hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mihail Pervuhin
Mihail Georgijevitš Pervuhin (; 14. lokakuuta 1904 Jurjuzan, Ufan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 22. heinäkuuta 1978 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja diplomaatti. Pervuhin toimi Neuvostoliiton varapääministerinä vuosina 1940–1944 ja 1950–1955, ensimmäisenä varapääministerinä vuosina 1955–1957 sekä Neuvostoliiton suurlähettiläänä Saksan demokraattisessa tasavallassa vuosina 1958–1962.
Mihail Pervuhin allekirjoitti yhdessä Neuvostoliiton Helsingin-suurlähettilään Viktor Lebedevin sekä Suomen pääministerin Urho Kekkosen ja ulkoministeri Johannes Virolaisen kanssa Helsingissä 26. tammikuuta 1956 asiakirjan, jonka nojalla Neuvostoliitto palautti Porkkalan vuokra-alueen Suomelle.
Pervuhin syntyi työläisperheeseen Uralilla ja liittyi kommunistipuolueeseen 15-vuotiaana. Hän opiskeli Moskovassa sähköinsinööriksi ja toimi pitkään voimalan johtajana, kunnes vuonna 1938 nimitettiin raskaan teollisuuden varaministeriksi, mistä hänen poliittinen uransa alkoi.
Kiosked
Kiosked Oy Ab on vuonna 2010 perustettu suomalainen verkkomainonnan alalla toimiva yritys. Sen pääkonttori ja tuotekehitys ovat Espoossa, ja toimipisteitä on Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Singaporessa. Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2012 nolla. Työntekijöitä on 50.
Kiosked on valittu yhdeksi Vuoden 2012 Hopeahuipuista ja Wired.co-lehdessä Vuoden startup -yritysten joukossa viikon starupiksi. Vuoden 2012 Grand Onessa se sai Grand Prix’n ja valittiin parhaaksi b-to-b-palveluksi. Sen toimitusjohtaja on Micke Paqvalén ja kehitysjohtaja Antti Pasila. Hallituksen puheenjohtaja on Tero Ojanperä, Vision + rahaston johtaja.
Kiosked on erikoistunut automaattiseen verkkomainontaan tuottamalla älykkään alustan kautta innovatiivisia mainosformaatteja, joka integroituvat julkaisijan sisältöön. Kioskedin teknologia tunnistaa sen kohdan sisällöstä mistä sivua katsova henkilö on kiinnostunut ja tarjoaa siihen relevantin mainossisällön.
Kioskedin alustan kautta mainostajat voivat parantaa digitaalisten kampanjoidensa tehokkuutta, ja julkaisijat saavat uuden ja nopean tulolähteen.
Hännilänsalmen riippusilta
Hännilänsalmen riippusilta Nelostiellä Viitasaarella oli Keiteleen ylittävä teräsrakenteinen riippusilta. Suomen maanteille rakennettiin 1960-luvulla kuusi riippusiltaa, joista Hännilänsalmen silta oli ensimmäinen. Sillan suunnitteli DI Heimo Paavola TVH:n siltaosastolta, silta valmistui 1962. Betonikantisen sillan pääjänne oli 125 metriä ja molemmat reunajänteet 20 metriä. Hännilänsalmen silta purettiin vuonna 2010.
Ennen riippusillan valmistumista Hännilänsalmi oli ylitetty lossilla.
Riippusilta tuli tiensä päähän 2000-luvun alussa. Raskaat ja leveät erikoiskuljetukset eivät voineet käyttää sitä. Silta korvattiin sen länsipuolelle rakennetulla teräsbetonisella ulokelaattapalkkisillalla, jonka kokonaispituus on 276 metriä. Se avattiin liikenteelle 12. lokakuuta 2009 ja vanha silta suljettiin.
Riippusilta purettiin talven 2009–2010 aikana. Murskattu betonikansi käytettiin maanrakennukseen, ja teräsosat, yhteensä noin 140 tonnia, menivät uusiokäyttöön. Osa teräspalkeista voitiin käyttää pienempien siltojen rakenteisiin. Sillan penkereet purettiin ja maisemoitiin.
BeA-Group
Joh. Friedrich Behrens AG eli BeA-Group on saksalainen kiinnitystarvikkeiden valmistaja. Yhtiö on valmistanut mm. nauloja ja hakasia vuodesta 1910. Lisäksi yhtiö valmistaa naulaimia ja muita erilaisia kiinnitysalan tarvikkeita. Yrityksen toiminta on maailmanlaajuista. BeA:lla on vakituiset toimipisteet yli 30 maassa.
Suomessa BeA:n maahantuoja on Kiinnike-Heinonen Oy, jonka toimipiste sijaitsee Kauhajoella Etelä-Pohjanmaalla.
Aino Siitonen
Aino Iida Inkeri Siitonen (s. 29. syyskuuta 1994) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja ja häntä valmentaa Reijo Siitonen.
Siitonen on voittanut hopeaa Vaasan Kalevan kisoissa 2013 tuloksella 400 cm, Porin Kalevan kisoissa 2015 uudella ennätyksellään 425 ja Oulussa 2016 tuloksella 410. Pronssia hän on voittanut Seinäjoen Kalevan kisoissa 2017 tuloksella 395. Sisäratojen SM-kilpailuissa Siitonen on saavuttanut pronssia vuosina 2013, 2014, 2016 ja 2018. 19-vuotiaiden Suomen-mestaruuden hän voitti ulko- ja sisäradoilla vuonna 2013 ja 22-vuotiaiden Suomen-mestaruuden ulkoradoilla vuonna 2015 ja sisäradoilla vuonna 2014 ja 2016. Suomi–Ruotsi-maaottelussa hän on kilpaillut vuosina 2013, 2014 ja 2015.
Luettelo Bahaman lentoyhtiöistä
Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, jotka operoivat tai ovat operoineet Bahamalla.
Luettelo Barbadoksen lentoyhtiöistä
Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, jotka operoivat tai ovat operoineet Barbadoksella.
William Koskelin
Karl William (K.W.) Koskelin (16. toukokuuta 1865 Saarijärvi – 12. syyskuuta 1957 Jyväskylän maalaiskunta) oli suomalainen agronomi, pankinjohtaja, kunnallisneuvos ja kansanedustaja.
Koskelinin vanhemmat olivat nimismies Karl Konstantin Koskelin ja Aurora Stenbäck. Hän valmistui agronomiksi 1887.
Koskelin toimi Tarvaalan maanviljelyskoulun opettajana Saarijärvellä 1889–1890 ja omisti Kirrin tilan Jyväskylän maalaiskunnassa 1890–1908. Hän oli Keski-Suomen maanviljelysseuran sihteerinä ja konsulenttina 1899–1919, Tampereen osakepankin Jyväskylän konttorin johtajana 1917–1922 ja Suomen maatalous-osakepankin Jyväskylän konttorin johtajana 1922–1936. Koskelin toimi lisäksi vt. lääninagronomina vuosina 1893 ja 1898 sekä Keski-Suomi-lehden maatalousosaston toimittajana 1901–1904. Koskelin sai kunnallisneuvoksen arvon 1922.
Koskelin oli talonpoikaissäädyn edustajana mukana säätyvaltiopäivillä 1899–1906 ja hän oli myös talonpoikaissäädyn varapuhemiehenä vuosien 1905–1906 valtiopäivllä. Koskelin oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 ja uudelleen 1910–1911 ja 1917 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa.
Koskelin toimi Jyväskylän maalaiskunnan kuntakokouksen ja kunnallislautakunnan esimiehenä sekä kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Hän oli muun muassa Maatalousseurojen keskusliiton valtuuskunnan puheenjohtajana ja Keski-Suomen maanviljelysseuran esimiehenä.
William Koskelin oli naimisissa 1898–1916 Agnes Fredrika Kahelinin (1874–1916) kanssa.
