hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
MIMO
MIMO-tekniikalla (Multiple-Input and Multiple-Output) tarkoitetaan tietoliikennetekniikkaa, jossa sekä lähetykseen että vastaanottoon käytetään samanaikaisesti useampaa kuin yhtä antennia.
MIMO-tekniikkaa voidaan hyödyntää pääasiassa kahdella eri tavalla: maksimoimaan tiedonsiirtonopeus tai parantamaan tiedonsiirron luotettavuutta.
Tiedonsiirtonopeuden maksimointiin käytetään tilallista limitystä (, joskus myös MIMO-SM). Kun vastaanottajalla on käytettävissään vähintään yhtä monta antennia kuin lähettäjällä, voidaan kutakin lähettäjä-vastaanottaja-antenniparia käyttää yksilöllisesti. Tällöin lähettäjä pilkkoo sarjamuotoisen sähkeen useammalle antennille, jotka lähettävät yksilöllisen osan signaalista rinnan samanaikaisesti samalla lähetyskanavalla. Vastaanottopäässä eri aikoihin saapuvat signaalit kootaan jälleen yhdeksi tietovirraksi. Usean lähetys- ja vastaanottoantennin käytöllä voidaan saavuttaa huomattavasti suurempi tiedonsiirtokapasiteetti kuin yhdellä antennilla. Teoriassa lähetettävän datan määrä voidaan kertoa antenniparien määrällä, mutta käytännössä toteutus aiheuttaa myös häviöitä esimerkiksi signaalien häiritessä toisiaan. Etu on verrattavissa kaistanleveyden tai lähetystehon kasvattamisesta saatavaan hyötyyn.
Tiedonsiirron luotettavuuteen pyritään käyttämällä aika-tila-koodausta (), jolla minimoidaan häipymisestä aiheutuvia haittoja kuten viivettä. Siinä sama signaali lähetetään useammasta antennista samanaikaisesti. Näin saavutetaan parempi virheensieto, eli pystytään luomaan yksiantennijärjestelmää luotettavampi verkko. Usein samalla paranee myös kantama.
MIMO-järjestelmien suunnittelijoiden keskeisenä haasteena on eri aikaan vastaanotettujen signaalien yhdistämisen suorittavien ohjelmistopohjaisten algoritmien kehittäminen.
Masterpiece of Bitterness
Masterpiece of Bitterness Sólstafirin toinen albumi ja samalla bändin debyyttialbumi Spinefarm Recordsille.
Tammikuussa 2013 Svart Records julkaisi albumista rajoitetun 2LP-painoksen.
Jack Sharkey
Jack Sharkey (alk. Joseph Paul Zukauskas, 26. lokakuuta 1902 Binghamton, New York – 17. elokuuta 1994 Beverly, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä, joka nousi ammattilaisnyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestariksi 1930-luvulla.
Sharkey otteli vuonna 1927 Jack Dempseyä vastaan pääsystä raskaansarjan MM-otteluun mutta hävisi tyrmäyksellä. Tuo ottelu oli kaikkien aikojen ensimmäinen yli miljoonan dollarin tulot kerännyt nyrkkeilyottelu, joka ei koskenut maailmanmestaruutta. Kesäkuussa 1930 Sharkey pääsi ottelemaan avoimesta MM-tittelistä Max Schmelingiä vastaan mutta hävisi foulilla eli laittomalla lyönnillä. Schmeling ei suostunut uusintaotteluun, joten New Yorkin nyrkkeilykomissio NYBC julisti tittelin avoimeksi, kun taas NBA-liitto piti Schmelingin edelleen mestarina. Vasta kesäkuussa 1932 Sharkey pääsi ottelemaan Schmelingiä vastaan NBA-liiton mestaruudesta ja voitti pisteillä. Hän piti mestaruutta hallussaan vuoden, kunnes kesäkuussa 1933 Primo Carnera tyrmäsi hänet MM-ottelun kuudennessa erässä.
Uransa viimeisessä ottelussa elokuussa 1936 Sharkey hävisi Joe Louisille tyrmäyksellä kolmannessa erässä.
ICO (tiedostomuoto)
ICO on Microsoft Windows -käyttöjärjestelmän käyttämä tiedostomuoto ohjelmakuvakkeissa. Sitä käytetään myös internet-sivujen lisämerkintänä eli Faviconina osoitinpalkissa vasemmassa laidassa. IANA on rekisteröinyt ikonitiedostolle MIME-tyypin "image/vnd.microsoft.icon". Aikaisemmin ikonitiedostot oli rekisteröity "image/x-icon"-luokkaan.
Alun perin ICO oli kooltaan 32x32 pikseliä ja käytti 16 väriä. Windows XP:n mukana tulivat tuki 1x1:stä 255x255 pikseliin sekä 4-, 8-, 16- ja 24- bittiset värisyvyydet. ICO ja BMP ovat hyvin samankaltaisia tiedostomuotoja.
San Cristóbal (Venezuela)
San Cristóbal on kaupunki Táchiran osavaltiossa, Venezuelan luoteisosassa. Asukkaita kaupungissa on 263 765 (vuonna 2011).
Mats Trygg
Mats Trygg (s. 1. kesäkuuta 1976 Oslo, Norja) on norjalainen jääkiekkoilija, joka pelaa tällä hetkellä Lørenskog IK:n puolustajana maansa pääsarjassa GET-ligaenissa. Hän on edustanut aiemmin muun muassa kuusi kautta (1999–2005) ruotsalaista Färjestads BK:ta ja pelasi sen riveissä, kun seura voitti Ruotsin mestaruuden vuonna 2002. Myös hänen kaksoisveljensä Marius Trygg ja pikkuveljensä Mathias Trygg pelaavat jääkiekkoa.
Pirkko Vilppunen
Pirkko Alisa Vilppunen (s. 19. toukokuuta 1934 Viipuri) on entinen suomalainen telinevoimistelija.
Vilppunen sijoittui Helsingin 1952 kesäolympialaisissa yhteisvoimistelukilpailussa viidenneksi, telinevoimistelun joukkuekilpailussa 13:nneksi, 8-ottelussa 108:nneksi sekä yksittäisillä telineillä parhaimmillaan puomilla 69:nneksi. Hän esiintyi useita kertoja Suomen Naisten Liikuntakasvatusliiton edustusjoukkueessa kotimaassa ja ulkomailla sekä toimi myöhemmin liiton hallituksessa ja voimistelun suunnittelu- ja johtotehtävissä. Hän edusti seuratasolla Lappeenrannan Naisvoimistelijoita ja Helsingin Naisvoimisteluseura Säkeniä.
Vilppunen on kirjoittanut useita liikunta-aiheisia kirjoja, kuten "Kuntoudu – rentoudu" (Kirsti Kempin kanssa 1972), "Liike ja rytmi" (Kempin kanssa 1973), "Rentousopas" (1973) ja "Musiikkiliikuntaa lapsille" (Inkeri Simolan kanssa 1974).
Maila Nisula
Maila Sinikka Soikkeli (o.s. Nisula, s. 8. maaliskuuta 1931 Viipuri) on entinen suomalainen telinevoimistelija ja koripalloilija.
Maila Nisula sijoittui Helsingin 1952 kesäolympialaisissa yhteisvoimistelukilpailussa viidenneksi, telinevoimistelun joukkuekilpailussa 13:nneksi, 8-ottelussa 119:nneksi sekä yksittäisistä telineistä permannolla 81:nneksi, puomilla 85:nneksi, hypyssä 118:nneksi ja nojapuilla 130:nneksi.
Nisula edusti seuratasolla Lappeenrannan Työväen Urheilijoita, Viipurin Ryhtiä ja Tainionkosken Tähteä. Hän voitti TUL:n mestaruuden voimistelun moniottelussa vuonna 1952. Hän pelasi neljän kauden ajan koripalloa TUL:n mestaruussarjassa.
Juho Paukku
Juho Paukku (s. 19. heinäkuuta 1986 Helsinki) on suomalainen tennispelaaja. Hänen paras ranking-sijoituksensa ATP-listalla on kaksinpelissä 379:s sija 17. tammikuuta 2011 ja nelinpelissä 250:s sija 7. helmikuuta 2011.
