Maastoratsastus
Maastoratsastus tarkoittaa ratsastusta kentän tai maneesin sijaan maastossa metsäteillä, poluilla tai muunlaisilla tarkoitukseen sopivilla paikoilla (esim. rannat tai niityt). Se tarjoaa tavalliseen ratsastuskentällä tai maneesissa työskentelyyn verrattuna virkistävää vaihtelua sekä ratsastajalle että hevoselle ja myös mahdollisuuden huomattavaan reippaaseen liikkumiseen, kuten kiitolaukkaan. Maastoratsastusta harrastavat paljolti yksityisratsastajat omilla tai lainahevosillaan yksin tai ryhmässä, mutta myös monien ratsastuskoulujen opetusryhmät käyvät maastoratsastuksilla osana opetusta. Lisäksi monet ratsastustallit, erityisesti niin kutsutut maastotallit, järjestävät osana toimintaansa tai pääasiallisena toimintanaan ohjattuja maastoratsastusretkiä asiakkaille, myös vasta-alkajille. Tällaiset retket ovat yleensä korkeintaan muutaman tunnin pituisia, mutta myös jopa useita päiviä kestäviä "vaellusratsastuksia" järjestetään. Ohjatuilla maastoretkillä ryhmä seuraa tahdin määräävää vetäjää, ja mukana saattaa olla toinenkin työntekijä ratsastamassa viimeisenä ja huolehtimassa, että kaikki pysyvät mukana.
Maastoratsastusreittien valintaan vaikuttavat sekä turvallisuusnäkökohdat että luvallisuus. Jokamiehenoikeudet koskevat myös ratsukoita, mutta varsinkin yksityisillä mailla on yksityistenkin ratsastajien otettava huomioon ratsastuksen aiheuttama tienpinnan ja maaston kuluminen, ja muuhun kuin satunnaiseen ratsastamiseen tuleekin pyytää maanomistajan lupa sekä mahdollisesti maksaa korvausta tienkäytöstä tai osallistua muuten tien kunnossapitoon. Ratsastuskoulut ja maastotallit maksavat tavallisesti vuokraa myös esimerkiksi kunnan omistamien maiden käytöstä yritystoimintaansa. Maastoretkillä joudutaan tavallisesti kulkemaan lyhyitä matkoja yleisiä teitä tai muiden liikkujien käyttämiä reittejä myöten, mutta pääosin käytetään omia reittejä, joilla on turvallista ravata ja laukata pelkäämättä yhteentörmäyksiä autojen tai muiden ulkoilijoiden kanssa. Yleisillä teillä ratsukko rinnastetaan liikennesäännöissä ajoneuvoon, ja hevosen on oltava tottunut autoihin sekä hyvin ratsastajansa hallinnassa.
Asiakkaille järjestettyjen maastoretkien kesto, reittivalinnat ja askellajit riippuvat retkeen osallistuvien ratsastajien taidoista. Kokematon ratsastaja tai ensimmäistä kertaa hevosen selässä olevakin voi monilla talleilla päästä maastoretkelle, jolloin hänelle valitaan rauhallinen ja tottunut hevonen, retki kestää korkeintaan pari tuntia ja askellajina on pelkkää käyntiä, mahdollisesti hieman ravia. Kokeneet ja hyväkuntoiset ratsastajat voivat lähteä vaativaankin maastoon esimerkiksi puolen päivän tai koko päivän retkelle ja ratsastaa runsaasti ravia ja laukkaa. Varsinkin pitkillä retkillä kävellään kuitenkin joka tapauksessa paljon ja pidetään myös lepo- ja evästaukoja sekä hevosten että ratsastajien jaksamisen vuoksi.
Vaellusratsastus on pitkäkestoista liikkumista luonnossa ratsain sivuteitä ja polkuja pitkin. Se tarjoaa elämyksiä luonnossa, ja retkien aikana voi tutustua monenlaisten alueiden luontoon ja nähtävyyksiin. Vaellusratsastukseen voi tutustua lyhyillä, puolen tai koko päivän retkillä ohjaajien opastuksessa. Varsinaiset ratsastusvaellukset ovat pidempiä, jopa useita päiviä kestäviä vaelluksia, joiden aikana yövytään reitin varrella maastossa tai sopivissa muissa yöpymispaikoissa. Ratsastusvaellukset edellyttävät niin hevoselta kuin ratsastajaltakin hyvää kuntoa.
Asiakastoimintana maastoretkiä järjestävien suomalaistallien tavallisin hevosrotu on islanninhevonen, jonka varmajalkaisuus, mukavat liikkeet ja pieni koko tekevät siitä hyvän maastohevosen monenlaisille, myös kokemattomille ratsastajille. Myös suomenhevonen on Suomessa suosittu maastoretkihevonen. Maastossa kuitenkin ratsastetaan hyvin monenrotuisilla ja -tyyppisillä hevosilla, ja rotua tai tyyppiä enemmän maastoratsastukseen soveltumiseen vaikuttavat hevosyksilön luonne, koulutus ja rakenteellinen kestävyys sekä maastoreittien vaativuus.