hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Autoimmuunihepatiitti
Autoimmuunihepatiitti (AIH) on harvinainen autoimmuunisairaus, krooninen maksatulehdus. Geneettinen alttius vaikuttaa sen kehittymiseen. Erityisesti sairastumisriskissä ovat nuoret naishenkilöt. Heitä on sairastuneista jopa 70-80 %. Puolet ovat alle 30-vuotiaita. Sairastuminen on mahdollista myöhemmälläkin iällä ja myös miehillä.
Tautia pyritään rauhoittamaan lääkkeillä. Erityisesti lääkehoito parantaa taudin ennustetta, jos diagnoosi on saatu varhaisessa vaiheessa. Hoitamattomana taudin ennuste on huono; potilaan riski kuolla maksan vajaatoimintaan on tällöin suuri. Sairaus voi pahimmillaan johtaa maksakirroosiin ja edellyttää maksansiirtoa. Useimmille potilaille krooninen aktiivinen autoimmuunihepatiitti ei kuitenkaan aiheuta vakavia oireita. Sairauden alkuvaiheessa maksan vajaatoiminnan vaara on suurimmillaan. Maksasyöpä on autoimmuunihepatiitista kärsivillä tavallista yleisempää mutta ei niin yleistä kuin kroonisista virushepatiiteista kärsivillä. Sairauteen liittyvät myös mahalaukun, suoliston ja ruokatorven verenvuotoriskit.
Sairauteen liittyy erilaisia mahdollisia oireita, kuten keltaisuutta, kuukautisten jäämistä pois, väsymystä ja ruokahaluttomuutta. Sairaus voidaan jakaa kolmeen tyyppiin: I, II ja III. II-tyyppiin sairastutaan useimmiten lapsena. Autoimmuunihepatiittiin III sairastuvat lähinnä 30–50-vuotiaat. II-tyyppi on hyvin vakava ja johtaa kirroosiin jopa 82 %:lla potilaista. I-tyyppi on kuitenkin tavallisin. Sen kanssa tavataan usein muitakin autoimmuunisairauksia.
Love and Other Disasters
Love and Other Disasters on ruotsalaisen Sonic Syndicaten kolmas studioalbumi. Albumilta julkaistiin singlet: "Jack of Diamonds", "My Escape", "Power Shift" ja "Contradiction".
Albumi nousi Sverigetopplistanin sijalle 15.
Friedrich Wegener
Friedrich Wegener (7. huhtikuuta 1907 – 9. heinäkuuta 1990) oli saksalainen patologi. Hän tuli tunnetuksi kuvaamalla vuonna 1936 sairauden, joka on 1950-luvulta lähtien tunnettu Wegenerin granulomatoosina.
Vuonna 1932 Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen liittynyt Wegener salasi natsitaustansa toisen maailmansodan jälkeen. Se tuli julki vasta Wegenerin kuoltua. Hänen mukaansa nimetyn sairauden nimen vaihtoa on vaadittu. American College of Chest Physicians, joka oli palkinnut Wegenerin vuonna 1989, on perunut palkinnon.
Tasmanianrosella
Tasmanianrosella ("Platycercus caledonicus") on Tasmanian kotoperäinen kaija.
Linnun pituus on noin 36 cm ja paino 127–142 g. Sen pää ja alapuoli ovat kellahtavat, siivet, pyrstö ja kurkku siniset, otsassa on punainen täplä ja selkäpuoli on vihreän ja sinisen kirjava. Naaras on kooltaan hieman koirasta pienempi ja sen kurkku on oranssinpunainen. Nokka on sarvenvärinen, iiris ruskea ja koivet harmaat. Nuoren linnun pää ja alapuoli ovat kellanvihreät sekä selkä ja siivet vihertävät.
Nimensä mukaisesti tasmanianrosella elää lähes kaikkialla Tasmaniassa ja sen lähisaarilla Bassinsalmessa. Sen elinympäristön ala on 20 000–50 000 neliökilometriä ja populaation koko noin 50 000 yksilöä. Laji on enimmäkseen paikkalintu, mutta varsinkin nuoret linnut kokoontuvat joskus suuriksikin parviksi ja voivat vaellella laajalti. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Tasmanian Adventure Bay'sta saadusta näytteestä, tosin hän luuli, että näyte oli Uudesta-Kaledoniasta, minkä vuoksi hän nimesi lajin "caledonicukseksi".
Tasmanianrosellaa tavataan muualla paitsi puuttomilla nummilla ja avohakatuilla, puuttomilla alueilla.
Lisääntymisaika on syyskuulta tammi-helmikuulle. Pesä on tavallisimmin eukalyptuksen kolossa tai onkalossa, toisinaan rakennusten raunioiden onkalossa. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, joita se hautoo kolme viikkoa. Haudonta-aikana naaras poistuu pesästä vain aikaisin aamulla ruokailemaan koiraan kanssa, joka antaa sille ruokaa. Poikaset jättävät pesän viiden viikon ikäisinä ja liikkuvat vanhempiensa seurassa vielä neljä-viisi viikkoa. Laji on sukukypsä vuoden ikäisenä, vaikka sen aikuispuku valmistuu vasta 14 kuukauden iässä.
Lajin ruokavalio koostuu siemenistä, kukista, marjoista, pähkinöistä, hedelmistä sekä hyönteisistä ja niiden toukista. Talvisin parvet ruokailevat orapihlaja-aidoissa marjoja syöden.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1970
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1970 Wienissä, Itävallassa. Kisojen ajankohta oli 14.–15. maaliskuuta. Kisapaikkana oli Stadthalle, jonka juoksurata oli 200 metrin mittainen.
Luumukanaa
Luumukanaa on iranilais-ranskalaisen sarjakuvataiteilija Marjane Satrapin toinen suomennettu sarjakuvaromaani. Vuonna 2004 ilmestynyt ranskankielinen alkuteos "Poulet aux prunes" sai ensimmäisen palkinnon Angoulêmen sarjakuvafestivaaleilla.
Tositapahtumiin pohjautuvassa sarjakuvassa on monitasoinen Satrapin sukulaisiin liittyvä juoni. Juonirungon muodostaa kertomus Nasser Ali Khan -nimisen nerokkaan muusikon viimeisistä päivistä Teheranissa vuoden 1958 marraskuussa. Pahasti masentunut mies odottaa huoneessaan kuolemaa saapuvaksi. Kertomus haarautuu toisaalta Nasser Ali Khanin nuoruuteen ja toisaalta hänen lastensa vaiheisiin 1970 - 1990-luvuilla.
Suomennoksen julkaisi Like Kustannus vuonna 2008.
Linja 4 (Pariisin metro)
Paris Métro Ligne 4 on yksi Pariisin metron kuudestatoista linjasta. Se kulkee kaupungin läpi Porte de Clignancourtista etelään Montrougen kaupungin­talolle (). Linja kulkee Pariisin kuudesta pääasemasta kolmen kautta (Gare du Nord, Gare de l'Est ja Gare Montparnasse). Se oli ensimmäinen Pariisin metron linja, joka kulki Seinen ali maan alla.
Linja 4 avattiin vuonna 1908, ja viimeisin laajennus on vuodelta 2013. Linja kulkee pohjois-eteläsuunnassa ja on Pariisin metrolinjoista ainoa, jolla on vaihtoasema kaikkien muiden linjojen kanssa (paitsi 3bis ja 7bis). Linja kulkee kokonaan maan alla, ja sitä liikennöidään 6-vaunuisilla kumipyöräisillä MP 59-yksiköillä. Niitä on käytössä yhteensä 556 vaunua. MP 89-vaunut kuitenkin poistetaan linjan 4 käytöstä, kun linjan 1 MP 89 CC-vaunujen siirto on valmis (linjaa 1 täysautomatisoidaan).
