Thomas Hobbes
Thomas Hobbes (5. huhtikuuta 1588 Westport, Wiltshire – 4. joulukuuta 1679 Hardwick Hall, Derbyshire) oli englantilainen filosofi. Hänet tunnetaan ennen kaikkea poliittisesta filosofiastaan, mutta hän kirjoitti myös historiasta, geometriasta, etiikasta ja yleisestä filosofiasta.
Hobbesin tunnetuin teos on "Leviathan", jossa hän kehittää teorian valistuneesta diktaattorista, jolle kansalaiset luovuttavat vapauttaan saadakseen valtion suojeluksen. Hobbesin mukaan suvereenin, joka voi olla kuningas tai kansanvaltainen elin, ja sen hallitseman väkivaltakoneiston tehtävänä on ehkäistä luonnontilassa vallitseva ”kaikkien sota kaikkia vastaan” ja mahdollistaa järkiperäinen edistys.
Hobbes syntyi Wiltshiren Westportin kylässä, joka on sittemmin yhdistetty Malmesburyyn. Hänen isänsä oli Charltonin ja Westportin kirkkoherra, joka oli joutunut jättämään kaupungin ja jättänyt kolme lastaan vanhemman veljensä Francisin hoitoon. Hobbes sai koulutuksen neljän vuoden iästä alkaen, aluksi Westportin kirkossa, myöhemmin Malmesburyn koulussa ja sittemmin nuoren Oxfordin yliopistosta valmistuneen Robert Latimerin pitämässä yksityiskoulussa. Hobbes oli hyvä oppilas, ja noin vuonna 1603 hänet lähetettiin Oxfordiin, jossa hän aloitti opiskelut Magdalen Hallissa (Hertford College). Koulun rehtorina toimi kiihkeä puritaani John Wilkinson, ja tämä vaikutti Hobbesiin jonkin verran.
Yliopistossa Hobbes vaikuttaa noudattaneen omaa opetusohjelmaansa – hän ei ollut juuri lainkaan kiinnostunut skolastisesta opiskelusta. Hän valmistui vasta vuonna 1608. Hänen oppimestarinsa Sir James Hussee suositteli häntä yksityisopettajaksi Williamille, Hardwickin paronin (ja myöhemmän Devonshiren jaarlin) William Cavendishin pojalle. Hobbesin yhteys perheeseen säilyi läpi elämän.
Hobbesista tuli nuoremman Williamin ystävä, ja he kävivät yhdessä eri Euroopan maissa opintomatkalla vuonna 1610. Hobbes tutustui matkalla uusiin tutkimusmenetelmiin, jotka olivat hyvin erilaisia kuin hänen Oxfordissa oppimansa skolastinen filosofia. Tuohon aikaan hän pyrki lähinnä opiskelemaan klassista kreikkalaista ja latinalaista kirjallisuutta. Tämän tuloksena syntyi hänen vuonna 1628 valmistunut Thukydideen "Peloponnesolaissodan" käännöksensä, joka oli teoksen ensimmäinen englanninkielinen käännös. Hobbes uskoi teoksen osoittavan, että demokraattinen hallinto ei voinut selviytyä sodasta ja siksi sitä piti välttää.
Hobbes ei kuitenkaan alkanut toimia filosofian alalla vasta kuin vuonna 1629, vaikka hän olikin yhteyksissä sekä kirjallisiin toimijoihin, kuten Ben Jonsoniin, että ajattelijoihin, kuten Francis Baconiin. Hänen työnantajansa Cavendish kuoli ruttoon heinäkuussa 1628. Tämän leski erotti Hobbesin, mutta tämä löysi uutta työtä Sir Gervase Cliftonin pojan kotiopettajana. Tämä toimi, joka sijoittui pääasiassa Pariisiin, loppui vuonna 1631 jolloin hän pääsi jälleen Cavendishien perheen palvelukseen opettamaan vuorostaan aiemman oppilaansa poikaa. Seuraavan seitsemän vuoden ajan Hobbes tutustui filosofiaan laajalti ja kiinnostui filosofian ydinkysymyksistä käydyistä väittelyistä. Hän vieraili Firenzessä vuonna 1636 ja osallistui säännöllisesti filosofisiin väittelyihin Pariisissa muun muassa Marin Mersennen kanssa. Vuodesta 1637 Hobbes luki itsensä filosofien ja oppineiden joukkoon.
