hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sofosbuviiri
Sofosbuviiri on C-hepatiitin hoitoon käytetty lääke.
Potilailla, joilla on myös hiv-tartunta, käyttämällä yhdessä sitä ja toista C-hepatiittilääkettä ribaviriinia hoitotulokset ovat osoittautuneet paremmaksi. Aiemmin hiv-potilaiden c-hepatiitin hoidon tulokset olivat huonoja, sillä hiv-lääkkeet yhdessä c-hepatiittilääkkeiden kanssa aiheuttivat maksatulehduksen.
Mother (Axel Hirsoux’n kappale)
”Mother” on belgialaisen laulajan Axel Hirsoux’n esittämä kappale, jolla hän edusti maataan Eurovision laulukilpailussa 2014 Tanskassa. Kappale sijoittui ensimmäisessä semifinaalissa 14:nneksi eikä päässyt jatkoon.
”Mother” valittiin Belgian edustuskappaleeksi Hirsoux’n voitettua Eurosong 2014 -laulukilpailun. Kappaleen ovat kirjoittaneet espanjalainen lauluntekija Rafael Artesero ja brittiläinen lauluntekijä Ashley Hicklin. Hicklin sävelsi myös Belgian vuoden 2010 euroviisukappaleen ”Me and My Guitar”, jonka esitti Tom Dice.
Radja Nainggolan
Radja Nainggolan (s. 4. toukokuuta 1988 Antwerpen) on belgialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Internazionalea. Nainggolan on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja hän kuului vuoteen 2018 saakka myös Belgian jalkapallomaajoukkueeseen. Hänen isänsä, joka jätti perheen Radjan ollessa pieni, oli taustaltaan indonesialainen.
Germinal Beerschotin kasvatti Nainggolan siirtyi juniorina vuonna 2005 italialaiseen Piacenzaan, jossa hän myös aloitti ammattilaisuransa vuonna 2006. Joukkue pelasi tuolloin Serie B:ssä. Viiden Piacenza-kauden jälkeen Nainggolan siirtyi Serie A:ssa pelanneeseen Cagliariin ensin lainasopimuksella, ja vuonna 2010 hän teki vuoteen 2016 asti ulottuvan sopimuksen sardinialaisseuran kanssa. Cagliarissa Nainggolan oli yksi joukkueen avainpelaajista ja hän siirtyikin Italian pääkaupungin Rooman suurseuraan Romaan tammikuussa 2014 lainasopimuksella. Puolen kauden jälkeen Roma osti Nainggolanin itselleen kesällä 2014. Ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan Romassa Nainggolan teki 35 ottelussa viisi maalia ja pelasi myös Mestarien liigaa.
Nuorten maajoukkueissa pelannut Nainggolan debytoi Belgian jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2009 Chileä vastaan. Maaliskuussa 2014, vasta viidennessä maaottelussaan pelannut Nainggolan teki uransa ensimmäisen maaottelumaalin Norsunluurannikon verkkoon 2–2 päättyneessä ottelussa. Maajoukkueen päävalmentaja Marc Wilmots ei kuitenkaan valinnut Nainggolanian lopulliselle 23 miehen listalle 2014 MM-kisoihin, joissa Belgia selviytyi puolivälieriin. Häntä ei valittu myöskään vuoden 2018 maailmanmestaruuskilpailuihin ja hän päätti sen jälkeen lopettaa maajoukkueuransa keväällä 2018.
Pascal Martinot-Lagarde
Pascal Martinot-Lagarde (s. 22. syyskuuta 1991) on ranskalainen pika-aitajuoksija.
Martinot-Lagarde voitti juniorien maailmanmestaruuden 110 metrin aitajuoksussa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2010. Hän saavutti 60 metrin aidoissa pronssia Istanbulin MM-hallikilpailuissa 2012 ja Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun alkuerissä. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän sai 60 metrin aitajuoksussa hopeaa. Zürichin EM-kisoissa 2014 Martinot-Lagarde sai 110 metrin aitajuoksussa pronssia, kun kolmanneksi tullut Dimitri Bascou hylättiin ratarikon vuoksi.
Martinot-Lagarde voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden 60 metrin aitajuoksussa Prahassa 2015 ajalla 7,49. Pekingin MM-kilpailuissa hän sijoittui 110 metrin aitajuoksussa neljänneksi. Hän sai Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hopeaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,46. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli neljäs ajalla 13,29.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Belgradissa 2017 Martinot-Lagarde voitti hopeaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,52. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän oli samalla matkalla viides. Hän voitti 110 metrin aitajuoksun Euroopan-mestaruuden Berliinissä 2018 ajalla 13,17.
Martinot-Lagarden ennätys 110 metrin aidoissa on Monacon Timanttiliigan osakilpailuissa 18. heinäkuuta 2014 syntynyt 12,95. Tulos on myös Ranskan ennätys. 60 metrin aidoissa Martinot-Lagarden ennätys on 7,45.
Reinhold Enwald
Reinhold Bernhard Enwald (7. toukokuuta 1860 Leppävirta – 19. maaliskuuta 1892 Leppävirta) oli suomalainen eläin- ja kasvitieteilijä ja lääkäri.
Enwaldin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Reinhold Emil Enwald ja Hilma Sofia Pehrmand. Hän pääsi ylioppilaaksi 1878 Kuopion lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1882 sekä lääketieteen kandidaatiksi 1884 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1890.
Enwald teki 1879 tutkimusmatkan Pohjois-Norjaan yhdessä hyönteistutkija, dosentti John Sahlbergin kanssa. Myöhemmin hän teki kasvien ja hyönteisten keruumatkat Suomen Karjalaan sekä Vienan Karjalaan aina Arkangeliin saakka. Enwald osallistui hyönteis- ja kasvitutkijana suomalaisten tiedemiesten Suureen Kuolan retkeen 1887 ja hän toimi myös retkikunnan lääkärinä.
Enwald toimi Leppävirran kunnanlääkärinä vuodesta 1887 alkaen.
Mikael Agricolan muistokivi
Mikael Agricolan muistokivi on graniittinen muistokivi Loviisan Pernajassa Torsbyn kylässä. Muistokivi oli vuodesta 1914 alkaen Pernajan kirkon lähistöllä, mutta se siirrettiin vuonna 1959 sieltä hieman pohjoisemmaksi nykyiselle paikalleen.
Ajatus kunnioittaa Pernajassa noin vuonna 1510 syntynyttä Mikael Agricolaa oli virinnyt ainakin jo vuonna 1887. Vuonna 1914 pystytettiin Pernajan kirkon lähelle, nykyisen Pernaja–Sarvilahti -tien (yhdystie 1581) toiselle puolelle noin kaksimetrinen, harmaasta graniitista tehty pylväsmäinen muistokivi. Kiveen tuli teksti:
Liki 40 vuotta myöhemmin Agricolan muistoksi haluttiin pystyttää varsinainen muistopatsas ja kirkkovaltuusto aloitti patsaan hankintatoimet vuonna 1952. Valituksi tuli lopulta toisinto Emil Wikströmin vuonna 1908 Viipurissa paljastetusta puolivartalokuvasta, joka sijoitettiin vuonna 1959 muistokiven paikalle. Vanhalle muistokivelle valittiin uusi sijoituspaikka Agricolan kotitalona pidetyn Sigfridsin talon pihapiiristä. Muistokivialuetta rajaamaan rakennettiin yhdeksänmetrinen kiviaita, johon muurattiin muistokiven siirrosta kertovat kivilaatat, joissa oli teksti suomeksi ja ruotsiksi: ”Mikael Agricola Torsbius Syntymäsijaa kunnioittaen Agricola-Seura”. Kiven uudelleen pystyttänyt Agricola-seura oli Pernajassa tuolloin toiminut seura.
Alfred Petrelius
Alfred Gustav Petrelius (26. kesäkuuta 1863 Savonlinna – 6. kesäkuuta 1931) oli suomalainen geodesian professori.