Linjan 4 pituus on 11,5 km, ja siinä on asemia 27, joista neljässätoista on mahdollisuus vaihtaa linjaa. Keskimääräinen asemien välimatka on 442 m. Linja on Pariisin toiseksi käytetyin; sitä käyttää noin 155 miljoonaa matkustajaa vuosittain. 
Linja 4 kulkee seuraavien turistikohteiden läheltä:
Pumo Ri
Pumo Ri tai Pumori on Himalajalla Nepalin ja Kiinan rajalla sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 7 165 metriä.
Köyliönkylä
Köyliönkylä ("Köyliö") on kylä Loimaalla. Kylän vieritse virtaa Kojonjoki. Köyliönkylässä on koulu, Kojonkulman koulu.
Tsakonian kieli
Tsakonian kieli on Kreikassa Peloponnesoksen alueella puhuttu kreikan kielen murre, tosin sen asemasta kiistellään. Jotkut kielitutkijat luokittelevat sen omaksi kielekseen, koska kreikan ja tsakonian kielten puhujat eivät täysin ymmärrä toisiaan, noin 70 prosenttia tsakonian kielen sanoista on yhteneviä normaalin kreikan kielen kanssa.
Nykyisin tsakoniaa puhutaan Peloponnesoksen itäosan vuoristokylissä. Kieltä puhuttiin aiemmin laajemmalla alueella myös Peloponnesoksen eteläisemmissä ja läntisemissä osissa muun muassa muinaisen Spartan alueella sekä muutamissa kreikkalaisten asuttamissa kylissä Marmaranmeren rannoilla. Marmaranmeren tsakonialaisyhteisö muutettiin Kreikkaan Turkin ja Kreikan väestönvaihdoissa 1928. Marmaranmeren tsakonian murre kuoli Kreikassa 1970-luvulla. Kreikassa tsakonialla ei ole virallista asemaa. Kielellä oli vuoden 1981 arvion mukaan 1 200 puhujaa.
Tsakonialaisen laulun sanat tsakoniaksi ja kreikaksi:
Tsakoniaksi
Poulaki ema echa t-tho klouvi tse meroute oi ema echa
tachigha ni ema zachari pokicha ema mosko
tse apo to mosko to persu tse apo ta mirodia
eskantaliste to klouvi ts efitze mi taidine.
Tsafegi si ni tsinighou me to klouvi t-tha chera
Ela pouli t-tho topo oti ela t-tha katitsia
o alatsou ta koudhounia oti na valou alla tsenourza
Kreikaksi
Poulaki icha sto klouvi ke meromeno to icha
to taiza zachari ke to potiza moscho
ke apo ton poli ton moscho ke tin mirodia tou
eskantalisti le to klouvi ke mou efyghe taidoni.
ke o afegis to kinigai me to klouvi sto cheri
Ela pouli ston topo sou, ela stin katikia sou
Nallaxo ta koudounia sou na valo alla kenourgia
Esa Lepola
Esa Olavi Lepola (s. 25. syyskuuta 1948 Helsinki) on suomalainen, 1960-luvulla menestynyt uimari.
Lepola karsiutui Tokion 1964 olympialaisissa 1 500 metrin vapaauinnin alkuerissä. Hänellä oli tuolloin ikää 16 vuotta ja 20 päivää, mikä teki hänestä Suomen kaikkien aikojen nuorimman olympiaurheilijan. EM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä kahdeksanneksi. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti 1 500 metrin vapaauinnissa hopeaa vuonna 1965.
Helsingin Työväen Uimareita edustanut Lepola voitti 12 Suomen mestaruutta vuosina 1965–1968. Hän paransi Suomen ennätyksiä kahdeksan kertaa ja edusti Suomea seitsemässä maaottelussa.
Lepola kouluttautui juristiksi ja työskenteli muun muassa Sosiaali- ja terveysministeriössä vuosina 1977–1986.
Kitasampi
Kitasampi ("Huso huso"), myös "beluga", on suurikokoisin sampilaji. Kitasammen nimitys beluga ja maitovalaan nimitys beluga juontuvat ilmeisesti samasta kannasta, ja sekaannuksia on ilmennyt.
Kitasampi on arvostettu erityisesti mätinsä takia: siitä saatava beluga-kaviaari on parhaita kaviaarilajeja.
Kitasampi on vaelluskala, jonka alkuperäistä esiintymisaluetta ovat Kaspianmeri, Asovanmeri, Mustameri ja Adrianmeri ja niihin laskevat joet. Adrianmereltä laji on ilmeisesti hävinnyt, muualla sen luonnollinen lisääntyminen on estynyt jokien patoamisen takia, ja kannat ovat lähes täysin istutusten varassa. IUCN on arvioinut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi.
Nykyään kitasampea ja sen mätiä tuotetaan monissa maissa kalanviljelmillä, joiden tuotanto on jo suurempi kuin luonnosta pyydetty. Tilastoitu kokonaistuotanto on kuitenkin vain sadan tonnin luokkaa. Viljelyssä on käytetty myös naarasbelugan ja koirassterletin risteytystä (""bester""), jonka mäti on hyvälaatuista.
Kitasampi voi kasvaa jopa kahdeksan metriä pitkäksi ja 3 200 kilogramman painoiseksi. Vanhin tunnettu yksilö eli 118-vuotiaaksi.
Kitasampi kutee luonnossa jokien yläjuoksulla kevään runsasvetiseen aikaan, yleensä usean metrin syvyyteen kovalle pohjalle. Poikaset siirtyvät pian mereen ja vaihtavat selkärangattomista varhain kalaravintoon, alle 30 cm:n mittaisena. Merivaiheessaan kitasampi syö pientä kalaa ja oleskelee varsin syvässä vedessä. Koiraskalat tulevat sukukypsiksi noin 15 ja naaraat 20 vuoden ikäisinä. Jokeen noustessaan ne noudattelevat joen syvintä pääuomaa. Ne palaavat mereen ja kutenevat uudelleen vasta noin viiden vuoden kuluttua.
Maailman lääkärit
Maailman lääkärit () on ranskalainen humanitäärinen apujärjestö. MdM:n perusti vuonna 1980 ranskalainen Bernard Kouchner.
Petrus Ekerman
Petrus Ekerman (s. 1697 Vadstena, Ruotsi – 1. lokakuuta 1783 Uppsala) oli ruotsalainen professori, joka ohjasi väitöskirjan Ahvenanmaasta vuonna 1745.
Petrus (Per) Ekermanin vanhemmat olivat Maria Löfgren ja Länsi-Enebyn kirkkoherra Paulus Ekerman. Vuonna 1727 Ekerman nimitettiin Uppsalan yliopiston filosofian dosentiksi, seuraavana vuonna filosofian apulaiseksi eli adjunktiksi ja 1729 yliopiston sihteeriksi. Runouden ja kaunopuheisuuden professoriksi Ekerman nimitettiin 1737 ja hän pysyi virassa aina vuoteen 1779 asti, jääden silloin virkavapaalle.
Vuonna 1745 Ekerman ohjasi Christopher Tärnströmin väitöskirjan "Dissertatio Academica de Alandia Maris Baltici Insula", missä herrat tekivät havaintoja Ahvenanmaasta ja muun muassa sen linnustosta.
Ekerman on jäänyt historiaan Ruotsin yliopistojen tuotteliaimpana väitöskirjojen tekijänä. Kaikkiaan hän laati 615 opinnäytetyötä. Ekerman ja Anna Törner, joka oli professorin tytär, menivät avioliittoon vuonna 1730. Heille syntyi ainakin neljä lasta, joista kaksi tytärtä kuoli jo alle vuoden ikäisinä. Kolmas tytär Eva Maria Ekerman (s. 1733, k. 1803) avioitui professori Carl Aurivilliuksen (s. 1717, k. 1786) kanssa vuonna 1764, ja heille syntyi tytär Eva Maria Aurivillius (s. 1758, k. 1844).
