hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rosemarie Whyte
Rosemarie Whyte (s. 8. syyskuuta 1986) on jamaikalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpailee pikajuoksussa.
Whyte on osallistunut olympialaisiin kerran, vuonna 2008. Hän sijoittui tuolloin 400 metrillä henkilökohtaisen kilpailun seitsemänneksi ajallaan 50,68 sekuntia ja oli myöhemmin 4 × 400 metrin viestissä maansa pronssia voittaneen joukkueen jäsen. Whyte juoksi samassa lajissa joukkueensa ensimmäisen osuuden Berliinin MM-kisoissa 2009 ja voitti hopeaa Jamaikan hävittyä Yhdysvalloille reilut kolme sekuntia. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän selviytyi 400 metrillä välieriin. Pitkässä viestissä hän juoksi avausosuuden toiseksi sijoittuneessa Jamaikan joukkueessa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 400 metrillä kahdeksanneksi ja juoksi toisen osuuden pronssia saaneessa Jamaikan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.
Whyte voitti 400 metrin Jamaikan-mestaruuden vuonna 2008. Hänen ennätyksensä 400 metrillä on 49,84 sekuntia, jonka hän juoksi Lontoossa 2011.
Give It All
Give It All on punk rock-yhtye Rise Againstin julkaisema kappale vuodelta 2004. Se julkaistiin yhtyeen kolmannen albumin, Siren Song of the Counter Culturen, ensimmäisenä singlenä. Kappaleesta kuitenkin julkaistiin jo aiemmin samana vuonna hieman Siren Song of the Counter Culturen kappaleesta poikennut versio Yhdysvaltain silloista presidenttiä George W. Bushia kritisoineella kokoelma-albumilla Rock Against Bush, Vol. 1.
Give It Allin musiikkivideon ohjasi James Cox ja tuotti Justin Cronkite. Videossa bändi soittaa kappaletta Chicagon metrossa samalla kun ryhmä naamioituneita toimistotyöntekijöitä lähtee yöllä ulos tekemään erilaisia asioita, muun muassa vaihtamaan rauhanomaisia yhdysvaltalaisia sotilaita esittävän videon sotavideoon, liimaamaan eläintarhan häkkeihin "olen viettänyt koko elämäni häkissä" -tarroja ja kirjoittamaan McDonald'sin Big Mac -mainostauluun tekstin "42 grammaa sydänkohtausta". Tämän jälkeen toimistotyöntekijät vaihtavat päälleen normaalit puvut ja menevät töihin. Videon lopuksi yksi työntekijöistä liimaa pomonsa toimiston oveen samanlaisen tarran joita he liimasivat eläintarhaan.
Lasse Peltonen
Lasse Peltonen (28. toukokuuta 1931 Merikarvia) on Ilmajoella asuva entinen peruskoulunopettaja ja musiikkipedagogi, joka tunnetaan monien kansanmusiikkiryhmien harjoittajana ja johtajana. Näistä tunnetuin on Peuralan pelimannit.
Vuonna 1993 Peltonen sai Suomen Kansanmusiikkiliitolta oltermannin ja vuonna 2011 Kaustisen kansanmusiikkijuhlilta mestaripelimannin arvonimen.
Peltonen valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman seminaarista 1953 ja toimi pitkään Ilmajoen Peuralan koulun opettajana. Hän perusti Peuralan pelimannit 1960-luvun alussa tukemaan koulun musiikinopetusta. Musiikkia hän on opiskellut muun muassa Etelä-Pohjanmaan Musiikkiopistossa, Klemetti-opistossa sekä yksityisesti, instrumentteinaan viulu, alttoviulu, kontrabasso, klarinetti ja laulu. Opettajia ovat olleet Harald Andersen, Jukka Hapuoja, Eino Haipus, Ilkka Kuusisto, Eelis Panula, Erkki Pohjola, Aatos Rintakoski ja Arvo Räikkönen.
Lasse Peltosen poika on Seinäjoen kaupunginorkesterin sellisti Jussi Peltonen ja pojanpoika sellisti Samuli Peltonen.
Oraonit
Oraonit ovat dravidalaista kurukhin kieltä puhuva kansa. Noin puolet heistä asuu Intian Biharin osavaltiossa etupäässä Chota Nagpurin tasangolla ja loput Madhya Pradeshissa, Orissassa ja Länsi-Bengalissa. Oraoneja on myös Bangladeshissa sekä vähemmässä määrin Nepalissa ja Bhutanissa. Eri arvioiden mukaan heidän kokonaismääränsä on 2–4,5 miljoonaa.
Oraonien uskotaan muuttaneen alueelle Etelä-Intiasta. Kulttuuriltaan heitä lähin kansa ovat mundat. Intiassa oraonien virallinen asema on ”heimokansa” (). Perinteinen elinkeino on maanviljely ja tärkein viljelyskasvi riisi. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, siat, kanat ja ankat. Lisäksi harjoitetaan metsästystä, kalastusta ja keräilyä. Osa oraoneista työskentelee suurviljelmillä, kaivoksissa, rakennustöissä ja palveluammateissa.
Suurin osa oraoneista on perinteisen uskonnon harjoittajia ja muodollisesti hinduja. Pieni vähemmistö on kristittyjä. Naapurikansojensa mundien ja marioiden tavoin oraonit ovat tulleet tunnetuiksi kylvökauden alussa vietettävän Sarhul-juhlan yhteydessä suoritetuista ihmisuhreista. Maan hedelmällisyyden jumalattarelle tehtyjä ihmisuhreja raportoitiin vielä 1980-luvulla. Oraonit tunnetaan myös heidän keskuudessaan 1900-luvun alussa vaikuttaneista brittiläisen kolonialismin vastaisista liikkeistä.
Maksim Zimin
Maxim Zimin (ven. Максим Зимин) (s. 28. huhtikuuta 1994 Barnaul, Siperia) on venäläinen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2001. Vuonna 2005 hän voitti sekä Venäjän että Moskovan Cupin. Vuonna 2008 Zimin voitti Suomen Viking Trophyn. Vuonna 2010 Zimin kilpaili Italian Formula Abarth ja Formula Renault 2.0 sarjoissa. Hän sijoittui viidenneksi molemmissa sarjoissa. Vuonna 2011 Zimin kilpaili GP3-sarjassa Jenzer-tallissa. Britannian kilpailussa Zimin kolaroi Matias Laineen vaarallisesti ulos kilpailusta. Tämän seurauksena hänet hylättiin kilpailusta ja hän sai kilpailukiellon sprinttikilpailuun. Hän ei saavuttanut pisteitä.
Hierronpodenco
Hierronpodenco on kanarialainen metsästyskoirarotu El Hierron saarelta. Se on mitä todennäköisimmin sukua kanarianpodencolle.
Rotu muistuttaa pienikokoista kanarianpodencoa, ja onkin tavallaan sen kääpiömuunnos. Säkäkorkeus vaihtelee n. 35 cm molemmin puolin.
Hierronpodenco syntyi bassetin ja podencon risteymästä. Pienen kokonsa ansiosta se sopii erinomaisesti luolametsästykseen.
Juris Silovs
Juris Silovs (30. elokuuta 1950 Krāslavā – 28. syyskuuta 2018) oli latvialainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän edusti aktiiviaikoinaan Neuvostoliittoa ja seuratasolla Aizkraukles Vārpa Rigaa.
Silovs osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Münchenissä 1972. Hän oli tuolloin maansa hopeaa voittaneen 4 × 100 metrin viestijoukkueen jäsen. Silovs voitti vuonna 1973 Moskovassa pidetyissä universiadeissa kultaa 100 metriltä ajallaan 10,37 sekuntia. Hän sijoittui EM-kilpailuissa 1974 neljänneksi 100 metrillä ja oli mukana myös Neuvostoliiton neljänneksi sijoittuneessa 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Silovs juoksi Montréalin olympialaisissa 1976 sekä 100 metrin henkilökohtaisen matkan, jolla hän putosi jo alkuerissä että pikaviestin, jossa hän voitti pronssia.
