hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sergio Gontán
Sergio Gontán Gallardo eli Keko (s. 28. joulukuuta 1991 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Málagaa. Keko on pelipaikaltaan keskikentän oikea laitalinkki.
Keko teki ensiesiintymisensä kasvattajaseuransa Atlético Madridin edustusjoukkueessa lokakuussa 2008, kun hän korvasi vaihtopelaajana Diego Forlánin Espanjan cupin neljännen kierroksen ottelussa kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Orihuelaa vastaan. Ensimmäisen liigaottelun Keko sai nimiinsä seuraavan vuoden syyskuussa, kun hän tuli niin ikään vaihdosta peliin toisella puoliajalla Atléticon kotiottelussa Racing Santanderia vastaan. Kauden 2009–2010 syyspuoliskolla hän pelasi pääasiassa B-joukkueessa. Tammikuussa 2010 Atlético lainasi Kekon Valladolidiin loppukauden ajaksi. Saman vuoden kesäkuussa hän siirtyi lainasopimuksella sarjaporrasta alemmas FC Cartagenaan, jossa hänen oli tarkoitus pelata koko alkava kausi. Tammikuussa 2011 Keko kuitenkin liittyi uudella lainasopimuksella Gironan vahvuuteen. Lainalta paluun jälkeen neuvottelut jatkosopimuksesta Atléticon kanssa kariutuivat ja Keko solmi kolmivuotisen sopimuksen italialaisen Catanian kanssa.
Kaudella 2011–2012 Keko ei saanut Cataniassa peliaikaa ja hänet lainattiin kauden kevätpuoliskon ajaksi Serie B:ssä pelaavaan Grosseton joukkueeseen. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Catanian paidassa joulukuussa 2012 Parmaa vastaan pelatussa Italian cupin puolivälierässä, jonka Catania voitti rangaistuspotkukilpailussa. Kekon ensimmäinen liigaottelu sekä ensimmäinen pääsarjamaali Italiassa nähtiin helmikuussa 2013 niin ikään Parmaa vastaan pelatussa ottelussa.
Kesällä 2014 Keko palasi kotimaahansa ja liittyi toisella sarjaportaalla pelaavaan Albaceteen. Onnistuneen paluukauden jälkeen hän solmi kaksivuotisen sopimuksen pääsarjassa pelaavan Eibarin kanssa. Nykyiseen seuraansa hän siirtyi kesäkuussa 2016.
Keko on edustanut Espanjaa eri ikäkausimaajoukkueissa. Hän toimi Espanjan alle 19-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina kesällä 2010 Ranskassa pelattavassa ikäluokan EM-turnauksessa. Espanja sijoittui turnauksessa lopulta toiseksi. Keko pelasi kaikkiaan viidessä ottelussa ja teki yhden maalin.
Liechtenstein olympialaisissa
Liechtenstein on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1936 lähtien. Se on saavuttanut yhteensä kymmenen mitalia, kaikki alppihiihdossa. Liechtenstein on ainoa maa, joka on saanut mitaleita talviolympialaisista, mutta ei kesäolympialaisista.
Liechtensteinin ainoa olympiavoittaja on Hanni Wenzel, joka saavutti Lake Placidissa 1980 kultaa pujottelussa ja suurpujottelussa sekä hopeaa syöksylaskussa. Edellisissä olympialaisissa Innsbruckissa 1976 hän oli saanut pronssia pujottelussa. Hänen veljensä Andreas Wenzel sai suurpujottelussa hopeaa Lake Placidissa 1980 ja pronssia Sarajevossa 1984. Willy Frommelt sai pronssia pujottelussa Innsbruckissa 1976, samoin veljensä Paul Frommelt Calgaryssa 1988. Ursula Konzett saavutti pujottelupronssia Sarajevossa 1984 ja Tina Weirather pronssia supersuurpujottelussa Pyeongchangissa 2018.
Liechtenstein on olympiahistorian menestynein maa asukaslukuun suhteutettuna.
Janne Savolainen
Janne Antero Savolainen (s. 21. tammikuuta 1969 Kuopio) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli urallaan monipuolinen keskikenttäpelaaja. Savolaisen pääsarjadebyytti tapahtui kaudella 1989. Hän palasi uransa aikana lähes 300 Veikkausliiga-ottelua.
Jäähyväiset presidentille
Jäähyväiset presidentille on Pentti Kirstilän jännitysromaani vuodelta 1979. Komisario Hanhivaara -sarjaan kuuluva romaani kertoo poliitikkoja vihaavasta aseharrastajasta, joka päättää murhata Suomen presidentin. Vuonna 1987 sai ensi-iltansa romaaniin pohjautuva samanniminen elokuva, jonka ohjasi Matti Kassila.
Kai Rönkkö
Kai Rönkkö (s. 6. lokakuuta 1972 Vantaa) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hänen pääsarjadebyyttinsä tapahtui kaudella 1997 Pietarsaaren Jarossa. Liigaotteluita häneltä löytyy myös Kuopion Palloseuran miehistössä. Kings Kuopiossa pelatessaan Rönkkö toimi pelaajavalmentajana seitsemän kauden ajan. Kaudella 2010 Rönkkö toimii myös Siilinjärven Palloseuran päävalmentajana. Tässä toimessa hän jatkoi myös kaudella 2011. Nykyään Rönkkö toimii KuPS:n E-junioreiden edustusjoukkueen valmentajana.
Indusoitu pluripotentti kantasolu
Indusoidut pluripotentit kantasolut (iPSC = ) ovat keinotekoisesti ei-pluripotentista solusta, tyypillisesti aikuisen somaattisesta solusta, indusoidulla tiettyjen geenien ”pakotetulla” ekspressoimisella tuotettu pluripotentin kantasolun tyyppi. Pluripotentti solu tarkoittaa useakykyistä solua eli solua, joka kykenee erilaistumaan miksi tahansa aikuisen yksilön elimistön kudokseksi, paitsi ekstraembryonaaliseksi kudokseksi (sikiökalvo).
Indusoitujen pluripotenttien kantasolujen uskotaan olevan identtisiä luonnollisten pluripotenttien solujen, kuten alkion kantasolun, kanssa monessa suhteessa, kuten tiettyjen kantasolugeenien ekspressoimisen, proteiinien, kromatiinin metylaatiomallien, kahdentumisajan, alkion kantasoluaggregaattien muodostumisen, teratooman muodostumisen, kimeerien muodostumisen ja erilaistumiskyvyn suhteen, mutta niiden täydellinen suhteellisuus luonnollisiin pluripotentteihin kantasoluihin on vielä arvioitavana.
Indusoituja pluripotentteja kantasoluja tuotettiin ensimmäisen kerran vuonna 2006 hiiren soluista ja vuonna 2007 ihmisen soluista. iPSC:jen tuottamista on pidetty tärkeänä saavutuksena kantasolututkimuksessa, koska se mahdollistaa tutkijoille pluripotenttien kantasolujen saamisen ilman ristiriitaista alkioiden käyttöä. iPSC:t ovat tärkeitä tutkimuksessa ja niillä on monia potentiaalisia terapeuttisia käyttömahdollisuuksia.
Riippuen käytetyistä menetelmistä aikuisen solujen uudelleenohjelmointi iPSC:jen tuottamiseksi voi aiheuttaa merkittäviä riskejä, jotka voisivat rajoittaa niiden käyttöä ihmisille. Esimerkiksi virusten käyttö solujen genomin muuttamiseen voi potentiaalisesti käynnistää syöpää aiheuttavien geenien tai onkogeenien ekspression. Helmikuussa 2008 Cell-nimisessä tieteellisessä lehdessä julkaistiin mullistavia löydöksiä, kun tutkijat ilmoittivat kehittäneensä tekniikan, jolla voisi poistaa onkogeenit pluripotentiaalisuuden induktion jälkeen. Siten iPSC:jen käyttömahdollisuudet ihmisen sairauksien hoidossa kasvaisivat. Myöhemmin huhtikuussa 2009 Sheng Dingin ryhmä La Jollassa Kaliforniassa kykeni osoittamaan, että iPSC:jen tuottaminen on mahdollista ilman mitään aikuisen solun geneettistä muuttamista: solujen toistunut käsittely tietyillä proteiineilla polyarginiiniankkureiden kautta soluihin kanavoiden oli riittävää indusoimaan pluripotentiaalisuuden. Tällä tavoin kehitettyjen iPSC:jen akronyymi on piPSC () eli proteiini-indusoidut pluripotentit kantasolut.
