hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Suomen kielen etymologinen sanakirja
Suomen kielen etymologinen sanakirja on 1950-luvulla aloitettu ja 1980-luvulla loppuun saatettu sanakirja Suomen kielen etymologiasta. Seitsenosaisessa teoksessa on kaikkiaan 2293 sivua sivua. Teoksen kaksi ensimmäistä osaa ilmestyivät vuosina 1955 ja 1958 professori Y. H. Toivosen ja myöhemmän akateemikon Erkki Itkosen toimittamina. Sen jälkeen kirjahanke oli pysähtyneenä parikymmentä vuotta, kunnes sen viides osa ilmestyi 1975 ja lyhyessä ajassa loputkin osat.
Teoshanke aloitettiin jo vuonna 1930, kun professori E. N. Setälän aloitteesta perustettiin etymologista sanakirjaa varten tutkimuslaitos "Suomen suku". Sen päätoimisena tutkijana aloitti Toivonen. Myöhemmin 1933–1953 Toivonen jatkoi tutkimuslaitoksen johtajana professorintyönsä ohella. Näin muodostui "Etymologinen arkisto", joka sisältää suomen ja sen sukukielten sanaston historiaa sekä kielitieteellisesti että asia- ja kulttuurihistoriallisesti selvittävää aineistoa.
Olli Heikinpoika
Olli Heikinpoika (mainitaan 1548–1608) oli neljänneskuntamies ja talollinen ainakin 60 vuotta.
Heikinpoika mainitaan maakirjassa Asikkalan Vesivehmaan kylässä ensimmäisen kerran 1548, jolloin hän maksoi veroa pienimmän veroluvun eli 1/24 koukun mukaan. Mahdollisesti hän oli sukua samaa taloa 1546-1549 hallinneelle Lasse Ollinpojalle, sillä miehet maksoivat 1550 yhteisen savuveron. Heikinpojan äidin mainitaan saaneen sakkoja lyötyään naapuriaan Kaarina Yrjöntytärtä 1553. Myös Heikinpoika itse sai useita käräjätuomioita väkivaltaisuudesta, esimerkiksi katkaistuaan naapurikylän isännän reisiluun ja lyötyään kotikylänsä emännältä nenän murskaksi. Hän oli kuitenkin myös tarmokas tilallinen, 1570-luvulla hänellä oli jo 1/4 koukkua verotettavaa eli kuusinkertaisesti vuoteen 1548 nähden. 1576 Heikinpoika mainitaan Asikkalan neljänneskunnan veronkantajana, laaja veronkantoalue ulottui kirkonkylästä Kalkkisiin ja nykyisen Heinolan puolelle. 1580-luvulla hänellä oli jo 7/24 koukkua maata, 1589 hänen todettiin olleen kylän toiseksi suurimman talon omistaja, jolla oli eniten hevosia. 1595 Heikinpoika oli käräjillä todistajana Maalin Sipintyttären tappojutussa, 1607 hän kylvi kylän suurimman alan viljaa eli puoli pannia ja hänellä oli neljä renkiä. Viimeisen kerran Olli Heikinpoika mainitaan verojen maksajana 1608, joten hän lienee kuollut pian sen jälkeen. Hänen perustamansa talo on silti yhä jälkeläisten hallussa, Ala-Pietilän sukutilana.
Biskajanlahden taistelu
Biskajanlahden taistelu () oli toisen maailmansodan meritaistelu, joka käytiin Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijöiden ja Kriegsmarinen saattajaosaston välillä Biskajanlahdella 28. joulukuuta 1943.
Vuonna 1943 Kriegsmarine koki välttämättömäksi Biskajanlahden saattajaosaston vahvistamisen sekä alueen sukellusvenetukikohtien alusten että alueelle saapuvien rahtialusten suojaamiseksi. Vaikka Saksa ei ollut samalla lailla riippuvainen meriteiden kautta tulevasta rahdista niin Kauko-Idästä tuotavien strategisten raaka-aineiden merkitys oli kuitenkin niin suuri, että materiaaleja kuljettavien rahtialusten suojaamista Ranskan satamiin pidettiin tärkeänä ja niiden suojaksi lähetettiin jopa viisi hävittäjää kerrallaan.
Heinäkuussa "Z23", "Z32" ja "Z37" suojasivat "Himalayaa", elokuun alussa "Z23" ja "Z32" purjehtivat aina Ortegalin niemen tasalla kohdatakseen "Pietro Orsedon" ja 23. joulukuuta "Z23", "Z24", "Z27", "Z37" ja "ZH-1" saattoivat "Osornon" Girondeen.
Tapaninpäivän iltana 1943 lähtivät merelle "Z23", "Z24", "Z27", "Z32" ja "Z37" sekä kuusi 4. torpedovenelaivueen ()alusta "T22", "T23", "T24", "T25", "T26" ja "T27" kohdatakseen saarronmurtaja "Alsteruferin". Rahtialus oli kuitenkin jo upotettu ja sen sijaan osasto kohtasi Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijät "HMS Glasgow'n" ja "HMS Enterprisen". Tyynellä merellä saksalaisalukset olisivat olleet nopeampia ja niissä oli enemmän saman kokoisia tykkejä kuin risteilijöissä, mutta kovassa merenkäynnissä risteilijöiden etuna oli vakaus ja parempi kyky säilyttää nopeus.
Seuranneessa taistelussa tuhoutuivat "Z27", "T25" ja "T26".
Uponneilla aluksilla olleista 740 miehestä pelastui ainoastaan 293. Sukellusvene "U-618" poimi merestä 21 ja "U-505" 34 miestä. Espanjan laivaston hävittäjät pelastivat kuusi miestä, Britannian kuninkaallisen laivaston miinanraivaajat 64 ja irlantilainen rahtialus 168.
Yhteiskäyttöauto
Yhteiskäyttöauto on auto, jonka omistaa yritys tai muu yhteisö, ja joka on yrityksen asiakkaiden tai yhteisön jäsenten käytettävissä. Yhteiskäyttöautoilu eroaa perinteisestä siten, että yhteiskäytössä olevan auton voi vuokrata lyhyeksikin aikaa ja asiakas yleensä itse huolehtii omatoimisesti ohjeiden mukaan auton noudosta ja palautuksesta mihin vuorokauden aikaan tahansa. Yhteiskäyttöauton varaus ja auton ovien avaaminen sekä sulkeminen tehdään yleensä internetselaimella tai matkapuhelimella. Yhteiskäyttöautoja ei myöskään kustannusten pitämiseksi alhaisena yleensä pestä tai puhdisteta joka asiakkaalle. Autot ovat usein myös hajasijoitettuna käyttäjien lähelle.
Yhteiskäyttöauto eroaa oman auton käytöstä lähinnä kustannuksien osalta. Omistava tai operoiva yritys huolehtii auton huolloista, vakuutuksista, rengaan vaihdoista yms. Asiakas maksaa ainoastaan käytöstä. Osalla palveluntarjoajista myös polttoaine ja auton vapaa pysäköinti vuokrauksen aikana esim. pääkaupunkiseudun asukaspysäköintialueilla sisältyy hintaan.
Yhteiskäyttöauto voi olla myös kimppa-auto, jonka omistavat yksityishenkilöt, jotka jakavat ajoneuvon keskenään vastikkeetta tai vastikkeellisesti. Vastikkeellista kimppa-autoilua kutsutaan vertaisvuokraukseksi .
