hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Paluu siniselle laguunille
Paluu siniselle laguunille ("Return to the Blue Lagoon") on vuonna 1991 kuvattu romanttinen seikkailuelokuva ja jatko-osa elokuvalle "Sininen laguuni" (1980). William A. Grahamin ohjaaman elokuvan pääosia esittävät 16-vuotias Milla Jovovich ja 22-vuotias Brian Krause. Elokuvan juoni perustuu osittain Henry De Vere Stacpoolen romaaniin "The Garden of God".
Elokuva oli taloudellinen floppi ja sai viisi ehdokkuutta huonoimpia elokuvia esille nostavassa Razzie-gaalassa.
Elokuva jatkaa "Sinisen laguunin" tarinaa, mutta toisin kuin sen lopussa annettiin ymmärtää, Emmelinen ja Richardin paljastetaan kuolleen merellä. Edellisestä elokuvasta poiketen heitä ei löydä Richardin isä, vaan tuntematon laiva. Nuori lähetystyöntekijän leski Sarah Hargrave (Lisa Pelikan) ottaa Emmelinen ja Richardin elossa olevan pojan hoitoonsa. 
Laivan miehistössä puhkeaa kolera, ja tautia pakoon pelastusveneeseen asetetaan pelastettu poika, Sarah tyttärensä Lillin kanssa sekä merimies Kearney (Wayne Pygram) tarkoituksena päästä saarelle. Päivien ajelehtimisen jälkeen Kearney hermostuu pojan jatkuvaan itkuun ja aikoo tappaa tämän, mutta Sarah hakkaakin Kearneyn kuoliaaksi harppuunalla ja pudottaa hänet mereen.
Lopulta kolmikko ajautuu "Sinisen laguunin" saarelle, jossa he asettuvat pojan vanhempien majaan. Poikaa kutsutaan Richardiksi isänsä mukaan. Sarah opettaa lapsille elämisen taitoja ja varoittaa heitä saaren toiselle puolelle melovista alkuasukkaista. Lasten ollessa noin kahdeksanvuotiaita Sarah kuolee keuhkotautiin ja niin he joutuvat elämään autiosaarella omillaan. Varttuessaan he rakastuvat toisiinsa.
Saarelle saapuu laiva, jonka kapteenin tytär aiheuttaa kriisin nuorten välillä ja väkivaltainen merimies hyökkää Lillin ja Richardin kimppuun. Nuoret eivät haluakaan enää lähteä saarelta, vaan jäävät sinne ja saavat lapsen.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Markku Salmi sanoo upeiden maisemakuvien pelastavan tämän romanttisen seikkailun. Hän antaa elokuvalle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1965–1966
Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1965–1966 pelattiin kahdentoista joukkueen sarja, jossa neljä viimeistä putosi sarjasta ja kaksi uutta joukkuetta nousi tilalle.
Mestarit: Väinö Enlund, Esko Häkkinen, Esa Kallio, Alpo Kärkkäinen, Seppo Laine, Erkki Ojanen, Kalevi Ojanen, Ilkka Oras, Raimo Peltonen, Niilo Uljas, Pekka Uljas, Väinö Uljas, Pentti Vuorlehto, Lars Wikström.
Kolme viimeistä joukkuetta putosi suoraan. SaPKo joutui karsintasarjaan Suomensarjan lohkovoittajien kanssa.
Karsintasarja pelattiin kahtena turnauksena, 16.-17.4. Valkeakoskella ja 7.-8.5. Lahdessa.
SM-sarjaan nousivat Kajastus ja Kuopion NMKY . SaPKo putosi Suomensarjaan.
Galleria Vittorio Emanuele II
Galleria Vittorio Emanuele II on arkadi-rakenteinen ostoskeskus Milanon ydinkeskustassa, Italiassa. Rakennelma koostuu kahdesta lasikatosta, jotka yhdistyvät oktakonin muotoisen lasikupolin kohdalla. Galleria yhdistää Piazza della Scalan ja Piazza del Duomon.
Galleria on saanut nimensä Viktor Emanuel II-mukaan, sillä hän oli ensimmäinen kuningas, joka yhdisti Italian. Galleria suunniteltiin vuonna 1861 ja sen rakensi Giuseppe Megnoli vuosien 1865 ja 1877 välillä. Se on saanut vaikutteita muun muassa Brysselissä sijaitsevasta Galleria Royales Saint-Hubertsta (valmistui 1847) sekä Pietarissa sijaitsevasta Passazh -galleriasta (valmistui 1848).
Keskellä sijaitseva lasikupoli on suurempi kuin esikuviensa ja sitä pidetään tärkeänä merkkipaaluna kohti lasitettuja ja katettuja kauppakeskuksia.
Lattian marmorissa on keskustan länsipuolella kuvioitu härkä. Uskomuksen mukaan pyörimällä sen sukuelinten kohdalla oikealla kantapäällä, hävittää se pahat henget. Uskomuksesta johtuen lattiaan on muodostunut kuluma ja kyseinen laatta vaihdetaan aika ajoin.
Galleria sijaitsee kahden Milanon tunnetuimman nähtävyyden Milanon Tuomiokirkon sekä Milanon Oopperatalon keskellä.
Galleriaa kutsutaan lempinimellä "il salotto di Milano" sen keskeisen sijainnin tuoman merkityksen tapaamispaikkana vuoksi.
Galleria tunnettiin sen kirja- ja taidekauppoista, puhumattakaan sen useista ravintoloista, kahviloista ja baareista. Galleriassa sijaitsee Milanon vanhimpiin lukeutuva kahvila "Biffi Caffe", jonka perusti Paolo Biffi vuonna 1867. Tämän oli Milanon ensimmäinen kahvila, joka sai sähkövalot 1882.
Nykyään Galleriassa sijaitsee useiden merkkivalmistajien kauppoja, kuten Prada, Massimo Dutti, Gucci ja Louis Vuitton. Kaikilla Gallerian liikkeillä tulee olla kullan-väriset nimet, joten mm. McDonald´s joutui muokkaamaan sen logoa Galleriaan sopivaksi.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1966–1967
Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1966–1967 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertainen sarja, jossa kaksi viimeistä putosi sarjasta ja kaksi uutta joukkuetta nousi tilalle. Toinen putoaja oli hallitseva Suomen mestari Käpylän Lentopalloilijat.
Mestarit: Taisto Heikkilä, Jorma Knuutinen, Erkki Kurri, Heikki Kurri, Pertti Laaksonen, Oiva Niemi, Aulis Rasanen, Jouko Rehumäki, Ismo Rinkinen, Harry Sundell, Mauri Tamminen, Juhani Willala.
Karsintasarja Suomensarjan lohkovoittajien välillä: Lauritsalan Kisa 6 pistettä, Koiton Riento 5, Vammalan Kisa 4 ja Varkauden Urheilijat 3 pistettä.
SM-sarjaan nousivat Lauritsalan Kisa ja Koiton Riento.
Danny Granger
Danny Granger Jr. (s. 20. huhtikuuta 1983 New Orleans, Louisiana) on yhdysvaltalainen koripalloilija ja maailmanmestari, joka on pelannut NBA:ssa vuodesta 2005 lähtien. Kaudella 2014–2015 hän edustaa Miami Heatiä.
Pienenä tai isona laitahyökkääjänä pelaavan Grangerin varasi NBA:han 17. vuorolla Indiana Pacers. Hän pelasi Pacersissä yhdeksänä kautena. Kaudella 2005–2006 Granger valittiin . Kaudella 2008–2009 hänet valittiin ja .
