RN Giulio Cesare (1911)
RN Giulio Cesare () oli Regia Marinan eli Italian kuningaskunnan laivaston vuonna 1914 valmistunut kummassakin maailmansodassa palvellut Conte di Cavour -luokan taistelulaiva. Alus luovutettiin toisen maailmansodan jälkeen sotakorvauksena Neuvostoliitolle, jossa se tunnettiin nimellä "Novorossijsk". Alus tuhoutui räjähdyksessä Sevastopolissa vuonna 1955.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta. Sen köli laskettiin 24. kesäkuuta 1910 ja alus laskettiin vesille 15. lokakuuta 1911. Alus valmistui 14. toukokuuta 1914.
"Giulio Cesare" astui palvelukseen 1914, mutta se ei juurikaan osallistunut ensimmäisen maailmansodan sotatoimiin, koska Itävalta-Unkarin laivasto ei pyrkinyt aktiivisesti Välimerelle ja Adrianmeri soveltui paremmin keveille yksiköille ja sukellusveneille. Alus teki ainoastaan kaksi purjehdusta, joiden aikana se oli merellä yhteensä vain 31 tuntia ja tähänkin sisältyy matkat telakalta satamaan ja Korfulle.
Alus oli Tarantossa marraskuusta 1918 heinäkuuhun 1919. Tuona aikana se palveli Korfulla sekä 11. marraskuuta – 11. joulukuuta 1918 että 18. helmikuuta – 23. huhtikuuta 1919. Alus vieraili 1919 Lähi-idässä suojatakseen Italian etuja alueella sekä uudelleen maaliskuusta kesäkuuhun 1920. Tämän jälkeen se oli normaalissa rauhanajan palveluksessa ja kärsi henkilöstövajeesta lukuun ottamatta Korfun kriisiä 29. elokuuta - 30. syyskuuta 1930. Alus siirrettiin 1926 reserviin, ja palvelukseen se palasi 1928 La Speziassa tykistön koululaivana.
Alus lähti 25. lokakuuta 1933 La Speziasta Genovaan Cantieri del Tirrenolle modernisoitavaksi, ja La Speziaan se palasi 4. kesäkuuta 1937. Alus liitettiin 3. lokakuuta 5. viirikköön Tarantoon. Se teki 21. toukokuuta – 4. kesäkuuta 1938 virallisen vierailun Maltalle 5. taistelulaivaviirikön mukana. Se purjehti 6. maaliskuuta 1939 sisaraluksensa kanssa estämään Sisiliansalmeen Espanjan kansallismielisten matkan Mustallemerelle. Seuraavana päivänä Italian laivasto-osastolle toimitettiin tieto kansallismielisten matkan keskeytymisestä Bizertessä.
Italian liityttyä toiseen maailmansotaan 5. viirikkö liitettiin 1. laivueeseen. Alus osallistui lippulaivana Calabrian taisteluun, jossa se yhdessä sisaraluksensa kanssa avasi tulen kohti "HMS Warspiteä". "Cesareen" osui raskas kranaatti, joka sytytti tulipalon ja pudotti aluksen nopeuden 19 solmuun. Aluksella sai surmansa 66 henkeä ja haavoittui 49.
Alus lähti 12. heinäkuuta Messinasta korjattavaksi Tarantoon, josta se palasi palvelukseen elokuun lopulla. Se lähti 1. syyskuuta estääkseen liittoutuneiden operaatio Hatsin toteuttamisen. Yritys ei kuitenkaan onnistunut puutteellisen tiedustelun vuoksi, ja alus palasi osaston mukana satamaan. Seuraavat yritykset Maltan saattueiden estämiseksi tehtiin 7.–8. syyskuuta ja 29.–30. syyskuuta.