Petreliuksen vanhemmat olivat värjäri Abraham Petrelius ja Josefina Charlotta Lindholm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Kuopion lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1888 pääaineenaan astronomia ja maisteriksi 1890.
Petrelius toimi Polyteknillisen opiston maanmittausosastolla käytännöllisen geometrian opettajana vuodesta 1890 ja Teknillisen korkeakoulun geodesian professorina 1908–1931.
Petrelius osallistui Sodankylän polaariretkikuntaan 1882–1884 sekä maanmittauksesta ja kartoituksesta vastaavana suomalaisten tiedemiesten Suureen Kuolan retkeen 1887. Hän laati mittausten perusteella vuonna 1890 ilmestyneen Kuolan niemimaan yleiskartan. Petrelius teki vielä toisen retken Kuolaan 1891 geologi Wilhelm Ramsayn, mineralogi Viktor Hagmanin ja oppaana toimineen vienankarjalaisen Mikko Ivanovin kanssa.
Carlos Zambrano
Carlos Augusto Zambrano Ochandarte (s. 10. heinäkuuta 1989 Callao) on perulainen jalkapalloilija. Hän on vuodesta 2012 lähtien pelannut Bundesliigan Eintracht Frankfurtissa. Zambranon pelipaikka on toppari.
Zambrano siirtyi kotimaastaan Saksaan Schalken junioreihin 17-vuotiaana vuonna 2006. Hän siirtyi kesällä 2010 juuri Bundesliigaan nousseeseen FC St. Pauliin, pelattuaan sitä ennen Schalken edustusjoukkueessa 16 ottelua. Kesällä 2012 Eintracht Frankfurtiin.
Maajoukkuetasolla Zambrano on pelannut Perun maajoukkueessa vuodesta 2008 lähtien.
Jelšanin keramiikka
Jelšanin keramiikka tai Elšanin keramiikka (, tai ) on Itä-Euroopassa vaikuttaneen mesoliittista elämäntapaa harjoittaneen Jelšanin kulttuurin valmistamaa keramiikkaa. Se ajoitetaan noin 7100−5500 eaa., joten ryhmät harjoittivat mahdollisesti Euroopan ensimmäistä keraamista traditiota. Ajoitukset ovat vielä kiistanalaisia. Ryhmät vaihtoivat sen myöhemmin laajemmalla alueella vaikuttaneeksi Lugovojen keramiikkaan.
Savimassa nostettiin seudulla olleista pysyvistä lammista. Massa oli savirikasta mutaa, joka oli lievästi suolaista. Massaan sekoitettiin keramiikan murskaa, orgaanisia kuituja, kalan suomuja ja luumurskaa. Orgaaniset osat tekivät poltetusta savesta huokoista ja kevyempää.
Savesta leivottiin savinauhoja, joita yhdistettiin kerros kerrokselta kiertäen valmistunutta astian pohjaosaa. Pohja valmistettiin ensin ja saatettiin tehdä pyöreäksi, suipoksi tai tasaiseksi. Astian runko syntyi yhdistämällä 6−8 cm levyisiä nauhoja toisiinsa kierros kierrokselta. Astian runko laajeni keskikohdastaan ja kapeni hieman astian suusta. Suun reunaa taivutettiin hieman ulospäin.
Astia poltettiin avotulella noin 450°−600 °C asteessa. Tällöin kotilonkuoret eivät kalsinoituneet, vaan jäivät ehjänä keraamiseen materiaaliin sitomaan sen rakennetta vahvemmaksi.
Koristelu on vähäistä. Se koostuu pienistä ja suurista kuopista, piiretyistä viivoista, jotka muodostivat rivejä, kolmioita, nelikulmioita ja sik-sak-kuvioita. Niitä voitiin korostaa kuoppariveillä.
Astia saattoi olla kokonaan koristelematta. Toisaalta astian suuaukkoa saattoi kiertää yksinkertainen kuopparivi, joka oli painettu seinämän yläreunaan tai reunan päälle. Kuopat saatettiin myös painaa suuaukon sisäreunaan, jolloin ne pullistuivat ulkoseinässä muodostaen helmimäisen pullistumarivin.
Piirretyt viivat saatettiin vetää rinnakkain, jolloin syntyi raidallisia pintoja. Joskus viivat ristesivät toisiaan ja leikkauskuvioiksi muodostui kolmioita ja nelikulmioita. Rinnakkaisilla vedoilla piirrettiin toisinaan "nauhoja", jotka muodostivat suuren sik-sak-kuvion astian ympäri. Nauhan sisälle painettiin tikulla pisterivin nauhan koko matkalle.
Toistaiseksi ei olla yksimielisiä keramiikan synnystä, mikä on ymmärrettävää, koska Jelšanin kulttuuria on tutkittu niin vähän aikaa. On olemassa kolme pääasiallista teoriaa: se keksittiin Volgan mutkassa, se tuotiin mukana Kaspianmeren itäpuolelta ja se opittiin Balkanin viljelijöiltä. Vanhimmat löydetyt astiat ovat Tšekalinon (7100−6500 eaa.) ja Ust-Tashenkan (7100−6300 eaa.) asuinpaikoilta.
Jelšanin keramiikka levisi kulttuurivaikutteena etelään ja länteen vanhimmilta asuinpaikoiltaan muiden metsästäjä-keräilijöiden pariin, ennen kuin ryhmillä oli yhteyksiä maataloudesta elävien ryhmien kanssa. Kun sen aika loppui, alkoivat samalla seudulla asuneet ryhmät valmistamaan Lugovojen keramiikkaa. Tämä keramiikan tyyli levisi Volgaa pitkin ylös pohjoiseen Kamajoelle saakka.
Suomen polaariretkikunta
Suomen polaariretkikunta suoritti vuosina 1882-1884 magneettisia ja meteorologisia mittauksia Sodankylässä ja Ivalossa.
Retkikunta sai alkunsa kun Pietariin kokoontunut kansainvälinen napaseutujen tutkimuskomissio julisti vuoden 1. kesäkuuta 1882 – 1. syyskuuta 1883 Kansainväliseksi polaarivuodeksi. Ilmastollisten ja maamagneettisten havaintojen keräämiseksi perustettiin arktisille alueille 12 havaintoasemaa ja näistä yksi tuli Sodankylään.Sodankylän havaintoaseman rakennustyöt aloitettiin huhtikuussa 1882 ja retkikunnan pääosa lähti 21. heinäkuuta 1882 laivalla Helsingistä Kemiin josta matkattiin edelleen hevoskyydillä Kemijärvelle ja sieltä veneillä Sodankylään jonne saavuttiin 5. elokuuta. Magneettiset ja meteorologiset havainnot päästiin aloittamaan elokuun lopulla 1882 ja ensimmäinen havaintojakso kesti syyskuun alkuun 1883 saakka. Havaintoja tehtiin myös Ivalojoen Kultalaan sijoitetussa sivuasemassa. Tutkijat mittasivat tunnin välein ilman lämpötilan, tuulen suunnan ja voimakkuuden, maan magneettikentän voimakkuuden ja ilman sähköisyyden. Retkikunta yritti valokuvata myös revontulia mutta siihen ei silloinen valokuvaustekniikka riittänyt vaan heidän oli tyydyttävä maisemien ja ihmisten kuvaamiseen.
Toisena havaintovuonna 1883–1884 mittauksia jatkettiin samaan tapaan Sodankylässä ja Kultalassa. Virallisen ohjelman ulkopuolella Lemström koetti todistaa oikeaksi teoriaansa revontulien sähköisestä alkuperästä. Hän koetti synnyttää keinotekoisesti revontulia ja sijoitti tätä varten kuparisilmukan aluksi Oratunturin ja sitten Pietarintunturin laelle. Kokeiden tulokset vakuuttivat ainakin Lemströmiä itseään mutta muualla niitä arvosteltiin. Havaintojakson päätyttyä Sodankylän havaintoasema purettiin. Seuraavan kerran Sodankylässä tehtiin maan magneettikentän mittauksia 1910-luvulla kun Sodankylään perustettiin geofysiikan observatorio Tähtelä.
