hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Bisertan kriisi
Bisertan kriisi oli Tunisian ja Ranskan välinen konflikti Bisertassa 19. heinäkuuta – 23. heinäkuuta 1961.
Tunisian itsenäistyttyä 1956 Ranskan hallinnasta Biserta ja Tunisian laivastotukikohta jäivät Ranskan hallintaan. Strategisesti se oli Ranskalle tärkeä alue Algerian sodan aikana. Ranska oli lupautunut neuvottelemaan tukikohdan tulevaisuudesta, mutta ei ei toistaiseksi ollut luopunut tukikohdasta. Tunisian joukot piirittivät ja sulkivat laivastotukikohdan pakottaakseen ranskalaiset poistumaan maasta lopullisesti. He myös varoittivat Ranskaa rikkomasta Tunisian ilmatilaa. Ranskalaiset uhmasivat kieltoa lähettämällä paikalle helikopterin. 23. heinäkuuta ranskalaisjoukot valtasivat koko kaupungin. Pääosin Tunisian armeijasta ja sotataidottomista siviileistä koostunut joukko menetti Tunisian Punaisen puolikuun mukaan 5 000 henkeä, kun taas tunisialainen historioitsija Mohamed Lazhar Gharbi on arvioinut määräksi 4 000. Tunisian virallinen lehdistö ilmoitti 630 kaatunutta ja 1 555 haavoittunutta.
Ranska poistui Bisertasta 15. lokakuuta 1963 Algerian sodan päätyttyä.
Funktioteoria I–II
Funktioteoria I–II on Olli Lehdon kirjoittama kirja, joka käsittelee funktioteoriaa. Kirja on kirjoitettu lähtökohdasta, että lukija ymmärtää analyysin, topologian ja algebran perusteet. Kirjassa ei ole selkeää jakoa osiin I ja II. Kirja nojaa Helsingin yliopiston luentoihin aiheesta. Kirja on tarkoitettu laudatur-tason kurssille oppikirjaksi.
Tanner Richard
Tanner Richard (s. 6. huhtikuuta 1993 Markham, Ontario, Kanada) on sveitsiläis-kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Tampa Bay Lightningin farmijoukkue Syracuse Crunchissa.
Richard debytoi pääsarjatasolla Euroopassa pelatessaan sveitsiläisessä NLA-joukkue Rapperswil-Jona Lakersissa. Hän on Tampa Bay Lightningin 71. varaus . Hän siirtyi varauksensa jälkeen pelaamaan Pohjois-Amerikkaan OHL-joukkue Guelph Stormiin.
Huhtikuussa 2013 Richard teki kolmen vuoden tulokassopimuksen Lightningin kanssa.
Richard pelasi Sveitsin nuorten maajoukkueessa nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 2012.
John Smith (tutkimusmatkailija)
John Smith (1580–1631) oli englantilainen amiraali, tutkimusmatkailija ja kirjailija. Hänet aateloitiin ja lyötiin ritariksi. Smith teki mahdolliseksi Uuden-Englannin asuttamisen. Hän oli vuosina 1608–1609 Virginian siirtokunnan johtaja.
Smith oli ensimmäinen englantilainen tutkimusmatkailija, joka kartoitti Uutta-Englantia. Hän innosti siirtolaisuuteen niitäkin, jotka olivat vailla omaisuutta:
Huolimatta päättäväisyydestään ja voimakkaasta luonteestaan Smith koki vastoinkäymisiä vihamielisten intiaanien ja yhteistyökyvyttömien uudisasukkaiden puolelta. Hän määräsi lopettamaan kullan etsimisen ja keskittymään elinolojen parantamiseen. Ja pian alettiin levittää huhua, että hän aikoo avioitua intiaaniprinsessa Pocahontasin kanssa ja nimittää itsensä Virginian keisariksi. Tämän vuoksi hänet kutsuttiin takaisin Lontooseen.
Smith lähti merille 16-vuotiaana ja palveli kauppa- ja sota-aluksilla edeten kapteeniksi. Hänet aateloitiin ansioistaan taisteluissa turkkilaisia vastaan. Vuonna 1602 hän haavoittui ja hänet myytiin orjaksi, mutta hän pääsi pakenemaan. Tässä vaiheessa hänen elämänsä oli vauhdikasta. Englantiin hän pääsi palaamaan vuonna 1604. Huhtikuussa 1608 hän oli jo Jamestownin siirtokunnassa Amerikassa ja suoritti Chesapeakenlahden kartoitusta. Hänen työstään oli hyötyä muille tutkimusmatkailijoille yli vuosisadan ajaksi.
Jamestowniin muutti siirtolaisia tasaisena virtana ja siirtokunta koki suuria vaikeuksia. Etenkin siirtokunnan ruokahuolto alkoi tuottaa vaikeuksia. Paljon muuta ei ollut tehtävissä kuin luottaa Smithin opetuksiin, joita eräät kutsuivat jopa laeiksi. ”Joka ei suostu tekemään työtä hänen ei pidä myöskään syödä.” Osa siirtolaisista jäi tosin odottamaan ohjeita emämaasta Englannista.
Vuonna 1614 Smith purjehti Mainen ja Massachusettsin lahdella nimittäen alueen Uudeksi-Englanniksi. Hän palasi pysyvästi takaisin Englantiin ja kirjoitti kirjan "A Description of New England". Hän kuoli Lontoossa vuonna 1631 51-vuotiaana.
Samuel Beckett -luokka
Samuel Beckett -luokka on Irlannin laivaston kolmen aluksen muodostama ulkovartiolaivaluokka, jonka aluksista ensimmäinen valmistui 2014.
Alukset suunnitteli Vard Marine Inc. (aiemmin STX Marine) ja niiden suunnittelussa on havaittavissa samankaltaisuutta edeltäneisiin Róisin-luokan aluksiin. Babcock Marine valmisti PV90:ksi nimeämänsä 90-metriset alukset. Suurempi koko edeltäneeseen luokkaan verrattuna parantaa toimintaedellytyksiä Pohjois-Atlantilla. Aluksilla toimii 44 hengen miehistö, joiden lisäksi ne kykenevät majoittamaan kymmenen koulutettavaa.
LÉ Samuel Beckett
LÉ Samuel Beckett (viirinumero P61) on Irlannin laivaston Samuel Beckett -luokan ulkovartiolaiva.
Irlannin hallitus allekirjoitti Babcock Marinen kanssa 99 miljoonan euron tilauksen kahdesta aluksesta lokakuussa 2010 ilman aseita. Alusten aseistamiseen erillisen sopimuksen puitteissa varattiin lisäksi 7,8 miljoonaa euroa. Ensimmäisen aluksen köli laskettiin 18. toukokuuta 2012 Appledoren telakan katetussa telakka-altaassa telakkanumerolla AS194. Alus laskettiin vesille 3. marraskuuta 2013 nimellä "Samuel Beckett", irlantilaisen näytelmäkirjailijan mukaan. Aluksen kastetilaisuus järjestettiin Dublinissa lauantaina 17. toukokuuta 2014, jolloin aluksen kummina oli Beckettin veljentytär Caroline Murphy. Samana päivänä alus luovutettiin Irlannin laivastolle ja sen ensimmäiseksi päälliköksi nimettiin komentaja Ken Minehane.
LÉ James Joyce
LÉ James Joyce (viirinumero P62) on valmisteilla oleva Irlannin laivaston Samuel Beckett -luokan ulkovartiolaiva.
