hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Uuden-Englannin nahkamies
Uuden-Englannin nahkamies (n.1839–1889) oli kulkuri, joka pukeutui nahkavaatteisiin ja vaelsi vuosikausia Connecticut- ja Hudsonjokien välisellä alueella. Nahkamiehen taustasta ei tiedetä juuri mitään, mutta hän oli ehkä alun perin kanadanranskalainen tai ranskalainen, koska hän osasi puhua ranskaa.
Nahkamies kulki lähes 600 kilometrin pituista reittiä Uuden-Englannin Connecticutissa ja osan matkaa New Yorkin osavaltion puolella. Yhteen lenkkiin kului 34–36 päivää, jonka jälkeen hän aloitti saman alusta. Hän asui reittinsä varrella luolissa ja kivenkoloissa, joita nykyään kutsutaan nimellä ”leatherman caves”. Ihmiset suhtautuivat häneen yleensä ystävällisesti ja antoivat hänelle ruokaa. Muutamat kaupungit tekivät irtolaislakiin poikkeuksen nahkamiestä varten, jotta hän sai kulkea vapaana.
Keväällä 1888 Uutta-Englantia koetteli yksi Yhdysvaltojen historian pahimmista lumimyrskyistä. Nahkamies selvisi siitä luultavasti pitämällä tulta luolassaan, mutta hän kuoli seuraavana vuonna. Kuolinsyyksi todettiin suusyöpä.
Nykyään suurimmat kaupungit, joiden läpi nahkamies kulki toistuvasti, ovat Bridgeport, New Haven ja Stamford.Amerikkalainen dokumentti nahkamiehestä on katsottavissa youtubessa.
Kaprolaktaami
Kaprolaktaami (CHNO) on syklinen amidi eli laktaami. Yhdistettä käytetään pääasiassa nailonin tuotantoon.
Kaprolaktaami on huoneenlämpötilassa värittömiä tai valkoisia kiteitä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja useisiin orgaanisiin liuottimiin. Vesiliuoksessa se voi hydrolysoitua aminokapronihapoksi. Yhdiste voi reagoida myös N- tai O-alkylaatiolla tai se voidaan halogenoida. Sula kaprolaktaami reagoi hapen kanssa muodostaen peroksidin.
Ensimmäisen kerran kaprolaktaamia valmistettiin 1899 aminoheksaanihapon kondensaatiolla. Nykyään suurin osa kaprolaktaamin valmistusmenetelmistä käyttää lähtöaineenaan sykloheksanonia. Sykloheksanoni reagoi hydroksyyliamiinin, hydroksyyliamiinisulfaatin tai hydroksyyliamiinifosfaatin kanssa muodostaen sykloheksanonioksiimia. Tämä välituotteena muodostuva oksiimi reagoi hapon kanssa Beckmann-toisiintumisella muodostaen kaprolaktaamia. Happona käytetään väkevää rikkihappoa tai oleumia. Muodostuva tuote puhdistetaan kiteyttämällä. Tätä reaktiota kaprolaktaamin valmistukseen käytti ensimmäisenä Otto Wallach.
Toinen tapa on valmistaa sykloheksanonioksiimia sykloheksaanin ja nitrosyylikloridin välisellä reaktiolla UV-valon läsnä ollessa. Näin valmistettu sykloheksanonioksiimi reagoi edelleen Beckmann-toisiintumisen mukaisesti kaprolaktaamiksi. Aikaisemmin yhdistettä valmistettiin hapettamalla sykloheksanolia sykloheksanoniksi, joka reagoi Baeyer–Villiger-reaktiolla peretikkahapon kanssa kaprolaktoniksi. Kaprolaktoni reagoi ammoniakin kanssa muodostaen kaprolaktaamia.
Kaprolaktaamin tärkein käyttö on Nylon 6:n valmistus, jonka monomeeri se on. Muita käyttökohteita ovat muiden yhdisteiden, kuten L-lysiinin, valmistus ja polyuretaanien lisaineena.
Hulda
Hulda on naisen etunimi, jolle on ehdotettu kolmea erilaista etymologiaa. Hepreaksi Hulda tarkoittaa kärppää, ja tämän niminen naisprofeetta mainitaan Raamatun Toisessa kuninkaiden kirjassa:
Toisen teorian mukaan Hulda on Hildan rinnakkaismuoto ja juontuu siten muinaisskandinaavin taistelua tarkoittavasta sanasta "hildr". Saksassa ja Skandinaviassa "huld" tarkoittaa lempeyttä, suopeutta ja uskollisuutta.
Huldan päivä oli 20. helmikuuta suomalaisessa nimipäiväkalenterissa vuosina 1908–1928 ja Luulajan suomenkielisessä kalenterissa vuosina 1901–1918. Ortodoksisessa kalenterissa Huldan päivä on edelleen joulua edeltävänä sunnuntaina.
Väestörekisterikeskuksen nimipalvelun mukaan Hulda-nimen on vuoden 2016 loppuun mennessä saanut 6 109 naista, joista huomattava enemmistö on syntynyt 1800-luvun lopulla tai 1900-luvun kahden ensimmäisen vuosikymmenen aikana. 1800-luvun lopulla Hulda nousi Suomessa muotinimeksi ilmeisesti vuonna 1877 arkkiveisuna julkaistun laulun "Hjalmar ja Hulda" saaman suosion takia..
Lifeforce Records
Lifeforce Records on saksalainen levy-yhtiö, joka on erikoistunut metalcoren, death metalin sekä post-hardcore -musiikin julkaisemiseen.
Levy-yhtiöllä on Yhdysvalloissa toimiva alajaos, Lifeforce America.
Puolan pakolaishallitus
Puolan pakolaishallitus oli toisen maailmansodan aikana Lontoossa toiminut Vapaata Puolaa edustanut pakolaishallitus. Viralliselta nimeltään ”Puolan Tasavallan hallitus maanpaossa” () perustettiin syyskuussa 1939 Saksan ja Neuvostoliiton vallattua Puolan ja lopetettua Puolan toisen tasavallan, joka oli muodostettu vuonna 1918. Hallitus perustettiin Ranskassa, ensin Pariisissa ja sitten Angersissa. Ranskan kukistuttua hallitus siirtyi Lontooseen. Pakolaishallitus toimi Lontoossa vuoteen 1990 asti.
Puolan Tasavallan presidentti Ignacy Moscicki julkaisi asiasta tiedotteen Kutyn kylässä Ukrainassa lähellä Puolan rajaa syyskuun 17. päivänä 1939. Tiedotteessa hän ilmoitti vallan siirtämisestä senaatin puhemiehelle Wladyslaw Rackiewiszille.
Kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon, Puola solmi suhteet Neuvostoliiton kanssa. Huhtikuussa 1943 saksalaiset ilmoittivat löytäneensä joukkohaudan Katynin metsässä, Venäjällä lähellä Smolenskia.
Suhteet Neuvostoliittoon huonontuivat ja johtivat neuvotteluiden katkeamiseen Josif Stalinin ja Puolan pakolaishallituksen välillä. Toinen syy Katynin lisäksi koski Puolan sodanjälkeisiä rajoja. Stalin vaati, että Itä-alueet olisi säilytettävä Neuvostoliiton käsissä. Pakolaishallituksen pääministeri Mikolajczyk kieltäytyi kompromissista tässä asiassa. Mikolajczyk myös vaati, että Stalin ei perustaisi kommunistihallitusta sodanjälkeiseen Puolaan. Puolan pakolaishallitus ei tunnustanut Puolan sodanjälkeisiä hallituksia. Lech Walesa sai pakolaishallituksen luottamuksen kommunismivallan loputtua ja pakolaishallitus lakkautettiin vuonna 1990.
Laitakarin saha
Laitakarin saha oli vuosina 1862–1939 toiminut höyrysaha Kemissä Laitakarin saaressa. Sahan perusti oululainen liikemies Johan Gustav Bergbom ja se aloitti toimintansa kaksikehäisenä vuonna 1862.