Suomessa yhteiskäyttöautoja tarjosi tammikuussa 2017 muun muassa City Car Club Oy Helsingissä, 24Rent yli kahdellakymmenellä paikkakunnalla Helsingin ja Rovaniemen välillä ja Ekorent sähköautoja Helsingissä. Vertaisvuokrausta eli kimppa-autoilua tarjoaa Kortteliauto Oy Helsingissä, Lahdessa, Turussa ja Vantaalla.
Kansainvälisen joukkoliikenneseminaarin yhteydessä Helsingissä toukokuussa 2007 saksalaisasiantuntija Michael Glotz-Richter esitteli Bremenissä vuodesta 1998 lähtien toiminutta yhteisautoyritystä Cambiota, jolla oli toukokuussa 2007 4 000 asiakasta. Yhteiskäyttöautojen laskettiin vähentäneen Bremenin keskustasta 900 henkilöautoa, joille maanalainen pysäköintialue maksaisi 7–18 miljoonaa euroa. Keskimäärin yhden yhteiskäyttöauton laskettiin korvaavan 4–8 yksityisautoa .
Pariisin kaupunki lopetti heinäkuun lopussa 2018 vuonna 2011 aloitetun Autolib-palvelun, jossa kirjautuneet käyttäjät saattoivat ottaa latauspisteiltä käyttöön pieniä sähkökäyttöisiä henkilöautoja ja maksaa palvelusta käytön mukaan. Autoja oli liikenteessä nelisen tuhatta ja käyttäjiä noin 150 000. Syinä lopettamiseen oli palvelun kalleus kaupungille ja autojen epäsiisti kunto. Käyttäjätutkimuksesa huomattiin myös, että yhteiskäyttöauto oli vaihtoehto pikemminkin metron käytölle kuin oman auton hankinnalle.
Autonvalmistaja Renault aikoo käynnistää yhteiskäyttöpalvelun Pariisissa syyskuussa 2018. Renaultin tarkoituksena on kasvattaa autojen lukumäärä kahteentuhanteen.
Autonvalmistaja Volkswagen aikoo käynnistää yhteiskäyttöpalvelun nimeltä WE Saksassa vuonna 2019. Sen jälkeen tarkoituksena on laajentua muihin Euroopan suurkaupunkeihin, Pohjois-Amerikkaan ja Aasiaan.
Andrej Kramarić
Andrej Kramarić (s. 19. kesäkuuta 1991 Zagreb) on kroatialainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa TSG Hoffenheimia. Pelipaikaltaan molempijalkainen Kramarić on hyökkääjä. Hän kuuluu myös Kroatian jalkapallomaajoukkueeseen.
Kramarić on yksi maansa lupaavimmista jalkapalloilijoista.
Kramarićin kasvattajaseura on hänen kotikaupunkinsa Dinamo Zagreb, johon hän liittyi jo kuusivuotiaana. Hän debytoi Dinamon paidassa 1. HNL:ssä toukokuussa 2009 NK Zagrebia vastaan. Seuraavalla kaudella Kramarić debytoi Mestarien liigassa. Helmikuusta 2012 kesäkuuhun 2013 hän oli lainalla niin ikään 1. HNL:ssä pelanneessa zagrebilaisseurassa NK Lokomotivassa, jossa hän teki 45 pelissä 20 osumaa. Palattuaan lainalta takaisin Dinamoon Kramarić siirtyi HNK Rijekaan elokuussa 2013, sillä hän ei ollut tyytyväinen peliaikaansa Dinamossa. Kramarić edusti Dinamo Zagrebia peräti 16 vuotta, pelaten 1. HNL:ssä seuran paidassa 42 peliä ja tehden kymmenen osumaa. Hän saavutti kasvattajaseuransa paidassa myös kaksi kotimaansa mestaruutta (2010 ja 2011).
Ensimmäisellä kaudellaan Rijekassa Kramarić voitti Kroatian cupin ja teki liigassa 16 osumaa. Toisella kaudellaan Rijekassa hän voitti liigan maalipörssin tehtyään 21 maalia, vaikka siirtyi jo tammikuussa Valioliigan häntäpään Leicester Cityyn. Myös moni suurseura, kuten Juventus, oli kiinnostunut hänestä. Hän pelasi Leicesterissä kevään 2015 aikana 13 ottelua, joissa teki kaksi maalia. Syyskaudella 2015 hän pelasi vain kahdessa valioliigaottelussa ja hänet lainattiin tammikuussa 2016 loppukaudeksi Bundesliigan TSG Hoffenheimiin. Hän teki kevätkauden aikana viisi maalia pelaamissaan 15 bundesliigaottelussa. Kesällä 2016 hän siirtyi pysyvästi Hoffenheimiin 7,5 miljoonan punnan siirtosummalla.
Käytännössä kaikkia Kroatian nuorten maajoukkueita edustanut Kramarić debytoi Kroatian jalkapallomaajoukkueessa syyskuussa 2014 ystävyysottelussa Kyprosta vastaan. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa Kramarić teki viisi päivää myöhemmin EM-karsintaottelussa Maltaa vastaan.
Reino Tuokko
Veli Reino Tuokko (19. elokuuta 1909 Uukuniemi – 19. toukokuuta 1968) oli suomalainen filosofian tohtori, tiedetoimittaja, tietokirjailija ja suomentaja. Tuokko tuli tunnetuksi 1950- ja 1960-luvuilla luonnontieteiden popularisoijana ja hän kirjoitti luonnontieteiden alueelta omia kansantajuisia kirjoja ja suomensi myös ulkomaista kirjallisuutta.
Tuokon vanhemmat olivat kansakoulujen tarkastaja Matti Tuokko (s. 1875) ja Hilma Fredrika Wauhkonen. Tuokko pääsi ylioppilaaksi 1927, opiskeli fysiikkaa Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1933, lisensiaatiksi 1940 ja tohtoriksi 1941.
Tuokko toimi 1939–1949 Helsingin yliopiston fysiikan laitoksen assistenttina ja hän luennoi fysiikasta Helsingin ja Turun yliopistoissa, teknillisessä korkeakoulussa ja sotakorkeakoulussa. Tuokko toimi sitten Yleisradion suomenkielisen esitelmäosaston päällikkönä 1949–1959 ja viimeksi hän oli Helsingin Sanomien tiedetoimittajana 1960–1968.
Tuokon kirjoitti Helsingin Sanomiin artikkeleita erityisesti ydinteknologian ja avaruustutkimuksen alueelta mutta hän käsitteli myös muita aiheita kuten tietokoneita. Tuokon artikkeleita ilmestyi parhaimmillaan pari kertaa viikossa pääkirjoitussivun yhteydessä. Hän referoi myös ulkomaisissa tiedelehdissä, kuten Science ja Scientific American, julkaistuja artikkeleita. Tuokolle myönnettiin huhtikuussa 1968 yksi neljästä ensimmäisen kerran jaetusta valtion tiedonjulkistamispalkinnosta.