Irlannin hallitus allekirjoitti Babcock Marinen kanssa 99 miljoonan euron tilauksen kahdesta aluksesta lokakuussa 2010 ilman aseita. Alusten aseistamiseen erillisen sopimuksen puitteissa varattiin lisäksi 7,8 miljoonaa euroa. Sen köli laskettiin marraskuussa 2013 ja se lasketaan vesille syksyllä 2014. Suunniteltu palvelukseen otto on toukokuussa 2015.
Calculus: A Complete Course
Calculus: A Complete Course on Robert A. Adamsin kirjoittama kirja. Kirja käsittelee yliopistotason matematiikan perusteita pääpainon ollessa differentiaali- ja integraalilaskennassa. Kirjassa tarkastellaan asioita nimenomaan reaalimuuttujien näkökulmasta. Kirjan sisältö on tarkoitettu kolmen lukukauden mittaiseksi kurssiksi.
John Ahlberg
John Ahlberg (s. 7. maaliskuuta 1983 Espoo, Suomi) on suomalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ahlberg pelasi urallaan Suomen kolmella korkeimmalla sarjatasolla. Veikkausliigassa hän pelasi 22 ottelua vuosina 2003–2004 edustaen AC Allianssia. Ensiesiintymisensä pääsarjatasolla Ahlberg teki 22. toukokuuta 2003, kun Allianssi voitti kotonaan FC Inter Turun maalein 2–0. Ensimmäisen kaikkiaan kolmesta liigamaalistaan hän teki 17. elokuuta 2003 Allianssin voittaessa FC Jazzin kotonaan maalein 4–0. Ykkösessä Ahlberg pelasi kaksi ottelua FC Viikingeissä kaudella 2006. Kakkosessa hänen seurojaan olivat Leppävaaran Pallo (2001), FC Espoo (2002, 2005) ja IF Gnistan (2004).
Alkulukujen lumoissa
Alkulukujen lumoissa – Bernhard Riemann ja matematiikan suurin ratkaisematon ongelma (alkuteos: "Prime Obsession: Bernhard Riemann and the Greatest Unsolved Problem in Mathematics") on John Derbyshiren kirjoittama teos Riemannin hypoteesista, sen historiasta ja yrityksistä ratkaista se. Kirjan on suomentanut Juha Pietiläinen ja kustantanut Terra Cognita. Suomennoksen on tarkastanut Turun yliopiston analyyttisen lukuteorian professori Matti Jutila.
Kirja esittelee myös merkittäviä matematiikan alan henkilöitä ja taustavaikuttajia sekä 1800-luvun Euroopan poliittisia tekijöitä. Kirjavinkit sivuston arvostelun mukaan kirja on vaikeustasoltaan kohtuullinen, mutta vaatii kiinnostusta matematiikkaan. Kirjassa kuljetetaan rinnakkain kahta juonta: luvut, joiden järjestysnumero on pariton, esittelevät Riemannin hypoteesin ymmärtämiseksi tarvittavaa matematiikkaa, ja luvut, joiden järjestysnumero on parillinen, esittelevät taas aiheeseen liittyviä henkilöitä ja historiaa. Kirjassa on runsaasti alaviitteitä, jotka sisältävät lisätietoa käsiteltävistä asiosita. Kirjan liitteenä on matemaatikko Tom Apostolin tekemän laulun sanoitus, joka käsittelee Riemannin hypoteesia. Toisena liitteenä on laajahko esitys Lindelöfin hypoteesista, joka on läheistä sukua Riemannin hypoteesille.
"Arkhimedes"-lehdessä julkaistussa arvostelussa kritisoidaan, että kirja ei täytä lupaustaan ja selitä Riemmannin hypoteesia lukiomatematiikan pohjalta. Sen sijaan kirja pui tiettyjä algebrallisia yksityiskohtia syvällisesti, mutta ohittaa monet hankalat käsitteet. Arvostelussa todetaan, että Derbyshire on parhaimmillaan tarinankertojana ja henkilöistä kertovat osuudet ovat hyvin kirjoitettuja. Kirja herättää mielenkiintoa perehtyä matematiikkaan ja tieteenhistoriaan. Teos on arvokas lisä matematiikan yleistajuiseen kirjallisuuteen..
Vitali Bojarov
Vitali K. Bojarov (s. 1928 Neuvostoliitto) oli PGU:n (eli KGB:n ulkomaantiedustelun) vastavakoiluhallinnon päällikkö ja KGB:n värvääjä. Hän on syntyään isän puolelta mordvalainen ja äidin puolelta ukrainalainen.
Uransa alkuvaiheet Bojarov vietti Ukrainassa radiotiedustelun ja vastavakoilun tehtävissä. Vuonna 1956 hän toimi Unkarissa ja 1961 Moskovassa. Hän koetti palvella ulkomailla vuosina 1963–1965 KGB:n vastavakoilun KR-linjalla diplomaattipeitteellä Britanniassa. Hänet kuitenkin karkotettiin Britanniasta eikä hän päässyt yrittämään toista kertaa, vaan palveli Moskovassa KGB:n ulkomaantiedustelun (PGU:n) ulkoisen vastavakoilun päällikkönä. Hänen saatuaan värvättyä Suomessa Suojelupoliisin (Supo) päällikön Arvo Pentin KGB:hen, hänet ylennettiin KGB:n toisen päähallinnon VGU:n (eli ulkomaiden lähetystöjen, tiedustelijoiden ja muidenkin ulkomaalaisten valvonta Neuvostoliitossa) päällikön sijaiseksi.
VGU:n päällikön sijaisena hänen sotilasarvokseen tuli kenraaliluutnantti vuonna 1981. Vuonna 1985 hän siirtyi päällikön sijaiseksi ja myöhemmin päälliköksi Neuvostoliiton tulliin. Eläkkeelle hän jäi vuonna 1991, juuri ennen Janajevin juntan kaappausyritystä ja Neuvostoliiton loppua.
Suojelupoliisin kylmän sodan ajan historian kirjoittaneen Kimmo Rentolan mukaan peitenimi ”Maurin” eli Supon päällikön Arvo Pentin vuonna 1973 KGB:hen värvännyt Bojarov teki juuri vuonna 1973 KGB:ssa urallaan ratkaisevan hyppäyksen ylöspäin, kyseisen tapauksen siivittämänä. Vitali Bojarov kirjasi raporttiinsa, että ”Mauri” eli Arvo Pentti ”suostui erittäin luottamukselliseen yhteistyöhön KGB:n kanssa Nato-maiden (etenkin USA:n ja Englannin) tiedustelupalvelujen toiminnan paljastamiseksi, kun ne toimivat Suomessa tai Suomesta käsin tarkoituksena vahingoittaa Neuvostoliiton ja Suomen suhteita tai Neuvostoliittoa, sen edustajia ja laitoksia”.
Nicolas Kivistö
Nicolas Kivistö (s. 27. maaliskuuta 1988 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Kaudella 2014 hän edusti Kakkosen IF Gnistania.
Kivistö on pelannut Veikkausliigassa kuusi ottelua Valkeakosken Hakassa kaudella 2009. Hän oli liigaotteluissaan kerran avauskokoonpanossa ja tuli viidesti vaihdosta kentälle. Kivistön ensimmäinen liigaottelu oli 22. huhtikuuta 2009 pelattu Vaasan Palloseura–Haka, joka päättyi 0–1. Lisäksi Kivistö on aiemmin pelannut Ykköstä Klubi 04:ssä (2006–2007), FC Viikingeissä (2008) ja PK-35 Vantaassa (2011) sekä Kakkosta Klubi 04:ssä (2005), Gnistanissa (2006), Someron Voimassa (2010), Kiffenissä (2012) ja Atlantis FC:ssä (2013).