Silovsin 60 metrin sisärataennätys 6,65 sekuntia oli aikanaan myös Neuvostoliiton ennätys.
"Lähde: IAAF"
Vankimusjärvi
Vankimusjärvi on kuivatettu järvi, joka sijaitsi tuolloin Tyrväällä paikalla, joka on nykyään Pirkanmaan Sastamalaa. Järven kuivatus aloitettiin 1800-luvun alkupuolella ja saatiin päätökseen 1940-luvulla. Kuivatuksen seurauksena saatiin viljelysmaata noin 90 hehtaaria. Nykyään kartoissa lukee entisen järven paikalla Vankimus. Maastopainauman vedet ohjataan entisen järven pohjaa myöten nykyiseen Vankimusojaan , josta ne virtaavat Kärppälänjokeen. Entisen järven pohjamaa painuu vielä kasaan. Tämä on vaikeuttanut syvempien kohtien kuivattamista ja viljely on niissä kohdin hankalaa. Näihin kohtiin ollaan puuhaamassa kosteikkoa.
Daniel Ekmanin kartassa 1700-luvun alusta Vankimusjärven nimi on kirjoitettu "Wangimasjärfwi".
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järvi oli nimeltään Vankimusjärvi ja se sijaitsi Tyrvään ja Karkun silloisen rajan tuntumassa. Raja seurasi järven pohjoispuolelle raivattujen peltojen reunoja niin, että kokonaisuus jäi Tyrväälle. Asutus sijaitsi pohjoisrannalla, missä olivat Järvenpään, Lumajan, Kaldilan, Watajan ja Isojärven kylät. Kartasta näkyy, että järven luonnollinen laskuoja seuraa nykyisen laskuojan reittiä. Kartan mukaan se kuului silloin Kärppälänjoen valuma-alueeseen. Järvi oli tuolloin kartasta arvioiden noin 2,5 kilometriä pitkä.
Vankimusjärvi oli ennen kuivaamistaan kalaisa järvi, mikä houkutteli sen rannoille asukkaita. Peltojen lisäksi tuli tarvetta heinäniityille, joita ajateltiin tuottaa järvenlaskulla. Ensimmäinen vaihe käynnistyi, kun 1800-luvun alussa kaivettiin yhdysoja Vankenojaa myöten Storminjokeen eli Ekojokeen. Tämä yritys tuotti heinämaata vain nimeksi.
Vuonna 1847 Satimus Abrah. Ericsson ja kumppanit pyysivät päätöstä järven kuivattamista silmällä pitäen. Ilmeisesti ainakin maanmittari on käynyt paikalla, koska hakemuksen mukana oli kaksi karttaa. Päätös tästä asiasta annettiin kaksi vuotta myöhemmin. Hanke käynnistettiin muuttamalla järven laskuojaksi Kärppälänjokeen laskeva oja. Uutta ojaa kanavoitiin noin 300 metrin matkalta. Nyt laskevan veden alta paljastui runsaammin heinämaata. Vuonna 1898 talollinen Nestor Niisuniemi kyseli vesijättömaan tuoton perään.
Kuivatustyö kesti varsin pitkään. Venäläisessä topografikartassa vuodelta 1909 Vatajan kylä ja Vankimusjärven rippeet on kuvattu niityksi, jonka pohjalla sijaitsi kolme pientä lampea, joita yhdisti kuivatusoja. Lopullisesti järvi kuivui 1948–1950, kun vanha kanava purettiin ja syvennettyyn ojaan upotettiin kilometrin matkalta putki. Lopulta työ saatiin valmiiksi ja lähes koko alue tuli peltoviljelyyn.
Ari Ichihashi
Ari Ichihashi (, s. 22. marraskuuta 1977) on entinen japanilainen kestävyysjuoksija, joka on erikoistunut maratonjuoksuun.
Hän voitti Sapporon puolimaratonin vuosina 1997 ja 1998. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän voitti hopeaa maratonilla ja juoksi samalla oman ennätyksensä 2.27.02. Samana vuonna hänet valittiin Japanin vuoden urheilijaksi. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui maratonilla 15:nneksi.
Nduka Awazie
Nduka Awazie (s. 4. huhtikuuta 1981) on nigerialainen entinen yleisurheilija ja olympiavoittaja, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän edusti seuratasolla yhdysvaltalaista Eastern Michigan Eaglesia.
Awazie voitti 400 metrillä alle 20-vuotiaiden MM-kultaa Annecyssä 1998 ajallaan 45,54 sekuntia. Hän osallistui Sydneyn olympialaisissa 2000 400 metrin henkilökohtaiseen kilpailuun, jossa hän karsiutui jo ensimmäisellä kierroksella sekä 4 × 400 metrin viestiin, jossa Nigeria sijoittui alun perin toiseksi, mutta nousi voittajaksi ensimmäisenä maaliin tulleen Yhdysvaltain joukkueen jouduttua hylätyksi.
Awazien ennätys 400 metrillä on 45,44 sekuntia, jonka hän juoksi Dakarissa 1998.
Bella Hartley
Bella Hartley (oikealta nimeltään Isabella Hartley) on kuvitteellinen hahmo australialaisessa nuortensarjassa . Häntä näyttelee Indiana Evans.
Bella tulee H2O:hon vasta 3. tuotantokaudella Emman lähdettyä maailmanympärysmatkalle. Bella on myös merenneito ja hänen voimansa on veden muutaminen gelatiiniksi ja kovettaminen kiteiksi. Bella tuli merenneidoksi jo 9-vuotiaana, kun he asuivat Irlannissa ja Bella löysi sieltä samanlaisen kuutamoaltaan kuin Mako-saarella. Bella sai tietää Cleon ja Rikkin olevan merenneitoja, kun vesilonkero veti Rikkin veteen Rikki`s baarin avajaisiltana ja Bella näki Rikkin pyrstön hänen kastuttuaan. Cleo hyppäsi veteen pelastamaan Rikkiä. Bellan seuratessa Cleoa veteen, näki Bella veden alla Cleonkin olevan merenneito. Bella laulaa Rikki`s -baarissa bändin kanssa.
Bella on luonteeltaan hauska ja iloinen. Bella on myös pirteä ja joskus vähän höpsö. Hän on myös kaunis ja temperamenttinen. Useat pojat yrittävät flirttailla hänelle, mutta Bella ei kiinnitä siihen huomiota.
Bellalla on kullanruskeat hiukset ja sinivihreät silmät. Bella on noin 165 senttimetriä pitkä. Koskettuaan veteen Bella muuttuu merenneidoksi. Bella pitää ihmisenä ollessaan mustaa kaulakorua, jossa on sininen "kide". Kide on peräisin luolasta, joka sijaitsee Irlannissa, jossa Bella muuttui merenneidoksi.
Sarjassa Bella ihastuu Williin, jota 3. tuotantokaudella esittää Luke Mitchell. Myöhemmin he alkavat seurustelemaan. Will saa tietää Bellasta, Rikkistä ja Cleosta ja lupaa, ettei kerro heistä kenellekään.
Oleksandr Krikun
Oleksandr Volodymyrovitš Krikun (s. 1. maaliskuuta 1966 Leipzig, Saksan demokraattinen tasavalta) on ukrainalainen entinen moukarinheittäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Kolos Umania.
Krikun sijoittui kymmenenneksi MM-kisoissa 1995 tuloksellaan 75,52 metriä ja voitti samana vuonna universiadeista hopeaa heitettyään tuloksen 77,06. Hän osallistui seuraavana vuonna uransa ensimmäisiin olympialaisiin Atlantassa, jossa hän voitti pronssia 80,02 metriä kantaneella heitollaan. Krikun sijoittui kahdeksanneksi Ateenan MM-kisoissa 1997 ja oli yhdestoista EM-kilpailuissa 1998.