Torbjørn Falkanger
Torbjørn Getz Falkanger (8. lokakuuta 1927 Strinda – 16. heinäkuuta 2013 Trondheim) oli norjalainen mäkihyppääjä ja olympiamitalisti.
Falkanger saavutti normaalimäen olympiahopeaa kotikisoissaan Oslossa 1952 hävittyään vain toiselle norjalaiselle Arnfinn Bergmannille. Falkanger vannoi myös Oslon talviolympialaisten urheilijoiden valan. MM-kilpailuissa Falkanger sijoittui vuonna 1950 viidenneksi ja vuonna 1954 kuudenneksi. Vuonna 1952 hänet palkittiin Holmenkollen-mitalilla. Falkanger voitti 10. tammikuuta 1954 Moskovan mäkikilpailun. Seuraavana vuonna Holmenkollenin kisoissa hän oli kolmas. Falkenger oli myös vahva ehdokas vuoden 1956 olympiakisoihin, mutta hän loukkaantui vakavasti karsintakilpailussa ja päätti uransa.
Falkanger kuoli Trondheimissa 16. heinäkuuta 2013, 85-vuotiaana.
Virran silta
Virran silta on Heinola–Kouvola maantiellä Iitissä oleva teräsrakenteinen riippusilta. Silta on valmistunut vuonna 1964. Sen suunnitteli DI Heimo Paavola TVH:n siltaosastolta. Sillan pääjänne on 114 metriä.
Silta on osa nykyistä seututietä 362. Se ylittää Kymenlaakson Pyhäjärven ja Iitin Kirkkojärven välisen salmen.
Martintorni
Martintorni on Vantaan Martinlaaksossa sijaitseva 15-kerroksinen ja 56 metriä korkea tornitalo. Martintornin osoite on Kivivuorentie 4. Martintorni rakennettiin vuosina 2010–2012 Martinlaakson ostarin päälle ja se sijaitsee aivan Martinlaakson rautatieaseman ja Martinlaakson linja-autoaseman vieressä. Martintornin erikoisuus on 13. kerroksessa sijaitseva suuri kattoterassipiha, jossa sijaisevat myös taloyhtiön sauna- ja kerhohuonetilat. 15. kerros on teknisiä tiloja varten. Asuntoja rakennuksessa on 67.
Ennen Martintornin rakentamista paikalla sijaitsi Martinlaakson aseman liikekeskus, jonka purkaminen aloitettiin 1. kesäkuuta 2010. Martintornin rakentaminen alkoi heti Martinlaakson ostarin rakentamisen jälkeen ja tornitalo kohosi nopeasti ostarin päälle.
Norbornadieeni
Norbornadieeni (CH) on bisyklisiin dieeneihin kuuluva hiilivety. Sitä voidaan pitää norbornaanin ja norborneenin tyydyttymättömänä johdannaisena. Norbornadieeniä käytetään orgaanisessa synteesissä ja ligandina organometallikemiassa.
Norbornadieeniä valmistetaan syklopentadieenin ja etyynin välisellä Diels–Alder-reaktiolla.
Norbornadieeni toisiintuu kvadrisyklaaniksi UV-säteilyn ja herkistimen, kuten asetofenonin tai katalyyttien kuten rodiumin tai palladiumin vaikutuksesta. Reaktio on Woodward–Hoffmann-sääntöjen mukaan kielletty, mutta tapahtuu säteilytyksen ja siirtymämetallikatalyytin vaikutuksesta. Reaktio on reversiibeli ja kvadrisyklaani hajoaa lämmityksen tai UV-säteilytyksen vaikutuksesta takaisin norbornadieeniksi.
Norbornadieeni muodostaa organometalliyhdisteitä lukuisten siirtymämetallien kanssa. Se on ainoa alkeeni, joka muodostaa komplekseja sekä raudan, ja ruteniumin että raskaampien siirtymämetallien, kuten hopean, rodiumin, palladiumin ja platinan kanssa. Norbornadieeni voi muodostaa komplekseja, joko molemmilla π-sidoksillaan, jolloin kompleksien rakenne on analoginen 1,5-syklo-oktadieenikompleksien kanssa tai vain toisella π-sidoksistaan.
Norbornadieenistä voidaan valmistaa muun muassa hyönteismyrkkyjä. Esimerkiksi reaktio heksakloorisyklopentadieenin kanssa muodostaa tuotteena aldriiniä. Se on myös diamantaanin ja sumaneenin synteesin lähtöaine. Norbornadieenin reaktio dikobolttioktakarbonyylikompleksin kanssa johti Pauson–Khand-reaktion kehittämiseen.
Juho Pyy
Pyyn vanhemmat olivat muonamies Johan Pyy ja Marja Kurri.
Pyy työskenteli renkinä ja kuskipoikana 1897-1901 ja oli sitten työssä naulatehtaassa vuoteen 1913 saakka. Tämän jälkeen hän oli asutustilallisena ja pienviljelijänä Viipurin maalaiskunnassa vuosina 1913-1939. Pyy toimi lisäksi Viipurin maalaiskunnassa Suurperon asutusalueen yhteismetsähallinnon kirjanpitäjänä ja oli puutavaramyyntien järjestäjänä noin 20 vuoden ajan sekä Viipurin maalaiskunnan asutusneuvojana 8 vuoden ajan. Pyy oli vangittuna poliittisista syistä Suomen sisällissodan jälkeen 1918. Pyy sai taloustirehtöörin arvon 1951.
Pyy oli sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana 1930–1933 ja uudelleen 1935–1951 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä 1930–1945, Kymen läänin läntistä vaalipiiriä 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiriä 1948–1951. Pyy palasi eduskuntaan 1935 kesken edustajakautensa kuolleen SDP:n Hilja Pärssisen tilalle. Pyy oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa.
Pyy oli Viipurin maalaiskunnan kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsenenä ja kuului muun muassa Karjalan liiton liittohallitukseen ja Suomen pienviljelijäin liiton hallitukseen.
Juho Pyy oli naimisissa kaksi kertaa:
Elio Petri
Elio (Eraclio) Petri (29. tammikuuta 1929 Rooma – 10. marraskuuta 1982 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Petri työskenteli Italian kommunistipuoleen lehden L'Unitàn toimittajana, oli mukana käsikirjoittamassa Giuseppe De Santisin elokuvaa "Lyönnillä 11" ("Roma ore 11", 1952) ja teki useita dokumenttielokuvia. Hänen ensimmäinen näytelmäelokuvansa oli Marcello Mastroiannin tähdittämä rikoselokuva "Murhaaja saapuu" ("L’assassino") vuonna 1961. Leonardo Sciascian romaaniin perustuva mafiakuvaus "A ciascuno il suo" (”Jokaiselle omansa”, 1967) voitti neljä Nastro d’argentoa ja Cannesin elokuvajuhlien palkinnon.
Petrin parhaana elokuvana pidetään Oscarin saanutta kriittistä viranomaiskuvausta "Epäilyksen ulkopuolella" ("Indagine su un cittadino al di sopra di ogni sospetto", 1970). Mustan huumorin sävyttämä "Työväenluokka nousee taivaaseen" ("La classe operaia va in paradiso", 1971) palkittiin Cannesin Kultaisella palmulla ja David di Donatellolla vuoden parhaana elokuvana. Syöpään kuolleen ohjaajan viimeinen elokuva oli italialaista televisiota satiirisesti kuvaava "Buone notizie" (”Hyviä uutisia”) vuonna 1979.
Adrian Nepenin
Adrian Ivanovitš Nepenin (2. marraskuuta 1871 – 17. maaliskuuta 1917 Helsinki) oli venäläinen vara-amiraali, joka toimi Venäjän Itämeren-laivaston komentajana ensimmäisessä maailmansodassa vuosina 1916–1917. Helmikuun vallankumouksen puhjettua hän valvoi Suomen suuriruhtinaskunnan siirtymistä uuteen hallintoon kunnes hänet ammuttiin niin sanottujen Helsingin upseerisurmien yhteydessä.