Yleisradiossa ollessaan Tuokko järjesti 1952–1953 kolme telepatiakoetta joihin osallistui yli 80 000 radiokuuntelijaa. Kokeen aikana studiossa olleet 30 henkilöä keskittyivät ajattelemaan tiettyjä oikeiksi vastauksiksi arvottuja kysymysten vaihtoehtoja ja radiolähetyksen kuuntelijat täyttivät sitten sanomalehdissä ennen lähetystä julkaistun lomakkeen näiden kysymysten osalta ja palauttivat sen Yleisradioon. Kokeen tarkoituksena oli selvittää pystyivätkö studiossa olleet välittämään telepatian avulla tiedon oikeista vastauksista kuuntelijoille. Kokeen tulos jäi avoimeksi mutta myöhemmin sen toteutuksessa havaittiin puutteita.
Reino Tuokko oli naimisissa vuodesta 1941 ekonomi Olga Inkeri Suomisen kanssa.
Kuudes aisti (televisiosarja)
Kuudes aisti () on norjalainen vuonna 2013 tuotettu dekkaritelevisiosarja. Sarjan ovat tuottaneet Bent Roglien, Ole Marius Araldsen, Lasse Hallberg ja Anne Kolbjørnsen, käsikirjoittaneet Ole Marius Araldsen ja Kjersti Ugelstad sekä ohjanneet Alexander Andresen ja Thom Hell. Sarjasta on tähän mennessä ilmestynyt kaksi tuotantokautta, joihin kuului yhteensä kaksikymmentä jaksoa. Kuudennen aistin pääosissa näyttelee Kyrre Haugen Sydness. Suomessa sarjaa näyttää Nelonen kaksi jaksoa kerrallaan. Ensimmäiset kaksi jaksoa tulivat 1. tammikuuta 2015.
Sarja kertoo komisario Viggo Lustista (Kyrre Haugen Sydness), jonka tytär Christina (Ida Leonora Valestrand Eike) on kadonnut viisivuotiaana reilut neljä vuotta sitten. Viggon ex-vaimo Sofie (Marte Engebrigtsen) ja Viggo ovat eronneet ja Sofie asuu nykyisin Håvard de Langen (Christian Rubeck) kanssa ja on raskaana tälle. Viggo yrittää ammattinsa murhamysteereiden lomassa ratkoa tyttärensä katoamisen mysteeriä. Hänen työkavereinaan työskentelevät muun muassa Viggon työpari Mari Friis (Ida Elise Broch), Kårstein Omvik (Endre Hellestveit), Due (Ingar Helge Gimle) ja Liv Holm (Trine Wiggen). Viggo huomaa, että hän näkee unissaan johtolankoja murhiin ja oman tyttärensä mysteeriin.
Wild Oats
Wild Oats on Andy Tennantin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2016. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Gary Kanew ja Claudia Myers. Pääosia näyttelevät Shirley MacLaine, Jessica Lange ja Demi Moore.
"Wild Oats" kertoo eläköityneestä historianopettajasta ja leskestä Eva Milleristä (Shirley MacLaine), joka saa vahingossa 5 000 000 dollarin šekin 50 000 dollarin šekin sijaan. Hänen paras ystävänsä Maddie (Jessica Lange) vakuuttaa hänet pitämään rahat, ja yhdessä he lähtevät pitkälle matkalle.
Dimension Films osti käsikirjoituksen elokuvaoikeudet 9. huhtikuuta 2012, jolloin ohjaajaksi palkattiin Howard Deutch ja elokuvan pääosien esittäjiksi Shirley MacLaine, Jacki Weaver ja Alan Arkin. 17. toukokuuta 2012 Jack Blackin ilmoitettiin liittyneen näyttelijäkaartiin, mutta hän vetäytyi myöhemmin projektista. 17. lokakuuta 2013 Andy Tennantin ilmoitettiin ohjaavan elokuvan. Jacki Weaver jättäytyi pois elokuvasta, ja hänen rooliinsa palkattiin Jessica Lange 9. toukokuuta 2014. Samana päivänä Sarah Jessica Parker palkattiin Crystalin rooliin. Kun Sarah Jessica Parker vetäytyi elokuvasta, hänet korvasi Demi Moore 11. kesäkuuta 2014. "Wild Oatsin" kuvaukset alkoivat 10. kesäkuuta 2014 Gran Canarialla, Espanjan Kanariansaarilla, ja päättyivät 15. heinäkuuta 2014.
Eila Valtanen
Eila Valtanen (s. 15. maaliskuuta 1957 Hyrynsalmi) oli Kuhmon kaupunginjohtaja vuoden 2017 loppuun saakka. Kuhmon kaupunginvaltuusto valitsi hänet johtajaksi vuonna 2004. Valtanen sai äänestyksessä 31 ääntä, Seppo Karikko kolme ja Jorma Karjalainen yhden.
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2014–2015
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2014–2015 pelattiin alkusarjan kahdessa lohkossa. Kummankin lohkon kolme parasta jatkoivat ylempään jatkosarjaan ja muut alempaan. Alkusarjat pelattiin loppuun joulukuussa. Ylempään jatkosarjaan saivat joukkueet lähtöpisteitä alkusarjan perusteella siten, että alkulohkon voittaja sai 3 ja kakkoseksi sijoittunut yhden pisteen. Alemmat jatkosarjat käynnistyivät "nollilta".
Kaikki joukkueet pudotuspeleihin.
Alemman jatkosarjan lohkovoittajat pudotuspeleihin. Lohkojen kaksi heikointa Kuortanetta huomioimatta 1-sarjan karsintaan. Kuortaneen pelit päättyivät jatkosarjaan.
Puolivälierissä pelataan yksi ottelu kummankin joukkueen kotikentällä. Jatkosarjassa paremmin sijoittunut joukkue saa valita ottelujärjestyksen. Otteluvoittojen mennessä tasan pelataan 15 pisteen lisäerä välittömästi jälkimmäisen ottelun perään.
Välierissä jatketaan samalla menetelmällä kuin puolivälierissä. Puolierävoittajista jatkosarjan perusteella paras kohtaa heikoimman ja kaksi muuta toisensa.
Rube Goldberg
Reuben Lucius (Rube) Goldberg (4. heinäkuuta 1883 San Francisco – 7. joulukuuta 1970 New York) oli yhdysvaltalainen sarjakuva- ja pilapiirtäjä, joka muistetaan parhaiten monimutkaisia teknisiä viritelmiä esittäneistä humoristisista piirroksistaan. Goldbergin nimestä on tullut synonyymi yksinkertaisen tehtävän suorittamiseen suunnitellulle tarpeettoman monimutkaiselle mekanismille.
Goldberg valmistui vuonna 1904 insinööriksi Kalifornian yliopistosta ja työskenteli hetken aikaa San Franciscon viemärilaitoksella viemäriputkien suunnittelijana. Vielä samana vuonna hän kuitenkin siirtyi "San Francisco Chronicle" -lehden piirtäjäksi ja urheilutoimittajaksi. Hän työskenteli "San Francisco Bulletinissa" 1905–1907 ja New Yorkissa "New York Evening Mailissa" 1907–1921. Tuona aikana hän piirsi useita sarjakuvia. Hän loi sarjakuviinsa professori Lucifer Gorgonzola Butts -nimisen keksijän, joka rakensi naurettavan monimutkaisia virityksiä yksinkertaisten tehtävien hoitamiseen. Kokonaisuuksiin kuului sekä mekaanisia osia että rääkättäviä eläimiä. Vuodesta 1938 Goldberg teki poliittisia pilapiirroksa "The New York Sun", "The New York Journal" ja "The Journal-American" -lehtiin. Hän sai vuonna 1948 pilapiirtämisen Pulitzer-palkinnon atommipommia käsitelleestä piirroksestaan. Hän vetäytyi eläkkeelle 1964.
