hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Iso Mustajärvi (Ylöjärvi)
Iso Mustajärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Itä-Aureessa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Iso Mustajärvi on osa Vähä Mustajärven valuma-aluetta.
Järven pituus on 2,8 kilometriä, leveys 1,1 kilometriä ja sen pinta-ala on 187 hehtaaria. Se sijaitsee Itä-Aureessa yli seitsemän kilometriä Aurejärven kirkosta pohjoiseen. Järveä ympäröi muutama laaja suo, mutta yleensä rannat ovat moreenimaastoa. Siihen laskee toistakymmentä metsäojaa, joista pohjoiseen laskeva oja on Kaviolammen lyhyt laskuoja ja Isosaaren taakse laskee laajan Nimetönnevan ja Pikkulamminnevan suo-ojien laskuoja. Laskuojassa sijaitsee kaksi umpeen kasvaa pientä lampea, joiden nimi on Vääräjärvi. Se on Rauma-Repolan 1960-luvulla kuivattama järvi. Pikkulamminnevalla sijaitsee vielä pieni Pikkulammi. Iso Mustajärven laskujoki on Myllyjoki. Joki alkaa Myllylahdesta ja se virtaa 1,7 kilometriä Poikelisjärveen. Veden keskimääräinen viipymä järvessä on 361 vuorokautta.
Järvessä on yksi suuri Isosaari, joka on 200 metriä pitkä. Se sijaitsee keskellä järvenselkää. Muita pienempiä saaria on kahdeksan. Niiden nimiä ovat pohjoisesta etelään lueteltuna Hirvisaari, Kalliosaari, Kiimasaari, Pikkusaari, Mörkkilinna ja Suosaari. Saaret ovat autioita. Vaikka järvi on selkeäpiirteinen, löytyy siitä muutama nimetty lahti. Suosaaren takana järvi kapenee yli 600 metriä pitkäksi Aureenlahdeksi, josta työntyy itään Suoniemen taakse Suolahti. Suosaaren pohjoispuolella törröttää Myllyniemi, jonka pohjoispuolella Myllylahti on Myllyjoen luusuaa. Aivan järven pohjoispäässä sijaitsevat Kaakkolahti ja Junkkilahti, jonne Kaviolammen laskuoja laskee.
Rantaviivan pituus on 10,6 kilometriä ja siinä työntyy rantaan vain muutamia soita. Rantaan asti ulottuu nykyään vain Rantalan, Lepistön ja Vanha-Järvelän pellot, mutta rannoille on rakennettu lähes 50 vapaa-ajan asuntoa. Pohjoispäässä sijaitsee Ison Mustajärven kämppä eli Junkkila, jonka lähellä sijaitsee myös julkinen Metsähallituksen perustama nuotio- ja leiripaikka. Niille johtaa tiet järveä kiertävältä kylätieltä. Virtain raja ohittaa järven 1,5 kilometriä koillisessa.
Järven vedenlaatua on tutkittu useita kertoja ja viimeksi vuonna 2000. Veden humuspitoisuus on korkea ja veden happamuudentaso alhainen eli sen pH on alle 5,0. Järvi onkin tyypillinen suojärvi, sillä valuma-alueelta virtaa tiheästi ojitetuilta soilta suovettä. Ravinnepitoisuudet ovat melko hyvät. Talvella 2000 veden fosforipitoisuus on lievästi rehevöityneen tai jopa rehevöityneen järven tasolla. Sen sijaan typpipitoisuudet seuraavat suojärvien luontaisia arvoja. Vaikka ravinteita ja humusta on runsaasti, ei järven happitalous ole siitä kärsinyt. Järven virkistysarvo jää heikon vedenlaadun vuoksi välttäväksi.
Bjørn Petter Ingebretsen
Bjørn Petter Ingebretsen (s. 26. toukokuuta 1967) on norjalainen jalkapallovalmentaja.
Ingebretsen pelasi nuorena Grue IL:n juniorijoukkueessa muun muassa yhdessä Ståle Solbakkenin kanssa. Hän harjoitteli Solbakkenin kanssa Arsenalin akatemiassa vuonna 1986. Ingebretseniä pidettiin lupaavana pelaajana, mutta loukkaantumiset ja vammat estivät ammattilaisuran.
Hän aloitti valmennusuransa 2000-luvun alussa Buskerudin alueen juniorivalmentajana ja työskenteli myöhemmin myös Lynin juniorivalmentajana. Vuonna 2005 hän siirtyi Strømsgodsetin organisaatioon juniorivalmennuksen koordinaattoriksi. Ingebretsen edustusjoukkueen apuvalmentajana Dag-Eilev Fagermon, Ronny Deilan ja David Nielsenin valmennustiimeissä. Toukokuussa 2015 Ingebretsen nousi Godsetin päävalmentajaksi. Ingebretsenin johdolla seura eteni Eurooppa-liigassa kolmannelle karsintakierrokselle saakka ja sijoittui Tippeligaenissa hopealle.
Kesäkuussa 2016 Ingebretsen joutui sairaalahoitoon saatuaan sydänkohtauksen. Hän palasi Strømsgodsetin penkin päähän jo heinäkuussa. Lokakuussa 2016 hän ilmoitti lopettavansa päävalmentajan tehtävissä terveyssyiden vuoksi.
Johnny Rapid
Johnny Rapid (oik. Hylan Anthony Taylor; s. 24. elokuuta 1992, Conyers, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen aikuisviihdenäyttelijä.
Rapid aloitti uransa vuonna 2011 ollessaan 19-vuotias, ja vuoteen 2016 mennessä hän oli esiintynyt yhteensä 150 eri kohtauksessa. Hän kuvaa ainoastaan homopornoa, ja hänen työnantajansa on men.com. Rapid tunnetaan sekä todella dominoivista että erittäin alistuvista rooleistaan.
Näyttelijä sai julkisuutta vuonna 2015, kun men.com tarjosi Justin Bieberille kahta miljoonaa dollaria kohtauksesta Rapidin kanssa.
Aikuisviihde-elokuvien lisäksi Rapid on esiintynyt dokumenteissa "I Am A Porn Star" (2013) ja "Outspoken" (2013).
Rapid identifioituu biseksuaaliksi, mutta hän on kertonut pitävänsä enemmän naisista. Hän on ollut naimisissa Angie Lynn Blankenfieldin kanssa vuodesta 2010, ja parilla on yksi lapsi. Vapaa-ajallaan Rapid harrastaa painia ja autojen rukkausta.
Vuonna 2015 Rapid pidätettiin vaimonsa pahoinpitelystä epäiltynä. Pink Newsin mukaan parinvaihtoa harrastava pariskunta oli tavannut keilahallilla itseään 18-vuotiaaksi väittäneen tytön. Kun tytön oikea ikä, 14 vuotta, oli paljastunut, Rapid oli käynyt Blankenfieldin kimppuun tämän kieltäydyttyä ryhmäseksistä.
Joona Rantala
Joona Rantala (s. 13. helmikuuta 1999) on suomalainen salibandypelaaja. Rantala on pelannut nuorten maajoukkueessa, sekä vuonna 2015 siirtyi miesten salibandyliigaan, seura oli NST. Liigassa 25 ottelussa syntyi tehot 21+5=26 ja maajoukkueessa 2 pelissä 2+1. Toukokuussa 2016 ilmoitettiin Rantalan siirtymisestä sveitsiläiseen Zug Unitediin seuraavaksi kaudeksi. Kaudeksi 2017-2018 Rantala siirtyi Tampereelle joukkueeseen Classic
Carl Fredrik Reuterswärd
Carl Fredrik Reuterswärd (4. kesäkuuta 1934 Tukholma, Ruotsi – 3. toukokuuta 2016 Landskrona) oli ruotsalainen kuvataiteilija ja harvoja ulkomailla mainetta saaneita ruotsalaisia taiteilijoita. Aktiivisimmillaan hän oli 1960-luvulla.
