Uskonnoton tapakulttuuri
Uskonnoton tapakulttuuri viittaa uskonnottomiin juhlatapoihin. Niihin kuuluvat elämänkaarijuhlat kuten häät, nimiäiset, aikuistumisjuhla, hautajaiset sekä vuotuisjuhlat.
Ihmisillä on tapana suorittaa yhteisöllisiä, vakiintunutta kaavaa noudattavia menoja. Vuodenaikaisjuhlat toistuvat vuodenajoittain, seuraten auringon asemaa. Pyyntitaloudessa juhlat aloittivat ja lopettivat pyyntikauden. Maanviljelijät juhlivat satokauden alkua ja loppua. Yhteisössään ihminen siirtyy asemasta toiseen, ja yhteisö tarvitsee julkisen hyväksynnän uudelle asemalle. Tällaisia uuden aseman saavuttamiskohtia ovat yhteisön jäsenyyden saaminen, täysivaltaisuus, avioliiton solmiminen ja kuolema.
Kristillinen kirkko on historiansa aikana ottanut omaan haltuunsa yhteisöllisiä juhlia, joiden historia edeltää kristinuskoa. Kristinuskon levitessä Euroopassa lähetystyöntekijöitä kehotettiin sulauttamaan kristittyjä tapoja pakanallisiin juhliin niiden kieltämisen sijasta, joten joulu, juhannus ja pyhäinpäivä sijoitettiin samaan aikaan vanhojen juhlien kanssa.
Kristillinen pääsiäinen antoi uuden sisällön esikristilliselle kevään juhlalle. Välimeren maissa juhla on sijoittunut suunnilleen kevätpäiväntasaukseen ja pohjoisemmassa kevään juhlia on vietetty hieman myöhemmin. Nykyiseen pääsiäiseen liittyy useita keväisen luonnon heräävän elämän vertauskuvia. Näitä ovat muun muassa narsissit, rairuoho, keltaiset pääsiäistiput sekä kanit eli puput sekä hiirenkorvalle puhkeavat koivunoksat ja pajunkissat. Kevätpäiväntasauksen jälkeen valo voittaa pimeyden ja lämpö kylmyyden: vertauskuvallisesti elämä voittaa kuoleman. Muna on eri puolilla maailmaa tunnettu hedelmällisyyden ja kasvun vertauskuva. Amerikan ateistit ja Kansainvälinen ateistiliitto pitävät vuosikokouksensa pääsiäisenä. Tällä tavalla he pystyvät hyödyntämään sen, että tämä kristillinen juhla vaikuttaa myös ateistien aikatauluun.
Kelttiläisissä ja anglosaksisissa maissa syksyllä on samhain tai halloween. Suomessa syksyn juhla oli kekri. Ajankohtaan kuului kuolleiden muistaminen.
Talvisen juhlan joulun nimi tulee ennen kristinuskoa vietetyn talvipäivänseisauksen juhlan muinaisgermaanisesta nimestä. Joulun ajankohta on muinaisen roomalaisen kalenterin talvipäivänseisauksen päivämäärä. Roomalaiset viettivät 17. ja 23. joulukuuta välisenä aikana keskitalven Saturnalia-juhlaa. Talvipäivänseisauksena 25. joulukuuta oli Sol Invictuksen eli Voittamattoman auringon päivä. Kirkko yhdisti Sol Invictuksen päivän juhlat Jeesuksen syntymäjuhlaan 350-luvulla. Puhdasoppisuuteen pyrkivät kristilliset ryhmät ovat voineet vastustaa joulun viettoa epäkristillisenä.
Roomalaiset viettivät uutta vuotta tammikuun ensimmäisenä päivänä. Kristityt pyrkivät korvaamaan kalendae-juhlan nimeämällä sen uudelleen kristinuskoon liittyväksi pyhäpäiväksi, mutta mikään uusista nimistä ei vakiintunut korvaavaksi, ja uudenvuoden juhlinta on säilynyt maallisena.
