hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Suomen euroviisukarsinta 1988
Suomen euroviisukarsinta 1988 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1988 Eurovision laulukilpailuun. Karsinta järjestettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon saatiin 233 kappaletta. Niistä Yleisradion kokoama raati valitsi 12 parasta karsinnan finaaliin. Finaali pidettiin Helsingin Kulttuuritalolla lauantaina 13. helmikuuta ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.15–20.30. Kapellimestarina toimi Ossi Runne. Voittajan valitsivat kuudelle paikkakunnalle kootut tavallisista musiikin kuuntelijoista koostuneet alueraadit. Finaalia seurasi televisiosta 1 546 000 katsojaa.
Liesjärvi (Ulvila)
Liesjärvi on kuivatettu järvi Kullaalla Ulvilassa Satakunnassa. Järven kuivatus suoritettiin 1830-luvulta lähtien. Kuivatuksen seurauksena saatiin heinäniittyä laiduntamiseen ja talvirehuksi. Myöhemmin järven reunaa raivattiin myös pelloksi. Nykyisissä kartoissa lukee entisen järven paikalla Liesjärvi, jolla tarkoitetaan suota.
Vaikka järvi on kokonaan kuivatettu, voidaan sen mittoja arvioida vanhan Kalmbergin kartaston mittakaavan perusteella. Mikäli kartastossa olevat järvet ovat olleet tarkasti piirrettyjä, olisi Liesjärvi ollut noin 1,2 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järven luusua olisi sijainnut sen pohjoispäässä. Järven kaakkoiskulmaan olisi laskenut Sammaljärven laskuoja. Lähtötietona Kalmbergin kartalle on ollut tiluskartta Ahmauksen, Paluksen ja Saarijärven kylistä vuodelta 1802.
Nykyään Liesjärven paikalla on ojitettua soistunutta metsää ja luoteiskulmassa peltomaata. Alueelle laskee Liesoja, joka oli Sammaljoen laskuoja, ja joka jatkaa matkaansa Liesjärven alueen halki pohjoiseen, jossa se yhtyy Jylhäjokeen.
Vuonna 1831 Äijä Matts Mattsson haki ja sai luvan kuivattaa Liesjärven. Näin on myös tapahtunut, joska koko järven alue on muuttunut ojitetuksi soistuneeksi metsäksi. Alkuperäinen tarkoitus on ollut saada karjatalouden tarvitsemia niittyjä, joilla karja voisi laiduntaa ja jolta voisi kerätä talveksi rehua.
Sammaljärvi (Ulvila)
Sammaljärvi on kuivatettu järvi Kullaalla Ulvilaassa Satakunnassa. Järven kuivatus suoritettiin 1810-luvulta alkaen. Kuivatuksen seurauksena saatiin heinäniittyä karjan laiduntamiseen ja talvirehuksi, mutta nykyään alue on peltomaata. Nykyisissä kartoissa lukee entisen järven paikalla Sammaljärvi.
Vaikka järvi on kokonaan kuivatettu, voidaan sen mittoja arvioida vanhan Kalmbergin kartaston mittakaavan perusteella. Mikäli kartastossa olevat järvet ovat tarkasti piirrettyjä, olisi Sammaljärvi ollut noin 1,1 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järven luusua olisi sijainnut sen lounaispäässä. Järven kaakkoiskulmaan olisi laskenut tulo-oja läheiseltä suolta. Lähtötietona Kalmbergin kartalle on ollut tiluskartta Ahmauksen, Paluksen ja Saarijärven kylistä vuodelta 1802.
Nykyään entisen järven paikalla on peltomaata, joka on raivattu järven pohjaan ja sitä ympäröiville soille. Alueen läpi virtaa Liesoja, joka jatkaa virtaamistaan länteen kuivatetun Liesjärven halki ja yhtyy pohjoisempana Jylhäjokeen.
Vuonna 1811 lautamies Johan Johansson Sippola haki ja sai luvan kuivauttaa Sammaljärven. Kuivattaminen onnistui kokonaan, sillä alue on nykyään peltomaata. Alkuperäinen tarkoitus lienee ollut saada karjatalouden tarvitsemia niittyjä, joilla laidunta ja kerätä talveksi rehua.
Reaganismi
Reaganismi viittaa talouspolitiikkaan, jota Yhdysvaltojen presidentin Ronald Reagan ajoi 1980-luvulla. Tätä on kutsuttu myös Laissez-faire-talouspolitiikaksi. Reaganin talouspolitiikan neljä peruspilaria olivat:
Miroslav Ondříček
Miroslav Ondříček (4. marraskuuta 1934 Praha, Tšekkoslovakia – 28. maaliskuuta 2015 Praha, Tšekki) oli tšekkiläinen elokuvaaja. Ondříček oli Oscar-ehdokkaana kahdesti parhaasta kuvauksesta, elokuvista "Ragtime – toivon ja vihan aika" (1981) ja "Amadeus" (1984), josta hän voitti myös parhaan elokuvauksen Bafta-palkinnon.
Miroslav Ondříček oli tšekkiläisen elokuvaohjaajan Miloš Formanin luottokuvaaja ja elinikäinen työtoveri. Alun perin Ondříčekin piti opettaa Formanille kuvausta, mutta siitä ei tullut mitään. Intohimoinen kuvaaja kun ei olisi millään halunnut luovuttaa kameraa vaan kuvasi harjoitteet itse.
Linnakesaaret
Linnakesaaret – Rannikkolinnakkeiden elämää sodassa ja rauhassa on Ove Enqvistin ja Heikki Tiilikaisen teos, joka käsittelee Suomen rannikon linnakesaaria. Teos on ilmestynyt 2014, ja sen on kustantanut Tammi. Teoksen alkusanat on kirjoittanut kenraali Jaakko Valtanen, joka on kirjoittajien mukaan toiminut teoksen "oltermannina".
Kirjoittajista Enqvist on komentaja evp., oppiarvoltaan sotatieteiden tohtori, Tiilikainen on everstiluutnantti evp. Molemmilla on takanaan pitkä ura rannikkopuolustuksessa, ja kumpikin on kirjoittanut useita tietoteoksia..
Teoksen pääpaino on rannikkotykistön kolmessa ensimmäisessä vuosikymmenessä. Teos alkaa katsauksella kehitykseen ennen Suomen itsenäisyyttä, sen jälkeen on vuorossa rannikkotykistön synty Suomeen. Sitten siirrytään 1920-1930-lukujen kautta sotavuosiin sekä lopuksi lyhyesti sodan jälkeisiin vaiheisiin.
Mukana on muutamia sivun mittaisia elämäkertoja, joita ei ole sisällysluettelossa erikseen mainittu.
