hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Whitehurstin tarkkuusaurinkokello
Whitehurstin tarkkuusaurinkokello on erityisen tarkka aurinkokello, joka ilmaisee ajan minuutin tarkkuudella. Kello mittaa paikallista aurinkoaikaa, ja siinä on mukana muunnosasteikko josta voi tarkistaa valtakunnan virallisen ajan. Sen kehitti 1800-luvun alussa Whitehurstin perheyritys Englannin Derbyssä.
Whitehurstin perhe tunnettiin Derbyssä lahjakkaina mekaanikkoina. John Whitehurst (1713–1788) perusti Derbyyn kellosepänliikkeen. Kun hän sai viran Lontoosta, hänen veljenpoikansa jatkoi yritystä nimellä Whitehurst & Son.
Aurinkokellossa osoittimen varjon muoto riippuu paitsi kellonajasta, myös päivämäärästä ja leveys- ja pituusasteesta. Leveysaste vaikuttaa varjon pituuteen: päiväntasaajalla varjo on lyhyempi kuin lähempänä napoja. Kun kellon asteikko muotoillaan osoittamaan paikallista aurinkoaikaa, siten että keskipäivällä varjo on lyhyimmillään, ei pituusasteella ole väliä. Muunnos valtakunnanaikaan lasketaan jokaista sijaintipaikkaa varten erikseen. Lisäksi, koska maa kiertää aurinkoa ellipsinmuotoisella radalla, aurinkokellon mittaama päivän pituus vaihtelee standardiaikaan nähden, ja aurinkoajan ja standardiajan erotus riippuu myös kalenterista. Helmikuussa aurinkokello jätättää eniten, 14 minuuttia, kun taas marraskuussa aurinkokello on 16 minuuttia seinäkelloa edellä. Whitehurstin kellossa standardiaika on esitetty toisella asteikolla, johon on merkitty "Watch slower" ja "Watch faster" sen mukaan edistääkö vai jätättääkö aurinkokello taskukelloon verrattuna.
Bryan Ruiz
Bryan Ruiz González (s. 18. elokuuta 1985 Alajuela, Costa Rica) on costaricalainen jalkapalloilija. Ruiz on hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa englantilaista Fulhamia.
Ruiz aloitti uransa costaricalaisessa Alajuelensessa vuonna 2003, josta hän siirtyi belgialaiseen Gentiin 2006. Ruiz pelasi alankomaalaisessa Twentessä 2009–2011 tehden 61 ottelussa peräti 39 maalia. Elokuussa 2011 Valioliigassa pelaava Fulham hankki Ruizin nelivuotisella sopimuksella.
Ruiz pelaa myös Costa Rican jalkapallomaajoukkueessa.
Kotkan kaupunginvaltuusto
Kotkan kaupunginvaltuusto on Kotkan kaupungin ylintä päätösvaltaa käyttävä elin. Valtuustossa on 51 jäsentä, jotka valitaan kerrallaan neljän vuoden toimikaudeksi. Kaupunginvaltuusto valitsee 13-jäsenisen kaupunginhallituksen ja lautakuntien jäsenet.
Nokia E7-00
Nokia E7-00 on matkapuhelinvalmistaja Nokian valmistama Symbian Anna-käyttöjärjestelmällä (päivitys mahdollista Belle-käyttöjärjestelmään) toimiva kosketusnäytöllinen älypuhelin, jossa on esiin liukuva QWERTY-näppäimistö. sekä mini-HDMI -ulostulo. Se muistuttaa Nokia N8:aa, mutta E7:ssä on 8 megapikselin kamera eikä se sisällä FM-lähetintä. E7 kuitenkin sisältää isomman näytön N8 verrattuna. E7-00 julkaistiin 14. syyskuuta 2010 Nokia World -tapahtumassa.
Martin Gruber
Martin Gruber (s. 16. toukokuuta 1970 München) on saksalainen näyttelijä, joka näytteli muun muassa sarjassa Lemmen viemää monen tuotantokauden ajan. Hän oli neljännellä tuotantokaudella pääparina Ivanka Brekalon kanssa (sarjassa Emma Strobl).
Lummen
Lummen on kunta Belgian Flanderin alueella Limburgin maakunnassa lähellä Hasseltia. Siellä on arviolta 14 603 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 53,4 neliökilometriä.
Lummenissa on monia nähtävyyksiä, mm. 1500-luvulla rakennettu linna.
Työ (täsmennyssivu)
Työ voi tarkoittaa seuraavia:
Lissabonin viiltäjä
Lissabonin viiltäjä oli Lissabonissa Portugalissa vuosina 1992–1993 toimineesta sarjamurhaajasta käytetty nimitys. Viiltäjä murhasi 31. heinäkuuta 1992 ja 15. maaliskuuta 1993 välisenä aikana kolme naispuolista prostituoitua terävällä esineellä viiltämällä. Hänen henkilöllisyytensä oli pitkään tuntematon, kunnes vuonna 2011 Joel Guedes, 21, väitti isänsä José Pedro Guedesin, 46, olevan Lissabonin viiltäjä. Vaikka Guedes on ollut pidätettynä paljastuksesta lähtien, häntä ei ole toistaiseksi pystytty syyttämään Lissabonin murhista. Häntä kuitenkin tullaan todennäköisesti syyttämään muista murhista, joita on tapahtunut muun muassa Saksassa sekä Aveiron kaupungissa Portugalissa.
Herman J. Mankiewicz
Herman J. Mankiewicz (7. marraskuuta 1897 New York, New York – 5. maaliskuuta 1953) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja. Hän opiskeli Columbian yliopistossa ja Berliinissä, jossa ollessaan hän toimi myös Chicago Tribunen kirjeenvaihtajana. Palattuaan Yhdysvaltoihin Mankiewiczista tuli The New York Timesin ja The New Yorkerin teatteritoimittaja. Hän muutti Hollywoodiin vuonna 1926, jossa hän toimi käsikirjoittajana, jonka lisäksi hän satunnaisesti myös tuotti muun muassa Marx-veljesten elokuvia.
Mankiewicz sai parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscar-palkinnon elokuvasta "Citizen Kane" (1941). Lisäksi hän oli ehdokkaana elokuvasta "Sankaritekojen mies" (1942). Mankiewiczin nuorempi veli oli elokuvaohjaaja ja -tuottaja Joseph L. Mankiewicz.
Etelä-Afrikan jääkiekkoliitto
Etelä-Afrikan jääkiekkoliitto on Etelä-Afrikassa jääkiekkoa hallinnoiva järjestö. Se on Kansainvälisen jääkiekkoliiton jäsen.
Etelä-Afrikan jääkiekkoliitto hallinnoi Gautengin alueelle rajoittunutta kansallista liigaa. Lisäksi Kapkaupungissa on oma Western Province-liigansa, josta vastaa Western Province Ice Hockey Association. Kaikki Western Province-liigan joukkueet pelaavat GrandWest-kasinon yhteydessä sijaitsevassa jäähallissa. Etelä-Afrikan maajoukkue on koottu näissä kahdessa alueellisessa liigassa pelaavista pelaajista.
Koivulehtomittari
Koivulehtomittari, vanhalta nimeltään "valkeanvihreä lehtomittari" ("Jodis lactearia") on vihermittareihin kuuluva pienehkö vihreä perhoslaji, joka on levinnyt laajalle alueelle Euraasiassa. Laji lentää lehdoissa sekä lehtomaisissa metsissä yleensä illansuussa ja yöllä, ja sen lentoaika ajoittuu touko-heinäkuulle. Koivulehtomittarin toukat käyttävät ravinnokseen pääasiassa koivuja, mutta toukkia on tavattu myös monilla muilla lehtipuilla. Yksivuotinen laji talvehtii kotelona.