Reuterswärd sai 1980-luvulla aivoinfarktin ja halvaantui osaksi, mutta se ei haitannut hänen työtään vaan hän maalasi sen jälkeen hyvin ekspressiivisiä maalauksia. Hänen tunnetuin työnsä on YK:n päämajan edessä oleva veistos "Non Violence", jonka herätteenä oli John Lennonin murha. Hän halusi vedota sillä rauhan puolesta. Saman teoksen versioita on muuallakin.
Reuterswärd oli myös runoilija. Hän julkaisi esikoisteoksensa 1955.
Braunau
Braunau voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Söderby
Söderby voi tarkoittaa seuraavia:
Usean kylän nimi:Lisäksi usean kylän nimi on Söderby.
Atri Arimo
Atri Santeri Arimo (vuoteen 1899 Adrian Alexander Sandström, 11. syyskuuta 1878 Jalasjärvi – 16. maaliskuuta 1950 Tampere) oli metsänhoitaja, joka sai ensimmäisenä Suomessa metsäneuvoksen arvonimen vuonna 1934.
Arimon vanhemmat olivat nahkurimestari Johan Israel Sandström ja Catharina Mathilda Rank ja puoliso vuodesta 1906 Louise Helga Georgina Brüning. Hän tuli ylioppilaaksi 1899 Vaasan suomalaisesta reaalilyseosta ja sai päästötutkinnon Evon metsäopistosta 1902, jolloin hänestä tuli myös metsäkonduktööri. Arimo toimi opettajana Evon metsäopistossa 1907–1908 ja koekalastusaseman ja -koulun johtajana 1907–1909, mutta ennen muuta metsänhoitajana useilla eri hoitoalueilla, kuten Ounasjoella, Kuhmossa, Paltamossa ja Kajaanin kaupungissa. Metsähallituksen piirikuntapäällikkönä hän työskenteli Perä-Pohjolassa, Pohjanmaalla ja Länsi-Suomessa. Arimo oli alansa useiden eri järjestöjen jäsen ja toimihenkilö, mutta aktiivi myös muun muassa uittoyhdistyksissä ja toimi uittopäällikkönäkin, samoin kuin pakkolunastuslautakuntien puheenjohtajana ja jäsenenä. Arimo julkaisi teoksen "Metsänarvioimisen alkeet" (1909), josta otettiin neljä painosta, suomensi metsänarvioimiskirjallisuutta ja toimitti kaksi vuosikertaa "Tapio"-lehteä.
Kenraaliluutnantti Atri Reino Arimo ja majuri Atri Olavi Arimo olivat Atri S. Arimon poikia.
Karjalan vaakuna
Karjalan vaakuna voi tarkoittaa seuraavia vaakunoita:
Lapin vaakuna
Lapin vaakuna voi tarkoittaa seuraavia vaakunoita:
Kosken vaakuna
Kosken vaakuna tarkoittaa jompaakumpaa seuraavista Suomen kunnanvaakunoista:
Sebastian Dahlström
Sebastian Dahlström (s. 5. marraskuuta 1996 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Helsingin Jalkapalloklubia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Dahlström on edustanut juniorina sekä Helsingin Palloseuraa että Helsingin Jalkapalloklubia. Kaudella 2015 hän pelasi HJK:n farmijoukkueessa Klubi 04:ssä 23 Kakkosen ottelua viimeistellen kuusi maalia. Lisäksi hän pelasi kaksi nousukarsintaottelua. Samalla kaudella hän toimi HJK:n nuorten joukkueen kapteenina UEFA Youth Leaguessa. Veikkausliigassa hän teki debyyttinsä toukokuussa 2016 Tampereen Ilvestä vastaan onnistuen heti maalinteossa.
Dahlströmillä on salibandystä Suomen-mestaruus B- ja C-junioreista.
Parc de la Villette
Parc de la Villette on puisto Pariisin koillisosassa, 19. arrondissementin alueella. Puiston alueella sijaitsee muun muassa tiedekeskus Cité des sciences et de l’industrie ja muita nähtävyyksiä sekä kulttuurilaitoksia. Puiston pinta-ala on 55 hehtaaria, josta 35 hehtaaria on rakentamatonta avointa tilaa.
Canal de l’Ourcq -kanava kulkee puiston läpi lounas–koillinen-suunnassa jakaen sen kahteen osaan. Sen kanssa kohtisuoraan puiston halki kulkee "Galerie de la Villette" -niminen pitkä ramppisilta, joka yhdistää puiston vastakkaisilla laidoilla olevat sisäänkäynnit ja samalla kaksi historiallisten kaupunginporttien paikalla toimivaa metroasemaa. Canal Saint-Denis erkanee Canal de l’Ourcqista puiston kohdalla. Puiston alueella on kymmenen suljettua teemapuutarhaa, joiden aiheina ovat muun muassa leijat, dyynit, peilit ja saaret. Niitä yhdistää "Promenade des Jardins" -niminen mutkitteleva polku.
Parc de la Villette rakennettiin vuosina 1982–1993 sveitsiläisen arkkitehdin Bernard Tschumin suunnitelmien pohjalta. Paikalla oli aiemmin sijainnut suuri teurastamo, joka suljettiin vuonna 1974. Ranskan presidentti François Mitterrand toimi tämän samoin kuin useiden muiden suurten rakennushankkeiden suojelijana. Yhtenä tarkoituksena oli kehittää ankeana työväenluokan asuinalueena tunnettua Pariisin 19. arrondissementtia.
Puiston alueella sijaitsee siellä täällä suorakulmaisia punaisia rakennelmia, jotka tunnetaan nimellä "folies", ja joiden tarkoituksena on aktivoida puistossa kävijöitä. Niissä toimii muun muassa kahviloita ja lasten puuhapaikkoja, ja osasta voi vuokrata leikkivälineitä tai mattoja. Parc de la Villette on avoinna päivittäin klo 06.00–01.00.
Parc de la Villettessä sijaitsevat muun muassa seuraavat rakennukset ja nähtävyydet:
Ford Puma
Ford Puma on Fordin vuosina 1997–2001 valmistama coupé-korinen urheiluauto, joka perustuu tekniikaltaan neljännen sukupolven Ford Fiestaan.
Pumaan oli aluksi valittavana joko 1,4- (90 hv) tai 1,7-litrainen (123 hv) "Zetec SE" -moottori. Vuonna 1999 esiteltiin urheilullisempi Racing Puma -malli, jossa 1,7 litran moottorin teho oli nostettu 153 hevosvoimaan. 1,4-litrainen korvattiin uudella 1,6-litraisella (103 hv) vuonna 2000.
Kaikissa 1,7-litraisella moottorilla varustetuissa malleissa oli vakiona ABS-jarrut ja luistonestojärjestelmä.
Pohjoismaiden hallinnollinen liitto
Pohjoismaiden hallinnollinen liitto ("Nordiska administrativa förbundet", NAF) on vuonna 1918 perustettu Pohjoismaiden yhteistyöelin. Sen pyrkimyksenä on edistää pohjoismaista yhteistyötä ja hallinnollisten kysymysten tuntemusta Pohjoismaissa. Kussakin Pohjoismaassa on kansallinen yhdistys, ja yhdessä ne muodostavat Pohjoismaiden hallinnollisen liiton.
Liiton jäsenet ovat henkilöjäseniä, ja vuonna 2016 jäseniä on noin 1 900. Kunkin paikallisyhdistyksen jäsenet ovat julkishallinnossa ja hallinnollisten kysymysten parissa työskenteleviä.
Puheenjohtajuus kiertää, ja uusi puheenjohtaja valitaan kolmen vuoden välein yleiskokouksessa. Toiminnan keskeinen elin on juuri yleiskokous. Yleiskokouksessa on luentoja, keskustellaan ajankohtaisista aiheista, vaihdetaan kokemuksia, tavataan tuttuja ja solmitaan kontakteja. Ruotsissa pidetyn vuoden 2015 yleiskokouksen teema oli "tehokas hallinto" ja erityisesti sähköinen hallinto.