Muun muassa Amerikan ateistit ovat ehdottaneet, että maailman valtiot pitäisivät juhlapäivinä koko maapallolle yhteisiä luonnonkierron tapahtumia: kevätpäiväntasausta ja syyspäiväntasausta sekä talvipäivänseisausta ja kesäpäivänseisausta. Erityisiä uskonnottomien järjestöjen kannattamia juhlapäiviä ovat olleet muun muassa Darwinin päivä 12. helmikuuta, Maan päivä 22. huhtikuuta, ateistien solidaarisuuspäivä kesäpäivänseisauksena 21. kesäkuuta ja ihmisoikeuksien päivä 10. joulukuuta.
Useissa maissa kuten Suomessa avioliitto voidaan lain mukaan solmia eräiden uskontokuntien suorittamana vihkimisenä tai siviilivihkimisenä eli siviiliviranomaisen vahvistamana avioliittona. Joissakin tapauksissa vihkijä voidaan myös kutsua vihkimään juhlapaikalle. Vihkikaavan lisäksi vihkijä saattaa pitää puheen tai lausua tilanteeseen sopivan runon. Häissä voivat puhua myös esimerkiksi ammattimainen juhlapuhuja. Juhlan koristelut ja perinteet ovat hääparin halujen mukaisia.
Nimiäiset tai nimenantojuhla on lapsen nimenannon yhteydessä järjestettävä juhla. Tilaisuudessa lapsi esitellään suvulle ja perheystäville. Nimiäisiin saatetaan kutsua ulkopuolinen puhuja tai puhuja voi olla sukulainen tai ystävä.
Uskonnottomien järjestöt ovat 1800-luvulta alkaen järjestäneet Nuoria aikuisuuteen valmistavaa koulutusta. Saksalainen aikuistumiskoulu eli Jugendweihe päätetään juhlalla. Osallistuneille on annettu kunniakirja ja lahja, esimerkiksi rintakoru. Jugendweihe käydään 13–14-vuotiaana. Norjan humanistiliitto on järjestänyt aikuistumiskursseja vuodesta 1951 saakka. Vuonna 2006 yli 10 500 nuorta eli noin 17 % ikäluokasta kävi humanistisen aikuistumiskoulun. Vastaavia aikuistumiskouluja on järjestetty myös muissa Skandinavian maissa pienemmässä mittakaavassa.
Suomessa Prometheus-leirin tuki ry järjestää uskonnottomien nuorten aikuistumisleirejä. Prometheus-leiri käydään yleensä kahdeksannen tai yhdeksännen luokan jälkeen, 14–15-vuotiaana. Leirin tavoitteena on rohkaista nuoria pohtimaan asioita, hahmottamaan ja kehittämään omaa elämänkatsomustaan, kunnioittamaan itseään ja muita sekä ottamaan vastuun itsestään ja maailmasta. Leirin lopuksi järjestetään juhla, johon leiriläisten perheenjäsenet voivat osallistua. Juhlassa leiriläiset saavat päähänsä seppeleen ja kaulaansa Prometheus-korun.
Uskonnottomat hautajaiset jakautuvat hautaus- ja muistotilaisuuteen. Saattohetkeen kuuluu perinteisesti musiikkia, puhe ja kukkatervehdykset. Uskonnollisesta hautauksesta uskonnoton tilaisuus eroaa siinä, että uskonnolliset piirteet kuten ristit, virret ja uskonnollinen puhe ovat poissa.
Musiikkia soitetaan esimerkiksi uruilla, pianolla, sellolla tai huilulla. Usein tilaisuus alkaa musiikilla. Tämän jälkeen tulee kukkien lasku arkulle. Ennen puhetta voidaan soittaa musiikkia tai laulaa yhdessä. Yleistä hautaustilaisuuden musiikkia on Albinonin Adagio tai Bachin Air. Ohjelmassa voi olla vainajan suosikkikappaleita ja hänen elämäänsä liittyvää musiikkia. Tämän jälkeen kutsuttu puhuja tai omainen pitää puheen. Loppusoiton jälkeen vainaja jätetään odottamaan tuhkaukseen vientiä tai kuljetetaan hautaan.