Koivulehtomittari on pienehkö perhonen. Sen siipien kärkiväli on noin 19–24 millimetriä. Laji on rakenteeltaan hoikka ja sen siivet ovat suhteellisen leveät. Siipien yläpinnan väri on hennon vaalean vihreä, alapuolelta siivet ovat lähes valkoiset. Vanhemmiten siipien väri haalistuu lähes valkoiseksi.
Koivulehtomittarin kanssa lähes saman näköinen laji on samaan sukuun kuuluva mustikkalehtomittari. Jälkimmäisestä lajin erottaa kuitenkin siitä, että koivulehtomittarilla siipien poikkiviirut ovat muodoltaan lähes hampaattomat. Samoin lajin vaalean ruskea otsa on alareunastaan ja sivuiltaan valkeahko, toisin kuin mustikkalehtomittarilla. Lähisukuisesta kanervamittarista lajin puolestaan erottaa takasiiven sisäänpäin kääntyvästä kaarijuovasta sekä koiraan kaksoiskampahampaisista tuntosarvista.
Koivulehtomittari on levinnyt lähes koko Euraasiaan: sitä tavataan lännessä Irlannista keskisen Euroopan yli Venäjälle. Idässä levinneisyysalue ulottuu Sahalinille, Kiinaan ja Japaniin. Venäjän pohjoisosista laji puuttuu. Suomessa koivulehtomittari on jokseenkin yleinen Etelä- ja Keski-Suomen laji.
Koivulehtomittari on elinympäristönsä suhteen melko vaativa, eikä sitä tavata useinkaan lennossa kuin yksitellen. Lajin parhaimpia elinalueita ovat lehdot sekä lehtomaiset, avoimehkot metsät. Lajia tavataan myös edellä mainittujen metsien laidoilla, sekä puistoissa että puutarhoissa.
Lajin lentoaika alkaa Suomessa touko-kesäkuun vaihteessa ja jatkuu heinäkuun alkuun, Britanniassa lentoaikaa on touko-kesäkuu. Runsaimmillaan laji on lennossa illansuussa ja yöllä. Koivulehtomittarin toukat käyttävät ravinnokseen pääasiassa koivuja, mutta niitä tavataan myös monilla muilla lehtipuulajeilla, kuten pihlajalla, omenapuulla, tammella ja lehmuksella. Toukkia on joissain harvoissa tapauksessa havaittu myös juolukalla. Koivulehtomittari talvehtii kotelona.
Mustikkalehtomittari
Mustikkalehtomittari, vanhalta nimeltään "hammasviiruinen lehtomittari" ("Jodis putata") on vihermittareihin kuuluva pienehkö vihreä perhoslaji, joka on levinnyt laajalle alueelle Euraasiassa. Laji lentää tuoreissa mustikkatyypin kuusimetsissä sekä korvissa että rämeillä yleensä illansuussa ja iltahämärissä, ja sen lentoaika ajoittuu touko-heinäkuulle. Mustikkalehtomittarin toukat käyttävät ravinnokseen mustikkaa ja juolukkaa. Yksivuotinen laji talvehtii kotelona.
Mustikkalehtomittari on pienehkö perhonen. Sen siipien kärkiväli on noin 18–23 millimetriä. Laji on rakenteeltaan hoikka ja sen siivet ovat suhteellisen leveät. Siipien yläpinnan väri on vaalean vihreä, alapuolelta siivet ovat lähes valkoiset. Vanhemmiten siipien väri haalistuu lähes valkoiseksi.
Mustikkalehtomittarin kanssa lähes saman näköinen laji on samaan sukuun kuuluva koivulehtomittari. Jälkimmäisestä lajin erottaa kuitenkin siitä, että mustikkalehtomittarilla siipien poikkiviirut ovat muodoltaan selvästi mutkittelevat ja takasiiven ulkoreunan kulma ei ole yhtä selvä. Samoin lajin otsa on kauttaaltaan vaalean ruskea ja siipien väri on kenties tummemman vihreä. Lähisukuisesta kanervamittarista lajin puolestaan erottaa takasiiven sisäänpäin kääntyvästä kaarijuovasta sekä koiraan kaksoiskampahampaisista tuntosarvista.
Mustikkalehtomittari on levinnyt lähes koko Euraasiaan: sitä tavataan lännessä Pohjois- ja Keski-Euroopan alueelta, joka rajoittuu lounaassa Ranskaan ja Pohjois-Italiaan. Idässä levinneisyysalue jatkuu Venäjälle Uralia ja Siperiaa myöten. Amurilta Korean niemimaalle, Kiinaan ja Japaniin ulottuvalla alueella lentää alalaji "J. p. orientalis". Suomessa mustikkalehtomittari on melko yleinen perhonen, jota tavataan maassa lähes pohjoisinta Lappia myöten.
Mustikkalehtomittari on elinympäristöissään usein melko runsas. Lajin tyypillisintä elinympäristöä ovat tuoreet mustikkatyypin kuusimetsät sekä korvet että rämeet. Yleisyydestään johtuen lajia tavataan kuitenkin myös useissa muissakin elinympäristöissä.
Lajin lentoaika alkaa Suomessa touko-kesäkuun vaihteessa ja jatkuu heinäkuulle. Mustikkalehtomittari on lennossa myös päivällä, mutta runsaimmillaan laji on lennossa illansuussa ja iltahämärissä. Mustikkalehtomittarin toukat käyttävät ravinnokseen mustikkaa ja juolukkaa. Laji talvehtii kotelona.
Skeiðará
Skeiðará on Islannissa sijaitseva noin 30 kilometrin pituinen jäätikköjoki. Se lähtee Skeiðarárjökull-jäätiköltä, joka on yksi Vatnajökull-jäätikön eteläisistä haaroista Islannin eteläosassa. Huolimatta joen suhteellisen lyhyestä pituudesta sillä on paha maine. Sitä on erityisesti pelätty usein sattuvien jökulhlauppien eli jäätikön patoaman järven purkaustulvien takia.
Skeiðará on muodostanut Skeiðarársandurin Skaftafellin kansallispuiston ja meren väliin. Se on maailman suurin sanduri. Se muodostaa mustaa laavahiekkaa ja tuhkaa sisältävän, lukuisia jokiuomia sisältävän suistoalueen, joka on kooltaan 40 kilometriä pitkä ja 5–10 kilometriä leveä alue.
Skeiðarán viimeisin jökulhlaup tapahtui vuonna 1996 ja se tuhosi osan Hringvegurista. 880 metriä pitkä silta tuhoutui, kun talon kokoisia jäävuoria osui siihen. Jökulhlaupin huipussa vettä virtasi 45 000 m³/s (vertailun vuoksi Jangtse-joen virtaama on 31 900 m³/s). Kukaan ei vahingoittunut, koska tulvan aiheuttanutta Vatnajökullin alla sijaitsevan Grímsvötn-tulivuoren purkausta tarkkailtiin.
Indofobia
Indofobia tarkoittaa intialaisiin ja intialaiseen kulttuuriin kohdistuvaa vihamielisyyttä. Laajemmassa merkityksessä termiä käytetään viittaamaan kaakkoisaasialaisiin kohdistuvia ennakkoluuloja ylipäätään.
1800-luvun lopulla alkoi Pohjois-Amerikassa muodostua pelko siitä, että kiinalaiset siirtotyöläiset, jotka tarjosivat erityisesti Kalifornian rautateille halpaa työvoimaa, yleistyisivät ja syrjäyttäisivät paikallisen työvoiman. Työntekijät, sanomalehdet ja poliitikot vastustivat "keltaista uhkaa". Intialaisten siirtolaisten muutettua Kaliforniaan, myös he kohtasivat saman vastustuksen.
Vihermittarit
Vihermittarit (Geometrinae) on mittarien alaheimo. Sen Suomessa tavattavat lajit ovat kaikki väriltään vihreitä, mutta alaheimoon kuuluu myös muun värisiä perhosia.
Suomessa on tavattu kahdeksan alaheimon lajia, jotka ovat kaikki väriltään vihreitä:
Anamur
Anamur on kaupunki eteläisessä Turkissa Mersinin maakunnassa Välimeren rannalla.