Teoksen lopussa on lähdeluettelo sekä hakemisto, joka sisältää henkilöitä, paikkoja ja organisaatioita.
Helena Pilke kiittää laajassa arviossaan kirjoittajien asiantuntemusta, ja hän toteaa samalla että kirjasta henkii myös kirjoittajien "rakkaus vanhaan aselajiinsa sekä niihin saariin, joilla rannikkotykistön eri yksiköt ovat toimineet". Hän huomauttaa sisällysluettelon suppeudesta: alaotsikkoja ei ole mainittu. Hän olisi myös kaivannut alaviitteitä. Hän kuitenkin olettaa, ettei teosta ole tarkoitettu tutkimuskäyttöön vaan muillekin kuin aselajin väelle.
Timo J. Anttila kirjoittaa arviossaan, että teos on "kunnianosoitus linnakesaarten vaikeissa oloissa palvelleille sisukkaille miehille ja naisille". Hän huomauttaa, että keskittyminen rannikkotykistön alkuvaiheisiin ja sotavuosiin on perusteltua, sillä aselajin merkitys itsenäisyyden rakentamisessa oli merkittävä. Viime vaiheiden kuvauksen ylimalkaisuus harmittaa Anttilaa, ja häntä olisi kiinnostanut lukea enemmänkin rannikkotykistön liittämisestä merivoimiin, mutta hän toteaa toisaalta, että historiikki olisi saattanut muuttua poliittiseksi historiaksi.
Maastohiihto talviolympialaisissa 2014
Vuoden 2014 talviolympialaisten maastohiihdon kilpailupaikkana oli Hiihtokeskus Laura Krasnaja Poljanan lähettyvillä, lähellä kisojen pääpaikkaa Sotšia. Maastohiihdossa oli kuusi miesten ja kuusi naisten kilpailua.
Parhaiten olympialaisten hiihtokilpailuissa menestyivät norjalaiset urheilijat.
Vuoden 2014 talviolympialaisten maastohiihtoon osallistui 310 kilpailijaa 54 maasta. Ensimmäistä kertaa olympiahiihtoon osallistuivat Chile, sekä ensimmäistä kertaa talviolympialaisiin osallistunut Dominica.
Gunnerakasvit
Gunnerakasvit (Gunneraceae) on toinen koppisiemenisten Gunnerales-lahkoon kuuluvista heimoista. Siinä on vain gunneroiden suku ("Gunnera").
Gunnerat ovat tavallisesti monivuotisia, harvoin yksivuotisia, ja juurakollisia tai rönsyllisiä ruohoja, joskus hyvinkin kookkaita. Niiden varsissa ja juurissa on läheinen yhteys ilmakehän vapaata typpeä sitoviin "Nostoc"-syanobakteereihin. Suomumaiset alalehdet yleisiä juurakossa ja rönsyissä, joissa ne ovat vastakkaisia. Lehdet ovat kierteisesti ja niissä on korvakemaisia rauhasia. Lapa on hammaslaitainen ja kourasuoninen; suonet ovat voimakkaasti esillä alapinnalla. Kukinto on tavallisesti haarainen ja terttumainen, ja siinä on runsaasti pieniä ja huomaamattomia kukkia. Joskus kasvi on sekasopuinen. Kukassa on kaksi tai harvemmin kolme kehälehteä, yksineuvoisessa hedekukassa niitä saattaa olla neljä tai ne voivat puuttua kokonaan. Heteitä on yksi tai kaksi, ja hedekukassa on emiön jäänne. Emikukissa on vastaavasti joutoheteitä ja kahden yhteen kasvaneen emilehden muodostama kehänalainen sikiäin, jonka yhdessä tai harvemmin kahdessa lokerossa on kaksi tai harvemmin enintään neljä kärki-istukasta riippuvaa siemenaihetta. Hedelmä on luumarjamainen, joskus pähkinä.
Gunnerat ovat kotoisin eteläistä Tyyntämerta ympäröiviltä alueilta, Itä- ja Etelä-Afrikasta ja Madagaskarista.
Gunnerakasvien ainoa suku sisältää 40-50 lajia. Aikaisemmin niitä on pidetty Saxifragales-lahkon (mm. rikkokasvit) sukulaisina tai siihen kuuluvina.
Lajeja:
Maastohiihto talviolympialaisissa 2014 – miesten parisprintti
Miesten parisprintti vuoden 2014 talviolympialaisissa kilpailtiin 19. helmikuuta hiihtokeskus Laurassa, Krasnaja Poljanan asutuskeskuksen lähellä. Kilpailun voitti Suomen hiihtäjäkaksikko Sami Jauhojärvi ja Iivo Niskanen. Hopealle hiihtivät Venäjän Maksim Vylegžanin ja Nikita Krjukov ja pronssia sai Ruotsin hiihtäjäpari Emil Jönsson ja Teodor Peterson.
Saksa teki kilpailusta protestin, sillä Saksan ankkurin Tim Tscharnken ja Suomen Sami Jauhojärven sukset osuivat yhteen viimeisessä laskussa, jolloin saksalaishiihtäjä kaatui. Saksalaisten protesti hylättiin ja kilpailun tuloksia ei muutettu. Muun muassa Venäjän hiihtoliiton presidentti Elena Välbe oli sitä mieltä, että suomalaisten hiihto olisi pitänyt hylätä.
Kari Peitsamo &amp; Straight Perverts
Kari Peitsamo & Straight Perverts oli Kari Peitsamon johtama yhtye, joka toimi vuonna 2010. Yhtyeen musiikki oli kuunneltavissa Kari Peitsamon kotisivulla jo ennen levyn julkaisua, jonka vuoksi Peitsamon tuolloinen levy-yhtiö Rocket Records ei suostunut sitä julkaisemaan. Suomen Maaseutumusiikkiyhdistys julkaisi levyn marraskuussa 2010 yhtyeen jo hajottua. Yhtyeessä soitti Peitsamon lisäksi Naked-yhtyeen muusikoita.
Yhdistetty talviolympialaisissa 2014
Vuoden 2014 talviolympialaisten yhdistetyn kilpailupaikkana oli hiihto-osuudella Hiihtokeskus Laura ja mäkiosuudella RusSki Gorki -mäkihyppykeskus, lähellä kisojen pääpaikkaa Sotšia. Yhdistetyssä käytiin kolme kilpailua, kaksi yksilökilpailua ja joukkuekilpailu. Parhaiten yhdistetyn kilpailuissa menestyivät norjalaiset urheilijat.
Olympialaisten yhdistettyyn osallistui 55 urheilijaa 15 maasta.
