hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kukka kaipaa valoa
”Kukka kaipaa valoa” on Suomen "Idolsin" seitsemännen tuotantokauden voittaneen Mitra Kaislarannan kappale, joka julkaistiin hänen toisena singlenä 16. tammikuuta 2015. Kappale oli hänen ensimmäinen julkaisu sitten joulukuussa 2013 julkaistun Idolsin voittokappaleen ”Äkkisyvää”. Kappaleen ovat säveltäneet Jukka Immonen sekä Antti Riihimäki ja sen on sanoittanut Iisa Pykäri.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 9. maaliskuuta 2015.
Kappale nousi kuudeksi viikoksi latauslistalle, jolla sen paras sijoitus oli 13. sija (7/2015). Radiolistalla se saavutti parhaan sijoituksensa listaviikoilla 6–7/2015, jolloin se oli kymmenenneksi soitetuin radiokappale.
Mussolini (täsmennyssivu)
Mussolini voi viitata seuraaviin:
Orlando City SC
Orlando City Soccer Club on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelaa Major League Soccerissa. Sen kotipaikka on Floridan Orlando.
Orlando City SC julkistettiin MLS:n 21. seuraksi 19. marraskuuta 2013, ja se aloitti pelit liigassa toisen uuden seuran New York City FC:n kanssa kaudella 2015. Seuran omistavat brasilialainen Flávio Augusto da Silva ja Phil Rawlins, jotka aiemmin omistivat samannimisen USL Pro -seuran. USL Prossa Orlando City pelasi kaudet 2011–2014 ja voitti kahdesti mestaruuden.
Esikoiskaudellaan 2015 Orlando City SC pelaa kotiottelunsa Citrus Bowlilla, jolla on pelattu myös muun muassa vuoden 1994 MM-kilpailuiden otteluita. Kaudeksi 2016 seuran on määrä siirtyä uudelle Orlando City Stadiumille.
Orlando City SC on MLS-historian kolmas floridalaisseura. Miami Fusion ja Tampa Bay Mutiny lakkautettiin kauden 2001 jälkeen.
Siniäinen (Laitila)
Siniäinen on Varsinais-Suomessa Laitilan Kodjalassa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Härinänjoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 7,6 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Siihen laskee kaksi suo-ojaa. Järven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkuunsa 1,1 kilometriä pitkä laskuoja Härinänjokeen.
Järvellä on on 1,2 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa, joka on rantojen lähellä soistunutta. Rannoille on rakennettu toistakymmentä loma-asuntoa, joille johtaa tiet Kalannista tai Laitilasta. Laitilan ja Uudenkaupungin välinen raja ohittaa järven 200 metrin päästä etelässä.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimeksi oli kirjoitettu "Hunikkojärvi". Tuolloin järveä ympäröi suo ja se oli asumaton.
Munikonjärvi
Munikonjärvi on Varsinais-Suomessa Laitilan Koukkelassa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Härinänjoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 3,2 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 130 metriä leveä. Siihen laskee oja Tuuranjärvestä ja järven laskuoja lähtee järven pohjoisrannasta, josta saa alkuunsa 2,4 kilometriä pitkä laskuoja Viikinojaan. Järvellä on on 760 metriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin peltomaan ympäröimää suota ja metsää. Rannoille on rakennettu neljä loma-asuntoa. Uudenkaupungin ja Laitilan välinen raja kulkee Tuuranjärven ja sen välistä.
Tuuranjärvi
Tuuranjärvi on Varsinais-Suomessa Uudessakaupungissa Kalannissa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Härinänjoen valuma-alueeseen.
Järven pituus on 140 metriä ja leveys 60 metriä. Se sijaitsee pellon reunassa avosuon ympäröimänä. Munikonjärven ja Tuuranjärveä yhdistää 100 metriä pitkä oja, joka pitää molempien järvien vedenpinnat samalla korkeudella. Järvien välistä kulkee Laitilan ja Uudenkaupungin välinen raja. Järvet laskevat yhteistä laskuojaa pitkin Viikinojaan.
Lapejärvi
Lapejärvi on Varsinais-Suomessa Laitilan Viikaisissa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Härinänjoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja se on 120 metriä pitkä ja 60 metriä leveä. Siihen ei laske ojia ja siitä laskeva oja lähtee suon laidalta pienen matkan päästä järven rannasta. Järvi sijaitsee suon sisällä ja se vaikuttaa oleva järvenlaskun takia kasvamassa umpeen. Laskuoja on 3,5 kilometriä pitkä ja yhteisenä laskuojana Lampeenjärvien kanssa se mutkittelee lopuksi kuivatetun Koukkelanjärven pohjaa pitkin Viikinojaan eli Helikonojaan. Järven soinen rantaviiva on 600 metriä pitkä. Rannoille on rakennettu kaksi loma-asuntoa, joille johtaa polku Laitilaan vievältä tieltä.
Vuoden 1855-1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Lappijärvi". Järvi oli tuolloin asumaton ja sitä ympäröi suomaa. Vuonna 1927 tilanomistaja Juho Leino Laitilasta haki lupaa järven vedenpinnan laskemiseksi. Lupa myönnettiin samana vuonna ja järven vedenpinta aleni. Järven pinta-ala on kutistunut vielä lisää vuoden 1968 peruskartan mukaan. Silloin järvi oli soikion muotoinen ja sen pituus oli noin 270 metriä. Se ulottui tuolloin nykyisten peltojen reunasta reunaan. Vuoden 1984 peruskartassa järvi oli pinta-alaltaan enää puolet aikaisemmasta. Nykyinen pinta-ala on siitäkin kutistunut edelleen.
Lampeenjärvet
Lampeenjärvet , tai myös Lampeenjärvi , on Varsinais-Suomessa Laitilan Viikaisissa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Härinänjoen valuma-alueeseen. Järviä oli aiemmin kolme, mutta nykyään on jäljellä vain yksi järvi.
Järven pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Siihen laskee yksi suo-oja. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkuunsa 3,8 kilometriä pitkä ja Lapejärven kanssa yhteinen laskuoja Helikonojaan.
Järvellä on 700 metriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin kallio- ja moreenipohjaista metsämaastoa. Itärantaan laskeutuu kalliojyrkänne. Rannoille on rakennettu pari loma-asuntoa, joille johtaa tie Laitilasta.
Lampeenjärviä oli alun perin kolme, mutta niistä kaksi on kuivatettu avosuoksi ja pellonreunaksi. Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvet näkyvät selvästi vaikka niillä ei ole kartassa nimeä. Läheisen Viikaisen kylän (kartassa "Wikais by") kolmella talolla oli alueella peltoja, mutta itse järvet olivat asumattomia. Vuoden 1968 peruskartoissa kaikki järvet ovat olemassa. Järvien vedenpinnat laskivat pohjoiseen mennessä: 18,9 metriä, 18,3 metriä ja 17,8 metriä mereninnan yläpuolella N43-järjestelmässä. Vuoden 1984 peruskartassa ne olivat 19,0 metriä, 18,4 metriä ja 17,9 metriä merenpinnan yläpuolella N60-järjestelmässä. Tässä peruskartassa nykyään kuivatettujen järvien koko on pienentynyt edelliseen karttaan verrattuna.
Dragon V2
Dragon V2 (myös Crew Dragon) on SpaceX:n kapselimallinen kehitteillä oleva miehitetty avaruusalus. Se on yhtiön toinen avaruusalus ja aiemmasta miehittämättömästä Dragon-kapselista poiketen miehitetty. Kapselissa on kahdeksan sivuille asennettua rakettimoottoria, joita voidaan käyttää moottoroituun laskeutumiseen maalle tai pelastustornin tapaan hätätilanteessa miehitetyn osan irrottamiseen laukaisun aikana kantoraketista.
Dragon V2 esiteltiin ensikertaa toukokuussa 2014, ja sen ensimmäistä miehittämätöntä lentoa oli suunniteltu vuoden 2015 lopulle. Ensimmäistä miehitettyä lentoa on suunniteltu vuodelle 2017.