Bernard Cornfeld
Bernard Cornfeld (s. 1927 Turkki - k. 1995 Lontoo) oli yhdysvaltalainen liikemies, sijoitusrahastojen perustaja ja sijoitushuijari. Cornfeld perusti jo 1960-luvun alussa rahastoihin sijoittavan rahaston (fund of funds, rahastojen rahasto) ja yhteensä lähes 20 sijoitusrahastoa, monet niistä veroparatiiseihin.
Bernard Cornfeld syntyi Turkissa, mutta varttui New Yorkin Brooklynissa. Hänen isänsä oli näyttelijä. Toisen maailmansodan aikana Cornfeld toimi kauppalaivaston miehistö- ja upseerikouluttajana. Sodan jälkeen hän suoritti tutkinnot psykologiasta ja sosiaalialalta ja työskenteli jonkin aikaa sosiaalityöntekijänä. Jo poikavuosinaan taitavaksi myyjäksi osoittautunut Cornfeld siirtyi sosiaalialalta sijoitusbisnekseen, muutti Ranskaan ja ryhtyi sijoitusrahasto-osuuksien myyjäksi.
Cornfeld kaupitteli osuuksia Jack Dreyfusin perustamasta Dreyfus Fund -rahastosta vuodesta 1955 lähtien. Perustamansa Overseas Investors Servicesin kautta Cornfeld aluksi markkinoi Dreyfus Fundia.
Myöhemmin International Overseas Services (IOS) oli suuryritys ja Cornfeldin rahastorakennelman ydin, jolle veronkierto ja lakien luova tulkinta eivät olleet vieraita. IOS rahasti asiakkaitaan tehokkaasti erilaisilla palkkioilla, jotka saattoivat nousta 20:een prosenttiin sijoituksen arvosta. Asiakkaiden varoja sijoitettiin ulkopuolisten kohteiden ohella myös IOS:n omiin tuotteisiin, mikä lisäsi sen tuottavuutta omistajille entisestään. Rahasto keräsi 1960-luvun lopulle mentäessä (silloisessa rahassa) 2,5 miljardin dollarin pääoman ja Cornfeld itse yli 100:n miljoonan dollarin (v. 2009 noin 600 miljoonaa dollaria) omaisuuden.
IOS ajautui vaikeuksiin 1960-luvun lopulla ja perustaja Bernard Cornfeld sai potkut yhtiöstä vuonna 1970. Kirjassa "Miljoonahuijarit - suurpetkuttajien värikäs historia" Kari Nars kertoo, ettei Cornfeldia saatu huijauksista oikeuden eteen lukuun ottamatta hänen entisen yhtiönsä henkilökunnan ajamaa kannetta, jonka seurauksena hän sai 11 kuukauden vankilatuomion. Elämänsä lopulla hän asui Los Angelesin Beverly Hillsissä.
Baltšik
Baltšik () on Mustanmeren rannalla sijaitseva kaupunki Etelä-Dobrujan alueella Koillis-Bulgariassa.
Kaupungin vanha nimi, joka on peräisin antiikin Kreikan ajalta, on Dionysopolis. Baltšik sijaitsee 42 kilometriä koilliseen lähialueen suurimmasta kaupungista Varnasta, jossa on myös Baltšikin lähin lentoasema. Vuoden 2009 lopussa Baltšikissa asui 12 196 asukasta, joista suurin osa oli bulgarialaista alkuperää. Lento Helsinki-Vantaan lentoasemalta Varnan lentoasemalle kestää noin kaksi tuntia ja 40 minuuttia.
Santeri Dahlström
Santeri (Alexander) Dahlström (7. toukokuuta 1859 Viitasaari – 15. kesäkuuta 1913 Lempäälä) oli suomalainen lyseon lehtori. Dahlström oli mukana valokuvaajana 1882–1883 Suomen polaariretkikunnan havaintojen teossa Sodankylässä.
Dahlströmin vanhemmat olivat rovasti Alexander Dahlström (1797–1862) ja Kristina Maria Petrelius. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1880 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1885 ja maisteriksi 1890.
Dahlström toimi Oulun lyseon matematiikan ja fysiikan lehtorina 1905–1913. Hän toimi myös Oulun kauppakoulun rehtorina ja Oulun kaupunginvaltuuston puheenjohtajana.
Allison Tolman
Allison Tolman (s. 18. marraskuuta 1981 Houston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Molly Solversonin roolistaan televisiosarjassa "Fargo", josta hän sai Emmy-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta minisarjassa tai televisioelokuvassa.
E. W. Blom
Erik William Blom (17. toukokuuta 1857 Heinävesi – 25. toukokuuta 1907 Padasjoki) oli suomalainen luonnontieteiden opettaja. Blom oli mukana kasvitieteilijänä 1882–1883 Suomen polaariretkikunnan havaintojen teossa Sodankylässä.
Blomin vanhemmat olivat kappalainen, runoilija Erik Johan Blom ja Johanna Lovisa Blom. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1876 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1885.
Blom toimi luonnontieteiden ja matematiikan opettajana eri oppikouluissa 1881–1892. Hän oli Elisenvaaran maanviljelyskoulun luonnontieteiden opettajana vuodesta 1897 ja Verhon koulutilan opettajana Padasjoella vuodesta 1905 alkaen.
Uno B. Roos
Uno Brynolf Roos (19. huhtikuuta 1862 Vehmaa - 14. helmikuuta 1923 Turku) oli suomalainen lyseon lehtori. Roos oli mukana 1883-1884 Suomen polaariretkikunnan havaintojen teossa Sodankylässä.
Roosin vanhemmat olivat nimismies ja henkikirjoittaja Karl Didrik Roos ja Augusta Elisabet Fredriksson. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1879 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1887 ja maisteriksi 1890.
Roos toimi Turun ruotsalaisen lyseon matematiikan ja luonnonopin kollegana, sittemmin lehtorina vuodesta 1904 alkaen.
Play Hard
Play Hard on ranskalaisen DJ-tuottaja David Guettan kappale, joka sisältää Ne-Yon ja Akonin esittämiä sanoja. Se julkaistiin hänen uudelleenjulkaistulta "Nothing But the Beat" -studioalbumilta. Kaikki kolme artistia sanoittivat kappaleen Frédéric Riestererin ja Giorgio Tuinfortin kanssa, jotka myös tuottivat kappaleen Guettan kanssa. Kappale sisältää samanlaisuuksia vuonna 1999 julkaistusta Alice DeeJayn eurodance-kappaleesta ”Better Off Alone”. "Play Hard" saavutti Britannian singlelistan kuudennen sijan, jonka myötä kappaleesta tuli artistin neljästoista kyseisellä listalla kymmenen parhaan joukkoon päässyt single. Kappale sijoittui myös monissa muissa valtioissa neljänkymmenen parhaan joukkoon.
Guetta ilmoitti Twitterissä lyhyesti ennen singlen julkaisua, että hän on suunnitellut julkaisevansa editoidun version "Play Hardista" seuraavana singlenä hänen "Nothing But the Beat 2.0" -albumilta, joka teki siitä kokonaisuudessaan hänen "Nothing But the Beat" -kokonaisuuden yhdeksännen singlejulkaisun.
Akonin esittämät sanat sanoitettiin ja tuotettiin Sonic Vista Studiosilla Ibizassa, Espanjassa heinäkuussa 2012.