Ricochet
Ricochet on Valve Corporationin kehittämä moninpelimodi "Half-Life"-pelille. Se julkaistiin vuonna 2000 ja sitä myydään Steamissä. "Ricochet" on nykyään lähes kuollut modi kuten "Deathmatch Classic" ja vain muutama pelaaja pitää sitä pystyssä.
Pelissä hypitään pyöreillä alustoilla, joiden reunoissa on joissain kohdin nuolen mutotoiset rampit, joiden kautta siirrytään alustalta toiselle. Pelin tarkoituksena on osua vastapelaajaan suoraan eteenpäin lentävällä kiekolla, joita pelaajalla on alun perin kolme. Lennätetty kiekko tulee muutaman sekunnin jälkeen pian takaisin pelaajalle. Oikealla hiiren näppäimellä voi ampua erikoisvahvan kiekon, joka käyttää kaikki kolme kiekkoa ja kykenee osuessaan katkaisemaan vastustajan kaulan, kun taas normaalit vain tönäisevät. Kentän jostain kohdasta ilmasta löytyy yleensä piste, johon ilmaantuu välillä erikoistaitoja. Yleensä erikoistaito kestää kolmen kiekon ajan. Erikoistaitoja voi myös yhdistellä esimerkiksi niin, että nopeat kiekot jakautuvat kolmeksi ja ne ovat erikoisvahvoja. Kentästä löytyy myös keltaisia seiniä, joiden kautta voi kimmottaa kiekkoja.
Knut Drake
Knut Drake (6. maaliskuuta 1927 Helsinki – 19. helmikuuta 2013) oli suomalainen keskiajan linnoihin erikoistunut rakennushistorioitsija ja filosofian tohtori. Hän toimi pitkään Turun maakuntamuseon johtajana.
Jari Pehkonen
Jari Pehkonen (s. 26. kesäkuuta 1961 Kuusjärvi) on suomalainen näyttelijä, joka työskentelee Helsingin Kaupunginteatterissa. Pehkonen näyttelee Jouko Turkan ohjaamassa televisiossarjassa "Seitsemän veljestä" (1989) Simeonin roolissa.
Mia Ehrnrooth
Mia Mikela Ehrnrooth (s. 21. tammikuuta 1987) on suomenruotsalainen yrittäjä, kansainvälisen uran luonut malli, sosiaalisen median vaikuttaja ja videobloggaaja. Mia on konsultoinut useita kansainvälisiä yrityksiä brändäyksen ja sosiaalisen median strategioissa ja perusti vuonna 2017 muotialan startupin AIM by Mia, jonka toimitusjohtajana hän toimii täyspäiväisesti.
Mia on esiintynyt useiden suomalaisten lehtien kansikuvana, mms. Elle, Gloria ja Fit-lehti. Mallina hän on rakentanut uraa Los Angelesissa, Milanossa ja Ateenassa. Hän on itseoppinut näyttelijä, joka näytteli vuosina 2009–2014 televisiosarjassa "Salatut elämät" Cindy Rintalan roolissa. Hän palasi sarjaan marraskuussa 2016. Mia on näytellyt samaa roolihenkilöä myös vuonna 2010 kuvatussa nettisarjassa "Lillukanvarsia".
Syksyllä 2013 Ehrnrooth kilpaili "Dancing on Ice" -jäätanssiohjelmassa.
Mia Ehrnrooth kuuluu tunnettuun aateliseen Ehrnroothin sukuun ja on täten myös kaukaista sukua Adolf Ehrnroothille. Purjehduksen olympiamitalisti Tuuli Petäjä-Sirén on Ehrnroothin serkku. Ehrnrooth avioitui vuonna 2012, mutta liitto päättyi eroon vuonna 2016. Helsingissä asuvat Ehnrooth ja hänen puolisonsa Joel Roos saivat esikoispojan tammikuussa 2018 ja heidät vihittiin lokakuussa 2018 Helsingin maistraatissa. Mian raskaudesta julkaistiin "Mamma Mia – Meille tulee vauva" -sarja Viafreellä. Ohjelmassa Mia valmistautuu perheelliseen elämään ja urheilee PT:nsä Kanerva Ahonalan avustuksella.
Köhniö
Köhniö on asuinalue Jyväskylän keskustaajaman länsilaidalla Kypärämäen kaupunginosassa, tosin arkikäsityksen mukaan Kypärämäki ja Köhniö saattavat olla eri alueita. Köhniön pääväylänä on Erämiehenkatu, jota yhdessä Keihäsmiehenkadun kanssa pidetään Köhniön ja muun Kypärämäen rajana. Muutenkin Köhniön kadunnimistössä on viitteitä eränkäyntiin, ainakin riistanpyydyksien mukaan nimensä saaneet Loukkukatu, Luttoskatu, Permikatu ja Ansapolku.
Köhniötä alettiin asuttaa jatkosodan jälkeen. Köhniön alue rakennettiin Rautpohjan tehtaan työntekijöitä varten. Tehdas tarvitsi sotakorvausten vuoksi kasvaneen tuotantonsa takia lisää työläisiä, mutta asuntopula haittasi työntekijöiden saamista. Yhteistyössä Jyväskylän kaupungin kanssa tehdas järjesti työntekijöille asuntolainoja, ja alueen rakentaminen alkoi 1948. Lainarahoitteisen rakentamisen vuoksi Köhniötä kutsuttiin pitkään "Velkamutkaksi". Rakentamisessa käytettiin useiden erilaisten tyyppitalojen piirustuksia, joten Köhniö on rakennuskannaltaan melko monipuolinen ja vaihteleva.
1960-luvulla rakennettiin kerrostaloja Erämiehenkadun pohjoispuolelle, alueelle joka Jyväskylän kaupungin virallisessa pienaluejaossa on nimeltään Köhniönranta. Myöhempinä vuosikymmeninä alueelle rakennettiin useita rivitaloja.
Köhniön omakotialue on määritelty Keski-Suomen maakuntakaavassa maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Köhniön länsilaidalla on Köhniönjärvi. Köhniön eteläpuolella, osittain järven rannalla kulkee Haapamäki–Jyväskylä-rata. Aiemmin radalla oli Köhniönjärven rautatieseisake. Järven ja länteen vievän valtatien väliin jäävää metsäaluetta kutsutaan nimellä Köhniöntaus.
Tero Jartti
Tero Einar Jartti (s. 16. maaliskuuta 1962 Valtimo) on suomalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Suuren yleisön tietoisuuteen hän tuli vuonna 1989 Jouko Turkan ohjaamassa televisiosarjassa "Seitsemän veljestä", joka perustui Aleksis Kiven samannimiseen romaaniin. Siinä hän esiintyi Eeron roolissa. Jartti kävi Teatterikorkeakoulun näyttelijälinjan Turkan kaudella.
Jartin ohjauksia ovat muun muassa "Panostaja" (1991, myös käsikirjoitus), "Kun piru tuli polkupyörällä sepän tölliin ja sepän vaimo sai uuden nenän" (1992, myös käsikirjoitus) sekä dramatisointi Runar Schildtin novellista Aapo (1994, myös käsikirjoitus), kaikki yhteistyössä Jari Hietasen kanssa. Jartin tuotantoon kuuluvat myös animaatio "Kuinka karhu menetti häntänsä" (2005, myös käsikirjoitus, animaatio ja kertoja) sekä useat lyhytelokuvat.
Näyttelijänä Jartti on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Back to the USSR – takaisin Ryssiin" (1992), "Kauas pilvet karkaavat" (1999) ja "Cyclomania" (2001). Vuonna 2006 Jartilta ilmestyi vuonna 2005 valmistuneeseen animaatioon perustuva lastenkirja "Kuinka karhu menetti häntänsä".