Goldberg oli vuonna 1946 perustetun National Cartoonists Societyn ensimmäinen puheenjohtaja ja vuodesta 1948 kunniapuheenjohtaja. Seuran myöntämä vuoden piirtäjä -palkinto nimettiin vuonna 1954 hänen mukaansa Reuben-palkinnoksi.
UNIK Bandy
Uppsala-Näs IK Bandyklubb on vuonna 1947 perustetun Uppsala-Näs IK:n jääpallojaosto. Sen jääpallotoiminta alkoi varsinaisesti vuonna 1957. UNIK on 2010-luvulla pelannut Ruotsin toiseksi korkeimman sarjatason Allsvenskanin pohjoislohkossa.
UNIK on ollut selvästi Uppsalan alueen jääpallon kakkosjoukkue, sillä Siriuksen on ollut sitä menestyksekkäämpi. UNIK:sta tuli syksystä 2011 alkaen hallijoukkue, kun seura siirtyi pelaamaan Relita halliin.
Tupurlanjärvi
Tupurlanjärvi eli Tupurlajärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Järven pinta-ala on 131 hehtaaria ja sen pituus on 3,0 kilometriä ja leveys suurimmillaan 1,2 kilometriä. Järveen laskee useita ojia, joita ovat esimerkiksi Loilanoja, Saikkalanjoki ja Karpalistonjoki. Järven luusua sijaitsee järven itäpäässä, josta saa alkuunsa 550 metriä pitkä Otamusjoki. Järvessä on vain yksi Tupurlansaari.
Järven rantaviiva on 9,7 kilometriä pitkä ja ranta on puoliksi moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa ja puoliksi peltomaata. Huomattavan korkealle kohoaa Ryömälänvuori, joka sijaitsee järven pohjoispuolella.
Kallioperässä oleva syvä murros on syynä siihen, että Tupurlanjärvi on pitkän muotoinen. Jääkauden loputtua mannerjäätikön sulamisvedet huuhtoivat pitkän itä-länsi-suuntaisen murroksen puhtaaksi ja näin murroksesta tuli keskimäärin 50 metriä syvä. Murroksessa sijaitsevat suorassa linjassa nykyiset Myllyoja, Mätikkö, Saikkalanjoki, Tupurlanjärvi, Otamusjoki ja Piikkilänjärvi. Jääkauden jälkeiset sedimentit kerrostuivat tähän murroslaaksoon ja se sai nykyisen savikerrostumansa. Karpalistonjoen tuomat sedimentit pohjoisalueen savikolta on muodostanut joen suistoon pienen deltan.
Suurin paikallinen korkeusero löytyy Tupurlanjärven ja Ryömänvuoren huipun välillä: Ryömälänvuoren korkeus on 158 metriä merenpinnan yläpuolella ja Tupurlanjärvellä 57,5 metriä.
Tupurlanjärveen on merkitty veneväylä, joka kulkee Kulovedeltä Otamusjoen kautta Tupurlanjärven länsipäähän.
Lähellä Saikkalanjoen suistoa on uimaranta. Otamusjoen rannalla jokeen laskee pystykallio, joka tunnetaan hyppypaikkana.
Mireia Gutiérrez
Mireia Gutiérrez Cabanes (s. 9. lokakuuta 1988 Andorra la Vella) on andorralainen alppihiihtäjä, joka edustaa Ordino Arcalis -seuraa.
Alppihiihdon maailmancupissa Gutiérrez kilpaili ensimmäisen kerran La Molinan pujottelussa joulukuussa 2008. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2015 oltuaan 20:s. Se on toistaiseksi hänen paras sijoituksensa maailmancupissa.
Val d’Isèren MM-kilpailuissa 2009 Gutiérrez sijoittui superalppiyhdistetyssä 19:nneksi ja supersuurpujottelussa 29:nneksi. Hän osallistui MM-kilpailuihin myös Garmisch-Partenkirchenissä 2011 ja Schladmingissa 2013, mutta ei saanut niissä tulosta. Vancouverin olympialaisissa 2010 Gutiérrez oli superalppiyhdistetyssä 24:s ja syöksylaskussa 28:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli superalppiyhdistetyssä 18:s. Gutiérrez on saavuttanut 12 Andorran mestaruutta pujottelussa ja suurpujottelussa.
Aina minä jään
”Aina minä jään” on Elias Kaskinen & Päivän Sankarit -yhtyeen kappale, jonka yhtye julkaisi singlenä 3. lokakuuta 2014. Kappale on kolmas singlejulkaisu elokuussa 2015 julkaistavalta esikoisalbumilta "Elämä lupaa mulle". Kappale ei sijoittunut ollenkaan myyntilistoille, mutta ylsi radiolistalla sijalle 24.
Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Elias Kaskinen. Se sisältää Afrikkalaisen musiikin elementtejä. Kappaleen taustalla laulaa ghanalainen kuoro twin-kielellä "olen aina kanssasi". Idea tähän syntyi, kun yhtye jututti keikkamatkalla ghanalaista siivoojaa. Singlen sanoitukset kumpusivat rakkausmurheista. Kaskisen mukaan kappale kertoo "täydellisestä antautumisesta ja siitä aiheutuvasta turvattomuuden tunteesta".
Singlen kanssa yhtäaikaisesti julkaistiin kappaleen musiikkivideo. Yhdellä otolla kuvatun musiikkivideon ohjasi Oskari Sipola.
Mell Lazarus
Melvin ”Mell” Lazarus (nimimerkki "Mell"; 3. toukokuuta 1927 Brooklyn, New York – 24. toukokuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan piirtämistään strippisarjakuvista "Miss Peach" (julkaistu suomeksi nimellä "Neiti Maikka") ja "Momma".
Lazarus jätti high schoolin kesken toisena lukuvuonna vuonna 1943 ryhtyäkseen piirtäjäksi. Hän piirsi aluksi "Wee Women" ja "Li’l One" -nimisiä sarjoja ja työskenteli sarjakuvapiirtäjä Al Cappin omistamassa Toby Press -kustantamossa mainoskuvien piirtäjänä ja myöhemmin toimittajana. Älykkäistä ja kyynisistä isopäisistä koululapsista kertonut "Miss Peach" -sarjakuva syntyi vuonna 1957 Lazarusin ehdotuksena United Features Syndicaten julistamaan kilpailuun ja se alkoi ilmestyä samana vuonna "New York Herald Tribunessa". Sarja sisälsi usein poliittista ja yhteiskunnallista satiiria. "Miss Peach" ilmestyi parhaimmillaan 300 sanomalehdessä. Lazarus lopetti sen piirtämisen vuonna 2002. Vuonna 1970 Lazarus lanseerasi myös toisen sarjakuvan, aikuisia lapsiaan määräilevästä iäkkäästä äidistä kertovan "Momman". Tämä sarja levisi Publishers-Hall Syndicaten levittämänä yli 400 lehteen ja ilmestyy edelleen. Lazarus piirsi "Mommaa" kuolemaansa asti, viimeisessä vaiheessa vaimonsa avustamana. Hän teki uransa aikana yli 33 000 yksittäistä strippiä.
Lazarus palkittiin National Cartoonists Societyn Reuben-palkinnolla 1982. Hän toimi seuran puheenjohtajana 1989–1993.