The Green Hornet
The Green Hornet on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Michel Gondryn ohjaama humoristinen toimintaelokuva. Se perustuu 1930-luvun alkuperäiseen radiokuunnelman hahmoon Green Hornet (suom. Vihreä herhiläinen). Elokuva on oikeastaan toisinto vuosina 1966–1967 tehdystä samannimisestä tv-sarjasta, jossa sankarikaksikkoa näyttelivät Van Williams ja Bruce Lee.
Elokuva kertoo isänsä mediaimperiumin perivästä hemmotellusta nuoresta miehestä, joka löytää elämälleen suunnan naamioituna supersankarina. Hän on "Daily Sentinelin" uusi toimitusjohtaja, joka öisin naamioidun kumppaninsa kanssa taistelee rikollisuutta vastaan Los Angelesin kaduilla.
Supersankarihahmon elämästä kertovaa elokuvaa alettiin suunnitella jo 1990-luvulla, mutta se ei koskaan edennyt käsikirjoitusvaihetta pidemmälle. Gondry oli jo tuolloin valittu ohjaajaksi, ja rooleja varten olivat allekirjoittaneet kokonaan eri näyttelijät. Pääosaa oli tarjottu alun perin George Clooneylle ja Mark Wahlbergille. Katon rooliin kaavaillun Jet Lin siirtyminen muihin projekteihin keskeytti elokuvan tuotannon jälleen vuonna 2000. Lisäksi studiot kuten Paramount Pictures, Columbia Pictures ja Miramax kilpailivat tuotantosopimuksesta, ja käsikirjoittajat vaihtuivat yksi toisensa jälkeen työn jäädessä kesken. Vuonna 2004 Kevin Smith palkattiin käsikirjoittamaan ja ohjaamaan elokuva, mutta tämä oli kuitenkin epäuskoinen lajityypin suhteen. Pääosaan pyydettiin tuolloin Jake Gyllenhaalia. Elokuvan teko venyi vielä kuudella vuodella, kun Smith vetäytyi projektista ja tuottaja Neal Moritz yritti vielä vuonna 2007 hankkia Green Hornet-hahmolle elokuvaoikeudet. Lopulta kanadalainen koomikko ja näyttelijä Seth Rogen palkattiin toiseksi käsikirjoittajaksi, tuottajaksi sekä pääroolin esittäjäksi. Kuvaukset saatiin lopulta käyntiin kesällä 2010, kun toinen pääosanäyttelijä vaihdettiin. Osittain tästä syystä elokuva oli myös erittäin kallis. Sen tuotantobudjetti oli 120 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Elokuva kuvattiin pääosin Los Angelesissa, Kaliforniassa sekä Sony Picturesin studioilla Culver Cityssä.
"The Green Hornet" sai sekä hyviä että huonoja arvosteluja, ja mm. Rotten Tomatoes antoi sille pisteet 5.2/10. Kriittisistä arvioista huolimatta kalliiksi tullut elokuva menestyi taloudellisesti suhteellisen hyvin.
Rakkaus on kuolemaksi
Rakkaus on kuolemaksi () on vuonna 1949 ensi-iltansa saanut norjalainen draamaelokuva. Se perustuu Arve Moenin samannimiseen romaaniin vuodelta 1948. Elokuva kertoo seurapiirinaisen Sonjan (Riiser-Larsen) ja automekaanikon Erikin (Wiese) välisestä avioliiton ulkopuolisesta suhteesta.
Elokuva oli ohjaaja Edith Carlmarin esikoisohjaus.
Hangö-Pressen
Hangö-Pressen oli Hangossa vuosina 1908–1917 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Sen nimenä oli aluksi Hangö-Bladet ja vuosien 1914–1915 vaihteessa Hangö-Posten.
"Hangö-Bladet" perustettiin "Hangö"-lehden kilpailijaksi kunnallispoliittisen kärhämöinnin takia. Ensimmäisen maailmansodan aikana kenraalikuvernööri lakkautti sen saksalaisten kuvien ja kuvatekstien vuoksi. Lehden tilalle perustettiin aluksi näytenumeroina ilmestynyt "Hangö-Posten" ja sen jälkeen "Hangö-Pressen", joka sai ilmestymisluvan kesäkuussa 1915. "Hangö-Pressenin" julkaisuyhtiö osti syyskuussa 1917 "Hangön" yhtiön ja yhdisti lehdet toisiinsa. Yhdistetyn lehden nimeksi otettiin vanhempi "Hangö".
Lehti ilmestyi aluksi kolmesti, vuodesta 1909 lähtien neljästi ja vuodesta 1914 jälleen kolmesti viikossa. Sen päätoimittajina työskentelivät Max Hanemann (1908–1910), Gösta Moliis-Mellberg (1910–1912) ja Karl Himberg (1912–1917). Vastaavina toimittajina olivat Harald Ekholm (1915) ja F. Hanson (1915–1917).
Eteenpäin (Uusikaupunki)
Eteenpäin oli Uudessakaupungissa vuonna 1890 ilmestynyt sanomalehti.
Kauppias Johan Fredrik Holmström perusti "Eteenpäin"-lehden ruotsinkielisen "Nya Tagin" sisarlehdeksi. Linjaltaan se oli vanhasuomalainen ja kristillishenkinen. Kerran viikossa ilmestyneen lehden toimittajana työskenteli J. A. Cederberg.
Digitaalinen fysiikka
Digitaalinen fysiikka on fysiikassa ja kosmologiassa sarja teoreettisia näkökantoja, jotka pohjatuvat siihen olettamukseen, että universumi on pohjimmiltaan kuvailtavissa informaatiolla ja on siksi laskettavissa.
Oulun eteläisen voutikunnan tuomiokunta
Oulun eteläisen voutikunnan tuomiokunta oli 1762–1776 toiminnassa ollut kihlakunnantuomarin virka-alue. Se kuului aluksi Turun hovioikeuspiiriin ja siirrettiin Vaasan hovioikeuspiiriin 1776, kun vastaperustetun hovioikeuden oikeuspiiri määrättiin. Tuomiokunta muodostettiin Pohjois-Pohjanmaan tuomiokunnan kahtiajaossa 21. kesäkuuta 1762. Toinen uusi tuomiokunta oli Oulun pohjoisen voutikunnan tuomiokunta. Oulun eteläisen voutikunnan tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat pitäjät:
Kuninkaallisella julistuksella määrättiin 28. kesäkuuta 1776 tämän tuomiokunnan seuraajaksi Pohjanmaan keskiosan tuomiokunta.
Solida Savolainen
Solida Savolainen (alk. Rönngren, 1836 Kuopio – ?) oli suomalainen näyttelijä. Hän kuului Suomalaisen Teatterin varhaisimpaan näyttelijäkaartiin.
Savolainen oli värjärimestarin tytär. Hän liittyi Suomalaiseen Teatteriin vuonna 1872 ja jätti sen 1881. Hänen kerrotaan tulkinneen melko "yksitoikkoisesti" ämmärooleja sekä emäntäpiikoja. Lavalla hän käytti savon murretta. Savolaisen rooleista merkittävimpiä olivat Martta (näytelmässä "Nummisuutarit"), Viarda-eukko ("Preciosa") ja Muori Fadet ("Sirkka").
Olga Gummerus-Ehrström
Olga Elisabet Gummerus-Ehrström (16. syyskuuta 1876 Helsinki – 20. tammikuuta 1938 Helsinki) oli monipuolinen suomalainen taidemaalari. Hän syntyi esikoisena perheen kahdeksasta lapsesta, joista kuusi eli aikuisikään asti. Äiti Olga Elisabet o.s. Krook oli tytön syntyessä 25-vuotias ja isä Herman Erik Gummerus vaimoaan 10 vuotta vanhempi. Isä oli valmistunut Zürichin polyteknisestä korkeakoulusta ja työskenteli Suomen valtion rautateillä ratainsinöörinä Pietarissa. Perhe muutti isän töiden perässä Pietarista Helsinkiin 1878, jolloin perheeseen oli syntynyt myös poika Herman Gregorius jouluaattona 1877. Vaasaan perhe muutti vuonna 1883, jolloin perheen pää oli saanut ylennyksen Vaasan-radan liikennetirehtöörin apulaiseksi ja Alavuden–Vaasan rataosan ratainsinööriksi.
