Äärimmäinen köyhyys
Äärimmäinen köyhyys on YK:n käyttämän määritelmän mukaan tila, jossa ihmiseltä tai perheeltä puuttuu tarvittavat varat päivittäisestä elämästä selviämiseen ja perusoikeuksista nauttimiseen.
YK:n vuosituhattavoitteista ensimmäinen on ”Äärimmäisen nälän ja köyhyyden poistaminen”. Siinä mittarina käytettiin alkujaan yhden dollarin käytettävissä olevaa rahamäärää päivässä (1985). Vuonna 2005 äärimmäisen köyhyyden raja-arvo päivitettiin 1,25 dollariin päivässä. Laskelmia äärimmäisestä köyhyydestä tehty myös muilla raja-arvoilla, kuten kahdella dollarilla vuorokaudessa. Tällaisen mittarin käyttöä on kritisoitu, sillä se on vahvasti sidoksissa länsimaalaiseen elämäntapaan. Rahan ostovoima vaihtelee myös voimakkaasti maasta toiseen.
Maailmanpankki arvioi alkuvuonna 2015, että äärimmäisen köyhyyden määrä putoaa 13,4 prosenttiin maailman väestöstä vuoden 2015 aikana. Tässä raja-arvona on käytetty 1,25 dollarin käytettävissä olevaa rahamäärää päivässä. Tämä merkitsee, että suhteellisena osuutena mitattu äärimmäisessä köyhyydessä elävien määrä on pienentynyt yli kaksi kolmasosaa vuoden 1990 arvioidusta 40,6 prosentista maailman väestöstä. Äärimäinen köyhyys on vähentynyt erityisen paljon Itä-Aasiassa ja Tyynenmeren ympäristössä. Sen sijaan Saharan etelänpuoleisessa Afrikassa - kehityksestä huolimatta - ei tavoitetta äärimmäisen köyhyyden puolittamisesta saavuteta vuoden 2015 aikana. Saharan etelänpuoleisessa Afrikassa ääriköyhyydessä elävien ihmisten lukumäärä lisääntyi 290 miljoonasta (vuonna 1990) 415 miljoonaan (2011). Kaikkiaan maailmassa arvioitiin olevan vuonna 2015 yhä noin 900 miljoonaa ihmistä, joilla ei ole käytettävissään 1,25 dollaria päivässä. Lisäksi noin 1,1 miljardia muuta ihmistä joutuu elämään köyhyydessä hyvin niukin varoin, alle 2 dollarilla päivässä.
Lukumäärällisesti suurimmat äärimmäisten köyhien ihmisten väestöryhmät ovat Maailmanpankin vuoden 2014 yhteenvedon mukaan Intiassa (33 % osuus maailman ääriköyhyydestä), Kiinassa (13 %), Nigeriassa (7 %), Bangladeshissa (6 %) ja Kongon demokraattisessa tasavallassa (5 %). Suhteellisesti eniten, yli 80 prosenttia väestöstä, eli vuonna äärimmäisessä köyhyydessä Kongon demokraattisessa tasavallassa, Liberiassa, Burundissa ja Madagaskarissa.
Monipuolisempi köyhyysmittari on Oxfordin yliopiston vuonna 2010 julkaisema maailmanlaajuinen moniulotteinen köyhyysindeksi (Global MPI, Global Multidimensional Poverty Index), jonka UNDP esitteli ja otti käyttöönsä samana vuonna. MPI-köyhyyteen vaikuttavina ulottuvuuksina arvioidaan koulutusta, terveydentilaa ja elinoloja. Moniulotteisen mittaustavan voidaan nähdä täydentävän kuvaa köyhyydestä ja mittaavan sitä laajemmin kuin Maailmanpankin äärimmäisen köyhyyden köyhyysraja, joksi on sovittu ostovoimakorjattu (PPP) käytettävissä oleva rahamäärä 1,25 dollarin/päivä (2005 tasolla).
Kesäkuun 2015 päivityksessä OPHI arvioi globaalin MPI-indeksin 101 maailman maalle. Vertailumaissa asuu yhteensä 75 prosenttia maailman väestöstä eli 5,2 miljardia ihmistä. Tästä joukosta 1,6 miljardia ihmistä voidaan todeta moniulotteisen köyhyysindeksin perusteella köyhiksi. Heistä 54 prosenttia asuu Etelä-Aasiassa ja 31 prosenttia Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Enemmistö, eli 70 prosenttia MPI-köyhistä asuu keskitulotason maissa.