Bergbomin ja kauppahuoneet perustivat Trävaruaktiebolaget Kemin eli Kemiyhtiön vuonna 1893. Yhtiön toiminnan muodostivat Laitakarin, Karihaaran ja Röytän höyrysahat sekä muutama pienempi vesisaha Pohjois-Suomessa. Vain noin vuoden päästä uuden yhtiön perustamisesta suurpalo, joka syttyi öljylyhdyn kipinästä 6. syyskuuta 1894, tuhosi Laitakarin saharakennuksen. Jo kaksi päivää palon jälkeen Laitakariin tilattiin ruotsalaiselta Bolinderin koneliikkeeltä uusi nelikehäinen sahalaitteisto sekä lisäksi 15 hevosvoiman höyrykone sähkövalaistusta varten. Sahalaitoksen työvoimaksi vakiintui vuosisadan vaihteen uudistusten jälkeen noin 300-400 työntekijää. Uudella vuosisadalla yhtiö keskitti merkittävimmät kehitystoimet Karihaaran laitoksille.
Seuraava suurpalo kohtasi Laitakaria kesällä 1919, jolloin lautatarha ja saha yhdyskunnan asuinrakennukset paloivat, mutta saharakennus koneineen pelastui. Diplomi-insinööri Martti Levónin johdolla saha uudistettiin vuosina 1921–1923. Uuden 8-kehäisen sahalaitoksen lisäksi saarelle rakennettiin 1000 kw:n sähkövoimalaitos, joka käytti polttoaineenaan sahausjätteitä. Uutta oli myös tuolloin rakennettu puutavaran keinokuivaamo.
2. lokakuuta 1939 paloi Laitakarin sahan eteläinen lautatarha, varastorakennuksia, proomuja ja lastauslaitteistoja. Tämän palon jälkeen sahaa ei enää käynnistetty, yhtiö oli kuitenkin tehnyt päätöksen sahan lopettamisesta jo ennen paloa. Varsinainen saharakennus kuten myös asuinrakennukset pelastuivat palossa. Käyttämätön saharakennus tuhoutui myöhemmin 12. maaliskuuta 1946 syttyneessä tulipalossa. Työntekijöitä sahalla oli viimeisenä toimintavuonna 391. Sahan rakennuskannasta on säilynyt vain koneiden ja rakennusten perustuksia sekä sahan voima-aseman kierreportaat. Mauri-myrskyssä 1980–luvun alussa tuhoutuivat lopullisesti myös saaren hirsiarkkuiset laiturirakenteet.
Sahayhdyskunta rakentui ensin Laitakariin, mutta vuodesta 1897, kun uudistusten jälkeen työväen tarve lisääntyi, myös läheiselle Juurakon saarelle. Tavallinen työväki asutettiin pääasiassa Juurakkoon ja sahan johtajat ja työnjohtajat asuivat Laitakarissa. Koska lasten koulumatkat saaresta kaupungin kansakouluun Sauvosaaressa olivat pitkiä ja varsinkin kelirikkoaikana myös vaarallisia perusti Kemin kaupunki Laitakariin kaksiluokkaisen alakansakoulu 1901. Koulu laajennettiin neliluokkaiseksi 1906. Kuusiluokkaisena koulu toimi vuodet 1932-1952. Vaikka koulu tunnettiin aluksi Laitakarin kansakouluna ja vasta 1930-luvulla vakiintui nimeksi Juurakon koulu, toimi koulu koko aikansa Juurakon saaressa.
Old Mornings Dawn
Old Mornings Dawn on tunnelmallista black metalia soittavan Summoningin seitsemäs studioalbumi. Levyn julkaisi itävaltalainen Napalm Records 7.6.2013. Albumi nousi Suomen virallisella albumilistalla sijalle 24
Samantha Barks
Samantha Jane Barks (s. 2. lokakuuta 1990 Mansaari) on brittiläinen näyttelijä ja laulaja. Hän tuli vuonna 2008 kolmanneksi BBC:n kykyjenetsintäohjelmassa "I’d Do Anything", jossa haettiin Nancyn esittäjää "Oliver!"-musikaalin West End -tuotantoon. Elokuvadebyyttinsä Barks teki Époninen roolissa "Les Misérables" -musikaalissa vuonna 2012. Hän on esiintynyt myös elokuvassa "The Christmas Candle" (2013) ja Disney Channelin sarjassa "Groove High" (2012–2013).
Intiansavikka
Intiansavikka ("Chenopodium strictum", syn. "C. album" ssp. "striatum") on savikkakasveihin kuuluva laajalle levinnyt kasvilaji.
Yksivuotinen intiansavikka kasvaa alalajista riippuen 20–100 senttimetriä korkeaksi. Väriltään se on vaihtelevan vihreä. Vain kasvin nuoret osat ovat jauhoisia. Varsi on pysty tai koheneva, usein vain tyviosastaan kohenevasti haarova ja kova. Väriltään varsi vaihtelee oliivinvihreästä sinertävänvihreään ja on puna- tai vihreäraitainen. Lehtihangat ovat tavallisesti punaisia. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Varren keskiosissa lehtilavan muoto vaihtelee useimmiten soikeahkosta pitkulaiseen ja matalahampaisesta ehytlaitaiseen sekä on kooltaan 3–6 cm. Väriltään lehtilapa vaihtelee oliivinvihreästä sinivihreään ja on usein punalaitainen. Kukinto on pitkälti lehdetön ja muodoltaan tähkämäinen. Kukinnon sykeröt ovat tiheitä ja melko pieniä. Heteitä on tavallisesti viisi kappaletta. Suomessa intiansavikka kukkii elo-syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa, 1–1,2 mm pitkä, ympärykseltään soikeahko, tylppäreunainen ja pinnaltaan sileä tai hieman säteen suuntaan uurteinen.
Pohjoismaista intiansavikasta tunnetaan kaksi alalajia, jotka eroavat toisistaan lähinnä koon ja lehtien värin ja muodon perusteella. Alalajeista suurikokoisin on isointiansavikka (ssp. "strictum"), joka kasvattaa 30–100 cm korkean pystyn varren. Tyviosasta kohenevat haarat ovat pitkiä. Lehdet ovat tavallisesti oliivinvihreitä, 3–6 cm pitkiä ja matalahampaisia ylimpiä, ehytlaitaisia lehtiä lukuun ottamatta. Pysty tai kohenevartinen preeriasavikka (ssp. "glaucophyllum") kasvaa puolestaan 20–70 cm korkeaksi ja sen haarat ovat kohenevia. Lehdet ovat sinivihreitä ja niiden lehtilapa on tavallisesti 3–6 cm pitkä ja lähes tai täysin ehytlaitainen kaikissa lehdissä.
Aikaisemmin myös rannikkosavikka ("C. striatiforme") luokiteltiin intiansavikan alalajiksi (ssp. "striatiforme").
Intiansavikka on maailmalla laajalle levinnyt laji. Alalajeista isointiansavikka on alun perin kotoisin Kaakkois-Euroopasta ja Aasiasta, preerisavikka puolestaan Pohjois-Amerikasta. Suomessa intiansavikkaa on tavattu satunnaisesti muutamin paikoin eri puolilla maata Oulun korkeudelle saakka. Alalajeista preeriasavikka on Suomessa harvinaisempi ja sitä kasvaa vain Etelä-Suomessa.
Intiansavikka on Suomassa uustulokas, jota on tavattu erilaisilla joutomailla ratapihoilla, satamissa, myllyillä ja kaatopaikoilla.
Intiansavikka kelpaa muiden savikkalajien tapaan myös ihmisravinnoksi.
Aku Kuusisto
Frans August "Aku" Kuusisto (ent. "Grönlund"; 13. elokuuta 1893 Kokemäki – 12. elokuuta 1970 Helsinki) oli Tie- ja vesirakennushallituksen pääjohtaja vuosina 1949–1961.