Paukku on voittanut urallaan viisi ITF Futures -turnausta. Hän on edustanut Suomea Davis Cupissa vuosina 2004–2012. Paukun valmentajina ovat toimineet Olli Rahnasto ja aiemmin myös Tuomas Ketola.
Vuotuinen ajantieto
Vuotuinen ajantieto: vanhoista merkkipäivistä sekä kansanomaisesta talous- ja sääkalenterista enteineen on vuonna 1950 ilmestynyt Kustaa Vilkunan kirjoittama teos, joka tekee laajasti selkoa Suomen kansan vanhoista merkkipäivistä ja kalenterista sääennustuksineen. Kirja on kansanperinteen perusteos, josta on otettu vuoteen 2012 mennessä 27 painosta. Teos perustuu laajaan kansanrunouskokoelmaan ja siinä esitellään eri paikkakunnilta kerättyä perinnetietoa vuodenkiertoon liittyvistä sääilmiöistä. Kirjan on kustantanut Otava, alkuaan yhdessä Suomen Tiedeakatemian kanssa. Piirroskuvituksen teokseen on tehnyt taiteilija Erkki Tanttu. Vuonna 1994 teoksesta ilmestyi suurikokoinen, valokuvin kuvitettu laitos.
Teos on käännetty saksaksi vuonna 1969.
Kirjan eräänlainen toisinto on vuonna 1989 ilmestynyt kolmen muun kirjoittajan "Uusi ajantieto" (WSOY), jossa käsitellään nykyisiä vuotuisjuhlia ja merkkipäiviä.
David Harvey
David Harvey (s. 1935) on brittiläinen yhteiskuntateoreetikko, joka toimii antropologian professorina New Yorkin kaupunginyliopistossa (CUNY). Harvey väitteli tohtoriksi maantieteen alalta Cambridgen yliopistossa vuonna 1961, mutta laajensi tutkimusalaansa vuosikymmenten myötä maantieteestä yleisempiin yhteiskuntateorian kysymyksiin. David Harvey oli The Timesin 20 eniten lainatun humanistin listalla vuonna 2009.
Reach (albumi)
Reach on Survivorin 8. studioalbumi, joka julkaistiin 25. huhtikuuta 2006. Se on yhtyeen viimeisin 18 vuoteen. Osa albumin kappaleista on peräisin ajalta 1993–1996, jolloin yhtye teki demoja albumia varten. Albumin jälkeen laulaja Jimi Jamison jätti yhtyeen ja ryhtyi soolouralle.
Merivehnä
Merivehnä eli merihaprajuola ("Elymus farctus" ssp. "boreoatlanticus", syn. "Elytrigia juncea" ssp. "boreoatlantica") on Euroopassa merenrannoilla tavattava heinäkasvi. Laji on tunnusomainen erityisesti Atlantin rannikon hiekka- ja dyynirannoilla. Suomessa merivehnä on äärimmäisen uhanalainen ja rauhoitettu laji.
Monivuotinen merivehnä kasvaa 20–50 cm korkeaksi. Kasvin kellertävä juurakko on pitkä ja suikerteleva. Koko kasvi on vaalean siniharmaa. Lehdet ovat kapeita, laidoilta ylös kiertyneitä, päältä tiheään korkosuonisia ja korvakkeettomia. Merivehnän vaalea kukinto on 8–10 cm pitkä ja vihneetön. Kypsyessään kukinto murenee palasiksi. Suomessa merivehnän kukinta-aika on elokuussa. Merivehnä muistuttaa läheisesti juolavehnää ("Elymus repens"), jonka kanssa se myös helposti risteytyy.
Merivehnää tavataan Euroopan ja Pohjois-Afrikan rannikoilla. Suomessa tavattava lajin pohjoinen rotu on levinnyt Atlantin rannikolle Portugalista Etelä-Norjaan ja Itämerelle. Itämeren eteläosissa laji on yleinen, mutta harvinaistuu pohjoiseen päin tultaessa nopeasti. Suomesta tunnettiin pitkään vain yksi, vuonna 1937 löydetty merivehnän esiintymä Dragsfjärdin Öröstä. Vuonna 2005 löydettiin myös Korppoon (nyk. Paraisten) Jurmosta pieni merivehnän kasvusto. Suomen esiintymät ovat Itämeren pohjoisimmat.
Hankoniemeltä on tavattu merivehnän ja juolavehnän risteymän ("E. farctus" × "repens") esiintymä. Laji on kulkeutunut alueelle meriliikenteen mukana.
Merivehnä on tyypillinen merenrantahietikoiden kasvi. Pitkän juurakon avulla kasvi menestyy kasvupaikoilla, jotka ovat tuulille alttiita ja joissa hiekka on jatkuvassa liikeessä. Merivehnä sitoo kasvaessaan hiekkaa ja saattaa muodostaa kiinteitä dyynejä, joille muut kasvit juurtuvat. Merivehnä sietää hyvin suolaista vettä, joten se voi kasvaa lähellä vesirajaa. Molemmat Suomessa tavatut kasvupaikat sijaitsevat suojelualueilla.
Suoniemen vaakuna
Suoniemen kunnanvaakuna on saanut aiheensa osittain Suoniemen alueella sijainneen Kuloveden järven mukaan, jonka nimen alkuosaan liekki ja loppuosaan aaltokoroiset hirret viittaavat.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 13. kesäkuuta 1955. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kaksi hopeista, alaista, aaltokoroista hirtta, joiden yläpuolella kultainen liekki”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi Suoniemen liityttyä Nokian kauppalaan 1973.
Intian energiapolitiikka
Intian energiapolitiikka kertoo Intian energiapolitiikasta. Siihen sisältyy energiantuotanto, sähköntuotanto, lämmöntuotanto, jakelu ja kulutus, sidosryhmien näkemykset energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen ja lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot.
Germanwatchin mukaan vuonna 2008 Intian osuus maailman hiilidioksidipäästöistä oli 4,5 % (4. sija), energiankulutuksesta 4,8 % ja väestöstä 17,0 %.
Vuonna 2008 Intia oli kolmanneksi suurin kivihiilentuottaja tuottaen kivihiiltä 489 Mt ja ruskohiiltä 32 milj. tonnia ja neljänneksi suurin kivihiilen tuoja 58 Mt. Intia oli vuonna 2007 maailman neljänneksi suurin öljyntuoja (122 Mt). Intia oli vuonna 2007 maailman viidenneksi suurin öljytuotteiden jalostaja: 157 Mt (neljä prosenttia maailman tuotannosta). Intian sähkönkulutus (viidenneksi suurin maailmassa) 803 TWh jakautui vuonna 2007: kivihiili 549 TWh, vesivoima 124 TWh, öljy 33 TWh ja muut 97 TWh.
Intiassa asuu noin kuudesosa eli noin 17 prosenttia maailman väestöstä. Intian asukasluku kasvaa nopeimmin maailmassa. Intian talous on maailman 3. laajin. Intia on 4. suurin päästäjä USA:n, Kiinan ja Venäjän jälkeen. Intian ilmastokaasupäästöjen osuus on 4,5 % maailman kokonaispäästöistä. Kesäkuussa 2008 Intia julkaisi ilmastonmuutoksen toimintasuunnitelma. Se ei sisällä konkreettisia sitovia ja aikataulutettuja tavoitteita. Ilmastonmuutos uhkaa Intian ravinnontuotantoa, veden saantia ja lisää tulvariskejä. Intiassa elää 8 miljoonaa ihmistä alle metrin korkeudessa meren pinnantasosta. Intia käyttää 2 % BKT:stä ilmastonmuutokseen sopeutumiseen. 
Energia perustuu öljyyn ja kotimaiseen kivihiileen. Fossiiliset polttoaineet vastaavat 83 % energiantuotannosta ja kivihiili yli puolet.