Kapselin laukaisualustalta tehtävä lennonkeskeytyskoe suoritettiin onnistuneesti toukokuussa 2015. Seuraavaksi vuorossa on lennon aikainen keskeytys.
SpaceX on tehnyt NASAn Commercial Crew Development -ohjelmaan (CCDev) kuuluvan sopimuksen kuudesta miehitetystä lennosta kansainväliselle avaruusasemalle.
Aluksen sivuihin on integroitu kahdeksan SuperDraco-rakettimoottoria, yksi pari kullekin sivulle. Moottorit käyttävä ajoaineena hypergolista metyylihydratsiini ja typpitetraoksidi yhdistelmää.
Dragon V2:n ensimmäinen lento, lennonkeskeytyskoe (), suoritettiin 6. toukokuuta 2015. Laukaisussa oli mukana aluksen paineistamaton siivikkeinen tavaratila, jolloin kokonaislaukaisukorkeus oli viisi metriä. Lennolla oli mukana testinukke.
Alus laukaistiin sen omilla moottoreilla Cape Canaveral Air Force Station Space Launch Complex 40:sta, mistä SpaceX laukaisee Falcon 9-raketteja. Moottorien poltto kesti noin kuusi sekuntia ja koko lento alle kaksi minuuttia. Kaikki ajoaine poltettiin, jonka jälkeen tavaratila irroitettiin ajassa T+21 sekuntia. Noin lennon lakipisteessä apulaskuvarjot ja sitten päälaskuvarjot aukaistiin. Alus laskeutui laskuvarjojen varassa Atlanttiin 1 202 metrin päähän. Lennolla suurin kiihtyvyys oli 6 G:tä ja nopeus 155 m/s. Korkeimmillaan alus kävi 1 187 metrin korkeudessa.
Toinen keskeytyskoe on tarkoitus tehdä vuoden 2015 aikana Vandenbergin lentotukikohdasta. Siinä Dragon laukaistaan kolmen moottorin Falcon 9 -variantilla ja keskeytys tehdään lennon kohdassa, jossa ilmanvastus on suurin eli kohdassa, jossa keskeytys on vaikeinta.
Ensimmäinen lento avaruuteen ja samalla ISS:lle on tarkoitus olla miehittämätön. Tämän hetkinen aikataulu ajoittuisi vuoden 2018 syksylle. Toinen laukaisu on tarkoitus olla miehitetty ja on suunnitteilla vuoden 2018 joulukuulle. ISS-lentojen suunnitelmana on keskimäärin neljä lentoa vuodessa, joista yksi on miehitetty ja loput rahtilentoja.
27. helmikuuta 2017 SpaceX julkaisi tiedotteen, jonka mukaan kaksi yksityishenkilöä on varannut ja maksanut ennakkomaksua matkaan Kuun ympäri. Aluksena toimii mahdollisesti Crew Dragon ja kantorakettina Falcon 9 Block 5. Oletettavasti kyseessä olisi vapaalento kuun ympäri eli alus ei asetu Kuun kiertoradalle.
Alustava aikataulu lennolle on vuoden 2018 loppu. Falcon 9 Block 5- raketin on määrä tehdä ensilentonsa toukokuussa 2018 bangladeshilaisen Bangabandhu-1 satelliitin laukaisussa.
Luettelo Norwegian Air Shuttlen lentokoneiden pyrstöihin maalatuista henkilöistä
Tämä on luettelo henkilöistä, joiden kuva on tai on ollut maalattuna Norwegian Air Shuttlen tai sen tytäryhtiöiden (Norwegian Long Haul, Norwegian Air International, Norwegian Air UK, Norwegian Air Argentina) lentokoneen pyrstöön.
Robert Stevenson (elokuvaohjaaja)
Robert Stevenson (31. maaliskuuta 1905 Buxton, Derbyshire, Englanti – 30. huhtikuuta 1986 Santa Barbara, Kalifornia) oli englantilainen elokuvaohjaaja, joka työskenteli Hollywoodissa 1940-luvulta alkaen ja ohjasi muun muassa 19 elokuvaa The Walt Disney Companylle.
Stevenson sai koulutuksensa Cambridgen yliopistossa ja aloitti ohjaajanuransa vuonna 1932 Saksassa musikaalilla "Happy Ever After", joka kuvattiin yhtä aikaa englanniksi ja saksaksi. Varhaisiin brittiläisiin menestyksiin kuului "Kuningas Salomonin kaivokset" vuodelta 1937.
Tuottaja David O. Selznick kutsui Stevensonin Yhdysvaltoihin. Hänen ensimmäinen amerikkalainen ohjaustyönsä oli "Tom Brownin kouluvuodet" vuonna 1940. Stevensonin tunnetuimmat ohjaukset syntyivät Disney-yhtiölle: Oscar-palkitut "Maija Poppanen" ja "Hokkuspokkus taikaluudalla" sekä komedia "Riemukupla".
Luettelo Suomen lentokentistä välirauhan aikana
Tämä on luettelo Suomen lentokentistä heinäkuussa 1940.
Mary Norton
Kathleen Mary Norton (o.s. Pearson; 10. joulukuuta 1903 Lontoo – 29. elokuuta 1992 Bideford, Devon) oli englantilainen lastenkirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten "Kätkijät"-romaanien sarjasta. Myös elokuva "Hokkus pokkus taikaluudalla" perustuu hänen romaaniinsa.
Mary Norton syntyi Lontoossa ja kasvoi Leighton Buzzardissa. Hänen kotitalonsa ”The Cedars”, jossa hän asui vuoteen 1921, on "Kätkijäin" tapahtumapaikka. Mary Norton avioitui vuonna 1927 Robert Charles Nortonin kanssa. Heille syntyi neljä lasta.
Kirjailijanuransa Norton aloitti vuonna 1940, kun perhe asui tilapäisesti New Yorkissa. Hänen esikoisromaaninsa "The Magic Bed Knob; or, How to Become a Witch in Ten Easy Lessons" julkaistiin vuonna 1943 ja jatko-osa "Bonfires and Broomsticks" 1945. Romaanit julkaistiin yhdistettynä vuonna 1957 nimellä "Bed-Knob and Broomstick", ja niiden pohjalta The Walt Disney Company tuotti elokuvan "Hokkus pokkus taikaluudalla". Romaani suomennettiin vuonna 1987 nimellä "Lentävä sänky".
Nortonin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu romaani "Kätkijät" ("The Borrowers") jatko-osineen. Romaanit kertovat pienikokoisista ihmisistä, jotka elävät englantilaisen talon rakenteiden kätköissä ja lainaavat suurikokoisten ihmisten tavaroita selvitäkseen hengissä. Ensimmäinen osa "Kätkijät" julkaistiin vuonna 1952, ja se voitti Carnegie-mitalin. Toinen osa "Kätkijät taivasalla" ilmestyi vuonna 1955 ja kolmas osa "Kätkijät virran vieminä" vuonna 1959. Sarja käsittää kaikkiaan kuusi romaania, ja neljä ensimmäistä on suomennettu, viimeksi "Kätkijät yläilmoissa" vuonna 1981. Romaaneja ovat kuvittaneet Diana Stanley ja Ilon Wikland. "Kätkijöiden" tarinoita on sovitettu useiksi elokuviksi, joista voidaan mainita amerikkalainen "Kätkijät" (1997) ja japanilainen animaatio "Kätkijät (2010).
Bidur
Bidur () on kaupunki Nepalin Keskisen kehitysalueen Bagmatin vyöhykkeellä, Trishulijoen itäpuoleisella rannalla. Bidur sijaitsee linnuntietä Kathmandusta 27 kilometriä luoteeseen.
Vuonna 2011 Bidurin väkiluku oli 26 750, mikä koostui 6 270 perhekunnasta. Kaupunki on runsaan 277 000 asukkaan Nuwakotin piirikunnan hallinnollinen keskus.
