Gnjozdovo
Gnjozdovo () on arkeologinen kohde lähellä Gnjozdovon kylää Smolenskin alueella Venäjällä. Alueella on hyvin paljon slaavien ja varjagien muinaisia esineitä. Alue on luokiteltu muinaislinnaksi ("Gorodištše") ().
Gnjozdovo oli 900-luvulla kenties tärkein kauppapaikka koko Viikinkien idäntien varrella. Gnjozdovo kukoisti vuosina 850–1000.
Gnjozdovon alue oli suuruudeltaan 17,5 hehtaaria. Sen suuruutta voi verrata muihin mahtaviin viikinkikaupunkeihin Hedebyhyn 24 hehtaaria, Birka oli 13 ha ja Dublinin 12 ha Gnjozdovon alueelta on löydetty noin 4.000 hautapaikkaa . Niistä noin 2.000 on vielä jäljellä. Ne ovat kahdeksassa eri hautakumpuryhmässä (kurgaaneissa). Näistä noin 1.300 on tutkittu vuodesta 1874 lähtien. Gnjozdovon asukkaiden kansallisuudesta on pitkään kiistelty. Varjagien hautoja on löydetty noin 40, mutta 19 hautaa 20:stä oli krivitšien sekä baltien hautoja. Suurin osa arkeologisista löydöistä on taloustavaroita ja ruukkuja.
Tutkija Tatiana Jackson on tutkimuksissaan huomannut, että viikinkien saagoissa on paljon tietoja Väinäjoesta, (muinaisskandinaaviksi "Dyna") jopa enemmän kuin mistään muusta Itä-Euroopan joesta. Tämä todistaa paljon Väinäjoen reitin tärkeydestä viikingeille.
Gnjozdovo sijaitsee Väinä- ja Dnepr-jokien vedenjakajien kupeessa. Siinä Svinetsjoki ja muutamat muut pikkujoet laskevat vetensä Dnepriin. Alun perin asutus tuli Svinetsjoen Dneprin puoleisiin niemiin, jolloin vesi suojasi aluetta eri suunnilta.
Gnjozdovo kukoisti nimenomaan etelään Konstantinopoliin, länteen Väinäjoensekä pohjoiseen Ilmajärvelle menevien kauppareittien solmukohtana. Ilmajärveltä sinne pääsi Lovatjokea pitkin etelään maakannakselle, jonka luona laivat vaihdettiin tai vedettiin vetotaipaleita pitkin seuraavaan vesistöön. Tällä tavoin päästiin Väinäjoen kautta Dneprille. Dnepr tarjosi suoran, joskin myös pitkän ja vaarallisenkin yhteyden Mustallemerelle ja Bysanttiin. Gnjozdovosta pääsi myös Okajoen kautta Volgan vesistöön kohti Kaspianmerta. Gnjozdovo oli myös oiva suoja- ja lepopaikka lännestä (Väinäjoelta) ja pohjoisesta (Lovatjoelta) tuleville varjageille ennen vaarallista matkaa etelään.
Vuonna 882 Gnjozdovon valtasi Novgorodin ruhtinas Oleg Viisas ja liitti sen Kiovan Venäjään.
Gnjozdovo rupesi taantumaan 1000-luvun alussa yhdessä muiden Viikinkien idäntien kaupunkien kanssa. 1000-luvun loppuun mennessä Gnjozdovo oli kauppakaupunkina kokonaan korvannut viereinen Smolensk.
Tutkijat eivät ole vielä päässeet täysin yksimielisyyteen siitä, miten Gnjozdovo ja Smolensk (muinaisskandinaaviksi: "Smaleskja") ovat suhteessa toisiinsa. Nestorin kronikassa Gnjozdovo mainittiin nimellä Velikograd (suuri kaupunki ja paljon asukkaita). Gnjozdovon alue on 5 kilometriä pitkä molemmin puolen Dneprjokea. Muinaisskandinaavisissa teksteissä se mainitaan nimellä Sýrnes.
Yhden teorian mukaan Gnjozdovo oli nykyisen Smolenskin edeltäjä. Smolenskista arkeologit ovat löytäneet ensimmäisiä jäänteitä 1000-luvun alusta. Heidän mukaansa Smolenskin vahvistuminen liittyy nimenomaan Gnjozdovo taantumiseen. Hallinnollinen keskus siirtyi Smolenskiin Venäjän siirtyessä kristinuskoon Vladimir Suuren aikana.