Krikun karsiutui 2000-luvulla kaikissa käymissään arvokisoissa: hän oli karsintakierroksen 20. Sydneyn olympialaisissa 2000, karsintaryhmänsä yhdestoista vuoden 2001 MM-kisoissa ja karsinnan kahdeksastoista Ateenan olympialaisissa 2004, joiden lisäksi hän karsiutui myös EM-kisoissa 2002 ja MM-kilpailuissa 2003.
Krikunin ennätys on 81,66 metriä, jonka hän heitti Kiovassa 2004.
František Janda-Suk
František Janda-Suk (25. maaliskuuta 1878 Postřižín – 23. kesäkuuta 1955 Praha) oli tšekkoslovakialainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka edusti aiemmin urallaan Böömiä. Hänen seuransa oli Slavia Praha.
Janda-Suk osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Pariisissa 1900, jolloin hän edusti Böömiä ja voitti hopeaa kiekonheitosta tuloksellaan 35,14 metriä. Hän kilpaili olympialaisissa seuraavan kerran Tukholmassa 1912, jolloin hän oli kuulantyönnössä viidestoista 11,15 metriä pitkällä työnnöllään ja sijoittui kiekonheitossa seitsemänneksitoista heitettyään 38,31 metriä. Janda-Suk kilpaili Pariisin olympialaisissa 1924 Tšekkoslovakian väreissä jo 46 vuoden iässä ja toimi kisojen avajaisissa maansa lipunkantajana. Hän oli kisoissa kiekonheiton 29. eli kolmanneksi viimeinen tuloksen (34,08 m) saanut.
Janda-Sukin ennätys kiekonheitossa oli 42,45 metriä vuodelta 1909 ja kuulantyönnössä 12,15 metriä vuodelta 1911.
Kaarlo Junnelius
Kaarlo Iivari Junnelius (25. huhtikuuta 1881 Oulu – 9. helmikuuta 1950 Oulu) oli oululainen insinööri, kauppias, toimitusjohtaja, rehtori ja kunnallispoliitikko.
Kaarlo Junneliuksen vanhemmat olivat merikapteeni Albert Adrian Junnelius ja Maria Carolina Junnelius (o.s. Virkkula). Isänsä opissa Kaarlo Junnelius oppi kaupanteon alkeet.
Junnelius tuli ylioppilaaksi Oulun Lyseosta ja valmistui diplomi-insinööriksi 1903. Hän opetti Oulun teollisuuskoulussa vuodesta 1905 ja toimi sen rehtorina 1927-1948. Junnelius toimi myös mm. Kempeleen tiilitehtaan teknillisenä johtajana (1907-1910), Oulun Puhelin Osakeyhtiön toimitusjohtajana (1916-1920) sekä Ab Uleå Oy:n osastonjohtajan ja osastopäällikön tehtävissä (1920-1930). Hän oli useaan otteeseen Oulun kaupunginvaltuuston jäsen (1917-1920, 1925-1930, 1934). Oulun vt. kaupunginjohtajana Junnelius toimi 1930-1931.
Junnelius on kirjoittanut mm. teokset
Larry Myricks
Lawrence Ellwyne ”Larry” Myricks (s. 10. maaliskuuta 1956 Clinton, Mississippi) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka saavutti 1980–1990-luvuilla useita arvokisamitaleja pituushypyssä, ja kilpaili myös pikajuoksussa.
Mississippi Collegessa opiskellut Myricks voitti NCAA:n pituushyppymestaruuden 1976. Hän pääsi samana vuonna Yhdysvaltojen olympiajoukkueeseen ja selviytyi Montrealissa loppukilpailuun, muttei voinut osallistua siihen murrettuaan jalkansa lämmittelyhypyssään. Vuonna 1979 hän voitti pituushypyssä NCAA:n mestaruuden, Yhdysvaltojen ulkoratamestaruuden ja maailmancupin. Lisäksi hän oli ensimmäinen maailman rankinglistalla. Hän voitti pituushypyn Yhdysvaltojen-mestaruuden myös 1980 ja selviytyi olympiajoukkueeseen, muttei voinut osallistua kisoihin kotimaansa boikotoitua niitä.
Myricks karsiutui 200 metrin juoksun alkuerissä Helsingin MM-kilpailuissa 1983. Los Angelesin olympialaisissa 1984 hän sijoittui pituushypyssä neljänneksi. Hän voitti saman lajin sisäratojen maailmanmestaruuden Indianapolisissa 1987 tuloksella 823. Samana vuonna niin ikään Indianapolisissa järjestetyissä Pan-Amerikan kisoissa hän sai hopeaa. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui alkuperäisissä tuloksissa neljänneksi tuloksella 833, mutta nousi pronssille, kun toimitsijoiden todettiin mitanneen Giovanni Evangelistin viimeisen kierroksen hypyn liian pitkäksi.
Myricks voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 200 metrillä 1988. Saman vuoden olympiakarsinnoissa hän teki pituushypyssä ennätyksensä 874. Soulin olympialaisissa hän sai pronssia tuloksella 827. Hän voitti toistamiseen sisäratojen maailmanmestaruuden Budapestissa 1989 hypättyään 837. Hän voitti samana vuonna Yhdysvaltojen ulkoratamestaruuden, GP-finaalin ja maailmancupin. Hän sai pronssia Tokion MM-kilpailuissa 1991 tuloksella 842.
Myricks voitti sisäratojen Yhdysvaltojen-mestaruuden pituushypyssä 1976, 1979, 1980, 1981, 1988, 1989 ja 1990.
Sara Moreira
Sara Moreira (s. 17. lokakuuta 1985 Santo Tirso) on portugalilainen yleisurheilija, joka kilpailee keski- ja pitkien matkojen juoksussa sekä maastojuoksussa. Hän oli erikoistunut aiemmin 3 000 metrin estejuoksuun, nyttemmin pitkille ratamatkoille ja maratonille.
Vuonna 2007 Moreira otti pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 3 000 metrin estejuoksussa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli mukana 3 000 metrin estejuoksussa, jossa hän ei päässyt alkueristä jatkoon. Yleisurheilun MM-kilpailuissa hän on juossut neljä kertaa finaalissa; Osakassa 2007 3 000 metrin esteissä sijoittuen 13:nneksi, Berliinissä 2009 5 000 metrillä sijoittuen kymmenenneksi ja Daegussa 2011 3 000 metrin esteissä sijoittuen alun perin 12:nneksi. Daegun MM-kisoissa hän antoi kuitenkin positiivisen dopingnäytteen ja sai kuuden kuukauden kilpailukiellon. Pekingissä 2015 hän oli 10 000 metrillä kahdestoista.
Sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 Moreira oli 3 000 metrillä hopealla. Ulkoratojen EM-kilpailuissa Barcelonassa 2010 hän sijoittui 5 000 metrillä alun perin kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin toiseksi kun voittaja Alemitu Bekele hylättiin dopingrikkomuksen takia. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui 5 000 metrillä kolmanneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 Moreira sijoittui 10 000 metrin juoksussa 14:nneksi. Hän voitti 3 000 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Göteborgissa 2013 ajalla 8.58,50. Hän voitti puolimaratonin Euroopan-mestaruuden sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa Amsterdamissa 2016.
Maastojuoksussa Moreira on saavuttanut pronssia MM-joukkuekilpailussa 2009 ja kultaa EM-joukkuekilpailussa vuosina 2008–2010.
Thomas Hylkema
Thomas Hylkema (s. 20. elokuuta 1988 Alankomaat) on hollantilainen moottoriurheilija. Hänen veljensä Bart Hylkema on myös moottoriurheilija.