Kuusisto kirjoitti ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta ja valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1923. Hän työskenteli 25 vuotta valtionrautateiden palveluksessa. Hän toimi Rautatiehallituksen rautatierakennusosaston apulaisjohtajana vuosina 1939–1941 ja vt. johtajana 1941–1945 sekä rataosaston johtajana 1945–1948. Sen jälkeen Kuusisto oli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön yleisön osaston yli-insinööri 1948–1949 sekä Tie- ja vesirakennushallituksen pääjohtaja 1949–1961. Hän oli lukuisten komiteoiden jäsen ja Pohjoismaisen tieteknillisen liiton puheenjohtaja. Kuusisto oli myös Suomen Urheiluliiton varapuheenjohtaja sekä Suomen Valtakunnan Urheiluliiton liittohallituksen ja Suomen Olympiakomitean valtuuskunnan jäsen.
William Kuusisto
Antti William Kuusisto (vuoteen 1901 Granholm; 10. lokakuuta 1875 Ullava – 16. maaliskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra ja kirkollisen nuorisotyön uranuurtajia Suomessa. Hän oli Savonlinnan tuomiorovasti 1920–1925, Helsingin pohjoisen suomalaisen (myöh. Keski-Helsingin) seurakunnan kirkkoherra 1925–1947. Hän sai teologian kunniatohtorin arvon 1942. Hän julkaisi kirjoituksia ja kirjoja kirkollisen toiminnan alalta. Hän oli mukana NMKY:n toiminnassa 1903–1911 ja oli Kotimaan päätoimittaja 1910–1916.
Hänen poikiaan olivat säveltäjä Taneli Kuusisto ja lääkäri Paavo Kuusisto.
Peruspalvelukeskus Oiva
Peruspalvelukeskus Oiva on Hollolan kunnan organisaatioon kuuluva liikelaitos, Hollolan kunnan taseyksikkö, joka on perustettu vuoden 2007 alussa. Se tuottaa Asikkalan, Hollolan, Kärkölän ja Padasjoen kuntien sosiaali- ja perusterveydenhuollon palvelut. 31. joulukuuta 2015 saakka se tuotti myös Hollolan kunnan kanssa yhdistyneen Hämeenkosken kunnan palvelut.
Rob Cavallo
Rob Cavallo on yhdysvaltalainen tuottaja, joka toimii tällä hetkellä Warner Bros. Recordsin puheenjohtajana. Hän on tuottanut monen kuuluisan artistin ja yhtyeiden albumeita, kuten Green Dayn.
Rob Cavallo syntyi Washington (DC):ssä, mutta muutti kymmenenvuotiaana Kaliforniaan. Teininä hän soitti paikallisissa bändeissä ja valmistuttuaan lukiosta hän alkoi työskennellä äänitysteknikkona. Cavallo valmistui lopulta Etelä-Californian yliopistosta.
1980 luvun lähestyessä Cavallo työskenteli tuottajana ns. tukkaheviyhtyeiden kanssa ympäri Hollywoodia. Metallimusiikin jälkeen hän siirtyi työskentelemään vaihtoehto/rock - yhtyeiden kanssa ja niiden parissa hän työskentelee edelleenkin.
Kiinan keisarillinen laivasto
Kiinan keisarillinen laivasto oli Kiinan keisarikunnan laivasto.
1800-luvulla Kiina oli lähes kaikkien teollistuneiden länsimaiden taloudellisen imperialismin kohteena. Maa mahdollisti lähes rajattomat markkinat, mutta länsimaiden toiminta pakotti maan luopumaan eristyneisyyspolitiikastaan. Britannia ajautui sotaan Kiinan kanssa 1840 ja 1857, jolloin se sai Ranskalta tukea toimilleen. Venäjä valtasi kaikki Amur-joen pohjoispuoliset alueet vuonna 1860 ja Yhdysvallat teki rankaisuretken Koreaan 1871. Samana vuonna Britannia kävi sotaa Kiinan kanssa Burman kaupan vuoksi. Kiinan laivasto koostui perinteisesti aseistetuista džonkeista eikä siitä ollut vastusta länsimaisille aluksille, vaikka Kiina olikin hankkinut vuodesta 1869 alkaen joitakin pienehköjä tykkiveneitä laivastonsa tueksi. Laivasto oli jaettu kahtia pohjoiseen Beiyangin ja eteläiseen Nankingin laivastoihin. Näistä Beiyangin laivasto oli suurempi. Lisäksi Foochow'ssa ja Kantonissa oli laivasto-osastot.
Toisen oopiumisodan aikana 1858 Kiinan keisarillinen laivasto koostui 826 džonkista ja siihen ei kuulunut ensimmäistäkään höyryvoimalla liikkuvaa alusta. Tilanne parani 1860-luvun lopulla laivaston ostettua ulkomailta joitakin höyrykonein varustettuja aluksia ja Foochowin ja Kiangnanin telakat aloittivat höyryalusten valmistuksen Kiinassa. Ranskan ja Kiinan välisen sodan alkaessa 1883 laivastoon kuului kuitenkin edelleen noin 250 džonkkia.
Laivaston taistelukykyä laski vielä heikko organisaatio. Se oli muodostettu provinsseittain siten, että kaksi provinssia muodosti kenraalikuvernöörille alistetun laivasto-osaston. Tällaisia pareja oli kaikkiaan neljä etelästä alkaen: Kwantung ja Kwangsi, Fukien ja Chekiang, Kiangsi ja Anhwei sekä Chihli, joka muodosti Pekingin ympäristössä yksinään yhden parin. Lisäksi oli pieniä paikallishallinnon valvonnassa olevia laivasto-osastoja, jotka operoivat itsenäisesti erillään varsinaisesta laivastosta.
Vuoden 1874 Formosan kriisin jälkeen kasvanut Japanin aiheuttama uhka, jota kasvatti edelleen Japanin tilattua seuraavana vuonna kolme ironclad-taistelulaivaa Yhdistyneestä kuningaskunnasta.
Rage of Achilles
Rage of Achilles oli brittiläinen pienlevy-yhtiö, joka toimi vuosina 1999–2004.
Kesällä 2004 yhtiö lopetti toimintansa, koska se ei ollut tarpeeksi kilpailukykyinen suuriin levy-yhtiöihin nähden.
Yhtiöllä oli myös The Black Hand -niminen tytäryhtiö, jonka nimissä julkaistiin kaksi levyä.
Bright Eyes
Bright Eyes on yhdysvaltalainen indie rock-yhtye, jonka perusti laulaja-lauluntekijä ja kitaristi Conor Oberst. Yhtyeen muut jäsenet ovat: multi-instrumentalisti, tuottaja Mike Mogis ja trumpetisti, pianisti Nate Walcott.
M’Baye Niang
M’Baye Babacar Niang (s. 19. joulukuuta 1994 Meulan, Ranska) on ranskalais-senegalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Italian pääsarjassa Serie A:ssa pelaavaa AC Milania, jonne siirtyi kesällä 2012 SM Caenista.
Ikäkausimaajoukkueissa Niang on edustanut synnyinmaataan Ranskaa, muttei ole vielä tehnyt lopullista päätöstä A-maajoukkue-edustuksestaan.
Anthony Annan
Anthony Gildas Kofi Annan on ghanalainen jalkapalloilija, joka pelaa Veikkausliigan HJK:ssa. Annan on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Annan on pelannut Ghanan maajoukkueessa 65 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Hänet valittiin Ghanan joukkueeseen jalkapallon MM-kilpailuihin 2010.
Maya Jane Coles
Maya Jane Coles (s. Lontoo, Englanti) on brittiläis-japanilainen elektronisen musiikin tuottaja ja DJ. Omalla nimellään hän tuottaa pääasiallisesti house-musiikkia, kun taas hänen sivuprojekteistaan Noctural Sunshine keskittyy enemmän dubstepiin ja Lena Cullenin kanssa muodostettu duo She Is Danger elektroniseen dubiin.
Coles aloitti musiikin tuottamisen 15-vuotiaana Cubasella, millä hän alkuun tuotti hip-hopia ja trip-hopia. Muutamaa vuotta myöhemmin hän julkaisi ensimmäiset house-tyyliset kaksi julkaisuaan Dogmatik Records -levy-yhtiöllä vuosina 2008 ja 2009.