Maria Simelius
Anna Maria Simelius, o.s. Tulindberg (30. joulukuuta 1792 Oulu – 26. helmikuuta 1843 Helsinki) oli kirjapainon johtaja miehensä Jakob Simeliuksen jälkeen.
Simeliuksen isä oli säveltäjä, viulisti, lääninkamreeri ja hallituskonseljin jäsen Erik Tulindberg ja äiti tunnettuun oululaiseen kauppiassukuun kuulunut Margareta Christina Nylander (1768–1843), jonka isä Johan Mattsinpoika Nylander oli perustanut Nybyn lasitehtaan Olhavaan. Matemaatikko Claes Albert Tulindberg oli Simeliuksen veli.
Simeliuksen puoliso vuodesta 1820, hallituskonseljin kielenkääntäjä Jakob Simelius (1785–1826), sai luvan perustaa Helsinkiin kaupungin ensimmäisen kirjapainon, muun muassa hoitaakseen sinne 1819 siirtyneen senaatin antamat tehtävät. Julkaisutoiminnan merkityksen Jakob Simelius oli nähnyt enonsa Anders Chydeniuksen toiminnassa.
Kun Jakob Simelius kuoli 40-vuotiaana 1826, hänen 35-vuotias leskensä Maria Simelius sai luvan "J. Simelii Enka" -kirjapainon toimintaa varten. Simelius lisäsi painon henkilökuntaa ja käytössä olevia kirjakelajeja, samoin kuin korvasi puisen painokoneen metallirakenteisella. Painotalo siirtyi 1833 Simeliuksen rakennuttamiin uusiin tiloihin Uudenmaakadulle. Ulkomailta 1838 hankituilla kirjakkeilla painettiin muun muassa Elias Lönnrotin "Kanteletar", M. A. Castrénin ruotsinnos "Kalevalasta" ja J. L. Runebergin "Nadeschda". Viimeksi mainitun julkaisuvuonna 1841 alettiin painaa myös Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran aikakauskirjaa "Suomi".
Maria ja Jakob Simeliuksen perheeseen syntyi kaksi tytärtä, Helena Kristina (5. elokuuta 1821 – 7. lokakuuta 1889) ja Jacobina Maria (16. marraskuuta 1822 – 22. joulukuuta 1895). Helena opiskeli kieliä Pariisissa, Saksassa ja Sveitsissä 1850- ja 1860-luvuilla ja oli 30 vuoden ajan kieltenopettajana Helsingin ruotsalaisessa tyttökoulussa 1887 asti. Hän käänsi myös ranskan kieliopin saksasta ruotsiksi.
Jacibina Maria oli naimisissa lääkäri Leonard Fahlanderin kanssa vuodesta 1842. Fahlander toimi kirjapainon johtajana anoppinsa jälkeen. Jacobina Maria myi osuutensa 1845 ja Helena Kristina 1859.
Dikloraani
Dikloraani eli 2,6-dikloori-4-nitroaniliini eli DCNA (CHClNO) on aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineiden valmistamiseen ja fungisidina eli siententorjunta-aineena. Dikloraanin käyttö fungisidina kiellettiin Euroopan Unionin alueella Euroopan komission päätöksellä kesäkuussa 2011.
Dikloraani on huoneenlämpötilassa keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuotiimiin kuten metanoliin, asetoniin ja kloroformiin. Dikloraanin sienten kasvua estävä ominaisuus perustuu siihen, että yhdiste estää ribosomin ja RNA:n välisen kompleksin muodostumisen ja sitä kautta myös proteiinisynteesi estyy. Se on tehokas muun muassa "Botrytis"-, "Monilinia"-, "Rhizopus"-, "Sclerotina"- ja "Sclerotium"-sukujen homeita vastaan.
Dikloraania valmistetaan klooramalla joko p-nitroaniliinia tai 4-nitroaniliini-2-sulfonihappoa vesiliuoksessa. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu monokloorattu tuote.
Dikloraania käytetään fungisidina hedelmä- ja kasvisviljelmillä muun muassa salaatti-, peruna-, raparperi, kirsikka- ja persikkaviljelmillä. Yhdisteestä valmistettavaa diatsoniumsuolaa käytetään keltaisten, oranssien ja ruskeiden atsovärien valmistuksessa.
Oiva Laaksonen
Oiva Johan Laaksonen (30. toukokuuta 1924 Helsinki – 26. heinäkuuta 1989) oli Helsingin kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen oppiaineen organisaatiot ja johtaminen professori. Hänet nimitettiin 1969 itsenäistyneen oppiaineen ensimmäiseksi vakinaiseksi professoriksi vuonna 1973, ja hän oli tehtävässä kuolemaansa saakka. Hänen tutkimusalaansa olivat automaatio ja yritysorganisaatio.
Laaksonen on väitöskirjassaan "Suomen liike-elämän johtajisto: sen sosiaalinen liikkuvuus ja koulutus" (1962) kuvannut kattavasti 1900-luvun alun yritysjohtajistoa, johtajien sosiaalista taustaa, koulutusta ja työpaikkaliikkuvuutta..
Bryan Hopkins
Bryan Hopkins (s. 26. lokakuuta 1983 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän pelasi urallaan Suomen, Belgian, Ukrainan, Kreikan ja Israelin pääsarjoissa sekä EuroChallengessa ja Baltian liigassa.
Hopkins pelasi high school -koripalloa Lincolnissa samassa joukkueessa Chris Boshin kanssa. Joukkue ei hävinnyt kauden aikana kertaakaan. Yliopistossa Hopkins edusti SMU:ta vuosina 2002–2006. Yliopiston jälkeen Hopkins siirtyi pelaamaan Eurooppaan, Ukrainan pääsarjaan. Seuraavalla kaudella hän siirtyi belgialaiseen Liège Basketiin. Viisi kautta, vuodet 2008–2013, Hopkins edusti belgialaista Antwerp Giantsia, joka pelasi maan pääsarjan lisäksi EuroChallengea. EuroChallenge-kaudella 2012–2013 Hopkins teki sarjan yhden ottelun ennätyksekseen 42 pistettä, ja samalla kierroksella hänet valittiin kierroksen pelaajaksi. Kauden 2013–2014 Hopkins aloitti Israelin pääsarjassa, ja siirtyi kesken kauden Kreikan pääsarjaan. Syksyn 2014 Hopkins oli pelaamatta lapsensa syntymän johdosta. Tammikuussa 2015 hän siirtyi suomalaiseen Tampereen Pyrintöön. Try-out-jakson jälkeen hänen sopimustaan jatkettiin loppukaudeksi. Pyrintö sai Hopkinsista loppukaudeksi kaipaamaansa heittovoimaa.Hopkinsin vanhemmat ovat Paula ja Leonard Hopkins. Hänellä on kaksi siskoa ja kaksi veljeä. Veljistä kaksoisveli Ryan pelasi samaan aikaan koripalloa SMU:ssa, ja isoveli Leonard Hopkins oli myös ammattilaiskoripalloilija.