Hylkema aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2007 hän kilpaili Formula BMW ADAC -sarjassa sijoittuen sijalle 20. Vuonna 2008 Hylkema kilpaili Formula Renault UK-sarjassa ollen 17:s. Hylkema jatkoi sarjassa seuraavana vuonna ollen 16:s. Vuonna 2010 Hylkema sijoittui sarjan 14:nneksi. Vuonna 2011 Hylkema kilpaili GP3-sarjassa Tech 1 Racing -tallissa korvaten Andrea Caldarellin Valencian kilpailusta lähtien. Hän ei saavuttanut pisteitä parhaana tuloksenaan 14. sija.
Diana Saqib
Diana Saqib (s. noin 1981 Afganistan) on afganistanilainen elokuvaajaa.
Saqib on ollut lapsuutensa ja nuoruutensa maanpaossa Iranissa, jossa hän opiskeli dokumenttielokuvien tekijäksi. Hän on keskittynyt erityisesti afganistanilaisten naisten elämän kuvaamiseen. Ensimmäisessä dokumenttielokuvassaan "Twenty Five Per Cent" hän kuvaa kuutta naisparlamentaarikkoa. Elokuvaa on esitty maailmalla elokuvajuhlilla. Toinen elokuva kertoo afganistanilaisesta naisurheilijasta. Alkuperäinen päähenkilö haki harjoitusleirin aikana Italiasta turvapaikaa, joten hän joutui etsimään uuden. Kolmas elokuva kertoo mielenosoituksista 15. huhtikuuta 2009. Mielenosoitus oli poikkeuksellinen, sillä uskonnollisia johtajia kohtaan eivät naiset olleet sitä ennen osoittaneet mieltää, ja se on myös ankarasti kiellettyä.
Hänen sisarensa on parlamentin jäsen Sabrina Saqeb.
Help Is on the Way
Help Is on the Way on punk rock-yhtye Rise Againstin vuonna 2011 julkaisema single. Se on yhtyeen kuudennen albumin, "Endgamen", ensimmäinen single.
Giulio Tremonti
Giulio Tremonti (s. 18. elokuuta 1947 Sondrio, Italia) on italialainen poliitikko. Hän toimi Italian valtiovarainministerinä Silvio Berlusconin hallituksissa vuosina 2008–2011, 2005–2006, 2001–2004 sekä 1994–1995.
Koulutukseltaan Tremonti on lakimies ja taloustieteilijä. Siviiliammatiltaan Tremonti on oikeustieteen professori Pavian yliopistossa. Tällä hetkellä hän työskentelee Aspen-instituutissa ja kirjoittaa kolumneja Corriere della Sera -lehteen.
KK Budućnost Podgorica
KK Budućnost on montenegrolainen koripalloseura Podgoricasta.
Seura perustettiin vuonna 1949. Vuonna 1951 Budućnost voitti kaupunkien välisen sarjan Herceg Novissa. Joukkue juhli ensimmäistä Montenegron mestaruutta vuonna 1958, jonka johdosta seura pääsi karsimaan pääsystä Jugoslavian pääsarjaan. Karsintaottelut peruutettiin kuitenkin Jugoslavian koripalloliiton päätöksellä ja Zastava Kragujevac pääsi suoraan pääsarjaan. Myös vuosina 1960, 1961 ja 1969 Budućnost voitti Montenegron mestaruuden.
1970-luvun alussa Montenegron mestaruudesta pelattiin yhtenäisessä sarjassa, eikä sarjaa jaettu alueiden kesken. Budućnost juhli jälleen Montenegron mestaruutta vuosina 1970 ja 1971, sekä nousi Jugoslavian toiselle sarjatasolle yhdeksi kaudeksi (1971–1972). Vuosina 1973–1974 seura voitti jälleen Montenegron mestaruuden ja nousi Jugoslavian toiselle sarjatasolle kaudeksi 1974–1975. Kaudella 1979–1980 joukkue oli toisen sarjatason ensimmäinen ja nousi suoraan pääsarjaan. Samalla seuran kotiareena, Morača Sports Center, avattiin. Jugoslavian pääsarjassa Budućnost pelasi vuodet 1980–1988. Takaisin korkeimmalle sarjatasolle joukkue onnistui nousemaan kaudeksi 1990–1991. Seuran menestyksekkäimmät vuodet sijoittuvat 2000-luvun vaihteeseen, jolloin joukkue voitti kolme kertaa perättäin Jugoslavian mestaruuden. Kaudella 2000–2001 Budućnost pääsi Euroliigassa kuudentoista parhaan joukkoon. Vuodesta 2006 lähtien seura on pelannut Montenegron liigassa, jossa se on voittanut mestaruuden vuosina 2007–2012.
Set Fire to the Rain
"Set Fire to the Rain" on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Adelen kappale ja 4. huhtikuuta 2011 julkaistu single hänen toiselta studioalbumiltaan "21". Laulun ovat tehneet Adele ja Fraser T. Smith, ja sen on tuottanut Smith.
Suuri Obuhovin silta
Suuri Obuhovin silta () on Nevan ylittävä kaksoissilta Pietarissa Venäjällä. Se on ainoa Nevan ylittävä kiinteä silta. Silta käsittää kaksi keskenään saman mittaista rinnakkaista vinoköysisiltaa, joista kummallakin on neljä ajokaistaa; jalankulkua sillalla ei ole. Pohjoisen sillan vihkiäiset olivat 15. joulukuuta 2004 ja eteläisen sillan 19. lokakuuta 2007.
Pietarin kehätie ylittää joen pitkin siltaa, joka sijaitse Pietarin kaupungin Nevan piirin ja Leningradin alueen Seuloskoin piirin rajalla.
Suuren Obuhovin sillan kokonaispituus on 2 824 metriä. Vinoköysisillan pituus on 994 metriä ja se jakaantuu seitsemään aukkoon, joista pääjänteen pituus on 382 metriä, sen kummallakin puolella on 174 metriä pitkät jänteet ja niiden jatkona kummassakin päässä kaksi 66 metrin jännettä. Sillan leveys on 25 metriä, sen kansirakenteen korkeus on 2,5 metriä ja pylonien korkeus on 120,5 metriä. Sillan alituskorkeus Nevalla on 30 metriä. Siltojen keskilinjojen etäisyys on 36,4 metriä.
Sillan kantavana rakenteena on kaksi jäykistettyä kotelopalkkia. Pylonit on perustettu kaivinpaaluille, joiden pituudet ovat 30–40 metriä. Teräksiset pylonit ja sillan kotelopalkit esivalmistettiin konepajalla, hinattiin vesitse rakennuspaikalle, nostettiin paikoilleen järeällä nostokalustolla ja liitettiin aikaisemmin asennettuihin osiin. Nostettavat palkkilohkot olivat 12 metriä pitkiä ja niiden paino vaihteli 105 tonnista 137 tonniin, kaluston nostokyky oli 160 tonnia. Yhden lohkon nosto 30 metrin korkeuteen kesti 15–20 minuuttia. Kun lohko oli kiinnitetty, kiinnitettiin siihen liittyvät vinoköydet. Yhdessä pylonissa on 14 paria köysiä molempiin suuntiin. Teräksisen köysimateriaalin toimitti sveitsiläinen yhtiö VSL, joka myös valvoi työtä siltä osin.
Siltatyypiksi valittiin kaksi rinnakkaista kaksipylonista vinoköysisiltaa, jotka suunniteltiin ja toteutettiin erillisinä projekteina. Täten silta voitiin rakentaa ja ottaa käyttöön vaiheittain, ympärivuorokautinen yhteys Nevan yli saatiin käyttöön mahdollisimman pian eikä joen vilkasta laivaliikennettä häiritty liikaa. Sillan suunnittelu alkoi vuonna 2000 ja toteutus vuonna 2001. Ensimmäisen sillan rakentaminen aloitettiin yhtä aikaa joen kummaltakin rannalta keväällä 2001. Kesään 2003 mennessä sillan päiden tuet olivat valmiit, pylonit pystytetty ja köydet kiinnitetty niin, että kotelopalkkien asennus voitiin aloittaa. Toukokuussa 2004 pyloneista kohti sillan keskiosaa alkanut lohkojen asennustyö oli valmis ja sillan kannen rakentaminen alkoi. Sillan juhlallinen avajaisseremonia oli joulukuussa 2004. Jo ensimmäisen sillan valmistuminen vähensi Pietarin keskustan liikenneruuhkaa. Sillan kohdalla Kehätien kanssa risteävien katujen odotettavissa olevaa ruuhkautumista estävät risteysjärjestelyt valmistuivat ja otettiin käyttöön vuoden 2005 loppupuolella.