Skjold-luokka
Skjold-luokka on Norjan laivaston kuuden aluksen muodostama korvettiluokka.
"KNM Skjold" tilattiin koealuksena 30. elokuuta 1996 ja loput viisi 28. marraskuuta 2003.
Hämähäkkikukkakasvit
Hämähäkkikukkakasvit ("Cleomaceae") on 300-lajinen kasviheimo koppisiemenisten Brassicales-lahkossa.
Kasvit ovat ruohovartisia tai pensasmaisia. Juurikarvat puuttuvat. Lehdet ovat sormilehdykkäisiä, harvoin yksinkertaisia, tavallisesti korvakkeellisia. Terttumaisen kukinnon ylälehdet ovat tavallisesti lehtimäisiä. "Podandrogyne"-lajit ovat yksikotisia, so. kukat ovat yksineuvoisia mutta sijaitsevat samassa kasvissa, tavallisesti kukat ovat kaksineuvoisia. Kukat ovat vastakohtaisia, ja niissä on neljä kynnellistä terälehteä, kuusi hedettä ja kaksi emilehteä sekä joskus androgynofori, varsimainen muodostuma, jonka päässä hetiö ja emiö sijaitsevat. Heteiden palhot ovat pitkiä. Heteenponnet ovat toisinaan avautumisvaiheessaan kokoon kiertyneitä. Hedelmä on tavallisesti rakokota, jonka silmukkamainen ja puutunut istukka jää jäljelle kun kodan seinämäliuskat ovat varisseet.
Hämähäkkikukkakasvit ovat levinneet laajalle alueelle maapallolla: kaikkialle tropiikkiin ja lämpimille seuduille. Erityisen paljon lajeja on Amerikassa.
Monien lajien kasvupaikat ovat kuivilla seuduilla, ja eräillä lajeilla yhteyttäminen on sopeutunut niihin oloihin (ns. C4-fotosynteesi).
Heimon läheisin sukulainen on ristikukkaiskasvien heimo, joka on sen rinnakkaishaara yhteisessä Brassicales-lahkon evoluutiopuun kladissa. Kladin ominaisuuksia ovat mm. ruohovartisuus, yksivuotisuus, harvoin pensasmaisuus, enemmän tai vähemmän huiskilomainen kukintotyyppi, hetiön kuusilukuisuus ja hedelmänä rakokota.
Hämähäkkikukkakasvit on käsittänyt jopa 28 sukua, mutta uusimmissa sukualaisuustutkimuksissa valtaosa niistä sisältyy heimon nimisukuun. Yhteensä lajeja on 300; valtaosa niistä (275) on hämähäkkikukkia "Cleome".
Suvut ovat:
Myös kapriskasveihin (Capparaceae) viety suku "Dipterygium" tulisi sisällyttää hämähäkkikukkakasveihin. Sen kasveilla on pienet kukat, kuusi yhtä pitkää hedettä, lankamaiset palhot ja siivellinen, yksisiemeninen pähkinä-hedelmä.
Erik Adlercreutz
Erik Alfred Herman Adlercreutz (7. syyskuuta 1899 Helsinki – 13. lokakuuta 1989 Helsinki) oli suomenruotsalainen lääkäri ja dosentti, Adlercreutzin aatelissuvun päämies.
Erik Adlercreutz opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1928. Hän erikoistui sisätautioppiin, teki opintomatkoja Eurooppaan ja hoiti yliopistossa sisätautiopin dosentuuria vuosina 1934–1966. Hän luennoi mm. Ruotsissa ja Ranskassa.
Erik Adlercreutz oli kahdesti naimisissa. Ensimmäisestä avioliitosta (1931–1939) Elisabeth Hedvig Adlercreutzin kanssa syntyi kolme lasta, näiden joukossa professori Herman Adlercreutz ja arkkitehti Eric Adlercreutz. Toisesta avioliitosta (1939–) Margaretha Lerchen kanssa syntyi kaksi lasta.
Gunnel Adlercreutz
Gunnel Elisabeth Adlercreutz (o.s. af Björkesten; s. 27. heinäkuuta 1941 Helsinki) on suomalainen arkkitehti.
Gunnel Adlercreutzilla ja hänen aviopuolisollaan Eric Adlercreutzilla on ollut arkkitehtitoimisto vuodesta 1969 lähtien. Vuosina 1992–1993 Gunnel Adlercreutz toimi Suomen Arkkitehtiliiton puheenjohtajana ja 1995–2006 Rakennustietosäätiön yliasiamiehenä.
Nenäpäivä (romaani)
Nenäpäivä on Mikko Rimmisen vuonna 2010 ilmestynyt kolmas romaani, joka sai ilmestymisvuonnaan Finlandia-palkinnon.
Kirjan keskeisiä teemoja ovat yksinäisyys ja yhteisöllisyys. Tarinan päähenkilö on keski-ikäinen, Hakaniemessä yksin asuva Irma. Eräänä päivänä hän alkaa hetken mielijohteesta soitella vieraiden ihmisten ovikelloja tekeytyen kyselytutkijaksi. Irma ei kuitenkaan onnistu omituisilla kysymyksillään olemaan roolissa täysin vakuuttava ja lopulta ihmiset ilmoittavat hänen toimistaan poliisille.
Arvioissa kiiteltiin erityisesti Rimmisen elävää ja erikoista kieltä. Finlandia-palkinnon jakanut kulttuuritoimittaja Minna Joenniemi kuvasi kirjan kieltä ”ainutlaatuisen pursuavaksi”.
"Nenäpäivästä" tehtiin vuonna 2012 teatterisovitus Kansallisteatteriin. Sen dramatisoi Aina Bergroth ja ohjasi Arto af Hällström. Irman roolin esitti Sari Puumalainen.
Waltendorf
Waltendorf on itavaltalaisen Grazin kaupungin 9. kaupunginosa. Sen rajanaapuripiirejä ovat Ries pohjoiseen, St. Peter etelään ja St. Leonhard länteen. Kaupunginosa on pinta-alaltaan 4,48 neliökilometrin suuruinen, ja siellä asuu noin 11 619 ihmistä. Postinumeroista Waltendorfissa on 8010, 8042, 8043 ja 8047. Kaupunginosassa sijaitsee muun muassa kaksi pientä linnaa Schloss Lustbühel ja Hallerschloss sekä kirkko Rupertikirche Höhenrainissa.
Bruniakasvit
Bruniakasvit (Bruniaceae) on 75-lajinen kasviheimo koppisiemenisten Bruniales-lahkossa.
Bruniakasvit ovat verson tyveltä tavallisesti puutuneita ja turvonneita (lignotuuberi-muodostuma), kanervamaisia pensaita, joilla on kierteisesti järjestyneet, pienet ja tiheässä sijaitsevat neulasmaiset lehdet. Niiden lapa on tasasoukka ja ehytlaitainen, teräväkärkinen. Lehdissä on korvakkeet, jotka tosin useasti ovat huomaamattoman vähäpätöisiä. Kukinto on terttumainen tai tähkämäinen, enemmän tai vähemmän mykerömäinen, ja siinä on pieniä kukkia. Terälehdet ovat usein kynnelliset, harvoin kasvaneet yhteen. Niiden sisäpinta on epätasainen. Heteenponnet ovat enemmän tai vähemmän pitkänomaisia. Kukassa voi olla mesiäinen. Sikiäin on enemmän tai vähemmän kehänalainen, ja siinä on kärki- tai aksiletyyppiset istukat. Vartalo on haaroittunut tyvestä alkaen, ja luotti on pallomainen. Kussakin emilehdessä on kaksi siemenaihetta. Hedelmä on pähkylämäinen tai pähkinämäinen, yksisiemeninen, ja siinä on verhiö tallella. Siemenet voivat joskus olla vaipallisia.