Tšekkoslovakialaisen elokuvan uusi aalto
Tšekkoslovakialaisen elokuvan uusi aalto on termi, jota käytetään tšekkoslovakialaisista elokuvista 1960-luvun alusta päättyen Tšekkoslovakian neuvostomiehitykseen vuonna 1968. Suuntauksen kuuluneita ohjaajia olivat muun muassa tšekkiläiset Miloš Forman, Věra Chytilová, Ivan Passer, Jaroslav Papoušek, Jiří Menzel, Jan Němec, Jaromil Jireš, Vojtěch Jasný ja Evald Schorm sekä slovakialaiset Dušan Hanák, Juraj Herz, Juraj Jakubisko, Štefan Uher, Ján Kadár ja Elo Havetta. Tšekkoslovakian "uudelle suunnalle" oli ominaista avoimuus ja laadukkuus. Suurin osa Tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon elokuvista tuotettiin ja kuvattiin Barrandov-elokuvastudioilla.
Nikita Hruštšovin noustessa Neuvostoliitossa valtaan Stalinin kuoleman jälkeen alkoi poliittinen "suojasää" idän ja lännen välillä. 1960-luvun alussa olivat myös itäblokin maat saaneet vapauksia Unkarin kansannousun opetuksien jälkeen. Viranomaiset sallivat länsimaisen kulttuurin esiintymiset kunhan pidättäydyttiin räikeimmistä "imperialismin elkeistä", kuten englannin kielen käytöstä esiinnyttäessä. Merkittäviksi Tšekin uuden aallon elokuviksi nousivat Jiří Menzelin "Tarkoin vartioidut junat" (1966) ja Miloš Formanin "Musta Pekka" (1964), "Vaaleaverikön rakkaus" (1965) ja "Palaa, palaa!" (1967)
Alexander Dubčekin tultua valtaan tammikuussa 1968 kulttuurituotannon valvonta vapautui hetkeksi. Esimerkiksi Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen ”ikuisiksi ajoiksi” pannaan julistaman Miloš Formanin "Palaa, palaa!" -komedian sallittiin palata elokuvateattereihin Prahan keväänä.
Tšekkoslovakian miehityksen jälkeen Tšekoslovakia-filmin pääjohtajaksi oli nimitetty aikaisemmin kulttuuriministeriön virkamiehenä toiminut Jiří Purš -niminen kommunisti. Käytännössä Puršista tuli Barrandov-elokuvastudioiden ja koko maan elokuvatuotantojen johtaja. Purš oli taivuttanut Tšekkoslovakian elokuvatuotannon puolueen tahtoon mutta oli myös suojellut entisiä elokuvantekijöitä ja pitänyt heitä palkkalistoilla. Merkittävien Tšekkoslovakiaan jääneiden ohjaajien kuten Chytilová ja Menzel ei kuitenkaan sallittu työskennellä vapaasti. Rajoituksien ja tiukan valvonnan takia Tšekkoslovakian uuden aallon tuoreus oli kuitenkin menetetty.
Arvo Laamanen
Arvo Laamanen (10. helmikuuta 1929 Punkaharju – 17. syyskuuta 2006 Nurmijärvi) oli suomalainen ympäristöhygienian professori.
Laamanen väitteli Helsingin yliopistossa 1970 pääaineenaan biokemia. Hän oli vuodesta 1974 Kuopion yliopiston ympäristöhygienian (kemiallis-fysikaalisen analytiikan) professori. Hän tutki ilmansuojelua, ympäristöterveyttä ja työhygieniaa. Hän jäi eläkkeelle 1992.
Pavel Sinebrychoff
Pavel (Paul) Petrovitš Sinebrychoff (, "Sinebrjuhov"; 20. tammikuuta 1799 – 12. maaliskuuta 1883 Helsinki) oli venäläissyntyinen suomalainen kauppaneuvos ja Sinebrychoffin panimon omistaja. Hän kuului Suomessa pitkään vaikuttaneeseen Sinebrychoffin sukuun.
Pavel Sinebrychoffin isä oli kauppias Peter Sinebrychoff. Pavel Sinebrychoffin veljen Nikolai Sinebrychoffin kuoltua lapsettomana vuonna 1848 Pavel ja toinen veli Ivan perivät suuren omaisuuden. Pavelille jäi Helsinkiin sijoittunut liiketoiminta. Sinebrychoff hoiti perimäänsä liiketoimintaa menestyksellä, laajentaen sitä huomattavasti. 1870-luvulla hän oli Suomen suuriruhtinaskunnan suurin veronmaksaja yksityishenkilönä ja Helsingin kaupungissa häntä enemmän veroja maksoi vain Suomen Pankki. Keisari Aleksanteri II myönsi Sinebrychoffille kauppaneuvoksen arvon vieraillessaan Helsingissä 1863. Mainittuna vuonna Sinebrychoffin liikeyrityksissa työskenteli yli 200 henkilöä. Sinebrychoff tuki Suomen ortodoksista kirkkoa eri tavoin, muun muassa lahjoittamalla varoja Helsingin ortodoksisten kirkkojen rakentamiseen. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1874–1875.
Pavel Sinebrychoff laajensi panimonsa tiloja Helsingin Hietalahdessa. Hänen johtajakaudellaan yrityksen liikevaihto moninkertaistui siitä huolimatta, että tuona aikana Sinebrychoffin panimo menetti monopoliasemansa Helsingissä ja sai kilpailijoita. Pavel Sinebrychoff oli vuodesta 1878 myös panimonsa naapuriin perustetun Hietalahden telakan osakas, Turpaan ruutitehtaan enemmistöosakas ja yksi Helsingin ensimmäisen liikepankin perustajista. Hän oli vuonna 1862 perustamassa Helsingin Kaisaniemeen kylpylä Villensaunaa (Wilhelmsbad) ja omisti sen kokonaan vuodesta 1870 alkaen. Hän omisti myös Espoossa Otaniemen kartanon vuodesta 1857 ja läheisen Hagalundin kartanon vuodesta 1859 alkaen. Sinebrychoff asui veljensä panimon yhteyteen Helsingin Bulevardille rakennuttamassa kivitalossa, jossa nykyään toimii Sinebrychoffin taidemuseo.