Julkaistuaan She Is Danger-projektinsa kanssa remixejä muun muassa Massive Attackille ja Gorillazille, Colesin suurempi läpimurto tapahtui 2010, jolloin hän julkaisi neljän kappaleen EP:n Frank Rogersin omistamalla Real Tone Recordsilla. DJ Mag-lehti nimesi hänen yhdeksi vuoden parhaista tulokkaista, ja hänen kappaleensa "What They Say" samannimiseltä EP:ltä oli yksi vuoden soitetuimmista DJ:iden keskuudessa.
Vuonna 2011 hän oli edustettuna monien alaan keskittyneiden lehtien, kuten Mixmagin, kansikuvissa. Hänen nouseva maineensa avasi uusia ovia muun muassa BBC:lle, joka kutsui hänet tekemään Radio Onelle legendaarisen Essential Mix-miksauksen. Miksaus oli myös ehdolla vuoden parhaaksi Essential Mixiksi. Myöhemmin samana vuonna hänet äänestettiin vuoden parhaaksi tulokkaaksi Ibiza DJ Awards-gaalassa ja sijoittui yhdeksänneksi Resident Advisorin DJ-listalla.
Vuonna 2012 Coles voitti lukuisia palkintoja, muun muassa DJ Mag-lehden vuoden tuottaja, Mixmagin paras läpimurto-DJ, FACTin naisartisti ja Symphonic Distributionin vuoden artisti. Hänet kutsuttiin nauhoittamaan miksaus DJ Kicks-kokoelmistoon. Marraskuussa Rolling Stone-lehti listasi Colesin sijalle 14. vaikutusvaltaisimpien DJ:iden listalla.
Heinäkuussa 2013 julkaistiin Colesin debyyttialbumi "Comfort", ja elokuussa hän esiintyi Helsingissä Flow-festivaalilla. Huhtikuussa 2014 lontoolaisella SB.TV-kanavalla julkaistiin ”Come Home” -kappaleeseen tehty musiikkivideo, jolla esiintyy suomalainen näyttelijä Dana Mustajärvi.
Tammikuussa 2015 julkaistulle Nicki Minajin singlelle ”Truffle Butter” (feat. Drake, Lil Wayne) on sämplätty Colesin ”What They Say” -kappaletta.
Tanskan kuntauudistus
Tanskan kuntauudistus tarkoittaa seuraavia kuntauudistuksia:
Arnøya
Arnøya on saari Kieruan kunnassa Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa. Saaren pinta-ala on 276 km². Arnøyalla asuu 366 henkilöä (2010). Saaren korkein piste on Arnøyhøgda, 1 168 metriä.
Pariisin kylmäveriottelu
Pariisin kylmäveriottelu on Vincennesin raviradalla Pariisissa vuodesta 2002 lähtien järjestetty Pohjoismaisten kylmäveristen ravikilpailu. Se käsittää kaksi erillistä lähtöä, jotka juostaan helmikuun lopussa.
Kilpailun tarkoituksena on esitellä ranskalaiselle yleisölle kylmäverihevosia, joilla kilpaillaan vain Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa. Pariisin kylmäveriottelun avaa "Prix des Trotteurs Sang-Froid" ja toinen kilpailu on muutamaa päivää myöhemmin juostava "Prix des Pays Nordiques". Lähtöihin osallistuu yhteensä 12 hevosta, jokaisesta kolmesta maasta on mukana neljä osallistujaa. Pohjoismaisten ohjastajien lisäksi niitä ajavat myös ranskalaiset huippuohjastajat.
Haderslev
Haderslev on Tanskassa Etelä-Tanskan alueella sijaitsevan Haderslevin kunnan keskustaajama. Vuoden 2012 alussa taajamassa oli 21 396 asukasta.
Haderslev on myös entinen kaupunki.
Se oli välillä Preussin hallinnassa mutta palasi Tanskalle 1920.
Sønderborg
Sønderborg on Tanskassa Etelä-Tanskan alueella sijaitsevan Sønderborgin kunnan keskustaajama. Vuoden 2012 alussa taajamassa oli 27 304 asukasta.
Sønderborg on myös entinen kaupunki. Se syntyi 1200-luvun puolivälissä Sønderborgin linnan ympärille ja sai kaupunkioikeudet vuonna 1461. Kuningas Kristian II oli vankina Sønderborgin linnassa vuosina 1532-1549.
Sorø
Sorø on Tanskassa Sjællandin alueella sijaitsevan Sorøn kunnan keskustaajama. Vuoden 2012 alussa taajamassa oli 7 764 asukasta.
Sorø on myös entinen kaupunki () ja nykyinen Sjællandin alueen pääkaupunki.
Tuomas Kauppi
Tuomas Jaakko Kauppi (s. 28. maaliskuuta 1977 Vaasa) on suomalainen jazzpianisti. Hän syntyi kanttoriperheen toiseksi lapseksi ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1996 Rauman Lyseon lukiosta. Musiikin kandidaatiksi Kauppi valmistui Sibelius-Akatemiasta vuonna 2010.
Hän opiskeli aluksi klassista pianonsoittoa yksityisesti Jarmo Eerikäisen johdolla, jonka jälkeen jatkoi opintojaan Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa vuosina 1996–1997 sekä Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolla. Hänen opettajiaan ovat olleet muun muassa Frank Carlberg, Jarmo Savolainen, Jukkis Uotila, Jim Beard sekä Phil Markowitz. Tuomas Kaupin tärkeitä pianistiesikuvia ovat muun muassa Oscar Peterson, Wynton Kelly, Bill Evans, George Shearing ja Benny Green. Pianistina Kauppi tunnetaan erityisesti tradition tuntemuksestaan ja vahvasta, svengaavasta rytmin käsittelystään.
Kaupin uran merkkipaaluja ovat olleet esiintymiset yhdysvaltalaisten Kevin Mahoganyn (April Jazz 2009) ja Benny Golsonin kanssa. Hän on esiintynyt myös Tallinnassa ja Luxemburgissa. Kauppi on julkaissut albumin "Very Late" yhdessä laulaja Kirsti Alhon kanssa saksalaiselle Laika Records -levymerkille. Syksyllä 2009 duo Kauppi & Alho esiintyi Saksassa basisti Wayne Dockeryn kanssa. Suomessa Kaupin pitkäaikainen soittokumppani on basisti Pekka Sarmanto.
Vuonna 2012 Kauppi oli mukana The Great Helsinki Swing Big Band -kokoonpanon "Ranskalaiset korot" -levyllä, joka sisälsi säveltäjä Erik Lindströmin musiikkia ja joka julkaistiin säveltäjän 90-vuotissyntymäpäivän kunniaksi. 
Tuomas Kaupin isoisä on säveltäjä Sakari Mononen.
Siiri Välimaa
Siiri Välimaa (s. 14. huhtikuuta 1990 Rauma) on suomalainen jalkapallomaalivahti, jonka seura on Norjan naisten pääsarjassa pelaava Kolbotn IL.
Välimaan kasvattajaseura on raumalainen Pallo-Iirot. Hän pelasi aluksi puolustajan paikalla, kunnes 16-vuotiaana siirtyi maalivahdiksi. Vuosina 2009–2013 Välimaa edusti Naisten Liigassa pelaavaa porilaista NiceFutista.
Kauden 2012 jälkeen hän oli viikon ajan Ruotsin Damallsvenskanissa pelanneen Djurgårdens IF:n testissä. Siirto kuitenkin kariutui seuran pudottua pääsarjasta ja Välimaa solmi NiceFutiksen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Joulukuussa 2013 hän allekirjoitti sopimuksen Kolbotn IL:n kanssa. Välimaa on valittu Palloliiton Satakunnan piirin parhaaksi naispelaajaksi vuosina 2011, 2012 ja 2013.