Bruniakasvien heimo on tieteellisesti vähän tunnettu. Kasvien kerrotaan olevan tuoksuvia. Lehtien kärjissä on korkkiutuneita soluja, jotka tekevät kärjestä tumman. Teriön torvimaisuus johtuu ainakin joissakin tapauksissa heteenpalhojen kiinnittymisestä muuten erillisiin terälehtiin; terälehdet ovat kehityksessään alun perin erillisiä. Hetiö on usein heikosti vastakohtainen: uloin hedepari on kookkaampi kuin muut heteet. Sikiäin on hyvin monimuotoinen; esim. suvussa "Berzelia" on vain yksi emilehti.
Bruniakasvit kasvavat melko pienellä alueella Etelä-Afrikassa rajoittuen miltei kokonaan Kapmaahan. Vähäisessä määrin niitä esiintyy myös KwaZulu-Natalissa.
Bruniakasvit jaetaan kolmeen tribukseen:Kaksi jälkimmäistä tribusta ovat sisaruspari bruniakasvien evoluutiopuussa. "Linconia" on sen ensimmäinen haara.
Aikaisemmin bruniakasvit käsitettiin eteläafrikkalaisen Grubbiaceae-heimon sukulaiseksi. Jälkimmäinen on nykyään lahkossa Cornales. Näiden kahden yhtäläisyydet selittynevät kanervamaisella ulkoasulla, joka on seurausta samanlaisista kuivista kasvupaikoista.
Ruotsin yläliitukautisista kerrostumista löytynyt "Actinocalyx"-fossiili muistuttaa kovasti bruniakasvien kukkia. Se on ajoitettu noin 83,6 miljoonan vuoden taakse. Em. kolme kladia (tribukset) ovat erilaistuneet arviolta myöhäisintään 20 miljoonaa vuotta sitten, mutta enin monimuotoistuminen lienee tapahtunut viimeisten 18-3 miljoonan vuoden aikana.
Heimossa esiintyy myrmekokoriaa, so. muurahaiset toimivat siementen levittäjinä, mihin niitä houkuttelevat siementen mehevät vaipat eli arillukset.
Tallinna 21. Kool
Tallinna 21. Kool on koulu Tallinnassa, Virossa. Koulussa toimii sekä peruskoulu että lukio. Se sijaitsee osoitteessa Raua 6. Lukuvuonna 2014-15 koulussa opiskeli yhteensä 1221 opiskelijaa.
Koulu perustettiin vuonna 1903 nimellä Tallinn kroonualgkool No. 21, jolloin koulurakennuksena toimi puinen rakennus osoitteessa J.Poska 6a. Lukukautena 1923-24 opiskelijamäärä nousi niin että opetus siirrettiin uuteen koulurakennukseen. Rakennuksen arkkitehtina toimi Artur Perna. Sittemmin rakennusta on kunnostettu vuosina 2001-2003.
Vinylideenikloridi
Vinylideenikloridi eli 1,1-dikloorieteeni (CHCl) on kloorattuihin alkeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään polymeeriteollisuudessa muovien valmistamiseen.
Vinylideenikloridi on huoneenlämpötilassa väritöntä, helposti haihtuvaa ja makeahkolta tuoksuvaa nestettä. Yhdiste liukenee vain vähän veteen, mutta paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. Vinylideenikloridi on hyvin reaktiivinen yhdiste ja polymerisoituu helposti. Tämän vuoksi tuotteeseen lisätään inhibiittoreiksi fenoli-, amino- tai rikkiyhdisteitä. Yhdiste myös hapettuu helposti. Kuumennettaessa noin 400 °C:n lämpötilaan vinylideenikloridi hajoaa vetykloridiksi ja kloorietyyniksi.
Vinylideenikloridia voidaan valmistaa kuumentamalla 1,1,1-trikloorietaania. Tyypillisempi valmistusmenetelmä on kuitenkin 1,1,2-trikloorietaanin dehydrohalogenointi joko neste- tai kaasufaasissa. Nestefaasissa yhdistettä valmistetaan 1,1,2-trikloorietaanin ja natriumhydroksidin vesiliuoksen välisellä reaktiolla ja muodostuva vinylideenikloridi puhdistetaan strippaamalla ja tislaamalla. Reaktiota voidaan nopeuttaa faasinsiirtokatalyyttien avulla. Toinen tapa valmistaa yhdistettä 1,1,2-trikloorietaanista on kaasufaasissa tapahtuva terminen krakkaus. Nestefaasissa tapahtuvan reaktion etuna on sen korkeampi selektiivisyys vinylideenikloridin suhteen ja tässä prosessissa tapahtuu kaasufaasissa tapahtuvaan reaktioon verrattuna vähemmän 1,2-dikloorieteenin ja kloorieteenin muodostumista. Kaasufaasissa tapahtuvan reaktion etuna on, että sivutuotteena muodostuva vetykloridi voidaan helposti erottaa ja käyttää uudelleen muissa prosesseissa.
Vinylideenikloridia käytetään pääasiassa polymeeriteollisuuden raaka-aineena. Siitä saatavaa homopolymeeriä polyvinylideenikloridia voidaan käyttää muun muassa elintarvikkeiden pakkaamiseen. Yhdistettä käytetään myös muiden muovilaatujen valmistukseen komonomeerinä esimerkiksi vinyylikloridin, akryylinitriilin, metakryylinitriilin ja metakrylaattien kanssa. Vinylideenikloridia voidaan käyttää myös klooriasetyylikloridin valmistukseen.
Adroit-luokka (hävittäjä)
Adroit-luokka oli Ranskan laivaston neljäntoista hävittäjän () muodostama alusluokka.
Columelliaceae
Columelliaceae on pieni, vain viisi lajia käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Bruniales-lahkossa.
Kasvit ovat puuvartisia. Silmut ovat suomuttomia. Lehdet sijaitsevat vastakkaisina pareina, joissa lehtikannat ulottuvat toisiinsa. Lehtilapa on hammaslaitainen. Kukinto on verson tai sen haaran päässä ja on viuhkomainen. Kukat ovat keskikokoisia. Ponnen lokeroside eli konnektiivi on hyvin kehittynyt, ja ponnen puoliskot eli teekat kiinnittyvät siihen koko pituudeltaan. Kussakin emilehdessä on paljon siemenaiheita. Hedelmä on verhiön suojaama ja monisiemeninen.
Heimo on amerikkalainen ja kasvaa Costa Ricasta Chileen ulottuvalla alueella. Trooppisella vyöhykkeellä lajit rajoittuvat vuoristoon.
Heimossa on vain kaksi sukua, jotka ovat evoluutiossa eronneet toisistaan noin 64 miljoonaa vuotta sitten.Heimon systemaattinen asema on pitkään ollut arvoitus. Cronquist (1981) sijoitti sen Rosales-lahkoon, Takhtajan (1997) Hydrangeales-lahkoon. "Desfontainia" on tavallisesti viety heterogeeniseen Loganiaceae-heimoon (strykniinipähkinäkasvit), jolle se ei ole mitään sukua.
