hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ylivieska-Raahen käräjäoikeus
Ylivieska-Raahen käräjäoikeus on yksi Suomen 27:stä käräjäoikeudesta. Ylivieska-Raahen käräjäoikeuden kansliat sijaitsevat Ylivieskassa ja Raahessa. Istuntopaikka on edellisten lisäksi myös Pulkkilassa. Käräjäoikeus muodostui vuonna 2010, kun Ylivieskan ja Raahen käräjäoikeudet yhdistettiin.
Ylivieska-Raahen käräjäoikeus kuuluu Rovaniemen hovioikeuden tuomiopiiriin. Itse Ylivieska-Raahen käräjäoikeuden tuomipiiri muodostuu Haapajärven, Haapaveden, Kalajoen, Nivalan, Oulaisten, Pyhäjärven, Raahen ja Ylivieskan kaupungeista sekä Alavieskan, Kärsämäen, Merijärven, Pyhäjoen, Pyhännän, Reisjärven, Sievin, Siikajoen ja Siikalatvan kunnista.
Ylivieska-Raahen käräjäoikeuden laamanni on Juha Tervo.
Siniaalto (yhtye)
Siniaalto on suomalainen ambient-musiikkia tekevä yhtye. Sen perustivat vuonna 2002 Ilai Rämä, Teemu Halmkrona sekä Tuomas Mettänen. Yhtyeen musiikki vaihtelee progressiivisista kappaleista minimalistisiin. Yhtye tunnetaan myos analogisten syntetisaattorien käytöstä sekä thereminin käytöstä.
Yhtye on julkaissut neljä studioalbumia sekä yhden minialbumin.Siniaallon viralliset kotisivut
Ahvenanmaan käräjäoikeus
Ahvenanmaan käräjäoikeus () on yksi Suomen 27:stä käräjäoikeudesta. Ahvenanmaan käräjäoikeuden keskuspaikka on Maarianhamina.
Ahvenanmaan käräjäoikeus kuuluu Turun hovioikeuden tuomiopiiriin. Itse Ahvenanmaan käräjäoikeuden tuomiopiiri muodostuu Brändön, Eckerön, Finströmin, Föglön, Getan, Hammarlandin, Jomalan, Kumlingen, Kökarin, Lemlandin, Lumparlandin, Saltvikin, Sottungan, Sundin ja Vårdön kunnista sekä Maarianhaminan kaupungista.
Ahvenanmaan käräjäoikeuden laamanni on Kristina Fagerlund. Käräjäoikeuden yhteydessä toimii Ahvenanmaan hallintotuomioistuin.
Eduard von Capelle
Eduard von Capelle (10. lokakuuta 1855 Celle – 23. helmikuuta 1931 Wiesbaden) oli saksalainen amiraali, joka toimi Saksan laivastoministerinä ensimmäisen maailmansodan jälkipuolella 1916–1918.
Capelle aloitti uransa laivaston aliluutnanttina vuonna 1876 ja vuodesta 1891 hän palveli laivastoministeriössä. Hänestä tuli 1906 kontra-amiraali, 1909 vara-amiraali ja 1913 amiraali sekä 1904 ministeriön osastopäällikkö ja 1914 alivaltiosihteeri. Capelle oli pitkään laivastoministerinä toimineen Alfred von Tirpitzin tärkeä apulainen Saksan laivaston uudistamisessa ja hän auttoi tätä vuosien 1898 ja 1900 laivastolakien valmistelussa. Capelle jäi terveyssyistä eläkkeelle 1915, mutta maaliskuussa 1916 hänet nimitettiin uudeksi laivastoministeriksi Tirpitzin tilalle. Tirpitz oli joutunut eroamaan, koska Theobald von Bethmann Hollwegin hallitus ei hyväksynyt hänen vaatimaansa rajoittamatonta sukellusvenesotaa. Capellen kannanotot tähän kysymykseen olivat pitkään epämääräisiä ja monitulkintaisia. Lopulta hän ryhtyi tukemaan rajoittamatonta sukellusvenesotaa, joka aloitettiinkin helmikuussa 1917.
Elokuussa 1917 Capelle syytti sosiaalidemokraatteja avomerilaivaston levottomuuksien lietsomisesta, mitä pidettiin häneltä poliittisena harha-askeleena. Keisari Vilhelm II tuki silti edelleen Capellea estääkseen Tirpitzin paluun ministeriksi. Capellen vaikutusvalta kuitenkin laski ja hänet siirrettiin eläkkeelle lokakuussa 1918, kun perustettiin Reinhard Scheerin johtama keskitetty merivoimien johto.
Bitumikermi
Bitumikermi on yleensä bitumista, tukikerroksesta ja täyteaineista muodostettu tuote. Bitumikermi tunnettiin ennen nimellä kattohuopa, ja siitä tehtyjä kattoja kutsuttiin ja kutsutaan osin edelleenkin huopakatoiksi.
Nykyään valmistajien käyttämä bitumi on poikkeuksetta SBS-kumibitumia. SBS- eli styreeni-butadieeni-styreeni-elastomeeri antaa bitumille paremman lämmön- ja ennen kaikkea kylmän keston. SBS tekee bitumista elastista, eli se palautuu venytyksen jälkeen. Ennen kumibitumia oli yleisesti käytössä puhallettu bitumi, jota käytetään edelleen kermien kuumaliimauksessa. Muualla maailmalla on käytössä myös muita modifiointiaineita, kuten APP eli ataktinen polypropeeni. Bitumikermiä käytetään yleisimmin kattojen ja seinien vesieristyksien tekemiseen. Bitumikermejä on monenlaisia erilaisiin käyttötarkoituksiin.
Bitumikermin runkoaineena on aikaisemmin käytetty orgaanisia kuituja (niin sanottu lumppuhuopa), nykyään lasikuitua tai polyesteriä. Runkoverkko ympäröidään bitumin ja täyteaineiden seoksella ja bitumin pintaan sirotellaan hiekkaa niin, että se ei tartu itseensä, kun se rullataan käyttötarkoituksensa mukaiseen pakkauskokoon. Jos kermi on tarkoitettu kiinnitettäväksi hitsaamalla, sen alapintaan tulee kerros kumibitumia, joka suojataan ohuella muovikalvolla. Kalvo sulaa pois, kun kermiä lämmitetään kaasupolttimella sitä asennettaessa.
Bitumikermit jaetaan kolmeen pääluokkaan, aluskermit, pintakermit ja yksikerroskatteet sekä Kattoliiton Toimivat Katot 2013 -julkaisun mukaan kolmeen käyttöluokkaan TL1, TL2 ja TL3. Jokaisella tuoteluokalla on omat vaatimuksensa kermin mekaanisen ja kemiallisen kestävyyden sekä nimellispainon suhteen. TL1 käsittää vain yksikerroskatteet eli tuotteet, jotka yhdellä kerroksella muodostavat riittävän tiiviin ja lujan vedeneristeen. TL2 sisältää yleisimmin käytetyt bitumikermit, jotka alus- ja pintakermin yhdistelmänä muodostavat vedeneristeen. TL3 tuotteita käytetään aluskermeinä kevyemmissä vesikatteissa ja höyrynsulkuna yläpohjarakenteissa.
Aluskermit kiinnitetään kuumennetulla bitumilla liimaamalla tai kaasupolttimella hitsaamalla. Pintakermit kiinnitetään yleensä hitsaamalla ja yksikerroskatteet lähes poikkeuksetta hitsaamalla.
Pintakermien pintaan tehtaalla asennetaan sirotetta tai metallikalvoa kermin käyttötarkoituksen mukaisesti. Sirotteet ovat yleensä värjättyjä kivipohjaisia materiaaleja tai aktiivisia erikoissirotteita.