Siiri Välimaa oli mukana Suomen joukkueessa vuoden 2013 Kypros Cupissa sekä kolmantena maalivahtina EM-kilpailuissa 2013. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa 7.4.2017 Puolaa vastaan.
Nora Heroum
Nora Heroum (s. 20. heinäkuuta 1994) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa italialaista AC Milania, jonne hän siirtyi seurakaupan yhteydessä Bresciasta. Aiemmin hän on edustanut muun muassa HJK:ta, FC Honkaa, kaudella 2014 Åland Unitedia sekä vuosina 2015–2017 Tanskan pääsarjajoukkue Fortuna Hjørringiä, jonka riveissä hän voitti Tanskan mestaruuden vuonna 2016.
Suomen naisten jalkapallomaajoukkueessa Heroum teki debyyttinsä toukokuussa 2012 Belgiaa vastaan. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa hän pelasi Suomen jokaisessa kolmessa ottelussa, joista kahdessa täydet minuutit. Huhtikuun 2018 loppuun mennessä hän on pelannut 58 naisten maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan huhtikuussa 2016. Heroum pelasi Suomen joukkueessa Kanadassa pidetyissä vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Kromograniini A
Kromograniini A on proteiini. Sitä testataan joskus kun, epäillään feokromosytoomaa. Sillä diagnosoidaan myös neuroendogrinologisia kasvaimia. Ennen näyttöön ottoa tarvitaan 8 tunnin paasto. Hoitava lääkäri antaa potilaalle ohjeet lääkityksen keskeyttämisestä ennen tutkimusta. Happosalpaajia ei saa käyttää kahteen viikkoon.
Amlodipiini
Amlodipiini on verenpainelääke, joka kuulu kalsiumkanavan salpaajiin. Se laajentaa verisuonia estämällä sileää lihaksistoa. Tabletteja on joko 5 tai 10mg. Sitä käytetään myös angina pectorikseen. Lääke on pitkävaikutteinen ja otetaan kerran päivässä; puoliintumisaika on 35-55 tuntia. Amlopidiini on niin sanottu verisuoni selektiivinen kalsiumkanavan salpaaja, joka ei merkittävästi lamaa sydämen toimintaa.
Amlodipiini on WHO:n listalla yhteiskunnalle tärkeimmistä lääkkeistä.
Yleisiä haittavaikutuksia ovat huimaus, joka johtuu verenpaineen laskusta sekä turvotus nilkoissa. Päänsärkyä ja sydämentykytystä myös esiintyy. Yleistä on myös punastuminen.
Yliannostus voi olla suhteellisen pienellä annoksellakin vaarallinen. Yliannostus romahduttaa verenpaineen ja häiritsee sydämen toimintaa. Kalsiumestäjät aiheuttavat 48 % sydän- ja verisuonilääkkeiden yliannostuskuolemista. Hoitona on muun muassa kalsium, glukagoni ja noradrenaliini. Sydäntä ja verenkiertoa on syytä valvoa tarkkaan.
Asahi (1899)
Asahi () oli keisarillisen Japanin laivaston pre-dreadnought-tyypin taistelulaiva. Yhdessä viiden muun taistelulaivan ("Shikishima", "Yashima", "Hatsuse", "Fuji" ja "Mikasa") kanssa se muodosti Japanin päätaistelulinjan Venäjän–Japanin sodassa vuosina 1904–1905.
Alus tilattiin John Brown and Companylta Clydebankistä osana vuonna 1986 julkistettua kymmenvuotissuunnitelmaa. Sen köli laskettiin 1. elokuuta 1897 ja alus laskettiin vesille 13. maaliskuuta 1899. Alus valmistui 28. huhtikuuta 1900.
"Asahi" saapui Yokosukaan 23. lokakuuta 1900. Venäjän–Japanin sodan alettua alus kuului Japanin 1. laivaston 1. divisioonaan, jonka mukana se otti osaa Port Arthurin taisteluun 9. helmikuuta 1904. Alus osallistui 13. huhtikuuta Port Arthurin ankkuripaikan tulittamiseen.
Keltaisenmeren taistelussa 10. elokuuta "Asahi" oli "Mikasan" jälkeen taistelulinjan toisena aluksena ja alukseen osui taistelun aikana yksi 12 tuuman kranaatti, joka haavoitti kahta miehistönjäsentä. Taistelun aikana tapahtunut ennenaikainen takatykin kranaatin laukeaminen aiheutti peräkannen tornin joutumisen epäkuntoon. Aluksen Venäjän keisarikunnan laivaston taistelulaivoihin "Poltava" ja "Tsesarevitš" ampumat kranaatit eivät läpäisseet panssarointia ja siten venäläisten kärsimät vauriot olivat vain vähäisiä. Aluksen tykistö osui kuitenkin "Tsesarevit"š"in" komentosillalle tappaen venäläisten komentajan sekä jumittaen venäläisaluksen peräsimen, mikä aiheutti sekaannusta ja lopulta venäläisten vetäytymisen takaisin Port Arthuriin. "Asahi" osui miinaan 26. lokakuuta Port Arthurin edustalla ja se siirrettiin Sasebon laivastontelakalle korjattavaksi, mistä se palasi palvelukseen huhtikuussa 1905.
Tsushiman taistelussa 27. toukokuuta alus oli jälleen "Mikasan" jälkeen taistelulinjan toisena aluksena. Taistelun aikana "Asahiin" osui kuusi kranaattia kärsimättä kuitenkaan merkittäviä vaurioita, vaikka sen miehistöstä sai surmansa kahdeksan ja haavoittui 23. Sodan päätyttyä alus jatkoi normaalia rauhanajan palvelustaan.
Alus kuului vuonna 1908 Yhdysvaltain laivastoa Japanin vesillä saattaneeseen osastoon. Vuonna 1914 aluksesta tehtiin tykistön koululaiva ja sen aseistus vaihdettiin japanilaiseksi vuonna 1917. Alus luokiteltiin vuonna 1921 ensimmäisen luokan rannikkopuolustusalukseksi ("kaibokan") ja sen aseistus poistettiin Yokosukassa vuoden 1922 Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti. Alus luokiteltiin 1. huhtikuuta 1923 koulu- ja sukellusveneiden emälaivaksi ja sen aseistariisunta saatiin tehtyä heinäkuuhun mennessä. Samalla aluksen uppouma pieneni 11 625 tonniin panssaroinnin ja aseistuksen vähetessä. Sen nopeus rajattiin samalla 12 solmuun.
"Asahin" siirrettiin vuonna 1926 Kuren laivastontelakalle, jossa sen 25 Belleville-kattilaa korvattiin neljällä Kanpon type RO -kattilalla, ja samalla toinen takahormeista poistettiin ja tilalle asennettiin kaksi nosturia. Alus palasi palvelukseen lokakuussa 1927 sukellusveneiden pelastusaluksena. Se sijoitettiin reserviin, kunnes alus palasi palvelukseen vuonna 1938 korjausaluksena. Yhdysvaltain laivaston sukellusvene "USS Salmon" torpedoi aluksen 25. toukokuuta 1942 Cape Paderasin kaakkoispuolella Ranskan Indokiinan vesillä.
Piikkineulat
Piikkineulat ("Indostomidae") on piikkikaloihin kuuluva heimo. Heimo lajeja tavataan makeista vesistä Kaakkois-Aasiasta.
Piikkineulojen heimoon kuuluu 1 suku ja 3 lajia. Lajit ovat piikkineula ("Indostomus paradoxus"), "I. crocodilus" ja "I. spinosus". Piikkineulalajit ovat pieniä kaloja ja voivat suurimmillaan saavuttaa 3,3 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat hoikka ruumis, jota peittävät luulevyt, putkimaisen kuonon päässä sijaitseva suu, 5–6 piikkiä selässä ennen selkäevää, Ohut pyrstönvarsi ja viuhkamainen pyrstöevä.
Piikkineulalajeja tavataan erityisesti soisilta alueilta runsaan vesikasvillisuuden joukosta. Heimon lajeja tavataan Myanmarista, Thaimaasta, Malesiasta, Laosista ja Kambodža. Ensimmäisen kerran piikkineuloja löytyi Myanmarista Indawgyi-järvestä.