Asutukseltaan hajanaisen kaupungin pinta-ala on 33,5 neliökilometriä.
Älykello
Älykello on ranteessa pidettävä puettava tietokone.
Varhaisimmat älykellot ovat 1970-luvulta, mutta nykyisten kaltaisia älypuhelinten kanssa synkronoituvia älykelloja on alkanut tulla vasta 2010-luvulla. Älykelloista ennustettiin 2010-luvun alussa suurta menestystarinaa. Älykellot eivät kuitenkaan yleistyneet, sillä niissä ei ole korkeaan hintaan nähden riittäviä hyötyjä halvempiin aktiivisuusrannekkeisiin verrattuna.
Rikosuhritutkimus
Rikosuhritutkimus kerää rikosuhrikyselyn avulla tietoa väestön tai väestönosan kokemasta rikollisuudesta. Tutkimuksessa selvitetään kokonaisrikollisuuden määrää, johon kuuluu poliisille ilmoitetun ilmirikollisuuden lisäksi myös ilmoittamatta jäänyt piilorikollisuus.
Kansainvälinen rikosuhritutkimus on toteutettu 1980-luvun lopulta muutaman vuoden välein samoin kysymyksin ja menetelmin eri maissa, jotta tulokset olisivat keskenään vertailukelpoisia. Suomessa kansallisia uhritutkimuksia on tehty vuodesta 1980; niissä on kysytty rikosten lisäksi myös tapaturmista. Vuonna 2012 Oikeuspoliittisessa tutkimuslaitoksessa aloitettiin uusi Kansallinen rikosuhritutkimus, joka perustuu postikyselyyn. Suomessa on tehty lisäksi nuorisorikollisuuskyselyitä, naisuhritutkimuksia sekä lapsiuhritutkimuksia.
Madhyapur Thimi
Madhyapur Thimi () on kaupunki Nepalin Keskisen kehitysalueen Bagmatin vyöhykkeellä. Madhyapur Thimi on käytännössä kasvanut kiinni Kathmandun kaupungin itälaitaan; keskustojen väli on noin 10 kilometriä. Kathmandun lentoasema eli Tribhuvanin kansainvälinen lentoasema sijaitsee kaupunkien välissä.
Vuonna 2011 Madhyapur Thimin väkiluku oli 83 036 ja perhekuntien määrä 20 302. Kaupunki kuuluu runsaan 304 000 asukkaan Bhaktapurin piirikuntaan. Bhaktapurin kaupunki sijaitsee viitisen kilometriä Madhyapur Thimista itään.
Madhyapur Thimin pinta-ala on 11,1 neliökilometriä.
Mary Olki
Mary Edit Olki, sukunimi vuoteen 1935 "Ollonqvist", omaa sukua "Wuorenmaa" (8. tammikuuta 1891 Pori – 27. joulukuuta 1974) oli suomalainen käsityönopettaja, käsityökirjailija ja toimittaja. Olki oli Suomen tunnetuimpia käsityökirjailijoita ja hänen tekemiään kuvitettuja käsityöohjekirjoja ilmestyi 1920-luvulta alkaen.
Mary Oljen vanhemmat olivat isännöitsijä Kaarlo Juha W. Wuorenmaa (Wessman) ja Tekla Maria Bergbom. Hän oli naimisissa 1916–1929 varatuomari Wilhelm Frederik Ollonqvistin kanssa ja heillä oli kaksi poikaa.
Olki pääsi ylioppilaaksi 1912 ja hän valmistui käsityönopettajaksi Helsingin käsityökoulun opettajaosastolta 1914.
Olki kirjoitti Kotiliesi-lehteen artikkeleita vuodesta 1923 alkaen. Artikkelit käsittelivät käsityöaiheiden lisäksi lasten ja naisten pukeutumista. Hän toimi myös tuntiopettajana Helsingin käsityökoulussa 1922–1925 sekä oli Helsingin kaupungin naisten työtupien johtokunnan jäsenenä vuosina 1931–1939 ja naisten varatöiden tarkastajana vuosina 1931–1932. Olki oli kansanhuoltoministeriön tiedotussihteerinä 1942–1949. Hän oli myös Helsingin Osuuskaupan hallintoneuvoston jäsen 1927–1956 ja trikooteollisuudessa toimineen Kudos Oy Silon johtokunnan jäsen 1928–1959.
Nimellä "Mary Ollonqvist":
Nimellä "Mary Olki":
Nimellä "Mary Ollonqvist":
Nimellä "Mary Olki":
Bhaktapur
Bhaktapur () on kaupunki Nepalin Keskisen kehitysalueen Bagmatin vyöhykkeellä. Bhaktapur sijaitsee 14 kilometriä Kathmandusta itään, pääkaupungista koilliseen Kiinan rajalle johtavan Arnikon valtatien (H3) pohjoispuolella.
Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 81 748, mikä koostui 17 639 ruokakunnasta. Kaupunki on 304 651 asukkaan Bhaktapurin piirikunnan keskus.
Kaupungin pinta-ala on 6,6 neliökilometriä. Nepalin maanjäristys 2015  vaurioitti kaupunkia ja surmasi sen asukkaita.
Koukkelanjärvi
Koukkelanjärvi on kuivatettu järvi Varsinais-Suomessa Laitilan Vidilän kylässa. Entinen järvi kuului Sirppujoen vesistön Härinänjoen valuma-alueeseen ollen sen keskusjärvi, josta Härinänjoki sai alkuunsa. Se kuivatettiin 1900-luvulla pelloksi ja sen paikalla peltoaukealla lukee nykykartoissa vielä Koukkelanjärvi.
Koukkela-niminen talo on saattanut olla olemassa jopa 1200-luvulta asti. Eräs oikeuden pöytäkirja tunsi talon tällä nimellä vuonna 1431. Järven ja talon nimet olivat siten yhtä ja nimen la-päätteestä päätellen järvi nimettiin talon mukaan. Myöhemmin Koukkelasta kasvoi vireä kylä.
Koukkelanjärvi oli noin kolme kilometriä pitkä ja kilometrin leveä. Kuivatuksessa paljastunut pohja on loivapiirteinen ja järvi oli siten verrattain matala. Vuonna 1431 järven nimeksi mainitaan "Koukela träsk", missä träsk-sanaa käytetään ruotsinkielessä matalien ja ruohottuneiden järvien nimissä. Vielä vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli piirretty suuren kokoiseksi. Sen nimi kirjoitettiin "Kaukolajärvi" ja pohjoisessa ollutta kylää vastaavasti "Kaukola by". Järven itärannalla sijaitsi talo nimeltään "Kiveis" ja sen eteläkärjessä oli kylä nimeltään "Wiikais by". Järven rannoilla oli 1800-luvulla paljon niittyjä, metsää ja vähän peltoa.
Koukkelanjärven järvenlaskut alkoivat 1700-luvun puolivälissä. Pinnanlaskujen varhaisista vaiheista tiedetään hyvin vähän. Eräitä anomuksia järvenlaskusta on tiedossa. Vuonna 1907 talollinen Juho Setälä ja kumppanit hakivat järvenlaskulupaa "Koukkulanjärven" laskemiseksi. Myönteinen päätös annettiin seuraavana vuonna. Jatkotoimia varten on talollinen Vihtori Heikkilä toimittanut muiden puolesta anomuksia vuosina 1908, 1911 ja 1912.
Runsasvetisen Härinänjoen luontaista uomaa laskettiin vielä 1930-luvulla Koukkelanjärven pohjoispään alapuolelta lapioimalla ja kalliota räjäyttämällä. Toisen kerran joen uomaa syvennettiin koneellisesti Puntarinojalta saakka vuosina 1947−1948 ja kolmannen kerran vuonna 1962. Perkausten takia uomassa ollut Kairitunjärvi ja Koukkelanjärvi ovat hävinneet eikä joessa pysy enää vesi korkealla.