Toisen sillan rakentaminen sujui ensimmäistä nopeammin. Pylonien pystytys kesti alle vuoden ja sillan kannen rakentaminen ja sillan asfaltointi voitiin tehdä parhaaseen mahdolliseen aikaan kesäkuukausina. Eteläisen sillan avajaiset vietettiin lokakuussa 2007.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1994–1995
Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1994-1995 pelattiin kymmenen joukkueen runkosarja, josta 6 parasta jatkoi ylempään loppusarjaan muiden joutuessa karsintaan. Kausi oli viimeinen SM-sarjan nimellä pelattu. 24.9.1994 perustettu SM-liiga aloitti käytännön sarjatoimintansa syksyllä 1995. Uusi SM-liiga järjesti jo kesällä neljän osakilpailun turnaussarjan, johon kaikki liigayhdistelmät osallistuivat.
Mestarit: Sami Harjula, Seppo Hoivala, Erkki Keränen, Harri Nevalainen, Ady Pralea, Jari Salokangas, Tuomas Sammelvuo, Mikko Sivonen, Tero Viitanen, Harri Vänni. Valmentaja: Timo Hoivala.
Kaikki SM-sarja joukkueet säilyttivät paikkansa, mutta Kalevan Lentopallo luopui SM-liigasta. Vihdin Lentopallo-90 nousi SM-liigaan.
Gary Honey
Gary Ronald Honey (s. 26. heinäkuuta 1959 Melbourne) on australialainen yleisurheilija, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla vuosina 1979–1990. Hänen päälajinsa oli pituushyppy, jonka lisäksi hän osallistui arvokilpailuissa kolmiloikkaan ja viestijuoksuihin.
Honey sijoittui maailmancupin 1979 pituushypyssä viidenneksi. Moskovan olympialaisissa 1980 hän karsiutui saman lajin loppukilpailusta. Vuoden 1981 maailmancupissa hän oli toinen tuloksella 811 cm. Brisbanen Kansainyhteisön kisoissa 1982 hän voitti pituushypyssä kultaa tuloksella 813. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän oli samassa lajissa kuudes.
Honey sai Los Angelesin olympialaisissa 1984 hopeaa pituushypyssä tuloksella 824. Maailmancupissa 1985 hän sijoittui neljänneksi. Edinburghin Kansainyhteisön kisoissa 1986 hän voitti kultaa pituushypyssä tuloksella 808 ja oli neljäs kolmiloikassa. Aucklandin Kansainyhteisön kisoissa 1990 hän sijoittui pituushypyssä kymmenenneksi.
Honey voitti Australian-mestaruuden pituushypyssä kaudella 1978–1979 sekä yhdeksän kertaa peräkkäin kaudesta 1980–1981 kauteen 1988–1989. Hän hyppäsi ennätyksensä 827 cm Budapestissa 20. elokuuta 1984.
Rooman piiritys
Rooman kaupunki on piiritetty useaan kertaan historiansa aikana:
Maicel Malone-Wallace
Maicel Malone-Wallace (s. 12. kesäkuuta 1969 Indianapolis) on yhdysvaltalainen entinen yleisurheilija ja olympiavoittaja, joka kilpaili pikajuoksussa.
Malone-Wallace oli voittamassa kultaa maansa 4 × 100 metrin viestijoukkueessa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1986 ja sai samoista kisoista hopeaa 4 × 400 metrillä vuonna 1988, jonka lisäksi hän voitti 400 metriltä hopeaa vuonna 1988 ja 100 metriltä pronssia Ateenassa 1986. Hän voitti vuonna 1991 kultaa Pan-Amerikan kisoissa 4 × 400 metrillä ja universiadeissa sekä 400 metrin henkilökohtaisella matkalla, jolla hän juoksi tuloksen 50,65 sekuntia ja jätti toiseksi sijoittuneen Alankomaiden Gertha Trompin yli sekunnin päähän että viestissä. Malone-Wallace sai kolmannen kultamitalinsa universiadeista vuonna 1993, jolloin hän juoksi maansa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.
Malone-Wallacesta tuli maailmanmestari Stuttgartissa 1993, jossa Yhdysvallat voitti pitkän viestin. Hän oli voittamassa matkalta myös olympiakultaa Atlantan kisoissa 1996, joissa hän juoksi myös henkilökohtaisella matkalla, jolla hän pääsi välieriin asti. Malone-Wallace sai 4 × 400 metriltä vielä MM-hopeaa vuosina 1997 ja 1999.
"Lähde: IAAF"
Rooman piiritys (537–538)
Rooman piiritys käytiin vuosina 537–538 Rooman kaupunkia hallinneiden Itä-Rooman joukkojen ja sitä piirittäneiden ostrogoottien välillä. Piiritys kesti yli vuoden, helmi–maaliskuusta 537 maaliskuuhun 538, ja sen aikana roomalaisten joukkojen komentaja, sotapäällikkö Belisarius torjui goottien kuninkaan Vitigesin johtamien joukkojen hyökkäykset. Gootit perääntyivät, kun toinen roomalaisarmeija oli vallannut Ariminumin (nykyinen Rimini) ja uhkasi goottivaltakunnan pääkaupunkia Ravennaa.
Luettelo Marsin radan leikkaavista pikkuplaneetoista
Marsin radan leikkaaja on pikkuplaneetta (yleensä asteroidi), jonka rata ylittää Mars-planeetan radan. Tästä syystä useimmat niistä ovatkin epävakailla radoilla, sillä Marsin lähiohitukset vaikuttavat niiden ratoihin. Kuitenkin Marsin radan Lagrangen pisteessä sijaitsevat Marsin troijalaiset, kuten 5261 Eureka ovat vakailla radoilla. Myös osa Maan lähelle tulevista asteroideista leikkaa Marsin radan, eikä niitä lueta NASA:n JPL Small-Body Database Browserissa "Marsin radan-leikkaaja-asteroideihin", mitä ne myös ratansa puolesta ovat. JPL Small-Body Database Browserissa "Marsin radan leikkaaja asteroideiksi" näistä luetaan vain ne joiden periheli on enemmäin kuin 1,3 AU:ta. Tässä luettelossa ovat numeroidut Marsin radan ylittävät pikkuplaneetat.
André Castanet
André Castanet oli ranskalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili kestävyysjuoksussa. Hän edusti seuratasolla SA Montrougea.
Castanet osallistui olympialaisiin kerran, Pariisissa 1900. Hän juoksi tuolloin 5 000 metrin joukkuekilpailussa, jossa Ranska oli toinen hävittyään ainoalle kilpailijalleen brittiläiselle amatööriurheiluliiton joukkueelle, jonka mukana oli australialainen Stanley Rowley. Ranska hävisi kilpailun kolmella sijoituspisteellä pistein 26-29.
Iso kiltti jätti (vuoden 1989 elokuva)
Iso kiltti jätti ("The BFG") on vuonna 1989 tehty animaatioelokuva, jonka on ohjannut Brian Cosgrove. Elokuva perustuu brittiläisen Roald Dahlin samannimiseen lastenkirjaan. Suomessa Yle esitti sen televisiossa vuonna 1992.