Pyhäjärvi (Kullaa)
Pyhäjärvi on Satakunnassa Ulvilassa, entisen Kullaan kunnan alueella sijaitseva järvi. Pyhäjärvi kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Pyhäjärven alueeseen. Järvi sijaitsee noin 2,5 kilometriä Kullaan kuntakeskuksesta luoteeseen.
Järven pinta-ala on 179 hehtaaria ja sen pituus on 2,9 kilometriä ja leveys 900 metriä. Järvi on hyvin matala, sen keskisyvyys on vain noin 70 senttiä ja suurin syvyys noin kaksi metriä. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkuunsa 2,0 kilometriä pitkä Pyhäjärvenjoki, joka yhtyy Kullaanjokeen noin 9 kilometriä Joutsijärvestä alajuoksulle päin. Ainoa merkittävä tulo-oja on Pyhäjärven pohjoispuolella sijaitsevasta Palusjärvestä laskeva Palusjoki. Pyhäjärven valuma-alue on 21 km, mistä on erotettu Palusjärven valuma-alue, jolloin todellinen valuma-alue on yhteensä 104,86 km. Lisäksi Pyhäjärveen laskevat sen luoteispuolella olevan Palojärven vedet Palusjokeen yhtyvää Alhonojaa pitkin.
Pyhäjärven rantaviiva on 8,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven mataluuden takia rantakasvillisuus on hyvin runsasta ja avovesialaa on vain 15 hehtaaria. Järven luoteis-, luonais- ja etelärannoilla rantaan rajautuu avosuota ja rantavedessä kasvaa tiheä ruohikko.
Pyhäjärvi kuuluu Kullaanjoen säännöstelyn piiriin. Sen keskeisemmät järvet ovat Tuurujärvi, Joutsijärvi ja Palusjärvi. Pyhäjärven pintaa säädellään järven pohjoisosaan laskevan Palusjoen säänöstelypadon avulla. Pyhäjärvestä vedet laskevat edelleen järven eteläosasta lähtevää Pyhäjärvenjokea pitkin Kullaanjokeen. Palusjärven pohjaa pitkin kulkee raakavesiputki, jossa johdetaan vettä Harjakankaan tekopohjavesilaitokselle. Sen vaikutukset heijastuvat Palusjoen kautta myös Pyhäjärveen, joten järven veden laatu kuuluu velvoitetarkkailun piiriin ja sitä tarkkaillaan jatkuvasti, vaikka Pyhäjärveä ei käytetä raakaveden lähteenä.
Rakennuksia on eniten Pyhäjärven länsirannalla, jota myötäillen kulkee valtatieltä 11 risteävä tie. Itärannalla järveen rajautuu muutama pelto.
Vuoden 1855–56 Kalmbergin kartastossa järven rantaviiva kulki eri lailla. Sille on siihen karttaan merkitty suuri saari. Järven vedenpintaa on selvästi laskettu.
Maurizio Arrivabene
Maurizio Arrivabene (s. 7. maaliskuuta 1957 Brescia) on Formula 1 -talli Scuderia Ferrarin entinen tallipäällikkö. Hän aloitti marraskuussa 2014 Marco Mattiaccin jälkeen ja lopetti työnsä tallissa tammikuussa 2019.
Ennen Ferrari-uraansa Arrivabene toimi tupakkayhtiö Philip Morrisilla, joka on Ferrarin tukija Marlboro-merkkinsä kautta. Hän toimi Philip Morrisilla vuodesta 1997 asti ollen yhtiön varapresidentti. Marraskuussa 2014 Scuderia Ferrarin tallipäälliköksi siirtyneestä Arrivabenestä tuli tallin kolmas tallipäällikkö vuoden 2014 aikana.
Arrivabene on kuulunut Juventus FC:n, yhden Italian suurimmista jalkapalloseuroista, hallitukseen vuodesta 2012 alkaen.
Arrivabene on naimisissa Stefania Bocchin kanssa, joka toimii Kimi Räikkösen lehdistöavustajana.
Palojärvi (Ulvila)
Palojärvi on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen "Pyhäjärven alueeseen".
Järven pinta-ala on 36,7 hehtaaria ja sen pituus on 1,6 kilometriä ja leveys 300 metriä. Järven luusua sijaitsee järven kakkoisrannalla, josta saa alkuunsa 5,5 kilometriä pitkä "Alhonoja", joka yhtyy "Palusjokeen".
Järven rantaviiva on 4,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta järven länsirannat ovat soistuneet paikoin avosoiksi. Länsipäässä sijaitsee halkaisijaltaan 200 metrinen "Pikkuluoto", joka on sankan järviheinikon reunustamaa. Myös "Isoluoto" on ruohottunut ja jopa soistunut kiinni rantaan. Järven yli kulkee suurjännitelinja ja neljälle loma-asunnolle johtaa kärrypolut.
Palojärven vedenpinnan korkeutta on laskettu hieman. Viereinen Hosionjärvi kuivatettiin kokonaan.
Ryōhei Arai
Ryōhei Arai (s. 23. kesäkuuta 1991) on japanilainen keihäänheittäjä. Arain ennätys on lokakuussa 2014 Isahayassa heitetty 86,83.
Arain edellinen ennätys oli hänen Hiroshimassa heittämänsä 85,48. Ensimmäisen kerran Arai heitti yli 80 metrin vuonna 2014. Ennen vuotta 2014 hänen ennätyksensä oli 78,19, joten vuoden 2014 aikana Arai paransi ennätystään yli kahdeksan metriä. Vuoden 2014 Aasian kisoista Incheonista Arai saavutti hopeaa tuloksella 84,42. Hän oli myös mukana vuoden 2013 kesäuniversiadeissa Kazanissa, joissa hän heitti vain 75,53 ollen kilpailun kahdeksas.
Vuoden 2015 MM-kilpailuiden karsinnassa Pekingissä Arai heitti koko karsinnan toiseksi parhaan heiton 84,66 selviytyen finaaliin. Finaalissa Arai sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 83,07 m. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli yhdestoista. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui loppukilpailusta.
Patrik Ženúch
Patrik Ženúch (s. 30. joulukuuta 1990) on slovakialainen keihäänheittäjä. Ženúchin ennätys on toukokuussa 2014 Košicessa heitetty 84,83. Ženúch edustaa VŠC Dukla Banská Bystricaa.
Hän oli mukana vuoden 2013 Euroopan joukkuemestaruuskilpailuiden kolmosliigassa, jossa hän sijoittui kolmanneksi heitettyään 72,87. Ensimmäistä kertaa Ženúch heitti yli 80 metrin vuonna 2014. Hänen ennätyksensä ennen vuotta 2014 oli 79,52. Ženúch osallistui vuoden 2014 EM-kisoihin jääden karsintaan tuloksella 74,19. Lopputuloksissa Ženúch oli 23:s. Ženúch voitti sekajoukkuekilpailun kultaa vuoden 2015 Euroopan kisoista Bakusta voitettuaan keihäänheiton tuloksella 74,89.
Didymelaceae
Didymelaceae on parilajinen kasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten Buxales-lahkoon. Sen toinen heimo on puksipuukasvit (Buxaceae).