Toisen teorian mukaan Smolensk ja Gnjozdovo elivät rauhallisesti rinnakkain 900-luvulla Tämän teorian mukaan Gnjozdovo oli Kiovan varjagiruhtinaiden alaisuudessa pitämässä slaavilaisia krivitšejä loitolla. Niin kauan kuin varjagit hallitsivat siellä, niin tämä oli hyvin ymmärrettävissä. Viereinen Smolensk oli slaavilaisten krivitšien hallitsema, jossa heidän hallintonsa kokoontui. Vladimir Suuri perusti oman ruhtinaskunnana pojalleen ja antoi hänelle Smjadin linnan Smolenskin läheltä vuonna 1015
Samantyyppinen slaavien neuvoston ja varjagien sotaneuvoston kaksoishallinto oli myös muualla Rusien valtakunnassa: vertaa Novgorod ja Rurikinlinna, Tšernihiv ja Shestovitsa, Rostov ja Sarskoye Gorodištše, Jaroslavl ja Timeryovo. Myöhempinä vuosisatoina Rurikin ruhtinaat ottivat itselleen mieluummin linnoituksen kuin kaupungin: Vyšhorod mieluummin kuin Kiova, Smjadyn mieluummin kuin Smolensk, Kidekša mieluummin kuin Suzdal, Bogoljubovo mieluummin kuin Vladimir.
Gnjozdovo-nimi on ilmeisesti tullut slaavilaisesta sanasta "gnezdo" (= pesä). Se mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvun asiakirjoissa. Historioitsijat kiistelevät siitä, mikä oli paikan alkuperäinen nimi. 
Nimi Gnezdovo voi tulla siitä, että Dneprin oikealla rannalla oli puoliympyrän muotoinen linnoitus, joka muodoltaan muistutti linnunpesää.
. Jotkut sanovat Gnezdovon olevan Smolenskin edeltäjän. Heidän mukaansa Bysantin keisari Konstantinos VII viittasi Gnjozdovoon, kun hän mainitsi Smolenskin De Administrando Imperio -teoksessaan 950-luvulla. "Nestorin kronikka" mainitsee Smolenskin aiemmin, kun viikingit Askoldin ja Dirin johdolla hyökkäsivät Kiovaan vuonna 867. Silloin he eivät pystyneet valtaamaan Gnezdovoa, koska se oli hyvin linnoitettu ja hyvin runsasväkinen.
Vasmer ja muut etymologit sanovat nimen Smolensk tulevan Smolnjajoesta, joka viittaa mustaan multaan tai tervaan. Tatiana Jacksonin teorian mukaan Gnjozdovon alkuperäinen nimi "Svinetšk" (Свинеческъ) tulee Svinetsjoesta. Joen nimi näyttäisi viittaavan venäläiseen sanaan svinets (eli sika) ja koska Gnjozdovo sijaitsi niemellä, on Jackson yhdistänyt paikan muinaisislanninkieliseen paikannimeen "Sýrnes" ("sian niemeke" muinaisskandinaavilla), joka oli yksi seitsemästä tai kahdeksasta rikkaasta kaupungista Gardarikissa "Heimslýsing ok helgifræði"-nimellä ("Kuvaus maailmasta ja tietoa pyhistä", ei. suom.) tunnetun muinaisislanninkielisen tekstin mukaan. Kyseinen luonteeltaan teologis-maantieteellinen keskiaikainen teksti löytyy 1300-luvun alusta peräisin olevasta islantilaisesta Hauksbók-käsikirjoituksessa.
Gnjozdovon alue löydettiin sattumalta vuonna 1867. Moskova-Varsova-rautatien maatöissä löydettiin hopeisia ja pronssisia koruja, jäänteitä rautamiekasta sekä arabien rahoja 900-luvulta. 7 rahakätköä Bysantin ja arabien kolikoita sekä bysanttilainen lautanen, jossa on myyttisen tarueläimen Simarglin kuva, todistavat kukoistavasta kaupankäynnistä Dneprin varrella. Metalliesineistä tärkeimpiä ovat kypärät, taistelukirveet, karolingien miekka sekä nuolet. Mielenkiintoisimpia löytöjä ovat kuparikädensijalla olevat partaveitset sekä sakset, jotka ovat kenties varhaisimmat koko Itä-Euroopassa. Kaikkein odottamattomin löytö oli Kertšin ruukku, jossa oli kirjoitusta Muinaiskirkkoslaavin kielellä. Tutkijat huomasivat siinä kirjoituksen sinappi ("gorušna") kyrillisin kirjaimin. Ruukussa oli säilytetty sinappia. Tästä tulkinnasta on myös muita mielipiteitä. Vanhimmat kolikot alueelta ovat vuodelta 295 islamilaisen kalenterin mukaan eli vuonna 906 t. 907 jaa.