Pintakermien värillä pystytään vaikuttamaan energiankulutukseen ja katon käyttöikään. Vaalea bitumikermin sirote ehkäisee kattorakenteiden kuumenemista ja näin ollen pidentää myös käyttöikää.
Suomessa bitumikermejä valmistaa kolme yritystä. tanskalaisomisteinen Icopal Oy Espoossa, Katepal Oy Lempäälässä ja ruotsalaisomisteinen Nordic Waterproofing Oy Lohjalla.
Azerbaidžan talviolympialaisissa 2014
Azerbaidžan osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014. Azerbaidžan lähetti ensimmäisen kerran urheilijoitaan talviolympialaisiin Naganoon 1998. Silloin olympialaisiin lähti Azerbaidžanista taitoluistelijoita ja alppihiihtäjiä. Alppihiihtäjä Patrick Brachner toimi Azerbaidžanin joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa. Maata edusti olympialaisissa neljä urheilijaa kahdessa eri lajissa. Ainuttakaan mitalia maa ei kuitenkaan saavuttanut.
Bristol Britannia
Bristol Type 175 Britannia (malliversiot 100-320) on nelimoottorinen Bristol Aeroplane Companyn valmistama potkuriturbiinikäyttöinen matkustajalentokone. Kone lensi ensilentonsa kesällä 1952.
Tämä siviili-ilmailuun tarkoitettu matkustajalentokone suunniteltiin ja kehitettiin aikana, jolloin Britannian määrällinen sotatarviketuotanto pieneni runsaasti. Syynä tähän kehitykseen oli juuri vasta voitettu sota Akselivaltoja vastaan. Siksi tällaisia uusia matkustajakonetyyppejä tarvittiin, lentokonetehtaiden pystyssä pitämiseksi taloudellisesti. Alkuun Bristol Britannia saavutti menestystä sillä lentomatkustus kasvoi suurin harppauksin, mutta tyyppi jäi lopulta varjoon suurempien ja nopeampien konetyyppien tieltä. Koneen hankintahinta on aikalaisiaan turboprop-tyyppisiä verrokkeja korkeampi: jotka olivat noin 2 milj. US-dollaria, se oli vuoden 1958 hintatason mukaan "Britannia"-koneen kohdalla: arviolta hieman yli 4 milj. USD. Suihkumatkustajakoneen hinta oli tuolloin, vertailun vuoksi: jonkin verran yli 5 milj. USD.
Matkanopeus oli 630 km/h ja matkustajamäärä 52–133. Koneen kantama oli merkittävän pitkä, mikä tarjosi sille kilpailuetua. Lentomatka oli jopa 8 850 km (täyteen tankattuna, tuulettomissa olosuhteissa). Se oli omana aikakautenaan huomattava saavutus. Koneen kiitoratavaatimus oli jonkin verran aikalaisiaan pidempi, mikä oli 2 200 metriä. Suurin lentoonlähtöpaino oli noin 84 tonnia.
Konetyyppi oli muun muassa El Al -lentoyhtiön ensimmäinen pitkän matkan matkustajakone. Yhtiön kone tunnuksella 4X-AGE tuli maailmankuuluksi, kun se kuljetti suoralla lennolla Adolf Eichmannin Argentiinasta Israeliin toukokuussa 1960.
Karl von Einem
Karl von Einem (1. tammikuuta 1853 Herzberg am Harz – 7. huhtikuuta 1934 Mülheim) oli saksalainen kenraali, joka toimi Preussin sotaministerinä 1903–1909 ja palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Einem aloitti sotilasuransa vuonna 1870 osallistumalla Ranskan–Saksan sotaan, jonka aikana hän myös valmistui upseeriksi. Hän palveli 1881 alkaen pääesikunnassa ja vuodesta 1898 Preussin sotaministeriön osastopäällikkönä. Hänet ylennettiin 1897 everstiksi, 1900 kenraalimajuriksi ja 1903 kenraaliluutnantiksi. Einem tuli toukokuussa 1903 vt. sotaministeriksi ja saman vuoden elokuussa varsinaiseksi sotaministeriksi Heinrich von Gosslerin seuraajana. Ministerikautenaan hän painotti raskaan tykistön roolin lisäämistä ja ajoi konekiväärin käyttöönottoa.
Einem ylennettiin 1907 ratsuväenkenraaliksi ja elokuussa 1909 hän siirtyi ministerin paikalta seitsemännen armeijakunnan komentajaksi. Sitä hän komensi myös maailmansodan alussa ja osallistui syksyllä 1914 länsirintaman taisteluihin Karl von Bülowin toisen armeijan mukana. Marnen taistelun jälkeen Einem siirtyi syyskuussa 1914 Max von Hausenin tilalle kolmannen armeijan komentajaksi, missä tehtävässä hän jatkoi sodan loppuun asti. Hän vastasi Reimsin ja Argonnen välisestä rintamaosuudesta Champagnessa, ja hänen joukkonsa osallistuivat kaikkiin Aisnen taisteluihin. Hänet ylennettiin 1915 kenraalieverstiksi. Päivää ennen aselevon voimaanastumista marraskuussa 1918 Einem nimitettiin ”kruununprinssin armeijaryhmän” komentajaksi kruununprinssi Vilhelmin tilalle ja hän sai tehtäväkseen kotiuttaa joukot.
Curling talviolympialaisissa 2014 – miesten turnaus
Miesten curlingturnaus talviolympialaisissa 2014 alkoi 10. helmikuuta ja päättyi 21. helmikuuta 2014.
1. kierros
10. helmikuuta klo 9.00
2. kierros
10. helmikuuta klo 19.00
3. kierros
11. helmikuuta klo 14.00
4. kierros
12. helmikuuta klo 9.00
5. kierros
12. helmikuuta klo 19.00
6. kierros
13. helmikuuta klo 14.00
7. kierros
14. helmikuuta klo 9.00
8. kierros
14. helmikuuta klo 19.00
9. kierros 
15. helmikuuta klo 14.00
10. kierros 
16. helmikuuta klo 9.00
11. kierros
16. helmikuuta klo 19.00
12. kierros 
17. helmikuuta klo 14.00
18. helmikuuta klo 9.00
19. helmikuuta klo 19.00
21. helmikuuta klo 12.30
21. helmikuuta klo 17.30
Curling talviolympialaisissa 2014 – naisten turnaus
Naisten curlingturnaus talviolympialaisissa 2014 alkoi 10. helmikuuta ja päättyi 20. helmikuuta 2014.
1. kierros
10. helmikuuta klo 14.00
2. kierros
11. helmikuuta klo 9.00
3. kierros
11. helmikuuta klo 19.00
4. kierros
12. helmikuuta klo 14.00
5. kierros 
13. helmikuuta klo 9.00
6. kierros
13. helmikuuta klo 19.00
7. kierros
14. helmikuuta klo 14.00
8. kierros
15. helmikuuta klo 9.00
9. kierros
15. helmikuuta klo 19.00
10. kierros 
16. helmikuuta klo 14.00
11. kierros
17. helmikuuta klo 9.00
12. kierros
17. helmikuuta klo 19.00
19. helmikuuta klo 14.00
20. helmikuuta klo 12.30
20. helmikuuta klo 17.30
Belgia talviolympialaisissa 2014
Belgia osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014 kuuden urheilijan voimin, jotka kilpailivat viidessä eri lajissa. Maa ei saavuttanut kisoista ainuttakaan mitalia.
Belgia oli ensimmäisen kerran mukana talviolympialaisissa Chamonix’ssa 1924. Ensimmäinen olympiamitali Belgialle tuli neljän miehen rattikelkkailussa 1924. Ainoan talviolympiakultamitalin maa voitti kaksitoista vuotta sen jälkeen St Moritzissa 1948 kun Pierre Baugniet ja Micheline Lannoy voittivat paritaitoluistelun. Samoissa kilpailuissa Belgia sai hopeamitalin neljän miehen rattikelkkailussa.