Granger oli viitenä peräkkäisenä vuonna (2007–2012) Pacersin paras pistemies. Kaudella 2012–2013 hän pystyi pelaamaan polvivamman vuoksi vain viisi ottelua. Helmikuussa 2014, kesken kauden 2013–2014, hän siirtyi ensin Philadelphia 76ersiin osana pelaajakauppaa, jossa Pacers sai vaihdossa Evan Turnerin ja Lavoy Allenin, ja myöhemmin vapaana pelaajana Los Angeles Clippersiin 76ersin ostettua hänen sopimuksensa ulos. Heinäkuussa 2014 Granger siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Miami Heatiin.
Granger saavutti Yhdysvaltain maajoukkueessa maailmanmestaruuden Turkin vuoden 2010 kisoista.
Rjazanin kuvernementti
Rjazanin kuvernementti (myös "lääni", ) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1929. 1800-luvun lopussa sen pinta-ala oli 42 101 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 802 200 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Rjazanin kaupunki.
Moskovan kuvernementtiin kuuluneesta Perejaslavl-Rjazanin provinssista muodostettiin vuonna 1778 Rjazanin käskynhaltijakunta. Vuonna 1796 se muutettiin kuvernementiksi.
Vuosina 1802–1919 kuvernementtiin kuului 12 kihlakuntaa, joiden keskuksina toimivat Dankov, Jegorjevsk, Kasimov, Mihailov, Pronsk, Ranenburg, Rjazan, Rjažsk, Sapožok, Skopin, Spassk ja Zaraisk. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan 99,4 % asukkaista oli venäläisiä. Kasimovissa ja sen ympäristössä asui kasimovin tataareja. Tärkeimpiä elinkeinoja olivat maanviljely, käsityöammatit ja teollisuus.
Rjazanin kuvernementti lakkautettiin vuonna 1929 ja sen alue liitettiin Moskovan alueeseen.
Virtakisko
Virtakisko on raiteiden vieressä tai välissä sijaitseva kolmas kisko, josta sähköveturi saa virroittimen avulla käyttöenergiansa. Alapuoliset virranottimet sijaitsevat päätyteleissä molemmin puolin junaa. Toinen tapa sähkön saantiin on virroittimen avulla rautatien yläpuolella olevasta ajolangasta.
Helsingin metrossa sähkö syötetään radan sivussa sijaitsevaa virtakiskoa pitkin ja sähkönä on 750 voltin tasavirta.
Astabiili multivibraattori
Astabiili multivibraattori on elektroniikkakytkentä, jolla voidaan luoda säännöllistä kanttiaaltoa, jonka pulssinleveyttä voidaan moduloida muuttamalla kytkennän komponenttien arvoja.
Kytkentää voidaan käyttää esimerkiksi oskillaattorina, pwm-pulssin generaattorina tai ajastimena.
Armando Brambilla
Armando Brambilla (21. tammikuuta 1942 – 24. joulukuuta 2011) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bergamon hiippakuntaan 11. kesäkuuta 1977 ja nimitettiin Rooman vihkipiispaksi sekä Iomniumin titulaaripiispaksi 25. maaliskuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Camillo Ruini, jota avustivat Giuseppe Mani ja Roberto Amadei. Brambilla kuoli 69-vuotiaana virassa.
Thomas Anthony Finnegan
Thomas Anthony Finnegan (26. elokuuta 1925 – 25. joulukuuta 2011) oli irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. kesäkuuta 1951 ja nimitettiin Killalan hiippakunnan piispaksi 3. toukokuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano Alibrandi, jota avustivat Joseph Cunnane ja Thomas McDonnell. Finnegan jäi eläkkeelle 19. helmikuuta 2002.
Deng Gai
Deng Gai (s. 22. maaliskuuta 1982 Wau, Sudan) on eteläsudanilainen koripalloilija.
Waussa, silloisessa Sudanissa, syntynyt Gai pelasi vuosina 2001–2005 Fairfieldin yliopistossa. Vuonna 2005 Gai siirtyi vapaana pelaajana Philadelphia 76ers:iin. Hän pelasi NBA:ssa kahdessa ottelussa. Tämän jälkeen Gai on pelannut muun muassa Puolan ja Liettuan pääsarjoissa.
Gai on NBA-pelaaja Luol Dengin serkku.
Jean-Pierre Urkia
Jean-Pierre Urkia MEP (27. marraskuuta 1918 – 21. joulukuuta 2011) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. kesäkuuta 1942 ja nimitettiin Paksén apostoliseksi vikaariksi Laosissa sekä Masclianaen titulaaripiispaksi 12. kesäkuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean-Rosière-Eugène Arnaud, jota avustivat Claude-Philippe Bayet ja Michel-Auguste-Marie Langer.
Urkia erosi tehtävistään apostolisena vikaarina 10. heinäkuuta 1975.
Life on the Line
Life on the Line on brittiläisen Eddie and the Hot Rods -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1977. Sen on tuottanut Ed Hollis apunaan Steve Lillywhite, Graeme Douglas ja the Rods. Douglas, joka vaikutti aiemmin Kursaal Flyers -yhtyeessä, esiintyy levyllä muusikkona CBS-levy-yhtiön luvalla. Suomessa singlekappaleen on versioinut Amazing Tails -yhtye albumillaan "Early Days 1989" vuonna 2008.
Äänityksestä on vastannut Lillywhite. Äänitys on tehty Regents Parks Recording Co. Studiosissa St. John's Woodissa. Miksauksen ovat tehneet Hollis ja Lillywhite Island Studiossa Hammersmithissa. Nauhaoperaattorit (Tape op's) Regents Parkissa Steve ja Martin ja Islandissa Terry. Masterointi on tehty The Master Roomissa. LP-levyssä on avautuvat kannet.Julkaisijat ovat Rock Music Ltd (Graeme Douglas) / Island Music Ltd (Rodsit) (A: 1, 2, 5; B: 1-3) ja Island Music Ltd (A: 3, 4; B: 4).
"Do Anything You Wanna Do"
"Quit This Town"
"Telephone Girl"
"(I Don’t Know) What's Really Going On"
"Ignore Them (Still Life)"
"Life on the Line"
"(And) Don't Believe Your Eyes"
"We Sing ... the Cross"
"Beginning of the End"
Galvatek
Oy Galvatek Ab on suomalainen täysautomatisoitujen pinta- ja vedenkäsittelylaitosten toimittaja, joka toimii kansainvälisillä markkinoilla. Ilmailun huollossa se toimittaa kemiallisia pesulinjoja (MRO).
Galvatekin edeltäjä oli Upo Engineering, joka toimi kodinkonevalmistaja UPO Oy:n sisäisenä suunnittelu- ja kunnossapitoyksikkönä. Ajan tyylin mukaisesti osasto suunnitteli tehtaan omat tuotantovälineet, kuten pintakäsittelylinjat kodinkoneiden metalliosien pinnoittamiseen.
Muut valmistajat kiinnostuivat Upo Engineeringin erikoistuneesta osaamisesta; pinta- ja vedenkäsittelylaitosten tuotanto syntyi vastauksena suoralle kysynnälle. Ensimmäinen tilaustyö oli kromaamo Oras Oy:lle. Sen jälkeen vuorossa oli kaksi pintakäsittelylaitosta Suomen ulkopuolelle. Ensimmäiset tehdastekoiset vedenpuhdistamot valmistettiin sveitsiläisellä Metoxy-lisenssillä.
Vuonna 1980 UPO yksinkertaisti toimintaansa ja myi Upo Engineeringin Partekille. Liiketoimintaa jatkamaan perustettiin 1.4.1980 Oy Galvatek Ab.