Anamurista on näköyhteys (70 kilometriä) Kyprokselle ja se on täten hyvä paikka linnoitukselle. Ristiretkeläiset perustivat Mamuren linnan Anamuriin. Linna siirtyi islamilaisten hallintaan vuonna 1221, ja he rakensivat linnan keskelle moskeijan, joka on edelleen olemassa.
Mamuren linnan vieressä olevalle hiekkarannalle saapuu keväisin merikilpikonnia munimaan.
Tumman veden päällä
Tumman veden päällä on Peter Franzénin omaelämäkerrallinen esikoisromaani. Kirja ilmestyi Tammen kustantamana vuonna 2010.
Kirjaan pohjautuva, Franzénin itsensä ohjaama elokuva valmistui syksyllä 2013.
Matti Mattsson
Matti Mattsson (s. 5. lokakuuta 1993 Pori) on suomalainen uimari. Seuratasolla Mattsson edustaa Porin Uimaseuraa, ja häntä valmentaa Eetu Karvonen. Vuosina 2008–2016 häntä valmensi Tomi Pystynen.
Mattsson ylsi ensimmäisen kerran aikuisten tason SM-mitaleille kesällä 2009, jolloin hän saavutti pronssia 100 metrin rintauinnissa. Samana kesänä Tampereella järjestetyillä nuorten olympiafestivaaleilla hän saavutti hopeamitalin samalla matkalla. Vuonna 2010 Mattsson sijoittui Singaporessa järjestetyissä nuorten kesäolympialaisissa 200 metrin rintauinnissa kahdeksanneksi. Tammikuussa 2011 Mattsson voitti lyhyen radan Suomen mestaruuden 200 metrin rintauinnissa yli viiden sekunnin erolla hopeamitalistiin. Myöhemmin keväällä Mattsson rikkoi OST-rajan Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisiin, millä perusteella hänelle jaettiin myöhemmin olympiapaikka FINA-pisteiden perusteella. Kesällä Mattsson saavutti SM-hopeaa 100 metrin rintauinnista. Heinäkuun alussa hän ui nuorten EM-kilpailujen välierässä 200 metrin rintauinnin Suomen ennätyksen 2.13,28. Edellinen, Jarno Pihlavan vuonna 2002 tekemä ennätys parani noin puoli sekuntia. Loppukilpailussa hän paransi SE:tään yli 0,6 sekunnilla aikaan 2.12,65 ja voitti nuorten EM-hopeaa.
Lontoon kesäolympialaisissa Mattsson ui 200 metrin rintauinnissa sijalle 17 ollen kisojen paras suomalaisuimari. Mattssonin aika 2.11,81 oli uusi Suomen ennätys, ja hän jäi 15 sekunnin sadasosaa välieräpaikasta. Tammikuussa 2013 lyhyen radan SM-kilpailuissa Mattsson ui 200 metrin rintauinnin SE:n 2.07,50. Edellinen SE oli ollut Jarno Pihlavan nimissä vuodesta 2002.
Mattsson valittiin vuonna 2012 vuoden parhaaksi suomalaisuimariksi.
Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Mattson saavutti 200 metrin rintauinnissa pronssia uudella Suomen ennätyksellä 2.08,95. Hän oli parantanut Suomen ennätystä jo alkuerissä aikaan 2.10,16 ja välierissä lukemiin 2.09,96. Lyhyen radan EM-kilpailuihin 2013 Mattsson ei osallistunut kaaduttuaan elokuussa polkupyörällä ja jouduttuaan sen seurauksena leikkaukseen marraskuussa. Tammikuussa 2014 Mattsson valittiin Porin Vuoden urheilijaksi 2013.
Alkuvuodesta 2016 Mattsson muutti ruokavaliotaan ja laihtui tämän seurauksena 12 kiloa. Lontoon pitkän radan EM-kilpailuissa toukokuussa hän sijoittui 200 metrin rintauinnissa viidenneksi.
Vuoden 2017 SM-uinneissa Mattson ui 100 metrin rintauinnin Suomen ennätyksen 1.01,12. Jarno Pihlavan vuonna 2000 uitu entinen ennätys parani viidellä sadasosalla. Vuoden 2018 SM-uintien alkuerissä hän paransi ennätyksen aikaan 1.00,86.
Iyon provinssi
Iyo () oli provinssi Shikokussa, Japanissa, ja kattoi nykyisen Ehimen prefektuurin alueen. Sen rajanaapureita olivat Awan, Sanukin ja Tosan provinssit.
Provinssin muinainen pääkaupunki oli lähellä nykyistä Imabaria. Sengoku-kaudella provinssi jakaantui useisiin läänityksiin, joista suurita hallittiin Matsuyaman linnasta käsin. Chōsokabe-klaani yhdisti provinssin vähäksi aikaa, mutta se hajosi jälleen Toyotomi Hideyoshin vallattua Shkikokun vuonna 1584. Edo-kaudella provinssia hallitsi pisimpään Date-klaani.
Alueen väestö puhui japania Iyon murteella.
Jaavanvarpuspöllö
Jaavanvarpuspöllö ("Glaucidium castanopterum") on pöllöihin kuuluva lintu, jota tavataan Indonesiassa.
Linnun maailmanlaajuista kantaa ei ole tutkittu, mutta sen esiintymisalue on laaja ja paikallisesti se on yleinen.
Sen luontaista elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät.
Rakkaus kahleissa
Rakkaus kahleissa on William Markuksen ohjaama mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1955. Se on Markuksen kolmas ohjaustyö.
Elokuvan päähenkilöinä ovat lukkotehtaalla työskentelevät veljekset Pertti ja Martti, jotka ovat sortuneet rikoksien poluille mutta heränneet katumaan tekojaan, sekä heidän tyttöystävänsä Verna ja Milja, joista Milja ajautuu murtojengiin.
Aikalaisarvioissa elokuva saa niin kritiikkiä kuin kiitostakin. Kuvausta pidetään elokuvan parhaana puolena, joskin esimerkiksi Vaastin kohdalla Juha Nevalainen katsoo, että kuvauksen vuoksi kasvot näyttävät usein tylyiltä ja paljailta. Aiheasetelma on todettu lupaavaksi, mutta sitä ei ole onnistuttu täysin hyödyntämään.
Tv-esitysten aikaan elokuvaa luonnehditaan melodraamaksi, mutta myös jännityselokuvaksi. Sitä on sanottu tosikkomaiseksi ja hitaaksi. Nuoriso-ongelmia kuvaavien elokuvien lajityypissä se ei erään kriitikon mukaan kuitenkaan ole pahimpia sormi ojossa moralisoivia.
Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1996
Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1996 olivat viidennet ja toistaiseksi viimeiset naisten Euroopan-mestaruuskilpailut jääkiekossa. A-sarjan turnaus pelattiin Jaroslavlissa Venäjällä 23. -29. maaliskuuta ja B-sarjaa isännöi Slovakia. Ruotsi voitti ensimmäisen mestaruutensa ja emäntäjoukkue Venäjä sai hopeaa. Nelinkertainen Euroopan mestari Suomi sai tällä kertaa tyytyä pronssimitaliin.
Viisi parasta selvisi maailmanmestaruuskilpailuihin 1997.
Ottelut pelattiin seuraavina päivinä:
Luettelo suurista tulivuorenpurkauksista
Luettelo suurista tulivuorenpurkauksista sisältää suurimpia tulivuorenpurkauksia historiallisena aikana. Vulkaaninen räjähdysasteikko (engl. Volcanic Explosivity Index, VEI) mittaa tulivuoren räjähtävyyttä.
Festroian elokuvafestivaalit
Festroian elokuvafestivaalit ("Festival Internacional de Cinema de Tróia") on vuodesta 1985 Portugalin Setúbalissa järjestetty vuosittainen elokuvajuhla. Pääpalkintona on Kultainen delfiini ("Golfinho de Ouro").
Lähde
Festivaaleilla on nähty useita suomalaisia elokuvia. Pääpalkinnon ovat voittaneet Olli Saarelan ohjaama "Rukajärven tie" vuonna 2000 ja Dome Karukosken "Kielletty hedelmä" vuonna 2009.
Festivaaleilla ovat kilpailleet erilaisissa sarjoissa myös elokuvat "Menolippu Mombasaan" (2003), "Pahat pojat" (2004), "Lapsia ja aikuisia" (2005), "Koirankynnen leikkaaja" (2005), "Kohtaamisia" (2010) ja "Vähän kunnioitusta" (2010). Vuonna 2011 festivaaleilla palkittiin Dome Karukosken ohjaama elokuva "Napapiirin sankarit" hopeisella delfiinillä parhaasta kuvauksesta sekä Arto Halosen ohjaama "Prinsessa" tuomariston kunniamaininnalla.
Työväen Lehti (Tampere)
Työväen Lehti oli Tampereella vuosina 1927–1930 ilmestynyt kommunistinen sanomalehti.
Hämeen ja Satakunnan kommunistien maakuntalehdeksi tarkoitettua "Työväen Lehteä" painettiin aluksi Oy Työn kirjapainossa Helsingissä, myöhemmin "Työn Äänen" painossa Vaasassa ja loppuvaiheessa Oulussa. Aluksi sen sisältö oli paikallista aineistoa lukuun ottamatta samaa kuin viipurilaisessa "Työssä". Vaasassa "Työväen Lehti" ja "Työn Ääni" ilmestyivät vuoropäivinä ja toimivat toistensa korvikkeina toisen niistä ollessa lakkautettuna.
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi Hämeen ja Satakunnan Työväen Sanomalehti Oy. Päätoimittajina työskentelivät Lassi Hulkkonen (1927–1929), Oskar Kujala (1929–1930) ja vastaavana toimittajana Arvi Laakso (1928).
Ahti Herrala
Erkki Julius Niini, sukunimi aik. "Lind", kirjailijanimi Ahti Herrala (3. toukokuuta 1896 Pori – 18. huhtikuuta 1969 Jyväskylä) oli suomalainen nuortenkirjailija.
Erkki Niinin vanhemmat olivat kirvesmies, talonomistaja Johan Kustaa Lind ja Sofia Amanda Naski.
Omalla nimellä :
Nimimerkillä "Ahti Herrala":
Työväen Lehti (Kajaani)
Työväen Lehti (muita nimiä "Kainuun Työväen Lehti" 1920–1921, "Työn Voitto" 1921, "Kainuun Sosialistisen Piiritoimikunnan Tiedonantoja" 1921 ja 1922, "Työn Valta" 1921, "Toveri" 1922, "Kainuun Kansa" 1922 ja "Kainuun Työmies" 1922–1923) oli Kajaanissa vuosina 1919–1923 ilmestynyt Suomen sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti.
"Työväen Lehti" edusti aluksi sosialidemokraattisen puolueen vasemmistoa. Työväenliikkeen jakautuessa se siirtyi SSTP:n ryhmään. Lehti sai viranomaisilta lukuisia painokanteita, määräaikaisia lakkautuksia sekä toimittajien vankila- ja sakkotuomioita. Lakkautusten takia se joutui ilmestymään useilla eri nimillä. Niistä pitkäaikaisimpia olivat ensimmäinen, "Työväen Lehti", ja viimeinen, "Kainuun Työmies". Taloudellisesti kannattamaton lehti lakkasi ilmestymästä juuri ennen kuin viranomaiset lakkauttivat koko SSTP:n lehtiryhmän.
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi Kainuun Työväen Kirjapaino Oy. Vuonna 1923 sen levikki oli 1 600 kappaletta. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Vilho Niemi (1919), Hannes Pulkkinen (1920), Emil Hallikainen (1920), Kalle Tervonen (1920–1921), Nikke Karjalainen (1921), K. J. Hynynen (1921), Frans O. Vuolasvirta (1921 ja 1922), Olga Tikkanen (1922), Antti J. Nahkala (1922), Aapeli Ritvanen (1922–1923) ja G. E. Mäkinen (1923).
Cecilia af Forselles
Maria Cecilia Margit af Forselles (s. 1954 Helsinki) on suomalainen filosofian tohtori, tutkija ja kirjastonjohtaja.
Af Forselles toimi eri tehtävissä Helsingin yliopistossa ja Suomen Kansalliskirjastossa, ja vuonna 2005 hänet nimitettiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjaston johtajaksi. Hän on muun muassa toiminut päätoimittajana Kansalliskirjaston julkaisuhankkeessa "The A. E. Nordenskiöld Collection: Annotated Catalogue of Maps made up to 1800". Nordenskiöldin kokoelma hyväksyttiin julkaisun valmistuttua Unescon maailmanperintökohteisiin.
Af Forsellesin viimeaikaiset tutkimukset ovat käsitelleet kirjallista kulttuuria ja aatevirtauksia, Kalevalan käännösten kulttuurihistoriaa, lukemiskulttuurin ja tiedeyhteisön muuttumista sekä suullisen kulttuurin nousua 1700-luvulla akateemisen kiinnostuksen kohteeksi. Af Forselles pitää nykyistä digitaalisten kirjastojen ja arkistojen kehitystä merkittävänä linjavetona. Tieteellisen tutkimuksen sisällössä näkyy selvästi, mitä digitoidaan, mitä tallennetaan pysyvästi, mitä julkaistaan elektronisena ja mitä on avoimesti käytössä verkossa.
Af Forselles on ollut useiden kansainvälisten konferenssien ohjelmatoimikuntien jäsen. Hän on muun muassa Suomen Oppihistoriallisen Seuran puheenjohtaja, Tieteellisten seurain valtuuskunnan (TSV) hallituksen jäsen (varapuheenjohtaja 2015–) ja Kansalliskirjaston johtokunnan sekä Tieteen päivien 2017 ohjelmatoimikunnan jäsen.
Af Forselles palkittiin vuonna 1997 Ruotsalais-suomalaisen kulttuurisäätiön kulttuuripalkinnolla.
Työväen Lehti
Työväen Lehti voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Estadio de Vallecas
Estadio de Vallecas on jalkapallostadion Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Se toimii Rayo Vallecanon kotistadionina.
Stadion avattiin vuonna 1976 nimellä Nuevo Estadio de Vallecas samalle paikalle, jolla oli vajaa neljä vuotta aikaisemmin purkutuomion saanut seuran vanha stadion. Uuden stadionin alkuperäinen kapasiteetti oli 20 000, mutta se pieneni 15 500:aan seisomakatsomojen poistamisen yhteydessä vuonna 1996 ja edelleen 14 708:aan, kun pelikenttää ja katsomoa erottava aita purettiin vuonna 2011. Vuonna 1999 stadion nimettiin jäsenäänestyksessä seuran silloisen puheenjohtajan mukaan Teresa Riveroksi. Vuosina 1994–2011 seuraa johtanut Rivero oli Primera Divisiónin ensimmäinen naispuheenjohtaja. Vuonna 2011 stadionin nimeksi vaihdettiin Estadio de Vallecas.
Stadion sijaitsee Puente de Vallecasin alueella Avenida de la Albuferan, Calle del Payaso Fofón, Calle del Arroyo del Olivarin ja Calle del Teniente Muñoz Díazin rajaamalla pienehköllä tontilla. Stadionin suuret sivukatsomot ovat katettuja. Matalampi ja kattamaton lännenpuoleinen päätykatsomo on Rayon Bukaneros-kannattajaryhmän aluetta. Stadionin idänpuoleisessa päädyssä ei ole lainkaan katsomoa, vaan muuri, jonka takana kohoaa asuinkerrostaloja. Stadionin tiloissa sijaitsevat myös seuran ja seuran säätiön toimistot sekä kannattajatuotekauppa.