Rattikelkkailija Hanna Mariën toimi Belgian joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa.
Max von Hausen
Max Klemens Lothar von Hausen (17. joulukuuta 1846 Dresden – 19. maaliskuuta 1922 Dresden) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa.
Hausen liittyi Saksin armeijaan vuonna 1864 ja osallistui vuoden 1866 sotaan sekä Ranskan–Saksan sotaan 1870–1871. Sen jälkeen hän toimi 1871–1874 opettajana Berliinin sota-akatemiassa ja palveli 1875–1887 pääesikunnassa. Hänet ylennettiin 1893 kenraalimajuriksi, 1897 kenraaliluutnantiksi, 1901 jalkaväenkenraaliksi ja 1910 kenraalieverstiksi. Hausen toimi vuodesta 1900 12:nnen armeijakunnan komentajana ja 1902–1914 Saksin sotaministerinä.
Maailmansodan sytyttyä Hausen kutsuttiin takaisin palvelukseen ja nimitettiin saksilaisista armeijakunnista kootun Saksan kolmannen armeijan komentajaksi. Ranskaan ja Belgiaan suoritetussa hyökkäyksessä kolmas armeija muodosti saksalaisten keskustan. Syyskuun alussa 1914 Hausenin joukot tuhosivat pahoin Reimsin. Marnen taistelussa muutamaa päivää myöhemmin hän joutui perääntymään, sillä Karl von Bülowin toisen armeijan perääntyminen paljasti kolmannen armeijan oikean sivustan viholliselle. Hausen jäi pois palveluksesta terveyssyistä 16. syyskuuta 1914 ja hänet korvattiin Karl von Einemilla.
Max von Gallwitz
Max von Gallwitz (2. toukokuuta 1852 Breslau – 18. huhtikuuta 1937) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Gallwitz palveli vuodesta 1870 tykistössä. Hänet ylennettiin 1899 everstiksi, 1903 kenraalimajuriksi, 1906 kenraaliluutnantiksi ja 1911 tykistökenraaliksi. Hän toimi muutaman vuoden sotaministeriön osastopäällikkönä, sitten divisioonan komentajana ja vuodesta 1911 tykistön tarkastajana. Hänet myös aateloitiin 1913. Maailmansodan puhjettua Gallwitz nimitettiin aluksi länsirintamalle komentamaan kaartin reserviarmeijakuntaa, joka piiritti ja valtasi Namurin elokuussa 1914. Vielä samassa kuussa hänet kuitenkin siirrettiin itärintamalle kahdeksannen armeijan alaisuuteen. Helmikuussa 1915 Gallwitz sai komentoonsa aiemman armeijakuntansa ympärille muodostetun ”armeijaryhmä Gallwitzin”, joka elokuussa nimettiin kahdenneksitoista armeijaksi. Hän osallistui suureen hyökkäykseen itärintamalla, valtasi Pultuskin linnoituksen ja mursi venäläisten puolustuslinjan Narevilla. Syksyllä 1915 Gallwitz siirrettiin komentamaan 11:ttä armeijaa, joka osallistui Serbian valloitukseen.
Gallwitz palasi länsirintamalle maaliskuussa 1916, aluksi Verduniin. Heinäkuusta alkaen hän komensi Saksan toista armeijaa ja siihen liittynyttä armeijaryhmää Sommessa, osallistuen Sommen taisteluun. Syksystä 1916 alkaen hän oli seuraavan kahden vuoden ajan viidennen armeijan komentajana Verdunissa. Syyskuusta 1918 sodan loppuun Gallwitz komensi jälleen omaa armeijaryhmää. Hän erosi armeijasta joulukuussa 1918. Vuosina 1920–1924 hän oli Saksalaiskansallisen kansanpuolueen (DNVP) edustajana valtiopäivillä.
Ylitornion kirkko
Ylitornion kirkko on Ylitornion seurakunnan kirkkorakennus Ylitornion kuntakeskuksessa. Sen on suunnitellut arkkitehti Gunnar Wahlroos, ja se rakennettiin vuosina 1939–1940. Talvisota viivästytti ja haittasi rakennustöitä, koska miehet olivat rintamalla. Naiset olivat vastuussa rakennustöistä, mistä syystä kirkkoa kutsutaan myös "naisten kirkoksi".
Kirkko on rakennettu vanhan, vuonna 1939 puretun kirkon paikalle. Vanhan kirkon ajasta muistuttaa puinen nivelikäs kellotapuli, joka on rakennettu 1816–1819 Anton Wilhelm Arppen vuodelta 1811 olevien piirustusten mukaisesti. Kirkonkelloja on kaksi, ne ovat peräisin vanhan emäseurakunnan kirkoista, toinen Matarengistä ja toinen Hietaniemestä. Istumapaikkoja kirkossa on noin 550.
Vuoden 1940 heinäkuussa käyttöön vihityn kirkon alttaritaulu on vanhasta kirkosta. "Jeesus nousee haudasta" -taulun (375×198 cm öljymaalaus kankaalle) on maalannut kuvataiteilija Johan Gustav Hedman vuonna 1827, ja se on ainoa hänen mainitusta aiheesta maalaamansa taulu. Kirkon urut on uusittu vuonna 2010. Kirkon lasimaalaukset ovat oululaisen taiteilija Mirjam Kinoksen ja hänen tyttärensä, taiteilija Marjatta Lipposen suunnittelemia. Saarnastuolissa on kuvanveistäjä Aarre Aaltosen reliefejä.
Ylitornion vanhalla emäseurakunnalla oli kaksi kirkkoa aina vuoteen 1809 asti, jolloin Haminan rauhansopimuksen mukainen Suomen ja Ruotsin välinen raja jakoi myös seurakunnan kahtia. Molemmat kirkot jäivät Ruotsin puolelle: Ylitornion kunnan Matarenkiin ja Hietaniemeen. Kirkkojen irtaimisto jaettiin. Suomalaiset eivät olleet järin innokkaita rakentamaan uusia kirkkoja omalle puolelleen jokea – he olisivat edelleen halunneet käydä omissa tutuissa kirkoissaan. Keisari määräsi rakennettavaksi kirkon Suomen puolelle. Se rakennettiin nykyiseen Ylitornion kuntakeskukseen vuosina 1816–1818, kellotapuli valmistui 1819. Uusi kirkko osoittautui epämukavan kylmäksi, ja sitä käytettiin lopulta hautajaisia lukuun ottamatta vain kesäisin 1920-luvun alkupuolelta lähtien. Muulloin jumalanpalvelukset pidettiin vastaperustetun kristillisen kansanopiston tiloissa. 1930-luvun puolivälissä käännyttiin valtion puoleen, jotta Suomen sodassa kirkkonsa menettänyt seurakunta saisi kelvolliset kirkot itselleen, koska vanha kirkko oli korjauskelvotonkin. Rahoituksen varmistuttua vanha kirkko purettiin huhtikuussa 1939 ja uutta alettiin rakentaa samalle paikalle. Kirkko nousi harjaan syyskuussa 1939. Talvisota vei miehet kirkkotyömaalta rintamalle, ja rakennustöistä vastasivat naiset. Sodan sankarivainajia siunattiin keskeneräisessä kirkossa. Kirkko vihittiin käyttöön heinäkuussa 1940.