Alf (nimi)
Alf on miehen etunimi. Nimi on ollut käytössä Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa jo keskiajalla. Sana "alf" merkitsee skandinaavisessa mytologiassa keijukaista, mutta nimi Alf esiintyy myös lyhentymänä nimistä Aadolf, Alfred ja Alfons. Suomen ortodoksisessa kalenterissa se on käsitetty Alfeus-nimen lyhentymäksi.
Suomessa nimi Alf on Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2009 loppuun mennessä 2220 henkilölle Alfin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 21. helmikuuta. Suomenkielisessä kalenterissa samalle päivälle sijoitettiin vuonna 1929 Alfin käännösvastineeksi käsitetty nimi 
Keijo.
Kissaihmiset (vuoden 1982 elokuva)
Kissaihmiset () on vuonna 1982 valmistunut Paul Schraderin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva.
"Kissaihmiset" perustuu samaan tarinaan kuin Jacques Tourneurin elokuva "Kissaihmiset" vuodelta 1942. Siinä kun Tourneurin elokuva hyödyntää tunnelmia ja jättää kauhun katsojan mielikuvituksen luotavaksi, Schrader käyttää tarinan eroottisia piirteitä ja perinteistä shokkikuvastoa suorasukaisemmin. Nastassja Kinski oli ehdolla Academy of Science Fiction, Fantasy & Horror Filmsin myöntämän Saturn-palkinnon saajaksi parhaasta naispääosasta.
Hatsuse
Hatsuse () oli keisarillisen Japanin laivaston Shikishima-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva. Yhdessä viiden muun taistelulaivan ("Yashima", "Fuji", "Shikishima", "Asahi" ja "Mikasa") kanssa alus muodosti Japanin päätaistelulinjan Venäjän–Japanin sodassa vuosina 1904–1905.
Kiinan–Japanin sodan jälkimainingeissa Venäjä painosti Japania palauttamaan Liaotungin niemimaan takaisin Kiinalle. Seurauksena Japani alkoi kasvattaa omaa sotilasmahtiaan tulevien uhkien varalta. Japanin aloitti 1986 kymmenvuotisen laivastonrakennusprojektin, valmistaakseen kuusi taistelulaivaa ja kuusi panssaroitua risteilijää.
"Hatsuse" tilattiin vuonna 1897 Britanniasta Armstrong Whitworthilta Elswickistä osana vuoden 1896 kymmenvuotista laajetamissuunnitelmaa, johon kuuluivat "Hatsusen" lisäksi Shikishima-luokan alukset, "Mikasa", kuusi panssariristeilijää sekä joukko pienempiä aluksia. Suunnitelman toteuttamisen mahdollisti Kiinan Shimonosekin sopimuksen nojalla maksama 30 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
"Hatsuse" muistutti Britannian kuninkaallisen laivaston Formidable-luokan aluksia. Se oli kuitenkin nopeampi, sen aseistukseen oli lisätty kaksi kuuden tuuman tykkiä, panssarointia oli vahvistettu vöiden päästä sekä tuliasemien suojaa lisätty. Uppouman keventämiseksi kuitenkin ylempi vyö oli ainoastaan kuusi tuumaa paksu verrattuna Formidable-luokan yhdeksän tuuman vyöhön. Samoin aluksen hiilivarastojen määrää pienennettiin 560 tonnilla. Japanilaisten vaatimuksesta Philip Wattsin suunnittelema keulaan asennettava torpedoputki poistettiin. Sen köli laskettiin 10. tammikuuta 1898 telakkanumerolla 680 ja alus laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1899. Alus valmistui 18. tammikuuta 1901.
Venäjän ja Japanin välisen sodan alkaessa "Hatsuse" oli päällikkönsä Yu Nakaon alaisuudessa liitetty 1. laivaston 1. divisioonaan. Alus osallistui laivaston mukana Port Arthurin taisteluun 9. helmikuuta 1904. Samoin alus osallistui Port Arthurin tulittamiseen 13. huhtikuuta.
Amiraali Nashiba nosti lippunsa "Hatsuselle" ja lähti 14. toukokuuta merelle osastonaan "Shikishima" ja "Yashima" sekä panssarikansiristeilijä "Kasagi" ja yhteysalus "Tatsuta". Osaston tehtävänä oli vapauttaa Port Arthuria piirittänyt laivasto-osasto. Seuraavana aamuna osasto joutui Venäjän keisarikunnan laivaston miinalaiva "Amurin" laskemaan miinakenttään, jolloin "Hatsuse" osui miinaan ja menetti ohjattavuutensa. Myös "Yashima" osui miinaan pyrkiessään vaurioituneen lippulaivan avuksi. "Hatsuse" osui toiseen miinaan, joka räjäytti samalla aluksen ammusvaraston. Pahoin vaurioitunut alus upposi vieden mukanaan 496 miehistönjäsentä. "Tatsuta" ja "Kasagi" pelastivat amiraalin ja aluksen päällikkö Nakaon sekä 334 miehistönjäsentä.
Wöyh!
Wöyh! on suomalainen yhtye, jonka musiikkia on kuvailtu muun muassa avantgardistiseksi rockiksi. Yhtye henkilöityy veljeksiin Antti ja Jussi Hyyrynen, mutta sen levy- ja livekokoonpanossa soittavat myös Anssi Nykänen ja Antti Pitkäjärvi. Wöyh! on julkaissut kolme albumia.
Wöyh! perustettiin vuonna 2011. Hyyrysen veljeksistä Antti oli tätä ennen tullut tunnetuksi Stam1nan laulaja-kitaristina ja Jussi YUP:n kitaristina. Yhtye julkaisi vuosina 2011–2012 musiikkivideot ja digisinglet kappaleista ”Lokki” ja ”Hieho", joiden aihioita kaksikko oli tosin tapaillut jo vuosia aikaisemmin. Antti Hyyrynen esimerkiksi esitti ”Lokin” jo kesällä 2005 Yle TV2:n "Summerissa" ohjelman houseyhtyeen Trio Mäihän ja Pekka Olkkosen kanssa. Wöyh!:n ensiesiintyminen oli elokuussa 2012 Jurassic Rock -festivaalilla Mikkelissä.
Yhtyeen esikoisalbumi "Ikkillyk" ilmestyi 8. maaliskuuta 2013 Hyyrysten omalla Kaskelotti Records -levymerkillä, jota jakelee Playground Music. Kappaleet olivat pääosin Antti Hyyrysen säveltämiä ja Jussi Hyyrysen sanoittamia. Albumi sijoittui seitsemänneksi Suomen albumilistalla. Kaksi päivää ennen albumia julkaistiin vielä kolmas digisingle ja musiikkivideo kappaleesta ”Kaskelotti”. Videolla nähtiin balettia, jonka koreografian loi Ulpu Puhakka. Wöyh! ja Puhakan Pieni suomalainen balettiseurue tekivät yhteisesiintymisen Helsingin Korjaamolla tammikuussa 2014.
Wöyh!:n toinen albumi "Dwzyrek" julkaisiin 17. huhtikuuta 2015. Se sijoittui neljänneksi Suomen albumilistalla. Musiikkivideona ja digisinglenä julkaistiin kappaleet ”Kamppailu merellä”, joka nousi latauslistan 12:ksi, ja ”Aarteenryöstäjä”. Kesäkuu–heinäkuussa 2015 yhtye julkaisi YouTubessa livetallenteen Tavastia-klubilla 16. toukokuuta 2015 soitetusta keikasta.
Helmikuun 2016 kiertueensa Wöyh! aloitti Espoon Sellosalissa yhteisesiintymisellä Ulpu Dance Companyn kanssa. Samana päivänä, 3. helmikuuta 2016, yhtye julkaisi "Kivi sakset paperi" -värityskirjan, jonka kuvitukset on tehnyt Laura Olli "Dwzyrek"-albumin kappaleiden pohjalta.