Ensimmäiset laskuhankkeet eivät tyhjentäneet koko Koukkelanjärven allasta, vaan tulvien takia tai sateisten kesien vuoksi vesi kohosi melko korkeallekin. Asukkaat kävivät silloin järvessä uimassa. Tätä tapahtui 1930-luvulla ja myöhemmin 1950-luvulla. Koska sekä Helikonoja että Lamppeenjärvien ja Lapejärven yhteinen laskuoja laskivat Koukkelanjärveen, tuli vesien läpivirtausta varten kaivaa syvä oja. Tähän ojaan yhtyi lännestä samaan aikaan kuivatetun Vähäjärven laskuoja, jonka kautta myös Munikonjärvi ja Tuuranjärvi laskivat.
Järvenpohjan paljastunut maa oli turvetta ja liejua, joka ei alavana kuivunut ollenkaan. Maa jäi kuitenkin korkean sulfaattipitoisuuden vuoksi happamaksi, joten siinä viljeltiin enimmäkseen kauraa. Ensimmäiset kynnöt tehtiin telaketjutraktorin vetämillä auroilla, myöhemmin kantavammat maat kynnettiin hevosella ja nykyään traktorilla. Järven kuivatuksen yhteydessä perustettiin laidunyhdistys. Siihen kuuluivat Koukkela, sen torpat ja muutama muu talo. Yhdistyksellä oli laidunmaata käytössään ja se hankki muullakin toiminnalla rahaa.
Anne Stenros
Anne Stenros (s. 1954) on suomalainen arkkitehti, professori ja Koneen muotoilujohtaja.
Stenros on kotoisin Espoon Tapiolasta. Hänen vanhempansa ovat huonekalutehdas Muuramen omistajat, sisustusarkkitehti, professori Pirkko Stenros ja arkkitehti, professori emeritus Helmer Stenros. Anne Stenros opiskeli arkkitehtuuria muun muassa Reima Pietilän johdolla Oulun yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi Helsingin teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1992.
Stenros oli Design Forum Finlandin johtaja vuosina 1995–2004, minkä jälkeen hän toimi vuoden Aasiassa Hong Kong Design Centren johtajana. Kone Oy:n muotoilujohtajana hän on toiminut vuodesta 2005.
Stenros asuu Helsingin Kulosaaressa. Hän on saanut Helsingin kaupungin myöntämän Helsinki-mitalin. Stenros on EU:n tulevaisuuden innovaatiopolitiikan bisnespaneelin jäsen sekä Tampereen teknillisen yliopiston säätiön hallituksen jäsen.
Tivadar Galánthay Glock
Tivadar Galánthay Glock (1872–1956) oli unkarilainen upseeri ja pikakirjoittaja, joka laati saksalaisesta Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmästä sovituksen kiinan kielelle. Vuonna 1935 hänet valittiin Unkarin parlamentin jäseneksi.
Ilon Wikland
Maire-Ilon Wikland (o.s. Pääbo; s. 5. helmikuuta 1930 Tartto) on ruotsinvirolainen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan erityisesti Astrid Lindgrenin kirjojen kuvittajana. Hän syntyi Tartossa, jossa hän vietti ensi vuotensa isovanhempien hoivissa, ja myöhemmin hän asui Haapsalussa toisten isovanhempiensa luona.
Ilon Wiklandin vanhemmat olivat insinööri Max Pääbo ja kuva- ja tekstiilitaiteilija Vida Pääbo-Juse. Täti Karin Siim-Juse oli puvustaja ja lavastaja.
Vuonna 1944 Wikland pakeni Neuvostoliiton miehitystä Ruotsiin. Hän opiskeli ruotsalaisissa taidekouluissa ja jatkoi myöhemmin opintojaan myös Lontoossa ja Pariisissa. Vuonna 1951 hän avioitui Stig Wiklandin kanssa; pariskunnalle syntyi neljä tytärtä.
Wikland haki vuonna 1953 työtä Rabén & Sjögren -kustantamosta, ja Astrid Lindgren huomasi Wiklandin taidot välittömästi. Heidän ensimmäinen yhteistyönsä oli romaani "Mio, poikani Mio", joka julkaistiin seuraavana vuonna. Wikland kuvitti useita Lindgrenin teoksia: "Melukylän lapset", "Veljeni Leijonamieli", "Katto-Kassinen", "Ronja ryövärintytär" ym. Hän on kuvittanut myös monien muiden kirjailijoiden teoksia. Hän sai vuonna 1969 Elsa Beskow -palkinnon.
Koivulahden kirkko
Koivulahden kirkko on Mustasaaren Koivulahdelle 1691-1693 rakennettu puukirkko. Hans Larsson Qveflanderin rakentama kirkko oli alun perin torniton pitkäkirkko, jossa oli aumakatto, särmikäs pääty ja katonharjalla kookas pallokantainen viirisalko. Kirkkoa laajennettiin ja uudistettiin yli-intendentinvirastossa 1793 laadittujen piirustusten mukaisesti 1795. Siitä tehtiin ristikirkko siirtämällä runkohuoneen länsiosa uusien aumakattoisten ristivarsien verran edemmäksi. Sisäkatteena ovat puiset tynnyriholvit. Uusklassisessa kirkossa on profiloidut kattolistat ja pyörökaari-ikkunat. Kirkkoa on korjattu 1795, 1876, 1904, 1925, 1933 ja 1961. Kirkon yhteyteen on rakennettu 1757 pohjalaistyyppinen kellotapuli, jonka kellot ovat vuosilta 1725 ja 1736. Kirkon pinta-ala on 550 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 800 hengelle. Kirkon 22-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1975, niiden julkisivu on Jens Zachariassenin uruista vuodelta 1876. Alttaritaulun "Vaimot haudalla" on maalannut Berndt Lagerstam. Kirkossa on myös vanhempi suurikokoinen Johan Almin maalaama alttaritaulu vuodelta 1765, jonka aiheena on viimeinen tuomio.
HMS Sjöormen (Sor)
HMS Sjöormen (tunnus Sor) oli Ruotsin laivaston Sjöormen-luokan sukellusvene.
Parlamentti päätti aluksen hankinnasta vuonna 1961. Alus tilattiin Kockumsilta Karlskronavarvetilta ja sen köli laskettiin vuonna 1965. Alus laskettiin vesille 25. tammikuuta 1967 ja se liitettiin laivastoon 31. heinäkuuta 1968.
Alus poistettu palveluksesta 1993 ja se myytiin 1997 Kockumsille, joka myi sen edelleen Singaporelle. Alukselle tropiikkia varten tehtyjen muutostöiden jälkeen se luovutettiin 28. toukokuuta 1999 vastaanottajalle, joka nimesi sen "RSS Centurioniksi". Alus saapui Singaporeen yhdessä "RSS Conquerorin" kanssa heinäkuussa 2000.
Kirtipur
Kirtipur () on kaupunki Nepalin Keskisen kehitysalueen Bagmatin vyöhykkeellä. Kirtipur sijaitsee 5 kilometriä Kathmandusta lounaaseen ja on osa Kathmandun suurkaupunkialuetta.
Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 65 602. Kirtipur kuuluu runsaan 1,744 miljoonan asukkaan Kathmandun piirikuntaan.
Kaupungin pinta-ala on 14,8 neliökilometriä.
Opiskelijamäärältään erittäin suuren Tribhuvanin yliopiston pääkampus sijaitsee Kirtipurissa. Vuonna 2016 yhteensä 78 prosenttia maan yliopisto-opiskelijoista opiskeli tässä vuonna 1959 perustetussa yliopistossa.
HMS Sjölejonet (Sle)
HMS Sjölejonet (tunnus Sle) oli Ruotsin laivaston Sjöormen-luokan sukellusvene.
Parlamentti päätti aluksen hankinnasta vuonna 1961. Alus tilattiin Kockumsilta Karlskronavarvetilta ja sen köli laskettiin vuonna 1965. Alus laskettiin vesille 29. kesäkuuta 1967 ja se liitettiin laivastoon 16. joulukuuta 1968.