Kansallisten kilpailuidensa ohella Rayo on pelannut stadionilla UEFA-cupin otteluita kaudella 2000–2001. Seuran naisjoukkue puolestaan on pelannut stadionilla Mestarien liigan otteluita kaudesta 2009–2010 alkaen. Vuonna 2009 stadionilla pelattiin rugbyn Superibérica-liigan loppuottelut, ja se on toiminut myös vuodesta 1964 alkaen uudenvuodenaattona kilpaillun 10 kilometrin San Silvestre Vallecana -juoksun maalina. Urheilutapahtumien lisäksi stadionilla on järjestetty konsertteja; muun muassa Bob Dylan esiintyi stadionilla vuonna 1980 ja Metallica vuonna 1992.
Stadionia lähin Madridin metron asema on linjaan 1 kuuluva Portazgo, jonka sisäänkäynti on stadionin vieressä. Myös EMT Madridin linja-autot liikennöivät stadionin ohi.
Far Far Away
Far Far Away on brittiläisen Slade-yhtyeen kappale ja single vuodelta 1974. Se sisältyy samana vuonna julkaistulle "Slade in Flame" -albumille, jonka B-puolen se aloittaa.Väistö, Perttunen 2004, s.88. Solisti-kitaristi Noddy Holderin ja basisti Jim Lean tekemäksi merkitty akustisvoittoinen kappale nousi yhtyeen kotimaassa listan sijalle 2. ”Far Far Away” on samalla yksi kuuluisimmista Slade-klassikoista.Väistö, Perttunen 2004, s.86.
Kappale oli ensimmäinen, joka kirjoitettiin "Slade in Flame" -elokuvaa varten. Sen teki pitkälti solisti Noddy Holder Sladen Yhdysvaltain-kiertueella, kun hän Memphisin-konsertin jälkeen vietti aikaansa hotellihuoneen parvekkeella manageri Chas Chandlerin kanssa juoden ja katsellen höyrylaivojen lipumista Mississippi-joella. Molemmat potivat koti-ikävää, ja keskustelivat siitä, mitä olivat kiertueella kokeneet, ja mitä eniten kotoaan kaipasivat. Yhtäkkiä Holder keksi kappaleen intron alkaen laulaa sitä humaltuneena Chandlerille, joka kehotti Holderin huoneeseen työstämään teoksensa valmiiksi.Väistö, Perttunen 2004, s.85. Niinpä säkeistöt ja suurin osa kertosäkeistä valmistuivat jo samana iltana.Väistö, Perttunen 2004, s.86.
Singlenä ”Far Far Awayn” julkaisi Polydor Records 11. lokakuuta 1974 B-puolenaan ”O.K. Yesterday Was Yesterday”. Britanniassa se nousi kuuden listaviikon aikana korkeimmillaan sijalle 2 myyden hopeaa, ja Norjassa siitä tuli listaykkönen neljän viikon ajaksi. Top 10:een ”Far Far Away” ylsi myös Irlannissa (2.) ja Länsi-Saksassa (8.). Yhdysvalloissa singlen julkaisi Warner Brothers Records,Väistö, Perttunen 2004, s.86. mutta kappale ei päässyt Billboard Hot 100 -listalle. Single julkaistiin uudelleen vuonna 1993, CD-formaatissa.
Nykyisin ”Far Far Away” on yksi Sladen tunnetuimmista kappaleista.Väistö, Perttunen 2004, s.86. Rateyourmusic.com-sivuston käyttäjien mielestä se on vuoden 1974 56:nneksi paras singlejulkaisu.
A-puoli
B-puoli
Kappaleesta on tehnyt cover-version tanskalainen heavy metal -yhtye Pretty Maids. Myös suomalainen saman tyylisuunnan edustaja, Gobra-yhtye, on versioinut kappaleen. Suomenkielisiä käännösversioita ”Far Far Awaysta” on tehty useita. Ensimmäisenä sen levytti Danny Pertti Reposen tekstillä nimellä ”Tie kauemmas vei”. Vuonna 1993 oli vuorossa Jorma Lehtelän esittämä ja kääntämä ”Kai sua saa tuijottaa”. Vuonna 1996 julkaistusta versiosta ”Kauaksi pois” vastasi Vilperin Perikunta, ja kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi Miljoonasade-yhtyeen versio ”Tie tiettömään”.
Toveri (täsmennyssivu)
Toveri voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Pauli Johansson
Pauli ”Loose” Johansson (s. 1960) on Kouvolassa syntynyt muusikko. Hän on kouvolalaisen Peer Günt -yhtyeen alkuperäinen rumpali. Hän on myös kouvolaisten Loose Prick ja Alaston Lounas -yhtyeiden laulaja ja perustajajäsen. Vuonna 2007 Johansson vieraili Raivopäät feat. Friendsin levyllä "Punkrock Jukebox 1" yhdessä Klamydian laulajan Vesku Jokisen kanssa kappaleissa ”Sota apatiaa vastaan” ja ”Suoraa toimintaa”.
Paavo Korven-Korpinen
Paavo Korven-Korpinen (sukunimi vuoteen 1911 "Korpinen"; 3. huhtikuuta 1884 Janakkala – 22. maaliskuuta 1969) oli suomalainen opettaja, suojeluskuntien valistusupseeri ja kirjailija.
Korven-Korpisen vanhemmat olivat tilanomistaja Juho Ylöstalo ja Vilhelmina Adamintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1905, opiskeli teologiaa ja historiaa Helsingin yliopistossa ja valmistui opettajakandidaatiksi 1912.
Korven-Korpinen toimi aluksi Räisälän kansanopiston rehtorina. Suomen sisällissodan aikana hän oli valkoisten joukoissa ja osallistui muun muassa Raudun taisteluun. Sodan jälkeen Korven-Korpinen oli Hämeenlinnan vankileirin apulaisjohtajana ja johtajana. Hänen aikanaan leirillä kuoli yli tuhat punavankia.
Korven-Korpinen suoritti 1920 suojeluskuntien päällystökurssin ja toimi sitten suojeluskuntien valistusohjaajana eri puolilla Suomea muun muassa Varsinais-Suomessa ja Lapissa. 1930-luvulla hän oli Viipurin suojeluskuntapiirin valistusohjaajana. Korven-Korpinen käynnisti 1936 Vapaussodan arkistot kokoon!-kampanjan jolla kerättiin paikallisten suojeluskuntien vuoden 1918 arkistoja talteen ja kesällä 1937 hän osallistui Vapaussodan Rintamamiesten Liiton sotamuistokeräykseen haastatelleen lähinnä Raudun taisteluun osallistuneita.
Korven-Korpinen oli talvi- ja jatkosodan aikana propagandatehtävissä. Sotien jälkeen hän keskittyi lakkautetun suojeluskuntajärjestön historian tutkimiseen keräten aineistoa entisiltä suojeluskuntalaisilta. Korven-Korpinen avusti myös Niilo Hersaloa suojeluskuntien historian kirjoittamisessa.
Nimellä "P. Korven-Korpinen":
Nimellä "Paavo Korven-Korpinen":
Keimo Hirvonen
Keimo Hirvonen (s. 7. elokuuta 1959 Helsinki) on suomalainen rumpali, joka on soittanut lukuisten suomalaisten rock- ja jazzyhtyeiden ja muusikoiden kanssa. Näitä ovat muun muassa J. Karjalainen, Rinneradio, Hector ja Pekka Pohjola.