Liitto julkaisee Nordisk Administrativt Tidsskrift (NAT) -nimistä julkaisua.
Suomen osasto perustettiin vuonna 1922 ja yhdistys rekisteröitiin 1930. Suomen yhdistyksen tehtäviksi on määritelty:Suomen yhdistys myöntää apurahoja eri tarkoituksiin ja on jakanut vuodesta 2006 tunnustuspalkintoa henkilölle tai ryhmälle "joka on merkittävällä tavalla lisännyt pohjoismaiden hallinnollisten olojen tuntemusta, kehittänyt pohjoismaista yhteistyötä tai muulla tavoin ansiokkaasti edistänyt yhdistyksen tarkoituksen toteutumista". Tunnustuspalkinnon ovat saaneet:Vuonna 2015 valittiin puheenjohtajamaaksi Islanti, ja yleiskokous vuonna 2018 pidetään Reykjavikissa.
NAF
NAF, NaF tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Niko Kralj
Niko Kralj (17. syyskuuta 1921 Zavrh pri Trojanah, Slovenia – 15. heinäkuuta 2013) oli jugoslavialainen arkkitehti, joka tuli tunnetuksi etenkin puuhuonekaluistaan ja maansa teollisen muotoilun pioneerina. Hänen tunnetuin tuotteensa on kokoontaitettava Rex-tuolisarja, jota on valmistettu yli kaksi miljoonaa kappaletta. Hänen ollessaan uransa huipulla 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa ruotsalainen muotoiluprofessori Erik Berglund kirjoitti Dagens Nyheterissä, että Niko Kralj on sen hetken paras huonekalumuotoilija koko Euroopassa. Kralj teki yhteistyötä muun muassa Charles ja Ray Eamesin, Buckminster Fullerin, Olaf Piran ja Ferdinand Kramerin kanssa. Vuonna 1962 hän sai Slovenian korkeimman kulttuuritunnustuksen, Prešeren-palkinnon.
Huonekalupuusepän poika Niko Kralj oli jo varhaisesta iästä alkaen mukana isänsä verstaalla. Toisen maailmansodan jälkeen hän lähti opiskelemaan arkkitehtuuria Edvard Ravnikarin ja Edo Mihevcin oppilaana Ljubljanassa. Mihevcin vaikutuksesta Kralj teki lopputyönsä istuinmuotoilusta 1952 ja pääsi sen myötä Stol Kamnik -huonekalutehtaalle aluksi harjoittelijaksi ja sitten vakituiseksi suunnittelijaksi.
Stol Kamnik -tehtaalla Kralj perusti Jugoslavian ensimmäisen tuotekehitys- ja muotoiluyksikön, jota hän johti vuoteen 1960 saakka. Vuonna 1957 hän tutustui skandinaaviseen puukalustemuotoiluun Tukholmassa. 1960-luvun alkupuolelta Kralj toimi opetustehtävissä Ljubljanan yliopistossa, ja vuonna 1966 hänet nimitettiin sen teollisen muotoilun osaston johtajaksi. Viran ohella hän työskenteli puusepänteollisuuden kehitystehtävissä.
Luettelo melonnan olympiamitalisteista
Melonta on ollut olympialaisten lajivalikoimassa vuodesta 1936 ja koskimelonta vuodesta 1992. Menestyneimmät maat olympialaisten melonnassa ovat Saksa, Neuvostoliitto ja Unkari.
Serbian käsipallomaajoukkue
Serbian käsipallomaajoukkue edustaa Serbiaa miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Sitä hallinnoi Serbian käsipalloliitto.
Joukkue aloitti toimintansa vuonna 1992 Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan hajoamisen jälkeen, ja edusti vuosina 1992–2003 Jugoslavian liittotasavaltaa ja 2003–2006 Serbia ja Montenegroa.
Serbia on saavuttanut neljä arvokisamitalia; kaksi MM-pronssia, yhden EM-hopean sekä yhden EM-pronssin. EM-hopealle joukkue ylsi kotikisoissa vuonna 2012.
Biljana Petrović
Biljana Petrović (o.s. Bojović s. 28. helmikuuta 1961 Kraljevo, Serbia) on kroatialainen, aktiiviurallaan Jugoslaviaa edustanut korkeushyppääjä.
Petrović sijoittui kuudenneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1979. Hän karsiutui loppukilpailusta Soulin olympialaisissa 1988. Hän sijoittui talvella 1989 neljänneksi sekä sisäratojen EM-kilpailuissa Den Haagissa että MM-kilpailuissa Budapestissa.
Petrović sijoittui 12:nneksi Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 1990. Hän saavutti samana vuonna hopeaa Splitin EM-kilpailuissa tuloksella 196. Sevillan sisäratojen MM-kilpailuissa 1991 hän karsiutui loppukilpailusta.
Petrović hyppäsi ennätyksensä 200 cm Saint-Denis'ssä 22. kesäkuuta 1990. Sisäradoilla hän hyppäsi parhaimmillaan 194 Budapestin MM-hallikilpailuissa 1989.
Petrović jäi kiinni amfetamiinin käytöstä Rooman Golden Gala -kilpailussa 17. heinäkuuta 1991. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Marko Baša
Marko Baša (; s. 29. joulukuuta 1982 Trstenik, Serbian ST) on montenegrolainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa Lilleä. Baša on pelipaikaltaan toppari.
Maajoukkuetasolla Baša on pelannut vuodesta 2009 lähtien Montenegron maajoukkueessa. Ennen maan itsenäistymistä hän edusti vuonna 2005 kolmessa harjoitusottelussa Serbia ja Montenegroa.
Vantaan seudun steinerkoulu
Vantaan seudun steinerkoulu on Vantaan Korson suuralueen Vallinojan kaupunginosassa, aivan Keravan kaupungin rajan äärellä sijaitseva suomenkielinen, steinerpedagogiikkaa seuraava yhtenäiskoulu (luokka-asteet 0–9). Koulussa on vajaa 300 oppilasta ja noin 30 opettajaa (lukio mukaan luettuna).
Koulupihalla toimii myös Vantaan seudun steinerkoulun lukio. Se on pienehkö erityislukio. Lukiosta valmistuu keväisin noin kymmenen ylioppilasta (esim. 2014 yhteensä 11 ja keväällä 2015 10 ylioppilasta).
Hiekkaharjun koulu
Hiekkaharjun koulu on Vantaan Tikkurilan suuralueen Hiekkaharjun kaupunginosassa sijaitseva, vuonna 1971 toimintansa aloittanut noin 560 oppilaan ja yli 40 aikuisen kasvattajan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6).
Luciano Sušanj
Luciano Sušanj (s. 10. marraskuuta 1948 Rijeka, Kroatia) on kroatialainen, aktiiviurallaan Jugoslaviaa edustanut keskimatkojen juoksija ja pikajuoksija.
Sušanj karsiutui 400 metrin juoksun alkuerissä Ateenan EM-kilpailuissa 1969 ja välierissä Grenoblen EM-hallikilpailuissa 1972. Hän voitti 400 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Rotterdamissa 1973 Jugoslavian ennätysajalla 46,38. Seuraavana vuonna hän voitti 800 metrin Euroopan-mestaruuden sekä sisäradoilla Göteborgissa ennätysajallaan 1.48,07 että ulkoradoilla Roomassa Jugoslavian ennätysajalla 1.44,07. Montrealin olympialaisissa 1976 hän sijoittui 800 metrillä kuudenneksi.
Žarko Čabarkapa
Žarko Čabarkapa (; s. 21. toukokuuta 1981 Zrenjanin, Serbian ST) on montenegrolainen uransa lopettanut koripalloilija. Hänen pelipaikkansa oli iso laitahyökkääjä.
Čabarkapa varattiin ensimmäisellä kierroksella vuoden , ja hän pelasi vuosina 2003–2006 Phoenix Sunsissa sekä Golden State Warriorsissa yhteensä 150 runkosarjaottelua. Čabarkapa joutui lopettamaan uransa selkävaivojen takia 25-vuotiaana kauden 2005–2006 jälkeen.