Ensimmäisenä Hobbes tutki liikkeen fysiikkaa. Vaikka hän oli kiinnostunut tästä ilmiöstä, hän kuitenkin ylenkatsoi kokeellista fysiikkaa. Hän omisti elämänsä oman ajattelujärjestelmänsä luomiseen. Hänen tavoitteenaan oli ensin muodostaa erillisessä tutkielmassa oppi ruumiista, joka näyttäisi kuinka fyysiset ilmiöt olivat yleisesti selitettävissä liikkeenä, ainakin siinä määrin miten liike tai mekaaninen toiminta tuolloin ymmärrettiin. Tämän jälkeen hän erotti ihmisen muusta luonnosta. Toisessa tutkielmassa hän osoitti, mitkä erityiset ruumiin liikkeet olivat osallisina aisti-ilmiöiden, tiedon, sielunliikutusten ja halujen tuottamisessa. Kolmannessa tutkielmassa hän osoitti, kuinka ihmiset saatiin muodostamaan yhteiskunta ja esitti, kuinka tätä tulisi säädellä jos haluttiin, etteivät ihmiset taannu ”eläimellisyyteen ja kurjuuteen”. Näin hän pyrki yhdistämään ruumiin, ihmisen ja valtiot erilliset ilmiöt. Tämän teoksen, "Elementa philosophica", kirjoittaminen vei häneltä yli kaksikymmentä vuotta.
Hobbes palasi kotimaahansa vuonna 1637. Maata repivät kuitenkin poliittiset ristiriidat jotka estivät häntä omistautumasta rauhassa filosofiselle suunnitelmalleen. Niin kutsutun Lyhyen parlamentin aikaan hän oli kuitenkin jo kirjoittanut sekä teoksen "Human Nature" että teoksen "De corpore politico", jotka julkaistiin yhdessä vasta kymmenen vuotta myöhemmin nimellä "The Elements of Law". Tämä tarkoittaa sitä, että Englannin sisällissota ei vaikuttanut vielä Hobbesin alkuperäiseen politiikan teoriaan.
Kun niin kutsuttu Pitkä parlamentti korvasi lyhyen marraskuussa 1640, Hobbes siirtyi Pariisiin. Hän ei palannut kotimaahansa yhteentoista vuoteen. Pariisissa hän liittyi jälleen Mersennen nurkkakuntaan ja kirjoitti arvostelun Descartesin teokseen "Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta", joka oli vasta julkaistu yhdessä vastaväitteiden ja Descartesin vastausten kanssa. Descartes kuitenkin suhtautui Hobbesin arvosteluun nihkeästi, ja lopulta Hobbesin huomautukset Descartesin teoksiin onnistuivat vain katkaisemaan kaikki heidän väliset yhteytensä.
Hobbes myös laajensi omia teoksiaan jonkin verran, työstäen "Elementa philosophica" -teoksen ensimmäisenä ilmestynyttä kolmatta osaa "De Cive", joka valmistui marraskuussa 1641. Vaikka sitä levitettiin alun perin vain yksityisesti, se sai hyvän vastaanoton. Tämän jälkeen hän aloitti kovan työn teoksen kahden ensimmäisen osan parissa, sekä julkaisi lyhyen tutkielman optiikasta ("Tractatus opticus"), joka liitettiin osaksi Mersennen julkaisemaa kokoelmaa tieteellisiä tutkielmia, "Cogitata physico-mathematica" (1644). Hobbes sai hyvän maineen filosofisissa piireissä ja vuonna 1645 hänet valittiin yhdessä Descartesin, Gilles de Robervalin ja muiden kanssa tuomitsemaan John Pellin ja Longomontanuksen välistä kiistaa ympyrän neliöimisestä.