1980-luvulla Galvatek toimitti ensimmäiset automaattiset anodisointilaitokset. Tärkeimmät markkina-alueet olivat Pohjoismaat sekä pienet Euroopan sosialistimaat. Neuvostoliiton kauppa alkoi vuonna 1982 ja jatkui merkittävänä vuosikymmenen loppuun saakka.
1990-luvulla ilmailu- ja alumiiniteollisuuden laitostoimitukset muodostuivat entistä selkeämmin päätoiminta-alueiksi. Merkittäviä toimituksia oli mm. Swissairille Sveitsiin, Sabenalle Belgiaan sekä Nokian Alumiinille Suomeen.
2000-luvulla ilmailuteollisuuden laitokset ovat nousseet merkittävimmäksi toiminta-alueeksi. Neljässä vuosikymmenessä Galvatekille on muodostunut täysautomaattisista laitoksista markkinoiden pisin maailmanlaajuinen kokemus.
Galvatekin laitoksissa on lukuisia käsittelyn sujuvuutta ja turvallisuutta lisääviä innovaatioita:Yksi Galvatekin erikoisaloista ovat täysautomatisoidut ilmailualan pintakäsittelylaitokset. Täysautomatisoinnin ansiosta ihmisten ei tarvitse työskennellä vaarallisten kemikaalien äärellä, vaan koko käsittelyprosessi sujuu tietokoneelta ohjattuna.
Galvatekin ensimmäinen täysautomaattisen laitoksen toimitus ilmailuteollisuudelle oli heti 80-luvun alussa. Ruotsiin toimitettiin Saab Fairchild –lentokoneen valmistuksessa tarvittavat alumiinin anodisointilinjat sekä jäteveden puhdistamo sen yhteyteen.
Galvatek on toimittanut täysautomatisoituja puhdistuslaitoksia lentokonemoottoreiden osien puhdistamiseen (CCL) sekä kemiallisia prosessilinjoja mm. lentokoneen turbiinisiipien valmistukseen johtaville yhtiöille ympäri maailmaa, kuten SAESL Singapore, ANA Japani, N3 Saksa ja Finnair Suomi.
Suurin osa Galvatekin vedenpuhdistamoista toimitetaan pintakäsittelylaitoksen yhteyteen puhdistamaan laitoksen huuhtelu- ja jätevedet. Laitokset voivat olla myös ns. suljettuja, jolloin huuhtelu- ja jätevedet kierrätetään laitoksen sisällä eikä prosessista synny jätevesipäästöjä lainkaan. Syntynyt jäte kerätään järjestelmästä konsentraattina ja toimitetaan edelleen jätteenkäsittelyyn. Teollisuudelle Galvatek toimittaa järjestelmiä jätevesien neutralointiin, voimalaitosten savukaasujen puhdistukseen sekä ongelmajätteiden kierrätykseen.
Susiraja Volley
Susiraja Volley (SurVo) on liperiläinen miesten lentopallojoukkue, joka kaudella 2014-2015 pelaa 1-sarjan lohkossa 1. Seura perustettiin Liperi Volleyn ja Pyhäselän Urheilijoiden yhdistelmäjoukkueen pohjalle. LiVo/PyU pelasi 2-sarjassa 2010-2011, jolloin nousi ykkössarjaan.
Susiraja Volley pelaa kotiottelunsa Joensuun Reijolan koululla. Reijola on entisen Pyhäselän kunnan alueella ja koulu on toiminut aiemmin PyU:n kotisalina. Seuran kotipaikaksi on kuitenkin kirjattu Liperi.
Seuran viimeinen kausi lentopallon 1-sarjassa päättyi toiseen sijaan Akaa-Volleyn jälkeen, joka tiesi pääsyä Mestaruusliigakarsintaan. Karsinnassa Raision Loimu säilytti liigapaikkansa suoraan kolmessa ottelussa.
Keväällä 2017 SurVo fuusioitui Liiga-Riennon ja Niceteamin kanssa. Näin syntyi uusi lentopalloseura Karelian Hurmos.
Carl Hagelin
Carl Hagelin (s. 23. elokuuta 1988 Södertälje, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkohyökkääjä, joka edustaa NHL:ssä pelaavaa Los Angeles Kingsiä. New York Rangers varasi Hagelinin kuudennella kierroksella varausnumerolla 168. Hagelinin vahvuudet ovat luistelussa ja kahdensuunnan pelaamisessa.
Hagelin on Södertälje SK:n kasvatti. Kaudella 2003–2004 hän pelasi TV-Puckenissa Södermanlandissa. Kaudella 2006–2007 Hagelin voitti J20 SuperElitin pistepörssin tekemällä 40 runkosarjaottelussa tehot 24+31=55.
New York Rangers varasi Hagelinin kuudennella kierroksella 168. pelaajana .
Kaudeksi 2007–2008 Hagelin siirtyi Michiganin yliopistoon ja hänestä tuli samalla ensimmäinen ruotsalaispelaaja kyseisessä yliopistossa. Hän voitti kaudella CCHA:n mestaruudeen. Kaudella 2009–2010 Hagelin toimi joukkueen varakapteenina ja oli tehoilla 19+31=50 joukkueen paras pistemies. Hän voitti kaudella toisen CCHA-mestaruutensa. Kaudella 2010–2011 Hagelin oli Michiganin kapteeni ja paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 18+31=49. Hänet valittiin kaudella CCHA:n pahaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi ja ensimmäiseen tähdistökentälliseen sekä oli yksi kolmesta ehdokkaasta CCHA:n parhaaksi pelaajaksi. Keväällä 2011 Hagelin siirtyi Michiganin kevään 2011 NCAA-finaalitappion jälkeen loppukaudeksi Rangersin farmijoukkue Connecticut Whaleen, jossa hän pelasi AHL:n pudotuspelit.
Marraskuussa 2011 Hagelin teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Rangersin kanssa. Hän aloitti kauden 2011–2012 farmijoukkue Connecticut Whalessa.
Hagelin voitti alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2008. Vuonna 2014 Hagelin pelasi maajoukkueessa Sotšin olympialaisissa ja saavutti olympiahopeaa.
Carl Hagelinin isoveli on jääkiekkoilija Bobbie Hagelin (s. 1984), joka pelasi urallaan muun muassa Elitserienissä.
Historia de omnibus Gothorum Sveonumque regibus
Historia de omnibus Gothorum Sveonumque regibus (, ) on Johannes Magnuksen kirjoittama, pitkälti mieli­kuvitukseen perustuva historia­teos, joka ilmestyi postuumisti vuonna 1554. Vaikka siinä arvostellaan ankarasti Kustaa Vaasaa, sitä käyttivät ihastuneina hyväkseen hänen poikansa, joille se oli omistettukin, osoittaakseen kuinka kunniakas historia Ruotsilla oli. Erityisesti he käyttivät kirjan hallitsija­luetteloita, jotka alkoivat Nooan pojan­pojasta Maagogista ja omaksuivat niiden nojalla hallitsijoina suuremmat järjestys­numerot kuin heillä olisi pitänyt olla sen perusteella, mitä Ruotsin varhaisemmista hallitsijoista nykyisin tiedetään.
Teos kirjoitettiin alun perin latinaksi. Ruotsiksi sen käänsi ensimmäisenä Ericus Benedictii Schroderus, ja käännös julkaistiin vuonna 1620.