Sinebrychoff meni naimisiin vasta 1850, itseään 30 vuotta nuoremman Anna Tihonoffin kanssa (1830–1904). Perheeseen syntyi kaksi tytärtä ja kaksi poikaa. Heistä Maria (1852–1923) avioitui lääkäri C. F. von Wahlbergin kanssa, joka toimi muun muassa lääkintöhallituksen pääjohtajana. Pojat Nicolas ja Paul Sinebrychoff toimivat liikemiehinä. Pavel Sinebrychoff luovutti Sinebrychoff-panimon toimitusjohtajan tehtävät pojalleen Nicolakselle vuonna 1878.
Pentti Laasonen
Veikko Pentti Johannes Laasonen (14. maaliskuuta 1916 Helsinki – 12. elokuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko. Laasonen oli Teknillisen korkeakoulun rehtori vuosina 1970–1979.
Pentti Laasosen isä lääninrovasti Gabriel Johannes Laasonen siirtyi vuonna 1929 Helsingistä Kuusankosken kirkkoherraksi, ja Pentti Laasonen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1933 Kouvolan lyseosta. Laasonen opiskeli Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1944 P.J. Myrbergin oppilaana. Laasosen väitöskirja "Beiträge zur Theorie der fuchsoiden Gruppen und zum Typenproblem der Riemannschen Flächen" liittyi Riemannin pintojen tyyppiteoriaan. Myöhemmin Laasonen siirtyi funktioteoriasta soveltavan matematiikan suuntaan ja julkaisi tutkimuksia mm. osittaisdifferentiaaliyhtälöiden reuna-arvo-ongelmista. Laasosen tieteellinen tuotanto käsittää noin 80 artikkelia.
Pentti Laasosen matemaatikon työura alkoi Helsingin yliopiston matematiikan assistenttina vuonna 1939, mutta matematiikan tekniikkaan soveltamiseen hänet johtivat tehtävät Ilmavoimien esikunnassa ja Valtion lentokonetehtaassa jatkosodan aikana. Laasonen selvitti hävittäjä Myrskyn koelennolla sattuneen onnettomuuden syyksi koneen siipien värähtelyn suurissa nopeuksissa. Laasonen oli lentokonetehtaan palveluksessa vuoteen 1948. Tuona vuonna hän siirtyi Tampereen teknillisen opiston matemaattisten aineiden yliopettajaksi, mutta jo samana vuonna hänet nimitettiin Teknillisen korkeakoulun lujuusopin professoriksi. Tässä tehtävässä Laasonen toimi vuoteen 1961 asti, jolloin hänet nimitettiin Helsingin yliopiston sovelletun matematiikan professorin virkaan. Jo seuraavana vuonna Laasonen kuitenkin palasi Teknilliseen korkeakouluun, nyt matematiikan professoriksi. Laasonen oli ensimmäinen Teknillisen korkeakoulun matematiikan professori, jonka tutkimussuuntauksetkin sivusivat tekniikkaa. Eläkkeelle Laasonen jäi vuonna 1979. Laasonen oli myös vuodesta 1948 Helsingin yliopiston sovelletun matematiikan dosentti. Vuosina 1956–1958 Laasonen oli vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa. 
Pentti Laasonen valittiin Suomalainen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1953. Tiedeakatemian varainhoitaja ja hallituksen jäsen hän oli 1961–1982. Vuosina 1984–1985 Laasonen oli vielä Tiedeakatemian esimies. Teknillisten tieteiden akatemian jäsen Laasonen oli vuodesta 1960. Vuonna 1979 Laasonen valittiin Teknillisten tieteiden akatemian esimieheksi. Laasonen oli myös Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1970.
Pentti Laasosella oli lukuisia tiedepoliittisia luottamustoimia. Hän oli mm. Valtion luonnontieteellisen toimikunnan jäsen 1964–1970 ja Tieteellisten seurain valtuuskunnan puheenjohtaja 1965–1968.
Varsovan yliopisto myönsi Pentti Laasoselle matematiikan kunniatohtorin arvon vuonna 1976.
Sindre Odberg Palm
Sindre Odberg Palm (s. 27. tammikuuta 1992 Spydeberg) on norjalainen maastohiihtäjä. Seuratasolla Palm edustaa Spydeberg IL -seuraa. Hän on erikoistunut sprintteihin.
Palm debytoi maastohiihdon maailmancupissa maaliskuussa 2014, kun hän oli Drammenin perinteisen sprintin 57. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2015 oltuaan Otepäässä niin ikään perinteisen sprintissä sijalla 25.
Sepp Schneider
Sepp Schneider (s. 3. kesäkuuta 1991 Egg) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä. Seuratasolla Schneider edustaa SC Egg-Vorarlbergiä.
Schneider debytoi yhdistetyn maailmancupissa helmikuussa 2012 Almatyssa ollen kilpailun 30. Näin ollen hän nappasi myös heti uransa ensimmäisen maailmancupin pisteen. Schneiderin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on seitsemäs, jonka hän saavutti maaliskuussa 2014 Oslosta. Schneider on sijoittunut kahdesti kärkikymmenikköön. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa kolmastoista.
Schneiderin isoveli Balthasar Schneider on uransa jo päättänyt mäkihyppääjä.
Steve Bacic
Steve Bacic (s. 13. maaliskuuta 1965) kanadalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Federico Cecon
Federico Cecon (s. 11. kesäkuuta 1994) on italialainen mäkihyppääjä. Seuratasolla Cecon edustaa Cai Monte Lussaria.
Cecon debytoi mäkihypyn maailmancupissa joulukuussa 2014, kun hän oli Nižni Tagilin kilpailussa sijalla 42. Tuota kilpailua aikaisemmin Cecon oli jo osallistunut kahteen joukkuekilpailuun Planicassa ja Klingenthalissa. Sija 42 on Ceconin tähänastisen maailmancup-uran paras sijoitus.
Cecon on osallistunut neljiin nuorten MM-kilpailuihin, joissa hän on ollut parhaimmillaan 11. sijalla vuonna 2014 Val di Fiemmessä. Hän on kilpaillut myös Continental Cupissa.
Ceconin isä on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä italialaismäkihyppääjistä, Roberto Cecon.
Niilo Orasmaa
Niilo Yrjö Gideon Orasmaa (vuoteen 1906 "Österman"; 13. heinäkuuta 1889 Tampere – 9. syyskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti.
Orasmaan vanhemmat olivat kauppias Mauritz Alexander Österman ja Mathilda Sofia Wennerblom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian maisteriksi 1924.