Jorrit Bergsma
Jorrit Bergsma (s. 1. helmikuuta 1986 Oldeboorn) on alankomaalainen pikaluistelun maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Bergsma saavutti matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Heerenveenissä 2012 hopeaa 10 000 metrillä ajalla 12.57,71. Hän voitti saman matkan maailmanmestaruuden Sotšissa 2013 ajalla 12.57,69 ja sijoittui 5 000 metrillä toiseksi ajalla 6.17,94. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sai 10 000 metrillä kultaa olympiaennätysajalla 12.44,45 ja 5 000 metrillä pronssia ajalla 6.16,66. Hän voitti Heerenveenissä 2015 maailmanmestaruuden 10 000 metrillä ajalla 12.54,82 ja sai hopeaa 5 000 metrillä. Hän saavutti MM-hopeaa 5 000 metrillä myös Kolomnassa 2016. Gangwonissa 2017 hän voitti joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruuden sekä sai MM-hopeaa 5 000 ja 10 000 metrillä. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Bergsma sai 10 000 metrillä hopeaa ennätysajallaan 12.41,98.
Bergsma voitti 5 000 ja 10 000 metrin yhteisen maailmancupin kausilla 2012–2013, 2013–2014, 2014–2015 ja 2016–2017. Toiseksi hän sijoittui kaudella 2015–2016 ja kolmanneksi kaudella 2011–2012. Yhteislähdön cupissa hän on ollut toinen kaudella 2011–2012 ja kolmas kaudella 2016–2017. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli toinen kaudella 2016–2017 ja kolmas kaudella 2013–2014. Hän on voittanut yhdeksän maailmancupin osakilpailua 5 000 metrillä, viisi joukkuekilpailussa, neljä yhteislähdössä sekä kolme osakilpailua 10 000 metrillä.
Bergama on voittanut Alankomaiden-mestaruuden 5 000 metrillä 2012 sekä 10 000 metrillä 2013, 2015 ja 2017.
Josias von Heeringen
Josias von Heeringen (9. maaliskuuta 1850 Kassel – 9. lokakuuta 1926) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Heeringenin sotilasura käynnistyi jo 1867 ja hän haavoittui pahoin Ranskan–Saksan sodassa. Vuodesta 1898 hän oli kenraalimajuri ja sotaministeriön osastopäällikkö, vuodesta 1901 kenraaliluutnantti, vuodesta 1903 divisioonankomentaja sekä vuodesta 1906 jalkaväenkenraali ja toisen armeijakunnan komentaja. Vuosina 1909–1913 Heeringen toimi sotaministerinä, minkä jälkeen hänet ylennettiin kenraalieverstiksi ja nimitettiin toisen sotilaspiirin tarkastajaksi. Maailmansodan puhjettua hän sai komentoonsa Saksan seitsemännen armeijan, joka puolusti Elsass-Lothringenin rajaa. Hän torjui menestyksekkäästi Ranskan hyökkäyksen Elsassiin elokuussa 1914 Mulhousen taistelussa. Heeringen komensi seitsemättä armeijaa länsirintamalla elokuuhun 1916. Sen jälkeen aina sodan loppuun asti hän johti Saksan rannikkopuolustusta.
Koripallon maailmanmestaruuskilpailut 1963
Vuoden 1963 koripallon maailmanmestaruuskilpailut pelattiin Brasiliassa 12.-25. toukokuuta. Kisakaupunkeja oli viisi, suurin osa otteluista pelattiin Rio de Janeirossa. Kisoihin osallistui 13 maata. Brasilia voitti toisen maailmanmestaruutensa, hopeaa saavutti Jugoslavia ja pronssia Neuvostoliitto. Turnauksen korikuningas oli Perun Ricardo Duarte.
Koripallon maailmanmestaruuskilpailut 1967
Vuoden 1967 koripallon maailmanmestaruuskilpailut pelattiin Uruguayssa 27. toukokuuta - 11. kesäkuuta. Suurin osa otteluista pelattiin Montevideossa. Kisoihin osallistui 13 maata. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa saavutti Jugoslavia ja pronssia Brasilia. Turnauksen korikuningas oli Puolan Mieczysław Łopatka ja arvokkain pelaaja Jugoslavian Ivo Daneu.
Alexander von Linsingen
Alexander von Linsingen (10. helmikuuta 1850 Hildesheim – 5. kesäkuuta 1935 Hannover) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Linsingenistä tuli vuonna 1868 upseeri Preussin jalkaväessä ja hän osallistui Ranskan–Saksan sotaan. Hän oli vuodesta 1905 kenraaliluutnantti ja divisioonankomentaja sekä vuodesta 1909 jalkaväenkenraali ja toisen armeijakunnan komentaja. Kyseistä armeijakuntaa hän komensi myös maailmansodan alussa, jolloin se oli liitetty ensimmäiseen armeijaan. Tammikuussa 1915 Linsingen siirrettiin uuden saksalais-itävaltalaisen eteläisen armeijan komentajaksi Karpaateille, tarkoituksenaan hyökätä Przemysliä vastaan. Saavutettuaan menestystä hänet asetettiin heinäkuussa 1915 johtamaan Bug-joella eteläisessä Puolassa tehtävää hyökkäystä ja komentamaan sitä varten muodostettua Bugin armeijaa. Syyskuussa 1915 Bugin armeijasta, yhdennestätoista armeijasta sekä Itävalta-Unkarin neljännestä armeijasta muodostettiin ”armeijaryhmä Linsingen”, joka miehitti eteläisen Puolan ja löi venäläiset marraskuussa Czartoryskin luona. Linsingen sai torjuttua myös venäläisten Brusilovin hyökkäyksen seuraavan vuoden kesäkuussa, mutta hänen armeijaryhmänsä itävaltalaiset joukot kärsivät pahoin.
Helmikuussa 1918 Linsingenin armeijaryhmä eteni nopeasti Ukrainaan ja valtasi maaliskuun aikana Kiovan, Odessan ja Harkovan. Brest-Litovskin rauhan tultua voimaan maaliskuussa Linsingen vapautettiin armeijaryhmän johdosta ja ylennettiin samalla kenraalieverstiksi. Kesäkuusta 1918 alkaen hän toimi Berliinin alueen sotilaskomentajana. Hän erosi vallankumouksen puhjettua 9. marraskuuta 1918.
Viktor Aarne
Viktor Aarnen isä oli kirvesmies, myöhemmin suntio, Johan Johansson Lindström ja äiti Anna Loviisa Brask. Käytyään muutaman vuoden iltakoulua ja täytettyään 12 vuotta Johan Viktor tuli oppiin tamperelaiselle kultasepälle Johan Erik Hellstenille. Aarne oli tullut kisälliksi Hämeenlinnassa ja suoritti mestarinäytteen Tampereella.
Aarnen tuotanto käsitti erilaisia koriste- ja käyttöesineitä. Pöydällä pidettävät valokuvakehykset olivat yksi hänen erikoisuuksistaan. Toinen menestystuote olivat lämpömittarit, joita tuotettiin suuria määriä myös uusklassisin koristein.
Viktor Aarne työskenteli Fabergélla Pietarissa vuosien 1880 ja 1904 välillä. Fabergé valitsi Aarnen suunnittelemaan sarjan art nouveau -vaaseja, joista Venäjän keisarillinen perhe osti useita.
Vuonna 1904 Aarne päätti lähteä Pietarista. Poliittiset levottomuudet ja haluttomuus kasvattaa lapset vieraassa maassa saivat hänet tekemään päätöksensä. Hän perusti Viipurissa yrityksen, johon kuului hyvin varustettu vähittäismyymälä ja työhuone, jossa valmistettiin sekä tilaustöitä että esineitä ja koruja myyntiin. Yritys toimi menestyksellisesti aina Aarnen kuolemaan saakka.
Aarnen vaimo oli Hilda Emilia Kosonen (1867-1954), kellosepän tytär Joensuusta. Perheeseen syntyi kymmenen lasta. Tyttäristä Lilli oli kultasepänalan menestyneen tukkuliikkeen Leo Gunnari Oy:n toimitusjohtaja. Vanhin poika Uuno "Uki" Viktor Aarne (1890-1985) teki tärkeän työn Suomen Kultaseppien Liiton koulutustoiminnan hyväksi.