Čabarkapa yritti vuonna 2009 paluuta kotimaassaan Budućnost Podgorican joukkueessa. Neljän ottelun jälkeen hän joutui kuitenkin tekemään lopullisen lopettamispäätöksen.
Čabarkapa voitti Jugoslavian joukkueessa maailmanmestaruuden vuoden 2002 MM-kilpailuissa.
Huhkolinna
Huhkolinna on Huittisissa sijaitseva liikuntahalli, joka on valmistunut vuonna 1970. Rakennusta on laajannettu vuosina 1983 ja 1990. Alun perin sen omistivat urheiluseurat Lauttakylän Luja ja Lauttakylän Pyry, mutta myöhemmin halli siirtyi Huittisten kaupungin omistukseen. Huhtikuussa 2016 tehtiin päätös hallin purkamisesta ja uuden urheilutalon rakentamisesta.
Huhkolinna on toiminut muun muassa paikallisten lentopallo-, salibandy- ja futsaljoukkueiden kotikenttänä. Hallissa on myös järjestetty erilaisia messutapahtumia ja konsertteja. Lokakuussa 1984 Huhkolinnassa esiintyi yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye W.A.S.P. ensimmäisellä Suomen kiertueellaan.
Vierumäen koulu
Vierumäen koulu on Vantaan Korson kaupunginosassa sijaitseva noin 350 oppilaan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–5). Koulu osallistuu KiVa- ja Liikkuva koulu -ohjelmiin. Vierumäen kouluun kuuluu kaksi toimipistettä:
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut 2016
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut 2016 olivat järjestykessään seitsemännet nuorten tyttöjen MM-kilpailut. Ne pelattiin Kanadan Bellevillessä 4.–8. toukokuuta 2016. Kisojen pääareenana toimi noin kolmentuhannen katsojan "Yardmen Arena". Juuri ennen kisojen alkua Jamaika jättäytyi pois turnauksesta vedoten taloudellisiin syihin.
Sijat 7–8
Sijat 5–6
Välierät
Pronssiottelut
Loppuottelu
Sijat 13–15
Sijat 13–15
Välierät
Sijat 11–12
Sijat 9–10
Latvia tippui B-sarjaan vuoden 2018 kisoihin.Saksa nousi A-sarjaan vuoden 2018 kisoihin.
Miloš Srejović
Miloš Srejović (s. 12. huhtikuuta 1956) on serbialainen kolmiloikkaaja, joka aktiiviurallaan edusti Jugoslaviaa. Hän on pituudeltaan 191 cm.
Srejović voitti Euroopan-mestaruuden Prahassa 1978 silloisella ennätystuloksellaan 16,94. Hän sai alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1975 pronssia tuloksella 15,99. Välimeren kilpailuissa hän oli toinen 1979 tuloksella 16,55. Hän oli kymmenes EM-hallikilpailuissa 1980.
Srejović voitti kultaa Balkanin kisoissa Thessalonikissa 1978. Ennätyksensä ja Jugoslavian-ennätyksen 17,01 hän hyppäsi saadessaan hopeaa Balkanin kisoissa Sarajevossa 1981. Hän voitti Jugoslavian-mestaruuden ulkoradoilla 1975 ja 1978.
Chia (kasvi)
Chia ("Salvia hispanica") salvioiden sukuun kuuluva on siemenkasvi, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois- ja Keski-Amerikassa.
Chia kasvaa noin metrin korkuiseksi. Sen kukinnot ovat sinisiä, pystyasentoisia, tähkämäisiä.
Chia on kotoisin Meksikosta ja Keski-Amerikasta. Sitä viljellään nykyisin myyntiin näiden alueiden lisäksi myös Australiassa. Aloittaakseen kukinnan alkuperäinen kasvi tarvitsee lyhyen päivän, mutta siementen kehittyminen vaatii pitkän kasvukauden. Chiasta on jalostettu lajikkeita, jotka tuottavat siemeniä myös Yhdysvaltojen eteläosissa.
Chia oli asteekkien kolmanneksi tärkein ravintokasvi maissin ja papujen jälkeen.
Chian siemenissä on paljon ravintokuitua, omega-3-rasvahappoja, proteiinia ja hivenaineita: etenkin kalsiumia, rautaa, kaliumia, sinkkiä, kuparia ja folaattia, joten niitä markkinoidaan terveysruokana.
Petar Šegedin
Petar Šegedin (14. syyskuuta 1926 Orebic, Kroatia – 14. lokakuuta 1994 Dubrovnik, Kroatia) oli kroatialainen estejuoksija ja kestävyysjuoksija , joka aktiiviurallaan edusti Jugoslaviaa. Hän edusti Partizan Belgradia ja oli pituudeltaan 166 cm.
Šegedin saavutti Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hopeaa 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 9.07,4. Hän sijoittui samassa lajissa kuudenneksi Lontoon olympialaisissa 1948 ja karsiutui alkuerissä Helsingin olympialaisissa 1952.
Šegedin saavutti Välimeren kilpailuissa hopeaa 3 000 metrin estejuoksussa 1951. Hän voitti Balkanin-mestaruuden 1953 ja 1954. Hän voitti Jugoslavian-mestaruuden 3 000 metrin juoksussa 1947, 1949, 1951, 1952 ja 1953 sekä 5 000 metrillä 1948 ja 1950.
Šegedinin ennätys 3 000 metrin estejuoksussa oli 8.47,8 (vuodelta 1953) ja 5 000 metrin juoksussa 14.37,6.
Šegedin valittiin Jugoslavian vuoden miesurheilijaksi 1950.
Elan
Elan on slovenialainen urheiluvälineitä ja -vaatteita valmistava ja markkinoiva yhtiö. Se on parhaiten tunnettu suksistaan ja lumilaudoistaan. Elanin muita tuotteita ovat purje- ja moottoriveneet, urheiluvaatteet sekä kuntosali- ja telinevoimistelulaitteet. Tuotemerkki tuli tunnetuksi 1970-luvulla, kun ruotsalainen alppihiihtäjä Ingemar Stenmark voitti kolme peräkkäistä alppihiihdon maailmancupia Elan-suksilla. Toinen saman ajan Elan-kilpalaskija oli slovenialainen Bojan Krizaj. Ruotsalainen mäkihyppääjä Jan Boklöv kehitti V-tyylin Elanin suksien avulla.
1980-luvun lopulla Elan kehitti ensimmäisenä carving-tyyliset laskettelusukset Elan SCX.
Elan on kodinkonemerkki Gorenjen ohella ainoita Jugoslavian aikaisia tuotemerkkejä, jotka ovat jääneet elämään valtion hajottua.
Elan oli puoliksi Slovenian valtion omistuksessa, kunnes sen koko osakekanta vuonna 2015 myytiin Wiltan Enterprises Limited -yhtiölle (95 %) ja Merrill Lynch International- yhtiölle (5 %). Tämän oli määrä antaa yritykselle mahdollisuus maksaa Slovenian valtiolle takaisin sen saamat mutta EU:n vuonna 2012 laittomiksi toteamat valtion yritystuet.
Elanin juuret juontuvat toisen maailmansodan jälkeiseen partisaanityöpajaan, jossa valmistettiin suksia sotilaskäyttöön. Suksien kehittäjänä ja tuotannon organisoijana toimi nuori puuseppä ja vuoden 1936 talviolympialaisiin osallistunut mäkihyppääjä Rudi Finžgar. Vuonna 1949 yhtiö alkoi valmistaa pieniä veneitä, kuten kanootteja ja kajakkeja. Venetuotannon päämateriaaliksi tuli myöhemmin lujitemuovi. Vuosina 1978–1991 Elan valmisti lisenssillä saksalaista DG-purjelentokonetta.