Nuori orpotyttö Sophie herää eräänä yönä orpokodissa outoon ääneen, joka kuuluu ulkoa. Hän pelästyy nähdessään valtavan kokoisen viittamiehen kurkistelemassa toisten talojen ikkunoista sisään. Jättiläinen huomaa Sophien ja kaappaa hänet ja pakenee tyttö mukanaan jättiläisten maahan, jottei tämä paljastaisi muille ihmisille jättiläisten olemassaolosta. Sophien onneksi jättiläinen osoittautuu ystävälliseksi ja tämä esittäytyy nimellä IKJ, joka on lyhennys "Isosta Kiltistä Jätistä". IKJ:n työ on kerätä unimaailmassa kauniita unia ja ihmisten maailmassa levittää niitä nukkuvien ihmisten ajatuksiin. Sekä Sophien että myös IKJ:n harmiksi jättiläisten maa pitää sisällään erittäin pahoja jättiläisiä, jotka tulevat vain ihmisten maailmaan saalistaakseen nukkuvia lapsia herkkupaloiksi. He päättävät nujertaa jättiläiset, joten Sophien ja IKJ:n on korkea aika paljastaa Englannin kuningattarelle kuin myös muille ihmisille totuus jättien olemassaolosta ja saada kuningatar auttamaan heitä vangitsemaan pahat jätit.
Musta Saara
Pyhä Saara, myös "Musta Saara" tai "Saara Egyptiläinen", oli legendan mukaan Maria Magdalenan, Klooppaan vaimon Marian sekä Marian, apostolien Jaakobin ja Johanneksen äidin palvelija, joka matkusti heidän kanssaan Palestiinasta nykyisen Ranskan Camargueen, jossa hän nousi maihin nykyisen Saintes-Maries-de-la-Merin kaupungin luona. Hänestä ei ole mitään historiallista tietoa, ainoastaan legendoja. Hän on tullut tunnetuksi romanien suojeluspyhimyksenä, ja hänet tunnetaan myös sanskriitinkielisellä nimellä "Sara-la-Kali", Suomen romanien keskuudessa myös nimellä Kurki Saara.
Joe Greene (yleisurheilija)
Joseph Tilford Lee ”Joe” Greene (s. 17. helmikuuta 1967 Wright-Patterson Air Force Base, Ohio) on yhdysvaltalainen pituushyppääjä, joka saavutti useita arvokisamitaleja 1990-luvulla.
Greene sai Barcelonan olympialaisissa 1992 pronssia tuloksella 834 cm. Seuraavana vuonna hän oli Toronton sisäratojen MM-kilpailuissa toinen hypättyään 813, mutta karsiutui loppukilpailusta Stuttgartin MM-kilpailuissa. Barcelonan MM-hallikilpailuissa 1995 hän sijoittui neljänneksi.
Greene saavutti olympiapronssia Atlantassa 1996 tuloksella 824. Pariisin sisäratojen MM-kilpailuissa 1997 hän oli niin ikään kolmas halliennätyksellään 841. Saman vuoden Ateenan MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Greene voitti pituushypyn Yhdysvaltojen-mestaruuden ulkoradoilla 1997 ja sisäradoilla 1995. Hän hyppäsi ennätyksensä 848 São Paulossa 14. toukokuuta 1995. Kolmiloikkaa hän hyppäsi parhaimmillaan 16,32 New Yorkissa 22. toukokuuta 1994.
Petri Karisma
Petri Karisma on Vapaa-ajattelijain liiton entinen puheenjohtaja. Hänet valittiin tehtävään vuonna 2011 ja uudelleen 2014. Karisma erosi puheenjohtajan tehtävästä lokakuussa 2016. Hän on toiminut myös liiton tiedottajana. Karisma on toinen vuonna 2003 avatun Eroakirkosta.fi-verkkopalvelun perustajista. ja toiminut sen tiedottajana koko palvelun olemassaolon ajan. Sivuston kautta kirkosta on eronnut kymmenessä vuodessa 408 000 kirkon jäsentä.
Karisma on toiminut Tampereen vapaa-ajattelijoiden puheenjohtajana vuodesta 2006 ja ennen tätä varapuheenjohtajana. Vuonna 2008 Karisma pyrki vihreiden listoilta Tampereen kaupunginvaltuustoon. Vuonna 2015 Karisma oli ehdolla eduskuntavaaleissa SDP:n listoilla.
Koulutukseltaan Karisma on diplomi-insinööri ja työskentelee koneistuksen opettajana ammattikoulussa. Hän on ajanut elämänkatsomustiedon opetusta kouluissa vaihtoehtona uskonnonopetukselle.
Kirkko ja kaupunki -lehti ”juksasi” lukijoitaan aprillipäivänä 2014 uutisoimalla Petri Karisman johdattelevan sanankuulijoita esirukoukseen Kallion kirkossa.
Hänen kuninkaallinen korkeutensa
Hänen kuninkaallinen korkeutensa () on Danielle Steelin 2006 julkaistu romaani. Teos on ilmestys suomeksi Hilkka Pekkasen suomentamana, WSOYn kustantamana 2009.
STS-51-J
STS-51-J oli Nasan 21. avaruussukkulalento ja avaruussukkula "Atlantiksen" ensilento. Atlantis laukaistiin Kennedyn avaruuskeskuksesta 3. lokakuuta 1985 nelipäiväiselle lennolle. Lento kuljetti Yhdysvaltain puolustusministeriön salaisen hyötykuorman. Lento oli toinen kokonaan puolustusministeriölle omistettu sukkulalento STS-51-C:n jälkeen.
Vaikka hyötykuorma oli salainen, niin raportoitiin kahden sotilaallisen tietoliikennesatelliitin (USA-11 ja USA-12) laukaisu sukkulan rahtiruumasta. Satelliitit laukaistiin kiertoradalle satelliittiin kiinnitetyn Boeingin Inertial Upper Stagen (IUS) avulla. IUS on kaksivaiheinen kiinteän polttoaineen boosterraketti, massa 14 742 kg. Kummankin satelliitin massa oli 2 613 kg. Satelliitit olivat osa Yhdysvaltain puolustusministeriön sotilaallisten tietoliikenesatelliittien DSCS-III -järjestelmää (Defense Satellite Communications System).
3552 Don Quixote
3552 Don Quixote on Maan lähelle tuleva pikkuplaneetta, joka kuuluu Amor-asteroideihin. Don Quixoten löysi P. Wild vuonna 1983. Pikkuplaneetta sai nimensä Miguel de Cervantesin Don Quijote -romaanin sankarin mukaan. Ennen nimeämistään tämä asteroidi tunnettiin väliaikaisella tunnuksella 1983 SA. Don Quixote kiertää Aurinkoa hyvin eksentrisellä radalla, jonka inklinaatio on hyvin suuri (noin 30,97°). Tämä pikkuplaneetta on todennäköisesti loppuunpalanut komeetta.
Aave (Danielle Steelin romaani)
Aave () on Danielle Steelin kirjoittama, vuonna 1997 ilmestynyt romaani. Teos ilmestyi suomeksi 1999 Kaisa Luntisen kääntämänä ja WSOY:n kustantamana.
Toppserien
Toppserien on Norjan korkein naisten sarjataso jalkapallossa.
Kansallinen pääsarja naisten jalkapallossa perustettiin Norjaan 1984. Aluksi sarjaa pelattiin alueellisissa lohkoissa, joiden parhaat ratkaisivat mestaruuden pudotuspeleissä. Kaudesta 1987 lähtien sarjaa on pelattu yhdessä koko maan kattavassa lohkossa. Sarjan nimi oli "1. divisioona" vuosina 1984–1995, "Eliteserien" vuosina 1996–1999 ja vuodesta 2000 lähtien "Toppserien".
Norjan pääsarjan menestynein seura on SK Trondheims-Ørn seitsemällä mestaruudella.
Klooni ja minä
Klooni ja minä () on yhdysvaltalaisen Danielle Steelen romaani. Teos on julkaistu suomeksi Kirsti Katteuksen kääntämänä, WSOYn kustantamana 1999.