Alus poistettu palveluksesta 1993 ja se myytiin vuonna 1997 takaisin Kockumsille, joka myi sen edelleen Singaporelle. Alukselle tropiikkia varten tehtyjen muutostöiden jälkeen se luovutettiin 28. toukokuuta 1999 vastaanottajalle, joka nimesi sen "RSS Conqueroriksi". Alus saapui Singaporeen yhdessä "RSS Centurionin" kanssa heinäkuussa 2000.
Raippaluodon kirkko
Raippaluodon kirkko () on Mustasaaren Raippaluotoon 1781 rakennettu puinen torniton pitkäkirkko. Kirkon suunnitteli Johan Elfström vuonna 1778. Kirkon itäinen kuoripääty on särmikäs ja siinä on aumakatto. Runkohuoneessa on samassa päädyssä kaksi vastakkaista matalaa kylkiäistä. Kirkon ulkoseinissä on pilasterijako, sisäseinissä on jalustalla ja kapiteelilla varustetut pilasterit. Sisäkatteena on puinen tynnyriholvi. Kirkkoa on korjattu vuosina 1911, 1954 ja 1992. Erillinen kolminivelinen kellotapuli on pohjalaista renessanssityyliä ja rakennettu vuonna 1783, sen kellot ovat vuosilta 1784 ja 1844. Kirkon pinta-ala on 290 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 290 hengelle. Kirkon sisällä kävijöitä hämmästyttävät huomattavasti etelään päin kallellaan olevat seinät.
Kirkon 10-äänikertaiset urut on valmistanut Gebrüder Rieger 1936, julkisivu on Ilmajoen kirkon entisistä Carl Wåhlströmin valmistamista uruista vuodelta 1768. Kirkon sisustuksen merkittävimmät osat ovat keskiaikaisesta Mustasaaren Pyhän Marian kirkosta 1840-luvulla siirretyt alttarilaite ja saarnastuoli. Alttarilaite on vuodelta 1673 ja siihen kuuluu kaksi tuntemattoman tekijän tekemää maalausta, "Ehtoollisen asettaminen" ja "Jeesuksen kaste". Saarnastuoli on samalta aikakaudelta. Alttarilaite ja saarnastuoli säästyivät täten Vaasan palolta 1852.
Raippaluodon kirkko kuuluu sitä ympäröivän kylän ja läheisen kalasataman muodostamaan Museoviraston määrittelemään valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön.
HMS Sjöbjörnen (Sbj)
HMS Sjöbjörnen (tunnus Sbj) oli Ruotsin laivaston Sjöormen-luokan sukellusvene.
Parlamentti päätti aluksen hankinnasta vuonna 1961. Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1966. Alus laskettiin vesille 9. tammikuuta 1968 ja se liitettiin laivastoon 28. helmikuuta 1969.
Alus myytiin vuonna 1997 Kockumsille, joka myi sen edelleen Singaporelle. Alukselle tropiikkia varten tehtyjen muutostöiden jälkeen se luovutettiin vastaanottajalle, joka nimesi sen "RSS Challengeriksi".
HMS Sjöhunden (Shu)
HMS Sjöhunden (tunnus Shu) oli Ruotsin laivaston Sjöormen-luokan sukellusvene.
Parlamentti päätti aluksen hankinnasta vuonna 1961. Alus tilattiin Kockumsilta ja sen köli laskettiin vuonna 1966. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1968 ja se liitettiin laivastoon 25. kesäkuuta 1969.
Alus myytiin vuonna 1997 Kockumsille, joka myi sen edelleen Singaporelle. Alukselle tropiikkia varten tehtyjen muutostöiden jälkeen se luovutettiin vastaanottajalle, joka nimesi sen "RSS Chieftainiksi".
Kongon kansantasavalta
Kongon kansantasavalta () oli marxilais-leniniläinen sosialistinen valtio Keski-Afrikassa, joka perustettiin Kongon tasavallassa vuonna 1969. Tämä Kongon työväenpuolueen johtama valtio kesti vuoteen 1991 asti, jolloin Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena valtion aikaisempi nimi palautettiin ja André Milongosta tuli valtion pääministeri.
HMS Sjöhästen (Shä)
HMS Sjöhästen (tunnus Shä) oli Ruotsin laivaston Sjöormen-luokan sukellusvene.
Parlamentti päätti aluksen hankinnasta vuonna 1961. Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1966. Alus laskettiin vesille 6. elokuuta 1968 ja se liitettiin laivastoon 15. syyskuuta 1969.
Alus myytiin vuonna 1997 Kockumsille, joka luovutti sen edelleen Singaporelle varaosina muihin luokan aluksiin.
Vepsäläinen (huonekaluliike)
Vepsäläinen on suomalainen huonekalu- ja sisustusmyymäläketju. Se myy muun muassa Artekin, Muuramen, Niemen ja Valantin kalusteita. Ulkomaisista merkeistä se edustaa muun muassa Hästens-, Jensen- ja Tempur-sänkyjä sekä kansainvälisiä huonekaluvalmistajia, kuten Kartell, Vitra, Cuero Design, Calligaris, Fritz Hansen ja BoConcept. Myymälät tarjoavat myös sisustussuunnittelua. Ketjuun kuuluu parikymmentä myymälää Suomen suurimmissa kaupungeissa.
Vepsäläinen-ketju juontaa juurensa vuoteen 1956, jolloin Kauko Vepsäläinen perusti Helsinkiin huonekaluverhoomon, josta kasvoi pieni huonekalukauppa ja vähitellen ketju. Pienemmät ketjun liikkeistä sijaitsevat kaupunkikeskustoissa, suuremmat keskustojen ulkopuolella. Vepsäläisen päämyymälä ”Kalustekartano” on sijainnut 1970-luvulta asti Espoon Vanhakartanossa Kehä III:n varrella. Yrityksellä on myös verkkokauppa.
Kauko Vepsäläisen poika, kauppatieteiden maisteri Timo Vepsäläinen, toimi 17 vuotta yrityksen toimitusjohtajana 1990-luvun alusta vuoteen 2006, jolloin Vepsäläinen-ketjun pääomistajaksi ja toimitusjohtajaksi tuli konkursseista tunnettu kalustealan sarjayrittäjä Mauri Ikola. Vepsäläinen vietiin konkurssiin vuonna 2010 nimellä Päijät-Hämeen Laskenta Oy. Tuolloin Vepsäläinen-konserniin kuuluivat myös Koti-Idea ja Toivematto. Ikolan poika Marko toimii nyt Vepsäläisen ostojohtajana.
Marraskuussa 2014 Helsingin keskustaan avattiin kansainvälinen Habitat-sisustusmyymälä, jota Vepsäläinen Oy hoitaa franchising-periaatteella.
Myski (Kemerovon alue)
Myski on kaupunki Siperiassa ja kuuluu Kemerovon alueeseen. Myskissä oli vuonna 2014 noin 45 000 asukasta.
Handsfree
Handsfree viittaa laitteisiin, joita voidaan käyttää ilman käsiä (esim. äänikomennoin), laitteesta, jota voidaan käyttää käsien minimaalisella käytöllä, sekä laitteesta, jossa ohjaimet ovat asetettu niin, että kädet ovat vapaana tekemään jotain muuta asiaa samalla (esim. ajaminen). Tyypillinen handsfree-laite on matkapuhelimeen liitettävä apulaite, kuten mikrofoni- ja korvakuulokeyhdistelmä, jonka avulla voidaan puhua puhelimeen pitämättä sitä kädessä.
Suomessa matkapuhelimen käyttö ilman handsfree-laitetta ajon aikana kiellettiin vuoden 2003 alusta lähtien.
http://www.finlex.fi/fi/esitykset/he/2001/20010219
Ciliwung
Ciliwungjoki on Jaavan saarella Indonesiassa virtaava 97 km pitkä joki. Ciliwung virtaa Indonesian Länsi-Jaavan provinssin ja Jakartan pääkaupunkialueen läpi. Joen alkulähde on Jaavan keskiosien vuoristossa ja se laskee Jakartan kohdalla Jaavanmeren Jakartanlahteen. Suurimmat kaupungit joen varrella ovat Jakarta ja Bogor.