Orasmaa oli ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1921 lähtien. Hän oli lähetystösihteerinä Tallinnassa 1925–1928, poliittisen ja kaupallisen osaston apulaispäällikkönä 1928 ja vt. päällikkönä 1929, asiainhoitajana Madridissa ja Lissabonissa 1929–1933, ulkoministeriön kauppapoliittisen osaston apulaispäällikkönä 1933 sekä talouspoliittisen osaston päällikkönä 1933–1937. Hän oli myös kauppasopimuskomitean 2. sihteerinä 1922–1924, 1929 sekä 1933–1937.
Orasmaa oli lähettiläänä Buenos Airesissa, Montevideossa ja Santiagossa 1937–1945, Rio de Janeirossa 1946–1950 sekä Belgradissa ja Ateenassa 1953–1956. Hän hoiti välillä 1951–1953 ulkoministeriön poliittisen osaston päällikön tehtäviä virkaa tekevänä.
Niilo Orasmaan käsikirjoituskokoelma on Tampereen yliopiston kirjastossa.
La mia città
La mia città () on Emma Marronen esittämä kappale, joka edusti Italiaa vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa Tanskan Kööpenhaminassa. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Marrone itse. Sen kesto on kolme minuuttia ja 31 sekuntia, ja se lauletaan italian kielellä.
"La mia città" pääsi suoraan finaaliin, sillä Italia on yksi suurimmista rahoittajamaista. Finaalissa kappale sijoittui sijalle 21 kerättyään 33 pistettä. Kappale sai finaalissa yhdeltä maalta, Maltalta, suurimman yksittäisen pistemäärän eli 12 pistettä.
Pentti Laasonen (historioitsija)
Pentti Laasonen (24. joulukuuta 1928 Kitee – 14. lokakuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija. Hän oli vuosina 1976–1980 Helsingin yliopiston kirkkohistorian apulaisprofessori ja 1980–1992 Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian professori. Hänen tutkimusalojaan olivat kirkollinen kansankulttuuri, luterilainen ortodoksia ja vanha suomalainen oppihistoria.
Des’ree
Desirée Annette Weeks, taiteilijanimeltään Des’ree, (s. 30. marraskuuta 1968 Lontoo) on brittiläinen laulaja ja R&B-artisti, joka nousi kuuluisuuteen 1990-luvulla. Hänet tunnetaan hiteistään ”Feel So High”, ”You Gotta Be”, ”Life” ja ”Kissing You”. Des’ree ei ole julkaissut musiikkia vuoden 2003 "Dream Soldier" -albumin jälkeen.
Des’ree syntyi Etelä-Lontoossa Englannissa. Hänen äitinsä on syntyjään guyanalainen ja isä kotoisin Barbadokselta. Des’ree tutustui musiikkilajeihin jazz ja reggae vanhempiensa kautta. Hän päätti lähtevänsä musiikkiuralle 11-vuotiaana oltuaan kahden vuoden matkalla Barbadoksella perheensä kanssa. Des’ree levytti musiikkinsa Sony Music -yhtiölle. Vuonna 1994 hänen singlensä ”You Gotta Be” menestyi hyvin Billboard Hot 100 -listan sijalla 5 ja oli kolminkertainen hitti Iso-Britanniassa. Se oli myös VH1-kanavan soitetuin kappale. Vuonna 1991 julkaistu debyyttisingle ”Feel So High” oli niin ikään menestys, sille kuvattiin kaksi musiikkivideota ja kappale oli kymmenen parhaan joukossa useissa maissa.
Menestyksen myötä Des’reen toinen studioalbumi "I Ain’t Movin’" myi maailmanlaajuisesti noin 2,5 miljoonaa kappaletta. Tällöin hän teki myös kiertueen Yhdysvalloissa. Des’ree lauloi singlensä ”Kissing You” elokuvan "William Shakespearen Romeo ja Julia" soundtrackille. Vuonna 1998 julkaistu single ”Life” oli valtava hitti Euroopassa ja se oli listaykkösenä useissa maissa. Des’ree voitti parhaan naisartistin BRIT Awardin vuonna 1999.
Des’reen musiikkiura alkoi hiipua 2000-luvulle tultaessa ja päättyi vuonna 2003, jolloin hänet erotettiin levy-yhtiöstään. Vuonna 2007 hän oli otsikoissa nostettuaan syytteen laulaja Beyoncéa vastaan ”Kissing You” -kappaleen luvattoman cover-version takia. Des’ree asuu nykyään Edmontonissa, Kanadassa.
Timo Laatunen
Timo Olavi Laatunen (8. helmikuuta 1935 Heinolan maalaiskunta) on suomalainen työnantajärjestöjohtaja ja yritysjohtaja. Hän on koulutukseltaan varatuomari
Laatunen oli Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) toimitusjohtaja 1971–1975, Teollisuuden Keskusliiton toimitusjohtaja 1975–1979 ja Tampereen Kirjapaino Oy/Aamulehti-yhtymän toimitusjohtaja 1979–1992.
Muamer Tankovic
Muamer "Tank" Tanković (s. 22. helmikuuta 1995) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Eredivisiessa pelaavaa AZ Alkmaar:ta. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Tanković kuuluu Ruotsin jalkapallomaajoukkueeseen.
Muamer Tanković debytoi Fulham FC:ssä Manchester Unitedia vastaan 9. helmikuuta 2014. Kesällä 2014 Tanković allekirjoitti sopimuksen AZ Alkmaarin kanssa.
Tanković pelasi ensimmäisen ottelunsa Ruotsin jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2014.
Carolus Lassila
Carolus Juhani Lassila (5. elokuuta 1922 Helsinki – 26. lokakuuta 1987 Atlasvuoristo, Marokko) oli suomalainen diplomaatti.
Lassilan vanhemmat olivat Armas Lassila (1890–1955) ja Martha Sofia Holmberg. Hänen setiään olivat anatomian professori Väinö Lassila ja metsäteknologian professori Ilmo Lassila. Carolus Lassila oli naimisissa Britta Synnöve Juliana Wilskmanin (1923–1987) kanssa.
Lassila oli arabian kielen ja arabikulttuurin tuntija. Hän oli suurlähettiläänä Beirutissa Libanonissa sekä samalla Kuwaitissa ja Riadissa Saudi-Arabiassa 1968–1974, Jeddassa Saudi-Arabiassa ja Abu Dhabissa Arabiemiirikuntien liitossa 1975–1977 ja viimeksi suurlähettiläänä Madridissa ja samalla Marokossa 1984–1987.
Carolus Lassila ja hänen vaimonsa saivat surmansa onnettomuudessa Marokon Atlas-vuorilla matkalla Ouarzazatesta  Taznakhtiin, 250 mailia Rabatista etelään, 26. lokakuuta 1987, kun he ajoivat autollaan yöllä rankkasateen jälkeen äkillisesti tulvimaan alkaneeseen jokeen.