Viittatie keväällä
Viittatie keväällä eli Sulava talvitie on Einar Reuterin öljyvärimaalaus kankaalle, 67,5×77,5 cm, vuodelta 1952. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.
Einar Reuter oli metsänhoitaja ja kirjailija, joka taiteilijana oli itseoppinut. "Viittatie keväällä" on karun syntetistinen maisemakuvaus, jossa väreinä hallitsevat harmaa, vihreä ja musta. Maalaus kuuluu Reuterin 1950-luvun maalauksiin, jotka olivat maalaustavaltaan samantyylisiä. Muita tämän ajan maalauksia Ateneumin taidemuseolla ovat "Tuulta vaaralta" (1954) ja "Veneet odottavat" (1955).
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1931
Suomen vuoden 1931 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Tampereella 24.-25.tammikuuta. Ohjelmassa oli vain miesten kilpailu. Kilpailuun osallistui kaikkiaan 27 luistelijaa.
Pyykki kuivaa
Pyykki kuivaa on graafikko Tuomas von Boehmin linopiirros, 10,8×21,3 cm. Se on valmistunut vuonna 1941 ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Tuomas von Boehm piti ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1945. Tämä Pyykki kuivaa- piirros oli kotoisine aiheineen hänen ensimmäisiä tunnettuja linopiirroksiaan. Von Boehm nousi nopeasti yhdeksi suomalaisen grafiikan voimahahmoiksi, jonka yleisimpiä aiheita töissään olivat asetelmat ja aiheet Espanjasta. Hän työskenteli Espanjan Fuengirolassa talvikaudet 38 vuoden ajan.
Lauri Hirvensalo
Lauri Adolf Hirvensalo (sukunimi vuoteen 1906 "Lagus"; 22. marraskuuta 1892 Sääminki – 26. tammikuuta 1965) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja ja sanakirjojen tekijä.
Lauri Hirvensalon vanhemmat olivat Savonlinnan lyseon uskonnon ja ruotsin kielen lehtori Selim Johan Evert Hirvensalo, vuoteen 1906 Lagus (1852–1915) ja Lydia Alexandra Dahlström. Hirvensalo pääsi ylioppilaaksi 1910 ja hän opiskeli 1914 Freiburgin yliopistossa. Hirvensalo oli SOK:n palveluksessa 1920–1927 sekä Kustannus Oy Kirjan palveluksessa 1928–1931 ja Werner Söderström Oy:n palveluksessa vuodesta 1931. Hän sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1948. Kansanedustaja, maanviljelysneuvos Olli Hirvensalo oli hänen veljensä ja kirjailija Auni Nuolivaara hänen sisarensa.
Hirvensalo suomensi ruotsalaista, norjalaista, saksalaista ja ranskalaista kirjallisuutta, laati sanakirjoja ja toimitti eläinkuvaston.
Talvinen rinne
Talvinen rinne on puupiirtäjänä ja kirjankuvittajana tunnetuksi tulleen Kalle Carlstedtin vanhin Ateneumin taidemuseon hallussa oleva puupiirros, 24,9×29,3 cm. Talvinen rinne on vuodelta 1932 ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
"Talvinen rinne" -puupiirros kuvaa kaukana olevia maalaistaloja ja pilviä niiden takana seesteisesti ruskealla, kellertävällä ja vaalealla vihertävän harmaalla värillä. Etualalla näkyy muutama heinänkorsi lumivaipan keskeltä. Kalle Carlstedt kirjasi työhön vasempaan alalaitaan signeerauksensa kuin oranssiin kangaspalaan valkoisin kirjaimin KC.
Båstadin tennisstadion
Båstadin tennisstadion on Ruotsissa Båstadin kunnassa sijaitseva tenniksen peluuseen tarkoitettu paikka. Siellä pelataan vuosittain Swedish Open -kilpailut. Siellä on kuusi sorapintaista tenniskenttää.
Tjusterbyn kartano
Tjusterbyn kartano on keskiaikainen kartano Pernajanlahden länsirannalla Loviisassa itäisellä Uudellamaalla. Yhdessä Sjögårdin ja Tervikin kartanoiden kanssa se on eräs Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Tjusterbyn 1860-luvulla valmistunutta päärakennusta kutsutaan myös Tjusterbyn tiililinnaksi. Tjusterby on ollut muun muassa Djäknien ja Flemingien omistuksessa. Nykyisin kartanoa hallitsee Antellin suku, joka osakeyhtiöitti sen vuonna 1913.
Tjusterbyn kartanon ensimmäinen tiedossa oleva omistaja on 1400-luvun alkupuolella elänyt Björn Pedersson Diekn. Muita omistajia 1400–1600-luvuilla olivat linnanvouti Björn Pedersson, linnanvouti Erengisle Björnsson ja Märta Erengislesdotter, joka avioitui asemies Johan Flemingin kanssa. Kartanon peri heidän tyttärensä Anna Fleming, jonka puoliso oli linnanvouti Olof Pedersson Lille (Wildeman). Heidän poikansa Tönne Olofsson Wildeman hallitsi kartanoa puolisonsa Brita Risbitin kanssa 1500-luvun jälkipuoliskolla. Tjusterbyn peri Arvid Tönnenpoika Wildeman ja kartano siirtyi aikanaan hänen jälkeläisilleen.
1700-luvun lopulta 1800-luvun puoliväliin Tjusterbyn omisti de Geerin suku. 1800-luvulla Tjusterbyhyn liitettiin kymmenen rälssitilaa. Nykyiselle omistajasuvulleen Tjusterby on kuulunut vuodesta 1872, jolloin silloisen omistajasuvun tytär Emilie de la Chapelle avioitui majuri Per Antellin kanssa.
Tjusterbyn nykyinen päärakennus rakennettiin 1863–1867 arkkitehtina ruotsalainen C. J. von Heideken. Kaksikerroksisessa rakennuksessa on nähtävissä vaikutteita englantilaisesta myöhäisgotiikasta. Sen kahdeksankulmainen, nelikerroksinen torniosa on sijoitettu epäsymmetrisesti. Myös puisto on rakennettu vapaamuotoiseen englantilaistyyliin. Kartanolla oli oma tiilitehdas 1700-luvulta vuoteen 1910; sen valmistamista tiilistä puistoon rakennettiin 1880-luvulla viljamakasiini. Tilan sydämessä sijaitsee myös vanhempi, vuonna 1765 valmistunut hirsinen päärakennus.
Linnanpäällikkö Tönne Olofson Wildeman rakennutti kivisen päärakennuksen, Tjusterbyn kartanolinnan, 1500-luvun puolivälissä. Venäläiset tuhosivat rakennuksen vuonna 1571, mutta se rakennettiin pian uudelleen. Lopullisesti venäläiset tuhosivat kartanolinnan isonvihan aikana. Jäljelle jäi harmaakivinen perustus ja kellarikerros. Kartanolinnan rauniot sijaitsevat nykyisen päärakennuksen lähistöllä ja ne ovat kiinteä muinaisjäännös.
Ylen Elävä arkisto, sisältää videon 29 min.
Ahvenanmaan maakuntalaki
Ahvenanmaan maakuntalaki () on Ahvenanmaan maakuntapäivien säätämä laki maakuntaa varten. Maakuntalakeja on ollut mahdollista säätää vuodesta 1920 lähtien. Maakuntapäivien päätös maakuntalain hyväksymisestä on toimitettava Suomen oikeusministeriölle ja Ahvenanmaan valtuuskunnalle, joka antaa asiasta lausunnon ministeriölle. Seuraavaksi maakuntalaista hankitaan korkeimman oikeuden lausunto ja asia esitellään tasavallan presidentille. Hänellä on oikeus määrätä maakuntalaki raukeamaan kokonaan tai osittain, jos hän on sitä mieltä, että maakuntapäivät on ylittänyt lainsäädäntövaltansa tai maakuntalaki koskee koko Suomen sisäistä tai ulkoista turvallisuutta. Presidentin on päätettävä asiasta neljän kuukauden kuluessa siitä, kun oikeusministeriö sai tiedon asiasta.