Jakartan läpi virratessaan Ciliwungjoki tulvii usein. Tulvariskiä on yritetty pienentää padottamalla ja rakentamalla kanaaleita, mutta siitä huolimatta tuhoisat tulvat ovat Jakartassa yleisiä. Ciliwungjoen tulvauhkaa on laiminlyöty Jakartan kaupunkisuunnittelussa, kun kaupunki on kasvanut nopeasti. Ciliwungjoen tulvat ajavat satojatuhansia ihmisiä kodeistaan lähes joka vuosi.
Jeremiah Rich
Jeremiah Rich (k. n. 1660) oli englantilainen pikakirjoittaja, joka julkaisi vuonna 1642 pikakirjoitusjärjestelmän, joka säilyi käytössä koko 1700-luvun ajan.
Rich oppi pikakirjoituksen enoltaan William Cartwrightilta, ja julkaisi tämän kehittämän pikakirjoitusjärjestelmän oppikirjan vuonna 1642. Oppikirjasta julkaistiin painoksia kauan Richin kuoleman jälkeenkin, viimeinen vuonna 1792. Oppikirjan lisäksy Rich julkaisi pikakirjoituksella kirjoitettuina Uuden testamentin ja Psalmit.
Janakpur (kaupunki)
Janakpur () tai Janakpurdham ) on kaupunki Nepalin Keskisen kehitysalueen Janakpurin vyöhykkeen eteläosissa, linnuntietä 125 kilometriä pääkaupunki Kathmandusta kaakkoon.
Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 97 776. Janakpur on sekä 754 777 asukkaan Dhanusan piirikunnan että koko 2,84 miljoonan asukkaan Janakpurin vyöhykkeen hallinnollinen keskus.
Kaupungin pinta-ala on 24,6 neliökilometriä.
Vuoden 2014 joulukuussa Janakpur nostettiin yhdeksi Nepalin yhdestätoista suurkaupungista. Tässä yhteydessä moniin uusista suurkaupungista liitettiin läheisiä maaseutualueita (kyläkehityskomiteoita, VDC). 
Kaupungin eteläpuolella on kansallisessa käytössä oleva Janakpurin lentoasema.
Veikkaala
Veikkaala () on noin 300 asukkaan kylä itäisessä Mustasaaressa, noin 17 kilometrin päässä Vaasan keskustasta. On löydetty kirjoituksia ja viitteitä, että Veikkaala olisi joskus alun perin ollut pieni kalastajakylä nimeltään Vissekurk. 1700-1800-luvun alueliitoksien myötä Veikkaalasta tuli aito maalaiskylä.
Robert De Niro Sr.
Robert Henry De Niro, (paremmin tunnettu nimellä Robert De Niro Sr., 3. toukokuuta 1922 – 3. toukokuuta 1993) oli yhdysvaltalainen abstraktis-ekspressionistinen taidemaalari. Hänet tunnettiin myös näyttelijä Robert De Niron isänä.
Robert De Niro Sr. syntyi Syracusessa New Yorkin osavaltiossa. Hänen vanhempansa olivat amerikanitalialainen Henry Martin De Niro (1897–1976) ja amerikanirlantilainen Helen M. (o.s. O'Reilly; 1899–1999). Hän oli kolmihenkisen sisarussarjan vanhin.
De Niro opiskeli 1930-luvun lopussa ja 1940-luvun alussa taidemaalari Hans Hofmannin ohjaamana sekä vuosina 1939–1941 Black Mountain Collegessa Ashevillessa Pohjois-Carolinassa. De Niro piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Peggy Guggenheimin galleriassa keväällä 1946. Tuolloin hänen tyylilajinsa oli pääasiassa abstraktinen. Hän piti useita yksityisnäyttelyitä newyorkilaisessa Charles Egan Galleryssa 1950-luvulla, kriitikot arvostivat hänen taitavaa värienkäyttöään. Vuosikymmenen puoleenväliin tultaessa De Niro oli säännöllisesti mukana ryhmänäyttelyissä. Hänelle myönnettiin Longview Foundation -palkinto 1958.
Vuosina 1961–1964 De Niro eli Ranskassa. 1970- ja 1980-luvuilla hän piti näyttelyitä museoissa ja gallerioissa ympäri Yhdysvaltojen. Hän opetti erinäisissä taidekouluissa ja collegeissa, kuten Cooper Union, The New School for Social Research ja School of Visual Arts. De Niron töitä on esillä lukuisissa yhdysvaltalaismuseoissa.
De Niro avioitui opiskelijakollegansa Virginia Admiralin kanssa 1942. Pariskunta erosi pian heidän poikansa, Robert De Niron (s .1943) syntymän jälkeen.
Robert De Niro Sr. kuoli syöpään 71-vuotispäivänään New Yorkissa. Hänet on haudattu Kensicon hautausmaalle, joka sijaitsee Valhallassa New Yorkin osavaltiossa.
Vuonna 1993 ensi-iltansa saanut elokuva "A Bronx Tale" omistettiin Robert De Niro Sr.:lle. Teos oli Robert De Niro Jr.:n ensimmäinen ohjaus.
Dope D.O.D
'Dope D.O.D' on hip hop -yhtye Alankomaiden Groningenista jonka alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat räppärit Jay Reaper, Skits Vicious ja Dopey Rotten, DJ Dr. Diggles ja tuottaja Peter Songolo. Yhtye räppää englanniksi ja kaikki jäsenet ovat brittitaustaisia.
Dope D.O.Din tunnetuimpana tavaramerkkinä voidaan pitää yhtyeen mielikuvituksekasta tummasävyisyyttä ja rapin yhdistelemistä aggressiivisiin dubstep-biitteihin.
Kesäkuussa 2015 Dopey Rotten jätti yhtyeen niin psyykkisesti kuin fyysisestikin heikon terveydentilansa vuoksi. Eroaminen tapahtui yhteisymmärryksessä ja Rotten on pysynyt ystävinä muun yhtyeen kanssa. Toukokuussa 2017 Rotten raportoi kuntoutumisensa edistyvän vähitellen, mutta kertoi tilansa olevan edelleen heikko ja kärsivänsä mm. burnoutista ja masennuksesta. Hän kävi kuitenkin keväällä 2017 vierailemassa yhtyeen "Shotgunz In Hell"-albumilla, jota ennen hän ei ollut tehnyt musiikkia yli kahteen vuoteen.
World Heavy Events Association
World Heavy Events Association (Kansainvälinen Voimalajiliitto ry) on 1.1.2015 alkaen maailman ensimmäinen vahvin mies ja nainen - kilpailuiden järjestäjä, jolla on WADA-tasoinen antidopingohjelma ja urheilijat ovat sitoutuneet antidopingsopimukseen, jonka puitteissa heille voidaan tehdä doping-testejä missä vain, milloin vain testauksesta vastaavan organisaation toimesta.
Urheilijoiden tulee olla liiton jäseniä ja antidopingsopimus voimassa vähintään 3 kuukautta ennen kilpailuja ja antidopingsopimus pysyy voimassa jatkuvana, ellei sitä erikseen irtisanota. Mikäli urheilija irtisanoo sopimuksen, niin halutessaan uudelleen järjestelmän piiriin hän on 12 kuukautta karenssissa, testauksen alaisena.
Liitto järjestää eri painoluokkien vahvin mies- ja nainen MM-kilpailut sekä muita kansainvälisiä kilpailuja ko. lajeissa sekä Highland Gamesissa, Timanttityttö™ ja otevoimailussa.
Liitto tekee tiivistä yhteistyötä Suomen Antidopingtoimikunnan kanssa ja sen kotipaikka on Hämeenlinna.
Liitto julkaisee myös sähköistä jäsenlehteä Power News - The Fittest Strength Magazine on Earth™.