Lazarus julkaisi romaanit "The Boss Is Crazy, Too" (1964) ja "The Neighborhood Watch" (1986). Lisäksi hän kirjoitti näytelmiä ja televisio-ohjelmien käsikirjoituksia. Lazarus oli Mensan jäsen.
Lazarus asui vuodesta 1975 Kaliforniassa. Hän kuoli 89-vuotiaana Los Angelesissa 24. toukokuuta 2016 Alzheimerin taudin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Demurrage-vero
Demurrage-verolla tarkoitetaan valuutan omistamisesta tai hallussapidosta perittävää maksua. Sitä kutsutaan joskus "hamstrausveroksi" tai "valuutan parkkimaksuksi". Esimerkiksi kullan omistajat maksavat eräänlaista demurrage-veroa maksuna kullan säilytyksestä ja turvassa pitämisestä. Muiden valuuttojen tapauksessa käytetään yleensä jaksoittaista veronkeräystä kuukausittain tai vuosittain, seteleiden tapauksessa esimerkiksi kuukausittaista leimaveroa. Demurrage esitetään usein edistykselliseksi taloudelliseksi työkaluksi, varsinkin puhuttaessa erilaisista rinnakkaisvaluutoista.
Demurrage-veroa on kokeiltu mm. Itävallan Wörglissä paikallisvaluutan kanssa 1930-luvulla erittäin menestyksekkäästi, ja kokeilusta puhutaankin "Wörglin ihmeenä". Väitteen mukaan jokaisen paikallisvaluutan demurrage-verotetun shillingin työllistävä vaikutus oli 12-14 kertaa suurempi kuin rinnalla kiertäneiden Itävallan kansallisten shillinkien. Tämä johtui nimenomaan "hamstrausverosta", ja että se kannusti kuluttamaan rahaa ennemmin kuin säästämään. Menestyksestä säikähtäneenä Itävallan keskuspankki torppasi kokeilun, ja hiukan myöhemmin vastaavat valuuttakokeilut tehtiin Itävallassa laittomiksi.
Demurrage-veron eräs vaikutus on nimenomaan rahan kiertonopeuden lisääminen. Toinen rahan kiertonopeutta lisäävä talouden mekanismi on inflaatio.
Lidköpings AIK
Lidköpings Allmänna Idrottsklubb eli Lidköpings AIK on vuonna 1968 perustettu Länsi-Göötanmaan Lidköpingin jääpalloseura, joka syntyi kahden linköpingiläisen seuran Sjödalen ja Wästerlund. Lidköping AIK on pelannut 2010-luvulla toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa sen Etelälohkossa.
Lidköpings AIK on ollut vahva junioriseura ja sen junioreista on tullut useita alueen ykkösseuran Villa Lidköping BK:n pääsarjajääpalloilijoita.
Seura on pelannut viimeiset vuodet Allsvenskanissa sen Etelälohkossa.
L’avventuriera del piano di sopra
L’avventuriera del piano di sopra (”Yläkerran seikkailija”) on vuonna 1941 valmistunut italialainen elokuva. Raffaello Matarazzon ohjaaman "telefoni bianchi" -komedian pääosia esittävät Vittorio De Sica ja Clara Calamai.
Asianajaja Fabrizio Marchinin vaimon ollessa sukuloimassa yläkerran viehättävä Biancamaria pyytää häneltä turvapaikkaa mustasukkaiselta aviomieheltään. Fabrizio tarjoaa Biancamarialle yösijan, mutta aamulla yläkerran seikkailija on kadonnut hänen vaimonsa kaulakoru mukanaan. Lopulta pariskuntien väliset väärinkäsitykset selviävät, ja kaikki tekevät sovinnon.
Mustavalkoinen "L’avventuriera del piano di sopra" on kuvattu SAFA:n studiolla Roomassa. Se on yksinkertainen, mutta sujuvasti etenevä salonkikomedia, jossa on paljon hauskoja tilanteita. Aikalaiskritiikissä kiitettiin erityisesti Vittorio De Sican ja Clara Calamain näyttelijäsuorituksia. Elokuvaa on pidetty ohjaaja Raffaello Matarazzon parhaana "telefoni bianchi" -komediana. Samaan aiheeseen perustuu Giorgio Bianchin "Buonanotte… avvocato!" vuodelta 1955.
Lappeenrannan varuskunta
Lappeenrannan varuskunta on varuskunta Lappeenrannan kaupungissa. Se sijaitsee Leirin ja Lentokentän kaupunginosissa ja jakautuu Rakuunamäen, Sairaalanmäen ja Leirikentän alueisiin.
Varuskunnassa toimii Suomen maavoimien joukko-osasto ja puolustushaarakoulu Maasotakoulu. Varuskunnan päällikkö on Maasotakoulun johtaja. Maasotakoulun ohella varuskuntaan kuuluvat myös Sotilaslääketieteen keskuksen alainen Lappeenrannan terveysasema, Leijona Cateringin Rakuuna-varuskuntaravintola, Puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskuksen Kouvolan johtamisjärjestelmäyksikön Lappeenrannan alayksikkö ja Puolustushallinnon rakennuslaitoksen Lappeenrannan toimipiste.
Ennen nykyistä toimintaansa varuskunnassa on koulutettu ratsuväkeä ja tykistöä sekä ali-, toimi- ja opistoupseereita. Varuskunnan entisiä joukko-osastoja ovat muun muassa Uudenmaan rakuunapataljoona, Karjalan tykistörykmentti ja Maanpuolustusopisto edeltäjineen.
Lappeenrannan historia leiri- ja varuskuntakaupunkina ulottuu 1600-luvulle. Varuskunta sekä läheiset Lappeenrannan linnoitus ja Lappeenrannan reservikomppanian alue muodostavat Lappeenrannan linnoitus- ja varuskuntakaupungin valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön. Nykyisen varuskunnan rakentaminen aloitettiin vuonna 1889, jolloin perustettiin Suomen rakuunarykmentti. Tältä ajalta ovat peräisin muun muassa Sebastian Gripenbergin suunnittelemat Rakuunamäen kolmikerroksiset tiilikasarmit, upseerikerho ja upseerien asuinrakennukset sekä Sairaalanmäen sotilassairaala. Leirikentän alueen, jonne varuskunnan toiminta nykyään enemmän keskittyy, vanhimmat rakennukset ovat 1930-luvulta, ja ne suunnitteli Ragnar Ypyä.
Varuskuntaan liittyvät Laukkaradan harjoitusalue Mattilan ja Mäntylän kaupunginosien länsipuolella sekä Taipalsaaren harjoitus- ja ampuma-alue ja Merenlahden harjoitusalue naapurikunta Taipalsaarella.
Vähäjärvi (Nokia)
Vähäjärvi on Pirkanmaalla Nokialla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Ovaalinmuotoisen järven pinta-ala on 2,0 hehtaaria ja sen halkaisija on 200 metriä. Järveen laskee yksi metsäoja ja sen laskuoja on 750 metriä pitkä ja se laskee Kankariin.
Järven rantaviiva on 0,53 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, joka on itäpuolelta soistunutta. Järven lounaisrannalla on useita loma-asuntoja.