Kakkosen kausi 2002
Kakkonen on Suomen jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso. Kaudella 2002 sarja pelattiin neljässä lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkovoittajat pelasivat keskenään karsinnan, jonka voittanut osapuoli kohtasi Ykkösen putoamissarjojen kuudennen joukkueen ja hävinnyt osapuoli viidennen joukkueen. Lohkojen kaksi viimeistä putosivat suoraan Kolmoseen.
Ensimmäinen vaihe 
Toinen vaihe HIFK, FC Viikingit ja Närpes Kraft säilyttivät paikkansa Ykkösessä. OLS nousi Ykköseen.
EtelälohkoItälohkoLänsilohkoPohjoislohko
Imja Tse
Imja Tse tai Island Peak on Himalajalla Nepalin itäosassa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 189 metriä. 8 393-metrinen Lhotse Shar sijaitsee huipun pohjoispuolella.
Sagarmāthān kansallispuistossa, Mount Everestin eteläpuolella sijaitseva Imja Tse on teknisesti helposti kiivettävä huippu, jonka saavuttaminen ei vaadi aikaisempaa vuorikiipeilykokemusta.
Peak 41
Peak 41 on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 649 metriä.
Kyashar
Kyashar on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 770 metriä.
Ombigaichan
Ombigaichan on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 340 metriä.
Move90
Move90 on Valmetin valmistama teollisuusveturimalli. Niitä valmistettiin kaksi kappaletta vuosina 1966–1967. Veturi muistuttaa ulkomuodoltaan hyvin suuresti Dv12-veturia, ja myös tekniikan osalta molemmissa vetureissa on käytetty pitkälti samoja osia. Moottori on samaa mallisarjaa mutta pienempi kuin Dv12:ssa (vain 12-sylinterinen 16-sylinterisen asemesta). Koska veturi on tarkoitettu yksinomaan vaihtotöihin, ovat sen välityssuhteen erilaiset ja huippunopeus alhaisempi. Tunnistettavimpia piirteitä verrattuna Dv12:een ovat muun muassa pitkän konesuojan keulapalan viisto muotoilu ja kyseisen keulapalan selvästi pienikokoisemmat jäähdyttimen säleiköt. Lisäksi kummassakaan veturissa ei ole keulanumeroita.
Ensimmäiseksi vuonna 1966 valmistunut Move90-veturi (Valmet 901/1966) oli käytössä UPM:llä Kuusankoskella aina vuoden 2008 loppuun asti, jolloin Kuusankosken vaihtotyöt siirtyivät VR:n hoidettaviksi. Sittemmin veturi myytiin Imatran veturipalvelulle jonka käytössä se nykyään palvelee. Veturi on väritykseltään kelta-musta. Toinen veturi valmistui 1967 valmistenumerolla 902. Se toimitettiin Karhulan–Sunilan rautatielle ja on siellä käytössä edelleen. KSR:n veturi on väritykseltään VR:n vetureiden tapaan puna-harmaa.
Kummallekin veturille on tehty pientä saneerausta 2000-luvun alussa. Muun muassa isot valonheittimet kummastakin päästä on korvattu VR:n kalustosta tutuilla kaksoisvalonheittimillä. Lisäksi veturit on maalattu uudestaan. Ohjaamot ovat molemmissa vetureissa kuitenkin edelleen lähes täysin 1960-luvun tasolla.
Mera North
Mera North on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 476 metriä.
Mera Central
Mera Central on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 461 metriä.
Mera South
Mera South on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 065 metriä.
Lobuche West
Lobuche West on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 145 metriä.
Lobuche East
Lobuche East on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 119 metriä.
Whatever Works
Whatever Works on Woody Allenin käsikirjoittama ja ohjaama suurkaupunkikomedia vuodelta 2009.
Newyorkilainen Boris Yellnikoff on äreä ja kriittinen intellektuelli, ja hänellä on vakiintuneet käsityksensä niin uskonnosta, ihmissuhteisita kuin elämän tarkoituksestakin. Tai paremminkin elämän tarkoituksettomuudesta. Yellnikoff joutuu sattumalta majoittamaan kotoaan karanneen nuoren ja naiivin Melodie St. Ann Celestinen muutamaksi yöksi. Kaksi kovin erilaista ihmistä ystävystyy ja myöhemmin rakastuu.
TV-Nytissä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtikeskiarvon 3,0.
Yasmina Khadra
Muhammed Moulessehoul (s. 1955), pseudonyymiltään Yasmina Khadra (), on algerialainen kirjailija.
Moulessehoul on entinen Algerian armeijan upseeri, joka aloitti kirjoittamisen vuonna 1984 vaimonsa Yasmina Khadran nimellä. Syynä salanimen käyttöön on ollut sensuurin välttäminen sekä selviytyminen kirjailijana Algerian sisällissodan aikana. Todellisen henkilöllisyytensä hän paljasti vasta muutettuaan Ranskaan 2001.
Khadra on julkaissut 20 teosta, ja niitä on käännetty 14 kielelle. Suomeksi on julkaistu neljä teosta, toisiinsa löyhästi liittyvät "Attentaatti", "Bagdadin kutsu" ja "Kabulin pääskyset" sekä "Osattomien Olympos".
Suzanne Collins
Suzanne Collins (s. 10. elokuuta 1962) on yhdysvaltalainen nuortenkirjailija. Collins tunnetaan Suomessa parhaiten "Nälkäpeli"-trilogiastaan ja Alismaan tarinoista.
Collinsin ura alkoi vuonna 1991 lastentelevisiosarjojen käsikirjoittajana esimerkiksi Nickelodeonilla. Hän käsikirjoitti muun muassa sarjoja "Clarissa Explains it All", "The Mystery Files of Shelby Woo", "Little Bear" ja "Oswald". Collinsin työskennellessä Kids WB:n "Generation O!" -parissa hän kohtasi lastenkirjailija James Proimosin, joka suostutteli hänet kokeilemaan lastenkirjojen kirjoittamista. Nykyään Collins asuu Connecticutissa.
Sylkiäiset
Sylkiäiset ("Spitting Image") oli brittiläinen satiirisarja, jota ITV esitti 1984–1996. Sarjassa käytettiin poliitikkoja ja muita julkisuuden henkilöitä esittäviä nukkehahmoja. Kaikkien poliittisten puolueiden henkilöitä satirisoitiin, mutta erityisen huomion kohteena olivat konservatiivipuoluetta edustanut pääministeri Margaret Thatcher ja tämän hallituksen ministerit Norman Tebbit, Geoffrey Howe ja Michael Heseltine. Myös aikaisemmin varsin lempeästi kohdeltu Britannian kuninkaallinen perhe oli satiirin kohteena.
Sarjan luojat olivat aikaisemmin pilapiirtäjinä toimineet Peter Fluck ja Roger Law, jotka 1970-luvun puolestavälistä alkaen olivat tehneet nukkekarikatyyrejä muun muassa Sternille, Timelle ja The Sunday Timesille. Sarjan ääninäyttelijöinä esiintyivät muun muassa Steve Coogan ja Harry Enfield.
Taivaallinen pyhäkkö
Taivaallinen pyhäkkö on Adventtikirkon piirissä tutuksi tullut käsitys taivaassa sijaitsevasta temppelistä, jossa Jeesus Kristus toimii ylimmäisenä pappina. Ylipapin virassaan Jeesus toimittaa sovitusta katuville ja parannuksen tehneille syntisille. Taivaallisen pyhäkön voi katsoa olevan suoraa jatketta muinaiselle Jerusalemin temppelille, jonka roomalaiset hävittivät vuonna 70. Olihan se rakennettu taivaallisen esikuvansa mukaan. Taivaallinen pyhäkkö liittyy kiinteästi tutkivaan tuomioon, joka sekin on seitsemännen päivän adventistien omintakeinen oppi, joka perustuu Raamattuun.