Jo Jugoslavian sosialismin vuosina noin kaksi kolmannesta Elanin tuotannosta meni vientiin. Vuonna 1983 Elanilla oli 1 076 työntekijää ja 15 mynntikonttoria ympäri maailmaa. Yli 700 000 suksiparin vuosituotannolla Elan oli maailman kolmanneksi suurin suksivalmistaja. Tuolloin suurin oli Rossignol 1,8 miljoonan parin tuotannollaan, ja Elanin kanssa samaa kokoluokkaa edustivat Fischer, Blizzard ja Atomic.
Elan-konserni koostuu nykyisin paristakymmenestä yhtiöstä, ja sen pääomistaja on Skimar-niminen yhtiö. Valtaosassa tuotteista käytetään Elan-merkkiä. Sukset ja purjeveneet valmistetaan yhä Sloveniassa, lumilaudat Itävallassa ja moottoriveneet Kroatiassa. Elanin tuotteita myydään 46 maassa; Pohjois-Amerikassa, Japanissa, Saksassa ja Sveitsissä myynti tapahtuu omien tytäryhtiöiden kautta. Vuonna 2013 Elanin tytäryhtiö Itävallan Kärntenissä meni konkurssiin.
Elanin osuus maailman suksimarkkinoista oli vuonna 2015 noin kahdeksan prosenttia.
Keväällä 2016 Elan ilmoitti luopuvansa mäkihyppysuksien valmistuksesta.
Elanin veneiden pääsuunnittelijoita ovat brittiläiset Rob Humphreys (purjeveneet) ja Tony Castro (moottoriveneet).
Ei riitä
Ei riitä on Särren soolodebyyttialbumi. Levy julkaistiin huhtikuussa 2016 CD:nä sekä kasettina. Albumista julkaistiin vinyylipainos toukokuussa 2016.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 19.
Harald Boucht
Harald Boucht [bukt] (27. marraskuuta 1872 Vaasa – 3. elokuuta 1963 Vaasa) oli suomalainen hovioikeudenneuvos. Hän oli 1900-luvun alussa mukana aktivistien toiminnassa ja myöhemmin jääkäriliikkeessä sekä Lapuan liikkeessä.
Bouchtin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari, hovioikeuden asessori August Abraham Boucht (1839–1923) ja ruotsalaissyntyinen Amelie Apollonia Serafia Setterberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1891 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1895. Boucht sai varatuomarin arvon 1898.
Boucht oli asianajajana 1901–1911. Hän toimi Vaasan hovioikeudessa kanslistina 1908–1910, notaarina 1910–1915, viskaalina 1915–1917, asessorina 1917–1927 ja hovioikeudenneuvoksena 1927–1932. Hän oli Vaasan kaupunginjohtajana 1929–1932 ja Ilmajoen tuomiokunnan tuomarina 1932–1942. Viimeksi Boucht toimi eläkkeellä ollessaan poikansa Christerin vuonna 1941 Vaasaan perustaman "Asianajotoimisto Christer Bouchtin" palveluksessa neuvottelevana lakimiehenä 1942–1963.
Boucht osallistui 1900-luvun alussa aktivistien toimintaan ja hän kuului Voima-liiton perustajiin. Ensimmäisen maailmansodan aikana Boucht toimi jääkärivärvärinä ja organisoi aseiden salakuljetusta Saksasta Vaasan seudulle. Suomen sisällissodan aikana Boucht oli valkoisten Vaasan sotilaspiirin päällikkönä. Boucht kuului 1930-luvun alussa Lapuan liikkeen valtuuskuntaan.
Harald Boucht oli naimisissa vuodesta 1901 Beda Irene Finnilän kanssa. Heidän poikansa oli asianajaja ja arktisten alueiden tutkimusmatkailija Christer Boucht (1911–2009).
Liisa Ihmemaassa (piirrossarja)
Liisa Ihmemaassa () on vuosina 1983–1984 tehty saksalais-japanilainen 52-osainen anime-piirrossarja, joka perustuu englantilaisen kirjailijan Lewis Carrollin satukirjaan "Liisan seikkailut ihmemaassa". Tuotantoon osallistuivat Apollo Film, Nippon Animation Co, Kirch Media Group ja ORF-ZDF. Sarjan ohjasi Taku Sugiyama, käsikirjoituksen laati Marty Murphy ja musiikin sävelsi Christian Bruhn. Kertojana ovat Aune Lind sekä Matti Ruohola (jaksot 21-36).
Suomessa sarjaa esitettiin TV1-kanavalla vuonna 1985 jaksoon 36 asti. Lisäksi sarjan 12 ensimmäistä jaksoa julkaistiin kuudella VHS-kasetilla vuosina 1994–1995. Myöhemmin sarjaa on Suomessa esittänyt maksukanava Ruutu+ Lapset.
Osa jaksojen nimistä on epävirallisia suomennoksia.
Kaviolampi (Ylöjärvi)
Kaviolampi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Itä-Aureessa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Kaviolampi on osa Vähä Mustajärven valuma-aluetta.
Lammen pituus on 500 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 5,4 hehtaaria. Se sijaitsee kumpuilevalla moreeniselänteellä Iso Mustajärven ja Talasjärven välissä. Lampeen laskee neljä metsä- tai suo-ojaa, joista useimmat tuovat vettä Talasjärven pohjoispuolisilta soilta. Lammen laskuoja on vain 130 metriä pitkä ja se laskee Iso Mustajärven Junkkilahteen. Rantaviiva on 1,2 kilometriä pitkä ja lammen itä- ja länsipäät ovat suota tai jopa avosuota. Lampi on autio ja itäpään ohi kulkee Iso Mustajärven kiertävä maantie. Virtain raja ohjittaa lammen 1,7 kilometriä koillisessa.
Teerijärvi (Ylöjärvi)
Teerijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Itä-Aureessa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Teerijärvi on osa Vähä Mustajärven valuma-aluetta.
Järven pituus on 250 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 3,3 hehtaaria. Se sijaitsee erämaassa noin viisi kilometriä koilliseen Itä-Aureessa olevasta Aurejärven kirkosta. Siihen laskee neljä metsä- tai suo-ojaa, jotka tuovat vettä pääasiassa itäpuolisilta ojitetuilta soilta. Järven oma laskuoja on kolme kilometriä pitkä Teerioja, joka laskee Poikelisjärveen. Veden keskimääräinen viipymä järvessä on 77 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 750 metriä ja rannat ovat lähes kokonaan suota. Järvi on autio ja järvelle johtaa yksi tie ohikulkevalta Iso Mustajärven kiertävältä maantieltä.
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosien 1985 ja 1987 talvina. Niiden mukaan vesi oli sameaa, tumman väristä ja erittäin humuspitoista. Veden happamuudentaso oli suojärville tyypillisen alhainen. Veden ravinnepitoisuudet lähentelivät lievästi rehevien järvien alarajaa. Veden happipitoisuus oli talvella laskenut alas, mutta suoranaista happikatoa ei ole todettu. Järven virkistysarvo on lähinnä välttävä. Järvi on ollut Metsähallituksen virkistyskalastusjärvi, jossa järveen istutettiin kaloja ja sitten niitä ongittiin. Tällainen toiminta on kuitenkin lopetettu.
Edistys (lehti)
Edistys oli New Yorkin Brooklynissa vuosina 1898–1899 ilmestynyt amerikansuomalainen aikakauslehti.
"Siirtolaisen" kustannusyhtiön julkaisema "Edistys" oli ensimmäinen amerikansuomalainen kulttuurilehti. Se pyrki täyttämään myös suomenkielisen kuvalehden tarpeen. Ulkoasultaan tyylikkään, 64-sivuisen kuukausilehden päätoimittajina työskentelivät Esa Eetu Takala ja loppuvaiheessa Aaro J. Jalkanen. Toimituskuntaan kuuluivat myös Antero Riippa ja J. E. Saari. Lehti julkaisi artikkeleita ajankohtaisista aiheista, tunnettujen henkilöiden elämäkertoja sekä alkuperäistä ja käännettyä kaunokirjallisuutta.
Viipurin Saha
Viipurin Saha Oy, nimi vuoteen 1918 "Wiborgs Sågverks Aktiebolag" oli vuosina 1889–1943 toiminut sahaustoimintaa harjoittanut suomalainen metsäteollisuusyritys.