Ulla Tilliander-Godenhielm "Fabergén suomalaiset mestarit" Tammi, 2011
Malesian osavaltiot ja territoriot
Malesia on liittovaltio, joka koostuu kolmestatoista osavaltiosta "(negeri)" ja kolmesta liittovaltion territoriosta ("Wilayah Persekutuan"). Yksitoista osavaltiota ja kaksi liittovaltion aluetta sijaitsevat Malakan niemimaalla Länsi-Malesiassa. Kaksi osavaltiota ja yksi territorio sijaitsevat Itä-Malesiassa Borneon saarella.
Malakan niemimaalla sijaitsevat 11 osavaltiota kuuluivat vuonna 1948 muodostettuun Malaijan liittovaltioon, joka itsenäistyi brittihallinnon alaisuudesta 1957. Vuonna 1963 valtioliittoon liitettiin Singapore, Sarawak ja brittiläinen Pohjois-Borneo, josta tuli liitoksen myötä Sabah. Samalla valtion nimeksi tuli Malesia. Singapore erotettiin Malesian liittovaltiosta 9. elokuuta 1965. Syynä olivat suuret ristiriidat malaijienemmistöisen Malesian ja kiinalaisenemmistöisen Singaporen välillä.
Osavaltioilla on oma hallitus, kun taas liittovaltion territoriot ovat suoraan keskushallinnon alaisuudessa. Osavaltioiden itsehallinto on rajoitettua ja ne ovat riippuvaisia liittovaltion keskushallinnon myöntämistä määrärahoista. Yhdeksän Malakan niemimaan osavaltiota ovat sulttaanikuntia, neljän osavaltion päämies on kuvernööri. Sulttaanien ja kuvernöörien rooli on vain seremoniallinen ja toimeenpanovaltaa käyttää osavaltion pääministeri, "Menteri Besar".
Territorioilla ei ole omaa hallintoa, vaan ne ovat suoraan Malesian keskushallinnon alaisia. Territorioilla on yhdessä vastaava asema kuin maan kolmellatoista osavaltiolla. Territorioilla on oma ministeriö, jonka johtava ministeri ("Menteri Wilayah") on territorioiden yhteinen päämies.
Osavaltiot on jaettu hallinnollisiin piirikuntiin. Itä-Malesian Sabahin ja Sarawakin osavaltiot on jaettu divisiooniin, jotka puolestaan on jaettu piirikuntiin.
Georg von der Marwitz
Georg von der Marwitz (3. heinäkuuta 1856 Klein Nossin, lähellä Kösliniä, Pommeri – 27. lokakuuta 1929 Wundichow, Pommeri) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Marwitz aloitti sotilasuransa ratsuväenupseerina vuonna 1875 ja palveli vuodesta 1888 esikuntatehtävissä. Hänestä tuli 1905 eversti, 1908 kenraalimajuri ja ratssuväkiprikaatin komentaja, 1911 kenraaliluutnantti ja divisioonan komentaja, 1913 ratsuväen ylitarkastaja sekä 1914 ratsuväenkenraali. Maailmansodan puhjettua Marwitz nimitettiin komentamaan toista ratsuväkiarmeijakuntaa, joka muodosti Ranskaan ja Belgian hyökänneiden joukkojen oikean sivustan. Belgiassa elokuun alkupuolella käydyssä Haelenin taistelussa hän sai havaita, ettei ratsuväen käyttö hyökkäyksiin tahtonut enää toimia uusissa sodankäynnin oloissa. Joulukuussa 1914 Saksan sodanjohto hajottikin Marwitzin ratsuväkiryhmän ja hänet siirrettiin itärintamalle 38:nnen ratsuväen reserviarmeijakunnan komentajaksi, koska ratsuväen arveltiin soveltuvan paremmin itärintaman sodankäyntiin. Marwitzin joukot osallistuivat Masurian järvien toiseen taisteluun helmikuussa 1915, minkä jälkeen hänet siirrettiin Karpaateille.
Syksyllä 1915 Marwitz palasi länsirintamalle kuudennen armeijakunnan johtoon, mistä hänet kesällä 1916 kommennettiin takaisin itään torjumaan venäläisten Brusilovin hyökkäystä, ja sitten joulukuussa 1916 takaisin länteen toisen armeijan komentajaksi. Viimeisin komennus jatkui syyskuuhun 1918. Cambrain taistelussa marraskuussa 1917 Marwitz torjui brittien hyökkäyksen tehokkaalla vastahyökkäyksellä, mutta seuraavan kevään suurhyökkäyksessä hän ei saanut suunnitelmien mukaisesti vallattua Amiensia. Amiensin taistelussa 8. elokuuta 1918 britit onnistuivat murtamaan Marwitzin armeijan linjat ”Saksan armeijan mustana päivänä”. Syyskuussa Marwitz siirrettiin viidennen armeijan komentajaksi Verduniin. Hän vetäytyi palveluksesta sodan päätyttyä joulukuussa 1918.
Kim Kum-ok
Kim Kum-ok (s. 9. joulukuuta 1988 Pjongjang) on pohjoiskorealainen kestävyysjuoksija. Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa maratonissa on 2:26:56 (Pjongjang, 2007) ja puolimaratonissa 1:11:55 (Hongkong, 2009). Kimin saavutuksia ovat muiden muassa pronssimitali Aasian kisoissa, kultamitalit Aasian maratonmestaruuskilpailuissa sekä Hongkongin (2008) ja Pjongjangin maratonien voitot (2010).
Pekingin vuoden 2008 kesäolympialaisissa Kim jäi naisten maratonissa 12. ja Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisissa 49. sijalle.
Remus von Woyrsch
Remus von Woyrsch (4. helmikuuta 1847 – 6. elokuuta 1920 Pilsnitz, lähellä Breslauta) oli saksalainen sotamarsalkka, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Woyrsch liittyi Preussin armeijaan vuonna 1866 ja valmistui upseeriksi seuraavana vuonna. Hän osallistui sotaan Itävaltaa vastaan 1866 ja Ranskan–Saksan sotaan 1870–1871. Vuosina 1882–1896 hän palveli pääesikunnassa ja oli sen jälkeen rykmentin sekä vuodesta 1901 divisioonan ja vuodesta 1904 armeijakunnan komentajana. Woyrsch ylennettiin 1906 jalkaväenkenraaliksi ja hän ehti jo vetäytyä eläkkeelle vuonna 1911. Maailmansodan sytyttyä 1914 hänet kuitenkin kutsuttiin takaisin palvelukseen ja hän sai komentoonsa Sleesian Landwehr-joukot, jotka sijoitettiin itärintamalle. Woyrschin joukot alistettiin Itävalta-Unkarin armeijalle, ja hän pelasti Viktor von Danklin Itävalta-Unkarin ensimmäisen armeijan tuholta tappiollisen Rava Russkan taistelun jälkeen suojaamalla sen perääntymisen. Tämän jälkeen Woyrschille muodostettiin lokakuussa 1914 oma armeijaryhmä, joka osallistui seuraavan kahden vuoden aikana sotatoimiin Venäjää vastaan. Woyrsch voitti venäläiset Thornin ja Siennon taisteluissa kesäkuussa 1915 ja osallistui Ivangorodin valtaukseen saman vuoden elokuussa sekä venäläisten hyökkäyksen torjumiseen Baranowiczessa kesällä 1916. Hänet ylennettiin näiden ansioiden seurauksena kenraalieverstiksi.
Elokuussa 1916 Woyrsch sai komennettavakseen Baijerin prinssi Leopoldin entisen armeijaryhmän eteläisesä Puolassa. Venäjän tehtyä aselevon Woyrschin armeijaryhmä hajotettiin joulukuussa 1917 ja hän siirtyi eläkkeelle sotamarsalkaksi ylennettynä.