New Delhissä otettiin käyttöön 6 100 uutta maakaasubussia vuonna 2009. Se loi 18 000 työpaikkaa. Oikeus määräsi vuonna 2003, että julkisen liikenteen on siirryttävä puhtaampaan energiaan, koska New Delhin partikkelimäärät ylittivät 10-kertaisesti WHO:n rajat. Ainakin 80 000 autoa, joista 9 000 bussia oli siirtynyt maakaasuun vuonna 2006.
Britannian energiapolitiikka
Britannian energiapolitiikka kertoo Yhdistyneen kuningaskunnan energiapolitiikasta. Siihen sisältyy energiantuotanto, sähköntuotanto, lämmöntuotanto, jakelu ja kulutus, päättäjien ja sidosryhmien näkemykset energian käytön kehityksestä ja ohjaamisesta, sekä asiaan liittyvät lait, sopimukset ja ohjauskeinot.
Germanwatchin mukaan vuonna 2008 Britannian osuus maailman hiilidioksidipäästöistä oli 1,92 % (jaettu 7-8. sija), energiankulutuksesta 1,97 % ja väestöstä 0,93 %.
Yhdistyneen kuningaskunnan sähköntuotanto henkeä kohti vuonna 2005 oli 6 791 kWh/asukas. Sähköntuotannosta 74 % tuotettiin fossiilisilla polttoaineilla (4902 kWh/as) ja 20 % ydinvoimalla (1355 kWh/as.).
Britanniassa on ollut runsaat hiilivarat.
Hallitus teki vähittäismyymälöiden kanssa vapaaehtoisen sopimuksen hehkulamppujen myynnin lopettamisesta syyskuussa 2007. Sopimuksen mukaan suuritehoisia 100-120W lamppuja korvataan tammikuussa 2009 ja kaikki 2011 mennessä.
Sternin raportti on ekonomi Nicholas Sternin Britannian hallitukselle lokakuussa 2006 laatima ilmastonmuutoksen talousvaikutuksia selvittävä raportti. Raportin mukaan ilmastonmuutoksen talousvahingot voivat nousta 5-20 % BKT:stä ja ilmastomuutos kannattaa torjua varhain. Sternin raportin mukaan sähkön syöttötariffi, joka on käytössä Saksassa, Ranskassa ja Espanjassa, on halvin tapa lisätä uusiutuvaa energiaa ja edullisempi kuin kiintiömallit, kuten UK Renewable Obligation tai Pohjois-Amerikan Renewable Portfolio Standards.
Germanwatchin mukaan vuonna 2008 Yhdistyneen kuningaskunnan osuus maailman hiilidioksidipäästöistä oli 1,92 prosenttia, energiankulutuksesta 1,97 prosenttia, ja väestöstä 0,93 prosenttia. Britannian hiilidioksidipäästöt vuonna 2004 olivat 9 tonnia per asukas ja laskivat 3,6 prosenttia vuodesta 1990.
Öljyn hinta kolminkertaistui vuonna 2000. Hinnankorotukset johtivat mielenosoituksiin, jalostamoiden saartoihin ja kuljetusten estämiseen. Muutamassa viikossa maa joutui vakavaan energiakriisiin: huoltoasemat eivät voineet toimittaa polttoainetta, koulut suljettiin, terveydenhoitojärjestelmä oli hälytystilassa. Polttoaineveroja ei kuitenkaan laskettu.
Yhdistyneen kuningaskunnan ympäristöpolitiikka
Yhdistyneen kuningaskunnan ympäristöpolitiikkaan liittyvät paikalliset ja maailmanlaajuiset ympäristökysymykset ja kansainväliset, valtiolliset ja kunnalliset sopimukset ja ohjauskeinot, keskustelu, tutkimus ja rahoitus. Ympäristöpolitiikkaan vaikuttavat puolueet, rahoittajat, asukkaat, yhteisöt, yhdistykset, kansalaisliikkeet ja lehdistö. Ympäristöpolitiikka vaikuttaa lajien monimuotoisuuteen ja kansanterveyteen.
Britannian ympäristöjärjestöihin sisältyy Greenpeace, National Trust, Royal Society for Protection of Birds, Royal Society for Nature Conservation ja WWF.
Pahin koskaan raportoitu smog oli Lontoossa joulukuussa 1952. Rikkidioksidin ja pienhiukkasten määrä olivat molemmat 5000µg/m. Britannian terveysministeriön mukaan kuolleisuus kasvoi kahden viikon aikana 4000 ylimääräisellä kuolleella. Tim Flanneryn mukaan 12 000 lontoolaista menehtyi savusumussa vuonna 1952.
Britanniassa käytettiin teollisuuden ja hiilikaivosten saastuneiden maiden puhdistukseen 267 miljoonaa euroa vuonna 1993. Kokonaiskustannuksiksi arvioitiin 9 mrd. € 15 vuoden aikana.
Britannia lopetti teollisuusjätteiden dumppauksen meriin vuoden 1993 alussa ja lietteen dumppauksen vuoden 1999 alussa. Sellafieldin ydinjätteen jälleenkäsittelylaitoksen radioaktiivinen jäte vietiin Irlannin merelle. Ydinjäte kulkeutuu Skotlannin rantaa pitkin Pohjanmerelle. Lisäksi on 14 muuta pienempää ydinjätepaikkaa.
Kirvakorennot
Kirvakorennot (Hemerobiidae) on laaja verkkosiipisiin lukeutuva hyönteisheimo. Suomesta on tavattu noin 30 siihen kuuluvaa lajia.
Aikuinen kirvakorento on hoikka, tyypillisesti 6–15 mm pituinen hyönteinen, jolla on suhteellisen kookkaat verkkosilmät.
Kirvakorennot muistuttavat ulkonäöltään harsokorentoja, mutta eroavat näistä paitsi tyypillisesti ruskeankirjavasta värityksestään, ennen kaikkea siipisuonituksen perusteella. Kirvakorentojen siivissä on tiheässä pitkiä pitkittäissuuntaisia suonia, jotka muodostavat ainakin kaksi tai useampia siiven tyvestä ulospäin suuntautuvaa sektoria. Siivet ovat muodoltaan pyöreähköt. Sitä vastoin harsokorentojen siipisuonitus on verkkomainen ja siivet selvästi enemmän pitkänomaiset. Eläimen ruskeansävyinen väri ei itsessään ole riittävä tuntomerkki, sillä monien harsokorentojen talvehtivat muodot ovat väriltään rusehtavia.
Naaras munii munat kasvien lehdille, johon ne kiinnittyvät suoraan, ilman harsokorentojen munille tyypillistä varsiosaa.
Sekä toukat että aikuiset yksilöt ovat aktiivisesti saalistavia petoja, jotka käyttävät ravinnokseen erityisesti kirvoja ja punkkeja. Kirvakorentoja käytetäänkin apuna biologisessa torjunnassa.
Muiden verkkosiipisten tapaan kirvakorennot ovat pitkälti yöaktiivisia ja lentävät mielellään kirkkaiden valojen luokse.
Suomesta on tavattu 31 kirvakorentolajia, mikä tekee heimosta lajimäärältään Suomen suurimman verkkosiipisryhmän. Vuoden 2010 Suomen lajien uhanalaisarvioinnin mukaan yksikään laji ei ole uhanalainen, mutta yhtä lajia pidetään silmälläpidettävänä (NT) ja yksi jätettiin puutteellisen havaintomateriaalin vuoksi arvioimatta (NE). Lisäksi yksi alalaji on puutteellisesti tunnettu (DD).
Luettelo on systemaattisessa järjestyksessä.
Erityishakkuu
Erityishakkuu on metsälain kuudennen pykälän mukainen metsänhakkuutapa, jossa poiketaan kasvatushakkuussa ja uudistushakkuussa käytetyistä hakkuutavoista erityiskohteissa metsän monimuotoisuuden säilyttämisen, maisemallisten syiden tai metsän monikäytön takia.
Metsälain tarkoittamilla monimuotoisuudella, maisemalla tai metsän monikäytöllä on oltava erityistä merkitystä hakkukohteessa.