Carlos Mota
Carlos Mota (s. 1969 São José dos Campos, Brasilia) on brasilialainen sarjakuvapiirtäjä. Mota aloitti uransa vuonna 1995 ja piirsi alussa supersankaritarinoita muun muassa Marvelille ja DC Comicsille, mutta siirtyi vuonna 1998 Disney-sarjakuvien pariin. Aku Ankan piirtämisen hän aloitti vuonna 2000 brasilialaisen Abrilin palveluksessa. Vuodesta 2005 hän on työskennellyt tanskalaiselle Egmontille. Motan piirroksissa korostuvat tarkat taustat.
John Wilkes
John Wilkes (17. lokakuuta 1725 – 26. joulukuuta 1797) oli englantilainen radikaali, lehtimies ja poliitikko, josta tuli liberalismin symboli, kun hänet suljettiin useita kertoja pois parlamentista.
John Wilkes valittiin ensimmäisen kerran parlamentin jäseneksi vuonna 1757. Middlesexin vaalipiirin vaalitaistelussa hän puolusti äänestäjiensä enemmänkin kuin parlamentin alahuoneen oikeutta valita edustajansa. Vuonna 1768 hänen kannattajiensa vihaiset protestit tukahdutettiin St George's Fieldsin verilöylyssä. Vuonna 1771 hän oli apuna taivuteltaessa hallitus hyväksymään painotalojen oikeus julkaista parlamentin keskusteluja. Vuonna 1776 hän esitteli parlamentissä ensimmäisen parlamenttiuudistuksen. Yhdysvaltain vapaussodan aikana hän tuki kapinallisia lisäten suosiotaan heidän keskuudessa. Toisaalta vuonna 1780 hän komensi asevoimia, jotka auttoivat lopettamaan Gordonin kapinan, jossa vastustettiin katolisten oikeuksien palauttamista. Tämä vähensi hänen suosiotaan radikaalien joukossa.
Tämä oli käännekohta johtaen Wilkesin tukemaan yhä enemmän konservatiivista politiikkaa, mikä aiheutti tyytymättömyyttä edistyksellisten ja radikaalien pieni- ja keskituloisten kannattajiensa joukossa. Tämä oli pääasiallinen syy parlamenttipaikan menetykseen vuoden 1790 vaaleissa. 65 vuoden ikäisenä hän vetäytyi politiikasta ja osallistui edistyksellisiin sosiaalisiin uudistuksiin kuten katolisten emansipaatio 1790-luvulla Ranskan vallankumouksen jälkeisinä vuosina. Eläessään hän oli ansainnut libertiinin maineen.
Jussi-palkinnot 1966
Jussi-palkinnot 1966 jaettiin 30. huhtikuuta 1966 järjestetyssä jakotilaisuudessa ravintola Vaakunassa Helsingissä. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa vuosina 1964 ja 1965.
Jussi-palkinnot 1967
Jussi-palkinnot 1967 jaettiin 28. helmikuuta 1967 järjestetyssä jakotilaisuudessa Kallion virastotalossa Helsingissä. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa vuonna 1966.
Yrjö Saastamoinen
Yrjö Herman Saastamoinen (11. heinäkuuta 1888 Kuopio – 1. syyskuuta 1966 Kuopio) oli suomalainen diplomaatti ja toimitusjohtaja.
Saastamoisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Herman Saastamoinen ja Alexandra Tengman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja opiskeli useissa ulkomaisissa yliopistoissa 1908–1914.
Saastamoinen oli Suomen Berliinin lähetystön avustajana 1918, ulkoministeriön 2. sihteerinä 1919, vt. valtuutettuna Haagissa 1919,
asiainhoitajana Haagissa ja Brysselissä 1920-1921, Madridissa ja Lissabonissa 1921–1922 sekä Haagissa, Brysselissä ja Luxemburgissa 1923–1926. Hänestä tuli erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri 1927.
Diplomaattitehtävien jälkeen Saastamoinen toimi H. Saastamoinen Oy:n, "Saastamoisen Faneri Oy":n ja "H. Saastamoinen & Pojat Oy":n johtajana vuodesta 1927 lähtien.
Peter de Lacy
Peter de Lacy (1678 Limerick, Irlanti – 1751 Liivinmaa) oli irlantilais-ranskalainen ammattisotilas sotamarsalkka. Hän palveli ensin Ranskan, Itävallan ja Puolan armeijoissa. Vuonna 1719–1721 hän johti Venäjän laivaston hyökkäyksiä Ruotsin rannikolle. Hattujen sodan aikana hän oli Suomessa taistelleiden venäläisten joukkojen ylipäällikkö..
Vivaan Shah
Vivaan Shah (s. 11. tammikuuta 1990) on intialainen näyttelijä. Hän on näyttelijä Naseeruddin Shahin ja Ratna Pathakin nuorempi poika. Hän teki elokuvadebyyttinsä mustassa komediassa "7 Khoon Maaf" (2011). Seuraavaksi hän sai roolin menestyneessä toimintakomediassa "Happy New Year" (2014).
Eduard Palin
Eduard Hjalmar Palin (27. tammikuuta 1891 Helsinki – 18. maaliskuuta 1969) oli suomalainen diplomaatti.
Palinin vanhemmat olivat salaneuvos Hjalmar Georg Palin ja Linnéa Eugenie Hisinger. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja suoritti oikeustutkinnon 1917.
Palin oli ulkoministeriön 2. sihteerinä 1920, Pariisin lähetystön 2. lähetystösihteerinä 1920–1921, lähetystösihteerinä Berliinissä 1921–1925, lähetystöneuvoksena Kööpenhaminassa 1925–1927 sekä va. asiainhoitajana siellä 1925–1926. Hän oli sitten ulkoministeriön jaostopäällikkönä 1927-1929 sekä poliittisten asiain osastolla apulaispäällikkönä 1929–1931 ja päällikkönä 1931–1933. Tämän jälkeen Palin toimi lähettiläänä Riiassa ja Kaunasissa 1933–1940, Bukarestissa 1941–1945 sekä lähettiläänä Prahassa ja Wienissä 1947–1950 ja lähettiläänä ja suurlähettiläänä Oslossa 1950–1958. Palin sai lähetystöneuvoksen arvon 1924 ja erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvon 1933.
Jay Pharoah
Jared Antonio Farrow (tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Jay Pharoah; s. 14. lokakuuta 1987 Chesapeake, Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Pharoah tunnetaan parhaiten vakionäyttelijänä "Saturday Night Live" -viihdeohjelmassa, jossa hän oli mukana vuosina 2010–2016.