Teoksen 15 ensimmäisessä osassa Johannes Magnus käsittelee yksityis­kohtaisesti Ruotsin historiaa ennen vuotta 1000. Teos perustuu osittain Jordaneksen teokseen "Getica" ja Saxo Grammaticukseen mutta pitkälti myös kirjoittajansa omiin ajatuksiin. Sen mukaan Nooan pojan­pojasta Maagogista tuli Ruotsin ensimmäinen kuningas 88 vuotta veden­paisumuksen jälkeen. Kirjan kuningas­luettelon mukaan Ruotsissa oli ollut viisi Eerik-nimistä kuningasta ennen Eerik Voittoisaa, ja hänen mukaansa Jordaneksen mainitsema Berig oli Erik I, Eriksvisanin sankari. Samoin oli kirjan mukaan Ruotsissa ollut kuusi Kaarle-nimistä kuningasta ennen Kaarle Sverkerinpoikaa. Näiden vuoksi Kustaa Vaasan seuraajat Eerik XIV ja Kaarle IX ottivatkin näin korkeat, paaveihin verrattavat järjestys­numerot. Nämä kuvitteelliset muinaisajan Eerikit ja Kaarlet kuvattiin yleensä myönteisti, kun taas keksitystä Gostagus-nimisestä hirmu­valtiaasta sanotaan: ""Tuskin yhtenäkään yönä vuoden kuluessa hän pidättäytyi huorinteosta, väkivallasta ja insestistä"".
Teos on äärimmäisen isänmaallinen ja osoittaa toisaalta syvää vihaa tanskalaisia kohtaan.
Vigilante Carlstroem
Vigilante Carlstroem (oikealta nimeltään "Mikael Karlsson") on ruotsalaisen rockyhtye The Hivesin kitaristi Fagerstasta. Hänen idoleinaan ovat toimineet mm. Sex Pistols, Dead Kennedys ja monet paikalliset punkyhtyeet.
Yann Bonato
Yann Bonato (s. 24. maaliskuuta 1972 Cannes) on ranskalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Ennen pääsarjakoripalloa Bonato pelasi yliopistokoripalloa Virginia Commonwealthin yliopistossa kaudella 1990–1991. Hän aloitti ammattilaiskoripallon vuonna 1991 Olympique Antibesin joukkueessa. Bonato edusti seuraa kaksi kautta, jonka jälkeen hän siirtyi Paris Basket Racingiin. Hän pelasi Pariisin joukkueessa kaksi kautta, jossa hänet valittiin kaudella 1994–1995 Ranskan-liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Bonato jatkoi uraansa vuonna 1995 CSP Limogesin joukkueessa. Bonato edusti seuraa kaksi kautta ja hänet valittiin kaudella 1996–1997 toista kertaa sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Kaudeksi 1997–1998 hän siirtyi italialaiseen Scavolini Pesaroon, josta hän jatkoi yhden kauden jälkeen Pallacanestro Reggianaan. Kahden Italian-kauden jälkeen Bonato palasi Ranskaan, jossa hän jatkoi pelaamista Limogesin joukkueessa. Bonato voitti kauden aikana Korać Cupin, Ranskan-mestaruuden sekä cup-mestaruuden. Kausiksi 2000–2003 hän siirtyi ASVEL Villeurbanneen. Bonato voitti seuran kanssa cup-mestaruuden vuonna 2001 sekä Ranskan-mestaruuden vuonna 2002. Kaudeksi 2003–2004 hän palasi Limogesiin, jossa hän lopetti ammattilaisuransa.
Bonato kuului maansa juniorimaajoukkueisiin. Hän oli mukana vuonna 1992, jolloin Ranska voitti pronssia alle 22-vuotiaiden EM-kilpailuista. Bonato pelasi myös vuonna 1993, jolloin maa voitti hopeaa alle 22-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Ensimmäiset aikuisten arvokisat Bonato pelasi vuonna 1993, jolloin Ranska pelasi EM-kilpailuissa. Hän oli mukana myös vuosien 1995 ja 1997 EM-kilpailuissa. Ainoan arvokisamitalinsa Bonato voitti vuoden 2000 olympialaisista, joissa Ranska saavutti hopeaa.
The Best Job In The World
The Best Job In The World () oli Australian Queenslandin osavaltion turismin kehityksestä vastaavan Tourism Queensland -viraston vuonna 2009 julkaisema kampanja, jossa maan turismiviranomaiset etsivät promootiotarkoituksessa Australian itärannikolla sijaitsevalle Hamilton Islandille työntekijää "maailman parhaaseen työpaikkaan". Työpaikan toimenkuvana oli toimia lomasaaren valvojana puolen vuoden ajan ja saada siitä noin 83 000 euron suuruinen palkkio.
Työpaikka sai yhteensä yli 34 000 hakijaa noin 200 maasta. 6. toukokuuta 2009 Australian matkailuviranomaiset valitsivat voittajaksi brittiläinen Ben Southallin. Southallia pisti myrkyllinen Irukandji-meduusa hänen ollessan viimeisiä päiviä töissä saarella. Southall sai kuitenkin nopeasti hoitoa ja toipui pistoksesta täysin.
Design Your Universe
Design Your Universe on sinfonista metallia soittavan Epican neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 16. lokakuuta 2009.
Albumilla vierailee kappaleen ”White Waters” aikana Tony Kakko ja kappaleen ”Unleashed” iTunes-bonusversiolla Amanda Somerville.
Kolme kaverusta
Kolme kaverusta ("Three Amigos") on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1986. Elokuvan on ohjannut John Landis ja pääosia esittävät Steve Martin, Chevy Chase ja Martin Short. Randy Newman oli mukana paitsi laulujen tekijänä, myös yhtenä käsikirjoittajana.
Elokuva kertoo amerikkalaisista mykkäelokuvien näyttelijöistä, jotka saapuvat väärinymmärryksen kautta pelastamaan meksikolaista kylää pahamaineiselta El Guapolta (Alfonso Arau). Miehet luulevat olevansa esiintymismatkalla ja häkeltyvät, kun heidän oletetaan tosielämässä olevan rooliensa kaltaisia kovanaamoja.
"Video-oppaassa" vuodelta 1995 Esko Rautakorpi antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hänestä mainio pääkolmikko ei pysty pelastamaan kovin keskinkertaista komediaa lässähtämästä.
Hamilton Island
Hamilton Island on Australian Queenslandin osavaltioon kuuluvien Whitsundaysaarten suurin asuttu saari. Saari on suosittu matkailukohde ja sen näkyvyyttä on nostanut vuonna 2009 käyty The Best Job In The World -kampanja.
Sirkka Klemetti
Sirkka Klemetti (8. syyskuuta 1945 Kuhmo – 25. tammikuuta 1983 Kuhmo) oli suomalainen aforismikirjailija.
Aune Peippo
Aune Helena Peippo (11. marraskuuta 1906 Tyrvää – 8. syyskuuta 1983 Lahti) oli suomalainen kuvaamataidon opettaja ja kirjailija.
Peippo pääsi ylioppilaaksi 1927 Tyrvään yhteiskoulusta ja hän valmistui 1931 kuvaamataidon opettajaksi Taideteollisuuskoulusta. Peippo toimi kuvaamataidon opettajana Lahden yhteiskoulussa 1935–1936, Lahden lyseossa 1941–1945 ja viimeksi Kannaksen yhteislyseossa 1945–1971.
Carmen Thalmann
Carmen Thalmann (s. 11. syyskuuta 1989) on itävaltalainen alppihiihtäjä.
Thalmann kuului joukkuekilpailun maailmanmestaruuden voittaneeseen Itävallan joukkueeseen Schladmingissa 2013. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui pujottelussa seitsemänneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Thalmann kilpaili ensimmäisen kerran 29. joulukuuta 2008 Semmeringin pujottelussa. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti 27. marraskuuta 2011 oltuaan 23:s Aspenin pujottelussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Courchevelin pujottelussa joulukuussa 2011 oltuaan yhdeksäs. Parhaimmillaan hän on ollut neljäs Lienzin pujottelussa joulukuussa 2015.