11. marraskuuta Tarantossa alus joutui Britannian kuninkaallisten ilmavoimien torpedokoneiden maaliksi. Se kuitenkin säilyi vahingoittumattomana ja siirtyi seuraavana aamuna Napoliin, josta se lähti 29. marraskuuta "Vittorio Veneton" ja keveiden yksiköiden kanssa merelle estääkseen liittoutuneiden operaatio Collarin toteuttamisen. Ilmavoimien tiedustelun puutteen vuoksi osasto ei kyennyt löytämään saattuetta, vaan se kohtasi ainoastaan saattueita suojanneet risteilijät. Seuranneessa taistelussa Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijä "HMS Berwick" vaurioitui. "Giulio Cesare" palasi osaston mukana Napoliin aluksen avaamatta tulta operaation aikana.
Alus joutui 8. tammikuuta 1941 Britannian ilmavoimien Wellington-pommikoneiden maaliksi maatessaan ankkurissa Napolissa. Aluksen turbiinihuone kärsi lieviä vaurioita pommien sirpaleista. Seuraavana päivänä alus lähti Genovaan korjattavaksi. 8. helmikuuta juuri palattuaan telakalta se lähti torjumaan Maltalle pyrkivää saattuetta, mutta todellisuudessa havaittu osasto oli matkalla tulittamaan Genovaa.
Alus määrättiin 11. helmikuuta Napoliin, josta se siirrettiin edelleen La Speziaan. Vuoden lopulla alus palasi Tarantoon, josta se lähti 16. joulukuuta suojaamaan Pohjois-Afrikkaan matkannutta saattuetta M42. Tämä johti Syrtinlahden ensimmäiseen taisteluun, mutta ei ole tiedossa avasiko alus tulta kohtaamisen aikana vai ei. Alus palasi 19. joulukuuta Tarantoon.
Alus suojasi 3.–5. tammikuuta 1941 saattuetta M43, mutta polttoainepula ja aluksen heikko kunto pakottivat siirtämään sen reserviin. Alus makasi vuoden loppuun palveluskelvottomana Tarantossa. Se lähti 30. joulukuuta Pulaan, jossa se sijoitettiin majoitus- ja koulutustehtäviin.
Italian antautumisen tultua julki alus lähti 9. syyskuuta 1943 Pulasta. Sen miehistö nousi matkan aikana kapinaan, joka kuitenkin kukistettiin. Se joutui myös viiden Saksan ilmavoimien lentokoneen pommittamaksi, mutta alus saapui kuitenkin Tarantoon iltapäivällä 11. syyskuuta. Alus jatkoi matkaansa Maltalle, jonne se saapui seuraavana päivänä. Alus makasi ankkuroituna Maltalla, kunnes se 17. kesäkuuta 1944 lähti paluumatkalle Tarantoon.
Alus makasi Tarantossa sodan loppuun. Rauhansopimuksen nojalla alus siirrettiin sotakorvauksena Neuvostoliitolle. Alus siirrettiin 9. joulukuuta 1948 Augustaan, jossa tehtiin epäonnistunut yritys tuhota alus. 15. joulukuuta alus poistettiin Italian laivaston alusluettelosta.
Alus luovutettiin 6. helmikuuta 1949 Vlorëssa Albaniassa Neuvostoliiton laivastolle nimettynä "Z11:ksi" ja se nimettiin myöhemmin uudelleen "Novorossijskiksi". Alus oli korjattavana Sevastopolissa vuoteen 1954. Palvelukseen se palasi koululaivana, ja se upposi 29. lokakuuta 1955 ankkuripaikallaan Sevastopolissa tapahtuneessa räjähdyksessä. Aluksella sai välittömästi surmansa 50–100 miestä, mutta heikon vianhallinnan seurauksena uhrien lukumäärä kasvoi lopulta lähemmäs viittäsataa.
Alus nostettiin 4. toukokuuta 1957, minkä jälkeen se ajettiin maihin Kazatšinlahdella. Alus romutettiin paikallaan, mikä saatiin päätökseen vuoden 1957 loppuun mennessä.