Hirvosen rumpaliura alkoi Maukka Perusjätkän uuden aallon yhtyeissä 1970-luvun lopulla. Hirvonen soitti rumpuja Maukka Perusjätkän albumeilla "Säpinää" (1979) ja "Ennen kolmatta maailmansotaa" (1980). Hirvonen soitti rumpuja myös Hanoi Rocksin ensisinglellä ”I Want You” vaikkei kuulunutkaan yhtyeen kokoonpanoon. Tämän jälkeen hän työskenteli muun muassa Pave Maijasen ja Räkä Malmin yhtyeissä kunnes hän aloitti yhteistyön J. Karjalaisen kanssa, jonka "J. Karjalainen ja Mustat lasit" -albumilla hän on mukana. Myöhemmin Hirvonen oli rumpalina Karjalaisen Electric Sauna -kokoonpanossa 1990-luvulla.
1980-luvun alussa Hirvonen soitti Pekka Pohjolan ja Sakari Kuosmasen yhtyeissä. Hän sai nimeä myös jazzpiireissä ja soitti rumpuja Instinct- ja The Bullworkers-yhtyeissä. 1990-luvulla Hirvonen oli mukana Rinneradiossa ja Cool Sheiksissa. Sittemmin Hirvonen on soittanut muun muassa Ismo Alangon ja Hectorin taustalla.
Keimo Hirvonen oli mukana Kojon vuoden 1982 Euroviisujen kappaleen "Nuku pommiin" taustayhtyeessä.
Comité Régional d’Action Viticole
Comité Régional d’Action Viticole eli CRAV ("Viininviljelyperäisen toiminnan alueellinen komitea") on ranskalaisten viininviljelijöiden muodostama radikaali järjestö, joka on tehnyt useita väkivaltaisiakin iskuja ja jonka toimintaa on kutsuttu ”viiniterrorismiksi”. Järjestön pääalue on Languedoc-Roussillonin viinialue Etelä-Ranskassa. Se on perustettu vuonna 1976, ja sillä on noin tuhat jäsentä.
Comité Régional d’Action Viticolen historia ulottuu eri järjestöjen kautta vuoteen 1907, jolloin ranskalaiset viininviljelijät kärsivät viinikirvaepidemiasta, joka tuhosi suuria määriä viiniköynnöksiä. Vuoden 1907 viinimellakoihin osallistui 600 000–800 000 henkilöä. Niiden aikana kuoli kuusi henkilöä sotilaiden avattua tulen väkijoukkoon. Mellakat saatiin lopulta loppumaan. Samana vuonna oli perustettu CRAV:n edeltäjä nimeltä "Comité du Salut Viticole". Comité Régional d’Action Viticole -nimellä järjestö alkoi toimia 1970-luvulla, jolloin ranskalaista viinintuotantoa haittasivat halvat ulkomailta tuodut viinit ja yleinen viininjuonnin väheneminen Ranskassa. Järjestö perustettiin virallisesti vuonna 1976, ja samana vuonna sen katsotaan olleen vastuussa väkivaltaisista yhteenotoista poliisin ja mellakoineiden viininviljelijöiden välillä Narbonnessa. Järjestö on sittemmin tehnyt erilaisia iskuja, kun paikalliset viininviljelijät ovat tunteneet itsensä uhatuiksi. Iskut ovat sisältäneet erilaisia pommi- ja tuhopolttoiskuja.
Vuonna 2005 järjestön edustajat tuhosivat espanjalaisen viiniä kuljettaneen tankkerin ja sen noin 30 000 pulloa sisältäneen espanjalaisen viinilastin Clermont l’Hérault’n kylässä lähellä Béziers’tä. Iskujen kohteeksi joutuivat myös rautatiet, joita vandalisoitiin useissa eri paikoissa. Yhteensä vahinkoa tehtiin noin 3 miljoonan euron edestä. Vuonna 2008 järjestö poltti puhelinverkkokeskittimen ja tuhosi pommeilla kaksi nopeuskameraa. Vuonna 2007 järjestö julkaisi Ranskan presidentti Nicolas Sarkozylle osoitetun videon, jolla esiintyneet miehet uhkailivat häntä hänen vaalilupauksiaan taloudellisesta tuesta viininviljelijöille. Videolla järjestö vertasi itseään vastarintaliikkeeseen ja teki viittauksia vuoden 1907 mellakoihin. Järjestö teki jälleen iskuja vuonna 2009, kun se poltti pullotuslinjan Maureilhanissa ja sytytti palamaan 50 tynnyriä esittelytarkoitukseen varattua viiniä Clermont l’Herault’ssa.
Iina Kangasharju
Iina Kangasharju (s. 1999) on suomalainen laulaja. Hänen esikoisalbuminsa "Kaunokirjaimin" ilmestyi 2011.
Kangasharju voitti ensimmäisen Piippolan vaarin lastenlaulukilpailun vuonna 2009. Voiton siivittämänä hän osallistui Talent Suomi -kisaan vuonna 2009, jossa sijoittui 2. sijalle.
Yhteistyössä laulaja-lauluntekijä Jari Uutelan kanssa tehty Kangasharjun esikoisalbumi "Kaunokirjaimin" ilmestyi vuonna 2011 Häive Productionsin julkaisemana. Levyllä vaikuttivat Jari Uutelan lisäksi myös lauluntekijät Hanna Marsh, Jussi Rasinkangas, Risto Joutjärvi ja Samuli Koivulahti.
Levyltä julkaistu singlekappale, Jari Uutelan ja Hanna Marshin tekemä ”Unten kaivo” oli vuonna 2011 Radio Suomen neljänneksi soitetuin.
Vuoden 2012 lokakuussa Iina Kangasharju esitti Jari Uutelan säveltämän ja Samuli Koivulahden sanoittaman Taivaanrannanmaalarin suorassa Plan Ilta Lapselle -konsertissa.
Kangasharju osallistui vuonna 2013 The Voice Kids -laulukilpailun ensimmäiselle kaudelle. Kaikki tuomarit olivat valmiita ottamaan hänet joukkueeseensa ja Kangasharju päätti valita Elastisen tähtivalmentajakseen.
Soldaten, Protokolle vom Kämpfen, Töten und Sterben
Soldaten, Protokolle vom Kämpfen, Töten und Sterben on Sönke Neitzelin ja Harald Welzerin kirjoittama tietokirja, joka käsittelee toisen maailmansodan aikana nauhoitettuja saksalaisten sotavankien keskusteluja.
Kirja sai alkunsa, kun Neitzel törmäsi vihjeeseen, että yhdysvaltalaiset ja britit olivat nauhoittaneet salaa vangitsemiensa saksalaisten keskusteluja. Arkistoiduilla nauhoilla sotilaat puhuvat häpeilemättä tappamisen hauskuudesta, eikä niissä ole epäröinnin eikä kauhistuksen sävyä. Kirja myös kumoaa väitteet, ettei juutalaisten surmaamisista olisi tiedetty. Arkistossa on 13 000 sotavangin keskusteluja. Neitzel kirjoittaa: ”Miehistä oli hauska tehdä jotain, mitä he eivät tavallisissa olosuhteissa olisi koskaan saaneet tehdä.” Kirjoittajat vertaavat heidän tekojaan venäläisten toimintaan sodan lopulla Saksassa ja amerikkalaisten tekoihin Vietnamissa ja Irakissa. He siteeraavat erästä pommittajaa: ”Ensimmäisenä päivänä kauhistuin, toisena se oli paskan samantekevää ja kolmantena iloitsin kohteista.”
Kirjasta on tekeillä suomennos.
Turvallisuusviestintä
Turvallisuusviestinnän tavoitteena on, että ihmiset ja yhteisöt osaavat ympäristöissään ja toiminnoissaan ehkäistä tulipaloja ja muita onnettomuuksia.
Pelastustoimessa turvallisuusneuvonta tarkoittaa muun muassa puhelinneuvontaa (esim. päivystävä palotarkastaja tai internet-sivujen avulla annettu palaute) ja palotarkastuskäynnillä tapahtuvaa neuvontaa. Lisäksi jokainen pelastusalan ammattilainen antaa yksityiselämässään turvallisuusneuvontaa jatkuvasti. Turvallisuusneuvontaa on myös poistumisharjoitusten seuranta/valvonta, mikäli tilaisuudessa ei tapahdu pelastuslaitoksen antamaa koulutusta. Pelastustoimen turvallisuusneuvonta on satunnaista, yksittäiselle ihmiselle suunnattua, lyhyt aikaista ja kohdentuu tiettyyn asiakaslähtöiseen tarpeeseen.