Rahan kiertonopeus
Rahan kiertonopeudella tarkoitetaan taloudessa sitä nopeutta, millä raha siirtyy rahanhaltijalta toiselle. Toisin sanottuna se on luku, joka kertoo, kuinka monta kertaa rahavarannon kukin rahayksikkö on vuoden aikana käytetty. Se lasketaan jakamalla kansantaloudessa tiettynä ajanjaksona maksettujen maksujen kokonaissumma rahan määrällä.
Rahamäärän lisäämisen arvioidaan aiheuttavan yleisen hintatason nousua ja sen vähennys taas hintatason laskua. Rahan arvo siis riippuu osittain liikkeessä olevan rahan määrästä.
Väitetään, että Itävallan Wörglin pikkukaupungissa vuosina 1932–1933 tehdyssä paikallisvaluuttakokeilussa onnistuttiin lisäämään paikallisrahan kiertonopeus 12-14 kertaa nopeammaksi kuin kansallisen Itävallan shillingin, pelkästään yksinkertaisen demurrage-veron eli "hamstrausveron" tai "valuutan parkkimaksun" avulla.
Iilijärvi (Sastamala)
Iilijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa Kankarinmaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja sen halkaisija on 150 metriä. Järveen laskee ympäröivältä suolta ojia ja sen laskuoja lähtsee järven lounaisrannalta. Se on 800 metriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Kankarilta laskevaan ojaan. Se yhtyy myöhemmin Karpalistonjokeen ja laskee sen jälkeen Tupurlanjärveen.
Järven rantaviiva on 0,42 kilometriä pitkä ja rannan ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta rannat ovat soistuneet. Rannalla ei ole rakennuksia eikä sinne johda tietä.
Berkeley Breathed
Berkeley Breathed (s. 21. kesäkuuta 1957 Encino, Kalifornia) on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija. Hän on piirtänyt satiirisia strippisarjakuvia "Bloom County" (1980–1989, 2015–), "Outland" (1989–1995) ja "Opus" (2003–2008), joissa esiintyivät osin samat hahmot, tunnetuimpina naiivi Opus-pingviini ja ruma Bill-kissa.
Breathed opiskeli valokuvajournalismia Texasin yliopistossa Austinissa ja piirsi opiskeluaikanaan "Academia Waltz" -nimistä sarjakuvaa opiskelijalehti "Daily Texaniin". Washington Post Writers Group -lehtisyndikaatti otti häneen yhteyttä ja valmistuttuaan vuonna 1980 hän aloitti syndikoidun "Bloom Countyn" piirtämisen. Ajankohtaisia ilmiöitä käsitellyt ja usein kiistanalaisiin aiheisiin kantaa ottanut "Bloom County" ilmestyi parhaimmillaan 1 300 lehdessä ja sai Yhdysvalloissa kulttimaineen. Breathed sai vuonna 1987 "Bloom Countyn" ansiosta pilapiirtämisen Pulitzer-palkinnon, mikä herätti kritiikkiä joidenkin perinteisten pilapiirtäjien keskuudessa. Breathed lopetti "Bloom Countyn" yhdeksän vuoden jälkeen, mutta perusti sen seuraajaksi "Outland"-sarjakuvan, joka ilmestyi vain sunnuntaistrippeinä ja jatkui kuusi vuotta. Vuonna 2003 hän elvytti hahmonsa jälleen sarjakuvassa "Opus", joka ilmestyi myös vain sunnuntaisin. Breathed lopetti tämänkin sarjan marraskuussa 2008 ja vetäytyi jälleen alalta seitsemän vuoden ajaksi. Heinäkuussa 2015 hän ryhtyi jatkamaan alkuperäistä sarjaansa nimellä nimellä "Bloom County 2015", mutta julkaisee strippejä nyt pelkästään omalla Facebook-sivullaan.
Vuosina 1995–2003, jolloin Breathed ei piirtänyt sarjakuvia, hän julkaisi useita lastenkirjoja. Breathed on sekä sarjakuvissaan että kirjoissaan ottanut kantaa varsinkin eläinten kaltoinkohteluun ja hän on aktiivinen eläinsuojelujärjestö PETA:ssa.
Kankari (Sastamala)
Kankari on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Järven pinta-ala on 17,8 hehtaaria ja sen pituus on 900 metriä ja leveys 500 metriä. Järveen laskee viisi suo- tai pelto-ojaa, joista yksi on Vähäjärven laskuoja. Kankarin luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkuunsa 3,2 kilometriä pitkä laskuoja Karpalistonjokeen, joka laskee Tupurlanjärveen.
Järven rantaviiva on 2,4 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannoilla on neljä tilaa ja lukuisia loma-asuntoja. Itärannalla on luonnonsuojelualue.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kangasjärvi". Nimi on kartassa voinut sekoittua Jylhäjärven kanssa.
Vatajanlammi
Vatajanlammi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 130 metriä. Lampeen laskee yksi suo-oja Hakahuhdasta ja sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkuunsa 2,1 metriä pitkä laskuoja Ahmausojaan. Se yhtyy Karpalistonjokeen, joka laskee Tuparlanjärveen.
Lammen rantaviiva on 0,78 kilometriä pitkä ja se on mutkikas. Ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, joka on paikoin soistunutta. Etelärannassa on rakennuksia ja tie kiertää lammen eteläpuolelta.
Valkoinen eskadroona
Valkoinen eskadroona () on vuonna 1936 valmistunut italialainen elokuva. Italian siirtomaasotia kuvaavan elokuvan on ohjannut Augusto Genina. Sen pääosia esittävät Fosco Giachetti, Antonio Centa ja Fulvia Lanzi. Muodoltaan tyylitelty mutta sisällöltään propagandistinen "Valkoinen eskadroona" sai Mussolini-palkinnon vuoden parhaana italialaisena elokuvana. Se oli arvostelu- ja yleisömenestys myös ulkomailla.
Elokuva perustuu ranskalaisen Joseph Peyrén romaaniin "L’escadron blanc", jonka tapahtumat on siirretty Ranskan Algeriasta Italian valloittamaan Libyaan.
Rattopoika Mario Ludovici tavoittelee aristokraattista Cristinaa, joka torjuu hänen rakkautensa. Pettynyt Ludovici liittyy Italian siirtomaa-armeijaan ja päätyy Saharan laidalla sijaitsevaan linnakkeeseen. Ankaran kapteeni Santelian opastus ja autiomaan koettelemukset tekevät Ludovicista miehen. Santelia saa surmansa taistelussa kapinallisia vastaan ja Ludovici ottaa hänen paikkansa. Cristina saapuu matkailijaseurueen mukana tapaamaan Ludovicia, joka on hylännyt menneisyytensä ja päättänyt uhrata elämänsä isänmaalle.
Mustavalkoinen "Valkoinen eskadroona" on kuvattu Cinesin studiolla Roomassa sekä Ghadamesin lähellä Libyassa. Ohjaaja Augusto Genina aikoi tehdä sen ensin Ranskassa, mutta tuottaja Francesco Giunta houkutteli hänet palaamaan Italiaan, jossa elokuva sai fasistien avokätisen rahoituksen.
"Valkoinen eskadroona" on yksi tärkeimmistä Italian siirtomaasotia kuvaavista propagandistisista elokuvista. Sen arvoja ovat isänmaallisuus, sankaruus ja miesten välinen toveruus, joiden vastakohtana esitetään yläluokan naisten toimeton elämä. Tarinan keskiössä ovat Santelian ja Ludovicin vertauskuvallinen isä-poikasuhde sekä miehisten ominaisuuksien kehitys ankarissa olosuhteissa. Siirtomaavalloitusten syyt ja varsinainen sodankäynti jäävät elokuvassa taka-alalle. Naiset on suljettu miesyhteisön ulkopuolelle ja suhde alkuasukassotilaisiin on holhoavan paternalistinen.