Jare Henrik Tiihonen (DVD)
Cheek – Jare Henrik Tiihonen on lahtelaisen rap-artisti Cheekin 19. marraskuuta 2009 julkaistu DVD. Levy sisältää muun muassa Tavastialla 30. syyskuuta pidettyjen Kultalevy-bileiden aikana taltioidun keikan, Cheekin kuusi viimeisintä musiikkivideota, dokumentin sekä kuvamateriaalia.
DVD nousi Suomen virallisen DVD-listan toiselle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 6 viikkoa.
Nettop
Nettop on edullinen ja pienikokoinen pöytätietokone, jossa käytetään minikannettaville kehitettyä vähävirtaista ja suorituskyvyltään keskivertoa tekniikkaa, kuten Intel Atom -prosessoreita. "Nettop" on sulautuma ("portmanteau") englannin sanoista "internet" ja "desktop". Nettopit on tarkoitettu kevyeen peruskäyttöön, kuten internet-selailuun, tekstinkäsittelyyn ja multimedian toistoon. Varsinkin Nvidian Ion-piirisarjalla varustettuja nettoppeja voidaan hyödyntää kotiteatterijärjestelmissä, koska ne kykenevät sujuvaan teräväpiirtotoistoon.
Esimerkkejä nettopeista ovat Linutopin "Linutop 1", Asuksen "Eee Box", ASRockin "Ion 330" ja Acerin "Aspire Revo".
Impetigo (yhtye)
Impetigo on yhdysvaltalainen goregrind-yhtye, joka on perustettu vuonna 1987.
Firmus
Firmus (hallitsijanimeltään "Firmus perpertuus victor semper Augustus", k. 374 tai 375) oli roomalainen sotilas ja usurpaattori, joka julistautui Rooman keisariksi Mauretaniassa vuonna 372 keisari Valentinianus I:n hallituskaudella.
Hän oli maurilaisen ruhtinaan Nubelin poika, ja toimi Valentinianuksen alaisena Mauretanian rajajoukkojen komentajana, "dux Mauretaniae", julistautuessaan augustukseksi vuonna 372. Piirtokirjoituksissaan Firmus toteaa olevansa "perpertuus victor semper augustus", . Tästä huolimatta roomalainen sotapäällikkö, ratsuväenkomentaja Flavius Theodosius, myöhemmän keisari Theodosius Suuren isä, kukisti hänet jo vuoden tai viimeistään kahden kuluttua.
Kukistumisensa jälkeen Firmus teki luultavasti itsemurhan vuonna 374 tai 375. Hänellä oli viisi veljeä, joista vanhin, nimeltään Gildo, loi myöhemmin menestyksekkään sotilasuran Rooman armeijassa.
HMS Abelia
HMS Abelia (viirinumero K184) oli toisen maailmansodan aikana Ranskan laivastolle tilattu, mutta Britannian Kuninkaallisessa laivastossa palvellut Flower-luokan korvetti.
Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1940 Harland and Wolffilta Belfastista Pohjois-Irlannista telakkanumerolla J3840 Ranskan laivastolle. Ranskan antauduttua Britannian hallitus lunasti 6. heinäkuuta 1940 aluksen Kuninkaalliselle laivastolle. Sen köli laskettiin 19. elokuuta 1940 ja alus laskettiin vesille 28. marraskuuta 1940. Alus valmistui 3. helmikuuta 1941.
"HMS Abelia" suojasi 23. huhtikuuta 1941 Liverpoolista lähtenyttä saattuetta OB314. Alus suojasi 29. huhtikuuta - 2. toukokuuta saattuetta HX121. Alus liittyi 14. toukokuuta saattueeseen SC30 ja se saapui saattueen mukana Liverpooliin 20. toukokuuta.
"HMS Abelia" suojasi helmikuussa 1943 saattuetta SC118. Alus upotti 7. helmikuuta Saksan laivaston sukellusvene "U-6089":n.
Saksan laivaston sukellusveneen laukaisema torpedo osui 9. tammikuuta 1944 "HMS Abeliaan" (). Alus menetti osuman seurauksena peräsimensä.
Alus myytiin 1947 ja siitä tehtiin 1948 kauppalaiva "Kraft". Se nimettiin uudelleen 1954 "Arne Skontorpiksi". Alus romutettiin 1966 Norjassa.
Gemini 11
Gemini 11 (virallisesti Gemini XI) oli Yhdysvaltain Gemini-ohjelmaan kuulunut avaruuslento, joka toteutettiin 12.–15. syyskuuta 1966. Se oli yhdeksäs miehitetty Gemini-lento. Aluksen korkeus oli alimmillaan 289,7 km ja ylimmillään 1374,1 km, mikä on ennätys ellei kuulentoja oteta lukuun. Lennon aikana Richard F. Gordon Jr. suoritti kaksi avaruuskävelyä, joista ensimmäinen kesti 33 minuuttia ja toinen 2 tuntia 8 minuuttia.
Etta Scollo
Etta Scollo (s. 27. toukokuuta 1958 Catania, Italia) on italialainen laulaja ja lauluntekijä.
Scollo syntyi Cataniassa, Italiassa, ja muutti Torinoon opiskelemaan arkkitehtuuria. Hän kuitenkin jätti opiskelut aloittaakseen työt musiikin parissa. Scollo työskenteli 1980-luvulla muun muassa Eddie Davisin ja Champion Jack Dupreen kanssa. Pian hän kiinnostui aiempaa enemmän myös pop-musiikista, ja muun muassa levytti Paul McCartneyn kappaleen "Oh! Darling" italiaksi. Scollon musiikkia on 2000-luvulla kuultu elokuvissa Bad Guy – Parittaja ja Palermo Shooting.
Gemini 9
Gemini 9A (virallisesti Gemini IX-A) oli Gemini-ohjelmaan kuulunut avaruuslento, joka suoritettiin 3. kesäkuuta 1966 – 6. kesäkuuta 1966. Eugene Cernan suoritti lennolla avaruuskävelyn, joka kesti 2 tuntia 7 minuuttia. Avaruuskävelyssä oli tarkoitus käyttää apuvälineitä, joita kutsuttiin käsitteellä AMU (Astronaut Maneuvering Unit). Kuitenkin ongelmaksi tuli painottomuus ja muita seikkoja, joten välineiden noutaminen aluksesta olisi ollut vaikeaa. Näin ollen Eugene Cernan suoritti avaruuskävelyn ilman niitä. Ongelmia oli myös järjestelmän kanssa, joka oli nimeltään ATDA (Augmented Target Docking). Tämän järjestelmän avulla yriteettiin telakoitua toiseen alukseen. Kiertoradan alin korkeus oli 158,8 km ja ylin 266,9 km.
Gemini 9:n alkuperäinen miehistö, astronautit Elliot M. See Jr. ja Charles A. Bassett II saivat surmansa 28. helmikuuta 1966 heidän kaksipaikkaisen T-38 harjoitussuihkuhävittäjän törmätessä huonossa säässä Gemini-avaruusaluksia valmistavaan rakennukseen. Varamiehistön käytöstä johtuen tehtävän nimi sai A-tarkenteen.