Viipurin Saha Oy:llä oli omistuksessaan vuonna 1875 perustettu Vekrotniemen höyrysaha Viipurissa, 1889 perustettu Inkilän saha Kirvussa sekä kolmas sahalaitos Lappeenrannassa. Vuonna 1920 yhtiö tuotti vientiin 45 000 kuutiometriä sahatavaraa jonka arvo oli 20 miljoonaa markkaa. Viipurin Sahalla oli myös laatikkotehdas.
Viipurin Saha osti vuonna 1923 "Viipurin Tiili- ja Sahateollisuus Oy":n ja vuonna 1925 yhtiö myi Inkilän sahan "Inkilän Saha oy":lle. Vuonna 1925 Reposaaren Höyrysaha Oy:stä tuli yhtiön tytäryhtiö. Yhtiö oli 1920-luvulla Juho Kuosmasen ja K. E. Kontron omistuksessa ja siirtyi sitten lähes kokonaan Kontron omistukseen. 1930-luvulla Kontron omistus siirtyi taas Kansallis-Osake-Pankille.
Viipurin Saha Oy päätettiin purkaa vuoden 1940 lopulla yhtiön talvisodassa kärsimien menetysten takia. Lopulta yhtiö kuitenkin fuusioitiin vuoden 1943 alusta lukien Repola Oy Pielisensuun, Sulka Oy:n ja Inkilän Saha oy:n kanssa Repola-Viipuri Oy:ksi. Tämä yhtiö liitettiin taas vuonna 1952 Rauma-Repola Oy:hyn.
Verkkohämähäkit
Kuten heimon nimikin kertoo, monet näistä lajeista kutovat keskustasta käsin ulospäin pyöreitä verkkoja, joissa on tahmeita ja tarttumattomia seittejä säteittäin ja spiraaleina. Yleensä ne nappaavat saaliin verkkoonsa, käärivät sen seittiin, irrottavat verkosta ja vievät suojaan syötäväksi. Jotkin lajit kutovat himmeitä, läpinäkymättömiä nauhoja verkkoonsa, jotta linnut näkisivät sen eivätkä hajottaisi sitä vahingossa siihen törmätessään. On kuitenkin muutama laji, joka ei tee verkkoja. Ne saalistavat pimeän tultua yöperhosia käyttäen yksittäistä lankaa, jonka päässä on liimatippa. Verkkojen kestävyys voi olla melkoinen. Papua-Uuden-Guinean Nephila-lajin valtavia verkkoja käytetään kalastusverkkoina. Verkkohämähäkkien takaruumis on usein hyvin suuri, kirkasvärinen ja kuvioitu. Trooppisten lajien takaruumis voi olla epätavallisen kulmikas. Raajoissa on kolme kynttä, jotka voivat olla hyvin piikikkäät. Verkkohämähäkeillä on 8 silmää, joista 4 keskimmäistä muodostavat usein neliön. Nämä hämähäkit ovat 0,2 - 4,6 cm:n pituisia. Koiraat lähestyvät naaraita niiden verkoilla ja nyppivät seittejä kiinnittääkseen niiden huomion. Naaraat munivat seittikoteloon, jonka ne voivat naamioida verkoilla ja roskilla, tai jonka ne kiinnittävät kasveihin tai puunkuoreen.
Heinäsirkkasinfonia
Heinäsirkkasinfonia (saks. "Grillen-Sinfonie", "Grillen-Symphonie") (TWV 50:1) on Georg Philipp Telemannin viimeistään vuonna 1766 säveltämä ryhmäkonsertto ("Concert à 9 parties"). Teoksen sävellajina on G-duuri ja soitinnuksena poikkihuilu (ja/tai pikkolohuilu), chalumeau, oboe, kaksi kontrabassoa (tai violonea) ja continuon sisältävä jousiorkesteri. Teos on kolmiosainen (tempomääreinä "Etwas lebhaft" – "Tändelnd" – "Presto") ja tyylilajiltaan säveltäjän oman määritelmän mukaan kirjoitettu "nach welscher, französischer, engländischer, schottischer u. polnischer Schreibart".
Säveltäjän omakätinen käsikirjoitus "Heinäsirkkasinfoniasta" on nykyisin Berliinin valtionkirjaston kokoelmissa signumilla "Mus. ms. autograph Telemann 3"; aiemmin se oli osa Telemannin pojanpojan Georg Michael Telemannin (1748–1831) oppilaan, baltiansaksalaisen säveltäjä ja suurkeräilijä Georg Poelchaun (1773–1836) kokoelmia. Samassa käsikirjoituksessa on myös Telemannin "musiikillinen idylli" "Toukokuu" ("Der Mai", TWV 20:4).
Hännsler-Verlag on julkaissut "Heinäsirkkasinfoniasta" Peter Thalheimerin toimittaman laitoksen vuonna 1978 (Hänssler Edition 39.801/01).
Veckans Krönika
Veckans Krönika oli Helsingissä vuosina 1904–1923 ilmestynyt ruotsinkielinen aikakauslehti.
Jonatan Reuterin ja Arthur Sjöblomin perustama lehti sai alkunsa Turussa nimellä "Sydväst". Vuonna 1901 ilmestyneen näytenumeron jälkeen lehti sai julkaisuluvan syksyllä 1903 Ernst Häyrénin nimissä. Kannattamattomaksi osoittautunut "Sydväst" siirtyi maaliskuussa 1904 "Hufvudstadsbladetin" kirjapainoon, jolloin sen nimeksi muutettiin "Veckans Krönika". Reuterin vetäydyttyä syrjään lehden toimituksesta vastasi Sjöblom, josta syksyllä 1905 tuli muodollisestikin vastaava toimittaja.
"Veckans Krönika" oli "Helsingin Kaiun" ruotsinkielinen vastine: kerran viikossa ilmestynyt ajankohtainen kuvalehti, joka julkaisi myös yleistajuisia kulttuuripitoisia artikkeleita ja kaunokirjallisuutta. Se sai huomattavan suuren levikin ja yritti vuonna 1906 julkaista myös suomenkielistä rinnakkaispainosta "Viikon Kuvat". Vuonna 1914 "Veckans Krönikaan" yhdistettiin kilpaileva lehti "Tiden" ja niistä muodostettiin yhteinen osakeyhtiö. Toimittajina työskentelivät Sjöblomin jälkeen Woldemar Sundman vuodesta 1915 ja Axel Haartman vuodesta 1916. Vuosina 1914–1916 toimitustyöhön osallistui myös "Tidenin" entinen toimittaja Guy Topelius. Vuonna 1920 "Veckans Krönikan" toimittajana oli Ernst von Wendt, vuonna 1921 jälleen Haartman, vuodesta 1922 Axel Cederberg ja vuonna 1923 Guido Hagelin ja H. R. Söderström.
Lehden huomattavin kilpailija oli ruotsalaisten kuvalehtien ohella vuonna 1920 lakannut "Lördagen". "Veckans Krönika" yritti jatkaa sen perinteitä vuonna 1921 ilmestyneessä "Lördagens Krönikassa", joka alkuun oli itsenäisesti tilattava ja sittemmin emolehtensä liite. Vuonna 1922 kilpailijaksi tuli tanskalais-ruotsalaisen "Allers Familj-Journalin" suomalainen muunnos "Allas Journal", mikä johti myös "Veckans Krönikan" sisällön keventymiseen. Lehdet yhdistettiin vuoden 1923 lopulla nimellä "Allas Krönika".
Natriumperjodaatti
Natriumperjodaatti (NaIO) on natrium- ja perjodaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa hapettimena orgaanisen kemian synteeseissä ja biokemiallisissa tutkimuksissa.
Huoneenlämpötilassa natriumperjodaatti on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi ontetragonaalinen. Aine liukenee hyvin veteen ja happoliuoksiin, mutta ei orgaanisiin liuottimiin. Kidevedettömän natriumperjodaatin lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen trihydraatti (NaIO·3HO). Kuumennettaessa natriumperjodaattia noin 300 °C:n lämpötilaan se hajoaa muodostaen natriumjodaattia. Yhdiste on vahva hapetin.