Englannin sisällissota puhkesi vuonna 1642. Kun kuningasmieliset alkoivat olla tappiolla vuoden 1644 puolivälissä, monia kuninkaan tukijoita pakeni Manner-Eurooppaan. Monet tulivat Pariisiin ja tutustuivat Hobbesiin. Tämä herätti Hobbesin kiinnostuksen politiikkaan uudelleen. "De Cive" julkaistiin uudelleen varustettuna uudella esipuheella ja vastauksilla sen saamiin kommentteihin, ja sitä levitettiin aikaista laajemmin. Samuel de Sorbiere aloitti painotyöt vuonna 1646 Elzevirin painossa Amsterdamissa.
Vuonna 1647 Hobbes toimi nuoren Walesin prinssin Kaarle II:n matematiikanopettajana. Kaarle oli tullut Jerseyn saarelta heinäkuussa. Tämä järjestely kesti vuoteen 1648 jolloin Kaarle siirtyi Hollantiin.
Maanpaossa olleiden kuningasmielisten seura ja sodan aiheuttama poliittinen kriisi saivat Hobbesin kirjoittamaan teoksen hallinnon teoriasta, nimeltään "Leviathan". Se perustui aiemmin julkaisemattomaan tutkielmaan vuodelta 1640. Hobbesin mukaan valtio voitiin nähdä suurena keinotekoisena hirviönä, Leviatanina, joka koostui ihmisistä, ja jonka synty voitiin jäljittää inhimillisten tarpeiden aiheuttamiin paineisiin ja hajoaminen inhimillisten intohimojen aiheuttamiin yhteiskunnallisiin ristiriitoihin. Teos päättyi johtopäätöksiin suorana vastauksena sodalle, joka oli herättänyt kysymyksen alamaisten oikeudesta vaihtaa kuuliaisuuden kohdetta, kun hallitsija on lopullisesti menettänyt voimansa suojella heitä. Samalla Hobbes soi itselleen tilaisuuden osallistua uskonnollisten oppien arvosteluun.
"Leviathanin" kirjoittamisen aikoihin Hobbes pysyi Pariisissa tai sen lähellä. Vuonna 1647 häneen iski paha sairaus ja hän menetti toimintakykynsä puoleksi vuodeksi. Toivuttuaan kuoleman rajoilta Hobbes jatkoi kirjoittamista ja sai teoksen valmiiksi vuonna 1650, käännettyään samalla aiemman latinankielisen teoksensa englanniksi. Hobbes valmisteli pääteoksensa julkaisua sallimalla aiemman tutkielmansa "The Elements of Law, Natural and Political" julkaisemisen vuonna 1650. Se oli jaettu kahteen erilliseen pieneen osaan, "Human Nature, or the Fundamental Elements of Policie" ja "De corpore politico, or the Elements of Law, Moral and Politick". Vuonna 1651 hän julkaisi käännöksensä teoksesta "De Cive" nimellä "Philosophical Rudiments concerning Government and Society". Sillä välin suuremman työn painotyöt etenivät, ja se ilmestyi lopulta vuoden 1651 puolessa välissä lopullisella nimellään "Leviathan, or the Matter, Form and Power of a Commonwealth, Ecclesiastical and Civil". Teoksen kannessa oli tunnettu kaiverrus kruunatusta hirviöstä, jonka ruumis koostui pienistä ihmishahmoista, ja jolla oli toisessa kädessään miekka ja toisessa piispansauva.
Teoksella oli välitön vaikutus. Pian Hobbes oli sekä ylistetympi että halvennetumpi kuin yksikään aikansa ajattelija. Teoksen julkaisemisen ensimmäinen vaikutus oli kuitenkin se, että hänen suhteensa kuningasmielisiin katkesi, minkä johdosta hän joutui kääntymään Englannin vallankumoushallinnon puoleen saadakseen turvaa. Hobbesin viholliset olisivat hyvin voineet surmata hänet – hänen teoksensa maallinen henki suututti sekä anglikaaneja että ranskalaisia katolilaisia. Hobbes pakeni kotimaahansa ja saapui Lontooseen talvella 1651. Hän alistui valtioneuvoston alamaisuuteen ja hänen sallittiin vetäytyä yksityisyyteen Fetter Lanelle.