Sabinianus (usurpaattori)
Sabinianus (200-luku jaa.) oli roomalaisen African provinssin maaherra ja prokonsuli, joka julistautui Rooman keisariksi Karthagossa vuonna 240 Gordianus III:n hallituskaudella. Hän oli toiminut konsulina vuonna 225 mutta tuntemattomat tapahtumat Gordianus III:n aikana saivat hänet tyytymättömäksi. Sabinianus ei kuitenkaan saavuttanut juurikaan kannatusta ja vallankaappaus epäonnistui naapuriprovinssin Mauretanian käskynhaltijan Faltonius Restitutianuksen väliintulon ansiosta.
August Jakobson
August Jakobson (2. syyskuuta 1904 Pärnu – 23. toukokuuta 1963 Tallinna) oli virolainen kirjailija ja valtiomies.
August Jakobson syntyi työläisperheeseen. Vuosina 1926–1928 hän opiskeli Tarton yliopiston taloustieteellisessä ja vuosina 1932–1935 lääketieteellisessä tiedekunnassa. Hänen ensimmäinen romaaninsa, työläisperheen elämästä kertova "Vaeste-patuste alev" ilmestyi vuonna 1927. Kirjailijan varhaistuotannon biologis-naturalistista vaihetta edustavat romaanit "Tuhkur hobune" (”Harmaa hevonen”, 1928–1933) ja "Andruksonide suguvõsa" (”Andruksonien suku”1931–1934). Romaani "Igavesed eestlased" (”Ikuiset virolaiset”, 1937–1940) ja kertomuskokoelmat "Kotkapoeg" (”Kotkanpentu”, 1932), "Reisijad lõppjaamas" (”Pääteasemalla”, 1934), "Reamees Mattias" (”Rivimies Mattias”, 1935) kuvaavat kriittisesti sotienvälistä Viroa. Psykologista ihmiskuvausta edustavat kokoelma "Esimesed meheteod" (”Ensimmäiset sankariteot”, 1936) ja näytelmä "Viirastused" (”Haamut”, 1939).
Vuodesta 1940 lähtien Jakobson työskenteli lehtimiehenä ja kirjakustantamon päätoimittajana. Vuonna 1942 hän liittyi NKP:n jäseneksi. Hän toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana ja vuosina 1950–1958 Viron SNT:n korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajana sekä Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehistön varapuheenjohtajana.
Toisen maailmansodan aikana Jakobson julkaisi kertomuskokoelmat "Tules ja veres" (”Tulessa ja veressä”, 1942) ja "Hiiglaste tee" (”Jättiläisten tie”, 1944). Viron yhteiskunnallisia ristiriitoja kuvaavat näytelmät "Elu tsitadellis" (”Elämä linnoituksessa”) ja " Võitlus rindejooneta" (”Taistelu ilman rintamaa”, molemmat 1946) palkittiin Stalin-palkinnolla. Kansainvälistä ideologista taistelua käsittelevät "Kaks leeri" (”Kaksi leiriä”, 1948), "Öö ja päeva piiril" (”Yön ja päivän rajalla”, 1950) ja "Šaakalid" (”Šakaalit”, 1951). Näytelmä "Vana tamm" (”Vanha tammi”, 1954) on suunnattu vanhentuneita perinteitä vastaan. Jakobsonin muita sodanjälkeisiä teoksia ovat draamakronikka "Tormisõlmed" (”Myrskyn solmuja”, 1962), kertomuskokoelmat "Kasvutung" (”Kasvunhalu”, 1949), "Tulikuum päev" (”Kuuma päivä”, 1949) sekä satukokoelma ”Satakieli ja vaskikäärme” ("Ööbik ja vaskuss", 1947). Jakobsonin teoksia käännettiin aikanaan useille Neuvostoliiton kielille. Vuonna 1947 hän sai Viron SNT:n kansankirjailijan arvonimen.
Korteniemen perinnetila
Korteniemen perinnetila on Tammelassa Liesjärven kansallispuistossa sijaitseva entistetty metsänvartijan tila, joka on kesäisin avoinna matkailijoiden tutustumista varten.
Metsähallitus osti Korteniemen torpan 1878 Turpoon sahalta. Silloin viimeinen torppari Kalle Lönngren ylennettiin torpparista metsänvartijaksi. Tilalle rakennettiin talo 1880-luvulla metsänvartijan asunnoksi. Hänen jälkeensä metsänvartijoina toimivat ensin hänen poikansa, sitten pojanpojat. Talo jäi asumattomaksi 1996, minkä jälkeen sille tehtiin perinnetilan hoidon erityissuunnitelma.
Talossa on tupa ja kaksi kamaria. Museovirasto vastaa tilan hoidosta ja on entistänyt sen suunnilleen sadan vuoden takaiseen asuun. Sieltä on muun muassa poistettu sähkö- ja puhelinyhteydet. Kalustuksena on talon vanhoja huonekaluja. Tilalla on kesäisin eläimiä, kuten maatiaiskanoja, lampaita, lehmiä ja hevonen. Viljelyssä on vanhaa ruiskantaa, ja viljelyssä käytetään vanhoja työmenetelmiä.
Tilalla on lisäksi runsaasti vanhoja ulkorakennuksia, ja tilalta on löydetty kivikautinen asuinpaikka.
Korteniemi on luokiteltu Museoviraston inventoinneissa 1993 ja 2009 valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Martta Kurkilahti
Martta Matilda Kurkilahti (o.s. "Lehtonen", e. "Tenhunen", 8. tammikuuta 1900 Helsinki – 3. marraskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen konttoristi ja poliitikko. Kurkilahti oli Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja syyskuusta marraskuuhun vuonna 1927.
Lehtonen työskenteli 1920-luvulla Työläis- ja talonpoikaisnaisten lehden konttoristina ja toimittajana. Hän kuului STPV:n keskeiseen Helsingin vaalikomiteaan syyskuusta 1926 syyskuuhun 1927. Heinäkuun 1927 vaaleissa Lehtonen nousi eduskuntaan Uudenmaan läänin vaalipiiristä, mutta ura kansanedustajana jäi lyhyeksi, kun hän muutti lähes heti Kanadaan. Lehtosen menettely herätti paheksuntaa. STPV:n eduskuntaryhmän mielestä paikkaa ei tullut jättää henkilökohtaisten syiden vuoksi. Lehtonen pyysi eroa ryhmältä vasta poistuttuaan maasta. SKP:n Suomen byroon mielestä Lehtosen olisi pitänyt pyytää puolueelta lupa muuttoon. Lehtosen tilalle nousi Yrjö Lehtinen.
Lehtonen-Kurkilahti työskenteli Kanadassa oikolukijana vuodet 1927–1946, kunnes palasi Suomeen.
Hannu Forsberg
Hannu Tapio Forsberg (s. 8. marraskuuta 1959 Polvijärvi) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.
Forsberg opiskeli laulua Joensuun konservatoriossa ja Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksessa. Hänen opettajinaan toimivat muun muassa Jorma Elorinne, Gerhard Kahry ja Tom Krause. Vuodesta 1997 alkaen hän on kuulunut Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan. Lisäksi hän on vieraillut muun muassa Erfurtin, Mikkelin, Oulun, Tampereen ja Vantaan oopperoissa sekä Savonlinnan Oopperajuhlilla.
Forsbergin esittämiä rooleja Suomen Kansallisoopperassa ovat olleet muun muassa Figaro "Figaron häissä", Alidoro "La Cenerentolassa", Oroveso "Normassa", Simana Arhippaini "Punaisessa viivassa", Don Basilio "Sevillan parturissa" ja Sarastro "Taikahuilussa".
Forsberg on Lappeenrannan valtakunnallisten laulukilpailujen miesten sarjan voittaja vuodelta 1992.
Pyhän Pietarin ja Paavalin luterilainen kirkko
Pyhän Pietarin ja Paavalin luterilainen kirkko (, ) on kirkkorakennus Pietarissa, joka sijaitsee Pienen ja Ison tallikadun välisessä korttelissa osoitteessa Nevski prospekt 22–24. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Gostinyi dvor. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Aleksandr Brjullov.
