa kanavillaan heinäkuussa 2011.
Sarjaa tuottava Voltage Pictures on ilmoittanut tuottavansa toisen tuotantokauden.
Keväällä 2012 yhdysvaltalainen ReelzChannel julkisti esittävänsä sarjaa 30. maaliskuuta 2012 lähtien.
Giovanni Gentile (säveltäjä)
Giovanni Gentile (s. ?, Olevano Romano - k. vuoden 1649 jälkeen) oli italialainen säveltäjä ja musiikinopettaja.
Gintelen elämästä ja teoksista on jäljellä kaksi lähdettä, ainoa teos, soitonopetukseen tarkoitettu aineistokokoelma "Solfeggiamenti et ricercari a due voci" (Lodovico Grignani, Rooma, 1642) ja roomalaisen kirjanpainajan luettelo painotöistä.
Opetusaineiston etulehdellä Gentilen tittelinä on "Signor Giovanni Gentile d'Olevano", mikä tarkoittaa, että hän ei ollut pappi vaan maallikko ja että hän oli syntynyt Olevano Romanossa (koska Lomellinassa on toinen Olevano, voi syntymäpaikka olla vähän epäilyksenalainen, mutta koska Gentile toimii taiteellisen uransa ajan vain Roomassa, Olevano Romano lienee oikea).
Mitä hänen opetustyöhänsä tulee "solfeggiamenti a due" (solfèget kahdelle äänelle) sen otsikossa on ainoa vihje, edellä mainitun luettelon maininnan ohella, joka toteaa 13. joulukuuta 1729: "Giovanni Gentile oli vuosina 1645-1649 rekisteröitynä muusikoksi Santo Stefano del Caccossa (Rooma), mukanaan kolme lapsenlasta ja muutamia vieraita, ehkä hänen oppilaitaan. Sen kirkon lähellä sijaitsi kirjanpainaja Ludovico Grignani, joka vuonna 1642 julkaisi Gentilen Solfeggi e ricercari a 2 voci". Myös "Solfeggiamentissa" on merkintä pojanpojasta ja oppilaasta: sen omistuksen kardinaali Francesco Maria Brancacciolle on allekirjoittanut oppilas Marco Aurelio Desideri, joka myös on säveltänyt neljännentoista ja viimeisen solfeggion, kun taas seuraavassa on merkintä tekijästä "Del Signor Carlo Gentile, Nipote e Discepolo dell'Autore" eli "Signor Carlo Gentile, tekijän pojanpoika ja oppilas".
Morterone
Morterone on kylä ja kunta Leccon maakunnassa, Pohjois-Italiassa. Se sijaitsee vuorten välisessä laaksossa noin 50 kilometriä Milanosta ja noin seitsemän kilometriä Leccon kaupungista koilliseen. Kylässä asuu 36 henkilöä (31.12.2015). Morterone oli pitkään Italian pienin kunta, mutta titteli siirtyi Pedesinalle, jossa oli vuonna 2011 33 asukasta.
Kylään johtaa tie Leccon kaupungin lähellä olevasta Ballabion kylästä. Kylässä sijaitsee helikopterikenttä vuorikiipeilijöiden evakuointia varten.
Jaroslavlin kuvernementti
Jaroslavlin kuvernementti (myös "lääni", ) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1929. Sen pinta-ala oli 35 615 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 071 400 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Jaroslavlin kaupunki.
Moskovan kuvernementin Jaroslavlin provinssista ja osasta Novgorodin käskynhaltijakuntaa muodostettiin vuonna 1777 Jaroslavlin käskynhaltijakunta ("Jaroslavskoje namestnitšestvo"). Käskynhaltijakunta muutettiin vuonna 1796 Jaroslavlin kuvernementiksi.
Vuodesta 1822 lähtien kuvernementti käsitti kymmenen kihlakuntaa, joiden keskuksina toimivat Danilov, Jaroslavl, Ljubim, Mologa, Myškin, Pošehonje, Romanovo-Borisoglebsk, Rostov, Rybinsk ja Uglitš. Niiden lisäksi siihen kuului Petrovskin kaupunki (nykyinen Petrovskojen taajama). Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan 99,4 % kuvernementin asukkaista oli venäläisiä. Mologan kihlakunnassa Sitjoen varrella asui niin sanottuja sitskareja, jotka polveutuivat seudulle 1600-luvulla muuttaneista karjalaisista. Tärkein elinkeino oli maanviljely.
Jaroslavlin kuvernementti lakkautettiin Neuvostoliitossa vuonna 1929. Samalla sen alueesta muodostettiin Ivanovon teollisuusalueeseen kuuluneet Jaroslavlin ja Rybinskin piirikunnat.
Chuck Willis
Harold "Chuck" Willis (31. tammikuuta 1928 Atlanta, Georgia – 10. huhtikuuta 1958 Atlanta, Georgia) oli yhdysvaltalainen varhaisen rhythm and blues -musiikin esittäjä. Hänen kirjoittamiaan kappaleita ovat esimerkiksi "I Feel So Bad" (coverversioita tehneet Elvis Presley, Little Milton ja Otis Rush), "Don't Deceive Me (Please Don't Go)", "It's Too Late" (coverversioita tehneet Buddy Holly, Charlie Rich ja Otis Redding) ja "Hang Up My Rock and Roll Shoes".