Heimon kasvit ovat ainavihantia puita, joilla on pienten kilpimäisten karvojen muodostama peite. Lehtiasento on kierteinen, ja lehdet ovat ehyitä. Kasvit ovat kaksikotisia, yksineuvoiset ja pienet kukat sijaitsevat eri kasveissa. Hedekukat ovat kehättömiä ja niissä on kaksi hedettä, jotka ovat kasvaneet tyveltään yhteen. Emikukissa on suomumainen, mahdollisesti kehälehdeksi määriteltävä lehti ja yksi emilehti, jossa on tavallisesti yksi, harvoin kaksi siemenaihetta. Luotti on pitkä ja vino. Hedelmä on pieni luumarja, jonka sivulla on uurre. Siemenessä on vaippa eli arillus; endospermi puuttuu, alkio on kookas.
Kukat voivat sijaita parittain, jolloin niiden välissä on pieni kyhmy. Se saattaa olla muuntuneen ja surkastuneen viuhkon kärkikukan surkastuma.
Heimo kasvaa Madagaskarin itäosassa. Fossiileja on löydetty Uudesta-Seelannista.
Heimossa on vain yksi kaksilajinen suku "Didymeles".
Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/.
Ylinen Mustajärvi
Ylinen Mustajärvi on Noormarkussa Porissa Satakunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen "Tyvijärven valuma-alueeseen", vaikka "Mustaoja" laskeekin Palusjärveen.
Järven pinta-ala on 2,9 hehtaaria ja sen halkaisija on noin 100 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 500 metriä pitkä laskuoja 40 senttimetriä alempaan Aliseen Mustajärveen.
Järven rantaviiva on 0,69 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin avosuota.
Alinen Mustajärvi
Alinen Mustajärvi on Noormarkussa Porissa Satakunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen "Tyvijoen valuma-alueeseen", vaikka "Mustaoja" laskeekin Palusjärveen.
Järven pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja pyöreähkön järven halkaisija on 200 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa noin 4 kilometriä pitkä "Mustaoja". Järveen laskee kaksi ojaa. Toinen laskee Ylisestä Mustajärvestä ja toinen pellolta, jota kutsutaan "Lahnajärveksi".
Järven rantaviiva on 0,46 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, joka on soistunut avosuoksi. Rantamilla on yksi loama-asunto ja kolme tilaa. Ulvilan raja kulkee järvien lähettyvillä etelässä.
Ashtonin perhe
Ashtonin perhe ("A Family At War") on brittiläinen television draamasarja, joka ensiesitettiin ITV-kanavalla vuodesta 1970 vuoteen 1972. Sarja oli suosittu myös Suomessa, jossa sitä alettiin esittää 1971.
Sarjassa seurattiin alempaan keskiluokkaan kuuluvan liverpoolilaisperheen kokemuksia vuodesta 1938 läpi toisen maailmansodan. Sarjasta tuotettiin kaikkiaan 52 jaksoa, valtaosin värillisinä, mutta jaksot 25–32 tehtiin mustavalkoisena johtuen ITV:n televisiohenkilökunnan työtaistelusta, jossa he boikotoivat uutta väritelevisiotekniikkaa vaatimustensa ajamiseksi. Sarjasta tehtiin aluksi 26 jaksoa, jotka kertoivat vuosista 1938–1942, mutta suuren suosion ansiosta jaksoja valmistui vielä toiset 26. Sarjan lopussa sodan päättymisestä oli kulunut muutamia kuukausia.
Sarjassa Ashtonin perheen pojat lähetetään ulkomaille sotimaan, lapset evakuoitiin maaseudulle ja kotiin jääneet joutuivat elämään ainaisessa pommitusten pelossa. Perheen keskushenkilöitä ovat luokanopettaja Margaret (Leslie Nunnerley), hänen nuorempi sisarensa Freda (Barbara Flynn), yliopisto-opiskelija Philip (Keith Drinkell), poika David (Colin Campbell) ja miniä Sheila (Coral Atkins). Isä Edwiniä esittää Colin Douglas ja äitiä Shelagh Fraser. Perheen nuorin poika, vapaaehtoisena merivoimiin pestautunut Robert (David Dixon) sai surmansa sodan aikana ja perheen äiti kuoli pian tämän jälkeen. Todellisuudessa äitiä esittänyt Shelagh Fraser jouduttiin kirjoittamaan ulos sarjasta, koska hän oli ehtinyt alkupään jaksojen valmistuttua tehdä sitoumuksen muualle ennen kuin ilmeni, että sarjalle vaadittiin jatkoa.
Sarja kuvasi arkisesti ja hellyttävästi, liialliseen tunteiluun kuitenkaan sortumatta, etupäässä kotirintaman elämää sodan ollessa synkkänä varjona taustalla. Loppujaksoissa sarjaan tuli ihmissuhdekäänteitä, jotka muistuttivat lähes yhdysvaltalaista Peyton Placea, mikä ankarimpien kriitikkojen mielestä alensi sarjan arvoa.
Sarjan dramaattinen tunnussävelmä on Ralph Vaughan Williamsin kuudennen sinfonian ensimmäisestä osasta.
Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin TV 1:ssä 5. syyskuuta 1971 ja viimeinen syksyllä 1972. Sarjalla oli enimmillään liki kaksi miljoonaa katsojaa ja se kuului koko ajan kymmenen katsotuimman ohjelman joukkoon. Suosio perustui paljolti siihen, että varttuneemman, talvi- ja jatkosodan ajan eläneen sukupolven oli helppo peilata sitä omiin kokemuksiinsa.
Sarjan pohjalta julkaistiin suomeksikin kirjat "Ashtonin perhe" (kirj. Kathleen Baker, WSOY 1971), "Ashtonin perhe kotirintamalla" (kirj. Jonathan Powell, WSOY 1972) ja "Ashtonin perhe – rauhaa kohti" (kirj. Roy Russell, WSOY 1972).
Sarja on julkaistu Britanniassa DVD-tallenteena, mutta sillä monet jaksot on editoitu alkuperäistä lyhyemmiksi.
TCAS
TCAS eli traffic collision avoidance system on lentokoneisiin asennettu järjestelmä, jonka on tarkoitus estää lentokoneiden törmääminen toisiinsa ilmassa. TCAS toimii lennonjohdon tutkista riippumattomasti. TCAS vaatii toimiakseen sen, että molemmissa koneissa on toimiva transponderi.
Kahden lentokoneen törmättyä Grand Canyonin yllä vuonna 1956 ryhdyttiin kehittelemään törmäysvaroitusjärjestelmiä, jotka toimisivat viimeisenä keinona silloin, kun lennonjohto ei pysty estämään törmäystä. Ensimmäiset järjestelmät eivät kuitenkaan toimineet kovin hyvin. 1970-luvun puolivälissä kehitelty Beacon Collision Avoidance System (BCAS) oli ensimmäinen järjestelmä, joka sai tiedon muiden koneiden suunnasta ja korkeudesta transponderien avulla. Pacific Southwest Airlinesin lennon 182 törmäys pienkoneeseen vauhditti järjestelmien kehittämistä entisestään. Vuonna 1981 FAA päätti kehitellä ensimmäisen TCAS:n aiemman BCAS:n pohjalta.
TCAS tuli pakolliseksi Euroopassa kaikille yli 15 000 kg:n painoisille vähintään 30-paikkaisille siviilikoneille vuonna 2002 ja 5 700 kg:n painoisille vähintään 19-paikkaisille koneille vuonna 2005. Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö teki törmäyksenestojärjestelmästä pakollisen kaikkialla maailmassa matkustaja- ja rahtikoneissa vuonna 2003.
