hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Salibandyn SM-sarja 1991–1992
Kausi 1991–1992 oli salibandyliigan historian kuudes kausi. Sarjasta käytettiin tuolloin nimitystä SM-sarja.
Miesten mestaruuden voitti Joensuulainen Josba, joka voitti finaaleissa Helsinkiläisen SSV:n. Pronssia saavutti Happee Jyväskylästä. RuRu putosi suoraan I-divisioonaan. Sekä Liffe että SU säilyttivät paikkansa SM-sarjassa karsintojen jälkeen.
Naisten mestaruuden voitti sarjanousija Tapanilan Erä Helsingistä. Erän joukkue oli muudostunut fuusiossa, jossa oli yhdistynyt edelliskauden mestari S.C. Dalmac ja Synkkä Uhma. Joukkue oli runkosarjassa lopulta ylivoimainen ja menetti ainoastaan kaksi pistettä kahdessa tasapeliin päättyneessä ottelussa. Hopeaa saavutti jyväskyläläinen BET ja pronssia helsinkiläinen SAPA.
Miesten runkosarja pelattiin kaksinkertaisena kuudessa osaturnauksessa järjestyksessä Jyväskylä, Joensuu, Hämeenlinna, Jyväskylä, Tampere ja Helsinki. Uudistuksena edelliskauteen verrattuna oli pudotuspelit, joihin pääsivät runkosarjan neljä parasta.
Naiset pelasivat ensi kertaa kaksinkertaisen sarjan. Runkosarja järjestettiin kuudessa osaturnauksessa järjestyksessä Jyväskylä, Joensuu, Helsinki, Tampere, Lohja ja Hämeenlinna.
Sacile
Sacile on kaupunki Pordenonen maakunnassa Friuli-Venezia Giulian alueella Koillis-Italiassa. Kaupungissa on pari kymmentä tuhatta asukasta.
Sacilea on sanottu ""Serenissiman" puutarhaksi" ("La Serenissima" on Venetsian tasavallan lempinimi) siellä olevien palatsien mukaan, joita on rakennettu Livenzajoen rannalle Venetsian tasavallan ylhäisölle.
Sacilen historiallinen keskusta sijaitsee Livenzajoen kahdessa saaressa. Saarista ei tiedetä, ovatko ne keinotekoisesti rakennettuja vai luonnon muodostamia.
Fusilli
Fusilli on viljasta valmistettavaa pastaa. Se on kierteistä spagettia. Kierremakaroni sitoo hyvin pastakastiketta itseensä, mutta se sopii myös salaatteihin, keittoihin ja paistoksiin.
Suomessa fusillia valmistaa muun muassa Myllyn Paras.
HMS Ariadne (M65)
HMS Ariadne (viirinumero M65) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Abdiel-luokan miinalaiva. Alus oli yksi harvoista Britannian Yhdysvaltain laivastolle lainaamista ja se palvelikin Yhdysvaltain 7. laivastossa Tyynellä valtamerellä 1944.
Alus tilattiin 19. huhtikuuta 1941 Alexander Stephen and Sonsilta Glasgow'sta Skotlannista osana sodan ajan laivastohankintoja. Sen köli laskettiin 15. marraskuuta 1941 ja alus laskettiin vesille 16. helmikuuta 1943. Alus valmistui vielä saman vuoden lopulla 9. lokakuuta.
Syyskuussa 1943 alus oli valmistajan koeajoissa. Valmistuttuaan 9. lokakuuta alus siirrettiin laivastolle vastaanottotesteihin, joiden päätyttyä se varustettiin sekä siirrettiin Scapa Flow'hun Kotilaivastoon koulutettavaksi. Aluksen koulutuskeskeytettiin joulukuussa, jolloin se määrättiin Atlantille partiointiin. Alus siirrettiin Gibraltarille, josta se lähti "HMS Gambian", "HMS Penelopen", "HMS Glasgowin" ja "HMS Enterprisen" kanssa pysäyttämään rannikkolennoston havaitsemaa Saksan laivaston saarronmurtajaa "Alsterruferia" (operaatio Stonewall).
"HMS Ariadnen" ensimmäinen palvelustehtävä oli miinanlasku Norjan rannikolle.
"HMS Ariadne" poistui kotivesiltä tammikuussa 1944, jolloin se liitettiin Yhdysvaltain 7. laivastoon Tyynelle valtamerelle. Alus laski kesäkuussa 1944 Uuden Guinean pohjoisrannikolle 146 miinaa. Se laski taisteluiden aikana 1352 miinaa. Alus siirrettiin joukkojenkuljetustehtäviin marraskuussa.
Sodan jälkeen alus kuljetti entisiä sotavankeja takaisin Japanista kotimaihinsa, ja pääsi itse palaamaan Englantiin vasta 1947. Paluun jälkeen alus sijoitettiin Sheernessiin reserviin. Alus ei palannut palvelukseen lukuun ottamatta lyhyttä huollon jälkeistä koeajojaksoa 1950.
"HMS Ariadne" myytiin romutettavaksi W. H. Arnott Youngille ja se saapui helmikuussa 1965 Dalmuiriin, jossa se romutettiin kesäkuussa.
Jarmo Jääskeläinen
Jarmo Jääskeläinen (s. 1937 Viipuri) on suomalainen toimittaja, dokumenttielokuvien tuottaja ja ohjaaja. Hän on tunnettu erityisesti Puola-aiheisista dokumenteistaan.
Jääskeläinen aloitti elokuvaopinnot Łódźin elokuvakorkeakoulussa Puolassa 1965. Hän toimi Yleisradion Puolan-kirjeenvaihtajana vuodesta 1967. Palattuaan Suomeen Jääskeläinen toimi dokumenttielokuvien tuottajana ja kouluttajana. Hän perusti myös YLE TV2:n Dokumenttiprojektin ja vastasi sen toiminnasta 1990–1997.
Pälkäneläisyys
Pälkäneläisyys oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen piirissä 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa esiintynyt sävyltään vasemmistoradikaalinen liike, jonka synnyn taustalla oli silloinen opiskelijaradikalismi.
Pälkäneläisyys sai nimensä Pirkanmaalla Pälkäneellä, Suomen Kasvatusopillisen yhdistyksen omistamassa Mallasmäen kurssikeskuksessa syksyllä 1969 pidetyssä kokouksessa annetun julkilausuman mukaan, jossa määriteltiin liikkeen ohjelma. Liikkeen alkuunpaneva tapahtuma oli Karjaalla vuonna 1967 pidetty vasemmistonuorten yhteinen vappujuhla, joka oli järjestetty vastoin SDP:n puoluetoimiston nimenomaista kieltoa. Sen syntyyn ratkaisevimmin vaikuttanut tekijä oli kehitysmaiden ongelmien ja Vietnamin sodan nostattama kansainvälisen solidaarisuuden vaatimus sekä pyrkimys vasemmiston laajempaan yhteistyöhön. Nämä vaatimukset kirjattiin Pälkäneellä pidetyssä kokouksessa annettuun julkilausumaan. Lausumassa arvosteltiin hallituksia, joissa SDP oli ollut mukana, "liian porvarillisen" politiikan toteuttamisesta.
Pälkäneläisyyden keskeisiä hahmoja olivat SDP:n vasemmistoon lukeutuneet opiskelijapoliitikot Reijo Käkelä, Erik Schüller ja Hannu Vesa. Kansanedustajista liikkeen taakse asettuivat Osmo Kaipainen, Tellervo M. Koivisto ja Erkki Tuomioja, jotka olivat olleet mukana Pälkäneellä pidetyssä kokouksessa ja allekirjoittaneet siellä annetun julkilausuman.
Seuraavana kesänä, vuonna 1970, "pälkäneläiset" pitivät Karjaalla uuden kokouksen, jossa hyväksyttiin jyrkempi julkilausuma kuin edellisenä kesänä. Siinä tuomittiin − jälkikäteen − edellisenä vuonna kaatunut Nordek-hanke ja Suomen ja Euroopan talousyhteisön EEC:n kaavailtu vapaakauppasopimus sekä hyväksyttiin Tšekkoslovakian miehitys.
Tässä vaiheessa SDP:n johto − puheenjohtaja Rafael Paasio ja puoluesihteeri Kalevi Sorsa − tuomitsivat julkisesti pälkäneläisyyden. Paasio ja Sorsa syyttivät liikettä siitä, että se antoi SDP:n nimissä julkilausumia, jotka olivat jyrkässä ristiriidassa puolueen virallisen linjan kanssa. Myös pälkäneläisyyden taakse asettuneet kansanedustajat sanoutuivat puoluejohdon jyrkän kannanoton seurauksena irti liikkeestä. Näin pälkäneläisyys menetti vahvimman tukensa.
Pälkäneläisyys hajosi lopulta sisäisiin kiistoihinsa ja sen toiminta hiipui vuoden 1971 aikana. Pääosa liikettä kannattaneista opiskelijoista palasi SDP:hen, kun taas pälkäneläisten vasemman laidan edustajat ajautuivat ulos puolueesta ja liittyivät SKP:n taistolaissiipeen.
Pekka Pökälä
Pekka Uolevi Pökälä (s. 29. tammikuuta 1948 Asikkala) on suomalainen hiihtosuunnistaja. Seuratasolla hän edusti Asikkalan Raikasta ja Saarijärven Pullistusta.
Hyvinkäällä 1975 ensimmäisissä hiihtosuunnistuksen MM-kilpailuissa Pökälä voitti viestikultaa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa viidenneksi. Viestissä hän hiihtosuunnisti aloitusosuuden Heimo Taskisen, Jorma Karvosen ja Olavi Svanbergin suunnistaessa muut osuudet. Kaksi vuotta myöhemmin Velingradissa hän voitti henkilökohtaisessa kilpailussa MM-hopeaa.
Flight &amp; Jontey
Flight & Jontey on suomalainen housea tuottava kaksikko Tampereelta. Flight (Marko Vilkman) ja Jontey (Joonas Ylitalo) aloittivat yhteistyön vuonna 2008. Samana vuonna julkaistiin heidän ensimmäinen EP:nsä chicagolaisella Direct Drive -levymerkillä. Kansainvälistä huomiota Flight & Jontey sai voitettuaan Pete Tongin järjestämän Bedroom Bedlam -äänestyksen kappaleella "Sangria", jonka julkaisi syksyllä 2008 suomalainen DanceteriA Music -levy-yhtiö.
Vuonna 2009 kaksikko teki remixin K-Systemin kappaleesta "Devil Without Horns", joka päätyi myös K-Systemin "10th Anniversary" -kokoelmalle. Tämän jälkeen Flight & Jontey yhdisti hetkellisesti voimansa YleX:n DJ Orionin kanssa ja teki bootlegremiksin Coldplay-yhtyeen "Viva La Vida" -kappaleesta. Versio sai laajalti suosiota Suomessa päädyttyään esimerkiksi Suomen viralliselle tanssilistalle, mutta päätyi myös maailmaa kiertävien artistien soittoon, kuten DJ:n ATB ja Tiësto. Flight & Jontey -kaksikon ja DJ Orionin yhteistyö jatkui, kun tamperelaiset tekivät Orionin "Brotherhood"-singlestä remiksin, jonka julkaisi Lost Language -levy-yhtiö 23. marraskuuta 2009.
15. lokakuuta 2009 newyorkilainen System Recordings julkaisi kaksikon "Old Cool" EP:n, jossa oli nimikkoraidan lisäksi kappale "Never Dancin'". Singlen "Every Night" julkaisi 24. maaliskuuta 2010 kolumbialainen Avenue Recordings.
Knowit
Knowit Oy on konsulttiyritys, joka tarjoaa ratkaisutoimituksia kolmella eri liiketoiminta-alueella: Experience, Insight ja Solutions. Knowitin palveluissa yhdistyy design- ja viestintäosaaminen, liikkeenjohdon konsultointiosaaminen ja teknologiaosaaminen. Knowitilla on yli 2000 työntekijää Ruotsissa, Norjassa, Suomessa, Tanskassa ja Saksassa ja se on listattu Tukholman OMX-pörssissä. Knowit Oy:n toimipiste sijaitsee Helsingin Punavuoressa.
Liiketoiminta-alue Knowit Experience on pohjoismainen viestintä- ja teknologiatoimisto, jolla on toimintaa neljässä eri maassa. Kohdennetun digitaalisen läsnäolon ja verkossa, mobiilissa ja sosiaalisessa mediassa tarjottavan rikkaan käyttäjäkokemuksen avulla autamme yrityksiä, organisaatioita ja muita toimijoita pääsemään kriittisiin tavoitteisiinsa.
Knowit Solutions auttaa yrityksiä ja organisaatioita kehittämään toimintaansa erilaisten IT-ratkaisujen avulla. Tarjoamme osaamista kaikkiin järjestelmäkehityksen vaiheisiin ideoinnista, arkkitehtuurista ja projektijohdosta järjestelmänkehitykseen, toteutukseen, testaukseen ja tietoturvaan.
Knowit Insight tarjoaa erilaisia liikkeenjohdon konsultointipalveluja ja tukee asiakkaita niin taktisissa kuin strategisissakin kysymyksissä. Knowitin asiantuntijat esittävät ideoita, toimivat neuvonantajina ja kehittävät räätälöityjä ratkaisuja.
Knowit Oy oli aikaisemmalta nimeltään Endero Oy. Vuonna 2010 Endero siirtyi yrityskaupalla osaksi Tukholmassa pörssilistattua Knowit-konsernia, jonka pääkonttori sijaitsee Tukholmassa. Knowit:n ylimääräinen yhtiökokous hyväksyi kaupan 29.12.2009 ja kauppa astui voimaan 1.1.2010. Endero Oy muutti nimensä Knowit Oy:ksi 22.5.2012. Knowit Oy:n toimitusjohtajana toimii Ville Särmälä.
Knowit Oy voitti pääpalkinnon The European Software Testing Awards 2013 -kilpailussa kategoriassa ”Paras julkisen sektorin testausprojekti”. ja vuonna 2014 Knowitin toteuttama Suunto Sport Pages valittiin eurooppalaisessa Digital Communication Awards -kilpailussa parhaaksi verkkosivustoksi. Lokakuussa 2017 Knowit Oy valittiin maailman suurimman ohjelmistotestausyhdistyksen ISTQB:n Global Partneriksi ensimmäisenä Pohjoismaissa. Knowit Oy valittiin Episerverin vuoden 2017 kumppaniksi.
Koapeippo
Koapeippo ("Rhodacanthis palmeri") oli 1890-luvun lopulla sukupuuttoon kuollut Havaijilla esiintynyt peippoihin kuulunut varpuslintu. Viimeisin varmistettu havainto elävästä linnusta on vuodelta 1896.
Kooltaan koapeippo oli 21,5–23 cm. Koiras oli päästään ja rinnastaan väritykseltään kirkkaan oranssi. Rinnan oranssi väri vaalenee vatsaa kohti, nin että vatsa on väriltään vaalean kellertävä. Siivet ja yläperä olivat väriltään oliivinruskeat oranssein yksityiskohdin. Naaraat olivat selästä, päästä ja rinnasta väriltään vaalean kellertävän vihreitä. Vatsastaan naaras oli vaalea. Nuoret koiraat muistuttivat ulkonäöltään naaraita, mutta rinnan ja vatsan höyhenissä on tumman harmaat kärjet, jotka antavat viiruisen tai pilkullisen ulkonäön. Nokka lajilla oli suurikokoinen, tukeva ja väriltään harmaa.
Lajista on säilynyt noin 65 näytettä näytettä maailman eri museoissa.
Koapeipot elivät kosteissa metsissä, jossa "Acacia koa"- puu oli yleinen. Metsät sijaitsevat yli 1 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Laji söi erityisesti "Acacia koa"-lajin kovia siemeniä ja lisäksi myös perhosten toukkia ja "Dodonaea viscosa"-puun siemeniä. Koapeipot olivat hyvin yleisiä Havaijin pääsaarella vielä 1800-luvun alussa. Todennäköisimmät syyt lajin häviämiseen olivat elinympäristön häviäminen laajojen hakkuiden vuoksi ja mustarotan ("Rattus rattus") leviäminen saarelle. Hyttysten levittämällä malarialla ei todennäköisesti ole ollut kovin suurta vaikutusta tämän lajin häviämiseen.
HMS Aphis
HMS Aphis oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Insect-luokan tykkivene.
Alus tilattiin Ailsa Shipbuilding Companyltä, ja se laskettiin vesille 15. syyskuuta 1915 Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäisenä HMS "Aphikseksi" nimettynä aluksena. Alus valmistui vielä saman vuoden marraskuussa.
HMS "Aphis" tuki tykkitulella maavoimien operaatioita Tonavalla vuonna 1917, jolloin sen tukikohtana oli Bukarest. Alus oli Tonavalla aina vuoteen 1919 asti, jolloin se siirrettiin Kiinan laivastoasemalle. Kiinassa alus liitettiin Jangtsen laivueeseen () esittelemään brittiläisen imperiumin läsnäoloa joella. Alus palveli Kiinassa aina kesäkuuhun 1940 asti, jolloin se siirrettiin Välimeren laivastoon.
Alus tuki 9. joulukuuta 1940 yhdessä monitori HMS "Terrorin" ja tykkiveneiden HMS "Ladybirdin" ja HMS "Gnatin" kanssa brittiläisen 8. armeijan etenemistä tulittamalla Tobrukissa olevia Italian armeijan kohteita. Alukset toistivat Tobrukin sataman tulittamisen 12. joulukuuta.
Alus tulitti 21. helmikuuta yhdessä Australian laivaston hävittäjien HMAS "Stuartin", HMAS "Vampiren" ja HMAS "Voyagerin" kanssa Tobrukia. Se tuki 9. huhtikuuta brittiläisen 8. armeijan vetäytymistä tulittamalla Bombaa ja Gazalaa.
Alus siirrettiin huhtikuussa 1943 Maltalle. Alus tuki 31. toukokuuta hyökkäystä Pantellarialle (operaatio Corkscrew). Se vapautettiin 13. kesäkuuta operaatiosta, minkä jälkeen se palasi Maltalle valmistautumaan Sisilian maihinnousuun. Alus määrättiin elokuussa tukemaan Calabrian maihinnousua. Alus liitettiin 13. elokuuta tukiosastoksi yhdessä tykkivene HMS "Scarabin" sekä monitoreiden HMS "Erebuksen", HMS "Robertsin" ja HMS "Abercrombien" kanssa tulittamaan rannikkoa Reggio Calabriasta Passaroon (operaatio Baytown). Tulitukiosasto ampui 2. syyskuuta tulivalmistelun brittiläisen XIII armeijakunnan maihinnousualueelle, ja seuraavana päivänä se tuki varsinaista maihinnousua. Alus palasi tukitoiminnan päätyttyä Maltalle.
"Aphis" määrättiin Yhdysvaltain laivaston alaisuuteen Etelä-Ranskaan tehtävän maihinnousun ajaksi (operaatio Dragoon). Alus vapautettiin 18. elokuuta operaatiosta, minkä jälkeen se palveli vuoden lopun Adrianmerellä tukikohtanaan Ancona.
Alus määrättiin kesäkuussa 1945 Tyynelle valtamerelle, ja se saapui Manukseen elokuussa. Alus liittyi brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon vasta Japanin antauduttua. Se lähetettiin Singaporeen, jossa se poistettiin palveluksesta. Alus sijoitettiin poistolistalle vuonna 1946, ja se myytiin romutettavaksi toukokuussa 1946 Singaporessa.
Heimo Taskinen
Heimo Allan Taskinen (s. 25. helmikuuta 1947 Varpaisjärvi) on suomalainen hiihtosuunnistaja. Seuratasolla hän on edustanut Hankasalmen Hankaa ja Kangasniemen Kalsketta.
Hyvinkäällä 1975 ensimmäisissä hiihtosuunnistuksen MM-kilpailuissa Taskinen voitti viestikultaa ja henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia. Viestissä hänen kanssaan hiihtosuunnistivat Pekka Pökälä, Jorma Karvonen ja Olavi Svanberg.
Alda Merini
Alda Merini (21. maaliskuuta 1931 – 1. marraskuuta 2009) oli italialainen runoilija. Hän julkaisi ensimmäiset kirjansa 1950-luvulla ja oli ehdolla Nobel-palkinnon saajaksi vuosina 1996 ja 2001. Merini kuoli sairaalassa, jossa oli potenut luukasvainta.
Om Begrebet Ironi med stadigt Hensyn til Socrates
Om Begrebet Ironi med stadigt Hensyn til Socrates (”Ironian käsitteestä Sokratesta alituisesti silmällä pitäen”) on Søren Kierkegaardin maisterinväitös, joka valmistui Kööpenhaminan yliopistolle vuonna 1841. Teos on Kierkegaardin kolme vuotta kestäneen laajan Sokratesta koskeneen tutkimustyön tulos, ja siinä aihetta käsitellään sellaisena kuin se näyttäytyy Ksenofonin, Aristofaneen ja Platonin teoksissa.
Kierkegaardin opinnäyte käsittelee ironiaa ja erityisesti sokraattista ironiaa. Ensimmäisessä osassa Kierkegaard katsoo Aristofaneen kuvauksen Sokrateesta näytelmässään "Pilvet" olevan oikeellisin kuva tästä filosofista. Siinä missä Ksenofon ja Platon esittivät Sokrateen vakavamielisesti, Kierkegaard katsoi Aristofaneen ymmärtäneen parhaiten sokraattiseen ironiaan sisältyneen monisyisyyden. Lisäksi Kierkegaard käsittelee Sokrateen ajatusta omasta "daimonionistaan" sekä filosofin saamaa tuomiota.
Lyhemmässä toisessa osassa Kierkegaard vertaa sokraattista ironiaa oman aikansa ironiatulkintoihin. Hän analysoi 1800-luvun merkittävien kirjailijoiden ja filosofien teoksia, mukaan lukien J. G. Fichte, Friedrich Schlegel ja G. W. F. Hegel.
HMS Abercrombie (F109)
HMS Abercrombie (viirinumero F109) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Roberts-luokan monitori toisessa maailmansodassa. Alus tilattiin 4. huhtikuuta 1941 Vickers-Armstrongin telakalta Newcastlesta.
Aluksen tykkitorni oli alun perin tarkoitettu "HMS Furiousille" ennen aluksen muuttamista tukialukseksi.
"HMS Abercrombie" määrättiin maaliskuussa liittymään Välimeren laivastoon. Alus valmistui 22. huhtikuuta, minkä jälkeen se aloitti koeajot. Koeajojen päätyttyä toukokuussa alus varustettiin palvelukseen.
"HMS Abercrombie" määrättiin kesäkuussa Yhdysvaltain laivaston Task Force 85:een tukemaan Sisilian maihinnousua. Alus liittyi heinäkuussa hyökkäysosastoon. Alus aloitti purjehduksensa 8. heinäkuuta Tunisista ja se suojasi seuraavana päivänä Yhdysvaltain armeijan 45. Jalkaväkidivisioonan maihinnousua Scoglittissa yhdessä risteilijä "USS Philadelphian" ja viidentoista Yhdysvaltain laivaston hävittäjän kanssa.
"HMS Abercrombie" tulitti Porto Espedoclea yhdessä "USS Birminghamin" ja "USS Philadelphian" kanssa tukien Yhdysvaltain 7. armeijan taistelua. Alus palasi elokuussa Kuninkaallisen laivaston valvontaan ja se määrättiin tukemaan brittien maavoimien hyökkäystä Italian mannermaalle (operaatio Baytown).
"HMS Abercrombie" tulitti 2. syyskuuta Reggio Calabrian ja Pessaron välistä rannikkoa yhdessä "HMS Erebuksen", "HMS Robertsin", "HMS Valiantin", "HMS Warspiten", "HMS Orionin" ja "HMS Mauritiuksen" kanssa. Alus tuki seuraavana päivänä Britannian XIII Armeijakunnan maihinnousua lähellä Reggiota ja Villa San Giovannia, minkä jälkeen alus irrotettiin operaatiosta.
"HMS Abercrombie" palasi Yhdysvaltain laivaston valvontaan ja alus liitettiin eteläiseen hyökkäysosastoon () eli Task Force 81:een tukemaan Salernon maihinnousua. Alus purjehti 7. syyskuuta Bizertasta liitettynä saattueeseen FSS2.
Alus tuki 9. syyskuuta Salernon maihinnousua tulittaen Paestumia yhdessä "USS Philadelphian", "USS Savannahin", "USS Brooklynin", hollantilaisen Flores-luokan sluupin "Floresin" sekä seitsemäntoista Yhdysvaltain laivaston hävittäjän kanssa. Alus osui tulitoiminnan aikana miinaan vaurioituen pahoin.
"HMS Abercrombie" siirrettiin lokakuussa Tarantoon telakalle, minkä jälkeen se palasi 15. elokuuta 1944 Maltalle. Aluksen ollessa koulutuksessa 21. elokuuta Maltan kaakkoispuolella se osui kahteen miinaan vaurioituen jälleen pahoin.
"HMS Abercrombie" siirrettiin palvelukseen palattuaan Tyynelle valtamerelle, mutta sota Japania vastaan päättyi ennen aluksen perille pääsyä. Alus palasi marraskuussa 1945 Chathamiin, jossa se sijoitettiin tykistökoulutusalukseksi sekä majoituskäyttöön.
Alus poistettiin palveluksesta 1953 ja se hinattiin Portsmouthiin, jossa se ankkuroitiin Fareham Creekiin odottamaan poistamista. Alus sijoitettiin poistolistalle, minkä jälkeen se myytiin romutettavaksi BISCOlle. Alus saapui 24. joulukuuta 1954 T. W. Wardille Barrow-in-Furnessiin, jossa se lopulta romutettiin.
Devil’s Got a New Disguise: The Very Best of Aerosmith
Devil’s Got a New Disguise: The Very Best of Aerosmith on Aerosmithin kahdeksas kokoelmalevy, joka on julkaistu vuonna 2006.
Sepän Soitto
Sepän Soitto on Mäntsälässä vuodesta 1974 järjestetty valtakunnallinen kansanmusiikki- ja tanssitapahtuma. Sepän Soiton yhteydessä on pidetty vuodesta 1976 alkaen Pelimanniyhtyeiden SM-kilpailut, jotka ovat ainoat tällaiset kilpailut Suomessa. Vuosien varrella kilpailuissa on nähty ja kuultu lähes kaikkia kansanmusiikkialan parhaimmistoon kuuluvia yhtyeitä.
Sepän Soitto -tapahtumaa ja Pelimanniyhtyeiden SM-kilpailua järjestää vuonna 1975 perustettu Sepän Soitto ry. Talvisaikaan yhdistys järjestää Sepän Sävelet -konserttisarjaa.
A Day in the Life
”A Day in the Life” on vuonna 1967 julkaistun The Beatles -albumin "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band" kolmastoista ja samalla viimeinen kappale. Laulu toimi eräänlaisena encorena noudattaen normaalin konsertin kaavaa, jossa aplodien jälkeen seuraa vielä loppufinaali. Kappale on saanut osakseen eniten huomiota albumilla ja musiikkikriitikot ovat viidellä vuosikymmenellä pitäneet sitä yhtenä Beatlesien parhaista lauluista. Muun muassa verkkosivusto ”Acclaimed Musicin” tilastoimilla listoilla ”A Day in the Life” on menestynyt erinomaisesti.
BBC asetti aikoinaan ”A Day in the Lifen” soittokieltoon, koska osaa sen lyriikasta epäiltiin yllyttävän kuuntelijoita huumeiden käyttöön.
Laulun sanoitusaihe tuli John Lennonin lukemasta lehtiuutisesta, jossa kerrottiin Guinnessin olutpanimon rikkaan perijän Tara Brownen kuolemaan johtaneesta auto-onnettomuudesta. John Lennonin raakaversioon yhdistettiin Paul McCartneyn myös keskeneräinen laulu, sillä kaksikosta ne sopivat yhteen. McCartneyn säveltämä osuus alkaa herätyskellon äänellä ja sanoilla "Woke up, fell out the bed." Herätyskello oli alkujaan merkki, joka ilmoitti nauhoitukseen jätetyn kohdan päättymisen, jonka sekunnit yhtyeen avustaja Mal Evans laski nauhalle. McCartney hyödynsi kellon sanoituksessaan.
Lisäksi Lennon ja McCartney laativat tuottaja George Martinin avulla pienen orkesterisovituksen. Siinä orkesterille kerrottiin aloitusnuotiksi kunkin instrumentin matalin ääni sekä lopetukseksi korkein ääni. Orkesterin jäsenet saivat ohjeeksi siirtyä annetun ajan kuluessa mielivaltaisesti, samalla lisäten soiton voimakkuutta, korkeimpaan nuottiin. Tulos lisättiin laskettuun nauhoituksen kohtaan.
Laulu tehtiin muista albumin kappaleista poiketen 8-raita-äänityksenä. Kappaleessa soittaa suuri, mutta hyvin yksinkertaisesti jaoteltu orkesteri. Kappaleen lopusta vastasivat McCartney, Lennon ja Ringo Starr ja Beatlesien roudari Mel Evans soittamalla kolmella pianolla samanaikaisesti E-duuria. Tämä rysähdys oli lopetus itse kappaleelle kuten myös "Sgt. Peppers Lonely Hearts Club Band" -albumille. Mukaan laitettiin Lennonin toivomuksesta niin korkea ääni, että sen kykenevät erottamaan vain koirat. Kappale ei ole erityisen monimutkainen sävellys, mutta äänitys oli monimutkainen ja siitä huolimatta äänitykseen meni vain viisi päivää.
HMS Havant
HMS Havant (viirinumero H32) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Havant-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus oli alun perin Brasilian laivaston 8. joulukuuta 1937 J. Samuel White and Companyltä tilaama "Javary". Münchenin kriisin aikana syyskuussa 1938 Amiraliteetti esitti aluksen ja sen sisaralusten ostamista. Alukselle asennettiin tulenjohtojärjestelmät ja sen aseiden sijoitusta muutettiin, jotta se ei poikkeaisi liikaa muista laivaston aluksista. Britannian hallitus osti lopulta 5. syyskuuta 1939 aluksen.
"HMS Havant" valmistui joulukuussa 1939 telakalta ja alus siirrettiin 19. joulukuuta hyväksyntä testeihin. Testit valmistuivat ja alus siirrettiin 8. tammikuuta 1940 koulutukseen Portlandiin. "HMS Havant" liitettiin 9. Hävittäjälaivueeseen Plymouthiin suojaamaan Kanaalin saattueita. Aluksen ensimmäinen tehtävä oli 4.-9. helmikuuta 1940 yhdessä "HMS Ardentin" ja "HMS Whitshedin" kanssa sukellusveneentorjuntapartiossa.
"HMS Havant" oli partiomatkalta paluusta maaliskuun loppuun Devonportin telakalla degaussian järjestelmän puutteiden vuoksi. Vikojen epäiltiin johtuneen sabotaasista, mutta sitä ei kyetty osoittamaan todeksi. Palvelukseen palattuaan alus aloitti saattueiden suojaamisen.
"HMS Havant" määrättiin suojaamaan 7. huhtikuuta Greenockista Gibraltarille menevää saattuetta. Aluksen siirtyessä Greenockiin se sai määräyksen liittyä Norjan operaatioihin. Se suojasi yhdessä "HMS Hesperuksen" kanssa risteilijä "HMS Suffolkia", joka kuljetti merijalkaväkeä, matkalla Färsaarille, jonne saavuttiin 13. huhtikuuta. "HMS Havant" palasi seuraavana päivänä Scapa Flowhun, minkä jälkeen se suojasi saattueita Narvikiin aina 7. toukokuuta saakka.
"HMS Havant" suojasi Norjan rannikolta palattuaan "RMS Franconiaa" ja "RMS Lancastriaa" näiden kuljettaessa miehitysjoukkoja Islantiin. Alus palasi 25. toukokuuta Greenockiin.
"HMS Havant" määrättiin evakuoimaan joukkoja Ranskasta (operaatio Dynamo) ja se saapui 29. toukokuuta Doveriin. Alus kuljetti parin seuraavan päivän aikana yhteensä yli 2300 miestä Ranskasta Doveriin.
Alus joutui 1. kesäkuuta ilmahyökkäykseen ollessaan paluumatkalla Dunkerquesta kannellaan lähes 500 maavoimien miestä. Alukseen osui kolme pommia, jotka tuhosivat aluksen konehuoneen. Hyökkäyksessä sai surmansa kahdeksan ja haavoittui 25 miehistönjäsentä lisäksi runsaasti aluksella olleita evakuoituja sotilaita sai surmansa. Miinanraivaaja "HMS Saltash" otti aluksen hinaukseen, mutta se osoittautui mahdottomaksi. Touvi irrotettiin ja "HMS Saltash" upotti aluksen tykkitulella.
Kongonkahvi
Kongonkahvi ("Coffea canephora", myös "Coffea robusta") on 1800-luvun lopulla löydetty Kongosta peräisin oleva kahvipensaslaji. Se on maailman toiseksi viljellyin kahvilajike arabiankahvin ("Coffea arabica") jälkeen.
Kongonkahvi on maultaan arabiankahvia voimakkaampaa, ja sitä käytetään usein kaupallisissa kahvisekoituksissa. Sen pavut myös sisältävät enemmän kofeiinia kuin perinteinen arabiankahvi. Robustan maulle on ominaista on arabiankahvia voimakkaampi kitkeryys.
Kongonkahvipensas on tuottoisa ja sopeutuu paremmin erilaisiin ilmasto-oloihin kuin arabiankahvi, mistä johtuen sen sadot ovat suurempia ja maailmanmarkkinahinnat arabicaa edullisempia.
Bysantin–arabien sodat
Bysantin–arabien sodat olivat sarja sotia, jotka käytiin islaminuskoisten arabikalifaattien ja Bysantin valtakunnan välillä. Sodat käytiin vuosien 634 ja 1180 välillä. Sodan tuloksena Levantti, Mesopotamia ja Pohjois-Afrikka siirtyivät arabeille osana arabien laajempaa ekspansiota.
Erik Schüller
Erik Runar Schüller (5. joulukuuta 1944 Helsinki – 28. huhtikuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteen ylioppilas ja 1960-luvun lopun niin sanottujen yllytysoikeudenkäyntien avainhenkilö.
Aseistakieltäytyminen oli tuolloin sallittua, mutta siihen yllyttäminen ei. Schüller ilmoitti vuonna 1966 kieltäytyvänsä aseellisesta palveluksesta, mutta sai kieltäytymiseensä kielteisen päätöksen, mitä hän protestoi helmikuussa 1969 Vanhalla ylioppilastalolla pitämässään puheessa, jossa hän yllytti kaikkia vakaumuksentutkintalautakunnan hylkäämiä kieltäytymään aseista lautakunnan päätöksestä huolimatta. Suojelupoliisin pääjohtaja Armas Alhava teki hänestä rikosilmoituksen. Tapaus synnytti paljon lehtikirjoittelua ja Schülleria puolustamaan nousi kansanliike. Schüller tuomittiin toukokuussa 1969 yllyttämisestä 14 kuukauden vankeusrangaistukseen. Asian vesittämiseksi yli 1 200 henkeä kirjoitti nimensä suojelupoliisille toimitettuun niin sanottuun Schüllerin listaan, jossa he vakuuttivat yllyttäneensä muita kieltäytymään aseista. Vuonna 1970 Schüller tuomittiin Korkeimmassa oikeudessa sataan päiväsakkoon. Saman vuoden helmikuussa hänet vietiin Dragsvikin varuskuntaan, jossa hän edelleen kieltäytyi pukemasta asepukua päälleen. Kahden viikon kuluttua hänen tapauksensa käsiteltiin uudelleen ja hänelle myönnettiin vapautus asepalveluksesta eettisen vakaumuksen perusteella.
Yllytysoikeudenkäynnit vaikuttivat siihen, että lakien ja käytännön muutoksilla helpotettiin siviilipalvelukseen hakeutumista poliittisen vakaumuksen perusteella, kun aiemmin ainoastaan uskonnollinen ja eettinen vakaumus oli kelpuutettu perusteiksi. Schüllerista itsestään tuli myöhemmin taistolaisuuden kannattaja, ja vuoden 1970 lopussa hän kehotti "Tiedonantajassa" vasemmistolaisesti ajattelevia käymään armeijan hankkiakseen hyödylliset aseenkäsittelytaidot tulevaa vallankumousta varten.
Schüller kuului Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistoon vuosina 1971–1972 ja toimi myöhemmin oikeusavustajana, vaikkei valmistunutkaan lakimieheksi. Hän kuoli dramaattisesti huhtikuussa 1984 ravintolaillan aikana tukehtumalla pihvinpalaseen.
Milan Lucic
Milan Lucic (s. 7. kesäkuuta 1988 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Edmonton Oilersissä. Hän on laitahyökkääjä ja Boston Bruinsin toisen kierroksen varaus vuodelta . Lucic on iso ja voimakas hyökkääjä, joka osaa viimeistellä ja pelata aggressiivisesti. Häntä on verrattu myös Bruins-legendoihin Cam Neelyyn ja Terry O'Reillyyn.
Lucic pelasi kausina 2004–2007 WHL-joukkue Vancouver Giantsissa. Kaudesta 2004–2005 hän pelasi vain yhden runkosarja- ja kaksi playoffottelua, kun hän pelasi enimmäkseen BCHL:ssä. Seuraavalla kaudella hän voitti WHL:n mestaruuden ja sitä seuraavalla kaudella 2006–2007 Memorial Cupin. Hänet valittiin myös Memorial Cup -turnauksen parhaaksi pelaajaksi ja palkittiin Stafford Smythen muistopalkinnolla. Lucic nimettiin myös turnauksen tähdistökentälliseen.
Lucic teki NHL-sopimuksen elokuussa 2007 ja tällä hetkellä hänellä on kesään 2016 ulottuva yksisuuntainen sopimus ja hän saa 6,5 miljoonaa dollaria kaudessa. Lucic murtautui Bruinsin kokoonpanoon heti tulokaskaudellaan 2007–2008 ja teki läpimurtonsa kaudella 2008–2009 sekä nousi sensaatioksi. Lucic osaa myös tarvittaessa tapella.
Lucic pelasi Boston Bruinsissa kahdeksan kautta ja oli voittamassa Stanley Cupia kaudella 2010–2011. 26. kesäkuuta 2015 hän siirtyi Los Angeles Kingsiin pelaajakaupassa, jossa Bruins sai vaihdossa ensimmäisen kierroksen 13. varausvuoron saman päivän sekä maalivahti Martin Jonesin ja puolustaja Colin Millerin.
Lucicin vanhemmat ovat serbialaisia. Hänen enonsa Dan Kesa on entinen NHL:ssä pelannut jääkiekkoilija. Lucicin selkä on kyömyinen ja hänellä todettiin Scheuermannin tauti hänen ollessa 15-vuotias.
Benedictus Granroth
Benedictus Granroth oli suomalainen pappi ja lintutieteilijä.
Granrothin syntymäaika ja -paikka eivät ole tiedossa, mutta todennäköisesti hänen isänsä oli räätäli Gustaf Jönsson ja äitinsä Anna Sigfridsdotter Bonelius, molemmat Pietarsaaresta.
Benedictus Granroth opiskeli Turun Akatemiassa 1699–1706. Hänen joutsenen laulua käsittelevä väitöksensä ("pro exercitio") tarkastettiin 31. toukokuuta 1703 ("Exercitium academicum, De cantu cycnorum") ja aatelisvaakuna-aiheinen väitöksensä ("pro gradu") kesäkuussa 1706. Professori Torsten Rudeen toimi ohjaajana kummassakin väitöksessä. Filosofian maisteriksi hänet nimitettiin kesäkuussa 1707. 4. toukokuuta 1706 Granroth vihittiin papiksi ja hän pääsi heti apulaispapiksi Uuteenkaarlepyyhyn. Sittemmin hän oli Oulun kappalainen vuosina 1710–1715.
Oulusta Granroth, hänen vaimonsa Margareta Forsman ja heidän poikansa Gustav pakenivat isovihan venäläisvalloittajia Ruotsin Piitimeen, missä sekä Benedictus että Margareta kuolivat 1715. Gustav oli silloin noin viisivuotias ja meni hänkin sittemmin opiskelemaan Turun Akatemiaan, ja toimi kappalaisena Pietarsaaressa.
Robert Lamoureux
Robert ”Bobby” Lamoureux (s. 31. toukokuuta 1950 Longueuil, Québec, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija.
Lamoreux pelasi juniorijääkiekkoa QMJHL:n Drummondville Rangersissä. Hän pelasi Suomessa vuosina 1971–1975 Turun Palloseurassa ja kaudella 1978–1979 Kiekko-67:ssa.
Wilkie Collins
William "Wilkie" Collins (8. tammikuuta 1824 - 23. syyskuuta 1889) oli englantilainen romaani- ja näytelmäkirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten rikosromaaneistaan "Valkopukuinen nainen" ("The Woman in White", 1859), "No Name" (1862) ja "Kuun kivi" ("The Moonstone", 1868). Häntä pidetään Edgar Allan Poen ohella rikoskirjallisuuden merkittävimpänä kehittäjänä.
1858 Collins kirjoitti esseen, jossa hän havaitsi teollisen vallankumouksen mukanaan tuoman uuden lukijakunnan. Hän käytti siitä nimitystä "tuntematon yleisö" ja joka on oppimassa kirjallisuuteen lukutaidon leviämisen ansiosta. Collins pyrki tavoittamaan tämän yleisön.
Hän kirjoitti 1854 romaanin "Hide and Seek" sekä novellikokoelmat "After Dark" ja "The Queen of Hearts" jotka ilmestyivät vuosina 1856 ja 1859. Romaanissa sekä osassa novellien tarinoita oli salapoliisiaineksia.
"Valkopukuista naista" pidetään salapoliisikirjallisuuden välittömänä edeltäjänä. "Kuun kivi" on niiden teosten joukossa, joita pidetään ensimmäisenä varsinaisena salapoliisitarinana.
Collins menestyi erinomaisesti. "Valkopukuinen nainen" - romaania jonotettiin sen ilmestymispäivänä 29.11.1859, sen mukaan nimettiin hajuvesiä, aiheesta sävellettiin lauluja ja nimettiin tienviittoja. Ensimmäinen, kallis 1 500 kappaleen painos myytiin nopeasti loppuun.
Kirjan arvostelut olivat kylmiä, ja etenkin "Pall Mall Gazette" - lehden arvio oli erittäin kriittinen.
Charles Dickens oli Collinsin läheinen ystävä, mutta hänkin kritisoi teosta sen rakenteesta.
Collins tiedosti hyvin "Kuun kiven" menestyksen, mutta totesi 1871 uuteen, itse tarkistamaansa painokseen tekemässään esipuheessa luovuutensa ehtyneen tämän työn jälkeen. Hän poti kivuliasta reumaattista kihtiä, mikä pakotti hänet sanelemaan osan käsikirjoituksesta avustavalle kirjoittajalle. Toinen syy oli äitinsä sairauden ja kuoleman aiheuttama masennus.
Seinäraunioinen
Seinäraunioinen ("Asplenium ruta-muraria") on Euroopassa ja Aasiassa kasvava kalkkikallioiden saniainen. Suomessa laji on harvinainen ja se on rauhoitettu entisten Oulun ja Lapin läänien alueella sekä Ahvenanmaalla.
Seinäraunioisen maavarsi on lyhyt ja tummasuomuinen. Lehdet kasvavat 6–24 cm korkeiksi ja kasvavat yleensä pieninä, tiheinä kimppuina. Lehden ruoti on vihreä tummaa tyveä lukuun ottamatta. Ruoti on 1–2 kertaa lehtilavan pituinen. Lapa on leveänpuikea, 3–8 cm pitkä ja 2–3 kertaa parilehdykkäinen. Pikkulehdykät ovat vastapuikeita tai vinoneliömäisiä sekä hammaslaitaisia tai säännöttömästi liuskaisia. Tasasoukat, katesuomuiset itiöpesäkeryhmät sijaitsevat lehtilavan alapinnalla lehtisuonten sivussa. Seinäraunioisen itiöt kypsyvät Suomessa heinä-elokuussa. Kypsinä itiöpesäkeryhmät peittävät koko liuskan alapinnan.
Seinäraunioinen voi risteytyä joskus liuskaraunioisen ("A. septentrionale") kanssa.
Seinäraunioista tavataan laajalla alueella Marokosta ja Algeriasta Eurooppaan, jossa lajia kasvaa lähes koko mantereella. Suomessa, Baltian maissa ja Venäjällä esiintyminen muuttuu kuitenkin varsin laikukkaiseksi. Kaukasukselta seinäraunioisen levinnäisyysalue jatkuu läpi Aasian Himalajalle ja Kiinaan asti.
Suomessa seinäraunioisen kanta on vahvimmillaan Varsinais-Suomessa sekä Koillismaalla Kuusamon ja Sallan alueilla Venäjän rajan tuntumassa. Muualla maassa laji tunnetaan Ahvenanmaalta, jossa se on hyvin harvinainen, sekä yksittäinen esiintymä Etelä-Savosta.
Seinäraunioinen kasvaa kalkkikivikallioilla ja -soraikoilla.
Boeing X-37
X-37B on Boeingin, NASAn ja Yhdysvaltain ilmavoimien rahoituksella 1990- ja 2000-luvuilla kehittämä miehittämätön pienikokoinen uudelleenkäytettävä avaruuslentokoneen prototyyppi. X-37B muistuttaa avaruussukkulaa, mutta on sitä paljon pienempi.
Aluksen massa on 5 400 kg, ja sen kyky kuljettaa hyötykuormaa on hyvin rajallinen. Sen siipien kärkiväli on 4,5 metriä ja aluksen pituus on 8,9 metriä. Alus on uudelleenkäytettävä.
X-37B-aluksen liikkumista varten siinä piti olla AR-2/3-moottori, joka käyttäisi hydratsiiniä ja JP-8-kerosiinia, mutta ajoaine muutettiin hypergoliseksi typpitetraoksidiksi ja hydratsiiniksi.
Alus laukaistaan Atlas V -kantoraketilla pystysuoraan mutta se laskeutuu vaakaan kiitotielle.
X-37B-alus on kooltaan 1,2-kertainen malli Yhdysvaltain ilmavoimien kehittelemästä X-40A-aluksesta. Tämä on edullista Boeingille, joka on toiminut molempien alusten pääurakoitsijana. X-40A:ta testattiin ilmakehässä pudottamalla se helikopterista vuonna 1998 ja vuonna 2001. NASA kutisti kehitysohjelmaa vähentämällä sen rahoitusta.
Vuonna 2004 ohjelma siirtyi DARPAlle, jolloin sen käyttötarkoitus muuttui myös sotilaalliseksi. Prototyyppiä on sen jälkeen kuljetettu White Knight -lentokoneella. X-37B kehitys kulkee myös nimikkeellä X-37B OTV1 (Orbital Test Vehicle).
Boeing on valmistanut X-37B aluksi kaksi kappaletta.
Aluksen ensimmäisen laukaisukokeen ilmakehään piti tapahtua Atlas V -kantoraketilla vuonna 2006. X-37B laukaistiin ensimmäiselle lennolleen kuitenkin vasta 23. huhtikuuta 2010 Floridan Cape Canaveralista Ensilentonsa yhteydessä alus nousi noin 400 km:n korkuiselle radalla, jonka inklinaatio oli noin 40 astetta. Alus laskeutui Vandenberg Air Force Baseen Kaliforniassa 3. joulukuuta 2010 09.16 UTC. Toinen X-37B laukaistiin 5. maaliskuuta 2011 Atlas V:n kyydissä Cape Caneveralista. Se laskeutui 469 päivää kestäneeltä lennoltaan Vandenbergin lentotukikohtaan 16. kesäkuuta 2012.
Kolmas X-37B lähetettiin Maan kiertoradalle 11. joulukuuta 2012 Atlas V -kantoraketin mukana Cape Canaveralin lentotukikohdasta. Sukkula palasi Maahan 18. lokakuuta 2014 ja laskeutui Vandenbergin lehtotukikohtaan. Sen varsinaisesta tehtävästä ei ole annettu tietoa.
Neljäs X-37B:n lento laukaistiin 20. toukokuuta 2015. Salaisten tehtävien lisäksi mukana on kymmenen NASA:n ja NRO:n cubesat-satelliittikoetta, joihin kuuluu myös aurinkopurje-demostraatio Planetary Societylle. Tällä lennolla painopistettä siirretään itse aluksen testaamisesta hyötykuorman testaamiseen. Neljäs lento laskeutui toukokuussa 2017 Kennedyn avaruuskeskuksen kiitotielle Floridassa.
Jaakko Perheentupa
Jaakko Pentti Perheentupa (s. 7. maaliskuuta 1934) on suomalainen pediatri ja suomalaisen tautiperinnön tutkija.
Perheentuvan isä oli rovasti Antti Perheentupa ja äiti Suoma Augusta Viktröm. Hänen veljensä on kansanedustaja Antti-Veikko Perheentupa. Perheentupa tuli ylioppilaaksi Porin suomalaisesta yhteislyseosta 1951 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1959. Hän on HYKSin Lasten- ja nuortensairaalan entinen ylilääkäri ja toimi Helsingin yliopiston professorina 1973–1999. Perheentupa on tutkinut Mulibrey-nanismia eli Perheentuvan oireyhtymää.
Rico Suave
Rico Suave (Moises Arias) on kuvitteellinen hahmo Disney Channelin televisiosarjassa "Hannah Montana". Hän omistaa pienen rantabaarin ("Rico's Surf Shop"), joka sijaitsee lähellä Stewartsien kotia. Rico on usein vuorovaikutuksessa Jacksonin kanssa hänen pomonaan huolimatta siitä, että Jackson on häntä monta vuotta vanhempi. Sarjan toisessa tuotantokaudessa Rico ilmestyy samaan kouluun kuin sarjan muut nuoret Miley Stewart, Lilly Truscott ja Oliver Oken. Rico on sarjan "arkkivihollinen".
Ricon ensimmäinen esiintyminen tapahtui ensimmäisen tuotantokauden viidennessä jaksossa "Bile-etiketti hakusessa" ("It's My Party and I'll Lie if I Want To"). Hän tekee yhteensä viisi esiintymistä ensimmäisellä tuotantokaudella. Hänen suosionsa kasvu johti siihen, että hänestä tehtiin yksi sarjan päähenkilöistä toisesta tuotantokaudesta alkaen. Yhteensä Rico on esiintynyt 58 jaksossa ja hän tekee myös lyhyen esiintymisen .
Rico tulee varakkaasta latinolaisperheestä. Hänen miljonäärivanhempansa on mainittu sarjassa usein, mutta heitä ei ole koskaan nähty. Hänellä on sisko, veli nimeltä Mateo (Mateo Arias), serkku nimeltä Teresa ja australialainen/meksikolainen serkku lempinimeltään "Angus", jonka oikea nimi on Alejandro Nuñez Gonzales Uberto Sifuentes (Moises Arias).
Rico on manipuloiva, ylimielinen ja hemmoteltu lapsi, jotkut sarjan henkilöt ovat kuvailleet häntä jopa "pahaksi". Hänen itsekeskeisyytensä johtaa hänet jatkuvasti etsimään keinoja, joilla voisi lisätä omia tulojaan vaikkakin muiden kustannuksella. Hänen iskulauseensa sisältää tervehdyksen, "Hey-O!", ja naurun ,"Mwah-ha-ha!", jonka hän tekee usein.
Rico on todella lahjakas akateemisesti. Hän hyppää pari luokkaa koulussa ja päätyy samalle luokalle kuin Miley, Lilly ja Oliver, vaikka hän on kaksi vuotta nuorempi. Opiskelu on hänelle helppoa, koska hänellä on valokuvamuisti. Hän on erityisen hyvä biologiassa ja matematiikassa.
Korruptio Britanniassa
Korruptio Britanniassa kertoo Britannian korruptiosta eli vallan väärinkäytöstä oman tai sidosryhmän edun tavoitteluun. Britannia oli sijalla 12 vuonna 2007 ja sijalla 17 vuonna 2009 Transparency Internationalin korruptiolistalla 180 maasta.
"The Fraud Act" 2006 (laki petoksista) voimaan vuoden 2007 alussa.
"Loans for peerages" -jupakka kyseenalaisti poliitikkojen lahjomattomuuden vuonna 2005. Lainoja merkittiin kaupalliseksi, vaikka ne olivat korottomia. Siten puolueet kiersivät varojen ilmoitusvelvoitteita vaalikomissiolle. Lainojen poliisitutkinta alkoi 3/2006. Tutkintaan sisältyi se, saivatko ehdokkaat tai puolueet vastapalvelukseksi poliittisia nimityksiä tai valintoja.
Britanniassa kansallisen terveydenhoitojärjestelmän, the National Health Servicen korruption vastainen yksikkö on estänyt korruptiotapauksia viimeisten kymmenen vuoden aikana noin 250 miljoonan euron arvosta. Toteutuessaan korruptio olisi aiheuttanut julkiselle terveydenhoitojärjestelmälle nelinkertaiseksi arvioidun haitan, eli miljardi euroa.
Lontoolaista juristia Jeffrey Tesler syytettiin tammikuussa 2010 vuosikymmenen ajan jatkuneesta yhteensä 132 milj. $ maksetuista lahjuksista nigerialaisille poliitikoille vastineeksi 6 mrd. $ rakennusurakoista. Yhdysvaltalainen Halliburton maksoi 579 miljoonan $ sakon vuonna 2009 myönnettyään osuutensa maksuissa.
BAE Systems (entinen British Aerospace Space Systems) on suurin brittiläinen puolustusyritys. Toukokuussa 2004 Guardian lehti julkaisi BAE Systems:n maksaneen 17 miljoonaa puntaa johtaville Saudi poliitikoille aseostojen vastineeksi Britanniasta. Lahjuksiin sisältyi luksusasuntoja Lontoossa. Rahan maksumaiden ketjuun Yhdistyneistä Kuningaskunnasta sisältyi: Neitsytsaarten veroparatiisi, Sveitsi ja edelleen Tšekki, Romania, Qatar, Tansania, Etelä Afrikkaa ja Chile. Asian tutkinta paljasti lisää lahjontaa. Guardian lehden artikkelit yrityksen toiminnasta saivat brittiläisen Serious Fraud Office (SFO) tutkimaan BAE Systems toimintaa. Britanniassa Public Interest Disclosure Act 1998 suojelee julkisesti kiinnostavien tietojen paljastajaa. BAE Systems maksoi lahjuksia voittaakseen urakoita Saudi Arabian hallinnolta ja muiden maiden hallinnolta. Tony Blairin hallitus pysäytti SFO:n tutkimukset joulukuussa 2006. Joulukuun 2006 SFO-selvityksen mukaan Saudi-Arabian kanssa tehtiin puolustussopimus (al-Yamamah defence contract). Sopimuksessa nimeltä ‘al-Salam’ (‘rauha’), BAE Systems lupasi myydä 20 mrd. punnan arvoisen lentokoneen Saudi ilmavoimille. Lehdistön mukaan BAE Systems myi lentokoneen, aseita ja tarvikkeita 43 mrd. punnan arvosta Saudi-Arabiaan ja vuonna 2007 Britannian puolustusministeriön avustuksella Saudi viranomaisille oli maksettu salaa miljardi puntaa. BAE Systems on kieltänyt toistuvasti väärinkäytökset.
Homo sovieticus
Homo sovieticus (pseudo-latinaa: ”neuvostoihminen”) on sarkastinen ja kriittinen termi. Se viittaa mieleltään tietynlaiseen ihmistyyppiin, joksi itäblokin bolševistiset ja sittemmin sosialistiset hallitukset pyrkivät ihmisen muokkaamaan.
Termin loi vuonna 1982 neuvostoliittolainen kirjailija ja sosiologi Aleksandr Zinovjev samannimisessä kirjassaan.
Ajatuksen, että neuvostojärjestelmä loisi uuden, paremman ihmisen, esittivät ensimmäisinä neuvostojärjestelmän kannattajat. He käyttivät termiä "uusi neuvostoihminen". "Homo sovieticus" kuitenkin omaa negatiivisia konnotaatioita ja se yhdistetään muun muassa seuraaviin:Monien Neuvostoliiton romahduksen jälkeisiä taloudellisten ja sosiaalisten sopeutumisongelmien on sanottu johtuneen "Homo sovieticuksen" vaikeuksista sopeutua kapitalistiseen yhteiskuntaan.
Zwentendorfin ydinvoimalaitos
Zwentendorfin ydinvoimalaitos on Itävaltaan vuosina 1972–1977 rakennettu ydinvoimala, jonka käyttöönotto peruttiin.
AEG ja Siemens aloittivat voimalan rakentamisen vuonna 1972 Tonavan yläjuoksulle 30 km Wienistä Ala-Itävaltaan. Voimalan suunniteltu koko oli 700 MW, mikä olisi ollut 10 prosenttia Itävallan kokonaissähkönkäytöstä.
Itävallan puolueista 1970-luvulla sosiaalidemokraatit sekä konseravatiivit kannattivat ja pienempi liberaalinen puolue vastusti ydinvoimaa. Vuoden 1975 viralliset suunnitelmat kattoivat kolme uutta ydinvoimalaa, teholtaan yhteensä 3 000 MW. Sähkön lisätarpeen väheneminen lykkäsi suunnitelmia. Syksyllä 1976 hallitus tiedotti suunnitelmistaan. Ympäristöliikkeet aktivoituivat vastustamaan hankkeita ja mediassa julkaistiin tietoja myös ydinvoiman haitoista. Ensimmäisenä valmistuvaksi suunniteltua Zwentendorfin ydinvoimalaa vastaan järjestettiin mielenosoituksia useissa kaupungeissa.
Ydinvoimasta päätettiin järjestää kansanäänestys 5. marraskuuta 1978. Äänestäjistä 50,47 % vastusti ydinvoimaa. Itävallan päätös ydinvoimarakentamisesta luopumisesta oli merkittävä ydinvoiman vastaisille liikkeille eri maissa, sillä se osoitti, että vaatimattomillakin resursseilla aktivistit voivat vaikuttaa päätöksentekoon.
Höyhenjärvi
Höyhenjärvi (, ) on suvantojärvi Paatsjoen keskijuoksulla Venäjän ja Norjan rajalla. Venäjän puoleinen osa kuuluu Petsamon piirin Nikelin kuntaan ja Norjan puoleinen osa Finnmarkin läänin Etelä-Varangin kuntaan. Venäjälle kuuluva itäosa oli osa Suomelle kuulunutta Petsamon kuntaa vuosina 1920-1944.
Paatsjoki virtaa Hevoskoskea myöten järven eteläpäähän ja jatkaa matkaansa järven pohjoispäästä. Höyhenjärveen laskee idästä Kornettijoki.
Ivalosta Petsamoon johtava entinen Jäämerentie (nykyinen tie P-10) kulkee järven itäpuolitse. Järven länsirantaa kulkee Norjan Paatsjokilaakson tie 885. Järven Norjan puoleisella rannikolla sijaitsevat Nyrudin ja Noatunin kylät. Järven itärannalla sijaitsi Suomen aikana Höyhenjärven kylä, mutta se on nykyisin autio.
Marie NDiaye
Marie NDiaye (s. 4. kesäkuuta 1967 Pithiviers, Loiret) on ranskalainen kirjailija.
Ndiaye varttui pariisilaisessa lähiössä. Hänen isänsä on senegalilainen ja palasi Senegaliin pian NDiaye syntymän jälkeen. He tapasivat seuraavan kerran vasta aikuisiällä. Ndiaye aloitti kirjoittamisen 12-vuotiaana, ja hänen esikoisromaaninsa "Quant au riche avenir" ilmestyi hänen ollessaan 17-vuotias. Sen jälkeen hän on kirjoittanut romaanien lisäksi elokuvakäsikirjoituksia ja näytelmiä.
Vuonna 2001 NDiaye sai ranskalaisen Prix Fémina -kirjallisuuspalkinnon romaanista "Rosie Carpe". Hänen näytelmänsä "Papa doit manger" on ollut Comédie-Française-teatterin ohjelmistossa. NDiayelle myönnettiin vuoden 2009 Goncourt-palkinto teoksesta "Trois femmes puissantes". NDiaye oli ensimmäinen palkinnon saanut musta nainen ja ensimmäinen kirjailija, jolle on myönnetty sekä Prix Fémina että Goncourt. Teos synnytti ilmestyttyään kiivaan sananvapauskeskustelun, joka piti sen loppuvuonna myyntilistojen kärjessä. Vuonna 2016 hänen teoksensa "Ladivinen" englanninnos on kansainvälisen Booker-palkinnon 13 ehdokkaan listalla.
NDiayea voidaan pitää nouveau roman -suuntauksen perillisenä, mutta hän yhdistää kokeelliseen tyyliinsä myös fantastisia ja maagisia elementtejä. Hänen teoksensa sisältävät yhteiskuntakritiikkiä ja psykologisesti syväluotaavaa analyysiä. Niille on leimallista myös hyytävä tunnelma.
NDiaye on naimisissa kirjailija Jean-Yves Cendreyn kanssa, ja he tekevät yhteistyössä näytelmiä. Heillä on kolme lasta. Perhe asuu Berliinissä. Syy Berliiniin muuttoon oli Nicolas Sarkozyn valinta presidentiksi.
Haimansiirto
Haimansiirto on elinsiirto, jossa yleensä siirretään diabeetikolle insuliinia tuottava haima. Haimansiirto tehdään lähinnä munuaisten vajaatoiminnasta kärsiville diabeetikoille samalla, kun heille suoritetaan munuaisensiirto, tai sen jälkeen. Siirron saaneen tulee käyttää loppuelämänsä ajan hyljinnänestolääkkeitä.
Ensimmäinen haimansiirto tehtiin vuonna 1966 Yhdysvalloissa.
Suomessa ensimmäinen haimansiirto tehtiin HYKSissä keväällä 2010. Siirto tehtiin tyypin 1 diabetespotilaalle yhdistettynä munuaissiirtoon. Siirron tekivät erikoislääkärit Arno Nordin ja Marko Lempinen, osastonylilääkäri Agneta Ekstrand ja professori emeritus Krister Höckerstedt.
Yleensä turvallisempaa on diabeteksen tavanomainen hoito kuin haimansiirron jälkeinen immunosuppressiivinen hoito. Immunosuppressiivinen hoito paitsi estää hyljintää, myös lisää infektio- ja syöpäriskejä.
Haimasyövän hoidossa elinsiirtoa ei käytetä, koska on hyvin todennäköistä, että pahanlaatuiset solut ovat levinneet. Immunosuppressioon ryhtyminen syöpäpotilaan kohdalla ei myöskään ole järkevää.