Veijo Meri
Veijo Väinö Valvo Meri () oli suomalainen kirjailija. Hän oli suomalaisen nykyproosan merkittävimpiä uudistajia ja kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaiskirjailijoita.
Meren tuotanto käsittää novelleja, romaaneja, lyriikkaa, kuunnelmia, näytelmiä, esseitä, elämäkertoja ja tietokirjallisuutta. Hänen tuotantoaan on käännetty 24 kielelle. Meri on myös kääntänyt suomeksi maailmankirjallisuutta, muun muassa François Villonin "Testamentin", August Strindbergin "Mestari Olavin" ja William Shakespearen "Hamletin".
Meri kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1948 ja opiskeli historiaa Helsingin yliopistossa. Hän toimi Otavan kustannusvirkailijana 1957–1959 ja jäi sitten vapaaksi kirjailijaksi. Merelle myönnettiin taiteilijaprofessuuri vuosiksi 1975–1980.
Hänet kutsuttiin vuonna 1997 Suomen Kirjailijaliiton kunniajäseneksi.
Meri noudatti omaa linjaansa monia muita suomalaiskirjailijoita selvemmin ja aloitti tyylin ja rakenteen uudistuksen, joka etäännytti hänet perinteisen suomalaisen proosan valtavirrasta. Meren kerrontatapa poikkesi perinteisestä: hän näyttää asiat sellaisina kuin hänen henkilöhahmonsa ne kokevat. Hänen kuvauksissaan korostuivat yksilökeskeisyys, tosiasioiden suhteellisuus ja yhteiskuntakriittisyys. Yllättävien ja epäsuhtaisten asioiden yhdistely synnytti groteskia huumoria. Meren teosten pääaiheistoa ovat yksinäisyys, ahdistus, seksuaaliset paineet ja usein ihmiset joutuvat mahdottoman tilanteen eteen.
Novellikokoelmassa "Tilanteita" ihmisten ahdinko näyttäytyy irvokkaina ja humoristisina kokonaisuuksina. Romaanissa "Yhden yön tarinat" johtoaiheena ovat miesten pettymykset naisten maailmassa.
Sota ja armeija ovat toistuva aihe Meren — yliluutnantin pojan ja kasarmin kasvatin — tuotannossa, ja hänen absurdia huumoriaan on verrattu Jaroslav Hašekiin ja Miodrag Bulatovićiin. Romaania "Manillaköysi" on luonnehdittu yhdeksi Suomen kirjallisuuden onnistuneimmista uhkayrityksistä: tarina koostuu lomalaisten sotajutuista sekä kehyskertomuksesta, jossa sotamies salakuljettaa manillaköyttä rintamalta kotiinsa. Sotaromaanien sarjaan kuuluvat myös "Vuoden 1918 tapahtumat" ja "Sujut", joissa liikutaan sisällissodan ja jatkosodan maisemissa.
Meri kirjoitti runoelmansa "Runoilijan kuolema" pohjalta libreton Paavo Heinisen "Veitsi"-oopperaan. "Veitsen" kantaesitys oli 3. heinäkuuta 1989 Savonlinnan oopperajuhlilla.
Meri oli iskevä ja humoristinen tarinankertoja. Hän pohti useissa teoksissaan historian kulkua. Hän oli Suomen kirjallisuuden keskeisiä modernisteja ja kotimaisen proosan uudistajia. Monet 2000-luvun prosaistit luetaan Meren perinnön jatkajiksi esimerkiksi iskevälauseisuuden, historiatajun ja proosan uudistamisen saralla.
Meri toimi taiteilijaprofessorina vuodet 1975–1980. Hänet vihittiin Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi 18. toukokuuta 1990. Tasavallan presidentti nimitti Meren akateemikoksi 13. helmikuuta 1998. Hän sai seitsemän kertaa valtion kirjallisuuspalkinnon sekä lisäksi Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon, Pro Finlandia -mitalin, Aleksis Kiven palkinnon ja Suomen Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon.
Veijo Meri avioitui vuonna 1959 lehtori Eeva Kyllikki Kylänpään kanssa. Heille syntyi kolme poikaa. Meri asui pitkään Helsingin Tammisalossa.
Meri kuoli kesäkuussa 2015 pitkään sairastettuaan .