Eurooppa-cupissa hän on voittanut kolme pujotteluosakilpailua ja yhden suurpujottelun sekä sijoittunut pujottelupisteissä kahdesti kolmanneksi.
Kirsti Kuusikko
Elsa Sofia Kuusikoski, kirjailijanimi Kirsti Kuusikko (14. lokakuuta 1919 Raahe – 1. joulukuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Irma Telkki
Irma Mirjam Telkki (13. huhtikuuta 1916 Chisholm, Minnesota – 30. elokuuta 1981 Lahti) oli suomalainen musiikin opettaja ja runoilija.
Telkki pääsi ylioppilaaksi 1936 Lahden tyttölyseosta. Hän toimi musiikin opettajana Sibelius-akatemiassa 1939, Lievestuoreen yhteiskoulussa 1948–1957 ja Viitasaaren yhteiskoulussa 1958–1964 sekä pianonsoiton tuntiopettajana Lahden musiikkiopistossa (nykyinen Lahden konservatorio) 1964–1967 ja uskonnonopettajana Kannaksen yhteislyseossa 1966.
Breaking Bad (1. tuotantokausi)
Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "Breaking Badin" ensimmäinen tuotantokausi alkoi AMC-kanavalla 20. tammikuuta 2008 ja päättyi 9. maaliskuuta 2008. Suomessa kausi alkoi Nelosella 1. tammikuuta 2009 ja päättyi 12. helmikuuta 2009. Sen piti alun perin koostua yhdeksästä jaksosta, mutta käsikirjoittajien lakon vuoksi jaksoja tehtiin vain seitsemän. Kausi julkaistiin DVD:nä 24. helmikuuta 2009 alueella 1, 14. joulukuuta 2009 alueella 2 (johon kuuluu myös Suomi) ja 8. heinäkuuta 2009 alueella 4. Se koostuu seitsemästä noin 48 minuutin pituisesta jaksosta.
Hilja Kettunen
Hilja Armida Kettunen, aik. "Aulo" (27. lokakuuta 1888 Helsinki – 22. joulukuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Hilja Kettunen oli naimisissa vuodesta 1912 professori Lauri Kettusen kanssa.
Hilkka Merikallio
Hilkka Tellervo Tuomenkukka Merikallio (1. marraskuuta 1908 Haapavesi – 15. huhtikuuta 1980 Oulainen) oli suomalainen kirjailija.
Hilkka Merikallion isä Otto Leopold Merikallio aik. Hellman (1875–1954) toimi saksan ja ruotsinkielen sekä kirjanpidon opettajana Haapaveden yhteiskoulussa 1925–1942.
Niklas Huovila
Niklas Huovila (s. 3. kesäkuuta 1991 Kirkkonummi) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue Liikunnan Riemussa. Hän on pelannut urallaan myös kaksi SM-liigaottelua Helsingin IFK:ssa kaudella 2011–2012.
Huovila aloitti jääkiekkoilun Nummelan Palloseurassa, mutta hänen varsinainen kasvattajaseuransa on kuitenkin Espoon Jääklubi. Huovila siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin, jossa hän voitti B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2008 ja A-nuorten SM-hopeaa vuonna 2011. Kaudella 2008–2009 Huovila toimi Bluesin B-nuorten kapteenina.
Kaudeksi 2011–2012 Huovila siirtyi Helsingin IFK:hon. Hän teki samalla kaudella myös SM-liigadebyyttinsä. Huovila pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 27. joulukuuta 2011 Pelicansia vastaan ja sai ottelussa jääaikaa 6.10 minuuttia. Huovilan paikka kokoonpanoon aukeni loukkaantumisten ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa olleiden pelaajien poissaolon vuoksi. Yhteensä hän pelasi kauden aikana neljä SM-liigaottelua jääden ilman tehopisteitä. Huovila pelasi suurimman osan kaudestaan HIFK:n A-nuorissa, joiden toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 14+19=33.
Kesällä 2012 Huovila haki try-outin kautta pelipaikkaa HIFK:n liigajoukkueesta, mutta jäi ilman sopimusta ja siirtyi kaudeksi 2012–2013 Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoon. Kaudella 2013–2014 hän oli 15 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Mikko Nuutisen jälkeen. Kaudeksi 2015–2016 Huovila haki SaPKosta pelipaikaa try-outin kautta, mutta hän jäi kahden ottelun jälkeen ilman jatkosopimusta syyskuussa 2015. Huovila pelasi loppukaudella II-divisioonajoukkue Talvisalo Traitorsissa.
Huovila liittyi kaudeksi 2016–2017 SaPKon B-nuorten Suomi-sarjajoukkueen apuvalmentajaksi. Hän voitti joukkueessa sarjan mestaruuden. Huovila ei pelannut kauden aikana, mutta hän palasi kaukaloihin kaudeksi 2017–2018 ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Liikunnan Riemuun.
Wendy Holdener
Wendy Holdener (s. 12. toukokuuta 1993) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, alppiyhdistetyn maailmanmestari ja joukkuekilpailun olympiavoittaja.
Vuoden 2011 nuorten MM-kilpailuissa Holdener voitti kultaa alppiyhdistetyssä, hopeaa syöksylaskussa ja pronssia suurpujottelussa. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän oli suurpujottelussa 29:s. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui pujottelussa 11:nneksi ja suurpujottelussa 26:nneksi. Vailin MM-kilpailuissa 2015 hän oli surpujottelussa 17:s. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän voitti kultaa alppiyhdistetyssä ja hopeaa pujottelussa.
Holdener saavutti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 kultaa joukkuekilpailussa. Pujottelussa hän sai hopeaa 0,05 sekuntia Frida Hansdotterille hävinneenä. Alppiyhdistetyssä hän saavutti pronssia. Lisäksi hän oli yhdeksäs suurpujottelussa.
Alppihiihdon maailmancupissa Holdener kilpaili ensimmäisen kerran 23. lokakuuta 2010 Söldenin suurpujottelussa. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti 28. marraskuuta 2010 oltuaan 18:s Aspenin pujottelussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Åren pujottelussa 20. joulukuuta 2012 oltuaan kymmenes. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan toinen Ofterschwangin pujottelussa 10. maaliskuuta 2013. Joulukuussa 2014 Holdener sijoittui Kühtain pujottelussa kolmanneksi.
Joulukuussa 2015 Holdener oli toinen Lienzin pujottelussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Tukholman paripujottelussa 23. helmikuuta 2016. Hän oli samalla kaudella toinen Soldeun alppiyhdistetyssä ja Jasnán pujottelussa sekä voitti Lenzerheiden alppiyhdistetyn. Hän voitti alppiyhdistetyn cupin, sijoittui pujottelucupissa kolmanneksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi kaudella 2015–2016.
Kaudella 2016–2017 Holdener sijoittui toiseksi Levin ja Mariborin sekä kolmanneksi Killingtonin, Sestrieren ja Semmeringin pujotteluissa. Pujottelun ja alppiyhdistetyn maailmancupeissa hän oli kolmas, maailmancupin kokonaiskilpailussa kahdeksas. Kaudella 2017–2018 hän pujotteli Levillä kolmanneksi ja Lienzissä toiseksi. Oslon kaupunkitapahtumassa ja Zagrebin pujottelussa hän oli toinen, Kranjska Goran pujottelussa kolmas. Lenzerheidessa hän voitti alppiyhdistetyn ja oli kolmas pujottelussa. Tukholman kaupunkitapahtumassa hän sijoittui toiseksi. Crans-Montanan supersuurpujottelussa hän oli kolmas sekä Ofterschwangin ja Åren pujotteluissa toinen. Hän voitti alppiyhdistetyn cupin sekä sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa ja pujottelucupissa toiseksi.