Olga aloitti opiskelunsa 16-vuotiaana Ateneumissa Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa vapaaoppilaana 1892, samana syksynä, jolloin hänen isänsä kuoli vain 51-vuotiaana. Hänen opettajinaan olivat mm. kuvanveistäjä Carl Jahn sekä taidemaalarit Elin Danielson, Helene Schjerfbeck ja Albert Gebhard. Hänelle on merkitty päästötodistuksen saantiajaksi 16.10.1896, mutta ilmeisesti hän opiskeli vielä seuraavan lukuvuoden Ateneumissa. Opinnoissaan hän menestyi erinomaisesti ja sai useana vuonna rahallisia palkintoja ahkeruudestaan. Hän jatkoi opintojaan Pariisissa, missä hän myös tutustui mieheensä Eric Ehrströmiin. Suomeen he palasivat joko 1901 tai 1902.
Olga osallistui useisiin näyttelyihin ja käytti myös nimimerkkiä Olli Ehrström. "Olli"-nimimerkkiä hän käytti jo opiskeluaikanaan, joka on toisinaan ollut kirjoitettuna "Ollie" tai "Alli", välillä myös virheellisesti kirjoitettuna Alice. Nämä nimimerkit aiheuttivat sekaannusta erityisesti lehdissä kirjoitettuna ja välillä Olli Ehrström mainittiin lupaavana miestaiteilijana. Valmistuttuaan Ateneumista Olga matkusti jatkamaan opintojaan Pariisiin, jossa Olga tutustui mieheensä Eric O. W. Ehrströmiin; hän auttoi tätä erityisesti vuoden 1927 jälkeen, kun tämä oli onnettomuudessa menettänyt oikean kätensä. Pariskunnan ainoa tiedetty yhteinen projekti olivat Forssan kirkon lasimaalaukset. Pari sai kaksi lasta, jotka kuitenkin kuolivat.
Olga oli lahjakas ja monipuolinen taiteilija, joka teki kuvituksia, mutokuvia ja lasimaalauksia. Hän oli myös miehensä kanssa arkkitehtitoimisto Gesellius, Lindgren & Saarisen luottoavustaja. Pariskunta asui enimmäkseen Helsingissä ja muutamia vuosia Hvitträskissä Kirkkonummella, ja jotkin rakennuksen lasimaalauksista ovat hänen käsilaansa, esimerkiksi Kilpakosijat (1904–05), samoin kuin Forssan kirkon lasimaalaukset.
Etelä-Pohjanmaan tuomiokunta
Etelä-Pohjanmaan tuomiokunta oli Turun hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue 1680–1777. Vuonna 1680 tapahtuneessa tuomioistuinlaitoksen uudistustyössä Pohjanmaan tuomiokunta jaettiin kahtia ja muodostettiin Pohjois-Pohjanmaan tuomiokunta ja Etelä-Pohjanmaan tuomiokunta. Vuonna 1685 Pohjanmaan keskiosaan nimitettiin kolmas tuomari, Henrik Kluwensick, mutta hän ei koskaan ryhtynyt hoitamaan virkaansa, joten tuomiokuntajakokin säilyi ennallaan. Vuoden 1680 tuomiokirjan mukaan Etelä-Pohjanmaan tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat pitäjät:
Isonvihan (1713–1721) aikana tuomiokunnassa pidettiin viimeiset käräjät ennen keskeytystä todennäköisesti loppuvuodesta 1713 ja oikeudenkäyntitoiminta aloitettiin uudelleen lokakuussa 1721. Pikkuvihan (1742–1743) aikana käräjiä pidettiin häiriintymättä.
Vuoden 1777 järjestelyssä Etelä-Pohjanmaan tuomiokunnan seuraajaksi määrättiin Pohjanmaan eteläinen tuomiokunta.
Toul
Toul on kunta Pohjois-Ranskassa Meurthe-et-Mosellen departementissa Lorrainen alueella. Toul tunnettiin kaupunkina jo antiikin Rooman aikaan. Kaupunki on ollut myös varuskuntakaupunki, ja sen linnoitukset ovat edelleen nähtävyyksiä. Kaupungin tärkein nähtävyys on kuitenkin Saint-Étiennen katedraali ("Cathédrale Saint-Étienne de Toul").
Vändåtvuori
Vändåtvuori on luonnonreservaatti Ruotsissa 50 km Örnsköldsvikin kaupungista luoteeseen. Reservaatti perustettiin vuonna 1989 ja kattaa 3 km alueen. Vanhimmassa Vändåtin metsässä esiintyy hyvin harvinainen kovakuoriaislaji, korpikolva, "Pytho kolwensis", joka kuuluu sukuun Pythidae. Metsässä on myös sarvijääriä, "Northornina muricata".
Nimen Vändåt alkuperä ei ole tiedossa.
Frank Casañas
Yennifer Frank Casañas Hernández (s. 18. lokakuuta 1978) on kuubalaissyntyinen kiekonheittäjä, joka edustaa nykyisin Espanjaa. Hän edusti vuoteen 2008 asti Kuubaa. Casañasin ennätys on vuonna 2009 Quinta do Anjossa heitetty 67,91. Vuonna 1996 hän voitti pronssia nuorten MM-kisoissa Sydneyssä tuloksella 54,86, silloin vielä Kuuban heittäjänä. Aikuisten tasolla hänen paras saavutuksensa on Espanjan riveissä ensimmäisessä arvokisassaan kesäolympialaisissa 2008 Pekingissä saavuttamansa viides sija loppukilpailussa tuloksella 66,49. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa Casañas selviytyi myös finaaliin, tuolloin sijoitus oli seitsemäs.
Flirey
Flirey on kunta Pohjois-Ranskassa Meurthe-et-Mosellen departementissa Lorrainen alueella. Kaupunki tuhoutui täydellisesti ensimmäisen maailmansodan taisteluissa.
José Carlos Moreira
José Carlos Gomes Moreira (s. 28. syyskuuta 1983 Codó, Brasilia) on brasilialainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 metrillä. Hänen ennätyksensä on vuonna 2009 São Paulossa juostu 10.15. Moreira on kaksinkertainen Etelä-Amerikan mestari 4×100 metrin viestistä vuosilta 2005 ja 2013. Vuoden 2009 Etelä-Amerikan mestaruuskisoissa Moreira voitti pronssia 100 metriltä ajalla 10.49. Hän on 172 senttimetriä pitkä ja painaa 76 kiloa. Vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä Moreiran ankkuroima Brasilian pikaviestijoukkue sijoittui neljänneksi.
Saat syttymään
Saat syttymään on suomalaisen muusikko ja lauluntekijä Lauri Tähkän "Hurmaan"-albumin ensimmäinen single, joka julkaistiin 16. elokuuta 2013. Samaan aikaan kappaleesta julkaistiin musiikkivideo, joka on kuvattu Helsingissä, Suomen Kansallisteatterissa. Videon on ohjannut Elias Koskimies. Single debytoi ilmestymisensä jälkeen Suomen virallisen latauslistan sijalla viisi.
Luettelo Viron pääministereistä
Tämä on luettelo Viron pääministereistä. Luettelo alkaa Viron ensimmäisestä itsenäisyydestä vuonna 1918, loppuu Viron neuvostomiehitykseen vuonna 1940 ja alkaa uudelleen Viron toisesta itsenäistymisestä vuonna 1991. Luettelossa ei ole Neuvosto-Viron tai Viron pakolaishallituksen pääministereitä. Luettelossa on myös Riigivanemit.