Waltonin perhe
Waltonin perhe ("The Waltons") oli yhdysvaltalainen koko perheen draamasarja, jota CBS esitti 1972–1981. Sarja pohjautui Earl Hamner Jr.:n puolielämäkerralliseen romaaniin "Spencer's Mountain". CBS oli tehnyt kirjan pohjalta vuonna 1971 jouluohjelman "The Homecoming", josta saadun positiivisen yleisöpalautteen perusteella päädyttiin sarjan tekoon. Sarja sijoittuu kuvitteelliseen Walton's Mountainin maaseutuyhteisöön Virginiassa, ja se seuraa siellä asuvien Waltoneiden elämää 1930-luvulla. Kirjailija Earl Hamner Jr. toimi sarjan kertojana.
Star Trek: Deep Space Nine
Star Trek: Deep Space Nine (ST: DS9, DS9) on yhdysvaltalainen tieteistelevisiosarja, jota esitettiin kotimaassaan 1992–1999. "Deep Space Nine" on järjestyksessä kolmas "Star Trek" -universumiin sijoittuva televisiosarja, ja sen tapahtumat ajoittuvat vuosien 2369 ja 2375 välille.
"Deep Space Nine" -avaruusaseman johdossa on pestiinsä aluksi vastentahtoisesti suhtautuva komentaja Benjamin Sisko (Avery Brooks). Hän ei pidä avaruusasemaa hyvänä paikkana poikansa Jaken ("Cirroc Lofton") kasvattamiseen. Aseman muuta henkilökuntaa ovat varapäällikkö, bajorilainen majuri Kira Nerys (Nana Visitor), Federaation henkilökuntaa edustavat tiedeupseeri, luutnantti Dax (Terry Farrell), lääkäri Bashir (Alexander Siddig) ja käyttöpäällikkö O'Brien (Colm Meaney). Aseman turvallisuudesta vastaa muodonmuuttaja Odo (René Auberjonois). Tärkeä rooli on myös asemalla ravintolaa pitävällä ferengi Quarkilla (Armin Shimerman). Sarjan neljännen kauden alkaessa asemalle saapuu myös aiemmasta "Star Trek – uusi sukupolvi" ("Star Trek: The Next Generation", "ST: TNG", "TNG", 1987–94) -sarjasta tuttu klingoni, luutnantti Worf (Michael Dorn).
Televisiosarjan luonne muuttui aikaisemmista sarjoista, kun mukaan tuli sotaisten cardassien ja madonreiän toisessa päässä vaanivan vihamielisen "Dominionin" muodostama ulkoinen uhka, jota vastaan Liiton on puolustauduttava.
Suomessa Nelonen esitti "DS9":stä neljä ensimmäistä kautta vuosina 1997–2000 ja MTV3 Scifi -kanava koko sarjan maaliskuusta 2008 tammikuuhun 2009.
Combat!
Combat! oli yhdysvaltalainen televisiosarja, jota ABC esitti 1962–1967. Sarjassa kuvattiin jalkaväen joukkueen vaiheita Euroopassa toisen maailmansodan aikana. Sarjan toteutus oli realistinen ja joissain sen jaksoissa käytettiin autenttista arkistomateriaalia. Osan jaksoista käsikirjoitti ja ohjasi Robert Altman, joka kolme vuotta sarjan päättymisen jälkeen ohjasi elokuvan MASH.
Visionaarinen taide
Visionaarinen taide pyrkii kuvaamaan fyysisen ylittävää laajempaa tietoisuutta, kuten henkisiä, haltioituneita tai mystisiä aiheita, tai se perustuu sellaisten kokemiseen. Näitä voidaan saavuttaa jokaisen yksilön subjektiivisuuden kautta.
Joseph Nechvatalin mukaan visionaarisia taiteilijoita yhdistää heidän epätavallisen voimakkaista mielikuvista tai visiosta peräisin oleva luomisvoima. Alan lehti on "Visionary Revue" ja eräs visionaarisen taiteen museo sijaitsee Baltimoressa, Yhdysvalloissa.
American Visionary Art Museum -museon mukaan käsite viittaa taiteeseen, jota tekevät itseoppineet yksilöt, tavallisesti ilman muodollista koulutusta. Heidän työnsä nousee sisäisestä, henkilökohtaisesta visiosta, joka paljastuu ennen kaikkea itse luovassa toiminnassa. Visionaarinen taide alkaa kuuntelemalla sielun sisäisiä ääniä, joiden luoja ei ehkä edes ajattele olevan taidetta.
Anonyymin taidehistoriasivuston ylläpitäjän mielestä visionaarinen taide on pikeeminkin teema kuin liike. Taiteilijoiden teoksissa on paljon eroja, mutta heidän yhteinen teemansa on yritys kuvata maailmaa sen fyysisen ilmentymän takana ja limittää mystisiä ja henkisiä ideoita.
Taiteilija Joseph Nechvatal on todennut, että nykyajan visionaariset taiteilijat pitävät vastineinaan Hieronymous Boschia ja William Blakea. Alex Greyn mukaan Bosch on ehkä kaikkein kuuluisin 1400-luvun visionaarinen taiteilija, joka kuvasi erilaisia groteskeja olentoja, kidutettuja sieluja helvetissä ja enkeleitä, jotka ohjaavat pelastettuja taivaan valoon esimerkiksi maalauksessaan "Maallisten ilojen puutarha". William Blake totesi töidensä olevan luonteeltaan visionaarisia. Tunnettu suuntauksen edustaja on taiteilija Alex Grey.
Visionaarinen taide yhdistetään usein ITE-taiteeseen, outsider-taiteeseen tai fantastiseen realismiin, joka syntyi vuonna 1946 perustetun Wienin fantastisen realismin koulukunnan myötä. Joidenkin näiden alojen taiteilijoiden on nähty luovan töitään visionaareina, heidän taiteensa syntyessä sisäisestä välttämättömyydestä tai pakosta. Outsider-taiteessa tekijän henkilökohtaiselle visiolle perustuvia teosympäristöjä sanotaan "visionaarisiksi ympäristöiksi".
Visio () viittaa alun perin silmien avulla tapahtuvan aistimisen voimaan, näkemykseen. Se voi tarkoittaa myös voimakasta tulevan asian ennakointia, profeetallista visiota tai yrittäjän visiota. Visionaarinen (myös visionäärinen) tarkoittaa näkyä koskevaa tai näynomaista.
Minder
Minder oli brittiläinen rikosdraamasarja, jota ITV esitti 1979–1994. Sarjan päähenkilönä oli henkivartijana itseään elättävä entinen nyrkkeilijä Terry McCann, jota esitti Dennis Waterman. McCannin työllistäjänä toimi George Colen esittämä autokauppias ja liikemies Arthur Daley, jonka epämääräisten liiketoimien jälkiä McCann joutui selvittämään.
Watermanin esittämä sarjan tunnuskappale "I Could Be So Good For You" nousi kolmanneksi Britannian singlelistoilla marraskuussa 1980. Kappale mainitaan usein myös hänen säveltämäkseen, mutta todellisuudessa sen sävelsi hänen silloinen puolisonsa Patricia Waterman.
Vuonna 2009 BBC alkoi esittää uutta versiota "Minderista". Uudessa versiossa McCannin roolissa esiintyy Shane Richie.
Suomalaista sosiaalipolitiikkaa
Suomalaista sosiaalipolitiikkaa on Tampereen yliopiston sosiaalipolitiikan professorien Anneli Anttosen ja Jorma Sipilän oppikirja, jonka on julkaissut Vastapaino vuonna 2000. Teoksessa tarkastellaan suomalaista sosiaalipolitiikkaa historiallisesti ja vertaillen Saksaan ja Yhdysvaltoihin. Sosiaalipolitiikan historiaa kuvataan hyvinvointipolitiikkana, joka sisältää toimeentuloturvan, terveydenhuollon, koulutuksen ja sosiaalipalvelut.