Nepenin valmistui Venäjän merikadettikoulusta vuonna 1892 ja palveli Itämeren sekä Siperian laivastoissa. Hän osallistui Venäjän–Japanin sotaan ja sai ansioistaan vuonna 1905 neljännen luokan Yrjön ristin. Nepenin toimi vuodesta 1914 Itämeren laivaston viestintäpalveluiden johtajana ja hyödynsi paljon uudenaikaista tekniikkaa. Hänet ylennettiin vara-amiraaliksi heinäkuussa 1916 ja nimitettiin Itämeren laivaston komentajaksi saman vuoden syyskuussa.
Maaliskuussa 1917 Nepenin oli komentopaikallaan Helsingissä, kun vallankumous puhkesi Pietarissa. Suomen kenraalikuvernööri F. A. Seynin määräyksestä hän yritti salata tiedon miehistöltä, mutta tieto levisi nopeasti Helsinkiin Tallinnan kautta ja Pietarista tulleiden lomalaisten mukana. Nepenin oli yksi niistä rintamakomentajista, jotka pääesikunnan päällikön Mihail Aleksejevin pyynnöstä ilmoittivat 15. maaliskuuta sähkeitse suosittelevansa keisari Nikolai II:ta luopumaan kruunusta poikansa hyväksi. Nepenin tunnusti duuman väliaikaisen komitean Venäjän uudeksi hallitukseksi ja siltä saamiensa ohjeiden mukaisesti hän pidätytti 16. maaliskuuta vastaisena yönä kenraalikuvernööri Seynin sekä senaatin talousosaston varapuheenjohtaja Mihail Borovitinovin ja lähetti heidät seuraavana iltana vankeina Pietariin. Samana päivänä hän kutsui suomalaiset puoluejohtajat lippulaivalleen "Kretšetille" ja ilmoitti heille odotettavissa olevasta olojen muuttumisesta maassa.
Itämeren laivaston matruusit kääntyivät omia upseereitaan vastaan ja surmasivat Helsingissä 16.–17. maaliskuuta lähes sata venäläistä sotilashenkilöä, mahdollisesti Pietarista saapuneiden vallankumouksellistena työläisten kiihottamina. Nepenin oli ankaran kurinpitonsa vuoksi miehistön keskuudessa epäsuosittu, joten sotilasneuvosto julisti hänet illalla 16. maaliskuuta erotetuksi komentajan tehtävistään ja hänet pidätettiin "Kretšetin" kannella. Hänen seuraajakseen valittiin amiraali Andrei Maksimov, jonka nimityksen myös Venäjän uusi hallitus vahvisti. Kun Nepenin oli iltapäivällä 17. maaliskuuta menossa sotilaidensa saattamana Rautatientorille vastaanottamaan Helsinkiin saapuneita uuden hallinnon edustajia, matruusiksi pukeutunut mies ampui häntä selkään Helsingin sotasataman portilla Katajanokan upseerikerhon edustalla.
Nepenin oli korkea-arvoisin Helsingissä helmikuun vallankumouksen yhteydessä surmatuista venäläisistä upseereista. Hänen murhaansa on arveltu vallankumouksen turvin tehdyksi henkilökohtaiseksi kostoksi, sillä monet alaiset vihasivat häntä. Nepeninin kuolinpäivänä Venäjän väliaikainen hallitus oli aikonut nimittää hänet apulaislaivastoministeriksi. Hänet on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Apollon Limassol
Apollon Limassol () on jalkapalloseura Limassolin kaupungista. Seura on perustettu huhtikuussa 1954. Se pelaa Kyproksen pääsarjassa Kyproksen jalkapalloliigassa. Kyproksen mestaruuden seura on voittanut kolmesti: 1991, 1994 ja 2006. Kyproksen Cupin Apollon on voittanut seitsemän kertaa ja Super Cupin kerran.
Jalkapallon ohella seuralla on myös koripallo- ja lentopallojoukkueet.
Joanna Rees
Joanna Rees voi tarkoittaa:
Karisalmen silta
Karisalmen silta Asikkalassa on vuonna 1969 valmistunut teräsrakenteinen riippusilta. Se on osa Pulkkilanharjua pitkin kulkevaa seututie 314:ää. Silta ylittää Karinsalmen, joka on Päijänteen Asikkalanselän ja Hinttolanselän välinen salmi.
Karisalmen silta on teräsbetonikantinen, sen pääjänne on 125 metriä ja molemmat reunajänteet 25 metriä. Sillan suunnittelija on tekniikan lisensiaatti Hannu Myllymäki insinööritoimisto Pontek Ky:stä.
Stefano Vanzina
Stefano Vanzina (19. tammikuuta 1915 Rooma – 13. maaliskuuta 1988 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka muistetaan parhaiten 1950-luvun alun komedioistaan. Hänet tunnetaan taiteilijanimellä Steno.
Vanzina opiskeli lakia Rooman yliopistossa ja työskenteli pilalehti "Marc’Aurelion" kirjoittajana. 1930-luvun lopulla hän alkoi käsikirjoittaa ohjaaja Mario Mattolin ja koomikko Erminio Macarion elokuvia. Vanzinan ensimmäinen ohjaustyö oli Mario Monicellin kanssa tehty "Al diavolo la celebrità" (”Piru vieköön kuuluisuudet”, 1949). Sen jälkeen hän ohjasi muun muassa 13 Totò-elokuvaa, joihin kuuluu Italian ensimmäinen värielokuva "Totò a colori" (”Totò väreissä”, 1952). Vanzinan muista ohjaustöistä tunnetuin on Alberto Sordin tähdittämä "Un americano a Roma" (”Amerikkalainen Roomassa”, 1954). Hän teki 1980-luvulle jatkuneen uransa aikana myös useita rikoselokuvia.
Todd Bennett
Todd Anthony Bennett (6. heinäkuuta 1962 Southampton – 16. heinäkuuta 2013 Bartley, Hampshire) oli brittiläinen pikajuoksija, olympiamitalisti ja sisäratojen Euroopan mestari.
Bennett voitti 400 metrillä alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuden Utrechtissa 1981. Aikuisten tasolla hän saavutti 4×400 metrin viestinjuoksun olympiahopeaa Los Angelesissa 1984. Soulissa 1988 Britannian pitkän viestin joukkue sijoittui viidenneksi. 400 metrillä Bennett ei olympiatasolla selviytynyt loppukilpailuun. Ulkoradoilla Bennett voitti pitkässä viestissä MM-pronssia Helsingissä 1983 ja EM-hopean Ateenassa 1982. Sisäradoilla Bennett saavutti 400 metrillä MM-hopeaa Pariisissa 1985 ja kaksi Euroopan mestaruutta (Pireus 1985 ja Liévin 1987). Pireuksessa Bennett teki voittojuoksussaan uuden maailmanennätyksen 45,56 sekuntia. Bennett vetäytyi kilparadoilta 1990-luvun alussa loukkaantumisten vuoksi.
Vuoden 2012 lopulla Bennettillä havaittiin syöpä. Hän kuoli syöpään Bartleyssa 16. heinäkuuta 2013, 51-vuotiaana.
Aldo Vergano
Aldo Vergano (27. elokuuta 1891 Rooma – 21. syyskuuta 1957 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Vergano osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan, työskenteli vasemmistolehtien toimittajana ja oli vuonna 1925 mukana epäonnistuneessa suunnitelmassa Benito Mussolinin murhaamiseksi. Myöhemmin hän toimi Alessandro Blasettin "Cinematografo"-lehdessä ja teki käsikirjoituksen tämän elokuvaan "Sole" (”Aurinko”, 1929). 1930-luvulla Vergano työskenteli käsikirjoittajana ja ohjasi vuonna 1938 ensimmäisen näytelmäelokuvansa "Pietro Micca".