Backgränd
Backgränd on kyläryhmä Karjaan kaupungissa. Backgränd koostuu 13 kylästä: Backby, Kansbacka, Lågbacka, Brasby, Joddböle, Björnbollsta, Kasaby, Österby, Heimos, Bondby, Thorsböle, Päsarby ja Smedsby.
Wild Soul
Wild Soul on moldovalaisen laulajan Cristina Scarlatin kappale. O Melodie Pentru Europa 2014 -laulukilpailun voiton jälkeen se valittiin edustamaan Moldovaa Eurovision laulukilpailussa 2014 Tanskassa. Kappale esitettiin yhdentenätoista ensimmäisessä semifinaalissa ja sijoittui kuudennelletoista sijalle (viimeiseksi). Tämä on Moldovan huonoin sijoitus Eurovision laulukilpailussa.
Maybe (Valentina Monettan kappale)
"Maybe" on Valentina Monettan kappale. Se julkaistiin 14. maaliskuuta 2014. Se valittiin edustamaan San Marinoa Eurovision laulukilpailussa 2014, Tanskassa. Tämä oli Monettan kolmas osallistumisvuosi peräkkäin Eurovision laulukilpailussa. Italiaksi kappaleen nimi on 'Forse'.
Kappale sijoittui ensimmäisessä semifinaalissa kymmenenneksi ja pääsi finaaliin. Finaalissa se tuli sijalle 24.
Maybe (ESC Version) - EP
Jussi Juurikkala
Jussi Juurikkala (23. maaliskuuta 1926 Tuusula – 8. tammikuuta 2016 Vantaa) oli suomalainen diplomi-insinööri, kirjailija ja toimittaja.
Juurikkala valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen Korkeakoulun koneenrakennusosastolta vuonna 1954. Hän toimi Lohjan katsastusalueen katsastusmiehenä vuosina 1951–1955, Korpivaara Oy:n huoltopäällikkönä vuosina 1955–1959, osastoinsinöörinä ilmavoimien esikunnassa vuosina 1962–1975 ja liikenneministeriön yli-insinöörinä vuosina 1975–1978. Sotilasarvoltaan Juurikkala oli insinöörieverstiluutnantti.
Juurikkala toimi 1950-luvulta alkaen 1970-luvulle saakka Tekniikan Maailma -lehden auto- ja moottoripyörätoimittajana ja 1970-luvun lopulta lähtien vapaana kirjailijana ja toimittajana. Juurikkalalla oli 1970-luvulla keskeinen rooli museoajoneuvoja koskevan lainsäädännön synnyssä.
Kansanedustaja, erityisopettaja Timo Juurikkala on Jussi Juurikkalan poika.
Suzy (laulaja)
Susana Guerra (s. 24. tammikuuta 1980), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Suzy, on portugalilainen laulaja. Hän edusti Portugalia vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Quero ser tua”, mutta jäi täpärästi finaalin ulkopuolelle sijoituttuaan ensimmäisessä semifinaalissa yhdenneksitoista.
Quero ser tua
Quero ser tua () on portugalilaisen laulajan Suzyn kappale. Se valittiin edustamaan Portugalia Eurovision laulukilpailussa 2014 Tanskassa, voitettuaan Festival da Canção 2014 -laulukilpailun. Se kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sai 39 pistettä, jäi sijalle 11 eikä päässyt finaaliin.
Moj svijet
Moj svijet () on montenegrolaisen laulajan Sergej Ćetkovićin kappale. Se valittiin edustamaan Montenegroa Eurovision laulukilpailussa 2014 Kööpenhaminassa, Tanskassa.
Kappale kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sai 63 pistettä, sijoittui seitsemänneksi ja pääsi finaaliin. Finaalissa se sai 37 pistettä ja sijoittui sijalle 19.
Coming Home (Firelightin kappale)
"Coming Home" on maltalaisen folkyhtye Firelightin kappale, jolla se edusti Maltaa vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa Tanskan Kööpenhaminassa.
Kappale kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui yhdeksänneksi ja selviytyi finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 26. maan joukosta 23. sijalle.
Mei Feingold
Mei Feingold tai Mei Finegold (, s. 16. joulukuuta 1982) on israelilainen laulaja. Hänen uransa käynnistyi vuonna 2009 sijoittumisella kolmanneksi Kokhav Nolad 7 -laulukilpailussa, joka perustuu Idols-formaattiin. Hän edusti Israelia Eurovision laulukilpailussa 2014 kappaleella ”Same Heart”, mutta karsiutui semifinaalissa.
Same Heart
Same Heart on israelilaisen laulajan Mei Finegoldin kappale. Se valittiin edustamaan Israelia Eurovision laulukilpailussa 2014. Kappale lauletaan kahdella eri kielellä, englannilla ja heprealla. "Same Heart" sisältää vaikutteita Pop rockista ja EDM:stä.
Kappale jäi toisessa semifinaalissa sijalle 14 eikä päässyt finaaliin.
Euroviisuradio ESCRadio.comin 250 parhaan euroviisun äänestyksessä vuonna 2014 Same Hart saavutti sijan 27. Se oli ainoa kappale sadan parhaan joukossa, joka ei päässyt euroviisufinaaliin.
Lise Rønne
Lise Rønne (s. 1. marraskuuta 1978 Viborg, Tanska) on tanskalainen juontaja. Hän juonsi tanskan The X Factor ohjelmaa neljä kautta ja Dansk Melodi Grand Prix -kilpailun vuonna 2011. Rønne valittiin juontajaksi vuoden 2014 Eurovision laulukilpailulle yhdessä Nikolaj Koppelin ja Pilou Asbækin kanssa.
Nikolaj Koppel
Nikolaj Koppel (s. 6. maaliskuuta 1969, Gentofte, Tanska) on tanskalainen muusikko, toimittaja ja radiojuontaja.
Koppel opiskeli Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa ja toimi konserttipianistina vuosina 1998-2000. Tuon jälkeen hän aloitti musiikkijournalistin uran Danmarks Radio yleisradioyhtiössä ja myöhemmin editoijana Euroman-lehdessä. Vuonna 2005 hän toimi musikaalina Kööpenhaminan Tivolissa.
Koppel toimi 2009 tuomarina tanskan Got Talent kilpailussa. Vuodesta 2010 hänet on kuultu Danmarks Radio Program 2 (DRP2) radiokanavalla. Koppel valittiin juontajaksi vuoden 2014 Eurovision laulukilpailulle yhdessä Lise Rønnen ja Pilou Asbækin kanssa.
Pilou Asbæk
Johan Philip ”Pilou” Asbæk (s. 2. maaliskuuta 1982 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen näyttelijä. Hän tuli tutuksi Kasper Juulin roolista televisiosarjassa "Vallan linnake".
Vuonna 2010 Asbæk sai Berliinin elokuvajuhlien Shooting Stars Award -palkinnon.
Hänet valittiin juontajaksi vuoden 2014 Eurovision laulukilpailuun yhdessä Lise Rønnen ja Nikolaj Koppelin kanssa.
Asbæk on näytellyt Euron Greyjoyta televisiosarja Game of Thronesissa vuodesta 2016, sarjan kuudennesta tuotantokaudesta lähtien. Vuonna 2017 ilmestyneessä, Scarlett Johanssonin tähdittämässä Ghost in the Shell -scifielokuvassa hänellä oli miespäärooli Batouna, terrorisminvastaisen Osasto 9:n erikoissotilaana.
Asbækilla on päärooli Arto Halosen ohjaamassa ja käsikirjoittamassa elokuvassa The Guardian Angel, joka ilmestyy vuonna 2018. Elokuva on tositapahtumiin perustuva psykologinen trilleri, jonka keskiössä on Hypnoosimurha, Tanskassa vuonna 1951 sattunut kaksoismurhatapaus. Asbæk näyttelee Anders Olsenia, kööpenhaminalaista poliisia joka johtaa tapauksen tutkintaa.