Suuri päivä
Suuri päivä on tanskalaisen Morten Arnfredin 2005 ohjaama romanttinen komediafilmi. Elokuvassa Anne (Louise Mieritz) pyörittää hääsuunnittelufirmaa ystävänsä Jesperin (Henrik Prip) kanssa. He houkuttelevat asiakkaakseen julkkispariskunnan, mutta suunnitelmat eivät mene putkeen, kun Anne rakastuu sulhaseen jota näyttelee Nikolaj Steen.
Stortinden (Andersdalen)
Stortinden on Skandeihin kuuluva vuori Tromssan kunnassa Pohjois-Norjassa. Se sijaitsee Andersdalenin ja Lavangsdalenin välissä. Vuoren korkeus merenpinnan tasosta on 1 320 metriä.
Tverrbotnfjellet
Tverrbotnfjellet on Skandeihin kuuluva vuori Tromssan kunnassa Pohjois-Norjassa. Se sijaitsee Lavangsdalenin länsipuolella. Vuoren korkein kohta on 1 299 metriä merenpinnan tasoa ylempänä.
Stormheimfjellet
Stormheimfjellet on Skandeihin kuuluva vuori Tromssan kunnassa Pohjois-Norjassa. Se sijaitsee Tepphaugdalenin ja Nakkedalenin välissä. Vuoren korkein kohta on 1 222 metriä merenpinnan tasoa ylempänä.
Tepphaugdaltinden
Tepphaugdaltinden on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Tromssan kunnassa Pohjois-Norjassa. Se sijaitsee Tepphaugdalenin eteläpuolella. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 251 metriä.
Hamperokken
Hamperokken on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Tromssan kunnassa Pohjois-Norjassa. Se sijaitsee Bjørnskarddalenin ja Namdalenin välissä. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 404 metriä.
Bjørnskardtinden
Bjørnskardtinden on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Tromssan kunnassa Pohjois-Norjassa. Se sijaitsee Bjørnskarddalenin ja Namdalenin välissä. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 358 metriä.
Finnheimfjellet
Finnheimfjellet on Skandeihin kuuluva vuori Tromssan kunnassa Pohjois-Norjassa. Se sijaitsee Breidalenin ja Langdalenin välissä. Vuoren korkein kohta on 1 148 metriä merenpinnan tasoa ylempänä.
Nakkefjellet
Nakkefjellet () on Skandeihin kuuluva vuori Tromssan kunnassa Pohjois-Norjassa. Se sijaitsee Ullsfjordenin ja Sørfjordenin länsirannalla. Vuoren korkein kohta on 1 206 metriä merenpinnan tasoa ylempänä oleva Karltinden.
Karltinden
Karltinden on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Tromssan kunnassa Pohjois-Norjassa. Se sijaitsee Nakkefjelletin vuorimassiivissa Sørfjordenin länsirannalla. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 206 metriä.
Globaali demokratia
Globaali demokratia on Heikki Patomäen ja Teivo Teivaisen kirja, jonka on julkaissut Gaudeamus vuonna 2003.
Kirjoittajien mukaan yhä useammat ihmisten elämää koskevat päätökset tehdään maan rajojen ulkopuolella. Täten demokratian tulisi löytää uusia muotoja, jotta kansalaiset voivat vaikuttaa päätöksiin. Tekijät tarkastelevat ylikansallisia globalisaation piirissä toimivia laitoksia Maailmanpankkia, Kansainvälistä valuuttarahastoa, Maailman kauppajärjestöä, Euroopan unionia ja Yhdistyneitä kansakuntia. He ehdottavat YK:n talous- ja sosiaalineuvoston aseman vahvistamista sekä IMF:n ja WTO:n uudistamista.
Mika Hannula sanoi "Helsingin Sanomien" arvostelussaan, että ajatusleikkinä maailmanlaajuisen kansanvallan rajat tulevat pian vastaan. Esimerkiksi maapallon väestön enemmistö ei välttämättä kannata tekijöiden korostamaa avoimuutta ja suvaitsevuutta. Kansanvalta on hänen mukaansa ehkä enemmän väline kuin arvo sinänsä.
Kuinka teknologia kesytetään
Kuinka teknologia kesytetään: Kulutuksen tieteestä kulutuksen taiteeseen on Mika Pantzarin kirja tekniikan sosiaalihistoriasta. Teoksen on julkaissut Tammi vuonna 1996.
Saukkovaara
Saukkovaara on Kainuun vaaramaisemaan kuuluva 35 metriä merenpinnasta korkea graniittiperäinen ympäristöstään huomattavasti eroava kohomuodostuma. Se on Kölin vuoriston jääkauden aikaisiin jäänteisiin kuuluva laeltaan pyöreäksi hioutunut lähes kymmenen kilometrin mittainen luoteis-kaakkoissuunnassa kulkeva massiivi. Sen eteläisimmät osat ovat Paltamon puolta, mutta pääosin vaara on Ristijärveä ja ulottuu kunnan keskustaajaman vierelle. Keskustaajama on rakennettu ohuelle kaistaleelle järvien ja vaaran väliin; siitä kulkee myös Valtatie 5 sekä rautatie. Ristijärveltä itään Sotkamoon kulkeva maantie on huomattavan jyrkkä noustessaan heti suoraan vaaralle. Vaaralla on kosteikkoa, suomaastoa, neulakuusikkoa ja marja- ja sienimaastoa, muun muassa suppilovahveroa. Vuonna 2010 Koljatinvaaran maastosta löytyi Suomelle uutena lajina maanalainen sieni lymytantereinen. Vaaralla on myös asutusta.
Saukkovaaran luoteispää kulkee nimellä Koljatinvaara. Se ulottuu 320 metrin korkeuteen ja on vaarajakson korkein kohta. Sinne on rakennettu vedenottamo ja pienehkö hotelli sekä laskettelukeskus, jossa on kaksi hissiä. Laskettelurinteen profiili on loppua kohti jyrkkenevä. Alueella on myös murtomaalatua. UKK-reitti kulkee vaaraa pitkin.
Saukkovaara on myös Saukkovaaralla toimivan Scandinavian Berry Oy:n rekisteröity aputoiminimi, jota yritys käyttää ravintola- ja majoitusliiketoiminnan yhteydessä.
Kultajousipyrstö
Kultajousipyrstö ("Cicinnurus magnificus") on Papua-Uudessa-Guineassa ja Indonesiassa tavattava paratiisilintuihin kuuluva varpuslintu.
Kooltaan kultajousipyrstö on noin 19–26 cm. Koiraan selkä ja pää ovat väriltään mustat ja päälaki ruskea. Niskan höyhenet ovat keltaviiruiset ja viuhkamaisessa muodostelmassa, jonka koiras voi nostaa ylös. Kultajousipyrstön rinta on tumman vihreä ja siivet kullankeltaiset. Koiraan pyrstöhöyhenistä kaksi on muita pidemmät ja piiskamaiset ja kiertyvät spiraalimaisesti. Naaras on koirasta pienikokoisempi. Selkä on vaalean oliivinruskea, ja rinnassa on mustia viiruja. Silmien yläpuolella on sinertävä viiru, jonka perusteella naaraan erottaa muista paratiisilintunaaraista. Kultajousipyrstön nokka ja jalat ovat siniset.
Kultajousipyrstöä tavataan Uuden-Guinean saarelta Indonesian ja Papua-Uuden-Guinean alueelta. Lajin elinympäristöä ovat sademetsät rannikkoseudun alankomailta aina 1 500 metrin korkeuteen merenpinnasta. Lajia ei kuitenkaan tavata rannikkoseudun lietteisistä suometsistä.
