hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Unescon maailmanperintökohteet Pohjois-Koreassa
Unesco on nimennyt Pohjois-Koreasta kaksi kohdetta maailmanperintöluetteloon. Kohteet ovat merkittäviä kulttuuriperintönsä ansiosta.
Lawessonin reagenssi
Lawessonin reagenssi (CHPSO) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa rikkiä sisältäviä yhdisteitä. Reagenssi on nimetty Sven-Olov Lawessonin mukaan ja Lawesson raportoi ensimmäisenä yhdisteen käytön orgaanisen kemian synteeseissä.
Huoneenlämpötilassa Lawessonin reagenssi on keltaista kiteistä ainetta, jolla on voimakas epämiellyttävä haju. Yhdiste reagoi veden kanssa ja liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi dimetoksietaaniin, tolueeniin ja klooribentseeniin. Lawessonin reagenssia valmistetaan anisolin ja fosforipentasulfidin välisellä reaktiolla.
Lawessonin reagenssi reagoi monien karbonyyliyhdisteiden esimerkiksi aldehydien, ketonien, esterien ja amidien kanssa. Tuotteina reaktioissa muodostuu tioaldehydejä, tioketoneja, tioestereitä ja tioamideja. Yhdiste voi reagoida myös alkoholien kanssa muodostaen tioleja.
International Campaign to Abolish Nuclear Weapons
International Campaign to Abolish Nuclear Weapons (ICAN) kansalaisjärjestöjen liittouma, joka pyrkii edistämään ydinaseriisuntaa. ICAN sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2017.
ICAN-liittouma oli saanut alkunsa Helsingissä vuonna 2006 pidetystä ydinaseita vastustavien lääkärien biennaalista, joten Suomenkin katsottiin saaneen osansa liittouman Nobel-palkinnosta. Liittouma oli vaikuttanut keskeisesti YK:ssa heinäkuussa 2017 hyväksytyn ydinaseet kieltävän sopimuksen syntyyn. Nobelin rauhanpalkinnon myöntäminen ICAN:lle herätti kuitenkin ihmetystä, koska useat maat, mukaan lukien Suomi, oli kyseenalaistanut sopimuksen merkityksen.
Järjestön esikuvana oli International Campaign to Ban Landmines, joka sai Nobelin rauhanpalkinnon 1997.
Uveiitti
Uveiitti on silmän suonikalvoston (uvea) inflamaatio eli silmän sisäinen tulehdus, jonka oireet ovat etukammiouveiitissa yksipuolinen silmäkipu, valoherkkyys, punoitus ja vetistys. Uveiitin voi jakaa kahteen luokkaan: etukammio- ja takakammiouveiittiin. Tila voi olla akuutti tai krooninen.
Akuutin etukammiouveiitin määritelmä on ensisijaisesti etukammion, iirikisen ja etukammionesteen tulehdus, joka ei ole aiheutunut sarveiskalvon tulehduksesta ja joka yleensä paranee kolmessa kuukaudessa. Kroonisen etukammiouveiitin määritelmä sisältää lisäksi korneapatologian - -, ja tilanne ei täysin parane kolmessa kuukaudessa. Uveiitin standardoitua terminologiaa kutsutaan Standardization of Uveitis Nomenclatureksi (SUN), joka luokittelee rakolampun tulokset.
Tilan edetessä etukammiouveiitti ei pääosin vaikuta näöntarkkuuteen 1–2 päivän aikana. Takakammiouveiitti on pääosin vakavampi ja akuutimpi kuin etukammiouveiitti. Takakammiouveiitin oireet ovat takakammion kiinnikkeet, sarveiskalvon turvotus, liiallinen lasiaisen erite, makulan turvotus ja usein pieni lasku silmänpaineessa. Silmän tutkimuksessa tarkastetaan anamneesi ja tehdään rakolamppututkimus (eng. slit-lamp).
Jos on epäilystä haavasta silmän pinnalla, fluoresenssivärjätty silmä paljastaa haavat vihreänä. Terveeseen silmään väri ei tartu. Jos haava on niin syvä, että se ulottuu sarveiskalvon alempaan kerroksen, väri ei enää tartu.
Tarvittaessa mitataan silmänpaine ja tarkastetaan silmän pohja, etenkin takakammiouveiitissa. Jos sarveiskalvohaava on vaikeutunut komplikaatioiden vuoksi eikä vastaa hoitoon, otetaan sytologinen eli soluopillinen näyte sekä bakteeri- ja sieniviljely.
Vaihtoehtoisdiagnooseja ovat keratiitti, infektiivinen konjunktiviitti, sarveiskalvon trauma, sarveiskalvon vierasesineet ja glaukoman akuutit muodot.
Chiaia
Chiaia (äännetään: ) on asuinalue Napolin rannalla. Sitä ympäröivät idässä Piazza Vittoria ja lännessä Mergellina. Sen keskeinen maamerkki on suuri puisto Villa Comunale. Asuinalue on alun perin rakennettu 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun alussa, kun Napolin espanjalaiset hallitsijat avasivat kaupungin länteen historiallisista rajoistaan.
1700-1800-luvulla Chiaia oli ulkomaisten matkailijoiden suosima asuinalue. Chiaian pääkaduilla on kalliiden muotimerkkien myymälöitä. Nykyisin Chiaia on Napolin varakkaimpia asuinalueita. Keskustassa ei ole merkittäviä oppilaitoksia.
Uusklassinen Villa Pignatelli on nykyisin museo. Sen rakennutti 1820-luvulla brittiläinen sir Ferdinand Acton.
Chiaiassa syntyi ja vietti lapsuutensa renessanssirunoilija Laura Terracina.
Nick Schneider
Nick Schneider (s. 21. heinäkuuta 1997 Leduc, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa kaudella 2018–2019 Calgary Flamesin farmijoukkueessa AHL-liigan Stockton Heatissa.
Kertakäyttökäsine
Kertakäyttökäsine on kertakäyttöinen suojaava käsine. Kertakäyttökäsineitä käytetään esimerkiksi hoitotyössä estämään hoitajan käsien likaantumista ja suojaamaan tätä potilaasta peräisin olevilta mikrobeilta.
Kertakäyttöisiä tehdaspuhtaita suojakäsineitä käytetään sellaisissa hoitotoimenpiteissä, joissa ei tarvitse läpäistä ihoa tai limakalvoa. Tällaisia käsineitä käytetään esimerkiksi virtsaamisessa ja ulostamisessa auttamisen yhteydessä, nenä-mahaletkua asetettaessa, peräruiskeita annettaessa ja painehaavoja hoidettaessa.
Kertakäyttöisiä steriilejä käsineitä eli niin sanottuja leikkauskäsineitä käytetään puolestaan suojaamaan potilasta infektioilta esimerkiksi leikkausten ja haavojen ompelun yhteydessä.
Naisvuoren uimahalli
Naisvuoren uimahalli on Mikkelin Naisvuoren sisään louhittu uimahalli, joka valmistui vuonna 1971 ja avattiin uudelleen peruskorjattuna vuonna 2017.
Mikkelin keskustaan Naisvuoren kallion sisään rakennettu uimahalli on osa 1970-luvun alussa louhittua kalliosuojaa, jonka tiloja on muussakin käytössä. Kalliosuojan kantavat ja suojaavat rakenteet tehtiin kallion ohella ruiskubetonista ja betonista sekä välipohjat betonista. Yleisö- ja henkilökuntatilojen alla on toinen kerros allastekniikan laitteille.
Peruskorjauksessa 2016–2017 uimahallin huonejärjestyksiä muutettiin ja kaikki pinnoitteet, talotekniikka, kalusteet ja varusteet uusittiin, samoin kuin vedenkäsittely- ja allaslaitteet. Kevythissien ansiosta uimahalliin on nyt esteetön pääsy myös liikuntarajoitteisille ilman avustajaa. Rakennukseen tehtiin myös kuntosali.Peruskorjausta hidastivat asbestinpurkutyöt ja kallion odotettua suuremmat korroosiovauriot. Yli kolmen miljoonan euron peruskorjaukseen saatiin 800 000 euroa veikkausvaroja.
Naisvuoren uimahallin pääallas on 25-metrinen ja viisiratainen, lastenallas kooltaan 4,5 × 7,1 metriä. Lisäksi hallissa on kuuden hengen poreallas ja kylmäallas. Aiemman kolmen pikkusaunan sijasta hallissa on nyt kaksi isompaa saunaa, erikseen naisille ja miehille.
Muita sisäuimapaikkoja Mikkelissä ovat Rantakeitaan viihdeuimala Rantakylässä, Anttolanhovi ja Kalevankankaan koulun terapia-allas.
Lettopitkäpalko
Lettopitkäpalko ("Arabis planisiliqua") on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon, pitkäpalkojen ("Arabis") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kaksivuotinen ja usein korkeakasvuinen ruohovartinen kasvi. Lettopitkäpalon alalaji "Arabis planisiliqua" ssp. "nemorensis" muistuttaa jonkin verran jäykkäpitkäpalkoa ("Arabis hirsuta"), josta sen voi erottaa varren ja lehtien erilaisuuden perusteella.
Lettopitkäpalko voi kasvaa 80 cm korkeaksi asti ja se on kasvutavaltaan pysty. Lettopitkäpalon varsi on yläosastaan kalju, mutta alaosastaan karvainen. Lehdet ovat melkein kaljuja tai samalla tavalla karvaisia kuin varren alaosakin ja lehtiä on sekä varren tyvellä ruusukkeena että varressa. Varsilehtiä on paljon ja ne ovat sepiviä, nuolityvisiä sekä tyveltä hammaslaitaisia. Lettopitkäpalon kukinto on runsaskukkainen ja melko tiivis terttu. Kukat ovat valkoisia ja niiden terälehdet ovat pystyjä sekä noin 5 mm pitkiä. Lidut ovat myös pystyjä, aaltoilevapintaisia sekä noin 4–5 cm pitkiä ja vain millimetrinpaksuisia. Lettopitkäpalko kukkii toukokuussa.
Lettopitkäpalkoa ei kasva Suomessa ja Ruotsissa sitä on tavattu ainoastaan Gotlannista, mihin sen ruotsinkielinen nimikin ("gotlandstrav") viittaa. Gotlannissa lettopitkäpalko kasvaa kalkkipitoisilla soilla sekä ojissa. Lettopitkäpalko on Gotlannissa hyvin harvinainen ja se löydettiin Akebäckin suolta 1800-luvulla. 1900-luvulla lajin arveltiin jo hävinneen Gotlannin suo-ojitusten seurauksena Ruotsin kasvilajistosta, kun vuoden 1924 jälkeen siitä ei ollut yhtään havaintoja, ennen kuin vuonna 1989 laji löydettiin uudelleen. Lettopitkäpalko on Ruotsissa rauhoitettu laji.
Vilmalotta Olivia Schafhauser
Vilmalotta Olivia Schafhauser (s. 19. tammikuuta 1972) on Helsingissä asuva ja työskentelevä suomalainen kuvataiteilija ja taidemaalari.
Schafhauser valmistui kuvataideakatemiasta vuonna 2002, josta hänet valittiin Taidekeskus Salmelan talvistipendiaatiksi 2002-2003 ja kesän nuoreksi taiteilijaksi 2003. Hänen debyyttinäyttelynsä oli Helsingissä vuonna 2004, Galleria Uusitalossa. Schafhauserin töitä on esitelty Suomen lisäksi muun muassa Espanjassa, Portugalissa, Skotlannissa, Englannissa, Ruotsissa, Saksassa ja Venäjällä. Hän on työskennellyt ammattitaiteilijana valmistumisestaan asti ja saanut paljon huomiota ja arvostusta niin Suomessa kuin ulkomaillakin.
Vilmalotta Olivia Schafhauser oli ensimmäinen suomalainen kuvataiteilija joka sai kutsun pitämään yksityisnäyttelyn Moskovan Nykytaiteen museoon vuonna 2006. Hänen teoksiaan on julkisissa kokoelmissa: muun muassa Moskovan Nykytaiteen museo, Hämeenlinnan taidemuseo ja Paulon säätiö.
Schafhauser oli naimisissa saksalaisen suunnittelijan ja valokuvaajan Robert Schafhauserin kanssa ja heillä on yksi yhteinen lapsi. Schafhauserin vanhemmat ovat tenavatuokiostakin tuttu Arja-täti, Arja Virtanen ja mediavaikuttaja, toimittaja Jorma K. Virtanen.
http://www.kuvataiteilijamatrikkeli.fi/fi/taiteilijat/3477
http://schafhauser.fi
http://www.schafhauser.fi
Samsung Galaxy S6 Active
Samsung Galaxy S6 Active on Samsung Electronicsin valmistama älypuhelin. Puhelin julkaistiin kesäkuussa 2015, ja siinä on 32 gigatavun tallennustila.
Jokamies (elokuva)
Jokamies () on vuonna 1915 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. Hugo von Hofmannsthalin samannimiseen näytelmään perustuvan draaman on ohjannut Vilhelm Glückstadt. Sen pääosaa esittää Rasmus Ottesen.
Teologiaa opiskellut Jokamies karkaa papin tyttären Sylvian kanssa ulkomaille, jossa hän ansaitsee omaisuuden uhkapelin avulla. Sylvia kaipaa isäänsä, kotiaan ja uskontoaan ja lopulta jättää miehensä. Jokamies viettelee äitinsä ottotyttären Marthan ja pakottaa siten Sylvian palaamaan luokseen. Sylvian paluun kunniaksi järjestämillään juhlapäivällisillä Jokamies saa sydänkohtauksen ja näkee koko elämänsä olleen hyvän ja pahan taistelua, jossa hän on aina seurannut Saatanan neuvoja. Juuri ennen kuolemaansa Jokamies anoo Jumalalta anteeksiantoa.
Filmfabriken Danmarkin tuottama "Jokamies" on nykyaikaan sijoitettu sovitus Hugo von Hofmannsthalin näytelmästä, joka puolestaan perustuu keskiaikaiseen moraliteettiin. Metaforisine kuva-aineksineen, takaumineen ja rinnakkaisjuonineen se poikkeaa tanskalaisen mykkäelokuvan valtavirrasta ja muistuttaa myöhempää saksalaista ekspressionismia.
Elokuvaa esitettiin Suomessa keväällä 1917. Se on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.
Oldsmobile 98
Oldsmobile 98 on full-size-luokan auto jota yhdysvaltalainen Oldsmobile valmisti vuosina 1940-1996.
Hood film
Hood film on 1980-luvulla Yhdysvalloissa alkunsa saanut elokuvagenre, jolle tyypillisiä piirteitä ovat afroamerikkalaisten elämä ghetoissa köyhissä oloissa, rotusyrjintä, katujengit, hip hop ja päihteet. Genre oli suosituimmillaan 1990-luvulla, jolloin julkaistiin muun muassa elokuvat "Väkivallan kierre" ja "Boyz n the Hood".
Yhdysvaltojen ulkopuolella julkaistuja hood film -elokuvia ovat esimerkiksi brittiläinen "Kidulthood" ja sen jatko-osat. Suomessa on joskus käytetty termiä "lähiöelokuva", kuten syrjäytyneistä lähiönuorista kertovan "Pahan kukat" -elokuvan osalla.
Rasmus Ottesen
Rasmus Ottesen (14. kesäkuuta 1871 Hulerødgaard, Hulerød – 8. maaliskuuta 1957 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä.
Virkailijaperheeseen syntynyt Ottesen aloitti teatteriuransa vuonna 1901 Kuninkaallisessa teatterissa, jossa hän työskenteli vuoteen 1930 saakka. Ottesen näytteli ensimmäisessä elokuvassaan vuonna 1910 ja työskenteli vuosina 1911–1915 Skandinavisk-Russisk Handelshusilla ja Filmfabriken Danmarkilla, jossa hän toimi myös ohjaajana. Ottesenin viimeinen elokuva oli "For frihed og ret" vuonna 1949.
Suosukset
Suosukset ovat suksia muistuttava suolla ja märällä maalla kulkemista helpottava liikkumisväline. Niitä on perinteisesti käytetty etenkin niitettäessä heinää soilta.
Suosukset ovat tavallisesti keskeltä avoimet, jotta ne eivät juutu suohon kiinni. Suosukset voidaan tehdä taivutetuista ohuista rinnakkain asetetuista kuusista tai juurineen kaadetusta suuremmasta kuusesta yksipuisina.
Oldsmobile Achieva
Oldsmobile Achieva on etuvetoinen henkilöauto, jota yhdysvaltalainen Oldsmobile valmisti vuosina 1991-1997. Ensimmäinen mallivuosi oli 1992.
Purtojuuret
Purtojuuret ("Succisa") on kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Aiemmin se on kuulunut purtojuurikasvien (Dipsacaceae) heimoon, mutta nykyisin tuo heimo on Dipsacoideae-alaheimo kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimossa. Purtojuurten sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi neljä lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu yli 40 muutakin lajia, mutta näiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.
Purtojuuret ovat monivuotisia ruohovartisia kasveja, joiden varret ovat sileitä ja lehdet suikeita sekä ehyitä tai hieman liuskoittuneita. Purtojuurten kukinnot ovat puolipallomaisia ja mykeröä muistuttavia. Kaikki kukat ovat suunnilleen yhtä suuria. Ulkoverhiö on nelikulmainen sekä neliliuskainen. Kukkien teriöt ovat neliliuskaisia ja yleensä sinisiä, joskus valkoisia tai vaaleanpunaisia. Purtojuurten hedelmä on pähkylä, joka jää osittain ulkoverhiön sisään.
Suomessa ja Ruotsissa esiintyy yksi purtojuurilaji: purtojuuri ("Succisa pratensis").
Charles-François-Prosper Guérin
Charles-François-Prosper Guérin (21. helmikuuta 1875 Sens, Ranska – 19. maaliskuuta 1939 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari ja kuvittaja, tyyliltään postimpressionisti.
Pariisissa Charles-François-Prosper Guérin opiskeli École des Beaux-Arts'ssa Gustave Moreau'n johdolla. Hän aloitti uran taiteilijana vuonna 1887. Hänestä tuli Pariisin Académie de la Grande Chaumière'n professori ja vuosina 1937-1939 École des Beaux-Arts'ssa maalausopintosuunnitelman ohjaaja.
Gudrun Houlberg
Gudrun Houlberg (21. helmikuuta 1889 Viborg – 14. tammikuuta 1940 Rooma) oli tanskalainen näyttelijä.
Tukkukauppiaan perheeseen syntynyt Houlberg opiskeli Kuninkaallisen teatterin näyttelijäkoulussa ja työskenteli siellä vuodesta 1906. Vuonna 1914 hän siirtyi Dagmar-teatteriin ja palasi Kuninkaalliseen teatteriin vuonna 1918. Houlberg vetäytyi näyttämöltä vuonna 1933.
Houlbergin ensimmäinen elokuva oli Nordisk Filmin "Et gensyn" vuonna 1910. Vuonna 1912 hän siirtyi Skandinavisk-Russisk Handelshusille, mutta palasi Nordiskille vuonna 1916. Houlbergin tunnetuimpia elokuvia olivat A. W. Sandbergin ohjaama "Klovnen" (1917) ja "Det døde Skib" (1920). Hän teki yli 40 mykkäelokuvaa ja näytteli 1930-luvun alussa myös kahdessa äänielokuvassa.
Lotte World Tower
Lotte World Tower () on Etelä-Korean korkein, huhtikuussa 2017 yleisölle avattu pilvenpiirtäjä. Tämä 123-kerroksinen, Soulissa sijaitseva rakennus oli valmistuessaan vuonna 2016 maailman viidenneksi korkein pilvenpiirtäjä. 555-metrinen rakennus on japanilais-eteläkorealaisen Lotte-monialakonsernin rakennuttama. Vuosina 2011-2016 rakennetun pilvenpiirtäjän on suunnitellut yhdysvaltalainen arkkitehtitoimisto Kohn Pedersen Fox Associates.
Rakennuksen 1.–12. sisältävät vuokrattavia liiketiloja (Podium). Tämän yläpuolella, 14.–38. kerroksissa on toimistotiloja (Prime office). Kerroksissa 42–71 on asuntoja (Signiel residence), joiden kuvattiin neliöhinnaltaan (1 825 USD neliöjalkaa kohden) Korean kalleimmaksi. Asuntojen korkean hinnan, niistä vuosittain perittävien maksujen ja maailmanpoliittisen tilanteen vuoksi asuntojen myynnin ennakoitiin vievän pitkään. Kerrokset 76.–101. toimivat ylellisenä hotellina (Signiel Seoul) ja kerrokset 108.-114. toimistotiloina (Premiere 7). Hotelli Signiel Seoulilla on 235 huonetta. Sen ravintolat palvelevat pilvenpiirtäjän 81. kerroksessa ja sieltä löytyvät esimerkiksi ranskalainen kolmen Michelin-tähden ravintola Stay (eräs keittiömestari Yannick Allénon ravintoloista) kuin korealaisenkin Michelin-tähtikokin ravintola Bicena. Lotte-konsernin Etelä-Korean pääkonttori oli tarkoitus siirtää rakennuksen 108. kerrokseen vuonna 2017. Rakennuksen maanalaisissa kerroksissa on pysäköintitiloja.
Ylimmissä eli 117.–123. tasoilla sijaitsevat "havaintoasemaksi" nimetyt lasiseinäiset ja -lattiaiset näköalakerrokset (Observatorio). Rakennuksen Sky Shuttle -hissit kulkevat nopeudella 10 m/s. Näköalakerrokset ovat avoinna päivittäin kello 9.30–23.00. Pääsylippu maksaa aikuisilta 27 000 KRW (lokakuun 2017 alun vaihtokurssein vajaa 20 EUR).
Rakennus on ollut ainakin avaamisvuonnaan suosittu nähtävyys, sillä heinäkuussa 2017 Lotte-konserni kertoi rakennukseen tutustuneen sadan ensimmäisen aukiolopäivän aikana jo 10 miljoonaa kävijää eli keskimäärin 120 000 kävijää päivässä. Kävijöistä 450 000 oli tutustunut rakennuksen huipulla sijaitseviin lasisiin Seoul Sky -näköalakerroksiin.
Rakennuksen vieressä toimii ennen pilvenpiirtäjän valmistumista avattu Lotte World Mall -kauppakeskus ja Lotten tavaratalo.
Ingvald Serenius
Einar "Ingvald" Serenius (4. elokuuta 1900 Helsinki – 21. joulukuuta 1974) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Vaasan kaupunginarkkitehtina 1933–1966.
Ingvald Serenius oli pankinjohtaja Torsten Sereniuksen esikoinen. Poika pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1919 ja aloitti sitten arkkitehtiopinnot Helsingin Teknillisessä korkeakoulussa. Hän valmistui vuonna 1924, teki ulkomaanmatkoja ja työskenteli Alvar Aallon toimistossa muun muassa Jyväskylän työväentalon parissa. Vuonna 1926 Serenius sai Turun ja Porin läänin apulaislääninarkkitehdin viran, jota hän hoiti Turussa vuoteen 1933 saakka.
Turusta Serenius muutti Vaasaan hoitamaan vakituista kaupunginarkkitehdin virkaa. Hänen ensimmäisiin tehtäviinsä kuului Vaasan pääkirjaston viimeistely edesmenneen kaupunginarkkitehti Carl Schoultzin ja Einar Flinckenbergin jälkeen. 1920-luvun klassismia ja funktionalismia yhdistäneessä rakennuksessa toimi alun perin myös maakunta-arkisto.
Sereniuksen töihin Vaasassa lukeutuvat myös muun muassa Ukkokoti (1934, Raastuvankatu 34), keskuskansakoulu Korsholmanpuistikon ja Raastuvankadun kulmassa (1938), kolmikerroksinen Malmöntalo (1950, Vöyrinkatu 2) ja ruotsinkielinen meijerikoulu (Vöyrinkaupunki), joka on muutettu 2010-luvulla asuintaloksi.
Ingvald Serenius toimi 1930-luvun loppupuolella Vaasan Teknillisen klubin, Vaasan taideyhdistyksen ja Wasa Teaterin luottamustehtävissä.
Korean tasavallan merivoimat
Korean tasavallan merivoimat on Korean tasavallan asevoimien meripuolustuksesta ja maihinnoususotatoimista vastaava puolustushaara. Merivoimiin kuuluu laivaston lisäksi Korean tasavallan merijalkaväki. Laivasto, joka perustettiin 11. marraskuuta 1945, on Korean asevoimien vanhin puolustushaara.
Korean sodan päättymisen jälkeen Etelä-Korea on pyrkinyt luomaan merivoimat, jotka kykenevät torjumaan rannikkosodankäyntiin soveltuvien Pohjois-Korean merivoimien operaatiot. Etelä-Korean talouskasvu mahdollistaa laivaston laajentamisen ja parempien alusten hankinnat, mikä mahdollistaa valtion etujen ajamisen laajemmalla alueella. Osaksi laivaston tehtäviä on 2000-luvulla tulleet kansainväliset rauhanturvaoperaatiot.
Vuonna 2016 merivoimiin kuului noin 70 000 henkeä, joista 29 000 merijalkaväkeen. Lisäksi laivastoon kuului noin 170 palveluksessa olevaa alusta kuten kymmenen sukellusvenettä, 110 pinta-alusta, kymmenen maihinnousualusta ja saman verran miinasodankäyntiin soveltuvaa alusta sekä kaksikymmentä tukilaivaa. Laivaston ilmavoimiin kuului noin 70 lentokonetta ja helikopteria. Merijalkaväen kalustoon kuuluu noin 500 tela-ajoneuvoa kuten telatykkejä.
Merivoimien tavoitteena on luoda avomerikelpoiset merivoimat vuoteen 2020 mennessä.
1990-luvulta alkaen merivoimat on pyrkinyt modernisoimaan laivastoaan. Merivoimien komentaja amiraali An Pyong-tae esitti vuonna 1995 suunnitelmansa tulevaisuuden avomerikelpoisesta laivastosta. Osana suunnitelman toteuttamista laskettiin vesille uuden hävittäjäluokan ensimmäinen alus vuonna 1996 korvaamaan Yhdysvalloista hankitut hävittäjät.
Sukellusvenelaivaston luomiseksi laivasto hankki vuonna 1992 ensimmäisen "ROKN Chang Bogon" Howaldtswerke-Deutsche Werftiltä Saksasta. Vanhentuneiden S-2 Tracker sukellusveneidentorjuntalentokoneiden korvaamiseksi laivasto hankki P-3C Orion merivalvontakoneita, joiden luovutus laivastolle alkoi vuonna 1995.
Jung Hye-lim
Jung Hye-lim (s. 1. heinäkuuta 1987) on eteläkorealainen aitajuoksija, joka kilpailee 100 metrin aidoissa. Hye-limin ennätys pika-aidoissa on 13,04 s, joka syntyi Goseongissa 15. kesäkuuta 2016.
Vuoden 2011 Aasian-mestaruuskilpailuissa Hye-lim sijoittui hopealle ajalla 13,11 s. Samana vuonna hän osallistui Daegun MM-kilpailuissa sekä pika-aitoihin että 100 metrille, mutta ei päässyt kummassakaan lajissa välieriin. Myös Lontoon olympialaisissa 2012 hän jäi 100 metrin aitajuoksun alkueriin. Vuoden 2017 Aasian-mestaruuskilpailuissa Hye-lim voitti mestaruuden ajalla 13,16 s. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä. Jakartan Aasian kisoissa 2018 hän voitti kultaa ajalla 13.20.
Etelä-Korean mestaruuden 100 metrin aidoissa Hye-lim on voittanut vuonna 2011 ajalla 13,41 s, vuonna 2012 ajalla 13,30 s, vuonna 2015 ajalla 13,55 s, vuonna 2016 ajalla 13,28 s, vuonna 2017 ajalla 13,18 s ja vuonna 2018 ajalla 13,24. 100 metrillä hän on voittanut maansa mestaruuden vuonna 2011 ajalla 11,77 s.
Lähde
Thierry Frémaux
Thierry Frémaux (29. toukokuuta 1960 Tullins-Fure, Isère, Ranska) on Cannesin elokuvajuhlien ja Lyonin Lumière-instituutin johtaja.
Frémaux on työskennellyt Cannesin elokuvajuhlilla vuodesta 1999 ja johtanut juhlia vuodesta 2007. Hän kohensi Cannesin juhlien ja Hollywoodin aiemmin huonot välit ja on tuonut juhlien kilpasarjoihin taide-elokuvien lisäksi myös genre-elokuvia. Häntä pidetään elokuvan suhteen liberaalina, toisin sanoen vaikka hän on teatterielokuvan ystävä, hän toi vuonna 2017 Cannesiin myös suoratoistopalvelun elokuvia, mikä kuohutti festivaaliyleisöä.
Frémaux on koonnut Lumièren veljesten lähes 1 500 elokuvasta 108 lyhytelokuvan sarjan ja entistänyt ne.
Carbon Based Lifeforms
Carbon Based Lifeforms (lyh. CBL) on ruotsalainen ambient-tuottajakaksikko, jonka muodostavat Göteborgista kotoisin olevat Johannes Hedberg ja Daniel Segerstad.
Kaksikko perusti yhtyeen heidän ollessaan 15 vuoden ikäisiä. Yhtye on sittemmin tullut laajalti tunnetuksi tekijäksi niin ambientin, psybientin kuin downtempo-musiikinkin saralla.
Yhtyeen tavoitteena on "yhdistää maa sekä avaruus hienorakenteisissa, kuitenkin tiiviissä musiikillisissa visioissa, koskaan unohtamatta Roland TB-303-syntetisaattoria."
Yleisesti studiossa Hedberg työskentelee enemmän raitojen äänimaailmojen eteen, siinä missä Segerstad kehittelee erilaisia rytmejä ja luo kokonaisia raitoja yhteisten ideoiden pohjalta.
Hedberg ja Segerstad perustivat CBL:n alun perin sivuprojektiksi Notch-yhtyeelleen vuonna 1996. Notch-nimellä kaksikko julkaisi "The Path" -levyn vuonna 1998. Ajan kuluessa CBL:stä tuli tuottajakaksikon pääprojekti. Ensimmäiset julkaisut Carbon Based Lifeformsina tehtiin MP3.com-palvelussa vuonna 1998.
Carbon Based Lifeforms solmi levytyssopimuksen Ultimae Recordsin kanssa vuonna 2002. Yhtye on julkaissut sittemmin yhteensä kahdeksan albumia sekä yhden EP:n.
Yhtye on pitänyt avointa linjaa muiden säveltäjien ja muusikoiden kanssa työskentelyn osalta. Heillä on TSR-niminen yhteisprojekti muun muassa Solar Fieldsin eli Magnus Birgerssonin kanssa.
Naulasaari (Tienhaara)
Naulasaari (, "Otradnoje") on Venäjällä Tienhaaran kunnassa sijaitseva kylä. Vuonna 2010 Naulasaaressa oli 467 asukasta.
Kylä syntyi alun perin Naulasaaren kartanon ympärille, ja ennen Neuvostoliittoon liittämistään se kuului Viipurin maalaiskuntaan. Suomen sisällissodan aikana 28.–29. huhtikuuta 1918 kylän tuntumassa käytiin Naulasaaren taistelu, joka vaati yli 500 kaatunutta.
Carina Smyth
Carina Smyth on fiktiivinen hahmo Pirates of the Caribbean -elokuvasarjassa. Hän esiintyy elokuvasarjan viidennessä elokuvassa , jossa häntä näyttelee Kaya Scodelario.
Carl Schoultz
Carl Schoultz [ʃults] (10. marraskuuta 1872 – 24. toukokuuta 1932) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Vaasan kaupunginarkkitehtina vuosina 1916–1932.
Schoultzin töitä luonnehditaan hillityn eleganttia 1920-luvun klassismia edustaviksi. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Vaasan Sähkön entinen pääkonttori Kirkkopuistikon ja Museokadun kulmassa (1930), Vaasan keskussairaalan S-rakennus eli entinen tartuntasairaala sekä Hietalahden vanha omakotitaloalue Asemakadun, Hietalahdenkadun ja Malmönkadun rajaamassa korttelissa. Viimeisenä työnään hän suunnitteli Vaasan kaupunginkirjastoa, jonka viimeistelivät hänen kuoltuaan Einar Flinckenberg ja Ingvald Serenius.
Cutler Beckett
Cutler Beckett on fiktiivinen hahmo Pirates of the Caribbean -elokuvasarjassa. Hän esiintyy elokuvasarjan elokuvissa ja , joissa häntä näyttelee Tom Hollander.
Oldsmobile Cutlass
Oldsmobile Cutlass on henkilöautomalli, jota yhdysvaltalainen Oldsmobile valmisti vuosina 1961-1999.
Ian Mercer
Ian Mercer on fiktiivinen hahmo Pirates of the Caribbean -elokuvasarjassa. Hän esiintyy elokuvasarjan elokuvissa ja , joissa häntä näyttelee David Schofield.
Ryttylän lasitehdas
Ryttylän lasitehdas toimi vuosina 1920–1961 Ryttylässä Hausjärvellä. Tehtaan nimenä oli 1920–1922 "Oy Ryttylän Lasitehdas - Ryttylä Glasbruk Ab", 1922–1937 "Ryttylä Glasindustri Ab - Ryttylän Lasiteollisuus Oy" ja viimeksi vuodesta 1937 alkaen "Ryttylän Lasitehdas Oy".
Lasitehtaan perustivat 1920 Oscar Bergqvist, A. Thorstensson ja M. Liimatainen. Tehdas valmisti aluksi apteekkilasia ja pulloja. Se teki jo 1922 konkurssin jonka jälkeen uusiksi omistajiksi tulivat helsinkiläinen kauppias Harald Östensson ja tikkurilalainen liikemies Axel Sumelius. Vuonna 1927 tehtaalle hankittiin puoliautomaattiset puhalluskoneet aikaisemman suupuhallusvalmistuksen rinnalle. Tehtaan valmistamien pullojen pohjassa oli tunnuksena "RY" tai "RYTTYLÄ".
1930-luvulla tehdas työllisti noin 250 henkilöä. Pullojen ohella valmistettiin erilaista talouslasitavaraa kuten maljakoita, juomalaseja, sokerikkoja, kermakkoja, kannuja, juustokupuja, karahveja ja vateja. Vuonna 1937 tehtaan omistajaksi tuli Riihimäen lasi ja tehdas toimi tytäryhtiönä vuoteen 1941 saakka. Tehdas valmisti 1930-luvulla myös etsaamalla tehtyä kirjokoristelasia.
Sotavuosina Ryttylän lasitehdas valmisti polttopulloina käytettyjä puolen litran viinapulloja sekä jäämiinapulloja joita käytettiin railojen räjäyttämiseen jääkentille. Tehdasta pommitettiin talvisodan aikana tammikuussa 1940 ja jatkosodan aikana 17. huhtikuuta 1942 tehtaalla oli suuri tulipalo jossa tuhoutuivat molemmat sulatot, lasivarasto lähes kokonaan, hiomo, muottivarasto, pakkaamo sekä useita asuinrakennuksia.
Ryttylän lasitehtaan toiminta päättyi 1961. Tehtaan tiloissa toimi sitten aluksi Ryttylän Muovi ja sen jälkeen ne olivat puolustusvoimien käytössä. Nykyisin tehtaan tiloissa on vuokralla useita eri alojen yrityksiä ja lisäksi tiloja on vuokrattu varastoiksi.
Oldsmobile 88
Oldsmobile 88 on full-size-luokan auto, jota yhdysvaltalainen Oldsmobile valmisti vuosina 1949–1999.
Mustaparta (Pirates of the Caribbean)
Mustaparta on fiktiivinen hahmo Pirates of the Caribbean -elokuvasarjassa. Hän esiintyy elokuvasarjan elokuvassa , jossa häntä näyttelee Ian McShane.
Armando Salazar
Armando Salazar on fiktiivinen hahmo Pirates of the Caribbean -elokuvasarjassa. Hän esiintyy elokuvasarjan elokuvassa , jossa häntä näyttelee Javier Bardem.
Leo Fabritius
Tauno Leo Fabritius (11. elokuuta 1912 Viipuri – 22. maaliskuuta 2005 Nummi-Pusula) oli viimeinen elossa ollut Espanjan sisällissotaan tasavaltalaisten puolella osallistunut Suomen kansalainen.
Fabritius lähti kotoaan Helsinkiin 17-vuotiaana ja oli sitten aluksi kolmen vuoden ajan Vakuutusyhtiö Pohjolan palveluksessa. Hän kävi sitten kokkikoulun ja oli parin vuoden merivartiolaitoksen laivoille kunnes siirtyi kokiksi kauppalaivoille. Fabritius karkasi vuonna 1937 Kanadassa Antti Wihurin varustamon Viiri-laivasta jossa hän oli ollut pääkokkina. Hän oli kaivostöissä ja sitten ravintolakokkina Torontossa. Espanjan sisällissodan puhjettua Fabritius lähti vapaaehtoisena taistelemaan tasavaltalaisten puolella käyttäen passissaan nimeä Leo Riuttu.
Fabritius saapui Espanjaan Ranskan kautta syyskuussa 1937 ja liittyi XV kansainvälisen prikaatin Mac-Papineau-pataljoonaan. Kolmen viikon konekiväärikurssin jälkeen hän lähti rintamalle. Hän oli mukana sotatoimissa aina tasavaltalaisten kukistumiseen saakka. Helmikuussa 1939 Fabritius siirtyi Pyreneiden yli Ranskaan josta suomalainen kenraali Bruno Jalander löysi hänet pakolaisleiriltä. Hän palasi Suomeen ja kuulustelujen jälkeen pääsi taas työhön kokiksi ja tarjoilijaksi muun muassa hotelli Antreaan Viipuriin. Fabritius palasi kuitenkin pian merille ja kesäkuussa 1940 hän matkasi Petsamosta Yhdysvaltoihin laivalla karaten laivasta New Yorkissa. Fabritius oli sitten merimiehenä amerikkalaisella ja norjalaisella laivalla, toimi IWW:n suomalaisen sihteerin Karl Päiviön autonkuljettajana tämän puhujamatkoilla ja oli työssä Päiviön mustikkafarmilla. Vuosina 1941–1944 Fabritius oli englantilaisten internoimana Jamaikan saarella.
Vapauduttuaan vankeudesta Fabritius oli aluksi työssä Eteenpäin-lehden kirjapainossa New Yorkissa mutta palasi sitten merille. Vuonna 1952 hän palasi maihin ja oli pari vuotta työssä eri puolilla Yhdysvaltoja muun muassa hotelleissa. Vuonna 1954 hän muutti Australiaan ja oli aluksi uraanin etsijänä. Hän asettui lopulta Sydneyyn ja meni naimisiin suomalaisen Tyyne Tuomen kanssa. He pitivät Sydneyssä 16 vuoden ajan sekatavarakauppaa aina vuoteen 1977 saakka. Tänä aikana Fabritius keräsi merkittävän kokoelman suomalaisiin siirtolaisiin liittynyttä esineistöä pitämäänsä kotimuseoon.
Fabritius palasi vuonna 1986 Suomeen ensimmäisen kerran vuoden 1940 jälkeen sen jälkeen kun hänen vaimonsa ja appivanhempansa olivat kuolleet Australiassa. Hän lahjoitti keräämänsä esineet Turussa toimivalle Siirtolaisinstituutille. Suomessa hän tpasi toisen vaimonsa puheterapeutti Marjukka Wäreen ja he menivät naimisiin Sydneyssä 1987. Fabritius palasi Suomeen 1988 myytyään talonsa Sydneyssä. Hän asui sitten vaimonsa kanssa eri puolilla Suomea ja viimeksi Saukkolassa.
Fabritius julkaisi vuonna 1986 kirjan sotakokemuksistaan Espanjassa nimellä "Tasavaltalaisena Espanjan sisällissodassa".
Otšakov
Otšakov, myös Otšakiv (, , , sekä "Vozia" ja Alektor () on pieni kaupunki Ukrainassa Mykolajivin alueella. Se on Otšakovin alueen hallinnollinen keskus mutta ei kuulu alueeseen, ja se on määritelty alueellisesti merkittäväksi kaupungiksi. Vuonna 2015 kaupungin väkiluku oli 14 491, eikä se siten ole sadassa vuodessa muuttunut, sillä vuonna 1911 väkiluku oli 14 300.
Otšakov on Mustanmeren rannalla, Dneprin limaanin pohjoispuolella, vastapäätä Kinburnia. Siellä on vähäistä teollisuutta, ja kauppa kadotti aikoinaan merkityksensä Odessan perustamisen jälkeen. Otšakovin paikalla on ollut kreikkalainen kaupunki Alektor. Krimin tataarien kaani Mengli Girei rakensi sinne 1492 Kara-kerman I. Ozy-kale nimisen linnoituksen. Myöhemmin siitä tuli tärkeä turkkilaisvallan kaupunki. Venäläiset valloittivat sen 1737, mutta se luovutettiin 1739 takaisin Turkille. Vuonna 1788 Grigori Potjomkin valloitti Otšakovin väkirynnäköllä. Vuonna 1855 liittoutuneitten valtojen laivasto pommitti sitä.
Pyhän Nikolain kirkko on aikoinaan ollut moskeija. Se muutettiin kirkoksi 1804 ja ulkoasu muutettiin 1842 uusvenäläisen tyylin mukaiseksi.
Brahmsin kehtolaulu
Brahmsin kehtolaulu ("Levon hetki nyt lyö", alkuperäiseltä saksankieliseltä nimeltään "Wiegenlied: Guten Abend, gute Nacht") on Johannes Brahmsin vuonna 1868 säveltämä kehtolaulu, joka alun perin julkaistiin kokoelmassa "Fünf Lieder für eine Singstimme und Klavier" ("Viisi laulua lauluäänelle ja pianolle", opus 49) kappaleena nro 4.
Laulun sanoista on eri kielissä monia muunnelmia, jotka saattavat paljonkin poiketa alkuperäisistä, mutta sen melodia on yksi maailman tunnetuimmista ja helpoimmin tunnistettavista, ja sitä laulavat lukemattomat pienten lasten vanhemmat kaikkialla maailmassa tuudittaakseen lapsensa uneen.
Laulun alkuperäisten saksankielisten sanojen ensimmäinen säkeistö on peräisin saksalaisten kansanrunojen kokoelmasta "Des Knaben Wunderhorn" vuodelta 1808, toisen säkeistön kirjoitti Georg Scherer vuonna 1849.
Brahms omisti sävelmän nuoruudenystävälleen Berta Faberille tämän toisen pojan syntymän johdosta. Brahms oli nuoruudessaan ollut rakastunut Bertha Faberiin, ja kehtolaulun sävelmän hän sommitteli vastamelodiaksi eräälle laululle, jota hänellä tuolloin oli tapanaan hänelle laulaa. Laulu esitti ensimmäisen kerran julkisesti Wienissä 22. joulukuuta 1869 Louise Dustmann Clara Schumannin pianolla säestämänä.
Laulun ensimmäisen säkeistön tunnetuimman suomennoksen on laatinut Aukusti Simojoki, toisen säkeistön myöhemmin I. T. Vaara.\relative g' 
\addlyrics {
Gu -- ten A -- bend, gut’ Nacht,
mit Ro -- sen be -- dacht,
mit Näg -- lein be -- steckt,
schlupf un -- ter die Deck:
Mor -- gen früh, wenn Gott will,
wirst du wie -- der ge -- weckt,
mor -- gen früh, wenn Gott will,
wirst du wie -- der ge -- weckt.Brahmsin vuonna 1877 säveltämän toisen sinfonian (D-duuri, Op. 73) ensimmäinen osa sisältää muunnelmia kehtolaulun melodiasta. Vuonna 1922 australialainen pianisti ja säveltäjä Percy Grainger laati siitä pianosovituksen, joka sisältyy hänen kokoelmaansa "Free Settings of Favorite Melodies". Sovitus perustuu pitkälti pidätyksiin ja arpeggioon, ja melodian ensimmäinen osa on sijoitettu koskettimiston tenorialueelle. Tämä oli muutoinkin Graingerin suosima menetelmä.
Hepreaksi Brahmsin kehtolaulua lauletaan yleensä niillä sanoilla, joilla Jaakob Ensimäisen Mooseksen kirjan mukaan siunasi pojanpoikansa Efraimin ja Manassen. Tätä siunausta käytetään "Šema Israel"-rukoukseen liittyvänä iltarukouksena ("Hamalach hagoel oti...") ja on sen vuoksi tullut juutalaisten keskuudessa suosituksi kehtolauluksi.
Vuonna 1936 Jürgen von Alten ohjasi Johannes Brahmsia esittävän elämäkertaelokuvan, joka sai nimekseen tämän laulun alkusanat "Guten Abend, Gute Nacht". Brahmsia esitti elokuvassa Albert Florath
Wendy Copen runo "Brahms Cradle Song" viittaa nimellään Brahmsin kehtolauluun.Sävelmä on esiintynyt ainakin seuraavissa elokuvissa:
Hollmén Reuter Sandman
Hollmén Reuter Sandman Arkkitehdit Oy on suomalainen arkkitehtitoimisto, joka on erikoistunut kehittyvien maiden yhteisökeskeiseen ”humanitaariseen arkkitehtuuriin”. Toimisto on suunnitellut kohteita muun muassa Senegaliin, Tansaniaan ja Intiaan. Toimiston kolme perustajaosakasta ovat Saija Hollmén (s. 1970), Jenni Reuter (s. 1972) ja Helena Sandman (s. 1972). Arkkitehtikolmikko toimii kehitysmaissa vuonna 2007 perustamansa yleishyödyllisen Ukumbi-yhdistyksen kautta. Arkkitehtiryhmä sai vuonna 2002 Rakennustietosäätiön nuorille arkkitehdeille jaettavan Reima Pietilä -palkinnon, vuonna 2009 Ukumbi ry sai taiteen valtionpalkinnon, ja vuonna 2016 Hollmén Reuter Sandman kutsuttiin osallistumaan Venetsian 15. arkkitehtuuribiennalen päänäyttelyyn.
Hollmén, Reuter ja Sandman valmistuivat arkkitehdeiksi Teknillisestä korkeakoulusta. Heidän läpimurtotyönsä oli vuonna 2001 Senegalin Rufisqueen valmistunut naisten keskus. Se voitti saksalaisen Bauwelt-palkinnon vuonna 2003. Heidän myöhempi toteutunut työnsä on naisten turvakoti Tansanian Moshissa (2015).
Arkkitehtiryhmän ja Ukumbi-yhdistyksen toimintaperiaatteisiin kuuluu köyhyyden lievittäminen arkkitehtuurin keinoin. Yhdistys kerää itse varat työhönsä ja rahoittaa suunnittelun ilman tilaajatahon panosta. Rakennusten kohderyhmänä ovat yhteiskunnassa sivuun jäävät ryhmät, kuten naiset ja lapset. Paikallinen yhteisö pyritään osallistamaan suunnitteluprosessiin eri tavoin, ja tärkeänä aspektina on myös ekologisuus.
Ukumbi-yhdistyksessä ovat nykyisin mukana myös arkkitehtitoimistot Komitu (Noora Aaltonen, Sisko Hovila, Tuuli Kassi, Maiju Suomi, Elina Tenho ja Inari Virkkala) sekä Rudanko + Kankkunen (Hilla Rudanko ja Anssi Kankkunen). Komitu on suunnitellut Ubuntun kautta Kambodžaan vuonna 2014 valmistuneen Kouk Khleangin nuorisokeskuksen ja Rudanko + Kankkunen samaan maahan vuonna 2011 valmistuneen Sra Poun ammattikoulun.
Lothringen (suku)
Lothringen () on eurooppalainen hallitsijasuku, joka hallitsi Lothringenin herttuakuntaa vuosina 1473–1738. Se yhdistyi 1700-luvulla Habsburgin keisarisukuun, ja sitä myöhemmät Habsburgit ovat olleet Habsburg-Lothringen-sukua, joka on todellisuudessa Lothringenin suvun haara. Lothringenit taas ovat alkujaan keskiaikaisen Châtenois-suvun haara.
Châtenois’n suku (tunnettu myös Elsass- tai Metz-sukuna) hallitsi Lothringenin herttuakuntaa vuosina 1048–1431, ja sen sivuhaarat vuodesta 1070 lisäksi läheistä Vaudémontin kreivikuntaa. Lothringenin herttuan Kaarle II:n kuoltua vuonna 1431 ilman poikaa kruunu periytyi hänen tyttärelleen Isabellalle ja tämän puolisolle René I Anjoulaiselle. René I naitti tyttärensä Jolanden Vaudémontin kreivi Antonin pojalle Ferrylle. Kun René I:n suku sammui mieslinjalta vuonna 1473, Lothringenin herttuakunta periytyi Jolanden ja Ferryn pojalle René II:lle, josta tuli Lothringenin suvun kantaisä. Ranskan politiikassa uskonsotien aikana vaikuttanut Guise-suku oli Lothringenin suvun haara, joka sai alkunsa, kun René II:n nuorempi poika Claude vuonna 1527 sai Guisen herttuan arvon. Guisen suvun päälinja sammui mieslinjalta vuonna 1675. Sivuhaara Elbeuf sammui vuonna 1825.
Lothringenin herttuasta Frans III Stefanista tuli Habsburgien perillinen hänen naituaan Maria Teresian, joka oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan viimeisen Habsburg-sukuisen keisarin Kaarle VI:n tytär, sillä Kaarle VI oli vuoden 1713 pragmaattisella sanktiolla määrännyt valtakuntansa periytymään naislinjan kautta. Frans Stefan nostettiin ensin vuonna 1737 Toscanan suurherttuaksi, sillä kyseinen valtaistuin oli jäänyt tyhjäksi Medicin suvun sammuttua. Puolan perimyssodan päättäneessä Wienin rauhassa vuonna 1738 Lothringenin herttuakunta luovutettiin Puolan valtaistuimelta syrjäytetylle Stanisław Leszczyńskille. Kaarle VI:n kuolemasta seuranneen Itävallan perimyssodan jälkeen Frans Stefan valittiin keisariksi nimellä Frans I. Maria Teresia jäi viimeiseksi aidoksi Habsburgiksi, ja hänen jälkeensä suku jatkui Frans I:stä polveutuneena Habsburg-Lothringenin sukuna. Suku hallitsi Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa vuoteen 1806, Toscanan suurherttuakuntaa vuoteen 1860 ja Itävalta-Unkarin keisarikuntaa vuoteen 1918.
Leijonanmetsästys
Leijonanmetsästys () on vuonna 1907 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. Viggo Larsenin ohjaama lyhytelokuva oli yksi Nordisk Films Kompagnin ensimmäisistä kansainvälisistä menestyksistä.
Kaksi metsästäjää ja heidän alkuasukaspalvelijansa jahtaavat suurristaa viidakossa. He näkevät seeproja, strutsin ja virtahevon sekä pyydystävät pienen apinan. Miehet leiriytyvät, mutta vuohen tappanut leijona herättää heidät. Toinen leijona tappaa metsästäjien hevosen. Miehet ampuvat leijonat, nylkevät niiden nahat ja panevat tupakaksi.
Nordisk Films Kompagnin omistaja Ole Olsen oli ostanut "Leijonanmetsästystä" varten Hampurin Hagenbeckin eläintarhasta kaksi leijonaa, jotka ammuttiin pienellä Elleoren saarella Roskildenvuonossa. Eläinsuojelujärjestö yritti estää elokuvan tekemisen ja oikeusministeri Peter Adler Alberti kielsi leijonien tappamisen, mutta Olsen toteutti suunnitelmansa ja levitti elokuvan ulkomaille Ruotsista käsin. Olsen menetti elokuvateatterilupansa ja "Leijonanmetsästys" sai ensi-iltansa Tanskassa vasta marraskuussa 1908, kun Olsenin eläinrääkkäyssyyte ja elokuvan esityskielto oli kumottu.
"Leijonanmetsästys" oli Nordiskin kansainvälinen läpimurto ja yhtiön suurimpia myyntimenestyksiä. Elokuvan suosio perustui paljolti sen aiheuttamaan skandaaliin, mutta sen ansioiksi on mainittu myös kehittynyt kerrontatekniikka ristiinleikkauksineen ja lähikuvineen.
Suomessa Olsenin leijonajahdista kerrottiin tuoreeltaan elokuussa 1907 ja elokuvaa esitettiin Helsingissä neljänä kopiona syyskuun lopulla. Sen suomenkielisiä nimiä olivat "Jalopeuranmetsästys Roskildessa", "Jalopeurajahti Roskilden luona", "Leijonajahti", "Jalopeuran ajo Roskildessa" ja "Jalopeurametsästystä Afrikassa, esitettynä Köpenhaminassa". "Hufvudstadsbladetin" mukaan kyseessä oli ”päivän puhutuin ja kirjoitetuin elokuva” ja "Åbo Underrättelser" laski sen tuoneen Olsenille yli 48 500 markkaa puhdasta voittoa. Elokuvan aiheuttamaa skandaalia ja oikeusministeri Albertin muista syistä johtunutta eroa seurattiin Suomen lehdistössä vielä myöhemminkin.
"Leijonanmetsästys" on nähtävissä Tanskan elokuvainstituutin sivustolla.
Lothringen (täsmennyssivu)
Lothringen voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Lorraine (täsmennyssivu)
Lorraine voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Marjo Loukkola
Marjo Loukkola (o.s. Multasuo, 9. tammikuuta 1977 Kempele – 1. tammikuuta 2014 Kempele) oli suomalainen hiihtäjä. Loukkola edusti urallaan Vuokatti Ski Teamia ja hän hiihti 17 maailmancupin kilpailua, joista viidessä hän ylsi pisteille. Hänen paras mc-sijoituksensa oli 26. sija Oslon 30 kilometrin perinteisen kilpailussa vuonna 2003. Loukkola oli vielä marraskuussa 2013 voittamassa Vuokatti Ski Teamille Suomen cupin naisten viestikilpailua. Loukkolalla oli kaksi lasta. Loukkola kuoli 36-vuotiaana.
Jeongju
Jeongju (, hanja 定州) on kaupunki Korean demokraattisen kansantasavallan Pohjois-Pyeonganin maakunnassa. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui yhteensä 189 742 henkilöä.
Jeongju sijaitsee rannikkoalangolla Keltaisenmerenrannalla pääkaupunki Pjongjangin ja rajakaupunki Sinuijun välillä. Kaupungin korkein kohta Simwǒn sijaitsee 566 metrin korkeudella merenpinnasta. Guseongin kaupunki sijaitsee Jeongjusta pohjoiseen. Kaupungin läpi virtaa 38 kilometriä pitkä Tallchǒonjoki. Joen yläjuoksulla on pato ja Pongmyǒngin tekojärvi. Järvi ja joki ovat suosittuja vapaa-ajan viettokohteita ja ne tunnetaan kirkkaasta vedestään ja hienosta hiekasta. Kaupungin alueeseen kuuluu myös saaria rannikolla ja Aedon saarella on noin 3 000 asukasta. Tammikuun keskilämpötila on -6,6 °C ja elokuun 23,8 °C. Keskimääräinen vuosittain sadanta on 1 127,2 mm.
Jeongjun ympärille rakennettiin maavalli 1400-luvulla Joseon-dynastian valtakaudella, joka korvattiin kivisellä kaupunginmuurilla vuosina 1714–1715. Muuria on sittemmin korjailtu useaan otteeseen ja sen jäännökset ovat olemassa edelleen. Pyeonganin maakunnan väestön kokiessa syrjintää syttyi kapina, jonka aikana Jeongjun linnoitukset toimivat kapinallisten tukikohtana. Kapina sai päätöksensä vuonna 1812, kun sen johtohahmo murhattiin. Kapinoitsijoista huolimatta Jeongju tunnetaan myös monien korealaisten oppineiden kotikaupunkina. Vuonna 1907 kaupunkiin valmistui kristitty Osan koulu. Jeongjussa syntyneitä tai muuten sen kooulussa opiskelleita korealaisia vaikuttajia olivat esimerkiksi kirjailija Yi Kwang-su ja Kim Sowol, filosofi Ham Seok-heon ja Yhdistymiskirkon perustanut Sun Myung Moon. Moon tapasi Kim Il-sungin vuonna 1991 ja sai tältä luvan perustaa pyhiinvaelluskohteen kotikaupunkiinsa Jeongjuun. Korean sodanaikana alueella oli strategista merkitystä YK:n joukkojen marssiessa alueen läpi pohjoiseen ja myöhemmin kiinalaisten marssiessa etelään. Nykyisin Pohjois-Korean armeijalla on tukikohtia kapunkiin kuuluvalla rannikolla. Hallinnollisesti Jeongjusta tuli kaupunki vuonna 1994.
Jeongju on Pohjois-Korean kaupungeista maatalousvaltaisimpia. Maatalousalue kattaa noin 40 % koko kaupungin pinta-alasta. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi (70 %) ja maissi (25 %)Maaperän happamoitumisen ja lannoitteiden vähäisyyden takia vuotuiset riisisadot ovat vähentyneet 1970-lvun jälkeen. Muita viljelytuotteita ovat esimerkiksi kastanjat ja tupakka. Aedon saarella pääelinkeino on kalastus.
Tärkeimmät teollisuuden alat ovat metalli- ja koneteollisuus. Vuonna 1983 valmistuneessa Phyongbukin sulatossa sulatetaan esimerkiksi kulta-, hopea- ja kuparimalmia. Sulaton tuotanto on merkittävää Pohjois-Korean ulkomaankaupan kannalta. Kaupungin alueella sijaitsee myös yksi neljästä Pohjois-Korean merkittävästä harvinaisten maametallien esiintymästä. Vuonna 2014 esiintymän uutisoitiin olevan kooltaan 216,2 miljoonaa tonnia harvinaisia maametalleja, kuten esimerkiksi lantaania, ceriumia ja praseodyymiä. Jos arvio on oikea, esiintymä on maailman harvinaisten maametallien esiintymistä suurin. Laajamittaista kaivostoimintaa ei ole kuitenkaan toistaiseksi aloitettu.
Kultainen räpylä
Superpesiksessä on valittu kultainen räpylä vuodesta 1993 saakka. Kultainen räpylä on pelaajien äänestämä palkinto, joka annetaan parhaaksi valitulle ulkopelaajalle. Palkintoa ei jaettu kausina 2002-2004.
Miesten palkinnon on useimmiten voittanut Toni Kohonen (seitsemän kertaa) ja naisten palkinnon Sirpa Pollari (neljä kertaa).
Kultainen maila
Superpesiksessä on valittu kultainen maila vuodesta 1993 saakka. Kultainen maila on pelaajien äänestämä palkinto, joka annetaan parhaaksi valitulle sisäpelaajalle. Palkintoa ei jaettu kausina 2002-2004.
Miesten palkinnon on useimmiten voittanut Jani Komulainen (kolme kertaa) ja naisten palkinnon Hanna Airaksinen ja Paula Rautiainen (kolme kertaa).
Hwarangdo
Hwarngdo (, hanja 花郞道) oli korealaisen Sillan kuningaskunnan ylimystön noudattama säännöstö, joka muodosti sotilaallisen ja akateemisen koulutuksen perustan.
Hwarangdo sai alkunsa 500-luvun paikkeilla. "Hwarang" koostui ylimystöön kuuluvista miehistä, jotka järjestäytyivät saman johtajan alle. Sen jäsenet rukoilivat kuningaskunnan menestyksen puolesta esimerkiksi retkillä luontoon vuorille tai joille, sekä tanssein ja lauluin. "Hyangga" oli uskonnollissävytteinen runo, jota hwarangin jäsenet lausuivat. "Sesok o-kye" eli viisi käskyä olivat kongfutselaisuudestaja buddhalaisuudesta johdettuja opetuksia, joita opiskeltiin. Niihin lukeutuivat kuninkaan uskollisen palvelun merkitys, uskollisuus ystäville, rohkeus taistelussa, vanhempien kunnioitus ja silmittömän tappamisen pahuus. Hwarang-sotureilla oli tärkeä osuus Sillan kuningaskunnan valloittaessa Korean niemimaan, mikä johti yhdistyneen Sillan kuningaskunnan (668–935) perustamiseen.
Hwarangdo alkoi järjestelmänä menettää merkitystään yhdistyneen Sillan perustamisen jälkeen ja lopullisesti se lakkautettiin Joseon-dynastian aikana. Kiinnostus sitä kohtaan heräsi jälleen 1900-luvun puolivälin jälkeen. Samalla nimellä tunnetaan nykyisin myös korealainen itsepuolustuslaji.
Paju (Etelä-Korea)
Paju (, hanja 坡州市) on kaupunki Etelä-Korean Gyeonggin maakunnassa. Se rajoittuu pohjoisessa Pohjois-Korean ja Etelä-Korean väliseen rajavyöhykkeeseen. Kaupungin keskusta sijaitsee kilometriä 28 kilometriä Soulista luoteeseen ja 10 kilometriä Pohjois-Korean rajalla virtaavasta Imjinjoesta (Imjingang) kaakkoon. Vuonna 2016 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 430 781.
Kaupungin alueella on runsaasti nähtävyyksiä. Näistä mainittakoon esimerkiksi Heyrin taidelaakso ja Pajun koreankielisten kirjojen kustantamojen keskittymä ("Pajun kirjakaupunki"), Panmunjeom (Joint Security Area) ja rajaseudun havaintopaikat, Maailman soitinten museo (noin 500 soitinta 70 eri maasta), Pinokkiomuseo.
Sejong (kaupunki)
Sejong (, hanja 世宗特別自治市) on kaupunki Etelä-Koreassa. Sillä on tasavallan aluehallinnossa ylimmän tason autonomisen erityisasemassa olevan kaupungin asema (특별 자치시; 特別自治市; teukbyeol-jachisi). Vuonna 2016 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 243 048.
Kaupunki on nimetty Korean niemimaata 1400-luvulla osana Joseon-dynastiaa hallinneen kuningas Sejongin mukaan.
Kaupunki sijaitsee 120 kilometriä Soulista etelään. Vuonna 2012 vihittyyn kaupunkiin on siirtynyt 2010-luvulla valtiollisen turvallisuuden parantamiseksi useita Etelä-Korean ministeriöitä ja muita valtionhallinnon toimintoja. Sejongista suunniteltiin Korean tasavallan uutta pääkaupunkia, ja siirtoa tuki muun muassa Etelä-Korean presidenttinä vuosina 2003-2008 toiminut Roh Moo-hyun. Siirtoa vastusti Soulin pormestarina toiminut Lee Myung-bak, joka nousi sittemmin presidentiksi. Maan perustuslaillinen tuomioistuin arvioi vuonna 2004 ehdotuksen pääkaupungin siirrosta laittomaksi. Siten esimerkiksi presidentin kanslia sekä maan puolustus- ja ulkoministeriöt jäävät Souliin. Aikeena oli siirtää keskeinen valtionhallinto pois Pohjois-Korean "tykkien kantaman" piiristä tai läheisyydestä. Vaikka Etelä- ja Pohjois-Korean välillä onkin vallinnut jo pitkään aselepo, eivät maat ole tehneet rauhansopimusta keskenään Korean sodan jäljiltä.
Yliopisto-opetusta nuoressa kaupungissa tarjoaa muun muassa Sejongin yliopisto.