Frank Jensen
Frank Jensen (s. 28. toukokuuta 1961) on tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka on toiminut Kööpenhaminan ylipormestarina 1. tammikuuta 2010 lähtien. Jensen edustaa Sosiaalidemokraattista puoluetta.
Aiemmin Jensen on ollut Tanskan oikeusministerinä vuosina 1996–2001 ja tutkimusministerinä 1994–1996.
Romu
Romu tai ROMU voi tarkoittaa seuraavaa:
Taifuuni Rammasun
Taifuuni Rammasun oli vuoden 2014 taifuunikauden yhdeksäs nimetty myrsky.
Myrskyn vuoksi Filippiineillä kuoli ainakin 77 ihmistä ja Kiinassa kahdeksan, minkä lisäksi yli 100 000 kotia vaurioitui.
Väärät paperit
Väärät paperit () on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Melissa McCarthy ja Jason Bateman. Elokuva kertoo identiteettivarkauden kohteeksi joutuvasta miehestä.
Denverissä, Coloradossa asuva liikemies Sandy Patterson saa selville, että vieras nainen käyttää hänen henkilöllisyyttään ja luottokorttiaan toisella puolella maata Floridassa. Koska paikallinen poliisi ei voi auttaa häntä ja hän uhkaa menettää työnsä, Sandy päättää lähteä itse etsimään ammattihuijarin käsiinsä tuodakseen hänet Denveriin. Sandyn lisäksi naista jahtaavat huumekartellin tappajat ja palkkionmetsästäjä.
Elokuvan identiteettivarkaan rooli oli aluksi kirjoitettu miehelle, mutta Jason Batemanin nähtyä "Morsiusneidot", jossa Melissa McCarthy esiintyy, hän vaati vastanäyttelijäkseen McCarthya.
Suomessa elokuva sai ensi-iltansa elokuvateattereissa 3. toukokuuta 2013, ja se keräsi teatterilevityksessä yli 24 000 katsojaa. Elokuvan televisioensi-ilta oli TV5:llä 15. lokakuuta 2016.
Internet Movie Databasen 100 000 käyttäjää ovat antaneet elokuvalle keskiarvon 5,7/10, ja 15 IMDb:n henkilökuntaan kuuluvaa keskiarvon 5,0. Arvosteluja keräävän Rotten Tomatoes -sivuston mukaan vain 19 % kriitikoista on antanut "Väärille papereille" positiivisen arvosanan keskiarvolla 4,1/10. Keräys perustuu 165 arviointiin. Metacritic on laskenut 41 arvostelusta elokuvalle painotetun keskiarvon 35/100.
Eric Nesterenko
Eric Nesterenko (s. 31. lokakuuta 1933 Flin Flon) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija. Hän on pelannut uransa aikana 1219 NHL-ottelua. Nesterenko pelasi keskushyökkääjänä ja tunnettiin hyvänä alivoimapelaajana.
Nesterenko pelasi NHL:ssä vuosina 1951-1956 Toronto Maple Leafsissä ja 1956-1972 Chicago Blackhawksissa. Vuonna 1972 hän toimi yhden kauden valmentajana Sveitsissä, mutta palasi Kanadaan ja pelasi 1973-1974 kauden WHA-joukkueessa Chicago Cougars. NHL-uransa Nesterenko pelasi 1219 ottelua tehden tehot 250+324=574. Hän voitti Stanley Cupin Blackhawksin riveissä vuonna 1961.
James Troisi
James Troisi (s. 3. heinäkuuta 1988 Adelaide, Australia) on australialainen jalkapalloilija, joka on pelannut kotimaansa lisäksi muun muassa Turkissa, Belgiassa ja Italiassa. Hän on kuulunut muun muassa italialaisseura Juventuksen pelaajistoon. Australian maajoukkueessa hän on pelannut 37 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia vuodesta 2008 alkaen. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja mutta voi pelata myös hyökkääjänä.
Kingsley Coman
Kingsley Coman (s. 13. kesäkuuta 1996 Pariisi, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Bayern Müncheniä. Coman on pelannut juniorina US Sénart-Moissyssä ja Paris Saint-Germainissa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Uzo Aduba
Uzoamaka Nwaneka ”Uzo” Aduba (s. 10. helmikuuta 1981 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Suzanne ”Crazy Eyes” Warrenin roolistaan televisiosarjassa "Orange Is the New Black", josta hänet palkittiin Emmyllä parhaasta naisvierailijasta komediasarjassa vuonna 2014 sekä parhaasta naissivuosasta draamasarjassa vuonna 2015. Aduba palkittiin roolistaan myös parhaan komediasarjan naisnäyttelijän sekä parhaan komediasarjan näyttelijäkokoonpanon SAG-palkinnoilla. Aduba sai roolistaan myös kaksi Golden Globe -ehdokkuutta.
Colin Hanks
Colin Hanks (s. 24. marraskuuta 1977 Sacramento, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan elokuvassa "Orange County" sekä rooleistaan televisiosarjoissa "Roswell", "Taistelutoverit" ja "Dexter". Gus Grimlyn roolistaan televisiosarjassa "Fargo" Hanks sai ensimmäisen Emmy-ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta minisarjassa tai televisioelokuvassa.
Hän on näyttelijä Tom Hanksin vanhin lapsi.
Maanalainen kaupunki
Maanalainen kaupunki on joukko yhdistettyjä alueita, jotka on rakennettu maanpinnan alle. Tilojen tarkoitus voi olla tuoda suojaa, toimistotiloja tai asuintiloja. Maanalaisia kaupunkeja voivat olla julkisen liikenteen tilat, mausoleumit, kellari, vesisäiliöt tai salaojitukset. Historiallisia maanalaisia kaupunkeja ovat katakombit. Useat historialliset maanalaiset kaupungit ovat suosittuja turistikohteita.
Termillä viitataan usein nykyisiin moderneissa suurkaupungeissa sijaitseviin alueisiin ja niitä yhdistäviin tunneleihin, joissa voi sijaita kauppakeskuksia, toimistotiloja, väestönsuojia, metroasemia tai muita palveluita. Sisäänkäynti voi olla maanpäällisistä rakennuksista, joita tunnelit yhdistävät, tai maanalaisilla kaupungeilla voi olla omia sisäänkäyntejä.
Maanalaiset kaupungit ovat hyödyllisiä etenkin erittäin kylmissä tai kuumissa ilmastoissa, sillä maanalaiset tilat mahdollistavat ympärivuotisen toiminnan kontrolloidussa ilmastossa. Myös maailman suurkaupungeissa on kiinnostusta asuintilojen laajentamisesta maan alle.
Ehkäpä tunnetuimpia maanalaisia kaupunkeja ovat Kanadan Montrealissa sijaitseva RÉSO ja Guinnesin ennätysten kirjan mukaan suurin maanalainen kauppakeskus Montrealin PATH, jossa on 371 600 m myymälätilaa.
Helsingin maanalaiseen kaupunkiin kuuluvat Asematunneli, Rautatientorin ja Kampin metroasemat ja liiketiloja. Kampin metroasema on yhteydessä Kampin kauppakeskukseen, ja maan alla sijaitsevat esimerkiksi pitkän matkan bussiterminaali ja suuri parkkihalli. Maanalainen yhteys löytyy myös Sokokselle ja Stockmannille.
Myös Kaisaniemen, Hakaniemen ja Sörnäisten metroasemien yhteydestä löytyy samankaltaisia, mutta pienempiä maanalaisia tiloja. Helsingissä maan alla sijaitsee myös ostoskäytäviä, tietokonehalleja, liikuntapaikkoja, kaukolämpöputkia, metro- ja huoltotunneleita sekä parkkitiloja. Helsingin maanalainen yleiskaava on tiettävästi ainoa laatuaan maailmassa.