Natriumperjodaattia valmistetaan hapettamalla natriumjodaatin vesiliuosta kloorilla emäksisissä olosuhteissa tai elektrolyyttisesti.
Natriumperjodaattia käytetään hapettimena muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä. Se hapettaa diolit aldehydeiksi ja samalla katkeaa hiilten välinen sidos. Lisäksi se hapettaa muun muassa sulfideita, selenidejä, fenoleita, indoleja ja tetrahydro-β-karboliineja. Biokemiallisissa tutkimuksissa natriumperjodaattia käytetään muun muassa hapettamaan hiilihydraatteja ja glykoproteiinien hillihydraattiosia.
Miha Štebih
Miha Štebih (s. 7. huhtikuuta 1992 Maribor, Slovenia) on slovenialainen jääkiekkoilija, joka edustaa Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. česká hokejová ligassa pelaavaa HC Sparta Prahaa.
Štebih on HK Mariborin kasvatti. Hän pelasi joukkueen junioreissa kauden 2007–2008 loppuun asti, jonka jälkeen siirtyi Ruotsissa pelaavan Malmö Redhawksin riveihin. Hän pelasi Malmön alle 18-vuotiaiden joukkueessa 18 ottelua, joissa keräsi neljä syöttöpistettä. Lisäksi hän pelasi loppukauden aikana Sloveniassa HK Mariborin kakkosjoukkueessa neljä ottelua tehden niissä kolme maalia. Kaudeksi 2009–2010 Štebih siirtyi toisen ruotsalaisseuran Grums IK:n riveihin. Grumsissa hän pelasi 23 alle 18-vuotiaiden sekä kymmenen alle 20-vuotiaiden ottelua. Grumsin aikuisten joukkueessa Štebih pääsi pelaamaan 12 ottelua Division 2:ssa. Hän teki niissä yhden maalin sekä yhden syöttöpisteen.
Kaudeksi 2010–2011 Štebih siirtyi Pohjois-Amerikkaan juniorisarja NAHL:ään, jossa pelaavaa Wichita Falls Wildcatsia hän edusti 44 runkosarjaottelussa tehden kaksi maalia ja yhteensä 11 tehopistettä. Lisäksi hänelle kertyi 75 rangaistusminuuttia. Viidessä pudotuspeliottelussa Štebih sai yhden syöttöpisteen sekä istui yhden kahden minuutin rangaistuksen.
Štebih pelasi Pohjois-Amerikassa vain yhden kauden ajan, jonka jälkeen siirtyi pelaamaan itävaltalaisen EC Salzburgin kakkosjoukkueeseen kaudeksi 2011–2012. Hän pelasi kauden aikana 36 runkosarjaottelua tehden niissä kymmenen maalia sekä 15 syöttöpistettä eli yhteensä 25 tehopistettä.
Kaudeksi 2012–2013 Štebih teki sopimuksen Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavan HC Dukla Jihlavan kanssa. Hän pelasi 26 ottelua, joissa teki kaksi maalia sekä yhden syöttöpisteen. Hän pelasi kauden aikana myös lainalla yhtä sarjatasoa alempana pelaavassa HC Pelhrimovissa, jota Štebih edusti neljässä ottelussa. Kaudella 2013–2014 hän onnistui vakiinnuttamaan paikkansa Dukla Jihlavan kokoonpanossa. Štebih pelasi 49 ottelua tehden kolme maalia sekä neljä syöttöpistettä. Yhdeksän pudotuspeliottelun aikana hän teki yhden maalin sekä yhden syöttöpisteen.
Huhtikuussa 2014 Štebih teki HC Dukla Jihlavan kanssa kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2014–2015 hän pelasi 39 ottelua tehden neljä maalia ja yhteensä 14 tehopistettä. Lisäksi 12 pudotuspeliottelussa hän teki 11 tehopistettä. Kauden aikana Štebih pääsi lainasopimuksella pelaamaan yhden ottelun korkeimmalla sarjatasolla Extraligassa BK Mladá Boleslavin joukkueessa. Hän sai ottelussa teholukemakseen –2. Kaudella 2015–2016 Štebih pelasi Dukla Jihlavassa 50 ottelua tehden kuusi maalia sekä yhteensä 19 tehopistettä. Lisäksi hän pelasi kymmenen pudotuspeliottelua, joissa syntyi kahdeksan tehopistettä. Joukkue voitti kauden päätteeksi liigan mestaruuden.
Štebih teki toukokuussa 2016 sopimuksen HC Slavia Prahan kanssa.
Štebih pelasi Slovenian alle 18- sekä alle 20-vuotiaiden riveissä vuosien 2010 ja 2014 välillä.
Štebih valittiin edustamaan Slovenian maajoukkuetta vuoden 2015 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän pelasi turnauksessa seitsemän ottelua, joissa jäi ilman pisteitä.
Vapaussodan Kenttäharmaat
Vapaussodan Kenttäharmaat – Frihetskrigets Fältgrå oli vuonna 1931 Helsingissä perustettu Suomen sisällissodassa valkoisten puolella taistelleiden veteraanien järjestö. Järjestön perustivat liikemies Aarne Runolinna, jääkärimajuri Ragnar Gröning, metsätieteilijä, tohtori Martin Hagfors ja Helsingin poliisimestari Hjalmar Honkanen. Kenttäharmaat edusti vielä jyrkempiä mielipiteitä kuin aiemmin perustettu Vapaussodan Rintamamiesten Liitto.
Helsingin Rintamamiesyhdistyksen hallitukseen kuuluneet Runolinna ja Gröning olivat kärsineet keväällä 1931 tappion vaadittuaan muutoksia Vapaussodan Rintamamiesten Liiton johtoon. He olivat vaatineet liiton kotipaikan siirtämistä Tampereelta Helsinkiin ja Mannerheimin sekä kenraalien Hannes Ignatius ja Rudolf Walden valitsemista liiton johtoon. Tämä esitys oli kuitenkin torjuttu Rintamamiesten liittopäivillä Viipurissa toukokuun lopulla 1931 Helsingin Rintamamiesyhdistyksen perustajan ja puheenjohtajan Artturi Vuorimaan johtaessa esityksen vastustajia.
Uuden Kenttäharmaat-järjestön puheenjohtajiksi valittiin Ragnar Gröning ja paperiteollisuuden vientijärjestössä toiminut entinen upseeri Carl Lindh. Myös Runolinna oli mukana johtoelimissä. Mannerheimista, Waldenista ja Ignatiuksesta tuli järjestön kunniajäseniä. Kenttäharmaat oli alusta lähtien kaksikielinen järjestö ja sen jäseniksi liittyivät muun muassa kirjailijat Örnulf Tigerstedt ja Bertel Gripenberg. Muita tunnettuja jäseniä olivat kontra-amiraali Hjalmar von Bonsdorff, taiteilija Uuno Eskola, taiteilija Jorma Gallen-Kallela, ratsumestari Carl von Haartman, kirjailija Erkki Ilmari, kirjailija Arvo Kalliola, kirjailija Viljo Niukkanen, kirjailija Eino I. Parmanen, johtaja Martti Pihkala, tohtori Sakari Pälsi, kuvanveistäjä H. A. Ravander-Rauas, kenraalimajuri Victor Schauman, rakennusmestari Veikko Sippola, opettaja Walter J. Snellman, toimittaja Rainer Sopanen, jalkaväenkenraali Martin Wetzer, maisteri T. A. Wiherheimo, tilanomistaja Kustaa Vuolle-Apiala ja kenraalimajuri Harald Åkerman.
Vapaussodan Kenttäharmaat-järjestö lakkautettiin välirauhansopimuksen perusteella 12. lokakuuta 1944.