Uusromaanista tyyliä edustava rakennus pystytettiin 1833–1838 vanhemman, vuonna 1730 avatun kirkon paikalle. Tätäkin aiemmin paikalla oli ollut Pietari Suuren käskystä 1708 perustettu puukirkko. Rakennuksessa on havaittavissa myös klassismin vaikutteita. Kirkon molemmin puolin sijaitsevat asuintalot muodostavat kirkon edustalle pienen aukion, jota reunustaa valurautainen ristikkoaita. Julkisivua koristavat keskellä holvikaari ja pylväikkö sekä reunoilla symmetriset kulmatornit. Sisäänkäyntiä vartioivat Pietarin ja Paavalin patsaat, evankelistoja kuvaavat reliefit ja katon kruunaava enkelipatsas ovat Agostino Triscornin ja Theodore Jacquesin käsialaa.
Kirkko kuului Pietarin toiseksi suurimmalle luterilaiselle seurakunnalle, joka koostui lähinnä saksalaisesta keskiluokasta ja baltiansaksalaisesta aatelistosta. 1900-luvun alussa seurakunnassa oli noin 15 000 jäsentä. Jumalanpalvelusten liturgisena kielenä oli saksa. Seurakunta ylläpiti erilaisia hyväntekeväisyyslaitoksia ja saksankielistä koulua Petrischulea.
Kirkko suljettiin vuonna 1937, minkä jälkeen sitä käytettiin varastona. Vuosina 1958–1962 se muutettiin uimahalliksi. Alkuperäinen sisustus on kokonaan tuhoutunut. Rakennus palautettiin saksalaiselle luterilaiselle seurakunnalle vuonna 1992. Pitkällisen remontin jälkeen se otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1997. Nykyään seurakunnassa on noin 600 venäjänsaksalaista jäsentä. Se kuuluu Venäjän, Ukrainan, Kazakstanin ja Keski-Aasian evankelis-luterilaiseen kirkkoon.
Galina Nikolajeva
Galina Jevgenjevna Nikolajeva (, oikealta sukunimeltään "Voljanskaja", Воля́нская; 18. helmikuuta 1911 Tomskin läänin Usmankan kylä – 18. lokakuuta 1963 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Galina Nikolajeva syntyi opettajan perheeseen. Vuosina 1929–1935 hän opiskeli Gorkin lääketieteellisessä instituutissa, työskenteli sen jälkeen korkeakouluopettajana ja toisen maailmansodan aikana sotilaslääkärinä. Nikolajevan ensimmäiset runot ilmestyivät vuonna 1939. Vuodesta 1945 lähtien hän toimi etupäässä kirjailijana ja journalistina. Vuodesta 1954 hän kuului Neuvostoliiton ja Venäjän SFNT:n kirjailijaliittojen hallituksiin.
Nikolajevan ensimmäinen romaani oli sodanjälkeisestä maatalouden jälleenrakentamisesta kertova ”Elonkorjuu” ("Žatva", 1950), josta hän sai Stalin-palkinnon. Samaa teemaa jatkaa ”Kertomus KTA:n johtajasta ja yliagronomista” ("Povest o direktore MTS i glavnom agronome", 1954). Romaani ”Insinööri Bahirev” (oik. ”Taistelu matkalla”, "Bitva v puti", 1957) kuvaa uudistajan ja vanhakantaisen puoluetyötekijän välistä kamppailua. Romaanin rakkausjuoni herätti aikanaan vilkasta keskustelua. Nikolajeva laati Stanislav Radzinskin kanssa proosateoksiinsa perustuvia näytelmiä. Hänen teoksiensa pohjalta on kuvattu myös elokuvia.
Fjodor Panfjorov
Fjodor Ivanovitš Panfjorov (; 2. lokakuuta 1896 Saratovin läänin Pavlovkan kylä – 10. syyskuuta 1960 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Fjodor Panfjorov syntyi köyhään talonpoikaisperheeseen. Varojen puutteen takia hän joutui jättämään kesken opiskelun Volskin opettajaseminaarissa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän työskenteli paikallislehden toimituksessa, NKP(b):n kihlakuntakomiteassa ja perustamassaan maatalouskommuunissa. Ensimmäiset kaunokirjalliset teokset ilmestyivät vuonna 1920. Vuonna 1926 Panfjorov liittyi NKP:hen, vuosina 1924–1931 hän työskenteli "Krestjanski žurnal" -lehden toimittajana ja vuosina 1931–1960 pienin väliajoin "Oktjabr"-kirjallisuuslehden päätoimittajana. 1920-luvulla hän toimi Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen johdossa ja vuodesta 1934 lähtien Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäsenenä. Kirjailija oli 1930–1950-luvuilla myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana.
Panfjorovin pääteos on maatalouden kollektivisointia kuvaava laaja romaani ”Sieramäki” ("Bruski", 1928–1933). Aikanaan romaani sai viranomaisten tuen, mutta muun muassa Maksim Gorki arvosteli sitä voimakkaasti naturalismista ja vulgaarista kielenkäytöstä. Toisen maailmansodan jälkeen Panfjorov kirjoitti tendenssimäisen romaanitrilogian "Borba za mir" (”Taistelu rauhan puolesta”, 1945–1947), "V strane poveržennyh" (”Voitettujen maassa”, 1948), "Bolšoje iskusstvo" (”Suuri taide”, 1939), jonka kahdesta ensimmäisestä osasta hän sai Stalin-palkinnon. Vuosina 1953–1960 kirjoitettu trilogia "Volga matuška-reka" (”Volga, Volga, äiti armas”) häilyy Stalinin ajan arvostelun ja puolustelun välillä. Näiden myöhempien teosten taiteellista arvoa pidetään mitättömänä.
Kent Forsberg
Kent Forsberg (s. 1947) on ruotsalainen jääkiekkovalmentaja, joka on valmentanut muun muassa Ruotsin jääkiekon pääsarjassa Elitserienissä pelaavaa MODO:ta sekä Ruotsin jääkiekkomaajoukkuetta. Maajoukkueessa Forsberg on voittanut MM-kultaa (1998) ja MM-hopeaa (1997).
Kent Forsberg on jääkiekkoilija Peter Forsbergin isä, ja heillä on yhteinen yritys Forspro, joka muun muassa valmistaa kenkiä.
Työväenjärjestöjen Tiedonantaja
Työväenjärjestöjen Tiedonantaja oli Helsingissä ilmestynyt sanomalehti, joka perustettiin 1923, kun Suomen Työmies oli lakkautettu. Lehti lakkautettiin 1930. Lehti oli Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestön pää-äänenkannattaja.
Työväenjärjestöjen Tiedonantajaa alettiin julkaista syyskuussa 1923. Tarve uudelle lehdelle syntyi sen jälkeen, kun Suomen Sosialistinen Työväenpuolue ja sen lehdistö kiellettiin. Kevääseen 1924 asti Tiedonantaja oli ainoa laitavasemmiston päivittäinen sanomalehti. Alkuvaiheessa projektin kantava voima oli "Suomen Työmiehen" entinen päätoimittaja Väinö Vuorio apunaan Emil Paajanen.
Tiedonantajaa painettiin kommunistien omistamassa Osakeyhtiö Työn kirjapainossa, jolle lehti aiheutti huomattavia taloudellisia menetyksiä. Tiedonantajan levikki jäi pienemmäksi kuin edeltäjä Suomen Työmiehen. Se oli alussa noin 8 000 ja kesällä 1926 jo 11 250. SKP avusti Tiedonantajaa taloudellisesti, ja lehti sai varoja myös muun muassa sesonkijulkaisujen ja kalentereiden myynnistä. Tukea tuli lisäksi amerikansuomalaisilta kommunisteilta. Puolue pyrki valvomaan lehden linjaa, ja esimerkiksi Kullervo Manner vaati linjaa jyrkemmäksi kirjeessä, joka hän lähetti Pietarista lokakuussa 1923.
Vasemmiston lehtiä vastaan nostettiin 1920-luvulla usein painokanteita. Tiedonantajankin ilmestyminen estettiin muun muassa vuoden 1925 kunnallisvaalien aikaan. Kesällä 1930 viranomaiset estivät Tiedonantajan ilmestymisen lopullisesti muiden vasemmistolehtien tapaan. Viimeinen numero ilmestyi 13. kesäkuuta. Sen jälkeen kommunistit julkaisivat maanalaista SKP:n Tiedonantaja -nimistä lehteä.
Blero
Blero, oik. Blerim Muharremi, on R&B-laulaja ja tanssija. Etniseltä taustaltaan hän on Kosovon albaani.
Bleron läpimurto tapahtui vuonna 2005 singleillä "Kthehu ti " ("palaa takaisin") ja "Papritur" ("Odottamatta"). Albumi "Blero" vuodelta 2006 on ollut Blero toistaiseksi suurin menestys. Eräs hänen suosittu laulunsa on "Can't you see". Hän kihlautui 27. heinäkuuta 2009 näyttelijä Teuta Krasniqin kanssa.
Yhdistetyn maailmancup 2009–2010
Yhdistetyn maailmancup 2009–2010 alkoi 28. marraskuuta 2009 Kuusamossa ja päättyi 14. maaliskuuta 2010 Oslossa. Kauden aikana järjestettiin 19 henkilökohtaista kilpailua ja kaksi joukkuekilpailua.
Novosibirskin metro
Novosibirskin metro () on Novosibirskin maanalainen metrojärjestelmä. Sen rakentaminen aloitettiin 1979. Metrolinjoja on kaksi. Metron kokonaispituus oli 2010 noin 16 km ja asemia on 13.
Koveron perinnetila
Koveron perinnetila on kruununmetsätorppa Ikaalisissa Seitsemisen kansallispuistossa. Sen hoidosta vastaa Metsähallitus, joka osti sen takaisin valtiolle 1970.
Metsätorppa on perustettu 1859, ja siellä on asuttu 1960-luvulle. Sitä on entisöity lähinnä talkootyönä 1920–1930-luvun asuun. Maisemanhoito tehdään pääasiassa vanhan ajan menetelmin.
Rastilan kartano
Rastilan kartano () sijaitsee Helsingissä, Vuosaaressa. Sen omistamat maat ulottuivat aikoinaan Broäandasta Ramsinniemeen ja sillä oli neljä torppaa.
Rastilan kartanon mailla sijaitsevat nykyään Rastilankallion, Meri-Rastilan ja Rastilan osa-alueet. Kartanon tiloissa toimii nykyään kahvila-lounasravintola Cafe Monami sekä mainostoimisto Monami Agency.
Vanhin kartanon aluetta koskeva kirjallinen dokumentti on vuodelta 1540. Alueella oli tuolloin kolme taloa, joiden muodostamaa kylää kutsuttiin "Rassbölle"ksi. "Rass" viittaa virtaan, vesijuoksuun ja laaksoon. "Rastböle" on kirjurin huolimattomuusvirhe, josta tuli alueen virallinen nimi 1800-luvulla.
Kartanon maiden läpi virtaa yhä Rastilanpuro, mutta maan kohoamisen vuoksi se on nykyään huomattavasti pienempi kuin keskiajalla.
Alueen asukkaat elättivät itsensä laivureina, kalastuksella sekä maanviljelyllä.
1600-luvulla alueella olleet pienemmät tilat olivat hävinneet ja alueella oli vain yksi suurempi tila. Vuonna 1652 Rastila oli ratsutila eli sen piti varustaa hevonen ja sotilas kuninkaan armeijaan verohelpotusten vastineeksi.
Vuonna 1748 ryhdyttiin rakentamaan Viaporin merilinnoitusta ja rakennustarvikkeiden kysyntä nousi Helsingin ympäristössä huippuunsa. Viaporin upseeri Jean Elfving perusti tuolloin tiiliruukin Rastilan maille.
Carl Magnus Jägerhorn osti Rastilan kartanon vuonna 1761ja myi sen 1774 saatuaan Oulun läänin maaherran viran. Uusi omistaja oli apteekkari Wilhelm Elg. Omistajat asuivat kartanossa lähinnä kesällä uskoen viljelyn pehtorille ja hänen johtamilleen työläisille.
1900-luvun alussa kartanon omistama alue alkoi pienentyä, sillä se alkoi myydä maitaan helsinkiläisille huviloiden rakentamista varten. 1940-luvun loppupuolella sen alueesta lohkottiin niin sanottuja rintamamiestontteja.
Kartanon viimeiseksi yksityiseksi omistajaksi jäi tuomari Walter Ahlqvist joka osti tilan vuonna 1912. Agronomi Gunnar Colérus vuokrasi tilan vuonna 1922 ja hoiti sitä vuonna 1935 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Jatkosodan aikana vuonna 1944, Helsingin suurpommitusten yhteydessä, Neuvostoliiton ilmavoimat pudottivat pommeja myös Rastilan kartanon alueelle. Ahlqvistin perikunta myi tilan vuonna 1951 Helsingin kaupungille ja maanviljelys jatkui vielä kymmenisen vuotta. Kaupantekohetkellä kartanon tiluksien laajuus oli 196 hehtaaria.
Tilan historiallisista rakennuksista on jäljellä vielä 1800-luvun alussa rakennettu päärakennus, pehtorin talo ja punamullalla maalattu vilja-aitta, joka tosin ei enää sijaitse alkuperäisellä paikallaan.
Puutarhasta on jäljellä sembramäntyjä, tammia, vaahteroita ja lehmuksia sekä kuusiaita.
Fromia heffernani
Fromia heffernani on suklaanruskea meritähtilaji. Sen keskiosa ja sakaroiden kärjet ovat kokonaan ruskeat, sakaroiden tyvissä on vaaleita pyöreitä pilkkuja.
Näitä meritähtiä tavataan koralliriutoilta 5–45 metrin syvyydestä Tyynenmeren keskisestä länsiosasta Filippiineiltä Salomoninsaarille ja Suurelle valliriutalle asti.
Archaster typicus
Archaster typicus on ruskeansävyinen meritähtilaji, jota tavataan indopasifisella merialueella. Se on halkaisijaltaan sakaran kärjestä toiseen noin 10 cm ja kapeasakaraisempi kuin monet muut meritähtilajit. Väri ja kuviointi vaihtelevat, ja niissä yhdistyvät ruskean ja beigen vivahteet. Laji syö detritusta eli pohjalle kertyvää eloperäistä jätettä.
Meritähden levinneisyysalueena on indopasifinen merialue Malediivelta Havaijille ja Kiinasta Australiaan.
Mustapyrstöpreussinahven
Mustapyrstöpreussinahven ("Dascyllus melanurus") on koralliahveniin kuuluva kala.
Mustapyrstöpreussinahven kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Siinä on valkoisella pohjalla neljä selvää pystyraitaa: etummainen menee silmän läpi, takimmainen pyrstössä ja kaksi muuta sillä välillä.
Mustapyrstöpreussinahven elää Tyynenmeren länsiosissa Sumatralta Vanuatulle, pohjoisessa Ryūkyūsaarille, etelässä Uuteen-Kaledoniaan. Se pysyttelee suojaisissa laguuneissa, satamissa ja jokisuissa. Toisinaan sitä tavataan avomerelläkin, yleensä "Acropora"-korallien oksien joukossa.
Mustapyrstöpreussinahven on parvikala, joka syö eläinplanktonia. Se on perinteisesti suosittu meriakvaariokala, mutta saattaa tulla vanhemmiten aggressiiviseksi.