TCAS-näytöltä lentäjä näkee muiden koneiden sijainnit ja suunnat. TCAS antaa kahdenlaisia varoituksia, "Traffic Advisory" (TA) ja "Resolution Advisory" (RA). TA on varoitus lähellä olevasta liikkeestä. Jos koneet varoituksesta huolimatta lentävät toisiaan kohti, tulee RA-varoitus, joka on samalla järjestelmän sijaintien perusteella laskema ohje, mitä lentäjän tulee tehdä (esimerkiksi nousta tai laskeutua). RA-ohjeita voi tulla useita sijaintien ja suuntien muuttuessa. Koneiden TCAS-järjestelmät kommunikoivat toistensa kanssa ja pystyvät näin antamaan koordinoituja ohjeita, esimerkiksi toiselle koneelle ohjeeksi nousta ja toiselle laskeutua.
Luettelo Irlannin laivaston aluksista
Luettelo Irlannin laivaston aluksista sisältää kaikki Irlannin laivaston palveluksessa olleet ja olevat alukset vuodesta 1946 eli laivaston perustamisesta alkaen.
Näiden lisäksi on pääosin siviilien miehittämiä puolustusministeriön aluksia ja apualuksia:
Venus näköpiirissä
Venus näköpiirissä ("Venus Observed") on brittiläisen näytelmäkirjailija Christopher Fryn kirjoittama komedia, joka sai kantaesityksensä vuonna 1949.
Ikääntyvä Altairin herttua on kutsunut kolme entistä rakastajatartaan katsomaan auringonpimennystä omasta observatoriostaan: kansanomaisen Jessien, brittiläisen pidättyväisen Hildan ja temperamenttisen näyttelijän Rosabelin. Herttua haluaisi poikansa valitsevan heidän joukostaan suosikkiäitipuolensa, mutta siitä ei tahdo tulla mitään. Kun itse nuoruus, Perpetua, ilmestyy paikalle, nuorukainen haluaa ehdottomasti hänet äitipuolekseen. Herttua hyväksyy tämän ja ilmentää muutenkin kykyä olla hyvä häviäjä ja luopua aiemmista saavutuksistaan.
Mallisotilas
Mallisotilas ("Poster Girl") on yhdysvaltalainen dokumenttielokuva vuodelta 2010. Mallisotilas kertoo Robynn Murraysta, joka liittyi syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen Yhdysvaltain armeijaan ja palveli kersanttina Irakin sodassa. Sodan aikana Murraysta tehtiin Yhdysvaltain mediassa esimerkki mallisotilaasta, mutta sodan jälkeen hän palasi kotiin masennuksen ja posttraumaattisen stressihäiriön kanssa.
Mallisotilas oli ehdolla parhaan lyhytdokumentin Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 2011, mutta hävisi lopulta elokuvalle "Strangers No More".
Henkisesti läski
Henkisesti läski on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut Antti Heikki Pesosen ohjaama lyhytelokuva. Elokuvassa rakkaus lyö nuorta miestä lekalla päähän.
Elokuva on Taideteollisen korkeakoulun Elokuva- ja lavastustaiteen osaston oppilastyö.
Elokuva sai opiskelijasarjan kunniamaininnan Kettupäivillä 2009.
Puksipuukasvit
Puksipuukasvit (Buxaceae) on runsaat sata lajia käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Buxales-lahkossa.
Puksipuukasveihin kuuluu ainavihantia pieniä puita ja pensaita sekä joitakin ruohovartisia lajeja. Lehdet ovat tavallisesti vastakkaisesti, harvoin kierteisesti ja korvakkeettomia. Kasvit ovat tavallisesti yksikotisia, kukat yksineuvoisia ja melko pieniä; kehälehdet ovat huomaamattomia. Hedekukissa on tavallisesti kahdesta neljään kehälehteä, mutta ne voivat tyystin puuttuakin tai niitä voi olla yksi tai viisi; kun niitä on neljä, ne sijaitsevat ristikkäin. Hedekukissa on myös mettä erittävä emiön jäänne. Emikukissa on 6–20 kehälehteä, jotka ovat ainakin osaksi kierteisesti. Yhdislehtinen sikiäin koostuu kolmesta emilehdestä ja on kehänalainen. Huomiota herättävät vartalot kiinnittyvät tavallisesti sikiäimen laitaan ja ovat koko pituudeltaan luottipintaisia. Sikiäin sisältää kuusi siemenaihetta. Hedelmässä, joka on muutamasiemeninen, ovat vartalot vielä jäljellä. Hedelmä hajoaa seinämänsä eri kerrosten, endo- ja mesokarpin, irtautuessa toisistaan; endokarppi halkeaa vielä liiteluomaisesti. Siemenessä on siemenvalkuainen eli endospermi, joskus myös ulkovalkuainen eli perispermi sekä lyhyt tai pitkä alkio.
Puksipuukasvien levinneisyys on hyvin hajanainen lauhkeasta vyöhykkeestä trooppiseen.
Puksipuukasvien heimossa on kuusi sukua ja 115 lajia, jotka sijoittuvat kolmeen ryhmään.Aikaisemmin puksipuukasveja pidettiin tyräkkikasvien (Euphorbiaceae) sukulaisina kukan ja hedelmän samankaltaisuuden vuoksi. Puksipuukasveilla ei kuitenkaan ole kodan keskuspylvästä niin kuin tyräkkikasveilla.
Puksipuukasvien fossiilihistoria ulottunee liitukaudelle 113–98 miljoonan vuoden taakse. Noilta ajoilta tunnetaan kaksi puksipuumaista fossiilia: "Spanomera" Pohjois-Amerikan itäosista ja "Lusistemon" Portugalista. Edellisen emikukat olivat kaksilukuisia, mutta heteitä saattoi olla viisi kohdakkain viiden kehälehden kanssa. Vaihtoehtoisesti "Spanomera" saattaa olla rataspuukasvien (Trochodendraceae) sukulainen. Sen sijaan jälkimmäisen suvun sukulaisuus puksipuukasveihin on todennäköisempi.
Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. http://www.mobot.org/MOBOT/research/APweb/.
Ágios Kírykos
Ágios Kírykos (; myös "Ágios Kírikos") on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Ikarían kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αγίου Κηρύκου, "Dimotikí Enótita Agíou Kirýkou") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Ikarían saarella, Ikarían alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 511 ja varsinaisen Ágios Kírykoksen kaupungin väkiluku 2 218 (vuonna 2011). Ágios Kírykos on Ikarían saaren pääkaupunki ja Ikarían kunnan kuntakeskus.
Ágios Kírykoksen kaupunki sijaitsee Ikarían kaakkoisrannikolla. Kunnallisyksikkö kattaa saaren koko itäosan. Asutus syntyi 1500- tai 1600-luvulla. Kaupunki on nimetty sen ja koko Ikarían suojeluspyhän Pyhän Kerykoksen mukaan.
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat Pyhän Kerykoksen kirkko, vanhassa kymnaasissa sijaitseva arkeologinen museo ja kansatieteellinen museo. Kaupungin rakennuskanta on yhdistelmä perinteistä ja uusklassista arkkitehtuuria. Kaupungissa sijaitsee toinen saaren kahdesta pääsatamasta. Satamassa on Ikarosta esittävä veistos. Ikarían lentoasema sijaitsee noin 12 kilometriä kaupungista koilliseen.
Ágios Kírykos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ikarían kunnaksi yhdessä Évdiloksen ja Ráchesin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Ágios Kírykoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Évdilos
Évdilos () on Kreikan kylä sekä samanniminen Ikarían kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ευδήλου, "Dimotikí Enótita Evdílou") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Ikarían saarella, Ikarían alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 749 ja varsinaisen Évdiloksen kylän väkiluku 501 (vuonna 2011).