Partito d’azione -puolueessa toiminut Vergano osallistui toisen maailmansodan aikana Italian vastarintaliikkeeseen ja ohjasi sodan jälkeen klassisena pidetyn vastarintakuvauksen "Il sole sorge ancora" (”Aurinko nousee vielä”, 1946). Elokuva sai Kokeellisen elokuvakeskuksen palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla ja Nastro d’argenton parhaasta ohjauksesta. Verganon myöhemmät elokuvat eivät enää herättäneet huomiota. Hänen muistelmansa "Cronache di anni perduti" (”Hukkaan menneiden vuosien kronikka”) julkaistiin vuonna 1958.
Gallén
Gallén tai Gallen voi tarkoittaa seuraavia:
Brazosjoki
Brazosjoki on Yhdysvaltain Texasin osavaltiossa virtaava joki. Se on pituudeltaan 1 352 kilometriä ja virtaa Llano Estacadosta läpi keski-Texasin ja laskee Meksikonlahteen. Brazos on Texasin pisin joki.
Texasin alkuperäiset asukkaat caddo-intiaanit kutsuivat Brazosjokea nimellä "Tokonohono". Ranskalainen tutkimusmatkailija Robert Cavelier de La Salle käytti joesta samaa nimeä liikkuessaan Texasissa 1680-luvun aikana. 1700-luvun espanjalaiset kutsuivat Brazosjokea ensin "La Triniradiksi", myöhemmin se muuntui muotoon "Los Brazos de Dios"
Brazosjoki tarjoaa laajan elinympäristön lukuisille eri eläinlajeille. Näkyvimmät näistä ovat mississippinalligaattori, yhdeksänvyövyötiäinen, valkohäntäpeura ja pesukarhu. Lisäksi Brazosjoen alueelta ja sen varrella olevasta Brazos Bendin valtionpuistosta on tavattu 304 eri lintulajia. Läpi vuoden esiintyvistä lajeista voidaan mainita "mm." morsiosorsa, ruostehiirihaukka, mustakondori, ja kalkkunakondori.
Myös monet myrkylliset käärmelajit kuten korallikäärme, vesimokkasiinikäärme, teksasinkalkkarokäärme ja kuparipää elävät Brazosjoen tarjoamassa ympäristössä. Käärmeiden aiheuttamat myrkytykset ovat herättäneet voimakasta keskustelua niiden kannan hävittämiseksi Brazosjoen alueelta. Eläinaktivistit ovat kuitenkin nousseet puolustamaan käärmeiden asumista niiden luonnollisessa elinympäristössä.
Luettelo valtionimien alkuperistä
Tämä on luettelo valtioiden nimien alkuperistä. "Kursiivilla" merkityt maat eivät ole enää olemassa itsenäisinä valtioina.
Gordon Scott
Gordon Scott (alkuperäiseltä nimeltään "Gordon Merrill Werschkul", 3. elokuuta 1926 Portland – 30. huhtikuuta 2007 Baltimore) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Tarzan-elokuvistaan.
Scott opiskeli yhden lukukauden Oregonin yliopistossa, palveli armeijassa ja työskenteli sen jälkeen eri ammateissa. Vuonna 1953 pitkä ja lihaksikas mies palkattiin esittämään Tarzania Lex Barkerin luovuttua roolista. Samalla hän vaihtoi sukunimensä, joka kuulosti liikaa Weismullerilta.
1960-luvun alussa Scott siirtyi Italiaan, jossa hän esiintyi monissa peplum- ja muissa seikkailuelokuvissa. Niistä tunnetuin on Steve Reevesin kanssa tehty "Romulus ja Remus" (1961). Scott teki viimeiset elokuvansa vuosikymmenen lopussa.
Australian rugby union -maajoukkue
Australian rugby union -maajoukkue, lempinimeltään Wallabies, on Australian kansallinen Rugby union -joukkue. Se pelasi ensimmäisen maaottelunsa jo vuonna 1899, ja on yksi menestyneimmistä maajoukkueista.
Australia on voittanut maailmanmestaruuden kahdesti. Vuonna 1991 se kukisti loppuottelussa Englannin 12–6 ja 1999 Ranskan 35–12. Lisäksi se sai MM-hopeaa 2003 ja 2015 sekä pronssia 2011.
Australia voitti olympiakultaa Lontoossa 1908 kukistettuaan turnauksen ainoassa ottelussa isäntämaata edustaneen Cornwellin joukkueen 32–3.
Australia on voittanut Tri Nations / The Rugby Championship -turnauksen neljä kertaa, sijoittunut kymmenen kertaa toiseksi ja kuusi kertaa kolmanneksi (vuoteen 2015 mennessä).
Toukokuussa 2016 Australia oli kansainvälisen rugbyliitto World Rugbyn maailmanrankingissa toisella sijalla.
Lähde: The-sports.org
Stryn (taajama)
Stryn on taajama Strynin kunnassa, Sognin ja Fjordanen läänissä, Norjassa. Siellä asuu 2 240 asukasta (2012), ja se sijaitsee Nordfjordin vuonon pohjoispuolella, josta alkaa Stryneelva-joki. Taajaman keskusta kutsutaan nimellä "Tonning". Siellä on myös kunnallishallinto, Tonningin peruskoulu, urheilukenttä sekä Tonningin huonekalutehdas.
Riksvei 15 ja Fylkesvei 60 (entinen Riksvei 60) menevät Strynin läpi.
Walesin rugby union -maajoukkue
Walesin rugby union -maajoukkue on Walesin kansallinen Rugby union -joukkue. Se pelasi ensimmäisen maaottelunsa jo vuonna 1881, Englantia vastaan.
Wales on voittanut maailmanmestaruuskilpailuissa kertaalleen pronssia, vuonna 1987. Six Nations Championshipin mestaruuden se on voittanut 40 kertaa, muun muassa viidesti peräkkäin 1969–1973, sekä sijoittunut 21 kertaa toiseksi ja 29 kertaa kolmanneksi.
Lokakuussa 2015 Wales oli kansainvälisen rugbyliitto IRB:n maailmanrankingissa viidennellä sijalla. Kotiottelunsa Wales pelaa Cardiffissa sijaitsevalla Millennium Stadiumilla.
Ludvig III (Ranska)
Ludvig III (863/865 – 5. elokuuta 882) oli Länsi-Frankian (nykyinen Ranska) kuningas vuodesta 879 kuolemaansa vuonna 882 saakka. Hän oli Ludvig Änkyttäjän toinen poika. Ludvig hallitsi käytännössä veljensä Kaarloman II:n kanssa kuolemaansa saakka, jolloin valta siirtyi kokonaisuudessaan hänen veljelleen.
Ludvig syntyi, kun hänen isänsä oli vielä Akvitanian kuningas ja hänen isoisänsä, Kaarle Kaljupää, hallitsi Länsi-Frankiaa. Kun Kaarle Kaljupää kuoli vuonna 877 ja Ludvig Änkyttäjä 879, jotkut aateliset kannattivat Ludvigia ainoaksi kuninkaaksi, mutta toinen osapuoli suosi vanhaa, hyväksihavaittua systeemiä, jossa valtakunta jaettiin siten, että jokainen veli hallitsi maan eri osia. Syyskuussa 879 Ludvig kruunattiin Länsi-Frankian kuninkaaksi.
Hänen valtakaudellaan oli harmia kapinoivista aatelisista ja Länsifrankkien alueiden valtausta yrittävästä Saksien kuningas Ludvig Nuoren joukoista. Ludvig III löi viikingit Ponthieun Saucourtissa elokuussa 881, mikä keskeytti skandinaavien hyökkäykset Ranskaan vähänksi aikaa.