William Joyce
William Joyce, kutsumanimeltään "Lord Haw-Haw", (24. huhtikuuta 1906 New York – 3. tammikuuta 1946 Lontoo) oli amerikanirlantilainen fasistipoliitikko, joka teki toisen maailmansodan aikana Saksasta käsin englanninkielisiä propagandalähetyksiä. Joyce oli Yhdysvaltain kansalainen, mutta hän asui pitkään Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja sai vuonna 1933 itselleen maan passin ilmoittamalla hakemuksessaan olevansa syntyperäinen Britannian kansalainen. Oikeudessa sodan jälkeen katsottiin, että passin hankkiminen merkitsi sitoutumista uskollisuuteen Britanniaa kohtaan, ja hänet tuomittiin kuolemaan maanpetoksesta.. Saksan kansalaisuuden Joyce sai vuonna 1940.
William Joycen vanhemmat olivat Michael ja Gertrude Emily Joyce. Isä Michael oli muuttanut Irlannista Yhdysvaltoihin ja saanut maan kansalaisuuden 1894. William syntyi 1906 ja kolme vuotta myöhemmin perhe muutti takaisin Irlantiin, ja sieltä Englantiin vuonna 1921. 1930-luvulla Joyce oli Oswald Mosleyn johtaman British Union of Fascists -puolueen jäsen, kunnes hän 1937 perusti oman National Socialist League -puolueen. Elokuun 26. päivä 1939 Joyce muutti Saksaan. Joycen sisar on kertonut myöhemmin, että MI5:n agentti oli antanut vihjeen suunnitteilla olevasta Joycen pidätyksestä. Hän aloitti propagandalähetykset Saksasta myöhemmin samana vuonna. Lempinimensä "Lord Haw-Haw" hän sai 18. syyskuuta 1939 julkaistusta Jonah Barringtonin kirjoittamasta Daily Express -lehden artikkelista, jossa kuvattiin propagandalähetysten tekijän yläluokkaista puhetapaa. Tuossa vaiheessa lähetyksiä kuitenkin teki vielä Norman Baillie-Stewart, jonka puhetapaan kuvaus myös paremmin sopii.
Viimeisen lähetyksensä Joyce teki 30. huhtikuuta 1945, ilmeisesti humalassa, lopettaen sen sanoihin "Heil Hitler ja hyvästi." Hänet saatiin kiinni 28. toukokuuta Flensburgissa lähellä Tanskan rajaa, kun kaksi polttopuita keräämässä ollutta brittisotilasta tunnisti hänet äänen perusteella. Kiinnioton yhteydessä Joyce sai luodin jalkaansa, kun toinen sotilaista oli erehtynyt luulemaan Joycea aseistetuksi tämän ottaessa henkilöllisyyspapereita taskustaan.
Joyce oli elokuussa 1939 uusinut passinsa vuodeksi, joten aloittaessaan propagandalähetykset myöhemmin samana vuonna passin ollessa edelleen voimassa hän syyllistyi oikeuden tulkinnan mukaan maanpetokseen, vaikkei hän ollutkaan Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen. Joyce tuomittiin kuolemaan, ja hänet hirtettiin 3. tammikuuta 1946.
Helmiherttuakala
Helmiherttuakala ("Centropyge vroliki") on keisarikaloihin kuuluva kala.
Helmiherttuakala kasvaa 12 cm pitkäksi. Sen vartalo on etuosastaan helmenharmaa, pyrstöä kohti väri tummenee ja itse pyrstö on lähes musta. Kylkievän edessä on ohut oranssi viiva.
Helmiherttuakala on kotoisin Tyynenmeren länsiosista.
Helmiherttuakala saattaa olla aggressiivinen sukulaisiaan ja muita suunnilleen saman kokoisia kaloja kohtaan. Sitä pidetään riutta-akvaarioissa, missä se tarvitsee riittävästi suojaisia koloja. Se saattaa näykkiä koralleja ja jättiläissimpukoita. Ravinnokseen se syö levää ja sen joukossa elävää eläinplanktonia.
358 (mainostoimisto)
358 on vuonna 2008 perustettu suomalainen mainos- ja designtoimisto, joka sijaitsee Helsingin keskustassa Korkeavuorenkadulla. . Syyskuussa 2017 toimistossa on 25 työntekijää. Toimiston perustajiin kuuluvat Juha Aalto, Verneri Leimu, Peter Barmer, Antero Jokinen, Erkki Izarra ja Ale Lauraéus. Huhtikuussa 2015 toimiston designjohtajana aloitti Mikael Kivelä. Toimiston perustajaosakas Antero Jokinen toimii myös suomen visuaalisten viestinnän suunnittelijoiden Grafia ry:n hallituksen puheenjohtajana.
Joulukuun alussa 2016 kerrottiin toimitusjohtaja Therese Cedercreutzin vain vajaa vuoden toimitusjohtajuuden jälkeen ja perustaja Peter Barmerin lähteneen toimistosta. 358:n hallituksen puheenjohtajan Verneri Leimun mukaan toimistoon jää jäljelle ”kova ydin”. 358:n uusi toimitusjohtaja on Tomi Halonen. Halonen aloitti tehtävässä maaliskuun alussa.
Toimiston asiakkaina on useita suomalaisia ja kansainvälisiä yhtiöitä, esimerkiksi Arla, Hartwall, Kone, Kemira, Radio Suomipop, Loop ja HSL. Nlelonen Sokos Tavaratalot
358 voitti HSL:n kilpailutuksen joulukuussa 2016 ja Hartela valitsi 358:n mainostoimistokumppanikseen. Marraskuussa 2016 HSL ja 358 tempaisivat, kun valtava määrä ihmisiä jonotti ämpäreitä Kampissa.
Toimiston tunnetuimpia töitä ovat HSL:lle tehty Joukkoliikenteen kasvot -kampanja, Loop-radiokanavan lanseeraus ja lukuisat Nelosen ohjelmalanseeraukset kuten Voice of Finland. 358 oli myös vastuussa Kampin keskustaan rakennetusta miniatyyri-Ikeasta. Helmikuussa 2017 358:n suunnittelema kampanja ihmisoikeusliitolle ja HSL:lle sai paljon huomiota mediassa. Muun muassa Helsingin Sanomien pääkirjoituksessa kiiteltiin päätepysäkki syrjinnälle kampanjaa.
358 on voittanut useita luovan suunnittelualan palkintoja viime vuosina. Vuonna 2014 toimisto palkittiin vuoden yrityksenä Grand One -kilpailussa, Radio Loopin lanseeraus saavutti hopeisen Effien markkinoinnin tuloksellisuutta mittaavassa Effie Finland kilpailussa ja "vuoden verkkototeutus palkinnon" 2014 Radiogaalassa. 358 ja HSL ovat voittaneet myös toisessa mainonnan tuloksellisuutta mittaavassa AdProfit kilpailussa "Vuoden Kampanja" palkinnon kahtena vuotena peräkkäin, sekä 2014 että 2015. Luovan suunnittelun Vuoden Huiput 2014 kilpailussa 358 voitti kaikkiaan neljä hopeahuippua. Ja Radio Aallon "Täällä puhuu musiikki" mainoselokuva palkittiin Voitto-mainoselokuvakilpailun Gran Prix pääpalkinnolla vuoden 2015 maalikuussa. Vuoden 2017 alussa 358, ihmisioikeusliitto sekä HSL tekivät paljon meidahuomioita saaneen Päätepysäkki syrjinnälle kampanjan, joka oli muun muassa Helsingin Sanomien pääkirjoituksessa aiheena . 358 suunnitteli Arlalla Luonnollista-kampanjan syksyllä 2017.
Ulkomaisissa kilpailuissa 358 voitti Golden Drum 2014 -kisassa hopearummun HSL:lle suunnittelemalla "Joukkoliikenteen kasvot" -kampanjalla. Radio Aalto filmi voitti hopeaa eurooppalaista luovaa suunnittelua mittaavassa Epica kilpailussa.
Ingvar Lidholm
Ingvar Natanael Lidholm (24. helmikuuta 1921 Jönköping, Ruotsi – 17. lokakuuta 2017) oli ruotsalainen säveltäjä.
Lidholm opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa viulunsoittoa ja orkesterinjohtoa sekä Hilding Rosenbergin opettamana säveltämistä. Hän suoritti jatko-opintoja Italiassa, Ranskassa ja Sveitsissä. Vuosina 1947–1956 hän oli Örebron sinfoniaorkesterin johtaja. Vuoteen 1965 hän johti Ruotsin yleisradion kamarimusiikkiosastoa. Tämän jälkeen, vuosina 1965–1975, hän toimi sävellyksen professorina Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa.
Lidholm on säveltänyt yhden oopperan, yhden televisio-oopperan, orkesteriteoksia, kamarimusiikkia, kantaatteja, kuoromusiikkia ja lauluja.
Keittiöväittely
Keittiöväittely oli joukko Yhdysvaltain varapresidentin Richard Nixonin ja Neuvostoliiton pääministerin Nikita Hruštšovin välillä 24. heinäkuuta 1959 käytyjä, ennalta valmistelemattomia keskusteluja. Keskustelut tapahtuivat Moskovassa, jonne Yhdysvallat olivat rakentaneet messut, joissa esiteltiin muun muassa talo, jollaiseen ”jokaisella amerikkalaisella oli varaa”. Talossa oli runsaasti työtä helpottavia ja aikaa säästäviä koneita, joiden oli tarkoitus esitellä Yhdysvaltain kapitalistisen kuluttajamarkkinan hedelmiä.
Keittiöväittely oli Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton johtajien ensimmäinen tapaaminen vuoden 1955 Geneven huippukokouksen jälkeen. Keskusteluja käytiin messualueen useissa paikoissa, mutta ne keskittyivät mallitalon keittiöön, joka oli jaettu kahtia, jotta sitä voitiin tarkastella helpommin.
Johtajat keskustelivat kapitalismin ja kommunismin saavutuksista vuonna 1957 tapahtuneen Sputnikin laukaisun aloittaman kylmän sodan eskaloitumisen alla. Useimmat amerikkalaiset pitivät Nixonia väittelyn voittajana. Väittely tallennettiin värilliselle videonauhalle ja keskustelun kuluessa Nixon toi esiin useita Yhdysvaltain kehittämiä tuotteita, kuten astianpesukoneet, ruohonleikkurit ja supermarketit. Nixon painotti kotitalouksissa hyödynnettäviä keksintöjä.
Hruštšov vastasi painottamalla Neuvostoliiton keskittyvän ”tärkeisiin asioihin” luksusesineiden sijasta. Satiirinomaisesti Hruštšov kysyi Nixonilta onko olemassa konetta, joka työntää suuhun ruokaa ja painaa sen kurkusta alas. Lopulta keskustelijat tulivat siihen tulokseen, että molempien maiden tulisi olla avoimempia toisilleen.
Mallitalon keittiön suunnitteli arkkitehti Andrew Geller.
Yhdysvalloissa kolme suurta televisioyhtiötä näytti keskustelun heti seuraavana päivänä 25. heinäkuuta. Neuvostoliittolaiset protestoivat, koska Nixon ja Hruštšov olivat sopineet, että keskustelu näytetään samanaikaisesti sekä Yhdysvalloissa että Neuvostoliitossa. Neuvostoliitossa keskustelu näytettiin 27. heinäkuuta myöhään illalla ja vain osa Nixonin puheenvuoroista oli käännetty.
Yhdysvaltalainen reaktio oli aluksi jakautunut. "New York Times" kuvasi tapahtumaa poliittiseksi tempuksi, mutta toisaalta "Time" ylisti Nixonia.
Keskustelun epädiplomaattisesta luonteesta huolimatta Nixon saavutti suosiota Moskovan-vierailunsa ansiosta ja paransi huomattavasti mahdollisuuksiaan republikaanien presidenttiehdokkaaksi seuraavan vuoden presidentinvaaleihin.
The Slip
The Slip (Halo 27) on Nine Inch Nailsin kahdeksas studioalbumi, joka ilmestyi 5. toukokuuta 2008. Levyn saa ladattua ilmaiseksi yhtyeen kotisivuilta. Heinäkuussa 2008 levystä ilmestyi CD-versio, joka sisältää myös DVD:n, jossa on harjoitusliveversiot viidestä levyn kappaleesta.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 24.
Alho Alhoniemi
Alho Esa Vesa Alhoniemi (s. 14. toukokuuta 1933 Suomussalmi) on suomalainen fennougristiikan emeritusprofessori. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1967. Alhoniemi toimi Turun yliopiston suomen kielen apulaisprofessorina vuosina 1969–1971 ja suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen professorina vuodesta 1971 vuoteen 1996, jolloin hän jäi eläkkeelle. Alhoniemi oli Suomen Kielen Seuran esimies 1971–1979. Alhoniemi on perehtynyt erityisesti suomalais-ugrilaisten kielten syntaksiin sekä mariin ja mordvaan.
Alhoniemi valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1981.
Alho Alhoniemen puoliso on ollut vuodesta 1958 professori Pirkko Alhoniemi.
San Sebastián de los Reyes
San Sebastián de los Reyes on kunta Madridin itsehallintoalueella, Keski-Espanjassa. Se sijaitsee noin 18 kilometriä pohjoiseen pääkaupunki Madridista. San Sebastián de los Reyes on perustettu vuonna 1492.
Vuoden 2016 alussa San Sebastián de los Reyesin asukasluku oli 86 206. Sen pinta-ala on 59 neliökilometriä. Väestötiheys on noin 1461 as./km².
Vesisenttimetri
Vesisenttimetri tai senttimetri vesipatsasta (tunnus cmHO) on harvemmin käytetty paineen yksikkö . Se vastaa yhden senttimetrin korkuisen vesipatsaan aiheuttamaa hydrostaattista painetta normaalissa putoamiskiihtyvyydessä vesimassan ollessa tiheimmillään eli 4 °C:n lämpötilassa .
Yksiköstä on ollut käytössä myös muoto millimetri vesipatsasta (tunnus mm HO tai mmvp), joka on 9,806 65 Pa eli kymmenesosa senttimetristä vesipatsasta.
National Institute of Standards and Technology
National Institute of Standards and Technology (NIST) on yhdysvaltalainen kauppaministeriön alainen virasto, jonka tehtävänä on kehittää ja edistää mittaustekniikoita, standardeja ja tekniikkaa. Virasto tunnettiin vuosina 1901–1988 nimellä National Bureau of Standards (NBS).
NISTin päämaja sijaitsee Gaithersburgissa, Marylandissä. Sillä on toimipiste myös Boulderissa, Coloradossa. NIST työllistää yhteensä 2 900 tieteilijää, insinööriä, teknikkoa ja tuki- sekä johtohenkilöä.
Hampurin taidehalli
Hampurin taidehalli () on taidemuseo, joka sijaitsee Hampurissa Saksassa. Museo on erikoistunut hampurilaiseen taiteeseen 1300-luvulla, hollantilaisiin ja 1500-1600-luvun flaamilaisiin taiteilijoihin, ranskalaiseen ja saksalaiseen 1800-luvun taiteeseen sekä nykytaiteeseen.
Museo koostuu kolmesta toisiinsa liittyvästä rakennuksesta, jotka ovat Hampurin keskustassa lähellä metron pääasemaa.
Ensimmäinen museorakennus rakennettiin vuosina 1863—1869. Toinen rakennus valmistui vuonna 1919. Uusin osa on ollut rakenteilla vuodesta 1976 vuoteen 1997.
Ensimmäinen johtaja Alfred Lichtwark nimitettiin tehtäväänsä vuonna 1889. Lichtwark toi museolle maailmanlaajuista mainetta löytämällä uudelleen merkittävät gotiikan ajan hampurilaiset maalarit Mestari Francken ja Mestari Bertramin sekä romantiikan ajan maalarit Rungen ja Friedrichin. Hän myös hankki museoon näiden taiteilijoiden teoksia. Hän laajensi myös monien uudempien taiteilijoiden, kuten ranskalaisten impressionistien teosten kokoelmaa museossa.
Lichtwarkin seuraaja Gustav Paul aloitti vuonna 1914. Hänen aikanaan museota laajennettiin uudella rakennuksella, mikä olikin tarpeen tilanpuutteen vuoksi. Muuton yhteydessä hän järjesti kokoelmat uudelleen. Uudempi ekspressionistinen taide ja modernismi ei ollut Paulin alaa, mutta siitä huolimatta hän hankki museolle Édouard Manet'n maalauksen "Nana", joka on nykyisin yksi museon kokoelmien merkittävimmistä teoksista.
Museossa on merkittävä kokoelma 1800-luvun maalauksia eri taiteilijoilta, kuten Max Liebermannilta, Philipp Otto Rungelta, Caspar David Friedrichiltä ja Adolph von Menzeliltä. Gallerie der Gegenwart omistautuu moderneille taiteilijoille, kuten Pablo Picassolle, Paul Kleelle ja Max Beckmannille, sekä vuoden 1945 jälkeiselle taiteelle.
Hironobu Kageyama
Hironobu Kageyama (s. 18. helmikuuta 1961) on japanilainen laulaja. Hän on ollut aktiivinen vuodesta 1977 ja laulaa usealla eri musiikkityylillä J-rockista balladeihin. Kuusitoistavuotiaana hän perusti luokkalaistensa Hiroyuki Tanaka (basisti) ja Akira Takasaki (kitaristi) kanssa rockyhtyeen Lazy, johon he löysivät pian koulunsa rumpalin Munetaka Higuchi ja kosketinsoittajaksi Shunji Inouen. Bändin nimi on otettu Deep Purple yhtyeen kappaleesta Lazy. Bändi hajosi 1980-luvun alkupuolella ja Hironobu siirtyi soolouralle.
Hänen suosionsa kasvoi rajusti kun hän siirtyi esittämään tunnusmusiikkeja Anime- sekä Tokusatsu sarjoille. Hironobu saavutti eräänlaisen kulttimaineen kun tämän tunnetuin single: Cha-La Head-Cha-La julkaistiin. Tämä kappale tunnetaan alkuperäisen Dragon Ball Z-animesarjan tunnusmusiikkina ja sarjan fanien keskuudessa häntä kutsutaan joskus lempinimellä "Mr.DBZ". Kageyama tunnetaan faniensa keskuudessa myös nimellä "Kami" tai "Kei". Hänen useita rock-kappaleitaan on käännetty väärin onomatopoeettisesti suomeksi, ja niitä esitetään YouTubessa. Japaniksi "misheard"-versiot tunnetaan nimellä "soramimi" tai "soramimi kashi". Niistä ehkä tunnetuin ja suosituin lienee "Kishin Douji ZENKI", joka on käännetty suomeksi muotoon "Kenkiin".
Hoboken
Hoboken on kaupunki New Jerseyssä Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Hudsonin piirikunnassa New Yorkin Manhattanin keskiosasta länteen Hudsonjoen länsirannalla. Hobokenissa on 40 557 asukasta (2008). Se on pinta-alaltaan 5,1 neliökilometriä ja siitä maa-alaa on 3,3 neliökilometriä.
Hoboken kuuluu New Yorkin metropolialueeseen. Kaupungissa pelattiin aikoinaan Yhdysvaltain ensimmäinen baseball-ottelu, ja kaupungissa on Stevens Institute of Technology, joka on Yhdysvaltain vanhimpia teknisiä yliopistoja.
Delawaret leireilivät nykyisen Hobokenin alueella, mutta siellä ei ollut vakituista asutusta, kun eurooppalaiset ostivat alueen. Michael Reyniersz Pauw osti delawareilta nykyisen Hobokenin ja Jersey Cityn alueen 1630.
Myöhemmin kaupungin alue siirtyi William Bayardin haltuun. Hän oli lojalisti, tory. Yhdysvaltain vapaussodan aikana patriootit sytyttivät Bayarin maatilan tuleen 1780. Sodan jälkeen Bayardin maaomaisuus takavarikoitiin ja myytiin 90 000 dollarilla John Stevensille, joka oli taistellut sodassa patrioottien puolella. Stevens suunnitteli Hobokenin muuttamista newyorkilaisten virkistysalueeksi. Stevens käynnisti Yhdysvaltain ensimmäisen säännöllisen höyrylauttapalvelun Hobokenista Manhattanille 1811. Hobokenissa pelattiin kesäkuussa 1846 Yhdysvaltain ensimmäinen baseball-ottelu. New York Nine voitti Knickerbockers ottelussa 23–1.
Hobokenia rakennettiin vilkkaasti 1800-luvulla. Rakennuttajana oli Stevensin vuonna 1838 perustama Hoboken Land & Improvement Company. Hobokenin kunta ("township") muodostettiin North Bergenistä 1849, ja kaupunginoikeudet se sai 28. maaliskuuta 1855.
Hoboken muuttui 1800- ja 1900-lukujen taitteessa teollisuuskaupungiksi, kun Stevensin suvun hallinnoima Hoboken Land & Improvement Company alkoi myydä maata teollisuusyrityksille. Noin 250 yritystä hankki toimitiloja Hobokenista 1900-luvun alussa ennen ensimmäistä maailmansotaa. Teollisuusalan työpaikkojen määrä kolminkertaistui vuosien 1889–1909 aikana.
Mountain Meadowsin verilöyly
Mountain Meadowsin verilöyly oli 7.–11. syyskuuta 1857 tapahtunut joukkomurha, jossa mormonien miliisin joukot hyökkäsivät Arkansasista Kaliforniaan matkalla ollutta siirtolaisten karavaania vastaan. Tapahtumat käynnistyivät hyökkäyksenä, josta kehkeytyi lopulta neljä päivää kestänyt piiritys, joka loppui, kun mormonit teloittivat jäljelle jääneet antautuneet siirtolaiset. Lähes kaikki siirtolaiset tapettiin – vain 17 alle 8-vuotiasta lasta jätettiin henkiin. Ruumiit jäivät paikoilleen kahden vuoden ajaksi, ja hengissä säilyneet lapset annettiin paikallisten mormoniperheiden kasvatettavaksi. Tapahtuma innoitti vuonna 2007 ilmestyneen elokuvan "September Dawn".
Historioitsijat pitävät tapahtumia Utahin sodan aiheuttaman sotahysterian syynä sekä joidenkin mormonivaikuttajien, kuten Brigham Youngin syynä.
Hyökkääjien tarkoituksena oli naamioida hyökkäys intiaanien toteuttamaksi, minkä takia osa heistä oli pukeutunut intiaaneiksi ja mukana oli myös paiute-intiaaneja. Isaak Haightin ja John D. Leen johtamina miliisit hyökkäsivät paikoilleen asettunutta karavaanikulkuetta vastaan, mutta hyökkäys pysähtyi siirtolaisten puolustukseen. Taistelu muuttui piiritykseksi, jonka aikana siirtolaiset saivat selville, että hyökkäyksen takana olivat mormonit eivätkä intiaanit. Tästä syystä miliisin komentaja William H. Dame määräsi kaikki siirtolaiset tapettaviksi. John D. Lee tuli kertomaan siirtolaisille, että hän oli neuvotellut aselevon intiaanien kanssa ja että siirtolaiset voisivat poistua alueelta turvallisesti. Mormonit johdattivat siirtolaiset pois heidän linnoitetuilta asemiltaan, minkä jälkeen nämä ammuttiin.
Vuonna 1859 aloitettiin liittovaltion tutkimukset asiasta. Tätä ennen tutkimuksia olivat tehneet lähinnä yksityishenkilöt. Yhdysvaltain sisällissota katkaisi tutkimukset vuosiksi 1861–1871. Vuonna 1874 tapahtumista tuomittiin yhdeksän henkilöä salaliitosta ja joukkomurhasta. Päätekijänä tuomittiin John D. Lee, joka teloitettiin ampumalla verilöylyn tapahtumapaikalla 3. maaliskuuta 1877.