Willis teki sopimuksen Columbia Recordsin kanssa vuonna 1951 ja julkaisi yhden singlen ennen siirtämistään Okeh-tytäryhtiölle. Hänen Okehille levyttämä balladinsa "My Story" (1952) oli listahitti, jota seurasivat cover Fats Dominon "Goin' to the Riveristä" ja hänen oma kappaleensa "Don't Deceive Me" vuonna 1953 sekä "You're Still My Baby" ja "I Feel So Bad" vuonna 1954. Vuonna 1954 Willis myös kirjoitti Ruth Brownille listahitin "Oh What a Dream".
Willis siirtyi vuonna 1956 Atlantic Recordsille, ja hitit "It's Too Late" ja "Juanita" julkaistiin. Atlanticille levyttäessään Willis sai musiikkiinsa popvaikutteita; hänen versionsa "C.C. Riderista" (1957) osoittautui sekä R&B-listaykköseksi että pophitiksi. Gene Bargen saksofonisoolo luultavasti vaikutti kappaleen suosioon. The Stroll -tanssi oli kappaleen inspiroima, ja Willisiä nimitettiin "Strollin kuninkaaksi". "The Stroll" on kuitenkin myös laulu, jonka The Diamonds sitten teki nimenomaan kyseistä tanssia varten.
Kappaleet "What Am I Living For" ja "Hang Up With My Rock and Roll Shoes" saivat suuren suosion laulajan kuoltua 30-vuotiaana peritoniittiin kärsittyään aiemmin pitkään mahahaavoista. Vielä kuolemansa jälkeen hän sai menestystä kappaleilla "My Life" ja "Keep A-Driving".
Kazanin kuvernementti
Kazanin kuvernementti () oli Venäjän keisarikunnan hallintoalue Volgan mutkan seuduilla.
Kuvernementti rajoittui Vjatkan, Ufan, Samaran, Simbirskin ja Nižni Novgorodin kuvernementteihin. Entisen kuvernementin alue kattoi lähes kokonaan nykyisten Tatarstanin, Tšuvassian ja Mari Elin tasavaltojen alueet.
Kazanin kuvernementti perustettiin vuonna 1708 ja lakkautettiin 1920. Kuvernementin pääkaupunki oli Kazan. Vuonna 1897 kuvernementti oli jaettuna kahteentoista kihlakuntaan (ujezd), joiden keskuksina olivat Kazan, Kozmodemjansk, Laiševo, Mamadyš, Svijažsk, Spassk, Tetjuši, Tsarjovokokšaisk, Tsivilsk, Tšeboksary, Tšistopol ja Jadrin. Kuvernementin pinta-ala oli 55 954,8 neliövirstaa eli noin 63 680 km².
Väestönlaskennan 1897 asukasluku oli 2 170 665 asukasta; joista kieleltään venäläisiä oli 38,4 %, tataareja 31,1 %, tšuvasseja 23,1 %, tšeremisseja 5,7 %, mordvalaisia 1,0 % ja udmurtteja (votjakkeja) 0,4 %.
Oulujoen Kiekko
Oulujoen Kiekko on vuonna 1930 perustettu oululainen urheiluseura. Pesäpallossa seuran miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2012 Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Ykköspesiksessä, jonne se oli noussut kauden 2011 päätteeksi. Kauden 2012 jälkeen seura kuitenkin päätti luopua sarjapaikastaan kustannusten vuoksi, ja yhdisti edustusjoukkuetoimintansa Muhoksen Pallo-Salamoiden kanssa.
Saratovin kuvernementti
Saratovin kuvernementti () oli vuosina 1780-1928 Venäjän keisarikunnan ja Venäjän SFNT:n hallintoalue. Kuvernementtiä ympäröivät Simbirskin, Samaran, Astrakanin, Voronežin, Tambovin ja Penzan kuvernementit sekä Donin kasakoiden alue.
Kuvernementin pääkaupunki oli Saratov ja pinta-ala oli 74 244,8 neliövirstaa eli noin 84 492 km². Vuonna 1914 kuvernementti jakautui kymmeneen kihlakuntaan eli ujestiin, joiden keskukset olivat Balašov, Volsk, Kamšin, Kuznetsk, Petrovsk, Saratov, Serdobsk, Hvalynsk ja Tsaritsyn.
Vuonna 1897 kuvernementissä asui 2 405 829 asukasta. Kielelliseltä jakaumaltaan heistä 76,7 % oli venäjänkielisiä, 6,9 % saksankielisiä, 5,1 % mordvalaisia, 3,9 % tataareja ja 0,6 % tšuvasseja.
Väestöstä 89 % oli ortodokseja, 5,6 % protestantteja, 3,9 % muslimeja ja 1,4 % katolilaisia.
Quilotoa
Quilotoa on sammunut tulivuoren kaldera Ecuadorissa Pujilí Cantonin alueella. Kaldera syntyi tulivuoren purkautuessa rajusti vuonna 1280. Purkauksessa syntyi pyroklastisia virtauksia ja lahareita, jotka kulkeutuivat Tyynellemerelle saakka. Purkauksen seurauksena tulivuori romahti, jolloin syntyi kaldera, joka nykyään on muuttunut kraatterijärveksi. Kraatteri on kolmen kilometrin levyinen ja 250 metriä syvä. Alue on nykyään suosittu turistikohde.