Évdiloksen kylä sijaitsee Ikarían pohjoisrannikolla sen keskivaiheilla, noin 40 kilometriä saaren pääkaupunki Ágios Kírykoksesta luoteeseen. Kunnallisyksikkö käsittää saaren keskiosan. Kylä on syntynyt 1830-luvulla. Sen nimi viittaa hyvään näkyvyyteen. Se toimi Ikarían pääkaupunkina vuosina 1834–1912. Évdilos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ikarían kunnaksi yhdessä Ágios Kírykoksen ja Ráchesin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Évdilos on Ikarían toinen merkittävä satamapaikka pääkaupungin ohella. Kylän rakennuskanta on yhdistelmä perinteistä, uusklassista sekä uutta mutta perinteitä kunnioittavaa arkkitehtuuria.
Évdiloksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Ráches
Ráches () on Kreikan kylä sekä samanniminen Ikarían kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ραχών, "Dimotikí Enótita Rachón") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Ikarían saarella, Ikarían alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 163 ja varsinaisen Ráchesin kylän (myös Christós, Χριστός tai "Christós Rachón", Χριστός Ραχών) väkiluku 359 (vuonna 2011).
Ráchesin kylä sijaitsee Ikarían luoteisissa sisäosissa noin 500 metrin korkeudessa. Kunnallisyksikkö käsittää Ikarían saaren koko länsiosan. Ráches oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ikarían kunnaksi yhdessä Ágios Kírykoksen ja Évdiloksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Mikis Theodorakis oli karkotettuna Ráchesiin vuonna 1947.
Rácheen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Diggy Down
Diggy Down on romanialaisartisti Innan kappale, jolla esiintyy myös yhdysvaltalaisduo Marian Hill. Sen julkaisi Atlantic Records digitaalisesti ladattavana singlenä 25. marraskuuta 2014. Kappaleeseen liittyvä lyriikkivideo julkaistiin singlen julkaisupäivänä. Kappale on päässyt tähän mennessä listoille Bulgariassa ja artistin kotimaassa Romaniassa.
Virallinen musiikkivideo kappaleeseen julkaistiin YouTubessa 9. joulukuuta 2014.
Digitaalinen lataus
Pohjoisen Egean saaret
Pohjoisen Egean saaret (; myös "Koillisen Egean saaret"; ) on Kreikan Egeanmeren saariin kuuluva saariryhmä, jonka saaret sijaitsevat Välimereen kuuluvan Egeanmeren koillisosassa.
Saariryhmän suurimmat saaret ovat Turkin rannikon edustalla sijaitsevat Sámos, Ikaría, Chíos, Lesbos ("Lésvos") ja Límnos, sekä pohjoisempana Traakianmeressä sijaitsevat Samothráki ja Thásos. Laajasti ottaen saariryhmään voidaan lukea myös alueen Turkin puolella sijaitsevat saaret, joista suurimmat ovat Imbros (Gökçeada) ja Tenedos (Bozcaada).
Pohjoisen Egean saarten pohjoisimmista saarista (Samothráki, Thásos, Límnos, Ágios Efstrátios, Imbros ja Tenedos) käytetään myös nimitystä Traakian Sporadit (Θρακικές Σποράδες, "Thrakikés Sporádes") ja eteläisimmistä saarista (Lesbos, Chíos, Ikaría, Sámos sekä Foúrnoin saaret) nimitystä Itäiset Sporadit (Ανατολικές Σποράδες, "Anatolikés Sporádes"). Saariryhmän länsipuolella sijaitsevat (Pohjoiset) Sporadit, eteläpuolella puolestaan Dodekanesian saaret (Eteläiset Sporadit) sekä Kykladit.
Hieman syrjäisemmästä sijainnistaan johtuen Pohjoisen Egean saaret eivät ole aivan samanlaisia turismin keskuksia kuin Kreikan eteläisemmät saaret, mutta turismi saarilla on kasvussa.
Pohjoisten Egean saarten suurimmat saaret ovat:
Hallinnollisesti suurin osa Kreikan Pohjoisen Egean saarista kuuluu Pohjois-Egean saarten alueeseen. Thásos ja Samothráki kuuluvat Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen.
Martin Benák
Martin Benák (s. 27. toukokuuta 1988) on slovakialainen keihäänheittäjä. Benákin ennätys on toukokuussa 2010 Trnavassa heitetty 79.90. Seuratasolla Benák edustaa Slávia ŠŠ Trenčíniä. Vuonna 2010 Benák sijoittui kolmanneksi joukkueiden EM-kisojen kakkosliigan keihäskilpailussa. Hän on osallistunut kolmiin EM-kisoihin, joissa jokaisessa hän on jäänyt karsintaan, parhaimpana sijoituksena vuoden 2014 EM-kisojen 17. sija.
Dumb Ways to Die
Dumb Ways to Die on australialaisen Melbournen kaupungin metron Metro Trains Melbournen kehittämä mainoskampanja, jonka tehtävä on kertoa, että junia pitää varoa. Kampanjan videosta tuli suosittu video eli viraalivideo netissä marraskuussa 2012 kuva- ja videopalvelu YouTuben kautta.
Videon ovat tehneet Pat Baron, Julian Frost sekä tuottanut Cinnamon Darvall. Video ladattiin YouTubeen marraskuussa 2012 ja se sai kahdessa vuorokaudessa kaksi ja puoli miljoonaa näyttökertaa. Marraskuuhun 2014 mennessä videota on katsottu YouTubessa yli 92 miljoonaa kertaa. Videossa 21 erikoista värikästä oliota kuolevat kukin mielikuvituksellisella tavalla ja jokainen näistä olioista liittyy lopussa laulamaan kampanjan kappaletta "Dumb Ways to Die". Videon lopussa ääni varoittaa katsojia junista.
Kappaleen eli "Dumb Ways to Dien" ovat tehneet John Mescall ja Ollie McGill, joka myös tuotti sen. Kappaleen laulaa Tinpan Orange -yhtyeen solisti Emily Lubitz. Kappale kertoo englannin kielellä videon tapahtuman eli olioiden mielikuvitukselliset kuolemat. Kappale ja video on liitetty yhteen ja ne ovat saaneet suurta suosiota YouTubessa.
Ensimmäinen Dumb Ways to Die -peli eli yksinkertaisesti vain "Dumb Ways to Die", julkaistiin toukokuussa 2013 ensin iOSille ja saman vuoden syyskuussa Androidille. Pelin tarkoituksena on estää videosta ja kappaleesta tuttuja olioita kuolemasta tekemällä erilaisia asioita. Marraskuussa 2014 julkaistiin pelin jatko-osa "Dumb Ways to Die 2", jossa on täysin sama periaate kuin edeltäjässään, mutta siinä on huomattavasti enemmän erilaisia tasoja kuin ykkösosassa.
Karan Arjun
Karan Arjun on intialainen hindinkielinen toimintaelokuva, joka sai ensi-iltansa 13. tammikuuta 1995. Elokuvan on ohjannut ja tuottanut Rakesh Roshan. Tärkeitä rooleja näyttelevät Salman Khan, Shahrukh Khan, Raakhee, Amrish Puri, Kajol ja Mamta Kulkarni.
Karan ja Arjun syntyvät uudelleen eri puolilla maata. Heidän edellisen elämänsä äidin usko tuo veljekset taas yhteen kostamaan kuolemansa.
"Karan Arjun" oli vuoden 1995 toiseksi menestynein hindinkielinen elokuva "Dilwale Dulhania Le Jayengen" jälkeen.