Monimuotoisuuden merkitys voi olla erikoisten kasvi- tai eläinlajien esiintymispaikkojen aiheuttamaa. Maisemalliset syyt voivat olla mm. asutuksen läheisyys, harju tai muu maisemallisesti korkea paikka tai vesistön äärellä oleva rantametsä. Metsän monikäytön merkitys voi johtua ulkoilu- tai virkistyskäytöstä, marjojen poiminnasta, riistan esiintymisestä tai alueen erityisestä talouskäytöstä kuten jäkälän keruusta. Muita merkittäviä seikkoja voivat olla kulttuurihistorialliset syyt tai esimerkiksi, että puusto antaa suojaa tuulta tai melua vastaan.
Erityishakkuusta on tehtävä metsänkäyttöilmoitus metsäkeskukselle vähintään kaksi viikkoa ja enintään kaksi vuotta ennen hakkuun aloittamista. Ilmoituksessa on selvitettävä kohteen erityisluonne ja hakkuun tarkoitus.
Erityiskohteen hakkuussa voidaan poiketa kasvatus- ja uudistus- eli päätehakkuun menettelyistä esimerkiksi seuraavasti.
Elnur Məmmədli
Elnur Məmmədli (s. 29. kesäkuuta 1988) on azerbaidžanilainen judoka, lajin olympiavoittaja.
Məmmədli voitti alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 73 kg:n sarjassa Rotterdamissa 2004. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti saman painoluokan miesten Euroopan-mestaruuden Tampereella kukistettuaan loppuottelussa Ranskan Daniel Fernandesin. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2007 hän saavutti hopeaa hävittyään 73-kiloisten loppuottelussa Etelä-Korean Wang Ki-Chunille. Pekingin olympialaisissa 2008 Məmmədli puolestaan kukisti loppuottelussa Wangin voittaen olympiakultaa. Tokion MM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui 81 kg:n sarjassa viidenneksi. Istanbulin EM-kilpailuissa 2011 hän voitti saman sarjan loppuottelussa moldovalaisen Sergiu Toman.
Məmmədli on saavuttanut Masters-, GP- ja Grand Slam -kilpailuissa kaksi voittoa ja neljä kolmossijaa sekä maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kolme voittoa, kaksi kakkossijaa ja kolme kolmossijaa (14. syyskuuta 2014 mennessä).
Matti Petäjä
Matti Kullervo Petäjä (12. tammikuuta 1912 Tampere − 19. elokuuta 1995 Tampere) oli suomalainen kuvataiteilija ja taidegraafikko. Hän teki aluksi öljyvärimaalauksia ja siirtyi myöhemmin taidegraafikoksi. Hänet tunnetaan erityisesti puupiirtäjänä ja serigrafian uranuurtajana Suomessa.
Matti Petäjä opiskeli Taideteollisuuskeskuskoulussa, Turun piirustuskoulussa ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa sekä Kungliga Akademien för de Fria Konsterna -akatemian taidekorkeakoulussa, Académie André Lhotessa ja Académie de la Grande Chaumièressa. Hänen töitään oli ensimmäisen kerran näytteillä vuonna 1932 Turun Taiteilijaseuran vuosinäyttelyssä. Petäjän merkittävimpiin töihin kuuluvat monumentaalimaalaukset muun muassa Nekalan lastentalossa, Kaupin parantolassa ja Sampolan kansalaiskoulussa sekä Kylmäkosken kirkon alttaritaulu.
Petäjälle myönnettiin vuonna 1964 Pro Finlandia -mitali.
Palettipeipot
Palettipeipot ("Pytilia") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Palettipeippojen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan viisi lajia.
Itatiaian kansallispuisto
Itatiaian kansallispuisto on Brasilian vanhin kansallispuisto. Se perustettiin 1937 ja se sijaitsee Rio de Janeiron ja Minas Geraisin osavaltioiden rajalla, noin 170 kilometrin päässä Rio de Janeirosta São Pauloon päin. Puisto tunnetaan 40 metriä korkeasta Véu de Noiva -vesiputouksesta.
Puisto jakaantuu kahteen osaa: alankoon Atlantin rannikolla ja vuoristoalueeseen, jonka korkeus vaihtelee 700 metristä 2787 metriin.
Aivan puiston vieressä sijaitsee vanha suomalainen Penedon siirtokunta.
Billy J. Kramer
Billy J. Kramer (oik. William Howard Ashton, s. 19. elokuuta 1943 Bootle, Liverpool, Englanti) on brittiläinen laulaja, joka tunnetaan yhteistyöstä The Dakotas-yhtyeen kanssa 1960-luvulla.
Billy J. Kramer and The Dakotas levytti useita menestyskappaleita 1960-luvun alussa. Kun The Beatles ei halunnut julkaista heille tarjottua kappaletta "How Do You Do It", levy-yhtiö antoi sen Billy J. Kramerin laulettavaksi. Kramer julkaisi myös kuusi Lennon-McCartney-sävelmää, joista useimpia The Beatles ei levyttänyt itse, kuten "Bad To Me" ja "From a Window". Beatlesilla ja Dakotasilla oli sama manageri, Brian Epstein.
Havaijinvaris
Havaijinvaris ("Corvus hawaiiensis"), jota on kutsuttu myös havaijinkorpiksi, on varisten sukuun kuuluva lintulaji, joka eli Havaijin kaakkoisosan saarilla. Havaijin kielellä lajin nimi on "ʻAlalā".
Havaijinvariksen höyhenpuku on korpin tapaan musta ja sen siipien kärkiväli on noin 50 senttimetriä, eli se on suurin piirtein variksen kokoinen.
Havaijinvaris on hävinnyt luonnosta, ja kaikki jäljellä olevat yksilöt elävät vankeudessa. Yritykset istuttaa laji takaisin luontoon ovat epäonnistuneet lintujen jouduttua havaijinhaukkojen saaliiksi. Viimeiset luonnonvaraiset yksilöt hävisivät vuonna 2002. Häviämisen syytä ei tarkkaan tiedetä, mutta syyksi on arveltu loisia ja tauteja, kuten lintumalariaa.
Viidakon sissit
Viidakon sissit ("American Guerrilla in the Philippines") on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen toisen maailmansodan sotadraama vuodelta 1950. Sen pääosassa on Tyrone Power. Elokuva sijoittuu Japanin valtaamille Filippiineille.
"Viidakon sissit" perustuu Ira Wolfertin kirjoittamaan kirjaan luutnantti Iliff David Richardsonin kokemuksista Leyten saarella. Darryl F. Zanuck piti kirjasta, ja alkujaan hän suunnitteli elokuvan pääosaan Fred MacMurraytä ja Henry Kingiä ohjaajaksi. Tuotanto alkoi keväällä 1945, mutta Zanuck lopetti tuotannon, kun toinen maailmansota päättyi Japanin antautumiseen.
Projekti herätettiin henkiin alkuvuodesta 1950. Kevään aikana alkoivat kuvaukset Filippiineillä. Suurin osa kuvauksista suoritettiin lähellä Manilaa. Kuvauksilla oli kiire, sillä ne piti saada päätökseen ennen monsuunikauden alkamista. Filippiiniläiset merijälkäväen sotilaat joutuivat vartioimaan kuvausryhmää sademetsässä paikallisilta sisseiltä.
"Viidakon sissit" sai ensi-iltansa marraskuussa 1950, ja sen vastaanotto oli todella huono. Kriitikoiden arviot elokuvasta olivat Langin elokuvauran huonoimpia.
Eurysthenes
Eurysthenes () oli kreikkalaisessa mytologiassa Aristodemoksen ja Argeian poika ja Spartan mytologinen kuningas. Häntä pidetään kaksoisveljensä Prokleen kanssa Spartan kaupunkivaltion perustajana ja agiadien ensimmäisenä kuninkaana.
Sen jälkeen kun herakleidit olivat valloittaneet Peloponnesoksen, Aristodemos sai surmansa salaman iskusta. Koska Eurysthenes ja Prokles olivat liian nuoria, määrättiin heidän enonsa Theras heidän huoltajakseen. Valloitetut maat jaettiin arvalla, jossa kaksoisveljekset saivat Lakonian, Temenos Argoksen ja Kresfontes Messenian.
