Maritta Pitkänen
Maritta Kristiina Pitkänen (s. 1951 Vilppula) on suomalainen taidehistorioitsija, joka toimi yli 30 vuotta Gösta Serlachiuksen taidemuseon johtajana, vuoden 2008 loppuun asti. Hänestä tuli Gösta Serlachiuksen taidesäätiön ensimmäinen kokopäiväinen intendentti vuonna 1973. Koulutukseltaan hän on filosofian lisensiaatti.
Pitkäsen ura museoiden parissa alkoi 1970-luvun alussa Ruotsista Skoklosterin linnasta, jossa hän työskenteli kaksi kesää osallistuen linnan kokoelmien hoitoon ja opastustyöhön. Linnaa pidetään yhtenä maailman tärkeimmistä barokkimuseoista 
Pitkänen toimi vuodesta 1973 lähtien Gösta Serlachiuksen taidesäätiön palveluksessa, aluksi museonhoitajana, vuodesta 1974 lähtien intendenttinä ja vuodesta 1985 museonjohtajana. Hän toimi myös taidesäätiön sihteerinä 35 vuoden ajan. Hänen johdollaan Gösta Serlachiuksen taidemuseosta tuli kulttuuripaikka, joka tunnetaan merkittävästä Suomen taiteen kultakauden kokoelmasta ja siihen liittyvästä näyttelytoiminnasta. Hän oli aktiivinen osallistuja kotimaisissa taide- ja museopiireissä ja toimi 1970-luvulta lähtien muun muassa kansainvälisen museoneuvoston luottamustehtävissä. Pitkänen teki 1990-luvun alussa lisensiaattitutkielman, joka käsittelee Akseli Gallen-Kallelan, G. A. Serlachiuksen ja Gösta Serlachiuksen tekemää yhteistyötä eli mesenaatin, taiteilijan ja keräilijän suhdetta.
Pitkänen aloitti 1996 mittavan kunnostushankkeen, jossa Joenniemen kartanon puistoon ja puutarhaan palautettiin sen alkuperäisasun tärkeimmät piirteet. Maisema-arkkitehti Gretel Hemgårdin kanssa suunnitellun hankkeen budjetti oli 1,5 miljoonaa markkaa.
1990-luvun lopulla Pitkänen omistautui Euroopan kulttuurin edistämiseen European Museum of the Year Award -järjestössä, Euroopan unionin Raphael-toimintaohjelmassa ja Suomessa museoiden tulevaisuusprojektissa.
Yhteistyössä muiden museoiden kanssa hän ideoi muun muassa Kultaisen polun, jossa katsoja kulki Suomen kultakauden keskeisimpien teosten ääreen Ateneumissa ja Serlachiuksen taidemuseossa, ja Kultaisen kolmion, joka yhdisti Suomen kolme merkittävintä eurooppalaisen taiteen kokoelmaa eli Sinebrychoffin, Serlachiuksen ja vaasalaisen Karl Hedmanin kokoelmat. Myös museon nettisivuille toteutettu lapsille ja nuorille suunnattu Taidekoulu Gösta oli Pitkäsen ideoima. Vuonna 2007 avatulla sivustolla opetettiin taiteen perusasioiden ja termien lisäksi myös havainnoimaan taidetta ja seuraamaan teosten tarinoita.
Pitkänen oli International Council of Museums (ICOM) -komitean hallituksen jäsen 1983–1995 ja oli myös komitean sihteeri ja varapuheenjohtaja.
Gösta Serlachiuksen taidemuseo osallistui vuonna 1989 Euroopan Museofoorumin EMF:n järjestämään Vuoden eurooppalainen museo -kilpailuun. Kilpailun jälkeen Pitkäsestä tuli ensin järjestön kansallinen kirjeenvaihtaja, sittemmin yksi kilpailun tuomareista (1994–2006). Museofoorumi palkitsi Pitkäsen hänen tekemästään työstä muun muassa elinikäisellä museolähettilyydellä. Järjestö toimii Euroopan neuvoston suojeluksessa. Vuonna 1994 tuomaristoon kutsuttu Pitkänen oli tuomariston ensimmäinen suomalaisjäsen, ja hän arvioi noin sataa museota eri puolilla Eurooppaa kävijäkokemuksen kannalta. Vuonna 2007 EMF nimitti ensimmäiset museolähettiläät, joista toinen oli Pitkänen. Lähettilään arvo on elinikäinen, ja se oli tunnustus työstä museomaailman ja erityisesti EMF:n hyväksi.
Pitkänen on ollut Mäntän musiikkijuhlien valtuuskunnan jäsenen ja kaupungin kuvataidepalkinnon tuomaristossa vuonna 1993.Pitkänen on käsitellyt julkaisuissaan muun muassa Akseli Gallen-Kallelaa, G. A. Serlachiusta, Gösta Serlachiusta, Olof Aschbergia, Emil Wikströmiä ja Jussi Mäntystä ja Gösta Serlachiuksen taidesäätiötä ja museon historiaa.