Kaudella 2018–2019 Holdener sijoittui kolmanneksi Sankt Moritzin paripujottelussa, Semmeringin pujottelussa, Oslon kaupunkitapahtumassa ja Zagrebin pujottelussa.
Topi Taavitsainen
Topi Taavitsainen (s. 2. elokuuta 1991 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue TuTossa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Taavitsainen on Turun Palloseuran kasvatti. Hän voitti B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2007 ja A-nuorten SM-hopeaa vuonna 2009. Taavitsainen oli TPS:n paras pistemies ja maalintekijä sekä kaudella 2007–2008 B-nuorissa tehoilla 11+17=28. Kaudella 2010–2011 hän oli TPS:n A-nuorten kapteeni ja toiseksi paras pistemies tehoilla 9+26=35. Taavitsainen sai kauden aikana kokemusta miesten peleistä TPS:n edustusjoukkueessa myös kahdeksan ottelun verran European Trophy -turnauksessa ja Mestiksessä alle 20-vuotiaiden maajoukkueesta kahden ottelun verran.
Kaudella 2011–2012 Taavitsainen teki SM-liigadebyyttinsä. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunssa 27. joulukuuta 2011 vieraissa Espoo Bluesia vastaan. Taavitsainen sai ottelussa jääaikaa 8.30 minuuttia. Taavitsainen pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua ja vietti kautensa lähinnä A-nuorissa.
Kaudeksi 2012–2013 Taavitsainen siirtyi II-divisioonajoukkue Kaarinan Kiekko-Poikiin. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 42+36=78, joilla Taavitsainen sijoittui koko sarjan pistepörssissä kolmanneksi. Kauden 2013–2014 päätteeksi hän oli nostamassa KaKiPoa seuraavaksi kaudeksi Suomi-sarjaan. Taavitsainen jatkoi kaudella 2014–2015 kuitenkin uraansa Mestis-joukkue TuTossa. Kaudella 2015–2016 hän oli joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 22+11=33. Taavitsainen jakoi Mestiksen maalipörssin neljännen sijan Jukureiden Jaakko Turtiaisen ja Tomi Wileniuksen kanssa.
Taavitsainen palasi kaudeksi 2016–2017 kaksivuotisella sopimuksella TPS:ään. Hän teki ensimmäisen miesten pääsarjamaalinsa Mestarien liigan avausottelussa 24. elokuuta 2016 norjalaista Lørenskog IK:ta vastaan. Ensimmäisen SM-liigamaalinsa Taavitsainen teki 6. lokakuuta 2016 vieraissa Saimaan Palloa vastaan. Hän keräsi ottelussa myös yhden syöttöpisteen. Kaikkiaan Taavitsaisen ensimmäinen SM-liigakausi toi 54 runkosarjaottelussa tehot 5+5=10, kuudessa playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä ja neljässä CHL-ottelussa kaksi maalia. Kesken kauden 2017–2018, helmikuussa 2018 TPS lainasi hänet loppukaudeksi KooKoohon.
Kaudeksi 2018–2019 Taavitsainen palasi vuoden mittaisella sopimuksella TuToon.
Taavitsainen on pelannut 11 nuorten maaottelua.
Justin Bieberin diskografia
Kanadalaisartisti Justin Bieberin diskografia käsittää neljä studioalbumia, yhden EP-levyn ja yli 40 singleä.
Bieberin debyyttijulkaisu, EP-levy "My World", julkaistiin 17. marraskuuta 2009. Se oli viiden parhaimman albumin joukossa Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa ja Kanadassa, jossa se sijoittui ensimmäiseksi. EP-levy sisälsi myös menestyksekkään singlen ”One Less Lonely Girl” ja myynninedistämistarkoituksessa julkaistut singlet ”Favorite Girl” ja ”Love Me”. EP-levyä seurannut täyspitkä studioalbumi "My World 2.0" julkaistiin 23. maaliskuuta 2010. Se debytoi ensimmäisellä sijalla Yhdysvalloissa ja useissa muissa maissa. Studioalbumia edelsi single ”Baby”, jossa esiintyy myös yhdysvaltalainen räppäri Ludacris. Se sijoittui myös kymmenen parhaan joukkoon ympäri maailmaa.Albumi on kansainvälinen versio "My Wourld Acoustic" -albumista, ja se sisältää akustisia versioita "My World" -EP:n ja "My World 2.0" -albumin kappaleista.
Joulukuussa 2013 julkaistava albumi on aluksi saatavilla ainoastaan iTunesissa ja se sisältää kappaleita, jotka Bieber kirjoitti Believe-kiertueellaan. Monet niistä julkaistiin yksitellen kymmenen viikon aikana joka maanantai 7. lokakuuta – 9. joulukuuta 2013 jo ennen varsinaisen albumin julkaisua "Justin Bieber’s Believe" -elokuvan promoamiseksi. Albumilla on myös viisi sellaista kappaletta, jotka eivät olleet saatavilla aiemmin.
Bieberin ensimmäinen remix-albumi ilmestyi marraskuussa 2010, ja sitä myytiin alun perin Yhdysvalloissa vain Wallmart- ja Sam's Club -ketjuissa. Albumi sisältää akustisia versioita "My World"- ja "My World 2.0" -albumien kappaleista.
Toinen remix-albumi ilmestyy tammikuussa 2011, ja se tukee Bieberin konserttielokuvaa "". Albumi sisältää remixejä "My World 2.0" -albumin kappaleista.
Tammikuussa 2013 julkaistaan "Believe Acoustic", joka sisältää akustisia versioita "Believe"-albumin kappaleista sekä kolme uutta kappaletta: ”Nothing Like Us”, ”Yellow Raincoat” ja ”I Would”.
Ensi Lahdensuu
Ensi Lahdensuu (28. heinäkuuta 1897 Kärkölä – 3. helmikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Anna Louhi
Anni (Anna) Agnes Louhi, kirjailijanimi Jyrki Vaassila (15. tammikuuta 1897 Teuva – 6. helmikuuta 1977 Seinäjoki) oli suomalainen kirjailija.
Nimellä "Jyrki Vaassila":
Paphiopedilum hirsutissimum
Paphiopedilum hirsutissimum on Kaakkois-Aasiassa kasvava venuksenkenkiin kuuluva kämmekkälaji. Se on saanut nimensä "hirsutissimum" (suom. "karvainen") karvaisesta kukkavanastaan.
"P. hirsutissimum" on keskikokoinen venuksenkenkä: noin 35 cm korkea. Lehdet ovat yksivärisen vihreitä ja pituudeltaan 16-40 cm. Laji kukkii ensimmäisen kerran kolmevuotiaana. Kukkavanassa kasvaa mustia karvoja. Kukka on halkaisijaltaan noin 10-15 cm. Petalit ovat vaaleanpunaiset tai vihreät ja kiertyvät kukan vanhetessa. Purje on vihreänruskea ja huuli vaaleanruskea. Laji kukkii maaliskuusta toukokuuhun.
"P. hirsutissimum" löydettiin vuonna 1857, jolloin eräs Simon lähetti lajin yksilöitä Englantiin. Lajin kuvasi kasvitieteelliseen lehteen Sir William Hooker. Nimen "hirsutissimum" eli "karvainen" antoi John Lindley.