Hobbes alkoi nyt viimeistelemään filosofisen järjestelmänsä perustavaa teosta "Elementa philosophicaa". Teoksen toinen osa "De Corpore" julkaistiin vuonna 1654. Samana vuonna piispa John Bramhall, vannoutunut arminianismin kannattaja, julkaisi pienen tutkielmansa "Of Liberty and Necessity" joka oli osoitettu Hobbesille. Bramhall oli tavannut Hobbesin aiemmin ja väitellyt tämän kanssa, ja kirjoitti jälkeenpäin näkemyksensä Hobbesin vastattavaksi. Hobbes vastasi, mutta ei julkaistavaksi. Eräs ranskalainen tuttava kuitenkin julkaisi vastauksen. Bramhall julkaisi vuonna 1655 vastaiskuna kaiken kirjeenvaihdon heidän välillään nimellä "A Defence of the True Liberty of Human Actions from Antecedent or Extrinsic Necessity". Vuonna 1656 Hobbesilla oli puolestaan valmiina teos "Questions concerning Liberty, Necessity and Chance", jolla hän vastasi piispalle voimallisesti. Hobbesin vastaukset olivat merkittäviä vapaan tahdon ongelman historiassa mahdollisesti ensimmäisinä selkeän psykologisen determinismin esityksinä. Piispa vastasi syytöksiin vuonna 1658 teoksella "Castigations of Mr Hobbes's Animadversions", johon oli liitetty laaja liite nimellä "The Catching of Leviathan the Great Whale". Hobbes ei koskaan vastannut tähän teokseen.
Bramhallin kanssa käytyjen kiistojen lisäksi Hobbes osallistui toiseen väittelyyn julkaistuaan teoksensa "De Corpore" vuonna 1655. Teoksessaan Hobbes pyrki muodostamaan matemaattisten tieteiden perusteet järkeilyyn perustuen. "Leviathanissa" hän oli hyökännyt yliopistoja vastaan. Vuonna 1654 piispa ja Oxfordin astronomian professori Seth Ward vastasi teoksessaan "Vindiciae academiarum" Hobbesin ja muiden, erityisesti John Websterin, hyökkäyksiin akateemista järjestelmää kohtaan. "De Corporen" virheet erityisesti matemaattisissa osissa tekivät Hobbesin haavoittuvaiseksi Oxfordin geometrian professorin John Wallisin arvostelulle. Wallisin vuonna 1655 julkaistu "Elenchus geometriae Hobbianae" sisälsi huolellisesti valmistellun arvostelun Hobbesin teoriaa kohtaan. Arvostelu paljasti Hobbesin matematiikan vajavaisuuden. Aksiomaattisten menetelmien puuttuessa Hobbesin yritykset ratkaista ongelmia olivat mahdottomia. Toisaalta Hobbesin kiinnostus rajoittui geometriaan, eikä hänellä ollut käsitystä matemaattisten tieteiden koko alueesta. Hän ei kyennyt työstämään johdonmukaisesti niitä muutamia omaperäisiä ajatuksia joita hänellä oli, ja siksi hän oli helppo kohde arvostelulle. Hobbes korjasi kaikkein pahimmat Wallisin osoittamat virheet ennen "De Corporen" englanninkielistä käännöstä joka ilmestyi vuonna 1656. Hän kuitenkin jatkoi hyökkäyksiään Wallista kohtaan teoksessaan "Six Lessons to the Professors of Mathematics" vuonna 1656.
Wallis torjui Hobbesin arvostelun ja hän käytti "De Corporen" englanninkielisen käännöksen luoman tilaisuuden hyväkseen arvostelemalla Hobbesin matemaattisia epäjohdonmukaisuuksia uudelleen. Hobbes vastasi teoksella "Marks of the Absurd Geometry, Rural Language, Scottish Church Politics, and Barbarisms of John Wallis, Professor of Geometry and Doctor of Divinity". Wallis torjui hyökkäykset vastauksessaan "Hobbiani puncti dispunctio" vuonna 1657.