The Guinea Pig Club
The Guinea Pig Club on brittiläinen, alun perin juomakerhoksi perustettu, palovammapotilaiden järjestö.
Toisen maailmansodan aikana Britanniassa toimi neljä sotavammojen kirurgiseen hoitoon erikoistunutta sairaalaa. Lontoon eteläpuolella, West Sussexin East Grinsteadissa sijaitsi etenkin palovammapotilaita hoitanut Queen Viktorian sairaala (tuolloin nimellä "The Queen Victoria Cottage Hospital"). Sen johdossa oli yksi maan tunnetuimmista plastiikkakirurgeista, Archibald McIndoe. Potilaat olivat pääosin lentäjiä, joilla oli palovammoja kasvoissa ja raajoissa. Koska hänen potilaittensa vammojen laatu ja laajuus olivat monesti varsin poikkeuksellisia ja plastiikkakirurgia hoitomuotona muutenkin varsin nuori, joutui McIndoe usein turvautumaan poikkeuksellisiin ja kokeellisiin hoitomuotoihin. Tämän tietäen potilaat alkoivat käyttää itsestään nimitystä "guinea pigs" ().
Vuonna 1941 McIndoen 39 potilasta perusti "The Guinea Pig Clubin". Sen ensisijainen tarkoitus oli piristää pahoin vammautuneita potilaita. Tämä olikin tarpeen sillä itsemurhat olivat plastiikkakirurgisilla osastoilla varsin yleisiä.
Kerhon toimikunta määritteli kolme jäsentasoa:
1) "The Guinea Pigs" - henkilöt, jotka ovat saaneet palovammoja lentoturmassa ja läpikäyneet plastiikkakirurgisia toimenpiteitä Queen Victorian sairaalassa.
2) "Honorary Members" - kirurgit, lääkärit ja tutkijat, jotka olivat työskennellet Queen Victorian sairaalan palovammayksikössä.
3) "Friends of the Guinea Pig Club" - henkilö, joka on tukenut kerhon toimintaa joko taloudellisesti tai muulla tavoin.
Roisia huumoria henkivät kerhon ensimmäiset virkailijavalinnat. Sihteeriksi valittiin mies, jonka sormet olivat palaneet niin pahoin, että kokousten pöytäkirjat oli pidettävä lyhyinä. Ensimmäisen rahastonhoitajan pahimmat palovammat olivat jaloissa. Tämän ajateltiin estävän pakenemisen kerhon varojen kera.
Kerho oli suurimmillaan sodan päättyessä. Siihen kuului tuolloin 649 jäsentä viidestä maasta. 57% heistä oli brittejä; 27% kanadalaisia; 8% australialaisia ja 8% uusiseelantilaisa.
McIndoe toimi kerhon puheenjohtajana sen perustamisesta aina kuolemaansa saakka, vuoteen 1960. Hän oli tuolloin saanut toiminnastaan aatelisarvon Sir.
Bosnia ja Hertsegovina talviolympialaisissa 2014
Bosnia ja Hertsegovina osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014. Ensimmäistä kertaa itsenäisenä valtiona Bosnia ja Hertsegovina osallistui Lillehammerin talviolympialaisiin 1994. Alppihiihtäjä Zana Novakovic toimi Bosnia ja Hertsegovinan joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa. Sotšissa maata edusti viisi urheilijaa kolmessa eri lajissa, mutta ainuttakaan mitalia maa ei saavuttanut.
Choe Kum-hui
Choe Kum-hui (; s. 1. heinäkuuta 1987) on pohjoiskorealainen uimahyppääjä. Hän kilpaili vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja sijoittui siellä naisten 10 metrin kerroshyppyjen parikilpailussa kuudenneksi yhdessä Kim Un-hyangin kanssa. Aasian kisoissa Choe on saanut pronssia kahdesti (2006, 2010).
Bruno Banani
Bruno Banani (ent. Fuahea Semi, s. 4. joulukuuta 1987 Angahā, Tonga) on tongalainen ohjaskelkkailija. Hän edusti kotimaataan vuoden 2014 Sotšin talviolympialaisissa maansa ensimmäisenä talviolympialaisten osallistujana sijoittuen 32:nneksi.
Banani harjoittelee Euroopassa Saksan kelkkailujoukkueen kanssa. Hän on osallistunut muun muassa kelkkailun MM-kilpailuihin vuosina 2011, 2012 ja 2013 sekä Amerikan ja Tyynenmeren mestaruuskilpailuihin 2011, joissa Banani sijoittui pronssille.
Bruno Bananin alkuperäinen nimi on Fuahea Semi, jonka hän vaihtoi vuonna 2008 sponsorinaan toimivan saksalaisen alusvaatemerkin mukaan.
Jon Myong-hwa
Jon Myong-hwa (s. 9. elokuuta 1993 Pjongjang) on pohjoiskorealainen jalkapalloilija. Hän on keskikenttäpelaaja, joka on kuulunut April 25 Sports Club -seuraan ja pelannut myös kansainvälisellä tasolla. Hänen pituutensa on 171 cm. Jon osallistui Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisiin, jossa hän kuului yhdeksänneksi sijoittuneeseen maansa naisten joukkueeseen.
Tut.by
tut.by on vuonna 2000 käynnistetty valkovenäläinen internetportaali, verkkokauppa ja uutisportaali. Tämän Valko-Venäjän suosituimman portaalin taustaorganisaatio on rajavastuuyhtiö OOO TUT BAI Media. Tämä on puolestaan perustajansa Juri Zisserin () hallitseman unitaariyritys UP Nadežnyje programmyn () yhtiö.
Vetelin Nuorisokuoro
Vetelin Nuorisokuoro on suomalainen kuoro, joka on levyttänyt hengellistä musiikkia.
Idealside
Idealside oli suomalainen yhtye joka julkaisi yhden pitkäsoiton Polarvox-levymerkille..
Tami Combo
Tami Combo oli suomalainen yhtye joka julkaisi yhden pitkäsoiton Kiss-levymerkille.
Farm Aid
Farm Aid on vuodesta 1985 lähtien Yhdysvalloissa järjestetty hyväntekeväisyyskonserttien sarja. Sillä kerätään varoja maan velkaantuneille pienviljelijöille, jotka ovat vaarassa menettää tilansa taloudellisten vaikeuksiensa vuoksi. Konsertti on järjestetty säännöllisesti vuosia 1988 ja 1991 lukuun ottamatta vaihtuvilla paikkakunnilla eri puolilla Yhdysvaltoja.
Farm Aid sai alkunsa heinäkuussa 1985 järjestetystä Live Aid -konsertista, jolla kerättiin apua Etiopian nälänhädän uhrien auttamiseksi. Bob Dylan esitti toivomuksen, että joku alkaisi kerämään varoja myös amerikkalaisten maanviljelijöiden tukemiseksi. Ensimmäinen Farm Aid -konsertti pidettiin vielä saman vuoden syyskuussa Illinoisin osavaltion Champaignin kaupungissa. Sen järjestäjinä toimivat Willie Nelson, John Mellencamp ja Neil Young. Yhdessä Dave Matthewsin kanssa he muodostavat myös nykyisen Farm Aid -organisaation johtokunnan.
Anita Seitava
Anita Anneli Seitava (24. toukokuuta 1937 Helsinki – 24. helmikuuta 2018) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä.
Polar Sisters
Polar Sisters oli suomalainen lauluyhtye joka julkaisi yhden pitkäsoiton Polarvox-levymerkille.
Pekka Salomaa
Urho Pekka Salomaa (s. 30. huhtikuuta 1933 Tammela) on suomalainen oopperalaulaja (baritoni) ja kirjailija. Hän toimi Sibelius-Akatemiassa yksinlaulun lehtorina 1971–1979 ja oopperakoulutuksen professorina 1979–1999. Hän vieraili 1960–1970-luvulla solistina mm. Suomen Kansallisoopperassa sekä Saksassa. Pekka Salomaan poika Petteri Salomaa on oopperalaulaja.