Ludvig III kuoli 5. elokuuta vuonna 882, mahdollisesti onnettomuuden uhrina. Koska hänellä ei ollut perillisiä, valta siirtyi kokonaan hänen veljelleen.
Gardberg
Gardberg on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Gardberg-suku on lähtöisin Vihdistä. Helsingissä toimi 1790-luvulla nahkuri Gustav Gardberg, jonka isänpuoleinen suku tuli Vihdin Kaharlan kylän Jaakkolan talosta. Sukun vaiheet liittyvät asiakirjoissa tähän taloon 1500-luvun puoliväliin asti, jolloin isäntänä oli Jacob Pålsson. Jaakkolan kylän nimestä muodostettu sukunimi Gardberg esiintyi eri aikoina muodoissa Kaharberg, Karberg, Garberg ja Gardberg.
Whataya Want from Me
Whataya Want from Me on amerikkalaisartisti Adam Lambertin single hänen debyyttialbumilta, For Your Entertainmentiltä. Se julkaistiin albumin toisena singlenä 24. marraskuuta 2009. Kappale sijoittui Billboard Hot 100-listan ensimmäiselle sijalle hänen ensimmäisenä Top 10-singlenä. Kappale sijoittui kymmenen parhaan joukkoon neljässätoista maassa.
Pop rock-kappaleen sanoittivat Pink, Max Martin ja Shellback ja sen nauhoitti Pink hänen viidennelle studioalbumille, Funhouselle, mutta sitä ei tullut albumin lopulliseen versioon. Kappale oli osa Lambertin ensimmäisen konserttikiertueen, vuonna 2010 tehdyn Glam Nation Tourin settilistaa, jossa hän esitti kappaleen akustisen version.'
CD single No. 1
CD single No. 2
Australian digital download
Remixes – (Part of Remixes album)
Carl-Rudolf Gardberg
Carl-Rudolf Gardberg (9. syyskuuta 1898 Oulu – 5. lokakuuta 1972 Oulu) oli suomalainen filosofian tohtori ja Åbo Akademin ylikirjastonhoitaja vuosina 1953–1966. Hän sai professorin arvonimen 1966. Sitä ennen hän oli ollut Åbo Akademin kirjastonhoitaja vuosina 1942–1953. Hänen huomattavin teoksensa on "Boktrycket i Finland" (3 osaa, 1948–1973), jonka viimeinen osa julkaistiin postuumisti hänen kuolemansa jälkeen.
Hänen poikansa oli valtionarkeologi Carl Jacob Gardberg.
Gebhard
Gebhard tai Gebhardt on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Aake Pesonen
Aake Vilho Eelis Pesonen (31. tammikuuta 1914 Helsinki – 15. marraskuuta 1987 Helsinki)oli suomalainen sota- ja tietokirjailija. Oppiarvoltaan hän oli valtiotieteen maisteri.
Hänet ylennettiin vuonna 1947 reservin majuriksi kun hän siirtyi siviilityöhön valmistuttuaan maisteriksi.
Kapteeni Aake Pesonen toimi jatkosodan aikana Helsinkiä puolustaneen Ilmatorjuntarykmentti 1:n torjuntapäällikkönä. Hän on kirjoittanut kaksi sodanaikaista ilmapuolustusta käsittelevää kirjaa ja lisäksi kirjan Kytäjän kartanon historiasta.
Varsinaisen elämäntyönsä hän teki ensin Hotelli- ja Ravintolakoulun ja sittemmin Hotelli- ja Ravintolaopiston rehtorina.
Non stop (makeinen)
Non stop on Maraboun valmistama makeiskokoelma, johon kuuluu kuusi erimakuista suklaamakeista. Non stopit ovat muodoiltaan ohuita ja pyöreitä, joissa on sisällä suklaata ja päällä puolestaan kiinteä värikuorrute. Non stopeja on saatavilla kuutena eri värinä, ja ne ovat: keltainen (sitruuna), oranssi (appelsiini), punainen (vadelma), vihreä (ananas), musta (vanilja) ja ruskea (vanilja). Non stop tuli markkinoille Ruotsissa vuonna 1947 ja Norjassa vuonna 1952. Vuosina 1960–1975 markkinoitiin myös mintunmakuisia Non stopeja. Marabou on valmistanut myös "Marabou Non Stop" -nimistä kakkua, joka sisältää Non stopeja.
Tauno Niklander
Tauno Aulis Niklander (18. syyskuuta 1911 Helsinki – 14. kesäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja Merenkulkuhallituksen ylijohtaja.
Tauno Niklanderin vanhemmat olivat ajuri Konstantin Niklander ja Elin Katariina Tolonen. Niklander pääsi ylioppilaaksi 1930 js suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1936 sekä valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1942 ja lakitieteen lisensiaatiksi 1948. Hän sai varatuomarin arvon 1942.
Niklander toimi vuodesta 1936 tullilaitoksen palveluksessa ensin Viipurin tullikamarin tullisyyttäjänä ja viimeksi tullihallituksen sihteerinä 1943–1946. Hän oli kauppa- ja teollisuusministeriön hallitussihteerinä vuodesta 1946 ja viimeksi hän toimi merenkulkuhallituksessa merenkulkuneuvoksena 1955–1962 ja ylijohtajana 1962–1978. Hän oli mukana kehittämässä erityisesti öljyvahinko- ja veneilylainsäädäntöä.
Viimeisenä virkavuotenaan Niklander ryhtyi johtamaan vapaaehtoista toimikuntaa jonka tarkoituksena oli pelastaa perinteinen pursilippu jonka poistamista suunniteltiin lippulain uudistuksen myötä. Koska tähän toimikuntaan lähtivät mukaan Suomen vaikutusvaltaisimmat tahot, se saavutti tarkoituksensa ja pursilippu säilytti perinteisen kansallislipun asemansa, tosin hyvin paljon tiukennetuilla ehdoilla.
Eläkkeellä ollessaan Niklander kirjoitti kirjan Suomen panssarilaivojen historiasta ("Meidän panssarilaivamme". T. Niklander, Helsinki 1996 ISBN 9529077750).
Tauno Niklander oli naimisissa vuodesta 1944 hammaslääkäri Hilma Lahja Johanna Alarannan kanssa.
Sears (auto)
Sears oli vuosina 1906-1911 valmistettu yhdysvaltalainen automerkki. Sears-autoja valmistettiin kaikkiaan 3500 kappaletta. Searsin henkilö- ja tavara-autoja valmisti Thomas B. Jeffery & Co Sears Motors. Kaikissa Searseissa oli ilmajäähdytteinen kaksisylinterinen bokserimoottori ja umpikumirenkaat. Sears-autoja myytiin postimyynnin kautta ja alkuperäinen yritys on nykyään Yhdysvaltain suurin postimyyntiliike. Aikoinaan yritys oli suuri hevoskärryjen valmistaja.
Suomessa Kuopion automuseossa on vuonna 1909 valmistettu Sears Model H. Se näyttää hevosajoneuvolta matkustamon ylösvedetyn nahkakuomun vuoksi. Autoon mahtuu kaksi ihmistä. Ilmajäähdytteinen moottori tuottaa 7 kW eli 10 hv. Vaihteisto on portaaton variaattori.
Niklander
Niklander on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Oshawa Generals
Oshawa Generals on kanadalainen juniorijääkiekkoseura, joka pelaa Ontario Hockey Leaguessa. Generals on OHL:n kaikkien aikojen menestynein seura 12 mestaruudellaan. Joukkue on voittanut myös Memorial Cupin 4 kertaa. Generalsia edustaneita pelaajia on päässyt NHL:ään toiseksi eniten OHL-seuroista.
Generals-lähtöisistä pelaajista Bobby Orr ja Alex Delvecchio on valittu Hockey Hall of Fameen. Muita menestyneitä Generals-pelaajia ovat esimerkiksi Rick Middleton, Eric Lindros, Jason Arnott ja John Tavares. Suomalaisista pelaajista Petri Matikainen on edustanut Oshawaa kahden kauden ajan.
Erik Gillberg
Erik Paul Oskar Gillberg (9. lokakuuta 1926 Hämeenlinna – 21. helmikuuta 1999 Espoo)) oli suomalainen vuorineuvos ja Sisu-auto Oy:n, ent. Suomen Autoteollisuus, toimitusjohtaja vuosina 1971–1983. Hän oli koulutukseltaan diplomi-insinööri. Vuorineuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1982.
Sarnia Sting
Sarnia Sting on kanadalainen juniorijääkiekkoseura, joka pelaa Ontario Hockey Leaguessa. Seura pelaa kotiottelunsa Ontarion provinssin Sarniassa. Sarnia Sting on pelannut OHL:ssä kaudesta 1994–1995 lähtien. Sitä ennen seura tunnettiin nimellä Newmarket Royals.
Kenties tunnetuin Sarnia Stingsiä edustanut pelaaja on Steven Stamkos, jonka Tampa Bay Lightning . Toinen Sarnia Stingsiä edustanut NHL:n ykkösvaraus on Nail Jakupov, jonka Edmonton Oilers varasi vuonna .
SM-liigassa pelanneita Sting-lähtöisiä pelaajia ovat esimerkiksi David Nemirovsky ja Joey Tenute.
Valkopääbulbuli
Valkopääbulbuli ("Cerasophila thompsoni") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Valkopääbulbulia tavataan Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Alfa-tokoferoli
Alfa-tokoferoli on yksi E-vitamiinin muodoista, joka ensisijaisesti imeytyy ja kertyy ihmisten elimistöön. Alfa-tokoferolin E-koodi on E307. Alfa-tokoferolissa on kolme erillistä keskusta, joten kyseessä on kiraalinen molekyyli. Alfa-tokoferolia käytetään ruuissa hapettumisenestoaineena ja sen suurin sallittu käyttömäärä vuorokautta kohden eli ADI-arvo on 2 milligramma jokaista kilogrammaa kohden. Alfa-tokofenolia saa käyttää kaikissa rasvaa sisältävissä elintarvikkeissa, joissa myös muiden lisäaineiden käyttäminen on voimassa olevien säädösten mukaan sallittua.
Sepelbulbuli
Sepelbulbuli ("Neolestes torquatus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Sepelbulbulia tavataan Angolassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Gabonissa, Ruandassa ja Sambiassa. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nikatori
Nikatori ("Nicator chloris") eli aiemmalta nimeltään bulbulilepinkäinen on nikatorien heimoon kuuluva varpuslintu.
Nikatoria tavataan laajalla alueella Afrikassa. Sen levinneisyysalue ulottuu Senegalista Nigerian kautta Etelä-Sudaniin, Ugandaan, Tansaniaan ja Angolaan. Lajin on kuvattu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Varsiyökkönen
Varsiyökkönen ("Hydraecia micacea") on erittäin yleinen ja laajalle levinnyt loppukesän ja alkusyksyn yöperhonen.
Varsiyökkösellä esiintyy varsin suurta yksilökohtaista vaihtelua paitsi värisävyssä ja siipikuvioiden erottuvuudessa, myös perhosten koossa suurimpien yksilöiden ollessa lähes kaksinkertaisia pienimpiin verrattuna. Etusiipien pohjaväri on tavallisimmin vaalean harmaanruskea, mutta vaihtelee vaalean punaruskeasta tumman ruskeaan. Siiven tyviosassa on hieman mutkitteleva sisempi poikkiviiru ja ulompana viistosti siiven takareunasta kärkeä kohti suuntautuva ulompi poikkiviiru. Ulompi poikkiviiru tekee ennen siiven etureunaa jyrkän mutkan sisäänpäin ennen päättymistään. Siiven etureunassa, aaltoviirun päässä on tumma täplä, joka ei sijaitse aivan ulomman poikkiviirun jatkeella vaan hieman siiven kärkeen päin. Ulomman ja sisemmän poikkiviirun välillä siiven keskiosassa on tumma varjostuma. Rengas- ja munuaistäplät ovat siiven pohjavärin väriset, mutta erottuvat tumman reunuksensa vuoksi. Takasiivet ovat vaaleat, ulkoreunasta tummemmat. Niiden poikki kulkee tumma kaarijuova ja keskipilkku erottuu yleensä hyvin yläpinnalla mutta paremmin alapinnalla. Siipiväli vaihtelee huomattavan suurella välillä 28 mm:sta 43 mm:iin.
Sukuun "Hydraecia" kuuluu Suomessa neljä lajia, joiden erottaminen toisistaan voi olla huomattavan vaikeaa, joskin varsiyökkönen on näistä ylivoimaisesti yleisin ja laajimmalle levinnyt. Erityisen samannäköisiä lajeja ovat laukkayökkönen ("Hydraecia nordstroemi") sekä hierakkayökkönen ("Hydraecia ultima").
Lajin levinneisyys ulottuu Espanjasta ja Britteinsaarilta Euroopan ja Pohjois-Aasian läpi Japaniin. Lisäksi se on levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa varsiyökkönen on hyvin yleinen ja sitä tavataan Ahvenanmaalta ja etelärannikolta ainakin eteläisempään Lappiin saakka. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinäkuun puolivälistä lokakuulle.
Varsiyökkösen ehkä tyypillisintä elinympäristöä ovat kosteat rantojen ympäristöt. Se viihtyy kuitenkin myös kosteilla niityillä sekä erilaisissa kulttuuriympäristöissä, kuten puistoissa, puutarhoissa sekä joutomailla. Laji on esiintymispaikoillaan usein runsaslukuinen. Perhosia tulee valolle, harvemmin syötille.
Toukka elää kasvien varsien ja juurten sisällä syöden esimerkiksi mukuloita ja juureksia ontoiksi. Tästä syystä laji on joskus puutarhojen tuholainen.
Toukka on varsin monia eri kasveja syövä polyfagi. Puutarhatuhojen kannalta merkittävä ravintokasvi on etenkin peruna.
Pikkunikatori
Pikkunikatori ("Nicator vireo") eli aiemmalta nimeltään pikkubulbulilepinkäinen on nikatorien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pikkunikatoria tavataan Angolassa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavalta, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa ja Ugandassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sinitöyhtömonarkki
Sinitöyhtömonarkki ("Elminia longicauda") on sieppomonarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Sinitöyhtömonarkkia tavataan laajalla alueella Afrikassa. Sen levinneisyysalue ulottuu Senegalista Keniaan ja Angolaan. Lajia on kuvattu harvinaisesta paikallisesti yleiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Holberg-palkinto
Holberg-palkinto on Norjan valtion rahoittama yhteiskuntatieteiden tunnustuspalkinto. Se on jaettu vuodesta 2003 ja se on nimetty 1700-luvun tanskalais-norjalaisen kirjailijan Ludvig Holbergin mukaan.
Palkinnon myöntää Holbergin syntymäkaupungissa Bergenissä Norjan valtio.
Sitä on sanottu yhteiskuntatieteiden vastineeksi Nobel-palkinnolle. Palkinnon summa on 4,5 miljoonaa Norjan kruunua eli 570 000 euroa
Samaan tapaan jaetaan kirjailijoille Tanskassa Holberg-mitali, mutta nämä ovat kaksi eri asiaa.
3T (täsmennyssivu)
3T voi tarkoittaa seuraavia:
Arto Sieppi
Arto Sieppi (s. 18. syyskuuta 1965 Turku) on jääkiekkoliiton valmennuspäällikkö ja Suomen naisten jääkiekkojoukkeen päävalmentaja naisten jääkiekossa talviolympialaisissa 2006.
Aiemmin hän on toiminut muun muassa Suomen urheilusukeltajain liiton koulutus- ja valmennuspäällikkönä vuosina 1990–1996 ja nuorten alle 17-vuotiaitten jääkiekon maajoukkueen päävalmentajana.
Hän on kirjoittanut vuonna 1991 kirjan, "Nuoren sukeltajan opas", yhdessä Petteri Paakkunaisen kanssa.
Esko Salminen (historiantutkija)
Esko Aulis Salminen (6. marraskuuta 1937 Jaala – 18. joulukuuta 2013 Espoo) oli suomalainen professori ja lehdistöhistorian tutkija.
Salminen työskenteli 1962–1979 toimittajana, Ilta-Sanomien ulkomaantoimituksen esimiehenä, Reutersin kirjeenvaihtajana ja Uuden Suomen toimittajana. ja väitteli tohtoriksi 1976 Turun yliopistossa. Väitöskirja käsitteli jatkosodan aikaista suomalaisten joukkojen valistustoimintaa ja mielialojen ohjausta.
Salminen oli Helsingin yliopiston lehdistöhistoriaprojektin tutkijana 1979–1981 ja toimi yliopiston lehdistöhistorian dosenttina 1981–2002. Hän toimi Tampereen yliopiston journalistiikan apulaisprofessorina 1982–1998 ja professorina 1998–2000.
Eläkkeelle jäätyään Salminen julkaisi muutamia keskustelua herättäneitä kirjoja. Eniten huomiota herätti vuonna 2007 julkaistu "Päättymätön sota 1918: sisällissota julkisessa sanassa 1917–2007", jossa Salminen väitti, että Suomen sisällissotaa on 1940-luvulta lähtien käsitelty kirjallisuudessa ja tutkimuksessa yksipuolisesti punaisia ymmärtäen. Salminen otti esimerkiksi erityisesti kirjallisuudesta Väinö Linnan Pohjantähti-trilogian ja oli sitä mieltä, että Linnan vaikutus näkyi nykyisinkin muun muassa Kjell Westön romaanissa "Missä kuljimme kerran", Leena Landerin romaanissa "Käsky" ja Antti Tuurin romaanissa "Suuri asejuna Pietarista". Historiantutkijoista Salmisen arvostelun kohteena olivat erityisesti Heikki Ylikangas, Marko Tikka ja Aapo Roselius.
Salminen käsitteli kirjoissaan myös taistolaisten väitettyä vaikutusvaltaa suomalaisessa mediassa ("Viestinnällä vallankumoukseen: "demokraattisen toimittajakoulutuksen" aika 1960-luvulta 1980-luvulle", 2004 Tieto-Finlandia-ehdokas) sekä Suomen Venäjän-suhteita Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen ("Suomettumisen uusin aalto. Suomen haastavat naapurisuhteet 1990–2010").
Jack Sparrow (kappale)
Jack Sparrow on yhdysvaltalaisen komediaryhmä The Lonely Islandin ja pop-rock-laulaja Michael Boltonin tekemä kappale. Kappale ja sen musiikkivideo saivat ensiesiintymisensä "Saturday Night Live" -komediasarjassa toukokuussa 2011.
Kappale alkaa kohtauksesta, jossa Michael Bolton on saapunut The Lonely Islandin studiolle nauhoittamaan uutta hip hop -kappaletta, joka kertoo ryhmän jäsenten juhlimisesta ja naisten valloittamisesta eräällä yökerholla. Kertosäkeisiin tultaessa Bolton ikään kuin pilaa kappaleen laulamalla vain omista suosikkielokuvistaan, joista päähuomio kiinnittyy "Pirates of the Caribbean" -sarjaan. Kappaleessa viitataan myös elokuviin "Jerry Maguire – elämä on peliä", "Forrest Gump", "Erin Brockovich" ja "Scarface – arpinaama".
Kappaleen kirjoittivat The Lonely Islandin jäsenet Andy Samberg, Akiva Schaffer ja Jorma Taccone yhdessä tuottaja Michael Woodsin kanssa kesällä 2010. Jäsenet päätyivät ottamaan yhteyttä legendaariseen Michael Boltoniin saadakseen tämän mukaan äänityksiin. Hän ei kuitenkaan ollut kovin innostunut asiasta lähinnä siinä esiintyvän karkean kielen vuoksi. Pitkien taivuttelujen jälkeen The Lonely Island sai Boltonin liittymään kappaleen tekoon. Nauhoituksien jälkeen ryhmä kuvasi sille musiikkivideon, jossa Bolton esitti edellä mainittujen suosikkielokuviensa päähenkilöjä, mutta kappaleen nimen mukaisesti pääasiassa Jack Sparrow'ta.
Videon tekijät latasivat kappaleen saman tien Internetin YouTube-videopalveluun, jolloin se levisi viraalivideona. Kappale on kerännyt vuoden 2013 kesään mennessä jo yli 100 miljoonaa näyttökertaa. Lisäksi se on saanut paljon positiivista palautetta eri mediakriitikoilta ja muilta -henkilöiltä.
Åke Granlund
Åke Ragnar Granlund (28. huhtikuuta 1914 Porvoo – 4. toukokuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä. Väiteltyään itäuusmaalaisista ruotsalaisperäisistä paikannimistä hän sai filosofian tohtorin arvon 1956.
Granlund oli vuosina 1956–1962 ruotsin kielen lehtori Helsingin yliopistossa ja Svenska handelshögskolanissa Helsingissä sekä Handelshögskolanissa ensin vuosina 1962–1964 dosentti ja 1964–1977 professori.
Granlund tutki Uudenmaan ruotsinkielisiä paikannimiä, ja väitteli 1956 aiheesta "Studier över östnyländska ortnamn", jossa hän käsittelee Helsingin itäpuolisia ruotsalaisperäisiä pitäjän- ja kylännimiä. Kirjoituksessaan "Nylandsdelen av det danska itinerariet" (1963) hän tutki uusmaalaisia nimiä kuvauksissa, jotka käsittelevät Tanskasta Ruotsin ja Suomen rannikon kautta Porkkalaan ja Viroon kulkevia muinaisia purjehdusreittejä. Hän tutki myös Uudenmaan asuttamisesta kertovia paikannimiä (1972, 1978), ja tutkielmassa "En västnyländsk namntyp" hän käsitteli -ans-loppuisia (Basans, Botans jne.) länsiuusimaalaisia talojen ja kylien nimiä (1965).
Ruttojuuriyökkönen
Ruttojuuriyökkönen ("Hydraecia petasitis") on harvinainen loppukesän ja alkusyksyn yökköslaji.
Verrattuna muihin "Hydraecia"-suvun lajeihin ruttojuuriyökkönen on selvästi kookkaampi, väritykseltään tasaisempi ja sen etusiivet ovat pituuteensa nähden leveämmät. Etusiipien pohjaväri on tumman violetinharmaa ilman punertavaa sävyä ja rengas- sekä munuaistäplä erottuvat muuta siipeä vaaleampina. Ulompi poikkiviiru kaartuu melko tasaisesti tehden kuitenkin jyrkän mutkan ennen siiven etureunaa. Olennaisena tuntomerkkinä siiven ulkoreunan tuntumassa kulkevan aaltoviirun keskiosa on terävästi mutkitteleva. Takasiivet ovat tasaisesti tumman ruskeat ja niissä sekä keskitäplä että kaarijuova erottuvat yläpinnalla vain heikosti, alapinnalla selvästi paremmin. Siipiväli vaihtelee 41–51 mm.
Lajin levinneisyys ulottuu Länsi-Euroopasta Skandinaviaan, Baltiaan ja idässä Siperian länsiosiin.
