Sammunjoki
Sammunjoki eli Sammaljoki on 54 kilometriä (myös 47 km ) pitkä joki Satakunnassa ja Pirkanmaalla Huittisissa, Punkalaitumella ja Sastamalassa. Se on pinta-alaltaan 295 km² (myös 303 km² ) suuruisen Sammunjoen valuma-alueen laskujoki, joka yhtyy Kokemäenjokeen Huittisissa vastapäätä Karhiniemeä 88 kilometriä sen suistosta. Sammunjoki on siten osa Kokemäenjoen vesistöä, joka laskee Kokemäenjoen mukana Selkämereen Porin edustalla Pihlavanlahdella.
Sammunjoki saa alkunsa Sastamalan Sammaljoelta ja Sammunjoen yläosaa kutsutaankin Sammaljoeksi aina Huittisiin asti. Vain viimeiset 6–7 kilometriä tunnetaan Sammunjoen nimellä. Muitakin nimiä on ollut käytössä kuten esimerkiksi Nanhianjoki ja Illonjoki.
Sammun- ja Sammaljoki sekä niiden sivuhaarat virtaavat pääsääntöisesti savipohjaisen maaston läpi. Valuma-alueesta 28% on peltoa ja 68% metsämaata. Savikoilla korkeuserot ovat pienet ja siksi joki meanderoi paikoin voimakkaasti. Oja saavat toisinaan alkunsa kallioisella metsävyöhykkeellä, jolloin uomat ovat korkeuserojen vuoksi syvät ja kiviset. Metsävyöhykkeet erottavat peltoalueita toisistaan, jolloin koskia syntyy myös sinne. Joessa onkin toistakymmentä koskea. Savikoilla ilmenee viljelyn haittapuolina ravinteiden valuminen virtaavaan vesistöön. Sammunjoesta purkautuukin Kokemäenjokeen runsaasti ravinteita ja kiintoainesta, kun savipellot imevät sadevettä heikosti ja valuttavat sitä pintaa myöten ojiin.
Vuodenaikojen erot joen virtaamissa ovat suuria. Keskivirtaama joen alajuoksulla on 3,4 m³/s, mutta se vaihtelee tulvahuippun keskiarvosta 45,8 m³/s kuivan kauden keskiarvoon 0,11 m³/s. Tulvat ovat yleensä lyhytkestoisia.
Joen pääuomaa seuraa suurimmaan osaa matkaa jokin seudun kyläteistä. Joki virtaa esimerkiksi Sammaljoen, Illon, Räikänmaan ja Sampun kylien läpi. Samppu on Huittisten Lauttakylän lähitaajama. Sampussa joki alittaa valtatien 12.
Sammunjoen kulku kuvaillaan tässä aloittaen sen suistosta ja edeten kohti joen latvavesiä. Kunkin kohteen ja sivuhaaran yhtymäkohdan etäisyys suistosta ja valuma-alueen suuruus ilmoitetaan sen yhteydessä suluissa.
Vuonna 2000 Illon kylässä toimineesta pesulasta pääsi jokeen kemikaaleja, joka tappoi kaloja noin 13 kilometrin matkalta alavirtaan päin. Muutaman ensimmäisen kilometrin matkalla kalakanta tuhoutui lähes täydellisesti.
Vuonna 2011 Sammunjoen yhdessätoista koskessa tutkittiin sähkökalastuksella mitä kalalajeja joessa esiintyi. Kaikissa kohteissa esiintyvät lajit olivat hauki, törö, kivisimppu ja kivennuoliainen. Muita yleisiä lajeja olivat turpa, särki, made, ahven ja salakka. Nahkiainen ja kiiski esiintyivät. Koskissa yleisimmät lajit yksilömäärien mukaan olivat kivennuoliainen ja kivisimppu.
Sammunjokea hydyntävät seudun asukkaat, joiden kalastusonnesta on kyselty tietoja vuonna 2011. Yleisimmät kalastusvälineet ovat olleet onki, virveli, rysä ja katiska. Saalista on tullut noin 450 kilogrammaa vuodessa. Saaliskaloja ovat olleet särki, hauki, lahna, ahven, säyne ja sulkava. Harvinaisia saaliita ovat olleet karppi, kuha, toutain, kirjolohi ja taimen.
Rapukanta oli hyvä 1980−90-luvuilla, mutta ilmeisesti rapurutto ja joen perkaukset hävittivät ravun lähes kokonaan.
Vaikka seutukunnalla käytettiin 1800-luvulla tuulimyllyjä viljan jauhantaan, rakennettiin Sammunjokeen myös vesirattailla pyöriviä myllyjä. Näistä on edelleen jäänteitä joen uomassa esimerkiksi Nanhiankoskessa ja Rekikoskessa.
Tulvat vaivasivat myös Huittislaisten viljelyä. 1880-luvulla saatiin päätökseen kauan suunnitellut koskien perkaukset, joilla tulvahuippuja laskettiin alemmaksi. Vuosina 1925−26 perattiin Sammunjokea viiden kilometrin matkalta avaten neljä suurehkoa koskea ja nostamalla pääuomasta 20 000 m³ maata. Töihin osallistui parisenkymmentä Nahian ja Rekikosken maanviljelijää ja työt rahoitettiin lainalla ja valtionavulla.
Joen virtauksille tuli käyttöä, kun puunjalostusteollisuus tarkitsi raaka-ainetta. Silloin Sammunjokea käytettiin tukinuittoon, kun takametsistä kuljetettiin puita Kokemäenjoen sahoille. Kosket perattiin kivistä vapaiksi, jotta tukit uisivat paremmin myös pienemmällä virtaamalla. Tämän vuoksi eräät kosket lakkasivat kohisemasta kokonaan ja esimerkiksi Pitkäkoski, Vääräkoski ja Iiverinkoski ovat kuin rännejä. Myöhemmät perkaukset liittyvät maataluden peltojen kuvatukseen ja tulva-aikojen lyhentämiseen.