Kyösti Kallion puisto
Kyösti Kallion puisto on puisto Oulun kaupungin ruutukaava-alueella Hollihaan ja Leverin kaupunginosissa. Neljän korttelin levyinen puisto ulottuu Aleksanterinkadulta Uusikadulle, etelässä puistoa rajaa Puistokatu ja pohjoisessa nykyisin kevyen liikenteen väylänä toimiva entinen Laitakatu.
Puistoalue varattiin vuoden 1908 asemakaavassa Uudelle Heinätorille. Ensimmäiset puiston rakennustyöt tehtiin vuosina 1936–1937, jolloin Isokadun ja Kirkkokadun väliselle alueelle istutettiin poppeleita ja pensaita. Kolme korttelia Aleksanterinkadulta Isokadulle rakennettiin puistoksi kaupunginpuutarhuri Reino Toivosen suunnitelmien mukaan 1950-luvulla. Neljännessä korttelissa Uusikadun ja Isokadun välissä sijaitsi luonnontilainen urheilukenttä, joka toimi talvisin luisteluratana. Kenttä toimi kesäisin myös sirkuksen esiintymispaikkana. Neljäs kortteli istutettiin puistoksi 1970-luvulla. Puisto nimettiin Kyösti Kallion puistoksi 1973, jolloin presidentti Kallion syntymästä oli kulunut sata vuotta.
Aleksanterinkadun varteen rakennettiin lääninarkkitehti Mikko Huhtelan suunnittelema Heinätorin seurakuntatalo 1952. Puistoa on kunnostettu vuosina 2007–2009, jolloin korvattiin pölyävät ruhtinaanpoppelit muilla puulajeilla.
Temppeli (veistos)
Temppeli on Kim Simonssonin veistos Turun Kupittaanpuistossa. Se on moniosainen reliefi pienen muuntamorakennuksen ulkoseinissä. Muuntamo sijaitsee Uudenmaankadun ja Kupittaankadun kulmassa. Teos paljastettiin Turun kulttuuripääkaupunkivuonna 2011.
Turku Energian muuntamorakennus on muuttunut valkoisten keramiikkatiilien myötä ”temppeliksi”, jonka sisäänkäyntiä vartioivat vakavat pikkulapset. Uudenmaankadun puoleisella seinällä enkelityttö suojelee tienkäyttäjiä. Teoksen muita aiheita ovat koirat ja peurat. Taideteos on yksi "Savi kaupungissa" -hankkeen kolmesta julkisesta taideteoksesta Turussa. Muut teokset ovat Pekka Paikkarin "Iglu" Puutorilla ja Karin Widnäsin "Kimono" Aurajokirannan vedenpuhdistamossa.
Muuntamorakennuksen seiniin tehtiin vuonna 1996 graffititaidetta osana kaupungin taidemuseon ympäristötaideprojektia, mutta 15 vuoden jälkeen maalaukset olivat kärsineet siinä määrin vaurioita, että muuntamon pintaan tilattiin kulttuuripääkaupunkivuodeksi uusi teos.
Carro Celeste
Carro Celeste on italialaissyntyisen Mariella Bettineschin (s. 1948) ympäristötaideteos Turussa, kaupunginteatterin ja Wäinö Aaltosen museon välisellä Itsenäisyydenaukiolla. Se on paljastettu vuonna 1994.
Teos on kumipyörillä varustettu koboltinsininen laatta, joka on sijoitettu aukion nurmikkorinteeseen. Poptaidetta ja konstruktivismia henkivä teos luo illuusion liikkeestä, vaikka on kiinnitetty maahan näkymättömällä tukirakenteella.
Bettineschin mukaan teos liittyy suomalaiseen kulttuuriin ja pohjoisten kansojen mytologiaan, jossa Otava on tärkeä tähtikuvio. Italiaksi Otavaa kutsutaan "Carro Celesteksi" eli ”taivaalliseksi vaunuksi”.
Lujitemuovista, ruostumattomasta teräksestä ja kumista valmistetun teoksen mitat ovat 440 × 700 cm, korkeus noin 80 cm.
Kiiltäväpintainen teos on herättänyt keskustelua eikä kestä kovin hyvin Suomen sääoloja. Teoksen kymmenen paikallaanolovuoden jälkeen taiteilija Jarmo Ahlqvist uudisti sen pinnan akryylimaalilla 2004, edellisen entistysyrityksen epäonnistuttua lujitemuovikerroksen osoittauduttua ilmoitettua ohuemmaksi. Teosta on myös silloin tällöin pesty erilaisin tempauksin. Vuonna 2003 pesijänä oli Turun Saippuatehtaan perinteitä jatkava Johnson Diversey -yhtiö, ja Taiteiden yönä 2005 teoksen pesi Turun siivoustekninen yhdistys yritystukijoineen.
Klooritrifluoridi
Klooritrifluoridi (ClF) on kloorin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Aine on äärimmäisen reaktiivinen ja sitä käytetään fluoraavana reagnessina, ydintekniikassa ja rakettien polttoaineseoksissa.
Huoneenlämpötilassa klooritrifluoridi on olomuodoltaan väritöntä kaasua. Yhdiste on helposti nesteytettävissä väriltään kellertäväksi tai vihertäväksi nesteeksi. Klooritrifluoridi on yksi reaktiivisimmistä tunnetuista yhdisteistä ja erittäin vahva hapetin. Reaktiivisuudeltaan ja hapetuskyvyltään se on fluorin luokkaa ja reagoi lähes kaikkien, myös jalojen, metallien, metallioksidien ja epämetallien kanssa jo huoneenlämpötilassa muodostaen fluorideja. Se reagoi jopa radonin kanssa ja kuumennettaessa ksenonin kanssa muodostuu ksenontetrafluoridia. Yhdiste voi toimia sekä Lewis-happona että -emäksenä ja sekä luovuttaa että vastaanottaa fluoridi-ionin. Aine syövyttää useita muoveja ja kumeja ja reagoi puun ja asbestin kanssa. Veden ja orgaanisten liuottimien kanssa klooritrifluoridi reagoi erittäin voimakkaasti jopa räjähtäen. Yhdisteelle resistenttejä materiaaleja ovat perfluoratut polymeerit, huoneenlämpötilassa teräs ja korkeammissa lämpötiloissa kupari ja erityisesti nikkeli ja Monel-metalli. Klooritrifluoridin joukossa on usein epäpuhtautena vetyfluoridia, joten se syövyttää myös lasia.
Klooritrifluoridia valmistetaan nikkelistä valmistetuissa reaktoreissa kuumentamalla kloorin ja fluorin seosta noin 290 °C:n lämpötilaan. Reaktio on kiivas ja vaatii lämpötilan seuraamista, koska korkeammissa lämpötiloissa klooritrifluoridi hajoaa kloorifluoridiksi ja reaktiossa käytetään fluoriylimäärää. Yhdiste puhdistetaan reaktiolla kaliumfluoridin kanssa, jolloin muodostuu kaliumklooritetrafluoridia. Tämä yhdiste hajoaa kuumennettaessa klooritrifluoridiksi. Yhdisteen vuosittainen tuotanto on useita satojatuhansia tonneja vuodessa.
Klooritrifluoridin tärkein käyttökohde on polttoainekäyttöön tarkoitetun uraanin puhdistus. Uraani reagoi yhdisteen kanssa muodostaen helposti haihtuvaa uraaniheksafluoridia, joka voidaan rikastaa polttoainekäyttöön. Yhdistettä voidaan käyttää myös uraanin puhdistamiseen esimerkiksi plutoniumista, koska plutoniumin fluoridi ei ole helposti haihtuva. Yhdistettä voidaan käyttää myös puolijohdeteollisuudessa matalassa lämpötilassa tapahtuvaan piin etsaukseen ja hapettimena ammoniakkia ja hydratsiinia tai metyylihydratsiinia sisältävissä rakettien polttoaineissa. Toisessa maailmansodassa Natsi-Saksa käytti klooritrifluoridia palopommeissa.