ESAn Tiedeohjelma
Euroopan avaruusjärjestön tiedeohjelma tarkoittaa Euroopan avaruusjärjestön (ESA) avaruustieteen avaruusluotainten ja satelliittien valintaa, rahoitusta ja toteutusta. Tiedeohjelma on pakollinen ohjelma, johon kaikki ESAn jäsenvaltiot osallistuvat niiden bruttokansantuotteen suuruuden mukaisella panoksella.
ESAn edeltäjässä ESROssa tämä ohjelma edusti kaikkea tiedettä (kaukokartoitus, sääsatelliitit, tietoliikennesatelliitit), josta sen nimi tiedeohjelma johtuu. Ohjelma loi 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa muun muassa ESAn ensimmäiset sääsatelliitit, joiden varaan synnytettiin EUMETSAT, ja tietoliikennesatelliitit, joiden varaan synnytettiin sittemmin pörssiyhtiöiksi muunnetut EUTELSAT ja INMARSAT organisaatiot.
Tiedeohjelman budjetti on ollut 1990-luvun puolivälistä, jolloin Toulousessa pidetyssä ministerikokouksessa jäsenmaat leikkasivat sen budjettia, alkaen noin 400 miljoonaa euroa alkaen kuitenkin nousta 2000-luvulla. Nykyään sen koko on noin 450 miljoonaa euroa, joka on hieman yli 10 % ESAn kokonaisbudjetista.
Viime vuosina Tiedeohjelman budjetista on kulunut alle puolet avaruusalusten suunnitteluun ja rakentamiseen, jotka on aina ESAssa toteutettu alan yrityksissä. Loppu on mennyt ohjelman satelliittien operointiin ja muihin henkilöstökuluihin. Tätä kustannusjakoa on pyritty vuosina 2006–2008 muuttamaan suuntaan, jossa ESA tilaa enemmän ulkoa kuin käyttää rahoitusta sisäisesti. Suomi maksoi ESAn tiedeohjelmaan vuonna 2010 vajaat noin seitsemän miljoonaa euroa.
Vuonna 2011 ongelmaksi näyttää nousevan Yhdysvaltain liittovaltion budjettivajeen kasvun pienentäminen, joka kutistaa muutamaksi seuraavaksi vuodeksi NASAn tieteellisten avaruuslentojen määrää ja ambitiotasoa.
Toisin kuin NASA, ESA ei rahoita kaikkien avaruutta tutkivien avaruusalustensa hyötykuormaa eli tieteellisiä instrumentteja. Niiden toteutuksesta ja rahoituksesta vastaavat eri maiden tutkimuslaitokset tai niiden johtamana kansallinen avaruusteollisuus.
Tiedelaitteiden rahoitus tulee laitosten omista budjettivaroista (esimerkiksi Ranskan eräät tutkimusinsitutuutit ja Sveitsin Paul Scherrer Institute ja esimerkiksi IFR Ruotsissa) tai kunkin maan avaruushallinnolta (esimerkiksi Englannissa ex-PPARC, Suomessa Tekes).
Laitteiden tullessa yhä kalliimmiksi Tiedeohjelma on joutunut 2000-luvulla tukemaan niiden valmistusta kansallisen rahoituksen jäädessä vajaaksi.
Tämä nk. instrumenttirahoitus on kaikkien ESA-jäsenmaiden tasolla keskimäärin 30 % kunkin maan ESA:n tiedeohjelman vuosimaksusta. Suomen kohdalla, Tekesille, tämä merkitsee vuonna 2010 noin 2 miljoonaa euroa vuodessa.
Tätä ohjelmaa ja sen direktoraatiksi kutsuttua linjaorganisaatiota johti hyvin pitkään kaksi johtajaa: ensin saksalainen Ernst Trendelenburg ja sitten ranskalainen Roger-Maurice Bonnet. Sitä johti vuodesta 2002 englantilainen David Southwood 30. maaliskuuta 2011 asti. 1. huhtikuuta 2011 alkaen johtajana toimii 4 vuoden ajan espanjalainen Alvaro Giminez.
Direktoraatin nimi muuttui vuonna 2008 muotoon Directorate of Science and Robotic Exploration (D/SRE), jolloin sen alaisuuteen tuli vapaaehtoinen "Robotic Exploration" eli Aurora-ohjelma.
Pääosa tiedeohjelman henkilöstöstä toimii ESAn tiede- ja teknologiakeskuksessa ESTECissä, Hollannissa. Jatkossa pääkeskukseksi voi nousta ESAC Espanjassa, jossa nykyisin toimii ohjelman useiden avaruusalusten keräämien datojen arkistot.
17. lokakuuta 1994 Tiedeohjelma esitteli Horizons 2000 Plus-ohjelman, joka pohjautui aiempaan, 1980-luvun puolivälissä hahmoteltuun, Horizon 2000-ohjelmaan.
Nykyinen pitkän aikavälin ohjelma on Cosmic Vision, jonka toteutus alkoi vuonna 2007.
Vuonna 2005 valittiin alustavasti vuosina 2015–2025 laukaistavien avaruuslentojen teemat, jotka kuuluvat Tiedeohjelman "Cosmic Vision"-suunnitelmaan. Teemat ovat
Vuonna 2008 teemoista oli tutkijoille suunnatun haun ja karsinnan kautta muodostunut useita kilpailevia missioehdotuksia:
Vuonna 2008 teemoista oli tutkijoille suunnattu haun keskikokoikseksi (M kuten Medium) missioiiksi. Karsinnan kautta on muodostunut useita kilpailevia missioehdotuksia:
Karsiutuneet keskikokoiset ehdotukset (kaikkiaan kymmenistä ehdotuksista loppukilpailuun päässeistä) ensimmäisessä Cosmic Vision haussa olivat
Vuonna 2011 ESA päättää osallistumisesta japanilaiseen missioon, jos se saa JAXAn rahoituksen. Vuonna 2010 se ei saanut JAXAn rahoitusta kuten oli uskottu.
Vuonna 2010 Cosmic Visionin toinen haku haki keskikokoisia tiedemissioita (M2). Ehdotuksia tuli 44 kappaletta, joka kolmas oli ranskalaisvetoinen ehdotus, joka kuvastaa Ranskan valtion panostusta avaruustekniikkaan ja -tieteenseen. Näistä ESAn tiedeneuvonantajaelimet ovat valinneet neljä – EChO, LOFT, MarcoPolo-R ja STE-QUEST – jatkokehitelyyn. Näistä yksi tai kaksi lentää vuosina 2020–2022, joka on sinänsä merkki siitä ettei L-kokoisista missioista mitään lähdetä rakentaamaan alkuperäisen aikatalun mukaisesti:
ESAn ja sen edeltäjän ESROn toteuttamia avaruustieteelliset avaruusalukset ovat
ESA esisuunnittelee seuraavia aluksia Cosmic Vision-ohjelmassa:
Niissä – kuten kaikissa ESAn satelliittiohjelmissa – ESA ohjaa teollisia valmistajia, joita ovat lähinnä Thales Alenia Space ja EADS Astrium Satellites ja niiden alihankkijat.