Veljeksistä vanhemman oli määrä tulla kruunatuksi kuninkaaksi, mutta ei edes Argeia osannut nimetä, kumpi veljeksistä olisi vanhempi. Niinpä neuvoa kysyttiin Delfoin oraakkeli, joka neuvoi nimittämään molemmat kuninkaiksi, mutta kertoi vanhemman olevan näistä kahdesta vahvempi.
Jotta veljesten ikäjärjestys saatiin lopullisesti ratkaistua, kutsuttiin messenialainen Panites tarkkailemaan salaa, kumpaa veljeksistä heidän äitinsä suosisi syöttämisen ja pesemisen aikana. Tämän perusteella pääteltiin Eurystheneen olevan vanhempi, ja vaikka valta jaettiinkin veljesten kesken, alettiin Eurysthenestä ja hänen jälkeläisiään, agiadeja, kutsumaan väkevämmiksi. Tämän seurauksena veljesten välit viilenivät ja he olivat ikuisia vihamiehiä.
Kun Eurysthenes ja Prokles varttuivat täysi-ikäiseksi, he siirtyivät hallitsijoiksi huoltajansa sijasta. Theras siirtyi Santoriniin, ja perusti sinne oman kuningaskuntansa Eurystheneen ja Prokleen avustuksella. Hieronymoksen mukaan Eurysthenes hallitsi 42 vuotta, jä hänen kuolemansa jälkeen vallan peri hänen poikansa Agis.
BelKa 2
BelKa 2 () on Valko-Venäjän kaukokartoitussatelliitti, joka laukaistaan vuonna 2011.
Satelliitti perustuu venäläiseen NPO VNIEEMin satelliittirunkoon. Satelliitin massa on 400 kg, se lentää viiden vuoden ajan 510 km korkealla aurinkosynkronisella kiertoradalla. Se laukaistaan Rockot-KM-kantoraketilla yhdessä Kanopus-V 2-satelliitin kanssa.
Sen kameran resoluutio on 2,1 metriä. Sen kuva-aineisto käyttää Valko-Venäjän luonnonvarojen ministeriö ja Geodesia- ja karttapalvelu. Satelliitti tekee myös ilmakehämittauksia.
BelKa 1-satelliitti laukaistiin 26. heinäkuuta 2006 seitsemäntoista muun satelliitin kanssa Baikonurista, mutta se tuhoutui Dnepr-1-kantoraketin tuhoutuessa. Satelliitti oli vakuutettu.
Generation Kill
Generation Kill on television minisarja, joka perustuu samannimiseen Evan Wrightin kirjoittamaan kirjaan. HBO:lle tuotettu televisiosarja kertoo Rolling Stone -lehden kolumnistin ja kirjailijan Evan Wrightin kokemuksista sotatoimittajana Yhdysvaltain merijalkaväen tiedustelupataljoonan mukana Irakin sodan ensimmäisessä vaiheessa vuonna 2003.
HBO tilasi seitsenosaisen draamasarjan, joka perustui Evan Wrightin alkuperäiskäsikirjoitukseen ja romaaniin "Generation Kill" vuodelta 2004. Romaani puolestaan perustuu Wrightin kolmiosaiseen artikkelisarjaan "The Killer Elite", joka julkaistiin Rolling Stone -lehdessä syksyllä 2003.
"Generation Kill" -televisiosarjan sovittivat HBO:lle käsikirjoittajat David Simon, Ed Burns ja kirjailija Wright. Sarjan tuottivat David Simon, Ed Burns, Nina K. Noble, Andrea Calderwood, George Faber ja Charles Pattinson. Sarja sai ensiesityksensä 13. heinäkuuta 2008 ja sen seitsemän osaa esitettiin kesän aikana.
David Simon ja Ed Burns ("Langalla") käsikirjoittivat ja tuottivat projektin Company Picturesin George Faberin ja Charles Pattinsonin ("Elizabeth I") ja HBO:n Anne Thomopoulosin ("Rooma") kanssa. Sarjan tunnin mittaiset jaksot kuvattiin kuudessa kuukaudessa Namibiassa, Mosambikissa ja Etelä-Afrikassa kesän 2007 aikana.
Andrea Calderwood ("The Last King of Scotland") toimi tuottajana ja Nina Noble ("Langalla") oli vastaava tuottaja. Kirjailija Evan Wright oli konsultoiva tuottaja, Robert Harris lavastaja ja merijalkaväen kersantti evp. Eric Kocher toimi sarjan sotilasasiantuntijana. Susanna White ja Simon Cellan Jones jakoivat jaksojen ohjausvastuun.
Televisiosarjassa ei ole juuri lainkaan erikseen lisättyä musiikkia. Viimeisen jakson viimeistä kappaletta lukuun ottamatta kaikki kappaleet ovat roolihahmojen laulamalla esittämiä.
Jakso 1:
Jakso 2:
Jakso 3:
Jakso 4:
Jakso 5:
Jakso 6:
Jakso 7:
Cipla
Cipla, alun perin "The Chemical, Industrial & Pharmaceutical Laboratories", on intialainen lääkevalmistaja, jonka pääkonttori on Mumbaissa Intiassa. Vuonna 2006 sen tulos oli 9,4 miljardia Rs. Sillä on noin 7 000 työntekijää Intiassa. Lääketehdas on eniten tunnettu kotimaansa ulkopuolella siitä, että se tuottaa edullisia AIDS-lääkkeitä kehitysmaiden HIV-positiivisille potilaille. Tämä on mahdollista, koska Intian lainsäädäntö ei salli lääkepatentteja ja näin lääketehdas voi tuottaa geneerisesti lääkkeitä, jotka nauttivat muissa maissa patenttisuojaa ja ovet täten yleensä kalliimpia. Cipla valmistaa lääkkeitä sydänongelmiin, niveltulehdukseen, diabetekseen, painonhallintaan, masennukseen ja moniin muihin terveydellisiin ongelmiin ja sen tuotteita on jaossa yli 180 maassa ympäri maailman.
Ranbaxy Laboratories
Ranbaxy Laboratories Limited oli Intian suurin lääkealan yritys. Yhtiö perustettiin vuonna 1961 ja se vei tuotteitaan 125 maahan. Toimintaa yhtiöllä oli 46 maassa ja tehtaita seitsemässä maassa. Se oli maailman kymmenen suurimman geneerisen lääketehtaan joukossa. Yrityksen toimitusjohtaja oli Malvinder Mohan Singh.
Ranbaxy listautui pörssiin vuonna 1973. Enemmistö yhtiön osakekannasta oli vuodesta 2008 lähtien japanilaisen lääketeollisuusyhtiön Daiichi Sankyo Co:n omistuksessa.
Vuonna 2014 lääketeollisuusyhtiö Sun Pharmaceutical Industries hankki osake-enemmistön Ranbaxystä; nämä yritykset olivat ennen yhdistymistään Intian kaksi suurinta lääketeollisuusyhtiötä. Yhdistymisten edetessä Sun Pharma oli jo myynyt pois keskushermostoon vaikuttavien lääkkeitä valmistavat Ranbaxyn tehtaat ja kertoi helmikuussa 2016 aikovansa myös myydä joitain muitakin osia Ranbaxysta pois. Osa yritysjärjestelyistä johtui Intian kilpailuviranomaisten päätöksistä, jotka pakottivat Sun Pharman luopumaan joistain osista Ranbaxya.
Yhdistynyt Sun Pharma–Ranbaxy on maailman viidenneksi suurin geneeristen lääkkeiden valmistaja. Vuonna 2016 yksi Intian suurimmista pörssiyhtiöistä, ja sen osakkeen noteerasivat sekä Bombayn pörssi (BSE) että Intian kansallinen pörssi (NSE).