Hobbes julkaisi vuonna 1658 viimeisen osan filosofisesta järjestelmästään, saattaen yli kaksikymmentä vuotta aiemmin tehdyn suunnitelmansa päätökseen. "De Homine" sisälsi muun muassa yksityiskohtaisen teorian näköaistista, jonka merkitystä on usein ylenkatsottu suhteessa hänen poliittiseen filosofiaansa. Muu osa tutkielmasta käsitteli hätäisesti aiheita, joita käsiteltiin laajemmin teoksissa "Human Nature" ja "Leviathan".
Sillä välin Wallis oli julkaissut muita teoksia, erityisesti kattavan tutkielman kalkyylin yleisistä periaatteista ("Mathesis universatis", 1657). Hobbes otti sen kohteekseen herättääkseen heidän välisensä kiistan uudelleen. Hän päätti hyökätä jälleen matemaattisen analyysin uusia menetelmiä vastaan, ja keväällä 1660 hän oli kirjoittanut arvostelunsa joukoksi dialogeja otsikolla "Examinatio et emendatio mathematicae hodiernae qualls explicatur in libris Johannis Wallisii", koostuen lähes kokonaisuudessaan ympyröitä ja sykloideja koskevista propositioista. Wallis ei kuitenkaan vastannut. Hobbes väitti tämän jälkeen ratkaisseensa toisen ikivanhan ongelman, kuution kaksinkertaistamisen. Hän julkaisi ratkaisunsa nimettömänä ranskaksi eksyttääkseen arvostelijansa.
Kun Wallis oli julkisesti kumonnut ratkaisun, Hobbes otti siitä kunnian itselleen. Hän julkaisi sen vuoden 1661 lopulla muokattuna ja kommenteilla varustettuna filosofisen järjestelmänsä puolustukseksi kirjoitetun latinankielisen dialoginsa "Dialogus physicus, sive De natura aeris" lopussa. Dialogi hyökkäsi Robert Boylea ja muita Wallisin ystäviä vastaan. He olivat muodostamassa Royal Societyä tieteellistä tutkimusta varten. Hobbes näki tämän olevan vastoin niitä fyysisen tutkimuksen menetelmiä joita hän oli kuvannut "De Corporessa". Boylen teos "New Experiments touching the Spring of the Air" (1660), jota Hobbes piti uusien ”akatemialaisten” julistuksena, oli kuvannut huolellisesti suoritettuja kokeita, joiden Hobbes puolestaan katsoi vahvistavan hänen vuosia aiemmin teoreettisella päättelyllä tekemänsä johtopäätökset. Hobbes varoitti, että jos he eivät jatkaneet siitä mihin hän oli jäänyt, heidän työstään ei tulisi mitään. Boyle torjui Hobbesin syytökset ja Wallis kirjoitti aiheesta satiirin "Hobbius heauton-timorumenos" (1662).
Vastaukseksi Wallisin henkilökohtaisemmille hyökkäyksille Hobbes kirjoitti kirjeen itsestään kolmannessa persoonassa, "Considerations upon the Reputation, Loyalty, Manners and Religion of Thomas Hobbes". Tässä elämäkerrallisessa kirjeessä hän kertoi omansa ja Wallisin ”pikku tarinat viimeaikaisen kapinoinnin aikana”. Wallis ei pyrkinyt vastaamaan tähän.
Jonkun ajan päästä Hobbes aloitti kolmannen kiistoja herättäneen toiminnallisemman kautensa, joka kesti hänen yhdeksänteenkymmenenteen ikävuoteensa saakka. Ensimmäinen teos oli vuonna 1666 julkaistu "De principiis et ratiocinatione geometrarum", joka oli hyökkäys geometrian professoreja vastaan. Kolme vuotta myöhemmin hän julkaisi kolme matemaattista teostaan yhdessä nimellä "Quadratura circuli, Cubatio sphaerae, Duplicitio cubii", ja kun Wallis jälleen kerran kumosi ne, Hobbes painatti ne uudelleen varustettuna vastauksilla vastaväitteisiin. Wallis, joka oli jo luvannut jättää hänet rauhaan, kumosi ne jälleen. Väittely kesti useiden teosten ajan vuoteen 1678.