Turvallisuusviestintää tekevät myös pelastusalan eri järjestöt, kuten Suomen Palopäällystöliitto. Erilaiset kampanjat joita viranomaiset tekevät yhdessä järjestöjen kanssa.
Pelastustoimen turvallisuuskoulutus sisältää tietylle kohderyhmälle annettavan turvallisuusaiheisen luennon, oppitunnin, opetustuokion tai harjoituksen. Pelastustoimen turvallisuuskoulutus on suunnitelmallista ja tavoitteellista. Turvallisuuskoulutusta ovat muun muassa kouluille, yrityksille ja yhdistyksille annettavat turvallisuusluennot, turvallisuuskävelyt, alkusammutuskoulutus, poistumisharjoitus on koulutusta silloin, kun pelastuslaitos järjestää sen.
Pelastustoimessa yleisötilaisuuksilla tarkoitetaan muun muassa messuja ja erilaisia teemapäiviä, jossa yleisön kohtaaminen ei ole aina määrämuotoista ja ennakoitavaa.
Pelastustoimessa joukkoviestintä tarkoittaa turvallisuusaiheisten viestien välittämistä joukkoviestimillä (radio, tv, elokuvat, www-sivut, lehdistö ja sosiaalinen media).
Turvallisuusviestinnällä tavoitetaan vuosittain 20% kansalaisista niin, että tilastoitavia suoritelukuja tulee turvallisuusneuvonnasta, turvallisuuskoulutuksesta ja yleisötilaisuuksista. Joukkoviestintä merkitään Pelastustoimen resurssi- ja onnettomuustilasto (PRONTO) -seurantaan, mutta se ei vaikuta turvallisuusviestinnän tavoitelukuihin.
Tupa-Uuno
Tupa-Uuno (oik. Uuno Ilmari Tupasela, 18. heinäkuuta 1902 Artjärvi – 4. syyskuuta 1983) oli suomalainen kuplettilaulaja ja sanoittaja. Hänen humoristisiin kuplettiesityksiinsä kuuluivat eri ammattikuntia ja kuten posetiivareita, palokuntalaisia, merimiehiä ja hupsuja herrasväen edustajia parodioivat hahmot. Ennen sotia ja niiden jälkeen Tupa-Uuno oli suosittu viihdyttäjä muun muassa tivoleissa. "Olet sinä sentään aika uuno..." oli eräs hänen tunnetuimmista lausahduksistaan.
Eräs tunnetummista Tupa-Uunon sanoittamista kappaleista on "Jätkän humppa". Mutkattomat-yhtyeen laulusolistinaan Erkki ”Eki” Jantunen vuonna 1976 levyttämä versio Tupa-Uunon sanoittamasta kappaleesta on jatkuvasti ollut Suomen soitetuimpia kappaleita. Kappaleesta on tehty yli 20 versiota ja sitä on myyty yli miljoona kappaletta.
Uuno Tupasela asui Lahdessa ja oli ammatiltaan talonmies. Tupaselan puoliso oli sanoittaja Hilja Tupasela (s. 1917).
Santamartamys rufodorsalis
Santamartamys rufodorsalis, jota on kutsuttu myös nimityksellä "punapäinen puurotta", on piikkirottien heimoon kuuluva jyrsijälaji. Sen luultiin kuolleen sukupuuttoon jo 1800-luvun lopussa, mutta tutkijat löysivät lajin uudelleen vuonna 2011 Kolumbiasta El Doradon luonnonpuistosta. Edellisen kerran lajia oli tavattu samalta seudulta 113 vuotta aikaisemmin vuonna 1898. Laji luettiin aikaisemmin sukuun "Diplomys", mutta vuonna 2005 se sijoitettiin sukuun Santamartamys, jossa ei ole muita lajeja kuin tämä "S. rufodorsalis".
Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti vuonna 2008, että lajin suomenkieliseksi nimeksi otettaisiin "harjapiikkirotta".
Yösoittoja
Yösoittoja on Kazuo Ishiguron viiden tarinan laajuinen novellikokoelma. Teos on Ishiguron ensimmäinen novellikokoelma kuuden romaanin jälkeen.
Alkuteos "Nocturnes: Five Stories of Music and Nightfall" ilmestyi vuonna 2009. Teos ilmestyi Helene Bützowin suomentamana Tammen Keltaisessa kirjastossa vuonna 2011.
Tarinoiden yhteisenä kantavana tekijänä ovat musiikki, muusikot ja iltahämärä. Teemana tarinoissa ovat toteutumattomat mahdollisuudet, ja niitä sävyttää sen aiheuttama surumielinen tunnelma. Toinen ja neljäs tarina sisältävät koomista pohjavirettä, ensimmäisessä ja viimeisessä tarinassa keskeisinä hahmoina ovat kahvilamuusikot, ensimmäisessä ja neljännessä on yhteinen päähenkilö. Tarinat on kerrottu minä-muodossa, ja jokaisessa viidessä kertomuksessa on kertojana mies, joka tarkastelee tilanteita sammakkoperspektiivistä.Sanomalehti The Independentin mukaan teos on kaunis ja nokkela kirja ajan kulumisesta.
Ilkan kriitikko Pentti Orhanen miettii, onko kiinteä "Yösoittoja" edes perinteinen novellikokoelma, sillä kertomukset ilmaisevat enemmän osana kokonaisuutta kuin itsenäisinä tarinoina. "Mutta – laatutaiteen ystäville, Ishiguroa haarukkapaloina, olkaa hyvä!" tarjoaa Helsingin Sanomissa Matti Mäkelä.
ARA Nueve de Julio (1892)
ARA Nueve de Julio oli Argentiinan laivaston vuonna 1892 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.
Philips Wattsin suunnittelema alus oli paranneltu versio panssarikansiristeilijä "ARA Veinticinco de Mayosta", jossa apuaseet oli vaihdettu etu- ja takakansille sijoitettuihin kuuden tuuman Armstrongin valmistamiin 40 pituuskaliiperin pikatykkeihin. Aluksen valmistusta viivästytti 14 tuuman torpedoputkien vaihtaminen 18-tuumaisiin.
Lisäksi aluksen savuhormit oli pidennetty. Aluksella oli teräsrunko ja kaksinkertainen pohja lukuun ottamatta kattila- ja konehuoneita, joissa rungon syvyys ei mahdollistanut pohjaratkaisun toteuttamista. Sen voimanlähteenä oli kahteen akseliin kytketty Humphrys Tennantin toimittamat kaksi VTE-moottoria, joihin oli kytketty kahdeksan höyrykattilaa. Aluksen suojana oli 4,5-3,5 tuuman panssarikansi.
Alus tilattiin Armstrongin Elswickin telakalta ja sen köli laskettiin helmikuussa 1891 telakkanumerolla 570. Alus laskettiin vesille 26. heinäkuuta 1892 ja se otettiin palvelukseen 27. tammikuuta 1893.
Aluksen palvelus oli pääosin tapahtumaköyhää lukuun ottamatta vuoden 1893 kapinan tukahduttamista valtaamalla kapinallisten hallussa olleen torpedovenetukikohdan Tigressä.
Espoon metsärata
Espoon metsärata oli Espoossa sijainnut kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen tarkoitettu kenttärata. Rata rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana kun venäläiset teettivät Helsingin seudun linnoitustöiden yhteydessä suuria metsänhakkuita. Rata lähti rantaradan varrelta Espoon rautatieasemalta pohjoiseen ja se haarautui Lövkullassa kahteen suuntaan niin että yksi haara johti Gumbölen kautta Nuuksioon Nupurin kartanon maille ja toinen haara Träskändan kautta Röylään.