Helsingin käräjäoikeus tuomitsi vuonna 2014 lääketehdas Pfizerin maksamaan Ranbaxylle 16,5 miljoonaa euroa korkoineen ja oikeudenkäyntikuluineen Suomessa käydyssä kolesterolilääkeriidassa. Oikeuden mukaan Pfizer esti Ranbaxyn halpalääkkeen myynnin vuosina 2007-2009 turvaamistoimihakemuksilla, jotka oikeus katsoi turhiksi. Kun patentti raukesi Ranbaxyn kopiolääkkeen hinta oli 90 prosenttia halvempi ja saavutti 80 prosentin markkinaosuuden. Suomessa sai vuoteen 1995 valmistuspatentin, muualla patentin sai itse tuotteelle. Valmistuspatentille ei saanut samanlaista lisäsuojaa, joka on hakemuksesta mahdollinen lopputuotteelle. Pfizer pyrki estämään kopion tulon markkinoille, mutta menettely katsottiin oikeudessa tuomittavaksi.
Rantakorennot
Rantakorennot (Sisyridae) on verkkosiipisiin kuuluva hyönteisheimo. Suomesta tunnetaan kolme lajia.
Rantakorennot ovat 6–8 mm pituisia hyönteisiä, joilla on hoikka vartalo ja verraten suuret siivet. Ne muistuttavat ulkonäöltään ja olemukseltaan suuresti kirvakorentoja, mutta eroavat näistä siipisuonituksen perusteella. Aikuiset korennot liikkuvat hämärän aikaan tai öisin ja syövät niin kukkien mettä kuin toisia hyönteisiäkin.
Rantakorennot ovat ainoa verkkosiipisten ryhmä, jonka toukat elävät vedessä. Naaras laskee munat vesikasveille lähelle veden pintaa. Edellytyksenä munimispaikalle on makean veden alue, jossa kasvaa sieni- ja sammaleläimiä, joita toukat käyttävät ravinnokseen. Toukka hengittää kiduksilla ja sillä on erikoiset, pistinmäiset suuosat, joilla se imee ravintoa sienieläinkasvustoista. Toukka koteloituu kuivalle maalle.
Muiden verkkosiipisten tavoin rantakorennot lentävät usein valolle.
Suomesta on tavattu kolme rantakorentolajia. Mikään niistä ei vuoden 2010 kansallisen uhanalaisarvioinnin mukaan ole uhanalainen, mutta yksi laji on luokiteltu puutteellisesti tunnetuksi (DD).
Nord 1500 Griffon
Nord 1500 Griffon oli ranskalaisen Nord Aviation-tehtaan 1950-luvun puolivälissä kehittämä patopainemoottorilla varustettu hävittäjän prototyyppi. Pyrkimyksenä oli kehittää Ranskan ilmavoimille lentokone, joka lentää yli kaksinkertaisella äänennopeudella aikana, jolloin suihkumoottoritekniikka ei pystynyt aikaansaamaan näin suurta nopeutta. Lentoonlähtöä ja laskeutumista varten koneessa oli myös suihkumoottori. Koneen ensilento lennettiin 20. syyskuuta 1955.
André Turcat oli koneen ohjaajana sillä lennolla vuonna 1958, jolloin kone saavutti 2,19 Machin nopeuden. Koneessa oli monia vajavuuksia, mm. sen siipien kuumenemisesta johtuen, koska Ranskalla ei ollut käytössä Inconel-metalliseosta eikä titaania.
Griffonin kehitystyö lopetettiin yhden prototyypin rakentamisen jälkeen. Dassaultin Mirage III täytti Ranskan ilmavoimien tarpeet.
Ainoa Griffon on Le Bourget'ssa ilmailumuseossa.
Thomas Müller (kriminaalipsykologi)
Thomas Müller (s. 4. elokuuta 1964, Innsbruck, Itävalta) on itävaltalainen kriminaalipsykologi ja kirjailija. Yhdessä oppi-isänsä, yhdysvaltalaisen Robert Resslerin kanssa hän on haastatellut lukuisia sarjamurhaajia. 
Kokemuksistaan Müller on kirjoittanut kirjan "Ihmispeto" ("Bestie Mensch").
Lucija Polavder
Lucija Polavder (s. 15. joulukuuta 1984 Celje, Jugoslavia) on slovenialainen judoka.
Polavder saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen yli 78 kg:n sarjassa Budapestissa 2001. Aikuisten EM-kilpailuissa hän sijoittui samassa sarjassa seitsemänneksi Mariborissa 2002. Seuraavana vuonna hän sai Düsseldorfin EM-kilpailuissa pronssia avoimessa luokassa ja voitti alle 20-vuotiaiden yli 78-kiloisten sarjan Euroopan-mestaruuden Sarajevossa.
Polavder sijoittui Kairon MM-kilpailuissa 2005 avoimessa luokassa viidenneksi. EM-kilpailuissa Tampereella 2006 ja Belgradissa 2007 hän sai yli 78 kg:n sarjassa pronssia. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2007 hän saavutti avoimessa luokassa hopeaa hävittyään loppuottelussa Japanin Maki Tsukadalle. Lissabonin EM-kilpailuissa 2008 hän sijoittui jälleen kolmanneksi yli 78-kiloisten sarjassa. Pekingin olympialaisissa hän sai niin ikään pronssia samassa painoluokassa.
Polavder sijoittui Tbilisin EM-kilpailuissa 2009 yli 78 kg:n sarjassa viidenneksi. Saman vuoden Pescaran Välimeren kilpailuissa hän voitti kultaa samassa painoluokassa. Wienin EM-kilpailuissa 2010 hän voitti yli 78-kiloisten mestaruuden kukistettuaan loppuottelussa venäläisen Tea Donguzašvilin. Istanbulin EM-kilpailuissa 2011 hän sai samassa sarjassa pronssia. Pariisin MM-kilpailuissa 2011 hän oli seitsemäs. Tšeljabinskin EM-kilpailuissa 2012 hän sai hopeaa. Hän voitti yli 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden Budapestissa 2013 kukistettuaan loppuottelussa Emilie Andéolin. Hän voitti 2013 saman painoluokan myös Välimeren kilpailuissa. Montpellier’n EM-kilpailuissa 2014 hän oli seitsemäs ja kuului joukkuekilpailussa Slovenian pronssijoukkueeseen.
Polavder on saavuttanut sotilaiden MM-kilpailuissa yli 78 kg:n sarjassa kultaa Hyderabadissa 2007, hopeaa Vinkovcissa 2006 ja pronssia Rio de Janeirossa 2011. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän on voittanut kahdeksan turnausta, ollut kymmenen kertaa toinen ja neljä kertaa kolmas. Masters-, Grand Prix- ja Grand Slam -kilpailuja hän on voittanut viisi, ollut kaksi kertaa toinen ja seitsemän kertaa kolmas. Slovenian mestaruuden hän on voittanut aikuisten sarjassa 14 kertaa.
BZN
BZN oli hollantilainen vuonna 1966 perustettu pop-rockyhtye. Alkuperäinen kokoonpano oli Jan Veerman (laulu), Cees Tol (kitara), Evert Woestenburg (kitara) Jan Tuijp (basso) sekä Gerrit Woestenburg (rummut).
1970-luvun alussa yhtye muutti tyyliään hard rockkiin alkaen menestyä. Alkuperäisen laulajan Veermanin lähdettyä, laulajaksi tuli rumpalina toiminut Keizer, jolloin yhtyeen tyyli muuttui täysin kaupallisempaan poppiin. 1970-luvun alussa yhtye alkoi saada suosituimman hollantilaisbändin aseman.
BZN:n menestys parani kappaleen "Mon Amour" (1976) myötä. Alankomaiden ulkopuolella yhtyeellä oli menestystä mm. Etelä-Afrikassa sekä Kanadassa. BZN:n on muuttanut tyyliään useita kertoja jäsenten vaihtuessa. Tärkeimmät muutokset ovat olleet Schilderin lähdettyä yhtyeestä 1984 (tilalle tuli Carola Smit), sekä 1988 Tolin veljesten lähdettyä yhtyeestä, (veljekset olivat aiemmin vastanneet suurimmaksi osaksi sävellyksistä ja sanoituksista). Vuonna 2003 yhtye päätti tehdä kappaleensa hollanniksi aikaisemmin käyttämänsä englannin sijaan.