Huonosti perusteltujen ja kiistanalaisten matematiikan ja fysiikan alan teostensa lisäksi Hobbes jatkoi filosofisten teosten julkaisemista. Englannin restauraation ajasta hän sai uuden aseman, kun ”hobbismista” tuli muodikas suuntaus, joka sai kuitenkin myös paljon vastustusta – jokaisen ”todellisen moraalin ja uskonnon rakastajan” piti torjua se. Nuori kuningas Kaarle II muisti Hobbesia, kutsui tämän hoviinsa ja myönsi tälle sadan punnan eläkkeen.
Kuninkaalla oli merkittävä rooli Hobbesin suojelemisessa, kun parlamentin alahuone esitteli vuonna 1666 ohjelman ateismia ja maallistumista vastaan. 17. lokakuuta annetiin määräys, jonka mukaan ohjelmaa valvovalle komitealle ”tuli antaa valtuudet saada tietoa koskien sellaisia kirjoja jotka olivat taipuvaisia ateismiin, jumalanpilkkaan ja maallisuuteen – – erityisesti koskien – – herra Hobbesin kirjaa, jota kutsutaan nimellä "Leviathan"" . Hobbes kauhistui suuntauksesta joka oli antamassa hänelle harhaoppisen leiman ja oli valmis polttamaan joitakin papereistaan. Samaan aikaan hän selvitti harhaoppeja koskevan lain tarkkaa senhetkistä tilaa. Selvityksen tulos painettiin liitteenä "Leviathanin" Amsterdamissa vuonna 1668 painetun latinankielisen käännöksen loppuun. Tässä liitteessä hän pyrki osoittamaan, että koska Englannin kirkon korkein oikeusistuin (Court of High Commission) oli lopetettu, ei ollut olemassa harhaoppeja tuomitsevaa tuomioistuinta jonka alamainen hän olisi, ja että mikään ei voinut olla harhaoppia paitsi Nikean uskontunnustuksen vastustaminen, mitä "Leviathan" ei hänen mielestään ollut.
Säädöksen ainoa seuraus oli, ettei Hobbes voinut enää koskaan julkaista teoksia jotka käsittelisivät inhimillistä käyttäytymistä. Vuoden 1668 painos hänen teoksestaan painettiin Amsterdamissa, koska hän ei saanut sensoreilta lupaa sen julkaisemiseen Englannissa. Muut teokset julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Näihin kuuluivat muun muassa "Behemoth: the History of the Causes of the Civil Wars of England and of the Counsels and Artifices by which they were carried on from the year 1640 to the year 1662". Jonkin aikaa Hobbesin ei sallittu edes julkaista vastineita hänen vihamiestensä esittämiin syytöksiin. Tästä huolimatta hänen maineensa ulkomailla pysyi suurena, ja Englannissa vierailleet oppineet muistivat aina osoittaa hänelle kunnioitustaan.
Hobbesin viimeiset teokset olivat luonteeltaan hyvin erilaisia. Näihin kuuluivat latinankielinen omaelämäkerta "Thomae Hobbesii vita" vuonna 1672, sekä "Odysseian" neljän kirjan käännös englanninkieliselle runomitalle vuonna 1673, joka johti sekä "Iliaan" että "Odysseian" täydellisiin käännöksiin vuonna 1675.
Hobbes kuoli 92-vuotiaana lokakuussa 1679 virtsarakon sairauteen joka johti halvaantumiseen. Hänet haudattiin Ault Hucknallin kirkkomaalle Derbyshireen.
Hobbes on vaikuttanut suuresti uuden ajan yhteiskuntafilosofiaan. Häntä pidetään Niccolò Machiavellin ohella nykyaikaisen politiikan tutkimuksen perustajana. Etenkin klassiset utilitaristit ja oikeuspositivistit pitivät Hobbesia edelläkävijänään.