Turun Naislaulajat
Turun Naislaulajat on suomalainen kuoro, joka perustettiin vuonna 1944. Kuoro esittää sekä klassista että kevyttä musiikkia sekä moderneja kuorosävellyksiä ja kansanmusiikkia. Turun Naislaulajien taiteellisena johtajana on syksystä 2007 alkaen toiminut Riitta Sorvola.
Kuurinmaan motti
Kuurinmaan motti () oli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton Baltian offensiivin ja Operaatio Bagrationin seurauksena syntynyt motti, jossa Neuvostoliiton 1. Baltian rintaman joukot motittivat Saksan Pohjoisen armeijaryhmän joukot Kuurinmaalle, Latviaan 9. lokakuuta 1944. Armeijaryhmä uudelleennimettiin 25. tammikuuta 1945 Armeijaryhmä Kuurinmaaksi. Mottiin jäivät Saksan 16. ja 18. armeija. Motissa olleet joukot antautuivat sodan loputtua 22. toukokuuta 1945, jolloin siellä olleet 180 000 saksalaissotilasta joutui sotavankeuteen.
Saksan pohjoinen armeijaryhmä oli vallannut Baltian ja siten myös Kuurinmaan operaatio Barbarossassa kesällä 1941. Seuraavat kaksi vuotta armeijaryhmä yritti vallata Leningradin, kunnes tammikuussa 1944 puna-armeija mursi kaupungin piiritysrenkaan.
Neuvostoliitto aloitti 22. kesäkuuta 1944 Valko-Venäjän strategisen iskun, jonka peitenimi oli operaatio Bagration. Operaation tavoitteena oli Valko-Venäjän alueen vapauttaminen saksalaismiehityksestä. 29. elokuuta päättynyt operaatio oli menestys tuhoten lähes täysin Saksan keskustan armeijaryhmän. Sen viimeiset vaiheet Kaunaksen ja Siauliain hyökkäykset kohdistuivat Itämeren rannikolle eristäen keskustan ja pohjoisen armeijaryhmät toisistaan.
Bagrationin päätyttyä puna-armeija aloitti Balttian alueella hyökkäyksen Saksan joukkojen yrittäessä säilyttää rintamansa operaatio Doppelkopfin avulla. Neuvostojoukot aloittivat Memelin operaation pyrkimyksenään eristää pohjoinen armeijaryhmä lopullisesti.
Neuvostojoukot saavuttivat Itämeren rannikon Memelin lähistöllä 9. lokakuuta 1944. Sen seurauksena pohjoinen armeijaryhmä eristettiin Itä-Preussista. Hitlerin neuvonantajat – erityisesti Heinz Guderian – ehdottivat saarroksiin joutuneen armeijaryhmän evakuoimista meritse, jotta itärintama voitaisiin vakauttaa. Hitler kielsi evakuoinnin ja käski joukkojen pitää hallussaan olevat alueet Kuurinmaalla ja Viron saaristossa.
Tähtikampela
Tähtikampela ("Platichthys stellatus") on Tyynenmeren pohjoisosassa elävä kampelalaji.
Kala on enimmillään metrin mittainen. Evät ja pyrstö ovat mustan ja keltaisen raidalliset. Keskiruumis on siniharmaa.
Tähtikampelaa esiintyy Tyynellämerellä lähinnä pohjoisella pallonpuoliskolla.
Laji syö kaloja sekä äyriäisiä ja muita selkärangattomia eläimiä.
Kaius Tihtonen
Kaius Tihtonen on suomalainen laulaja, joka on kotoisin Tyrvännöstä. Hän teki yhden pitkäsoiton Blue Master -levymerkille, mutta katosi sitten julkisuudesta.
Yo! Frozen Yogurt Cafe
Yo! Frozen Yogurt Cafe oli toistaiseksi ainoa suomalainen jääjogurttien markkinoimiseen pohjautunut yritys. Sen toimitusjohtajana toimi Ilari Oidekivi, ja se avasi ensimmäiset myymälänsä Kauppapeskus Columbuksessa ja Isossa Omenassa heinäkuussa 2012. Lokakuussa 2013 Yo! Frozen Yogurt Cafe laajensi liiketoimintaansa myös Turun Hansakortteliin. Vuosien 2014 ja 2015 vaihteessa Suomen Yo! Frozen Yoghurt ajautui konkurssiin, ja kaikki kolme kahvilaa suljettiin.
Ketjulla oli seuraavilla paikkakunnilla myymälöitä.
Mark McMorris
Mark Lee McMorris (s. 9. joulukuuta 1993 Regina, Saskatchewan) on kanadalainen lumilautailija. Hän voitti pronssia Sotšin olympialaisissa vuonna 2014 ensimmäistä kertaa olympiatasolla kisatussa slopestylessa. Neljä vuotta myöhemmin Pyeongchangissa hän saavutti toistamiseen olympiapronssia slopestylessa.
X Gamesissa McMorris on voittanut slopestyle-kilpailun Aspenissa vuosina 2012, 2013 ja 2015 ja sijoittunut toiseksi vuosina 2011 ja 2014. Vuosina 2012 ja 2015 hän voitti myös big airin, josta sai hopeaa vuonna 2013.
Ladies’ Home Journal
Ladies’ Home Journal on Meredith Corporationin julkaisema yhdysvaltalainen naistenlehti. Sen levikki on yli 3 miljoonaa kappaletta.
Ladies’ Home Journal perusti 1883 Cyrus Curtis, kun hän havaitsi, että maatalouslehtensä naistenosasto, jota kirjoitti hänen vaimonsa Louisa Knapp Curtis, oli paljon suositumpi kuin itse lehti. Siitä kehittyi nykyisten laajalevikkisten aikakauslehtien malli. Sen hinta oli matala, ja varoja se keräsi erityisesti mainosten avulla. Lehdellä oli kolmessa vuodessa jo 270 000 tilaajaa. ja Sen levikki ylitti ensimmäisenä aikakauslehtenä miljoonan kappaleen rajan vuonna 1903.
Pasila 2.5 – The Spin-Off
Pasila 2.5 – The Spin-Off on vuosina 2014-2016 esitetty suomalainen piirrossarja, joka on jatkoa "Pasila"-sarjalle. Yle tilasi sarjaa neljä tuotantokautta eli yhteensä 40 jaksoa.
Ensimmäinen tuotantokausi esitettiin 27. helmikuuta 2014 – 1. toukokuuta 2014.
Toinen tuotantokausi esitettiin 27. marraskuuta 2014 – 12. helmikuuta 2015.
Kolmas tuotantokausi esitettiin 19. helmikuuta 2015 – 30. huhtikuuta 2015.
Neljäs ja toistaiseksi viimeinen tuotantokausi esitettiin 9. maaliskuuta 2016 – 11. toukokuuta 2016. Neljännen kauden kaikki jaksot julkaistiin Yle Areenassa ennakkoon 9. maaliskuuta 2016, jolloin myös esittäminen alkoi televisiossa.
Mürren
Mürren on vanha walserilaiskylä Keski-Sveitsissä, Bernin kantonissa, Lauterbrunnenin kunnassa. Mürren on tunnettu talviurheilukeskuksena 1800-luvun puolesta välistä alkaen. Kylässä on vajaat 500 vakituista asukasta.
Talviurheilukeskukseksi Mürren on kehittynyt 1800-luvun alkupuolelta alkaen. Ensimmäinen majatalo kylään rakennettiin 1857. Mürrenissä järjestettiin ensimmäiset Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1931.
Kylä sijaitsee noin 1 650 metrin korkeudessa Lauterbrunnentalin laakson länsirinteellä, Schilthornvuoren itäpuolella.