Liiton perustaja Jyrki Rantanen aloitti US-kilpailujen järjestämisen vuonna 2012 ja ohjelmassa on ollut lukuisia eri lajien tapahtumia eri puolilla maata. US-kilpailut on maailman vanhin yhtäjaksoinen avoimen painoluokan MM-kilpailu naisille. US-kilpailut ovat myös uranuurtania monille painoluokille, sillä niiden alla on järjestetty ensimmäiset MM-kilpailut niin -80kg ja -90kg miehille, kuin -60kg, -70kg ja -85kg (2015) naisille.
Liiton järjestämä Timanttityttö™-kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2014 ja sen on kehittänyt Jyrki Rantanen, yhteistyössä Mari Valosaaren kanssa.
Vuoden 2014 keväällä US-kilpailuista tiedotettiin, että vuoden 2015 alusta alkaen kilpaiut tulevat siirtymään ADT-toiminnan alaisuuteen ja tämä johti toiminnan siirtämiseen yhdistysmuotoon.
Vahvin Mies: -80kg, -90kg, -105kg ja avoin sarja.
Vahvin Nainen: -60kg, -70kg, -85kg ja avoin sarja.
Timanttityttö™
Highland Games: Miehet: avoin/masters, Naiset: avoin/masters, myös joukkuekilpailuja.
Otevoimailu: Miehet ja Naiset.
Vain ADT-toiminnan alaiset voittajat listataan tällä sivustolla, vaikka US-kilpailuja on järjestetty myös ennen vuotta 2015.
2015:
"Queen of the Castle™ - US Strongwoman Scandinavian Championships"
-60kg: Anna Hulda Olafsdóttir, Islanti, -70kg: Eveliina Rosentröm, Suomi, Avoin: Alina Leisiö, Suomi, Overall title: Alina Leisiö, Suomi
2015:
"Heavy Events SM"
-60kg Terhi Sievers, -70kg Kirsi Järvi
-80kg Sami Pätäri, -90kg Niko Laine
Kartell
Kartell on italialainen huonekalualan yritys, joka on erikoistunut moderneihin muovikalusteisiin, -valaisimiin ja muihin sisustustuotteisiin. Se sai alkunsa autonosien valmistajana muun muassa Fiatille 1949. Kartellin perusti insinööri Giulio Castelli ja sen pääsuunnittelijana toimi pitkään hänen vaimonsa, muotoilija ja arkkitehti Anna Castelli Ferrieri.
Kun toimitusjohtajaksi vuonna 1988 tuli Claudio Luti, Kartell alkoi panostaa valaisinten ja muiden pienesineiden ohella yhä enemmän huonekaluihin ja käyttää tunnettuja ulkopuolisia suunnittelijoita. Kartell on tehnyt yhteistyötä muun muassa Ron Aradin, Antonio Citterion, Joe Colombon, Michele De Lucchin, Patrick Jouinin, Piero Lissonin, Ferruccio Lavianin, Vico Magistrettin, Enzo Marin, Alberto Medan, Paolo Rizzatton, Richard Sapperin, Philippe Starckin, Patricia Urquiolan, Maarten Van Severenin, Tokujin Yoshiokan ja Marco Zanuson kanssa. Yrityksen tuotteet on huomioitu kymmenkunta kertaa Compasso d'Oro -palkinnolla.
Kartellin strategiana on edistää heräteostoksia pitämällä varastossa tuotteita melko edullisella hintatasolla ja useina värivaihtoehtoina. Kartellilla on yli 130 omaa myymälää, 250 shop-in-shopia ja 2 500 jälleenmyyjää yli 130 maassa.
Satakoski
Satakoski on kylä Kiikalassa Salossa.
Kylä sijaitsee noin neljän kilometrin päässä Kiikalan kirkolta Salon ja Someron rajalla. Se rajoittuu pohjoisessa Someron Lautelan kylään, lännessä Kiikalan Kirkonkylän, Rekijoen ja Kesälän kyliin, etelässä Kiikalan Komisuon kylään ja idässä Someron Terttilän kylään. Kylän kautta kulkee Someron ja Kiikalan välinen yhdystie 2410 eli Lautelantie.
Kylän eteläpuolitse virtaa Uskelanjoen vesistöön kuuluvan Hitolanjoen latvahaara Satakoskenoja, joka saa alkunsa Kiikalannummella sijaitsevan Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualueeseen kuuluvista Kultalähteen ja Lamminlähteen lähteiköistä. Kylän pohjoisosassa on harjumaastoa, johon sisältyvät Hautainkrottien suppamuodostumat ja laaja, osaksi ojittamaton Heposuon keidassuo. Suon pohjoislaidassa on pieni, nyttemmin jo umpeenkasvanut Hepojärvi, joka on laskenut Uskelanjoen sivujoen Terttilänjoen latvahaaraan Isojokeen eli Kaskistojokeen pohjoisessa. Pääosa kylän asutuksesta on etelässä Satakoskenojan rantapeltojen ääressä.
Vuoteen 1841 nykyisen Satakosken kylän alue oli osa Someron Lautelan kylän Satakokoskenmaan takamaapalstaa. Kylä sai asutuksensa, kun Satakoskenmaan takamaapalstalle perustetiin isonjaon yhteydessä vuonna 1805 Lähijoen ja Leikkilän uudistalot. Vuonna 1841 näistä muodostettiin uusi Satakoski-niminen kylä.
Kun Etelä-Someron kylät, joihin myös Lautela kuului, oli vuonna 1492 siirretty Uskelan seurakunnasta Someron seurakuntaan, olivat nämä kylät jääneet maallisen hallinnon osalta kuulumaan Turun linnalääniin ja myöhemminTurun ja Porin lääniiin, muun Someron kuuluessa Hämeen linnalääniiin ja myöhemmin Hämeen lääniin. Kun läänien rajat koko Suomessa vuonna 1870 yhdenmukaistettiin seurakuntien rajoihin, siirrettiin alkuaan Uskelaan kuuluneet Etelä-Someron kylät kuulumaan maallisen hallinnon osalta Hämeen lääniin, johon Someron pohjoisosa oli kuulunut jo aiemmin. Siirron yhteydessä kuitenkin siihen asti Someron seurakuntaan kuulunut, vuonna 1841 omaksi kyläkseen erotettu Satakoski jätettiin osaksi Turun ja Porin lääniä ja siirrettiin myös kirkollisesti osaksi Kiikalan seurakuntaa.
Dipayal Silgadhi
Dipayal Silgadhi () eli Dipayal on kaupunki Nepalin Kaukoidän kehitysalueen Setin vyöhykkeellä. Se sijaitsee Kathmandusta linnuntietä noin 460 kilometriä länsiluoteeseen. 
Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 26 508. Kaupunkirakenteeltaan (taajamien maantieteelliseltä sijainniltaan) hajanainen, usean kylätyyppisen taajaman muodostama Dipayal Silgadhi on 211 746 asukkaan Dotin piirikunnan hallintokeskus ja samalla sekä 1,57 miljoonan asukkaan Setin vyöhykkeen että Setin ja Mahakalin vyöhykkeiden yhdessä muodostaman Kaukolännen kehitysalueen hallintokaupunki.
Kaupungin pinta-ala on 74,0 neliökilometriä.
Detritaalinen malmi
Detritaalinen malmi on malmi, joka on syntynyt jäljelle jääneistä raskasmineraaleista, kun muu kiviaines on kulunut pois esimerkiksi rapautumalla.
Ron Arad
Ron Arad (s. 24. huhtikuuta 1951 Tel Aviv) on israelilainen teollinen muotoilija, arkkitehti ja kuvataiteilija, joka tunnetaan erityisesti veistoksellisten, teräväsärmäisiä metallipintoja sisältävien huonekalujen suunnittelijana. Hänen tunnetuin työnsä lienee seinällä mutkitteleva, taipuisa "Bookworm"-kirjahylly (Kartell 1994).