Vahvasti tyylitellyn elokuvan rakenne perustuu voimakkaisiin kontrasteihin ja parallelismiin. Yläluokan rappeutunut elämä on pimeää ja synkkää, kun taas siirtomaa-armeijan valloittama autiomaa on avara ja valoisa. Alkuasukassotilaiden suorat rivit ja kameliratsastajien muodostelmat kuvaavat järjestystä, ja eskadroonan vastuksista piittaamaton eteneminen symboloi päähenkilön sielussa tapahtuvaa muutosta. Elokuvan estetiikka ja rytmi ovat vähällä syrjäyttää sen ideologisen sanoman, joka lopussa huipentuu verhottuun lupaukseen uudesta sodasta.
"Valkoisen eskadroonan" ensi-ilta oli vuoden 1936 Venetsian elokuvajuhlilla, jossa se sai Mussolini-palkinnon vuoden parhaana italialaisena elokuvana. Geninan ohjaustyö oli arvostelu- ja yleisömenestys kotimaansa lisäksi myös ulkomailla. "Valkoisen eskadroonan" jälkeen ohjaaja teki kaksi muuta taiteellisesti merkittävää mutta fasistisen propagandan läpitunkemaa elokuvaa, "Alcazar" ("L’assedio dell’Alcazar", 1940) ja "Bengasi" (1942).
Lamminjärvi (Häijää)
Lamminjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa Häijäässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Ovaalin muotoisen järven pituus on 140 metriä. Järveen laskee yksi pelto-oja ja sen luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkuunsa 900 metriä pitkä laskuoja Karpalistonjokeen, joka laskee Tupurlanjärveen. Järven ranta on pääosin savipohjaista joutomaata, johon on rakennettu loma-asuntoja. Järvi sijaitsee aivan valtatien 11 varrella.
Lamminjärvellä toimitettiin järven vedenpinnan lasku vuosien 1840−1848 aikana.
Pahalammi (Häijää)
Pahalammi on Pirkanmaalla Sastamalassa Häijään Perämaassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Ovaalin muotoisen lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen halkaisija on 150 metriä. Lampeen laskee yksi oja metsästä. Sen luusua sijaitsee sen lounaisrannalla, josta saa alkuunsa kilometrin pitkä laskuoja Ahmausojaan. Se yhtyy Karpalistonjokeen, joka laskee Tuparlanjärveen.
Lammen rantaviiva on 0,39 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin soistunutta metsää. Lampi on peltojen ympäröimää ja rannalle on rakennettu muutama loma-asunto. Niille johtavat kapeat tiet.
Tom Thorpe
Thomas Joseph "Tom" Thorpe (s. 13. tammikuuta 1993 Manchester) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Rotherham Unitedia. Pelipaikaltaan Thorpe on keskuspuolustaja.
Thorpe on Manchester Unitedin kasvatti. Hän on pelannut seurassa vuodesta 2009 asti. Tammikuussa 2014 Thorpe siirtyi lainalle Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Birmingham Cityyn, jota hän edusti kevätkauden loppuun eli toukokuuhun asti. Sen jälkeen Thorpe palasi Manchester Unitediin. Hän debytoi Valioliigassa syyskuussa 2014, kun hän tuli toisen puoliajan lisäajalla vaihdosta kentälle Ángel Di Marían tilalle West Ham Unitedia vastaan. Ottelu jäi Thorpen United-uran ainoaksi Valioliigassa.
Heinäkuussa 2015 Thorpe siirtyi Englannin mestaruussarjan Rotherham Unitediin.
Thorpe on edustanut käytännössä kaikkia Englannin nuorten maajoukkueita. Hän pelasi Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa yhden pelin elokuussa 2013.
Kalliojärvi (Sastamala)
Kalliojärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 70 metriä. Järveen laskee muutama suo-oja ja sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkuunsa 1,8 kilometriä pitkä laskuoja Ahmausojaan. Se yhtyy Karpalistonjokeen, joka laskee Tuparlanjärveen.
Järven rantaviiva on 0,72 kilometriä pitkä ja rannan ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta ranta on soistunutta. Järvellä on neljä loma-asuntoa, joille johtaa tiet Häijäästä.
Kansanopetus
Kansanopetus on laajoille kansan kerroksille tarjottavaa perusopetusta, joka pyritään ajan mittaan laajentamaan koskemaan koko kansaa. Opetus koskee lasten lisäksi myös aikuisia kansansivistystyönä ja aikuiskasvatuksena.
Kansanopetus alkoi keskiajalla munkkien ja pappien lyhyinä kansankielisinä saarnoina. Keskiajan lopulla Ruotsi-Suomessa säädettiin pakolliseksi Isä meidän -rukous, Ave Maria ja uskontunnustus luettavaksi kirkossa kansankielellä. Uskonpuhdistus johti lopulliseen kansanopetuksen järjestämiseen.
Mikael Agricola loi suomen kirjakielen ja julkaisi kirjallisuutta kansankielellä. Varsinaisen opetuksen aloitti 1600-luvulla Johannes Gezelius vanhempi. 1600-luvulla perustettiin ensimmäiset kiinteät lastenkoulut kaupunkeihin ja muutamia maaseudullekin.
Lukkarit tai erityiset koulumestarit velvoitettiin kuninkaan päätöksellä vuonna 1762 opettamaan lapsia. 1800-luvun alussa Etelä-Suomessa osattiin jo melko laajasti lukea ja kirjoittaa.
Kouluja alkoivat perustaa valtio, kirkko, yksityinen hyväntekeväisyys ja rahvas omatoimisena sivistysharrastuksena. Papiston johtamia pyhäkouluja (alkeiskouluja) alkoi syntyä 1830-luvulla.
Varsinaisia ensimmäisiä kouluja Suomessa olivat Ahlmani Tampereella, Antelli Kainuussa ja Alopaeuksen koulu Pohjanmaalla. Kaupunkeihin perustettiin köyhäin kouluja, köyhäin tyttöjen, köyhäin poikien ja pikkulasten kouluja. Käsityöläisten oppipojille määrättiin perustettaviksi sunnuntaikouluja vuonna 1842. Turussa toimi vuonna 1820 Belle-Lancasterin koulu eli vuoro-opetuskoulu, myöhemmin vastaavia perustettin Helsinkiin ja Vaasaan.
Vuosisadan puolivälissä alettiin vaatia yhä laajempaa kansanopetusta, minkä seurauksena säädettiin kansakouluasetus vuonna 1866. Jo ennen asetusta oli perustettu muutamia kansakouluja ja Jyväskylän kansakoulunopettajaseminaari. Asetuksen mukaan kansankouluun pääsemiseksi piti osata jo lukea, kirjoittaa, laskea, laulaa ja tuntea kristinoppia. Varsinainen alkeisopetus oli järjestettävä kodeissa tai sitä järjestivät seurakunnat kiinteissä tai kiertävissä lastenkouluissa. Kaupunkeihin tuli kuitenkin perustaa kaksivuotisia alakouluja.