Kotimatka (Danielle Steelin romaani)
Kotimatka () on Danielle Steelin kirjoittama vuonna 1998 ilmestynyt kirja. Teoksen suomennos julkaistiin 2000.
Roosa nauha
Roosa nauha on Syöpäsäätiön kampanja, jolla tuetaan kotimaista rintasyöpätutkimusta. Siinä kerättyjä varoja ohjataan myös potilaille ja omaisille tarjottavaan neuvontaan. Kampanjan tunnus on vaaleanpunainen tietoisuusnauha, joka on rintasyövän vastaisen taistelun symboli ympäri maailman.
Kampanja sai alkunsa 1990-luvun alun Yhdysvalloissa. Tuolloin AIDSin vastaisesta kampanjasta innostuneet Evelyn H. Lauder ja Alexandra Penney halusivat kiinnittää huomiota rintasyövän yleistymiseen ja kerätä varoja rintasyövän tutkimukseen. He valitsivat oman kampanjansa symboliksi vaaleanpunaisen silkkirusetin.
Pian kampanja levisi muihin maihin, ja nykyisin sitä järjestetään yli 40 maassa ympäri maailman. Virallinen kampanja- ja keräyskuukausi kautta maailman on lokakuu, jolloin kampanja kerää varoja rintasyöpätutkimukseen monin eri tavoin ja tapahtumin.
Roosa nauha -kampanja järjestettiin Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 2003.
Roosa nauha -suunnittelijoina ovat toimineet Maija Louekari (2008), Hanna Sarén (2009), Jukka Rintala (2012), Minna Parikka (2014), Katri Niskanen (2015), Michael Monroe (2016), Duudsonit (2017) ja Anna Puu (2018).
Larysa Berežna
Larysa Berežna (, , "Larisa Berežnaja", s. 28. helmikuuta 1961 Kiova) on ukrainalainen pituushyppääjä, joka edusti aktiiviurallaan myös Neuvostoliittoa ja Itsenäisten valtioiden yhteisöä.
Berežna sai pronssia Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa 1989 tuloksella 682. Hän sijoittui neljänneksi Splitin EM-kilpailuissa 1990 jääden tuloksella 693 vain sentin pronssimitalista. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Sevillassa 1991 hypättyään 684. Saman vuoden Tokion MM-kilpailuissa hän sai pronssia tuloksella 711.
Berežna voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Genovassa 1992 tasan seitsemän metrin hypyllä. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän kilpaili loukkaantuneena ja jäi karsinnassa ilman tulosta. Vuonna 1993 hän sijoittui viidenneksi Toronton MM-hallikisoissa ja sai hopeaa Stuttgartin MM-kilpailuissa tuloksella 698.
Berežna voitti pituushypyn Neuvostoliiton-mestaruuden vuonna 1989 sekä ulko- että sisäradoilla. Ulkoratojen Ukrainan-mestaruuden hän voitti 1993. Hän hyppäsi ennätyksensä 724 cm Granadassa 25. toukokuuta 1991. Hallissa hän hyppäsi parhaimmillaan 720 Homelissa 4. helmikuuta 1989. Kolmiloikkaennätyksensä 13,22 hän hyppäsi Tukholmassa 5. heinäkuuta 1993..
Tomskavian lento 5007
Tomskavian lennon 5007 onnettomuus tapahtui Siperiassa 11. heinäkuuta 2011, kun Angara Airlinesin Tomskavialle operoiman Antonov An-24RV -matkustajakoneen toinen moottori syttyi tuleen ja lentäjät joutuivat tekemään pakkolaskun Ob-jokeen. Koneen oli tarkoitus yrittää pakkolaskua Nižnevartovskin lentoasemalle. Koneessa oli tapahtumahetkellä 33 matkustajaa ja neljä miehistön jäsentä. Seitsemän henkeä kuoli ja 20 vietiin sairaalaan.
Onnettomuuskone oli 44-paikkainen Antonov An-24RV -potkuriturbiinikone, rekisteriltään RA-47302. Kone lensi ensilentonsa vuonna 1975 ja se oli varustettu kahdella Ivtšenko AI-24-moottorilla. Koneen omisti Angara Airlines, joka lensi onnettomuuslennon Tomskavialle.
Antonov An-24 -konetyypin valmistus lopetettiin vuonna 1979. Koneita on edelleen lentoliikenteessä Afrikassa ja entisen Neuvostoliiton maissa.
Lento lähti Bogashevon lentoasemalta Tomskista kello 10:10 paikallista aikaa mukanaan 33 matkustajaa ja neljä miehistön jäsentä. Noin kello 11:48 koneesta ilmoitettiin toisen moottorin olevan tulessa. Miehistö päätti yrittää pakkolaskua läheiselle Nižnevartovskin lentoasemalle. Kone laskeutui kuitenkin Ob-jokeen noin 60 kilometriä Nižnevartovskista itään lähelle Medvedevon kaupunkia. Onnettomuuspaikka sijaitsee noin 120 kilometriä lennon määränpäästä Surgutista itään. Kone kärsi onnettomuudessa pahoja vaurioita ja koko koneen peräsin repesi irti. Kone pysähtyi matalaan veteen ja täyttyi myös jonkin verran vedestä. Sää oli onnettomuushetkellä hyvä.
Venäjän presidentti Dmitri Medvedev määräsi kaikki onnettomuuskoneen kanssa samantyyppiset Antonovin valmistamat koneet lentokieltoon toistaiseksi. Hän määräsi samanlaisen kiellon myös Tupolevin valmistamille Tupolev Tu-134 -koneille kesäkuussa 2011, kun Petroskoin lentoaseman lähettyvillä tapahtui vakava lento-onnettomuus.
Günther Steines
Günther Steines (28. syyskuuta 1928 Pfalzel, Saksa – 3. kesäkuuta 1982 Mayen, Saksa) oli saksalainen yleisurheilija, joka kilpaili pääasiassa 800 metrin juoksussa.
Steines osallistui Helsingin kesäolympialaisiin 1952 kilpaillen sekä 800 metrin juoksussa että 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Hän selviytyi 800 metrin juoksussa finaaliin, jossa hän sijoittui kuudenneksi. Viestijuoksussa Steines sekä hänen joukkueeseensa kuuluneet Hans Geister, Heinz Ulzheimer ja Karl-Friedrich Haas saavuttivat pronssia.
Hans Geister
Hans-Günter Geister (28. syyskuuta 1928 Hamborn – 16. toukokuuta 2012 Krefeld) oli saksalainen yleisurheilija, joka kilpaili pääasiassa 400 metrin juoksussa.
Geister osallistui Helsingin kesäolympialaisiin 1952 kilpaillen sekä 400 metrin juoksussa että 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Hän selviytyi 400 metrin juoksussa välieriin asti, muttei selviytynyt loppukilpailuun. Viestijuoksussa Geister ja muut Saksan joukkueeseen kuuluneet Günther Steines, Heinz Ulzheimer ja Karl-Friedrich Haas saavuttivat pronssia.
Tuohikirje 403
Tuohikirje numero 403 on Novgorodin tuohikirje, johon on kirjoitettu (vanhoin kyrillisin kirjaimin) sekä muinaisvenäjäksi, että jollain itämerensuomalaisella kielellä. Kirjettä ei ole ajoitettu kunnolla stratigrafisesti, mutta tyyliltään sen on päätelty olevan 1300-luvun lopulta - jolloin se olisi parisataa vuotta uudempi vanhinta tunnettua itämerensuomalaista kirjoitusta, kirjettä nro. 292. Kirjeen löysi sattumalta vuonna 1960 rakennusmies nimeltään Klopov kaivettaessa rakennuksen perustuksille kuoppaa Novgorodissa, minkä vuoksi stratigrafista ajoitusta ei pystytty tekemään.