"P. hirsutissimum" kasvaa litofyyttinä sammaleisissa kallionrotkoissa runsaskalkkisissa ja -humuksisissa paikoissa 700-800 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue kattaa Pohjois-Intian, Pohjois-Myanmarin, Pohjois-Laosin, Etelä-Kiinan ja Pohjois-Vietnamin. Alueen ilmasto on kesäisin kuuma ja kostea, talvisin kuiva ja viileä.
Huonekasvina laji hyötyy sumutuksesta ja kesäisin runsaasta kastelusta.
Espoon kartanon Sågbron silta
Espoon kartanon Sågbron silta (Espoon kartanon silta numero II, Sågbro) on Espoossa Espoonkartanon kaupunginosassa sijaitseva kivinen holvisilta. Sen arvellaan valmistuneen vuosien 1778 ja 1816 välillä. Silta on tyypillinen 1770-luvun kiviholvisilta, ja sitä pidetään vanhimpana Suomen museosilloista. Silta on tehty niin sanottuna kylmämuurina, eli sen kivet on sovitettu paikoilleen käyttäen kiilakiviä mutta ei laastia. Sillan kivet ovat muokkaamattomia. Kokonaispituudeltaan 17,2-metrisen sillan kokonaisleveys on 6,9 metriä, hyötyleveyttä sille jää 5,6 metriä. Holviaukko on 2,7 metriä leveä, ja sillan "alikulkukorkeus" on 1,3 metriä.
Sågbron silta on otettu museosillaksi vuonna 1982. Espoon kartanon ympäristö sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Siltaa on vaikea päästä katsomaan sivulta. Sågbron silta sekoitetaan usein viereiseen Espoon kartanon Qvarnbron siltaan. Mankinjoki ja siinä oleva Kartanonkoski jakaantuvat Espoon kartanon kohdalla kahdeksi uomaksi. Sågbron silta on läntisessä uomassa, jossa on ollut useita sahoja, joista viimeisin säilyi 1900-luvun alkupuolelle asti.
Suuri Rantatie oli olemassa jo 1300-luvulla ja siirretty nykypaikalleen viimeistään vuonna 1556, jolloin Espoon kuninkaankartano perustettiin. Talonpoikaisasutusta on seudulla ollut jo paljon ennemmin, ja kartanon ympäristössä on runsaasti muinaisjäännöksiä. Kartanon sijoittamiseen vaikutti suuresti Mankinjoen Kartanonkoskesta saatava vesivoima. Asutuksen sijoituksen vaikutti myös Gumbölenjoki, joka yhtyy Mankinjokeen parisataa metriä alajuoksuun kartanosta. Mankinjoki laskee Espoonlahteen. Joki jakaantuu kartanon kohdalla kahteen haaraan, eli jokeen muodostuu pieni saari. Molemmissa jokihaaroissa oli aluksi puusillat. Jokihaarat ja niiden väliin jäävä saari ovat kiinteä muinaisjäännös.
Kivisiltojen rakentaminen aloitettiin vuonna 1775. Kustaa III ulotti eerikinretkensä Suomeen asti ja oli läsnä tilaisuudessa, jossa kartanon silloinen omistaja Anders Henrik Ramsay laski kivisillan peruskiven. Kyseessä oli todennäköisesti Qvarnbro, joka valmistui vuoden 1778 tammikuussa. 1700-luvulla teiden ja siltojen rakentamisvelvollisuus kuului pitäjäläisille, kullekin omistamansa maan määrän mukaan jaettuna. Vuoden 1778 talvikäräjillä Ramsay vaati oman maksuosuutensa pienentämistä, koska hän oli rakennuttanut omin varoin korjausta kaipaamattoman kivisillan. Kartano maksoi myöhemmin myös toisen kivisillan rakentamisen.
Nykyään kivisiltojen yli kulkee yhdystie 11310 eli Kuninkaankartanontie. Siltojen painorajoitus on 16 tonnia.
Riccardo Garrone (näyttelijä)
Riccardo Garrone (1. marraskuuta 1926 Rooma – 14. maaliskuuta 2016 Milano) oli italialainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja ääninäyttelijä. Hän syntyi Roomassa ja kävi siellä Dramaattisen taiteen kansallista Silvio D’Amico -akatemiaa. Hän esiintyi elokuvissa vuodesta 1949 lähtien. Lisäksi hän ohjasi esimerkiksi elokuvat "La mafia mi fa un baffo" (1974) ja "La commessa" (1975).
Garrone oli näyttelijänä muun muassa elokuvissa "Ihana elämä" (1960), "Tyttö ja laukku" (1961) ja "Illallinen" (1998).
Riccardo Garrone
Riccardo Garrone ón ollut seuraavien henkilöiden nimi:
Espoon kartanon Qvarnbron silta
Espoon kartanon Qvarnbron silta (Espoon kartanon silta numero I, Qvarnbro) on Espoossa, Espoonkartanon kaupunginosassa sijaitseva kivinen holvisilta. Sen historia on hyvin tunnettu. Sillan tiedetään valmistuneen viimeistään vuoden 1778 tammikuussa. Qvarnbrota pidetään Suomen vanhimpana käytössä olevana siltana. Silta on tehty niin sanottuna kylmämuurina, eli sen kivet on sovitettu paikoilleen käyttäen kiilakiviä, eikä laastia ole käytetty.
Silta sijaitsee Turusta Viipuriin kulkeneen Suuren Rantatien varrella paikassa, jossa ennen kivisiltaa oli puusta rakennettu kaksiosainen silta. Kivisillan rakentaminen oli osa Anders Henrik Ramsayn vuonna 1775 aloittamaa rakennushanketta, johon sisältyi myös kartanon uusi harmaakivestä rakennettu mylly. Rakennustyötä oli valvomassa asiantunteva ylimasuunimestari Tukholmasta.
Espoon kartanon ympäristö sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Qvarnbro sekoitetaan usein viereiseen Sågbron museosiltaan, joka on noin 60 metrin päässä Qvarnbron sillasta.
Espoon kartanon kohdalla Mankinjoessa oleva koski on nimeltään Kartanonkoski, ja sen kohdalla joki jakaantuu kahteen uomaan. Qvarnbro on itäisessä uomassa, jossa on sillan yläjuoksun puolella patosilta ja patoallas. Sillan alajuoksun puolella on mylly. Näkymää siltaholviin estää yläjuoksun puolelta betoninen vedenjuoksutuskouru ja alajuoksun puolella näkymää peittää mylly.
Qvarnbron kokonaispituus on 10,4 metriä, ja kiviholvin leveys on 3,3 metriä. Sillan hyötyleveys on 6,5 metriä leveä. Alikulkukorkeus on 0,4 metriä. Silta koostuu kahdesta vierekkäisestä kiviholvista, joista uudempi on matalampi ja erilaisista kivistä tehty kuin vanhempi siltaholvi. Siltaan liittyy myös ohijuoksutuskanava. Tiilinen, alaosiltaan kivinen myllyrakennus on tehty 1775–1777 ja on sillassa kiinni.
Ely-keskuksen teettämässä Sågbron sillan historiaselvityksessä esitetään, että myös Qvarnbro otettaisiin museosillaksi ja että Espoon kartanon kivisiltoja käsiteltäisiin yhtenä siltana.
La Défensen asema
La Défense on Pariisin metron ensimmäisen linjan, RER:n ja Pariisin paikallisjunien asema. Se sijaitsee Puteaux'n kunnassa Hauts-de-Seinen departementissä. Se on linjan pääteasema. Sitä edeltää Esplanade de la Défensen metroasema. Asema avattiin 1. huhtikuuta 1992.
Esplanade de la Défensen metroasema
Esplanade de la Défense on Pariisin metron ensimmäisen linjan asema. Se sijaitsee Courbevoie'n ja Puteaux'n kuntien rajalla Hauts-de-Seinen departementissä. Asema sijaitsee La Défensen ja Pont de Neuillyn asemien välissä. Asema avattiin 1. huhtikuuta 1992.