Laji viettää piileskelevää elämää, ja sen voi kuulla useammin kuin nähdä. Lajin pesimäkausi kestää heinäkuulta joulukuulle. Koiraat kokoontuvat aamuisin esiintymispaikoilleen, joissa ne houkuttelevat naaraita kutsuillaan ja esittelemällä höyhenpukuaan. Samalla naaraalla voi olla useita koiraita. Naaras rakentaa pesän sammalista, lehdistä, oksista ja kasvikuiduista. Se munii pesään yhdestä kahteen munaa, jotka ovat kellanruskeita harmain pilkuin. Naaras hautoo munat ja ruokkii poikaset yksin.
Kultajousipyrstöjen ravinto koostuu pääosin marjoista ja hedelmistä. Lisäksi laji syö pieniä hyönteisiä, kuten muurahaisia ja kovakuoriaisia. Kultajousipyrstöt ruokailevat usein yhdessä muiden paratiisilintulajien kanssa.
Esiintymisjännitys
Esiintymisjännitys (ramppikuume) on autonomisen hermoston reagoimista vaativaan tilanteeseen, jolloin myös adrenaliinin eritys lisääntyy. Esiintymisjännitys on myös hyvin yleistä. Esiintymispelko eroaa jännityksestä siten, että esiintymispelkoinen ihminen kokee jännityksen niin vahvasti, että se häiritsee esiintymistä.
Yksilö voi jännittää esiintymistä monista eri syistä: esiintyjän taustan ja persoonallisuuden lisäksi jännittämiseen vaikuttaa erilaiset tilannetekijät, kuten yleisön koko. Esiintyjä saattaa asettaa itselleen myös liian korkeita kriteereitä onnistumisestaan, mikä tekee esiintymistilanteesta vielä jännittävämmän. Esiintymisjännitykseen vaikuttaa myös aiemmat esiintymiskokemukset ja se, ovatko ne olleet myönteisiä tai kielteisiä. Myönteistä palautetta ja kokemusta kerännyt henkilö on itsevarmempi seuraavassa esiintymistilanteessa, kun taas kielteisiä kokemuksia saanut henkilö voi muodostaa valmiiksi kielteisiä mielikuvia esityksestään, ajatellen jo edeltä esimerkiksi, että ”yleisö ei pidä minusta” tai ”teen varmasti paljon virheitä”.
Yleisimpiä oireita ovat sykkeen kiihtyminen sekä erilaiset fyysiset muutokset, kuten hikoilu, huimaus sekä vapina. Esiintymisjännitykseen liitetään usein tuntemus ”perhosista vatsassa”. Esiintyjä voi tuntea itsensä hermostuneeksi ja levottomaksi. Muita oireita voivat olla hengitysrytmin muutokset, äänen väriseminen, kuumat aallot kehossa sekä kasvojen kuumotus.
Myös esiintyjän mielessä saattaa tapahtua muutoksia. Jännittäjän kriittisyys esiintymisensä kiinnostavuutta ja omia kykyjään kohtaan saattaa kasvaa.
Esiintymisjännityksestä voi koettaa päästä eroon luonnonmenetelmällä eli totuttelemalla yleisön edessä esiintymiseen esimerkiksi karaoke-harrastuksen avulla.
Esiintymisjännitystä voi vähentää sympaattiseen hermostoon vaikuttavalla beetasalpaajiin kuuluvalla propranololilla tai keskushermoston toimintaa vaimentavalla bentsodiatsepiineihin kuuluvalla Diapamilla. Taiteellisten esitysten kohdalla kannattaa pitää mielessä, että keskushermoston toimintaa vaimentavat aineet saattavat muun muassa latistaa tulkintaa.
Muiden menetelmien tehokkuudesta on saatu toistaiseksi vain ristiriitaista tietoa. Lisäksi monien tutkimusmenetelmien takia saatuja tuloksia on vaikea vertailla keskenään.
Esiintymisjännitys on kuitenkin opittu tapa reagoida ja täten se voidaan myös poisoppia. Yleensä esiintymiseen on assosioitunut negatiivisia tuntemuksia ja neutraali tilanne muuttuu vähitellen pelottavaksi. 
Yleisön reaktiot tulkitaan helpommin kielteiseksi palautteeksi, mikä taas vaikuttaa esiintymisjännitykseen seuraavalla kerralla.
Sir Tor
Sir Tor on yksi pyöreän pöydän ritareista, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa.
Varhaisemmissa tarinoissa hän on kuningas Ariesin poika, mutta Thomas Maloryn "Le Morte d'Arthur" -teoksessa Aries on Torin kasvatti-isä, kun taas kuningas Pellinore olisi hänen biologinen isänsä. Maloryn versiossa pyöreän pöydän ritarit Aglovale, Lamorak, Dornar, Percival ja Dindrane ovat Torin veljiä. Tarinan mukaan Pellinore on ottanut Torin äidin väkisin, ja tämä menee myöhemmin naimisiin Ariesin kanssa, joka on paimen, eikä kuningas. Tor varttuu paimenena, mutta haaveilee ritarin urasta. Lopulta hänen vanhempansa vievät hänet kuningas Arthurin hoviin, jossa Torista tehdään ritari ja Pellinore tunnustaa hänet pojakseen.
Musta hiekka (albumi)
Musta hiekka on suomalaisen Absoluuttinen Nollapiste -yhtyeen kymmenes studioalbumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 18.
Nikolai Lvov
Nikolai Aleksandrovitš Lvov (, 15. toukokuuta 1753 Nikolskoje-Tšerentšitsyn maatila Toržokin lähellä – 3. tammikuuta 1804 Moskova) oli venäläinen arkkitehti, graafikko, runoilija ja muusikko.
Nikolai Lvov ei saanut muodollista koulutusta. Arkkitehtuuria hän opiskeli itsenäisesti. Vuonna 1783 hänestä tuli Venäjän tiedeakatemian jäsen ja vuonna 1786 Pietarin taideakatemian kunniajäsen.
Arkkitehtina Lvov oli klassistisen tyylin edustaja. Hänen töitään ovat Pietari-Paavalin linnoituksen Nevan portti (1784–1787), Pietarin pääposti (1782–1789), Borisin ja Glebin katedraali Toržokissa (1785–1796), Kolminaisuuden kirkko (Kulitsa ja pasha), Prioraattipalatsi Hatsinassa (1798–1799) sekä lukuisat kartanorakennukset Moskovan, Tverin ja Novgorodin alueilla. Lvov on myös yksi ensimmäisistä venäläisistä maisemapuistojen suunnittelijoista.
Lvovin runoudessa näkyy sentimentalismin ja varhaisen romantismin vaikutus. Hän käytti runsaasti kansankielen ja -runouden aineksia. Vuonna 1790 Lvov julkaisi kaksiosaisen venäläisten kansanlaulujen kokoelman. Hänet tunnetaan myös klassisen kirjallisuuden venäjäntäjänä.
Kiovan luolaluostari
Kiovan luolaluostari eli Petšerskin lavra (, ) on Kiovassa sijaitseva ortodoksinen luostari, joka vaikutti merkittävästi ortodoksisuuden leviämiseen Venäjällä 1600–1800-luvuilla. Luostari kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Luostari on eräs vanhimmista ja merkittävimmistä itäisistä slaavilaisista luostareista, ja se sijaitsee Kiovan eteläosassa Dneprjoen varrella. Historiallisten kirjoitusten mukaan luostarin perusti Athos-vuorelta palannut munkki Antoni vuonna 1051. Luostarista muodostui pian Kiovan Venäjän merkittävä kulttuurinen keskus.