Tuohen yläosan teksti on vanhaa venäjää, ja sisältää muistiinpanoja veloista tai veroista. J.S. Jelisejev kääntää viestin suomeksi näin: Markilla (germaaninen miehen nimi) on vakkoja (viljamitta), Himujevin (karjalainen miehen nimi venäläisessä asussa, sanasta himo) veljellä puolitoista oravaa Sandalakšassa (karjalainen paikannimi), Mundanahtilla (germaaninen miehen nimi, 'Kuutamoyö') kaksi oravaa, Pyhtinillä (karjalainen miehen nimi, sanasta pyhä) vakkoja. Sekä Pogijassa (karjalainen paikannimi, suom. Pohja) palkkalaisella orava.
Tuohen alaosassa on sanoja itämerensuomalaisella kielellä, sekä joitakin venäjänkielisiä sanoja. J.S Jelisejevin tulkinnan (1960) mukaan nämä ovat ilmeisesti kirjoittajan henkilökohtaisempia huomautuksia yläosan muistiinpanoihin. Kirjoittaja siis vaikuttaa hänen mukaansa olleen itämerensuomalainen. Vasemmanpuoleisimman huomautuksen mukaan kirjoittaja ei pidä jostakusta tai jostakin, todeten tämän olevan "soromo gulkija". Soromno on venäjää ja tarkoittaa häpeää, ja itämerensuomalainen "gulkija" olisi nykysuomeksi "hylkiä" tai "hylkiö" (ei kuitenkaan "kulkija"). Seuraavasta huomautuksesta on melko selvästi luettavissa: "Veli käski (käymään) Haapalan kylässä". Kolmas huomautus viittaa Jelisejevin mukaan rituaaliseen tavaroiden vaihtoon, eikä niinkään kaupankäyntiin. Jelisejev kääntää sen nykysuomeksi: "Turkikset vaihtoa varten, kysyä veljeä pitää. Niin antoivat."
Johanna Laakso (1999) kritisoi Jelisejevin näkemystä, ja katsoo, että tuohen alaosan teksti on sanasto: muutamia itämerensuomalaisia sanoja, ja näiden venäjänkieliset käännökset. Esimerkiksi mainittu "soromo gulkija" tarkoittaisi vain samaa asiaa ensin muinaisvenäjäksi, ja sitten itämerensuomeksi.
Andamaanienhaukkapöllö
Andamaanienhaukkapöllö ("Ninox affinis") on pöllöihin kuuluva lintu.
Se on kotoperäinen Intiassa Andamaaneilla ja Nikobaareilla.
Sen luontaista elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät ja mangrovemetsät. Se on harvinaistumassa elinalueiden supistuessa ihmisasutuksen laajenemisen vuoksi. Kannan pienentyminen ei kuitenkaan liene kovinkaan nopeata, sillä laji sietää myös ihmisen muokkaamia ympäristöjä.
Paul ja Paula
Paul ja Paula on Heiner Carowin ohjaama itäsaksalainen elokuva vuodelta 1972. Elokuva valmistui aikana jolloin maassa tapahtui lievää vapautumista. Elokuvasta tuli hyvin suosittu sen poikkeuksellisuuden vuoksi. Sitä ei kuitenkaan esitetty televisiossa, eikä siitä kirjoitettu lehdistössä, mutta se muodostui ajan oloon kulttielokuvaksi. Ohjaus ei ole erityisen poikkeava, mutta tarina kuvaa koskettavasti epäsovinnaista rakkautta.
Paula on kaupassa töissä oleva vaatimattomasti elävä yksinhuoltaja, Paul on onnettomassa avioliitossa ja työskentelee virkamiehenä asemassa, joka rajoittaa hänen tekemisiään. Paul ja Paula tapaavat klubilla, ja syttyy romanssi. Vaikka elokuvan väitetään antavan DDR:stä liian länsimaisen kuvan, siellä toisaalta seurattiin populaarikulttuuria mahdollisuuksien mukaan. Elokuva ei ollut vallanpitäjien suosiossa, sillä siinä piikiteltiin heitä ja systeemiä ja toisaalta se sisälsi myös näitä ärsyttäviä länsimaisia sävyjä. Itse tarina oli kuitenkin ongelmallisin: sääntöjä rikkova rakkaus lietsoo anarkiaa. Elokuvan seksi on iloista ja intohimoista.
Elokuvassa on aikakauteen perehtyneelle avautuvia viittauksia. Elokuvan musiikki on Puhdys-nimisen yhtyeen, joka nousi elokuvan ansiosta DDR:n tunnetuimmaksi rockyhtyeeksi ja kiersi myös lännessä. Kriitikko kiittää päänäyttelijöiden osuvuutta rooleihinsa. Heistä Paulaa näyttelevä Angelica Domröse loikkasi 1980 länteen, samoin loikkasi Paulin roolin esittäjä Winfried Glatzeder, joka on näytellyt monissa saksalaissarjoissa. Loikkausten jälkeen elokuva katosi kokonaan levityksestä.
Willie Gault
Willie Gault (s. 5. syyskuuta 1960 Griffin) on yhdysvaltalainen yleisurheilija ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja.
Yleisurheilussa Gault juoksi pääasiassa pikamatkoilla. Hän voitti pronssia 110 metrin aidoissa 1983 MM-kilpailuissa ja oli yksi Yhdysvaltain kultaa maailmanennätysajalla (37,86) voittaneen pikaviestijoukkueen juoksijoista.
Vuonna 1983 Gault varattiin NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella Chicago Bearsiin. Hän pelasi laitahyökkääjänä ja voitti seurassa Super Bowl XX:n 1985. Gault pelasi Bearsissa vuoteen 1987 asti, minkä jälkeen hän edusti Los Angeles Raidersia 1988–1993.
Carl Fr. Junnelius
Carl Fredrik Junnelius (26. lokakuuta 1838 Oulu – 4. toukokuuta 1907 Turku) oli suomalainen kauppias, kunnallispoliitikko, kunnallisneuvos ja teollisuusmies.
Junnelius kirjoitti ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1848. Oltuaan liikealalla Oulussa hän siirtyi 1855 Turkuun kirjanpitäjäksi C. M. Dahlströmin liikkeeseen.
Oppivuosien jälkeen hän perusti vuonna 1870 tehdas- ja siirtomaatavaroiden liikkeen Turkuun Linnankatu 10:een. Hän osti vuonna 1888 yhdessä kunnallisneuvos G. A. Petreliuksen kanssa Ab. John Barker & Co:n puuvillakehräämön. Hän oli vuonna 1874 myös Turun Kaakelitehdas Oy:n osakas. Junnelius omisti osan tynnyri- ja voiastiatehdasta nimeltä "Mekaniska tunnbinderiet". Hän oli useiden yritysten johtokunnan jäsen., muun muassa hevosraitiotieliikenteen aloittaneessa yhtiössä "Spårvägsaktiebolag i Åbo – Ratatieosakeyhtiö Turussa" Junnelius oli osakkaana Turun Kaakelitehtaassa, jossa hän toimi johtajana vuonna 1885.
Junnelius oli Turun kaupunginvaltuutettuna vuonna 1881.
Junnelius rakennutti 1889 Maarian Latokarin luodolle Turun ensimmäisen rautaisen paloöljysäiliön. ja vuonna 1900 hän rakennutti Turun Linnankatu 8:aan saksalaisen arkkitehdin Willy Oestin piirustusten mukaisen, jugendtyylisen kolmikerroksisen kivitalon, jonka julkisivutiilet tuotiin Ruotsista. Talo purettiin vuonna 1961 ”Turun taudin” aikana.
Junneliuksen puoliso oli Bertha o.s. Kumlin ja heillä oli kuusi lasta.
Junnelius antoi huomattavia lahjoituksia eri tahoille. Hän lahjoitti muun muassa Barkerin tehtaan työväestön avustuskassaan sekä vastaperustetun Turun urheilupuiston rakentamiseen.