Jos presidentti määrää maakuntalain raukeamaan tai jos hän ei käytä veto-oikeuttaan eli myöntyy maakuntalain voimaansaattamiseen, on päätöksestä ilmoitettava maakunnan hallitukselle. Jos presidentti määrää maakuntalain joltain osin raukeamaan, on maakunnan hallituksen ratkaistava, tuleeko maakuntalaki hyväksytyiltä osin voimaan vai raukeaako se kokonaan. Maakunnan hallitus julkaisee hyväksytyn maakuntalain Ahvenanmaan säädöskokoelmassa (Ålands författningssamling, ÅFS). Maakuntalain voimaantulosta määrää maakuntapäivät tai maakunnan hallitus silloin, kun ajankohdasta ei ole säädetty maakuntalaissa. Jos maakuntalakia ei ole julkaistu voimaantuloajankohtana, se tulee voimaan julkaisupäivänä.
Ahvenanmaan itsehallintolakiin sisältyy myös mahdollisuus nopeutetusta menettelystä silloin, kun maakunnan talousarvioon otettu määräraha edellyttää maakuntalain säätämistä ja nopealle voimaantulolle on hyvät perusteet. Tällöin maakuntapäivät voi antaa maakunnan hallitukselle luvan määrätä, että maakuntalaki tulee kokonaan tai osittain voimaan ennen kuin tasavallan presidentti on saanut päättää maakuntalain kohtalosta. Jos presidentti kuitenkin aikanaan päättää, että maakuntalaki osittain tai kokonaan raukeaa, on maakunnan hallituksen heti ilmoitettava, että maakuntalaki lakkaa olemasta voimassa osittain tai kokonaan ilmoituksen julkaisemisesta lähtien.
Tönne Olavinpoika Wildeman
Tönne Olavinpoika Wildeman (5. helmikuuta 1510 Pernaja – 2. toukokuuta 1584 Pernaja) oli Viipurin linnan käskynhaltija ja itäuusmaalaisen Tjusterbyn kartanon omistaja 1500-luvun jälkipuoliskolla.
Sukunimen Wildeman ottivat käyttöön vasta Tönnen pojanpojat. Tönne Olavinpojan suku oli ikivanhaa suomalaista rälssisukua aikana, jolloin aateluus oli karskia ja käytännöllistä, kuninkaan palvelemista ratsain. Tuolloin aatelin kulttuuri ja valta perustuivat elossa oleville sukuverkostoille, eikä esi-isiä ja verenperintöä pidetty tärkeinä. Wildemanin suku oli karkeita sotilaita vailla muodollista koulutusta. Heidän tehtävinään olivat erilaiset virat etelän ja idän linnoituksissa.
Tönne Wildemanin vanhemmat olivat Olof Pedersson Lille (1489–1535) ja Anna Fleming (1491 – ennen vuotta 1546). Hänen äidinisänsä oli valtaneuvos Johan Henriksson Fleming (1465–1517) ja äidinäitinsä Märta Diekn (1465–1500).
Tönne Wildeman avioitui Brita Risbitin (1520–1592) kanssa 9. huhtikuuta 1554. Pariskunnalle syntyi viisi lasta: Arvid Tönnenpoika Wildeman (1560–1617), Anna (Brita) Wildeman (?–1608), Erik Wildeman (?–1599), Carin Creutzhammar (?–1628) ja Henrik Wildeman (?–1612).
Tönne Wildeman rakennutti Tjusterbyhyn kivisen kartanolinnan, jonka venäläiset tuhosivat isonvihan aikana 1700-luvulla. Kartanolinnan rauniot ovat nykyisin kiinteä muinaisjäännös. Tönne kuoli keväällä 1584 ja hänet haudattiin Pernajan Pyhän Mikaelin kirkkoon.
Kirsti Salomies
Helfrid Kirsti Elisabet Salomies, o. s. "Hildén" (8. marraskuuta 1894 Helsinki – 13. tammikuuta 1965) oli suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Salomies pääsi ylioppilaaksi 1912 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui kansakoulun opettajaksi Heinolan opettajaseminaarista 1913 sekä opiskeli myös Helsingin yliopistossa.
Salomies toimi opettajana helsinkiläisissä kouluissa ja oli myös Lasten Lähetyslehden toimittajana.
Kirsti Salomies oli naimisissa vuodesta 1920 arkkipiispa Ilmari Salomiehen kanssa. Heillä oli kolme lasta, joista vanhin poika kaatui jatkosodassa.
Uudenmaan esikaupunki
Uudenmaan esikaupunki () oli 1800-luvulla käytetty nimitys siitä osasta Helsinkiä, joka Johan Albrecht Ehrenströmin vuonna 1817 laatiman asema­kaavan mukaisesti rakennettiin Viron­niemellä sijainneen vanhan kaupungin­osan eli "varsinaisen kaupungin" etelä- ja länsi­puolelle. Se käsitti silloiset 3., 4. ja 5. kaupungin­osat eli nykyisen Kaartin­kaupungin, etelä­osan nykyistä Kamppia sekä nykyisen Puna­vuoren pohjoisimman osan.
Ehrenströmin alkuperäisen suunnitelman mukaan täytettävän Kluuvin­lahden paikalle olisi rakennettu kanava, joka olisi yhdistänyt Töölön­lahden ja Eteläsataman ja muodostanut samalla rajan varsinaisen kaupungin ja Uuden­maan esi­kaupungin välille. Kanava­suunnitelmasta kuitenkin luovuttiin pian, ja esi­kaupungin rajana alettiin pitää Esplanadia ja Henrikin­katuja eli nykyisen Manner­heimin­tien eteläisintä osaa. Erottaja sai nimensä sijainnistaan varsinaisen kaupungin ja Uudenmaan esi­kaupungin rajalla.
Uudenmaan esi­kaupungin kaavoitetun alueen rajoina olivat etelässä Tähtitornin vuori sekä Pieni ja Iso Roobertinkatu, pohjoisessa aluksi Vladimirin­katu (nyk. Kalevankatu) myöhemmin Eerikinkatu ja Simonkatu. Kaupungin­osan keskuksena oli Esi­kaupungin­tori () eli nykyinen Kasarmitori. Sen etelä­reunalle suunniteltiin aluksi teatteria, mutta myöhemmin paikalle päätettiinkin rakentaa Kaartin kasarmi.
Suuri osa Uudenmaan esi­kaupunkia ja varsinkin Vanhankirkon seutu muodostui 1800-luvulla tyypilliseksi säätyläisten asuma-alueeksi. Sinne asettui asumaan monia korkeimpia virkamiehiä sekä, sen jälkeen kun yli­opisto vuonna 1827 oli siirretty Turusta Helsinkiin, myös yli­opiston professoreja. Monet heistä asuivat laajoille tonteille rakennuttamissaan yksikerroksisissa puutaloissa. Nykyisin alueella ei ole jäljellä enää juurikaan puutaloja, sillä 1800-luvun lopulla tai 1900-luvun alussa ne joutuivat vähitellen lähes kaikki väistymään kerrostalojen tieltä.
Nimiä Kamppi ja Punavuori käytettiin 1800-luvulla, kuten käytännössä usein vieläkin, vain niistä nykyisin tämän­nimisiin kaupungin­osiin kuuluvista alueista, jotka jäivät Ehrenströmin alkuperäisen asemakaavan ulkopuolelle ja kaavoitettiin vasta vuosisadan loppupuolella. Päinvastoin kuin alku­peräinen Uudenmaan esikaupunki, ne muodostuivat pää­asiassa köyhälistön ja työ­väestön asunto­alueeksi. Myöhemmin Uusimaa on kuitenkin jäänyt kaupungin­osien nimistöstä pois, ja niinpä Kamppiin ja Punavuoreen nykyisin luetaan virallisesti kuuluvaksi myös osia entisestä Uuden­maan esi­kaupungista. Alueen vanha nimi on kuitenkin säilynyt siellä sijaitsevan kadun nimessä Uudenmaankatu ().