Suomessa ruttojuuriyökkönen on verraten uusi tulokas, joka tavattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1938 Lemlandista. Yksilö tunnistettiin kuitenkin uudeksi lajiksi vasta sen jälkeen kun Virolahdelta tavattiin toinen yksilö vuonna 1975. Nykyisin lajin havainnot painottuvat vahvasti maan eteläosiin, etenkin etelärannikon tuntumaan, mutta satunnaisemmin sitä on havaittu aina Vaasan korkeudella saakka. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena elokuun alusta syyskuun loppupuolelle.
Toukan ravinnon vuoksi laji on sidoksissa ruttojuurikasvustoihin. Sen vuoksi se on esiintymiseltään paikoittainen, joskin saattaa sopivalla paikalla olla runsaslukuinen. Etelämpänä Euroopassa elinympäristöjä ovat suot ja jokivarret, pohjoisempana lähinnä puutarhat. Elintavoiltaan piilottelevana se lienee yleisempi kuin havainnot antavat ymmärtää. Perhoset lentävät hämärän tullen ja tulevat valolle.
Toukka elää aluksi ruttojuurten versoissa tehden niihin tunnusomaisen syömäjäljen. Myöhemmin toukat elävät juurakoissa. Niillä on myös taipumusta syödä toisiaan. Muna talvehtii.
Toukan ravintokasvi on etelänruttojuuri ("Petasites hybridus").
Hotelli Carlton Cannes
Hotelli Carlton Cannes (ransk. Hôtel InterContinental Carlton de Cannes) sijaitsee Ranskan Cannesissa Promenade de la Croisetten rantakadulla. Hotelli on perustettu vuonna 1811, ja siinä on 343 huonetta.
Hotellilla on ollut keskeinen asema Cannesin elokuvajuhlissa niiden alusta eli vuodesta 1946 lähtien. Hotelli Carlton on esillä myös Alfred Hitchcockin vuonna 1955 ohjaamassa elokuvassa "Varkaitten paratiisi".
28. heinäkuuta 2013 Hotelli Carltonissa ollut Lev Levievin jalokivinäyttely ryöstettiin. Ryöstön arveltiin olleen yksi maailman suurimmista jalokiviryöstöistä.
Artto Granroth
Artto Einar August Granroth (12. maaliskuuta 1914 Helsinki – 15. maaliskuuta 1987) oli suomalainen sellotaiteilija. Hän opiskeli Helsingissä Ossian Fohströmin ja Tibor de Machulan ohjaamana sekä Berliinissä ja Pariisissa. Hän soitti Viipurin orkesterissa vuosina 1933–1935, Helsingin teatteriorkesterissa 1935–1937 ja vuodesta 1937 Radion sinfoniaorkesterissa, jossa hän oli soolosellisti vuodesta 1947. Kamarimuusikkona hän soitti muun muassa Radion sinfoniasekstetissä vuosina 1938–1958, Sibelius-kvartetissa 1938–1963 sekä triossa, jossa soittivat hänen veljensä viulisti Arno Granroth ja pianisti Timo Mikkilä.
XXV (Klamydian albumi)
XXV on Klamydian albumi, joka julkaistiin 13. syyskuuta 2013. Levyltä julkaistiin ensimmäisenä singlenä kappale "Älä pelkää!".
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 1.
Bror-Anton Granvik
Bror-Anton Granvik (1917–1997) on suomalainen metsätieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston metsäteknologian professori 1972–1982. Hän julkaisi tutkimuksia muun muassa puunkorjuun ja sahateollisuuden alalta. Jäätyään eläkkeelle hän oli dosenttina 1982–1986.
Kasten De Pont
Kasten Fredrik Ferdinand De Pont (15. helmikuuta 1849 Somero – 1. huhtikuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen Venäjän armeijassa palvellut kenraalimajuri. Sotilasuransa jälkeen hän toimi lääninkuvernöörinä.
Kasten de Pontin vanhemmat olivat tilanomistaja ja kollegiregistraattori Karl Jakob Reinhold De Pont sekä Klara Tilda Lovisa Gadolin. De Pont opiskeli Haminan kadettikoulussa 1860–1868 ja aloitti sotilasuransa vänrikkinä Henkikaartin Izmailovon rykmentissä. Hänet nimitettiin 1876 tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi ja ylennettiin seuraavana vuonna alikapteeniksi. Turkin sodassa vuosina 1877–1878 De Pont osallistui muun muassa Gornyi Dubnjakin taisteluun, Plevnan piiritykseen, Pravecin taisteluun, Shandornikin pommitukseen, Balkanin vuorten ylittämiseen, Sofian valtaukseen sekä Taschkisenon ja Wraschdebnan taisteluihin. Sen jälkeen hänet nimitettiin keisarin henkivartiokomppanian päälliköksi kapteenin arvoisena ja 1880 keisarin sivusadjutantiksi. Vuodesta 1881 De Pont toimi Suomen asevelvollisen sotaväen palveluksessa ja oli 1882–1885 Suomen Sotaylioikeuden jäsenenä. Hänet ylennettiin 1881 everstiluutnantiksi ja 1885 everstiksi.
De Pont oli 1894 kahden kuukauden ajan Viipurin läänin kuvernöörinä ja 1895–1897 Suomen kaartin komentajana. Hänet ylennettiin 1896 kenraalimajuriksi. Hänet nimitettiin 1897 Uudenmaan läänin kuvernööriksi, mutta hän erosi tehtävästä ja samalla armeijasta vuonna 1900. Sen jälkeen De Pont toimi kuusi vuotta viljelijänä omistamallaan Kotkaniemen tilalla Vihdissä ja osallistui paikalliseen yhdistystoimintaan. Vuonna 1906 hänet nimitettiin Vaasan läänin kuvernööriksi ja hänelle annettiin salaneuvoksen arvo. Hän kuitenkin erosi uudestaan vuonna 1910 sortokauden lisääntyvien laittomuuksien vuoksi ja vetäytyi eläkkeelle.
World Rugby
World Rugby (WR) on kansainvälinen rugbyn kattojärjestö. WR on sadan jäsenjärjestön kattojärjestö, ja sen tehtäviin kuuluu muun muassa maailmanmestaruuskilpailujen järjestäminen neljännesvuosittain. Järjestön päämaja sijaitsee Dublinissa Irlannissa.
World Rugbyn (silloin nimellä "International Rugby Football Board") perustivat vuonna 1886 Skotlannin, Walesin ja Irlannin alueelliset liitot. Englanti liittyi mukaan 1890. Australia, Uusi-Seelanti ja Etelä-Afrikka tulivat täysjäseniksi 1949 ja Ranska 1970. Loput 80 rugbyliittoa liittyivät mukaan vuosien 1987–1999 aikana.
Vuonna 1998 järjestö nimettiin International Rugby Boardiksi, ja vuonna 2014 käyttöön tuli nykyinen nimi World Rugby.
Järjestön puheenjohtajana on vuodesta 2008 lähtien toiminut ranskalainen Bernard Lapasset.
Delta-tokoferoli
Delta-tokoferoli on yksi E-vitamiinin muodoista. E-koodiltaan delta-tokoferoli on E309 ja sitä käytetään alfa-tokoferolin, beeta-tokoferolin ja gamma-tokoferolin tavoin elintarvikkeissa estämään happamoitumista ja säätelemään elintarvikkeen toimintaa.
IRB
IRB voi olla lyhenne seuraavista:
Gamma-tokoferoli
Gamma-tokoferoli on yksi E-vitamiinin muodoista. E-koodiltaan gamma-tokoferoli on E308 ja sitä käytetään Alfa-tokoferolin, Beeta-tokoferolin ja Delta-tokoferolin tavoin elintarvikkeissa estämään happamoitumista ja säätelemään elintarvikkeen toimintaa.