Maaseudulla kansanopetus jäi vuosikymmeniä jälkeen kaupunkien kehityksestä. Kodit eivät kyenneet järjestämään alkeisopetusta, ja seurakuntien kiertokoulut olivat pieniä, vähälukuisia ja tehottomia. Kansanopetus sai maaseudulla tehoa vasta sen jälkeen, kun se irrotettiin kokonaan kirkon holhouksesta 1900-luvun alkupuolella. Kunnat velvoitettiin piirijakoasetuksella vuonna 1898 jakamaan alueensa koulupiireihin ja perustamaan kuhunkin koulun. Vuonna 1920 säädettiin oppivelvollisuuslaki, jonka mukaan jokaisessa koulupiirissä tuli olla kaksivuotinen alakansakoulu.
Alevtina Tanygina
Alevtina Tanygina (;s. 15. joulukuuta 1989) on venäläinen maastohiihtäjä.
Tanygina debytoi maastohiihdon maailmancupissa marraskuussa 2011 Sjusjøenissä Norjassa ollen 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijalla 51. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti noin viikkoa myöhemmin Rukalla ollen 10 kilometrin takaa-ajon 15. Tanyginan paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on kahdeksas, jonka hän saavutti Tour de Skin takaa-ajo-osakilpailusta Oberstdorfista tammikuussa 2015.
Tanygina voitti alle 23-vuotiaiden MM-kisoista hopeaa 10 kilometrin perinteiseltä Hinterzartenista vuonna 2010. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa neljästoista.
James Montgomery Flagg
James Montgomery Flagg (18. kesäkuuta 1877 Pelham Manor, New York – 27. toukokuuta 1960 New York, New York) oli yhdysvaltalainen kuvittaja, julistetaiteilija ja muotokuvamaalari. Hänet tunnetaan parhaiten ensimmäisen maailmansodan aikana tekemästään ikonisesta propagandajulisteesta, jossa Setä Samuli osoittaa sormella katsojaa sanoen ”I Want You” (”Minä haluan sinut”). Samaa julistetta käytettiin myös toisen maailmansodan aikana. Flagg lainasi idean Alfred Leeten vuonna 1914 suunnittelemasta brittiläisestä värväysjulisteesta, jossa oli sotaministeri Herbert Kitchenerin kuva.
Flaggin ensimmäinen piirros julkaistiin "St. Nicholas" -lastenlehdessä hänen ollessaan 12-vuotias. Vuodesta 1892 alkaen hänen piirroksiaan julkaistiin aikakausjulkaisuissa ja niistä koottiin kirjoja. Hän maalasi myös muotokuvia öljy- ja vesiväreillä, mutta ei tehnyt muuta ”vakavaa” taidetta. Hän julkaisi vuonna 1946 omaelämäkerran "Roses and Buckshot".
Hamish Peacock
Hamish Peacock (s. 15. lokakuuta 1990) on australialainen keihäänheittäjä, joka edustaa seuratasolla Eastern Suburbs Athletics Clubia. Peacockin ennätys on toukokuussa 2016 Hobartissa heitetty 84,39.
Peacock voitti vuonna 2007 alle 18-vuotiaiden MM-hopeaa Tuomas Laaksosen voittaessa kultaa. Peacock osallistui myös vuoden 2013 MM-kisoihin Moskovaan, jossa hän jäi karsintaan tuloksella 76,33. Kansainyhteisön kisoissa 2014 Glasgow’ssa Peacock saavutti pronssia heitettyään finaalissa 81,75. Hän karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa 2015, Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän sai hopeaa tuloksella 82,59.
Peacockin veli Huw on myös yleisurheilija. Hän kilpailee moukarinheitossa.
Aldo Tonti
Aldo Tonti (2. maaliskuuta 1910 Rooma – 7. heinäkuuta 1988 Rooma) oli yksi sodanjälkeisen italialaisen elokuvan merkittävimmistä kuvaajista.
Uutiskuvaajana toiminut Tonti siirtyi 1930-luvun puolivälissä Cinecittàn studiolle, jossa hän työskenteli still-kuvaajana ja kameramiehenä. Hänen ensimmäinen elokuvaajantyönsä oli Flavio Calzavaran "Piccoli naufraghi" vuonna 1939. Sen jälkeen Tonti työskenteli kuvaajana muun muassa ohjaaja Goffredo Alessandrinin elokuvissa. Augusto Geninan "Bengasia" (1942) seurasi Luchino Viscontin visuaalisesti käänteentekevä "Riivaajat" vuonna 1943.
Toisen maailmansodan jälkeen Tonti kuvasi muun muassa Alberto Lattuadan elokuvan "Il bandito" (1946), Roberto Rossellinin "Europa ’51:n" (1952), Mario Camerinin "Odysseuksen" ("Ulisse", 1954), Federico Fellinin "Cabirian yöt" ("Le notti di Cabiria", 1957) ja John Hustonin "Heijastuksia kultaisessa silmässä" (1967). Yli 120 elokuvaa käsittäneen uran viimeinen työ oli Richard Fleischerin ohjaama "Ashanti – seikkailu Afrikassa" vuonna 1979.
Tonti on saanut Punta del Esten elokuvajuhlien palkinnon työstään Mario Camerinin "Kostossa" ("Il brigante Musolino", 1950) sekä nastro d’argenton Nicholas Rayn elokuvasta "Paholaisen hampaat" ("The Savage Innocents", 1960). Vuonna 1964 hän julkaisi muistelmansa "Odore di cinema" (”Elokuvan tuoksu”). Tontin pojat Giorgio ja Luciano ovat myös elokuvaajia.
Andrei Paškin
Andrei Jurjevitš Paškin (, s. 27. marraskuuta 1956, Krasnojarsk, Neuvostoliitto) on venäläinen hyökkääjänä pelannut jääpalloilija, joka edusti Neuvostoliitossa Jenisei Krasnojarskia ja Ruotsissa mm. IFK Vänersborgia ja Gripen-Trollhättania.
Andrei Paškin osallistui uransa aikana kaksi kertaa pelaajana MM-kisoihin. Vuoden 1983 kisoissa hän oli kisojen paras maalintekijä seitsemällä maallillaan. Menestyksekkään Krasnojarskin Jenisein seurajoukkue- ja Neuvostoliiton maajoukkueuran jälkeen Andrei Paškin oli ensimmäinen Neuvostoliiton jääpalloilija, joka siirtyi Ruotsiin IFK Vänersborgiin syksyllä 1988. Hän oli ensimmäinen venäläinen, joka siirtyi ulkomaille jääpalloilijaksi. Pelaajauraa Ruotsissa kesti aina kevääseen 2005 seuroina Tranås BoIS, Gripen Trollhättan BK, Slussen BK ja Blåsut BK.
Pelaajauransa jälkeen hän aloitti 2005 valmentajauransa Venäjällä Metallurg Bratskissa. Sen jälkeen kaudesta 2007 alkaen hän on toiminut Jenisei Krasnojarskin organisaatiossa valmennus- ja johtotehtävissä. 2010-luvulla hän siirtyi Venäjän jääpallomaajoukkueen valmennustehtäviin ja oli voittamassa maailmanmestaruuden kakkosvalmentajana keväällä 2014.
Andrein poika Mihail Paškin on Ruotsissa ja Venäjällä pelannut Kazakstanin jääpallomaajoukkuetta edustanut jääpalloilija.
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa