Tyyppi 22 -fregatti
Type 22 -fregatit eli Broadsword-luokan fregatit ovat Britannian Kuninkaallisen laivaston edelleen palveluksessa olevia fregatteja. Luokkaan kuului kaikkiaan kolme hankintaerää, joissa oli yhteensä neljätoista alusta. Aluksista on ensimmäisen hankintaerän neljä alusta myyty Brasiliaan, toisen hankintaerän kuudesta aluksesta kaksi on myyty Romaniaan, yksi Chileen, kaksi uponnut maalilaivoina ja yksi romutettu. Palvelusta jatkavat kolmannen hankintaerän neljä alusta.
Alukset on tarkoitus poistaa käytöstä huhtikuun 2011 loppuun mennessä.
Leander-luokan fregattien seuraajan suunnittelu aloitettiin jo 1960-luvun alussa. Suunnitteluideana oli luoda suurennettu versio Leander-luokan aluksista, jonka aseistuksena olisi kehitteillä olleet Sea Dart -ilmatorjuntaohjukset. Suunnittelutyön edetessä aluksen koko kasvoi ja samalla aluksen käyttövaatimukset laajenivat ilmatorjunnasta sukellusveneiden torjuntaan sekä perinteiseen saattajatehtävään. Lopulta kehitys johti Tyypin 82 -hävittäjän syntymiseen, minkä tehtävänä oli suunnitteilla olleen uuden tukialuksen CVA-01:n suojaaminen.
Tukialuksen suunnittelun keskeyttäminen helmikuussa 1966 julkaistun Puolustusselonteon jälkeen johti myös saattajaksi kaavailtujen neljän Tyypin 82 -hävittäjän tilauksen peruuttamiseen ainoastaan yksi luokan aluksista valmistui - "HMS Bristol". Peruutukset aiheuttivat vakavan puutteen 1970-luvulla laivaston ilmapuolustuskyvylle, jolloin suunniteltiin ja valmistettiin Tyypin 42 -ilmatorjuntahävittäjät paikkaamaan aukkoa.
Tyypin 42 kehitys hidasti Leander-luokan korvaavien fregattien suunnittelua. Alus vajetta korvaamaan saatiin yksityisen telakan suunnittelemat Tyypin 21 -fregatit.
Tyypin 22 -fregattien piirustukset valmistuivat 1970-luvun alkupuoliskolla. Luokan alukset olivat ensimmäisiä Kuninkaallisen laivaston aluksia, jotka oli suunnittelusta alkaen metrijärjestelmään sidottuja. Luokan ensimmäisen aluksen rakentaminen aloitettiin helmikuussa 1975 ja sen jälkeen suurin piirtein aluksen vuosi vauhtia. Piirustusten mukainen alus oli sukellusveneentorjuntafregatti, joka soveltui myös muihin saattajatehtäviin. Jo alkutaipaleella tehty päätös käyttää aluksen voimanlähteenä samaa moottoria kuin Tyypin 42 -hävittäjissä osoittautui hyväksi.
Aluksen alkuvaiheessa suunnitellusta sukellusvenejärjestelmästä Ikarasta luovuttiin ja niiden tärkeimmäksi sukellusveneentorjuntajärjestelmäksi valittiin Lynx-helikopteri. Lopullisen päätöksen mukaan aluksen tuli kyetä toimimaan kahdella Lynx helikopterilla, joille kummallekin oli varattava hangaaritila. Perään sijoitetulla lentokannella tuli kyetä operoimaan vain yhdellä helikopterilla kerrallaan.
Alukselle asennettiin myös Plessey STWS-1 sukellusveneentorjuntatorpedojärjestelmä, joka asennettiin kummallekin kyljelle. Järjestelmä käytti aluksi vakio 12,75 tuuman maaliinhakeutuvaa torpedoa, mutta sillä kyettiin operoimaan myös Stingray-torpedoilla. Sukellusveneiden havaitsemiseksi ja seuraamiseksi alukselle asennettiin tyypin 2016 monitaajuuspanoraamakaikuluotain. Lisäksi aluksella oli muita kaikuluotainjärjestelmiä maalinpaikan määrittämiseksi.
Alukselle asennettiin kaksi ohjusjärjestelmää. Pintamaaleja vastaan aluksella oli neljä Exocet-laukaisujärjestelmää ja ilmamaaleja varten kaksi kuusisäiliöistä Seawolf-laukaisualustaa. Ohjusten vaatimien paikannus- ja ohjaustutkien lisäksi Seawolf järjestelmä muodosti täyden GWS25 järjestelmän mahdollistaen ajanmukaisimman ilmapuolustusjärjestelmän.
Aluksen muu aseistus koostui kahdesta Mk9 40 millimetrin Bofors ilmatorjuntatykistä sekä Knebworth/Corvus omasuojajärjestelmästä.