Tel Avivissa syntynyt Arad opiskeli Jerusalemissa Bezalel Academy of Arts and Design -oppilaitoksessa 1971–1973 ja sitten Lontoon Architectural Associationin koulussa 1974–1979. Vuonna 1989 hän perusti arkkitehtuuri- ja muotoilutoimiston Lontooseen yhdessä Caroline Thormanin kanssa. Aradin ensimmäinen julkaistu huonekalu oli vanhasta autonistuimesta ja rakennustelineputkista koottu "Rover Chair". Rakennuksista hänen tunnetuimpia töitään ovat Israelissa sijaitsevat Tel Avivin Bauhaus-museo ja yhdessä Bruno Asan kanssa suunniteltu Holonin muotoilumuseo.
Salming Trophy
Salming Trophy jaetaan vuosittain Swedish Hockey Leaguen ("Elitserien" vuoteen 2013) parhaalle puolustajalle. Se on jaettu vuodesta 2008 ja nimetty kaikkien aikojen ensimmäisen Hockey Hall of Fameen valitun ruotsalaispelaaja Börje Salmingin mukaan.
Dhangadhi
Dhangadhi () on kaupunki Nepalin Kaukoidän kehitysalueen Setin vyöhykkeellä. Se sijaitsee Kathmandusta linnuntietä noin 480 kilometriä länteen-länsiluoteeseen. 
Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 101 970 ja se oli tuolloin Setin vyöhykkeen suurin kaupunki. Dhangadhi on 775 709 asukkaan Kailalin piirikunnan hallintokeskus.
Kaupungin pinta-ala on 103,7 neliökilometriä.
Itahari
Itahari () on kaupunki Nepalin Itäisen kehitysalueen Kosin vyöhykkeellä. Itahari sijaitsee 18 kilometriä Kosin vyöhykkeen Dharanin eteläpuolella. Kathmandu on linnuntietä noin 230 kilometriä länsiluoteeseen Itaharista.
Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 74 501. Itahari kuuluu runsaan 763 000 asukkaan Sunsarin piirikuntaan.
Kaupungin pinta-ala on 42,4 neliökilometriä. 
Joulukuussa 2014 Itahari nostettiin Nepalin 11 suurkaupungin joukkoon. Samassa yhteydessä ainakin osaa uusista suurkaupungeista laajennettiin alueliitoksin.
Haukiputaan lukio
Haukiputaan lukio on lukio Oulussa Haukiputaan kaupunginosassa. Lukiossa opiskelee noin 360 opiskelijaa ja opettajia on 20. Rakennuksen yhteydessä on myös Länsituulen päiväkoti. Lukio sijaitsee nykyisin Länsikujalla heti Länsituulen koulun vieressä. Nykyinen rakennus valmistui joulukuussa 2012 ja opiskelu aloitettiin uudessa rakennuksessa tammikuussa 2013. Uusi lukio toteutettiin elinkaarimallilla, jossa 25 vuoden ajan urakoitsija ylläpitää rakennusta ja kaupunki on vuokralaisena. Rakennuskustannukset uudelle lukiolle ja päiväkodille olivat yhteensä n. 8,3 milj €. Koulun arkkitehtina toimi Arkkitehtitoimisto Lukkaroinen ja pääurakoitsijana NCC Rakennus. Haukiputaan lukio on myös yksi UNESCO-kouluista. Haukiputaan lukiolla on myös tansanialainen kummikoulu Mtakuja Beach Secondary School, joka on myös yksi UNESCO-kouluista.Lukiosta ylioppilaaksi valmistui vuoden 2015 keväällä 88 oppilasta.
Pakollisten lukiokurssien lisäksi Haukiputaan lukiossa on saatavilla kertauskurssit kirjoitusaineista. Haukiputaan lukiossa voi myös suorittaa lukiodiplomeita taide- ja taitoaineissa sekä osallistua mm. kansainvälisyys- ja vaelluskurssille.
Hans Koenigsmann
Hans J. Koenigsmann on saksalainen raketti-insinööri ja tohtori. Hän työskenteli heinäkuussa 2015 yhdysvaltalaisella SpaceX:llä lentojen takaamiseen liittyvissä tehtävissä (). NASA palkitsi Koenigsmannin Distinguished Public Service Medal -mitallilla vuonna 2014.
Koenigsmann opiskeli ylemmän korkeakolututkinnon ilma-alustekniikkan alalla Berliinin teknillisestä yliopistosta. Hän suoritti myöhemmin myös tohtorintutkinnon Bremenin yliopistossa. Koenigsmann johti vuonna 2015 SpaceX CRS-7 -lennon tuhoa seurannutta onnettomuustutkintaa.
Mahendranagar
Mahendranagar (, myös Bhim Dutta tai Bhimdutta) on kaupunki Nepalin länsirajan tuntumassa eli Kaukolännen kehitysalueen Mahakalin vyöhykkeellä, lähellä Intian Uttarakhandin ja Uttar Pradeshin osavaltioiden rajaa. Kathmandu sijaitsee linnuntietä 520 kilometriä itäkaakkoon Mahendranagarista.
Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 104 599. Mahendranagar kuuluu 451 248 asukkaan Kanchanpurin piirikuntaan.
Kaupungin pinta-ala on 171,2 neliökilometriä.
GP2 Ranskan Grand Prix 2005
GP2 Ranskan Grand Prix 2005 oli GP2-kauden 2005 viides osakilpailu, joka ajettiin 2.–3. heinäkuuta Magny-Coursin moottoriradalla Ranskassa. Osakilpailu toimi oheissarjan kilpailuna Formula 1:sten Ranskan GP:lle.
Pitkän kilpailun voitti Ardenin Heikki Kovalainen, José María López oli toinen ja kolmas Kovalaisen tallikaveri Nicolas Lapierre. Sprinttikilpailun voitti ART GP:n Nico Rosberg ja Kovalainen oli kolmantena palkintopallilla.
Vestnik kazarmy
Vestnik kazarmy ("Вестник казармы", suom. "Kasarmin sanansaattaja") oli vuonna 1906 Helsingissä ilmestynyt Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen salaisen sotilaskomitean laiton lehti, jota levitettiin Suomeen sijoitettujen Venäjän armeijan sotilaiden keskuudessa. Vallankumouksellisen lehden pääasiallinen kohderyhmä oli Itämeren laivaston merisotilaat.
"Kasarmin sanansaattajaa" ilmestyi toukokuusta 1906 lähtien yhdeksän numeroa, joiden levikki oli 1 000–1 500 kappaletta. Viimeinen tunnettu lehti ilmestyi marraskuussa, mutta sen jälkeen julkaistiin tiettävästi vielä yksi numero. Julkaisu sisälsi kirjoituksia bolševikkien poliittisesta ohjelmasta sekä vallankumoukseen tähtäävistä keinoista. Lehdellä oli suuri vaikutus heinäkuussa 1906 alkaneen Viaporin kapinan syttymiseen. Sen toimittajiin kuului muun muassa keisarillisen arneijan kapteeni Sergei Tsion, joka oli yksi kapinan johtohahmoista.
Lehteä painettiin ja levitettiin yhteistyössä suomalaisten sosialistien ja itsenäisyysaktivistien kanssa. Aluksi painopaikka Helsingin keskustassa sijainnut maalari Vilho Hjortin asunto, mutta Viaporin kapinan kukistumisen ja Hjortin vangitsemisen jälkeen painokone siirrettiin Katajanokalle sosiaalidemokraatti Severi Alanteen luokse. Hänen kotiapulaisensa ilmiannon perusteella poliisi ja santarmit kuitenkin pääsivät painokoneen jäljille ja tekivät rynnäkön huoneistoon. Paikalla olleet toimittaja Otto Vilmi ja kaksi latojaa onnistuivat pakenemaan, mutta Alanne sai syytteen maanpetoksesta, jonka vuoksi hän lähti maanpakoon Pohjois-Amerikkaan. Takavarikon jälkeen sotilaskomitea jatkoi painotuotteiden monistamista käsityönä venäjänsuomalaisen bolševikin Adolf Taimen avustuksella.