Matka Mürreniin on monen mutkan takana eikä kylään ei ole autotietä. Lauterbrunnentalin laaksoon kulkee maantie ja Berner Oberland-Bahnen AG:n rautatie Interlakenista. Laaksosta pääsee Mürreniin kahta kautta:
João Franco
João Ferreira Franco Pinto de Castella Branco (14. helmikuuta 1855 Fundão – 4. huhtikuuta 1929 Anadia) oli Portugalin itsevaltainen pääministeri vuosina 1906–1908.
Franco oli koulutukseltaan lakimies ja hän toimi jonkin aikaa kuninkaallisena prokuraattorina. Hän oli 1891–1892 yleisten töiden ministerinä ja 1893–1897 sisäministerinä konservatiivien ("regeneradores") hallituksissa, mutta perusti sen jälkeen oman keskiryhmänsä ("regeneradores liberales"). Franco pääsi toukokuussa 1906 Portugalin pääministeriksi liberaalien tuella ja hajotti ensi töikseen parlamentin ("Cortes"). Kun syksyllä valittu uusi parlamentti ei hyväksynyt hallituksen esitystä tupakkamomopolista, eivätkä neuvottelut puoluejohtajien kanssa johtaneet tulokseen, Franco ryhtyi toukokuusta 1907 alkaen hallitsemaan ilman parlamenttia kuningas Kaarle I:n tuella. Tämän seurauksena hän kykeni toteuttamaan monia taloudellisia ja hallinnollisia uudistuksia. Francon itsevaltainen hallinto katkeroitti opposition, ja hallitus sensuroi lehdistöä hillitäkseen arvostelua.
Franco oli halunnut pelastaa Portugalin horjuvan monarkian, mutta ei saanut yhdistettyä riitaisia monarkistiryhmiä hallituksensa tueksi. Häntä syytettiin myös juonittelusta ja luvattomasta varojen siirtämisestä kuninkaalle. Vuoden 1907 lopussa hallitus joutui kukistamaan Lissabonissa ja Portossa nousseen tasavaltalaisen kumousliikehdinnän. Lopulta kuningas Kaarle I ja kruununprinssi salamurhattiin 1. helmikuuta 1908. Franco joutui eroamaan kaksi päivää myöhemmin. Portugalin muututtua tasavallaksi lokakuussa 1910 hänet vangittiin, mutta vapautettiin pian takuita vastaan ja häntä vastaan nostetut syytteet hylättiin.
Alankomaat talviolympialaisissa 1980
Alankomaat osallistui Lake Placidin talviolympialaisiin 1980 29 urheilijan joukkueella, urheilijoita osallistui pikaluisteluun ja jääkiekkoon. Avajaisissa lippua kantoi Piet Kleine.
Wilhelm Solf
Wilhelm Heinrich Solf (5. lokakuuta 1862 Berliini – 6. helmikuuta 1936 Berliini) oli saksalainen virkamies, joka toimi Saksan siirtomaahallinnon palveluksessa sekä Saksan keisarikunnan viimeisenä ulkoministerinä lokakuusta joulukuuhun vuonna 1918.
Solf opiskeli Berliinissä ja Lontoossa itämaisia kieliä ja väitteli tohtoriksi muinaisintialaisista teksteistä. Myöhemmin hän työskenteli Saksan ulkoministeriön siirtomaaosastolla ja sen alaisuudessa useissa Saksan siirtomaissa. Vuosina 1898–1899 hän oli piirituomarina Saksan Itä-Afrikassa, 1899–1900 Apian kaupunginhallinnon johtajana Samoalla ja 1900–1911 Saksan Samoan kuvernöörinä. Joulukuusta 1911 alkaen Solf toimi Saksan siirtomaaministerinä. Aluksi hän pyrki yhteistyöhön Ison-Britannian kanssa Saksan siirtomaavallan laajentamiseksi. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän tuki Afrikan-siirtomaavallan laajentamisen sisällyttämistä Saksan sodanpäämääriin. Maailmansodan aikana Saksa kuitenkin menetti kaikki siirtomaansa Afrikassa ja Tyynellämerellä. Koska Solf kannatti Saksan siirtomaaimperiumia, hän yritti vuodesta 1917 alkaen puhua sellaisen rauhanjärjestelyn puolesta, jossa Saksa luopuisi valloituksistaan Ranskassa ja Belgiassa, mutta saisi vastaavasti siirtomaansa takaisin Afrikassa. Hän vastusti myös rajoittamattoman sukellusvenesodan käyttöönottoa.
Kun tappio sodassa oli jo nähtävissä, Solf kutsuttiin 3. lokakuuta 1918 Max von Badenin hallituksen ulkoministeriksi, säilyttäen samalla siirtomaaministerin salkun. Solf vastasi Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonin kanssa käydystä sähkeidenvaihdosta, jonka seurauksena Saksa solmi aselevon 11. marraskuuta. Solf jatkoi ulkoministerinä vielä jonkin aikaa vallankumouksen jälkeen Friedrich Ebertin johtaman kansanvaltuutettujen neuvoston alaisuudessa, mutta erosi 13. joulukuuta 1918 ajauduttuaan erimielisyyksiin hallituksen toisen puheenjohtajan Hugo Haasen kanssa. Solf toimi 1920–1928 Saksan edustajana Tokiossa, vuodesta 1921 suurlähettilään nimikkeellä. Hieman ennen natsien valtaannousua hän oli mukana hankkeessa, jonka tarkoituksena oli perustaa Saksaan uusi keskustapuolue, mutta tämä ei onnistunut.
Wilhelm Solfin leski Johanna Solf perusti myöhemmin Solfin piirinä tunnetun vastarintaryhmän.
Jenny Jones
Jenny Jones (s. 3. heinäkuuta 1980) on brittiläinen lumilautailija, joka kilpailee enimmäkseen slopestylessa.
Jones sijoittui Stonahamin MM-kilpailuissa 2013 kuudenneksi slopestylessa. Hän saavutti slopestylen pronssia Sotšin olympialaisissa 2014 ollen ensimmäinen brittiläismitalisti talviolympialaisten historiassa.
Lumilautailun maailmancupissa Jones kilpaili ensimmäisen kerran Whistlerissä joulukuussa 2001 sijoittuen half-pipessa 31:nneksi. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran seuraavana päivänä käydyssä kilpailussa oltuaan 26:s. Kymmenen parhaan joukkoon Jones sijoittui ensimmäisen kerran Špindlerův Mlýnissä maaliskuussa 2013 oltuaan slopestylessa kuudes. Parhaimmillaan hän on sijoittunut toiseksi Cardronassa elokuussa 2013.
Mustavatsamedestäjä
Mustavatsamedestäjä ("Cinnyris nectarinioides") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustavatsamedestäjää tavataan Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa ja Tansaniassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Purppuravyömedestäjä
Purppuravyömedestäjä ("Cinnyris bifasciatus") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Purppuravyömedestäjää tavataan Angolassa, Botswanassa, Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Etiopiassa, Gabonissa, Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Ruandassa, Somaliassa, Etelä-Afrikassa, Swazimaassa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajin on kuvattu olevan pääosin yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tsavonmedestäjä
Tsavonmedestäjä ("Cinnyris tsavoensis") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä pidetään joskus samana lajina purppuravyömedestäjän ("Cinnyris bifasciatus") kanssa. Tsavonmedestäjää tavataan Itä-Keniassa ja Koillis-Tansaniassa.
Rannikkomedestäjä
Rannikkomedestäjä ("Cinnyris chalcomelas") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Rannikkomedestäjää tavataan Keniassa ja Somaliassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pembanmedestäjä
Pembanmedestäjä ("Cinnyris pembae") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pembanmedestäjää tavataan Tansanialle kuuluvalla Pemban saarella. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.