Nagqu Dagringin lentoasema
Nagqu Dagringin lentoasema on suunnitteilla oleva lentoasema, joka rakennetaan Senin kaupunkipiirin lähelle prefektuuritason kaupunki Nagquun Tiibetiin. Rakennustöiden on ilmoitettu alkavan vuonna 2012. Lentoasema rakennetaan 4 436 metrin korkeuteen meren pinnan yläpuolelle, joten siitä tulee korkeimmalla paikalla sijaitseva lentoasema maailmassa. Lentoasema tulee sijaitsemaan noin sata metriä korkeammalla kuin vuoteen 2013 asti korkeimmalla sijaitseva Qamdo Bamdan lentoasema, joka sijaitsee myös Tiibetissä. Vuonna 2013 Daocheng Yadingin lentoasema Sichuanin maakunnassa nousi maailman korkeimmalla sijaitsevaksi lentoasemaksi 4 411 metrin korkeuteen.
Hôtel de Villen metroasema
Hôtel de Ville on Pariisin metron ensimmäisen ja yhdennentoista linjan asema. Asema on nimetty Pariisin kaupungintalon ("Hôtel de Ville") mukaan. Se sijaitsee Rue de Rivolin ja Rue du Renardin alla Pariisin neljännessä arrondissementissa. Asema otettiin käyttöön ensimmäisellä linjalla 19. heinäkuuta 1900 ja yhdennellätoista linjalla 28. huhtikuuta 1935.
Saint-Lazaren metroasema
Saint-Lazare on Pariisin metron asema. Sitä käyttävät linjat 3, 12, 13 ja 14. Linja sijaitsee Pariisin 8. ja 9. arrondissementin rajalla. Linjalta on vaihtomahdollisuus RER-kaupunkijunaan. Linja otettiin käyttöön 19. lokakuuta 1904 linjalla 3, 5. marraskuuta 1910 linjalla kaksitoista, 26. helmikuuta 1911 linjalla 13 ja 16. joulukuuta 2003 linjalla 14.
E. A. Saarimaa
Eemil Arvi Saarimaa, vuoteen 1905 "Emil Arvid Söderholm" (13. toukokuuta 1888 Mynämäki – 23. tammikuuta 1966 Helsinki) oli kielitieteilijä, suomen kielen opettaja, kielenhuollon asiantuntija sekä Aleksis Kiven teosten tekstikriittinen toimittaja. Hänelle myönnettiin professorin arvo 1950.
Ylioppilaaksi Saarimaa tuli 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1910. Hän oli Virittäjän päätoimittaja 1927–1936. Hän toimi Tyttönormaalilyseon suomen kielen yliopettajana 1934–1952, mitä ennen hän oli opettaja Kallion yhteiskoulussa ja nuorempi lehtori Helsingin 2. suomalaisessa tyttökoulussa ja vanhempi lehtori Suomalaisessa normaalilyseossa. Saarimaa oli tunnettu kielenhuoltaja. Hän kirjoitti moniin painoksiin yltäneen oppikirjan "Kielenopas" ja muita kielenhuollon oppaita ja suomen kielen ja kirjallisuuden oppikirjoja. Saarimaa toimitti Aleksis Kiven kootut teokset 1915, 1916 ja 1919. Kotikielen seuran kunniajäseneksi hänet nimitettiin 1948.
E. A. Saarimaan vanhemmat olivat maalari Kaarle Saarimaa ja Hanna Knuutti ja puoliso vuodesta 1932 Alli Korhonen.
Pipestonen vesitorni
Pipestonen vesitorni on noin 40,2 metriä (132 jalkaa) korkea käytöstä poistettu vesitorni Pipestonen kaupungissa Pipestonen piirikunnassa Minnesotan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Tornin halkaisja on 7,6 metriä (25 jalkaa) ja vesitilavuus oli noin 568 kuutiometriä (noin 150 000 nestegallonaa). Amerikkalaisen arkkitehti L. P. Wolffin suunnittelema vesitorni rakennettiin vuosina 1920–1921, ja se restauroitiin vuonna 1990. Vesitorni oli käytössä vuoteen 1976 saakka, jolloin sen korvasi uusi, isompi vesitorni. Vesitorni pääsi vuonna 1980 National Register of Historic Places-rekisteriin.
Teemu Henritius
Teemu Miikkael Olavi Henritius (s. 20. huhtikuuta 1993 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Henritius on pelityyliltään kahden suunnan hyökkääjä.
Henritius on Jokereiden kasvatti. Hän oli kaudella 2008–2009 joukkueen C-nuorten paras maalintekijä SM-karsinnoissa 16 osumallaan ja paras pistemies kevään 2009 pudotuspeleissä tehoilla 6+6=12. Henritius voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Kaudella 2011–2012 Henritius debytoi miesten peleissä; hän pelasi kahdeksan Mestis-ottelua Kiekko-Vantaassa tehopistein 1+3=4 sekä yhdeksän runkosarja- ja kolme playoff-ottelua Jokereiden SM-liigajoukkueessa tehden kaksi syöttöpistettä. Henritius teki SM-liigadebyyttinsä 27. joulukuuta 2011 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Suurimman osan kaudestaan Henritius pelasi kuitenkin Jokereiden A-nuorissa, joiden paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies hän oli tehoilla 11+37=48. Kevään 2012 pudotuspeleissä Henritius oli Jokereiden paras syöttäjä kuudella syötöllään. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa. Helmikuussa 2012 Henritius teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Jokereiden kanssa.
Kausi 2012–2013 Henritiuksella alkoi ikävästi, sillä hänen akillesjänteensä katkesi kauden toisessa ottelussa. Henritiuksen on ennustettiin palaavan kaukaloihin vasta kevätkauden puolella, mutta hän ei pelannut enää loppukaudella. Henritius pelasi ennen loukkaantumistaan myös kolme nuorten maaottelua. Myös kausi 2013–2014 hänellä meni loukkaantumisten takia pilalle. Henritius pelasi Jokereissa kaksi ET-ottelua, mutta runkosarjassa hän pelasi ainoastaan lainalla Kiekko-Vantaassa. Kaudeksi 2014–2015 Henritius siirtyi try-outille SM-liigan nousijajoukkue Vaasan Sportiin. Syyskuun 2014 lopulla hän sai 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Sportiin. Henritius teki liigauransa avausmaalin 20. tammikuuta 2015 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Hänen varsinainen tulokaskautensa toi kaikkiaan 51 runkosarjaottelussa tehot 2+7=9.
Henritius siirtyi kaudeksi 2015–2016 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Mikkelin Jukureihin. Hän oli joukkueen ja koko Mestiksen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 17+37=54. Henritius voitti myös koko sarjan tehotilaston lukemalla +32 ja hänet palkittiin Jari Hirsimäki -palkinnolla. Henritius voitti kauden päätteeksi Mestiksen-mestaruuden. Syyskuussa 2015 Jukurit ilmoitti hänen jatkavan joukkueessa vuoden mittaisella sopimuksella, kun Jukurit siirtyi pelaamaan SM-liigaan kaudeksi 2016–2017. Joulukuussa 2016 joukkue jatkoi Henritiuksen sopimusta taas vuodella.
Kaudella 2017–2018 Henritius teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+9=17. Maaliskuussa 2018 hän teki Jukureiden kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Henritius pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011. Hänet valittiin Venäjää vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaana pelaajana. Yhteensä Henritius on pelannut yhdeksän nuorten ja 25 poikien maaottelua.