5. aalto
5. Aalto on Rick Yanceyn vuonna 2013 kirjoittama scifi-romaani. Kirja kertoo 16-vuotiaan Cassien matkasta avaruusolentojen valtaamalla maapallolla, jonka ihmisistä 97% on tapettu. Tarinan aikana "Toiset" laittavat Viidennen Aallon käyntiin, yrittäen tuhota loputkin rippeet ihmiskunnasta.
Kirjan pohjalta tehty elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2016. Sen pääosassa nähdään Chloë Grace Moretz.
Hjalmar Honkanen
Gustaf Hjalmar Honkanen (1. maaliskuuta 1884 Helsinki – 23. toukokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, everstiluutnantti ja Helsingin poliisimestari.
Honkasen vanhemmat olivat maanviljelijä, talonomistaja Gustaf Viktor Honkanen ja Greta Josefina Tynkila. Hän valmistui ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1904 ja kävi Tverin ratsuväen sotakoulun 1905 Venäjällä. Honkanen suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1908 ja ylemmän hallintotutkinnon 1917. Hän sai varatuomarin arvon 1912.
Honkanen toimi Lohjan piirin nimismiehenä 1908–1917, Suomen senaatin siviilitoimituskunnan esittelijänä 1917–1918, Vaasan senaatin esittelijänä ja kansliapäällikkönä 1918, korkeimman hallinto-oikeuden esittelijänä 1918–1922 sekä sotaväen päällikön lainopillisena neuvonantajana 1927–1931. Hän oli Helsingin poliisimestarin vanhempana apulaisena 1918–1920, vt. poliisimestarina 1920–1922 ja vakinaisena poliisimestarina 1920–1927. Honkanen oli sitten Suomen maalaisten keskinäisen paloapuyhtiön apulaisjohtajana 1927–1950 ja toimitusjohtajana 1950–1954. Hän toimi Uudenmaan läänin vt. maaherrana 1930. Honkanen oli perustamassa Vapaussodan Kenttäharmaat -järjestöä vuonna 1931.
Honkanen ylennettiin vänrikiksi ja luutnantiksi 1918, kapteeniksi ja ratsumestariksi 1919, majuriksi 1923 ja everstiluutnantiksi 1930.
Honkanen oli naimisissa vuodesta 1909 Jenny Alida Lindbergin kanssa.
Leo Väisänen
Leo Väisänen (s. 23. heinäkuuta 1997 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa alankomaalaista Den Boschia. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Väisänen siirtyi KäPasta HJK:hon kaudeksi 2015. Hän pelasi kauden 2015 aikana 17 Kakkosen ottelua seuran kakkosjoukkue Klubi 04:ssä. Pääsarjatasolla Väisänen pelasi ensimmäisen ottelunsa 14. huhtikuuta 2016, kun HJK pelasi vieraissa 2–2-tasapelin RoPS:ia vastaan. Kaudeksi 2017 Väisänen siirtyi Rovaniemen Palloseuraan, jossa hän pelasi vajaat kaksi kautta. Elokuussa 2018 hän siirtyi Alankomaihin Den Boschin joukkueeseen.
Myös Väisäsen veli Sauli Väisänen (s. 1994) tunnetaan jalkapalloilijana.
Joonas Jokela
Joonas Jokela (s. 12. joulukuuta 1998) on Hollolasta kotoisin oleva lentopalloilija. Hän debytoi kotimaisessa lentopalloliigassa kaudella 2016-17 oululaisen Lentopalloseura Ettan riveissä. Seuraavalla kaudella 18-vuotias Jokela voitti lentopalloliigan pistepörssin ensimmäisenä suomalaispelaajana sitten kauden 2012-2013. Lisäksi hänet valittiin valittiin kertaalleen lentopalloliigan kuukauden pelaajaksi.
Jokela debytoi miesten lentopallomaajoukkuessa toukokuussa 2018 Hollantia vastaan pelatussa harjoitusottelussa. Syyskuussa 2018 hänelle oli kertynyt A-maaotteluita vajaat 20. Monen muun huippulentopalloilijan tavoin Jokelan tie miesten lentopallomaajoukkueeseen on kulkenut Lentopalloliiton Kuortaneen valmennuskeskuksen kautta. Kuortaneella hän vietti vuodet 2014-2016 ennen kuin solmi sopimuksen Lentopalloseura Ettaan. Jokelalla on Ettan kanssa sopimus myös kaudesta 2018-19.
Kasvattajaseuransa Hollolan Salpiksen lisäksi Jokela on pelannut junioritasolla Blues Volleyn, Keimolan Kaiun ja Nurmon Jymyn riveissä.
Belgradin Nikola Teslan lentoasema
Belgradin Nikola Teslan lentoasema (; ) on kansainvälinen lentoasema Belgradissa, Serbiassa. Aiemmin Surčinin lentoasemana tunnettu lentoasema nimettiin vuonna 2006 uudelleen tiedemies Nikola Teslan mukaan.
Eetu Pennanen
Eetu Pennanen (s. 1992) on Savonlinnasta kotoisin oleva suomalainen lentopalloilija. Pennanen on pelannut urallaan yli 200 ottelua lentopalloliigassa ja esiintynyt kolmen eri liigaseuran riveissä. Viimeksi hän edusti kaudella 2015–2016 oululaista Ettaa. Aiemmin urallaan yleispelaajan roolissa pelaava Pennanen on esiintynyt kotikaupunkinsa Savonlinnan Saimaa Volleyn joukkueessa sekä Joensuun Riennon riveissä.
Toistaiseksi uransa parhaan kauden lentopalloliigassa Pennanen pelasi kaudella 2015–2016, jolloin hän voitti LähiTapiolan pistekilpailun ja sijoittui lentopalloliigan pistepörssin toiseksi. Aiemmilla kausilla pelaamissaan 172 pääsarjaottelussa 1 234 pistettä takonut Pennanen liki tuplasi kauden 2015–2016 aikana kaikkien aikojen pistemääränsä, kun hän iski kauden aikana yhteensä 534 pistettä oululaisjoukkueelle. Lentopallouralleen uutta nostetta oululaisseurasta hakenut Pennanen valittiin kaudella 2015–2016 kahdesti kuukauden tähdistöjoukkueeseen.
Pennanen on pituudeltaan vain 183 cm. Siitä huolimatta taitavana lentopalloilijana tunnettu yleispelaaja on myös ulottuva hyökkäyspelaajana. Keväällä 2016 Pennanen valittiin 27 pelaajan miesten maajoukkueryhmään. Pennanen valittiin myöhemmin kesän 2015 15 pelaajan Maailmanliigan joukkueeseen.
Joni Savimäki
Joni Savimäki (s. 1991) on Joensuusta kotoisin oleva suomalainen lentopalloilija. Savimäki on pelannut vuonna 2010 alkaneen liigauransa aikana liki 200 ottelua lentopallon Mestaruusliigassa. Hän on edustanut kasvattajaseuransa Joensuun Riennon (2010–2011, 2013–) lisäksi kauden verran oululaista Sun Volleyta (2011–2012) ja raisiolaista Loimua (2012–2013) lentopalloliigassa. Riennon kanssa Savimäellä on kaudet 2016–2018 käsittävä kaksivuotinen, ulkomaalaispykälän sisältävä sopimus.
Nuorten maajoukkuetta juniorivuosinaan edustanut ja Lentopalloliiton valmennuskeskuksessa lukiovuodet harjoitellut Savimäki valittiin vuonna 2011 vuoden miesjunioriksi. Savimäki on hätyytellyt lentopalloliigan hyökkäystilojen kärkisijoja kausien 2014–2015 ja 2015–2016 aikana.
Savimäki on pelannut uransa aikana kesään 2016 mennessä yhteensä viisi A-maaottelua. Hän oli miesten lentopallomaajoukkueen mukana kesällä 2015 Bakussa järjestetyissä Euroopan kisoissa. Suomi tosin pelasi kisoissa niin sanotulla kakkosryhmällään, kun samanaikaisesti järjestettiin jokakesäinen Maailmanliiga. Savimäki valittiin ensimmäisen kerran miesten maajoukkueryhmään vuonna 2010.