2006 BZN ilmoitti loppukiertueestaan, joka päättyi 16. kesäkuuta 2007.
Thomas Müller
Thomas Müller on seuraavien henkilöiden nimi:
Poyntingin vektori
Poyntingin vektori kuvastaa pinta-alayksikön läpi kulkemaa energiaa sekunnissa sähkömagneettisessa aallossa. Vektorin suuruus riippuu sähkö- ja magneettikentistä ja sen yksikkö on formula_1. Tasoaallon Poyntingin vektori formula_2 voidaan ilmaista yhtälöllä.
missä siis formula_4 on sähkökenttä formula_5 magneettikentän voimakkuus. Kokeellisten havaintojen mukaan tämä yhtälö on yhtäpitävä fysiikan säilymislakien ja Maxwellin yhtälöiden kanssa. Kun tasoaalto etenee isotrooppisessa väliaineessa, jonka suhteellinen permeabiliteetti on formula_6, voidaan Poyntingin vektori kirjoittaa muodossa.
missä formula_8 magneettivuon tiheys ja formula_9 tyhjiön permeabiliteetti (magneettivakio).
823 Naval Air Squadron
823 Naval Air Squadron (823 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.
Laivue perustettiin 3. huhtikuuta 1933 441 ja 448 laivueet yhdistämällä "HMS Gloriousilla" kalustonaan 12 Fairey IIIF - konetta. Laivue palveli Välimeren laivastossa, kunnes tukialus palasi toukokuussa 1934 Englantiin huoltoon ja samalla laivue siirrettiin tilapäisesti "HMS Courageousille". Laivueen kalusto vaihdettiin joulukuussa kuuteen 820 laivueelta saatuun Fairey Sealiin. Laivueen konevahvuus täydennettiin täyteen kahteentoista koneeseen purjehdittaessa elokuussa 1935 Välimerelle "HMS Gloriousilla" ja "HMS Courageousilla", joilla kummallakin oli kuusi laivueen koneista.
Laivue siirtyi lokakuussa kokonaisuudessaan "HMS Gloriousille" ja sen kalusto vaihdettiin marraskuussa 1936 kahteentoista Fairey Swordfishiin. Laivue palasi Englantiin lykyeksi aikaa ottaakseen osaa 20. toukokuuta 1937 Kruunajaispäivän katselmukseen Spitheadissä, minkä jälkeen se palasi Välimerelle.
Toisen maailmansodan syttyessä "HMS Glorious" purjehti Punaiselle merelle suojaamaan Intian valtameren kauppamerenkulkua. Tukialus koneineen palasi tammikuussa 1940 Välimerelle, josta se määrättiin huhtikuussa ottamaan osaa Norjan taisteluihin. Norjasta vetäydyttäessä "HMS Glorious" laivueineen joutui Saksan laivaston taisteluristeilijöiden "Scharnhorstin" ja "Gneisenaun" yllättämäksi ja upottamaksi. Laivue koneesta ja henkilöstöstä tuhoutui puolet.
Laivueen koneista oli yhdeksän RNAS Hatstonissa. Kuusi laivueen koneista hyökkäsi 21. kesäkuuta yhdessä kuuden 821 laivueen koneen kanssa "Scharnhorstia" vastaan. Hyökkäys oli tulokseton ja laivue menetti yhden koneen. Laivue lakkautettiin 3. joulukuuta 1940 Orkneylla.
Laivue perustettiin uudelleen 1. marraskuuta 1941 RNAS Crailissa kalustonaan yhdeksän Fairey Swordfishiä, jotka vaihdettiin huhtikuussa 1942 Fairey Albacoreihin. Laivue liitettiin elokuussa "HMS Furiousille" suojaamaan saattueita. Laivue siirrettiin syyskuussa maihin ja liitettiin rannikkolennostoon Kanaalin alueen sukellusveneiden torjuntaan. Laivueen kalustoksi vaihdettiin kesäkuussa aluksi neljä ja myöhemmin täydet kaksitoista Fairey Barracudaa. Samalla laivue liitettiin 45. Laivaston torpedopommittajalennostoon.
Laivue siirtyi "HMS Athelingin" kannella Intiaan, jossa se siirtyi huhtikuussa 1945 11. Laivaston torpedopommittajalennostoon. Laivue yhdistettiin 6. heinäkuuta 822 laivueeseen, jolloin se lakkasi samalla olemasta.
Merkonomilakki
Merkonomilakki on merkonomien ammattilakki. Se on Suomen kaikista ammattilakeista toiseksi vanhin, teekkarilakin jälkeen. Sen historia juontaa Raahen Porvari- ja Kauppakouluun. Vuonna 1893 siellä toimi oppilaskunta, jolla oli tapana kokoontua lauantaisin. Siellä oli konventin pöytäkirjaan kirjattu, että ammattilakin hankkimiseksi asetetaan komitea, jossa on mukana kolme naista ja kolme miestä. Oppilaskunta hyväksyi ehdotuksen 27. marraskuuta 1893, jonka seurauksena syntyi Suomen merkonomien hopeatupsuinen valkolakki ja ensimmäiset merkonomit lakitettiin keväällä 1894. Merkonomit kuitenkin hylkäsivät lakkisymbolinsa pitkäksi aikaa. Lakin perinne herätettiin kuitenkin takaisin henkiin 1980-luvun lopulla.
Merkonomilakin tunnistaa harmaasta reunuksesta ja harmaasta pitkästä tupsusta. Kokardina lakissa on kaupan ja hallinnon tunnus eli Merkurius-sauva.
On myös olemassa tähän saman koulutukseen, mutta sen alempaan tutkintoon (merkantti) kuuluva lakki, merkanttilakki, joka oli muuten samanlainen kuin merkonomilakki, mutta reunukselta ja tupsultaan vihreä. Merkanttitutkintoa ei ole enää tutkintouudistuksen jälkeen.
Viulukonsertto (Sibelius)
Viulukonsertto, op. 47 d-molli on Jean Sibeliuksen konsertto, joka lopullisessa muodossaan valmistui vuonna 1905. Se on 1900-luvun viulukonsertoista eniten levytetty.
Teos ei omana aikanaan ollut kovin suosittu, sillä Sibelius antoi sen esitettäväksi vähemmän kokeneelle viulistille. Jascha Heifetz nosti viulukonserton myöhemmin maailmanmaineeseen. Suomalainen Pekka Kuusisto on saanut palkinnon teoksen parhaasta tulkinnasta.
Benjamin Flores
Benjamin Flores (24. toukokuuta 1984 – 5. toukokuuta 2009) oli meksikolainen höyhensarjan nyrkkeilijä. Urallaan hän voitti WBC Youth World -höyhensarjan mestaruuden.
Uransa viimeiseksi jääneessä ottelussa 30. huhtikuuta 2009 Flores otteli Bernabe Concepcionin jäljiltä avoimeksi jääneestä NABF-liiton höyhensarjan mestaruudesta Al Seegeriä vastaan häviten teknisellä tyrmäyksellä kahdeksannessa erässä. Floresin aivot vaurioituivat ottelun aikana.
Pertti Kuismanen
Pertti Antero ”Severi” Kuismanen (s. 16. helmikuuta 1943 Kuopio) on turkulainen entinen rata-autoilija ja jääkiekkoilija. Hän pelasi jääkiekon SM-sarjassa TPS:n riveissä aina vuoteen 1972 asti ja keräsi 99 ottelussa tehopisteet 42+23=65. Kuismanen ajoi jääkiekko-uransa jälkeen kartingia seitsemän vuotta ja rata-autoilla 20 vuotta eri kilpailuja.
Kuismasen mukaan on nimetty Paimiossa sijaitseva karting-rata Kuismanen Circuit.
Kuismanen pelasi ensin KalPassa 1961-1965 ennen siirtoaan TPS:ään 1965.