Metsärata rakennettiin nopeasti talvisaikana suoraan lumesta auratulle maanpinnalle ja niinpä roudan ja lumen sulettua radalla tapahtui useita junien raiteiltasuistumisia. Aluksi radalla käytettiin höyryvetureita mutta radan huonon kunnon takia ne jouduttiin korvaamaan hevosilla. Metsätöissä käytettiin kiinalaisia Mantšuriasta ja Amurin alueelta tuotuja vierastyöläisiä ja rataa kutsuttiinkin "kiinalaisrautatieksi".
Rata purettiin maailmansodan päätyttyä. Espoonjoen ylittäneen puisen rautatiesillan jäännökset olivat nähtävissä vielä 1980-luvulla.
Tapanilan tiilitehtaan hiekkarata
Tapanilan tiilitehtaan hiekkarata oli Helsingin lähellä Tapanilassa sijainnut kapearaiteinen rautatie. Rata alkoi Tapanilassa Tiilentekijänmäellä sijainneelta "Malmin kalkkihiekkatiilitehtaalta" ja johti Tattarisuon yli suon takana sijainneille hiekkakuopille. Radan linjausta siirrettiin jonkin verran pohjoiseen päin Helsinki-Malmin lentoaseman rakentamisen yhteydessä koska vanha ratalinja jäi kiitotien pään alle.
Vuonna 1909 perustettu Malmin kalkkihiekkatiilitehdas siirtyi 1934 Helsingin kaupungin haltuun. Kalkkihiekkatiilitehtaan tyhjät rakennukset poltettiin keväällä 1979.
Tapanilan metsärata
Tapanilan metsärata oli Helsingin lähellä sijainnut kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen tarkoitettu kenttärata. Rata rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana kun venäläiset teettivät Helsingin seudun linnoitustöiden yhteydessä suuria metsänhakkuita ja se kulki Malmilta Tapanilaan ja edelleen Seutulan suuntaan Ruskeasantaan.
Rata purettiin maailmansodan päätyttyä.
Parikkalan patsaspuisto
Parikkalan patsaspuisto on ITE-taiteilija Veijo Rönkkösen perustama veistospuisto Parikkalassa, Etelä-Karjalassa. Ensimmäinen Rönkkösen tekemä varsinainen veistos oli betonista vuonna 1961 valettu ”Irvikuvamainen mies”. Seuraavana vuonna eli 1962 syntyivät ”Kaislahametyttö”, ”Käärmeentappaja” ja ”Reikäenkeli”. Patsaita syntyi vuosien mittaan niin, että niistä muodostui kokonainen puisto, viimeisenä kesänäkin 15 patsasta.
Rönkkösen patsaspuistosta Valtatie 6:n varressa Parikkalassa tuli nähtävyys, jossa vilkkaimpina kesinä vieraili lähes kolmekymmentätuhatta ihmistä, nyttemmin parikymmentätuhatta. Taideteokset ja puutarha muodostavat ainutlaatuisen kokonaisuuden. Vaikka Rönkkönen asui keskellä luomaansa taiteellista maailmaa, hänellä ei ollut suhdetta vierailijoihin tai patsaspuiston läheisyydessä olevan kuutostien levähdyspaikan matkailuyrittämiseen, muuten kuin että kävijöitä pyydettiin kirjoittamaan nimensä vieraskirjaan. Vuoteen 2007 mennessä vieraskirjoja oli kertynyt yli sata, jokaisessa nelisentuhatta nimikirjoitusta. Veistosten ohella Veijo Rönkkönen harrasti kokeellista valokuvausta. Joitakin valokuvia on julkaistu, mutta pääosin ne olivat taiteilijan omissa kätköissä.
Rönkkösen kuoleman jälkeen puisto jäi vaille hoitoa, ja patsaiden kunto alkoi rapistua. Kuntaa huolenpito puistosta ei kiinnostanut, vaan se toivoi vastuun kantajaksi yksityistä yrittäjää. ITE-taiteen suojeluyhdistys pyrkii saamaan puiston suojelukohteeksi. Puistoa pidetään Suomen huomattavimpana ITE-kohteena, ja Matkailutoimittajien Kilta valitsi puiston vuoden 2008 kotimaiseksi matkailukohteeksi.
Lokakuussa 2010 Patsaspuiston osti pyhtääläinen teollisuusneuvos Reino Uusitalo, ja sille on perustettu hoitokunta huolehtimaan käytännön asioista ja palkkaamaan työntekijät. Hoitokunnalla on vireillä hankkeita, muun muassa Kaakkois-Suomen alueen ITE-taiteen kartoitus sekä patsaspuiston inventoiminen ja veistosten kunnostaminen.
Alestari
Alestari on perinteinen karjalainen etunimi. Kuten monet muutkin karjalaisten nimet, Alestari on ortodoksisen perinteen kautta kreikasta kulkeutunut nimi, jonka alkuperä on "Aristarkos", joka tarkoittaa päällikköä. .
Hilippa
Hilippa, "Hilippä" tai "Hilppa" on karjalainen miehen etunimi, joka on peräisin kreikan nimestä Filippos, "hevosystävä". Sittemmin Hilippa-nimestä on tullut myös joidenkin suomalaisten sukunimi.
Turun Kirjakahvila
Osuuskunta Turun Kirjakahvila – Andelslag Åbo Bokcafé on vuonna 1981 perustettu vaihtoehtokirjakauppa ja kulttuurikahvila Vanhalla Suurtorilla Turussa.
Turun Kirjakahvilaa perustettaessa esikuvina ovat olleet kirjakahvilat eri puolilla Eurooppaa, erityisesti Berliinissä, Lundissa ja Tukholmassa. Toiminta-ajatuksena oli tuoda maahan ulkomaista tutkimus- ja yhteiskunnallista kirjallisuutta, jota oli vaikea saada Suomesta.
Kirjakahvila perustettiin alun perin puutaloon Henrikinkadulle. Ennen muuttoaan nykyisiin tiloihinsa Brinkkalan sisäpihalle Kirjakahvila on toiminut myös Juseliuksen talossa ja Brinkkalan talon toisessa kerroksessa.
Kirjamyynnin ja kahvilatoiminnan lisäksi Kirjakahvila tuottaa tapahtumia sekä omissa tiloissaan että Brinkkalan sisäpihalla. Tunnetuimmat tapahtumakokonaisuudet lienevät kesäkuukausien Urbaani kesäloma -festivaali, jota järjestettiin vuosina 2009-2011 ulkoilmatapahtumana Brinkkalan pihassa ja joka vuonna 2012 hajautettiin koko Turun kattavaksi, erilaisten epäkaupallisten tilojen ja toimijoiden yhteiseksi kaupunkifestivaaliksi, sekä musiikkiesityksistä ja keskiyön säestetystä mykkäelokuvanäytöksestä rakentuva Kirjakahvilan ja Kinokoplan Taiteiden yö. Lisäksi Kirjakahvilassa järjestetään ympäri vuoden runsaasti elokuvanäytöksiä, musiikkitapahtumia, lukupiirejä sekä yhteiskunnallisiin asioihin, taiteeseen ja kulttuuriin keskittyviä keskustelutilaisuuksia. Kirjakahvilassa on myös galleria, jonka näyttelyt vaihtuvat kuukausittain, sekä pääosin feminististä, anarkistista ja queeria aineistoa sisältävä pieni kirjastokokoelma. Tärkeä osa kirjastoa on zine-kokoelma, jossa on paljon harvinaisiakin feminismi-, anarkismi- ja queeraiheisia omakustanteita, joita on vaikea löytää mistään muualta. Kokoelmasta löytyvät esimerkiksi kaikki taiteilija Tiitu Takalon vanhat omakustanteet.
Osuuskunnan toiminta perustuu voittoa tavoittelemattomuudelle ja vapaaehtoistyölle. Kahvilan tarjonta on kokonaisuudessaan vegaaninen.