Luostari tuhoutui vuonna 1240 mongolien valloituksen yhteydessä, mutta se nousi uuteen kukoistukseen 1300- ja 1400-luvuilla Puola-Liettuan alaisuudessa. Brestin unionin jälkeen luostaria oltiin liittämässä Kiovan uniaattikirkon alaisuuteen, mutta luostarin veljestön vastustuksesta johtuen se pysyi ortodoksisen kirkon yhteydessä. Luostari sai vuonna 1598 ensimmäisenä venäläisenä luostarina "lavran" (pääluostarin) arvonimen. Neuvostovallan aikana luostari toimi museona, mutta se avattiin uudelleen alkuperäiseen tarkoitukseensa 1988.
Pyhän Katariinan armenialainen kirkko
Pyhän Katariinan armenialainen kirkko () on varhaista klassismia edustava kirkkorakennus Pietarissa Nevski-prospektin varrella.
Vuosina 1771–1780 rakennetun Pietarin armenialaisen seurakunnan kirkon on suunnitellut arkkitehti Juri Felten. Pieni yksikupolinen kirkkorakennus sijaitsee Nevskin katulinjaan ulottuvien asuinrakennusten muodostamalla pihalla. Kadulle suunnattu joonialaisen pylväikön koristama julkisivu on siro ja sopusuhtainen.
Seurakunnan idänpuoleisessa rakennuksessa (Juri Felten 1771–1775, uudelleenrakentanut Avraam Melnikov 1835–1837) ovat asuneet valtiomies Mihail Speranski, dekabristi Gavriil Batenkov ja runoilija Fjodor Tjuttšev.
Armenialaisen kirkon osoite on Nevski-prospekti 40–42. Lähimmät metroasemat ovat Gostinyi dvor ja Nevski prospekt.
Alppihiihdon maailmancup 2009–2010
Alppihiihdon maailmancup 2009–2010 oli historian 44. alppihiihdon maailmancup -kausi. Kausi alkoi Itävallan Söldenissä 24. lokakuuta 2009 ja päättyi Saksan Garmisch-Partenkirchenissä 14. maaliskuuta 2010. Helmikuussa maailmancupissa oli tauko Vancouverin talviolympialaisten aikana.
Imatran veturipalvelu
Imatran veturipalvelu Oy on suomalainen, Imatralla toimiva rautatieyritys. Se perustettiin 1993, kun silloinen Enso-Gutzeit halusi luopua Imatran tehtaidensa rautatieliikenteen hoitamisesta. Imatran tehtaiden lisäksi Veturipalvelu hoitaa nykyään myös Anjalan paperitehtaan ja Inkeroisten kartonkitehtaan vaihtotyöt.
Imatran veturipalvelun tehtäviin kuuluu ainoastaan omistamansa kaluston kunnossapidosta huolehtiminen. Veturipalvelulla onkin vain kaksi työntekijää, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Stora Enso huolehtii tehtaiden rataverkon kunnossapidosta, ja sillä on Imatralla yhteensä 24 veturinkuljettajaa ja junamiestä.
Veturipalvelun kalusto on varsin iäkästä. Vanhimmat veturit ovat 1960-luvun alusta ja silti päivittäisessä käytössä. Veturipalvelulla on kuitenkin toistaiseksi laaja varaosavarasto näitä vetureita varten. Erikoisuutena yrityksellä on Dv15:n teollisuusversio (Valmet 1501/1960), joka on säilyttänyt alkuperäisen Vv15-sarjamerkintänsä. Kaikille Vv15/Dv15 -veturille on annettu lempimi ("Diesel", "Masi" ja "Jussi"). Veturipalvelu on tehnyt runsaasti kalustohankintoja 2000-luvulla ostamalla muun muassa kaksi täysin uutta Otso100 robot -robottiveturia sekä UPM:n Move90-veturin.
Mahwa Aser
Mahwa Aser on slummialue Sanaan kaupungissa Jemenissä. Alueella asuu n. 17 000 ihmistä, jotka asuvat epävirallisissa asunnoissa vailla jätevesihuoltoa.
Heinäkuussa 2008 poliisi yritti häätää ihmisiä pois slummista.
Brestin unioni
Brestin unioni on 1595 solmittu sopimus, jossa Puola-Liettuaan alaisuuteen kuuluneet Länsi-Ukrainan ortodoksit siirtyivät paavin alaisuuteen ja Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko syntyi. Ortodoksinen kirkko oli kielletty alueella 1595-1632.
Venäjän ortodoksisessa kirkossa Brestin unionia on pidetty lähinnä osoituksena katolisen kirkon tunkeutumisesta ortodoksiselle alueelle ja kirkollisena imperialismina. Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko lakkautettiin Neuvostoliitossa 1946, ja sen varallisuus siirrettiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle. Ukrainan itsenäistyttyä 1991 varallisuus palautettiin, ja nykyään noin 10% miltei 50 miljoonan asukkaan Ukrainan väestöstä kuuluu uniaattikirkkoon. 1990-luvulla Ukrainassa oli kiistoja ortodoksien ja uniaattien kesken kirkollisesta omaisuudesta, ja ryhmien välit ovat edelleen jännittyneet.
Sanaan käsikirjoitukset
Sanaan käsikirjoitukset ovat jemeniläisestä Sanaan kaupungista vuonna 1972 löydettyjä Koraanin käsikirjoituksia, jotka ovat joidenkin mielestä vanhin versio Koraanista. Käsikirjoitusten teksti on ajoitettu 700-luvun kahdelle ensimmäiselle vuosikymmenelle. Radiohiiliajoituksen perusteella osa pergamenteista on peräisin jopa 600-luvun ensimmäiseltä puoliskolta.
Käsikirjoitukset löytyivät vuonna 1972 Sanaan suurmoskeijan kunnostustöiden yhteydessä. Löydön tehneet rakennusmiehet eivät ymmärtäneet käsikirjoituspergamenttien arvoa, vaan pakkasivat ne perunasäkkeihin ja jättivät ne moskeijan yhden minareetin portaille . Quadhi Ismael al-Akwa käsitti löydön mahdollisen merkityksen ja pyrki järjestämään kansainvälistä apua käsikirjoitusten tutkimiseen ja suojeluun. Vuonna 1979 al-Akwa onnistui saamaan länsisaksalaisen tutkijan kiinnostumaan asiasta. Tämän myötävaikutuksella Länsi-Saksan hallitus järjesti ja rahoitti käsikirjoitusten entisöintihankkeen. Radiohiiliajoituksen mukaan osa pergamenteista on peräisin vuosilta 645-690 jaa. Koska radiohiiliajoitus perustuu eliön kuolinajankohtaan, voivat käsikirjoitukset olla ajoituksen antamaa ajankohtaa nuorempia. Kalligraafisen ajoituksen perusteella käsikirjoitukset olisivat peräisin vuosilta 710-715 jaa. Käsikirjoitusten entisöintihanketta johtaa saksalainen tutkija Gerd R. Puin.
Kirkonmäki (Siilinjärvi)
Kirkonmäki on Siilinjärven kunnanosa keskustan pohjoispuolella. Alueen asukasluku on 585. Kunnanosassa sijaitsee Siilinjärven kirkko.
Keijo Vanhala
Klaus Keijo Vanhala (7. heinäkuuta 1940 Helsinki – 5. kesäkuuta 2003 Jyväskylä) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija ja miekkailija.
Keijo ”Vanhis” Vanhala edusti Suomea Tokion 1964 kesäolympialaisten nykyaikaisessa viisiottelussa. Hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa parhaana suomalaisena 19:nneksi sekä joukkuekilpailussa seitsemänneksi.
Helsingin nykyaikaisia 5-ottelijoita edustanut Vanhala voitti Suomen mestaruuden viisiottelussa vuonna 1964 ja neliottelussa vuonna 1963. Kalpamiekkailussa hän voitti Suomen mestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1964 sekä joukkuekilpailussa vuosina 1962 ja 1963.
Vanhala toimi Suomen Miekkailuliiton hallituksessa ja Suomen nykyaikaisen viisiottelun liiton toiminnanjohtajana.