Kuismanen pelasi TPS:n ykkösketjussa laitahyökkääjänä. Samassa ketjussa Kuismasen kanssa pelasivat Juhanit Wahlsten ja Tamminen. Kuismasen paras saavutus oli SM-hopea ja TPS:n maalikuninkuus kaudella 1967-1968. Kuismanen siirtyi kauden 1971-72 jälkeen Kiekko-67:ään, missä pelasi yhden kauden ennen vetäytymistään jääkiekosta.
Kuismanen edusti myös Suomea maajoukkueessa kaksi kautta.
Kuismanen aloitti moottoriurheilu-uransa karting-radoilla vuonna 1988. Ura kuitenkin päättyi olkapäävammaan vuonna 1995.
Tämän jälkeen Kuismanen siirtyi ajamaan kilpaa ns. "koppiautoilla" vuonna 1996, ensimmäisenä autonaan Audi Quattro GTO. Kuismanen ajoi 20-vuotisen uransa aikana mm. saksalaisessa DTM-kilpasarjassa sekä sittemmin lakkautetuissa Ranskan LMS-sarjassa, FIA:n GT1-luokassa sekä Belgian kansallisessa Belcar-luokassa.
Kuismanen ajoi kilpaa omistamansa tallin Kuismanen Competitionin (aiemmin Kuismanen Racing) väreissä.
Pertti Kuismanen pyöritti aikanaan merkittävää ohjelmatoimistobisnestä Turkuviihde Oy -nimellä. Toiminta suuntautui erityisesti ravintola-alalle ja matkustajalaivaliikenteeseen. Ravintoloiden muusikkobisneksen hiipuessa hän ryhtyi Extra-yhtiöiden puitteissa harjoittamaan työvoiman vuokrausta, joka kohdistui muuhun henkilöstöön. Extra-yhtiöt operoivat laajasti ravintolahenkilöstön vuokraamisessa. Kuismanen myi Extra-yhtiöt sijoitusyhtiö CapManille vuonna 2002. Hän sai myöhemmin lievän tuomion veropetoksesta Extra-yhtiöiden toimintaan liittyen.
Sittemmin Kuismanen on perustanut oman asuntovuokraus- ja sijoitusyhtiönsä PAK-Invest -nimellä, myöhemmin Pertti A. Kuismanen Invest.
Eurooppalainen Kulttuuriyhdistys
Eurooppalainen Kulttuuriyhdistys ry (EKY) on perustettu 1998 ja rekisteröity Suomessa 1999.
Yhdistyksen tarkoituksena on luoda ja ylläpitää kontakteja lähinnä muihin eurooppalaisiin taiteilijoihin ja samalla tehdä Suomen kulttuurielämää tunnetuksi muualla Euroopassa.
Yhdistys edustaa Suomessa Finroart Foundation XXI´tä, jonka kanssa on järjestetty taidenäyttelyitä Romaniassa, Suomessa ja Intiassa. 
Italiassa on oltu yhteistyössä Associazione Culturale Europea -nimisen järjestön sekä venetsialaisen taiteilijaryhmä Prima Materian kanssa.
Kaikkiaan EKY on järjestänyt yli 50 taidenäyttelyä ja tapahtumaa.
Yhdistyksen puheenjohtajana toimi sen perustaja Paul Tiililä vuoteen 2009 saakka, minkä vuoden alusta aloitti puheenjohtaja taiteilija Moona Metsoila. Varapuheenjohtaja on Piia-Noora Kauppi. Yhdistyksellä on noin 100 jäsentä, joista noin kolmannes aktiivisia taiteilijoita.
Eurooppalainen kulttuuriyhdistys pohjautuu 1960-luvulla perustettuun Paimenliittoon, joka harjoitti kulttuuritoimintaa ja kielenhuoltoa. Suomen liityttyä Euroopan Unioniin nimi vaihdettiin Eurooppalaiseksi Kulttuuriyhdistykseksi 1999 ja sääntöjä uudistettiin.
Yhdistyksen vuoden 2008 huomattavin näyttely oli Salzburgissa syyskuussa, 2009 oli Seinäjoella suuri kansainvälinen Art Salat näyttely. Tämän jälkeen näyttelyitä on järjestetty aktiivisesti eri puolilla Suomea ja osallistuttu useihin taidetapahtumiin ulkomailla, mm. Bulgariassa ja Italiassa. Viimeksi yhdistyksen taiteilijoita on ollut esillä Pirkanmaan Taidesuunnistuksessa huhtikuussa 2015.
FA Youth Cup
FA Youth Cup on Englannin jalkapalloliitton hallinnoima jalkapalloturnaus 15-18-vuotiaille pelaajille.
William Heath Robinson
William Heath Robinson (31. toukokuuta 1872 – 13. syyskuuta 1944) oli englantilainen pilapiirtäjä ja kuvittaja. Hänen piirroksissaan esiintyi usein monimutkaisia koneita, jotka suorittivat hyvin yksinkertaisia tehtäviä. Englannin kielessä termi "Heath-Robinson contraption" viittaakin juuri tämäntyyppisiin laitteisiin. Kuvittajana hänen töihinsä kuuluivat muun muassa Don Quijote (1899), Tuhat ja yksi yötä (1899) ja Edgar Allan Poen runokokoelma (1900).
Coti
Roberto Fidel Ernesto Sorokin eli Coti on argentiinalainen rockmuusikko. Cotin albumi Esta Mañana y Otros Cuentos myi tuplaplatinan verran Espanjassa sekä kultaa Meksikossa ja Argentiinassa.
Original Sokos Hotel Seurahuone
Original Sokos Hotel Seurahuone, entiseltä nimeltään Savonlinnan seurahuone, on Savonlinnan keskustassa sijaitseva hotelli. Hotellin perinteinen puoli on valmistunut vuonna 1956. Uudempi osa hotellia on rakennettu vuonna 1989, jolloin myös perinteinen osa remontoitiin. Perinteisen osan viimeisin remontti valmistui keväällä vuonna 2007. Hotellissa on 84 huonetta, joista useimmista on järvinäköala. Savonlinnan Seurahuoneella on viisi erityyppistä ravintolaa. Savonlinnan seurahuone siirtyi Osuuskauppa Suur-Savon omistukseen syyskuussa vuonna 2012 Matkailunkehitys Nordia Oy:ltä. Hotelli liittyi samalla Sokos Hotels -ketjuun ja hotellin nimi muuttui Original Sokos Hotel Seurahuoneeksi.
Isobaarinen prosessi
Isobaarinen prosessi on termodynaaminen prosessi, jossa paine pysyy vakiona, mutta muut systeemin suureet, kuten tilavuus ja lämpötila muuttuvat. Termi muodostetaan kreikan sanoista "isos" (sama) ja "baros" (painava).
Jos systeemi on tietyn massainen ideaalikaasu, noudattaa sen tilavuus ja lämpötila Gay-Lussacin lakia.
Systeemiin tuotu lämpöenergia Q tekee termodynamiikan 1. pääsäännön mukaan työtä W ja kasvattaa samalla myös sisäenergiaa U:
Työ havaitaan esimerkiksi lämmitetyn kaasun laajenemisena ja sisäenergian muutos lämpöliikkeen kasvuna, kaasun rakennehiukkasten potentiaalienergian kasvuna tai muuna energiaa vativana muutoksena.
Laajenevan kaasun tekemä työ, kun tilavuus formula_2 muuttuu tilavuudeksi formula_3, määritellään termodynamiikassa yleisesti
jolloin kaasun paine p muuttuu prosessin aikana. Työn määrä riippuu tällöin paineen funktiosta.
Isobaarisessa prosessissa paine on kuitenkin vakio, joten integraali ratkeaa yksinkertaisesti
Koska ideaalikaasulle on määritelty yleisesti
ja koska lämpötilan kasvaessa formula_7 kasvaa myös tilavuus samassa suhteessa formula_8, ideaalikaasun yhtälö muuttaa silloin muotoon
Isobaarisen prosessin tekemä laajenevan kaasun työ voidaan tämän jälkeen laskea lämpötilan muutoksen formula_10 avulla
Ainemäärä ja paine ovat siten prosessin muuttumattomat suureet eikä olomuodon muutoksia saa esiintyä.