Residylaskenta
Residylaskenta on tekniikka, jolla voidaan laskea polkuintegraaleja. Tekniikassa käytetään hyödyksi Laurentin sarjaa. Tehtävänä on laskea integraali formula_1, missä formula_2 on yksinkertainen suljettu positiivisesti suunnattu ääriviiva ja formula_3 on analyyttinen formula_2:ssa lukuun ottamatta yksittäistä sisäpuolista pistettä formula_5. Tällöin funktio formula_3 voidaan esittää Laurentin sarjana formula_7. Tällöin integraalin arvoksi saadaan formula_8. Tässä formula_9 kutsutaan funktion formula_10 reduaaliksi pisteessä formula_5 ja merkitään formula_12 tai lyhyemmin formula_13.
Esimerkki 1: Tarkastellaan funktiota formula_14 ja lasketaan integraali formula_15, kun tiedetään, että funktiolla on residuaali pisteessä formula_16.
Ratkaisu: Funktiolla formula_17 on Taylorin sarja formula_18. Tästä saadaan Laurentin sarjaksi funktiolle formula_19 pisteen formula_16 ympäristössä formula_21. Tällöin formula_22. Koska piste formula_16 on ainoa nollakohta ympyrän formula_24 sisällä, saadaan integraalin arvoksi formula_25.
Gints Meija
Gints Meija (s. 4. syyskuuta 1987 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Dinamo Riiassa.
Meija on pelannut lähes koko uransa kotikaupungissaan Riiassa. Hän debytoi Latvian pääsarjassa SK Riian paidassa 17-vuotiaana kaudella 2004–2005. Kaksi seuraavaa kautta Meija pelasi SK LSPA/Riiassa, jonka sisäisen piste-, maali- (Elvis Želubovskisin kanssa) ja syöttöpörssin hän voitti jälkimmäisellä kaudellaan 2006–2007 tehoilla 18+30=48. Meija jakoi koko Latvian liigan pistepörssin kuudennen sijan HK Riika 2000:n Edijs Brahmanisin kanssa. Hän siirtyi itse Riika 2000:n riveihin kaudeksi 2007–2008 ja voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehoilla 18+30=48. Meija jakoi Latvian liigan pistepörssin kymmenennen sijan ASK Ogreen siirtyneen Brahmanisin kanssa. Hän edusti HK Riika 2000:ta kauden aikana myös Continental Cupissa.
Kaudeksi 2008–2009 Meija teki sopimuksen KHL:ssä aloittaneen Dinamo Riian kanssa. Hän pelasi valtaosan kaudestaan Valko-Venäjän Ekstraligaa HK Riika 2000:ssa, jonka paras pistemies ja syöttäjä Meija oli tehoilla 14+18=32. KHL:ssä hän pelasi kauden aikana 18 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2009–2010 Meija pelasi KHL:ssä 26 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3 ja yhdeksän playoff-ottelua tehopistein 1+1=2. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös Ekstraligaa Dinamo-Juniors Riiassa.
Kaudella 2010–2011 Meija pelasi KHL:ssä 26 runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4, kunnes Dinamo lähetti hänet tammikuussa 2011 pelaamaan Ekstraligaa latvialaisseura HK Liepājas Metalurgsiin. Maaliskuussa Meija kutsuttiin takaisin Dinamoon, jossa hän pelasi yhden playoff-ottelun. Ensimmäisellä kokonaisella KHL-kaudellaan 2011–2012 hän pelasi 46 runkosarja- ja seitsemän playoff-ottelua tehopistein 3+5=8. Meija edusti Dinamoa kauden aikana myös Spengler Cupissa, jossa joukkue eteni finaaliin, mutta hävisi kuitenkin isäntäjoukkue HC Davosille lukemin 3–2. Huhtikuussa 2012 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Dinamon kanssa.
Meija teki kaudella 2012–2013 KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+9=13. Hän voitti kauden päätteeksi liigan pudotuspelien ulkopuolelle jääneiden joukkueiden kesken pelatun Nadežda Cupin. Kaudella 2013–2014 Meija pelasi loukkaantumisen vuoksi KHL:n runkosarjassa vain 25 ottelua, mutta kevään 2014 pudotuspeleissä hän oli viidellä osumallaan Dinamon paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Lauris Dārziņšin kanssa.
Meija edusti Latviaa Vancouverin olympiakisoissa 2010 sekä Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 ja 2016.
Meija pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2007, joista jälkimmäinen turnaus eteni I-divisioonassa ja päättyi A-lohkon hopeaan. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2005, jolloin Meija voitti B-lohkon hopeaa.
Myrothamnaceae
Myrothamnaceae on toinen koppisiemenisten Gunnerales-lahkoon kuuluvista heimoista. Siinä on vain yksi suku, "Myrothamnus".
Kasvit ovat karvattomia, aromaattisia ja pihkaisia pensaita, jotka näyttävät kuolleilta kuivan kauden aikana, mutta heräävät eloon saatuaan kosteutta. Lehtiasento on vastakkainen, ja lehtiparilla on yhteinen kannoista muodostunut tuppi, jonka reunassa on yhteensä neljä pientä ja pysyvää korvaketta. Silmussa lehdet ovat viuhkamaisesti poimuttuneita, ja suonitus on kouramainen, lavan laita hampainen. Kukinto on tähkämäinen ja ylälehdellinen; tähkässä on päätekukka. Hedekukassa on kolme tai neljä erillistä tai kolmesta kahdeksaan yhteen kasvanutta hedettä. Ponnet avautuvat läpillä. Siitepöly on tetradeina. Emikukassa on kolme tai neljä emilehteä, jotka ovat kasvaneet yhteen vain tyvestään. Vartalot ovat lyhyitä ja käyriä, luotti johteinen ja kahtena harjuna. Kussakin emissä on paljon siemenaiheita. Hedelmä on tuppilomainen, joskus liiteluomainen.
Suku kasvaa eteläisen Afrikan ja Madagaskarin kuivilla alueilla.
Takhtajan (1997) liitti heimon norkkokasveihin (alaluokka Hamamelididae). Lähimmäksi sukulaiseksi on kuitenkin osoittautunut gunnerakasvit (Gunneraceae), vaikka ne ulkonäöltään ja kasvupaikoiltaan ovatkin aivan erilaisia kasveja.
"Myrothamnus"-suvussa on kaksi lajia:
Aidy Bryant
Aidy Bryant (s. 7. toukokuuta 1987 Phoenix, Arizona) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Bryant tunnetaan parhaiten "Saturday Night Live" -viihdeohjelmasta, jonka vakionäyttelijäkaartiin hän on kuulunut vuodesta 2012 lähtien.
Vuonna 2018 Bryant sai sai parhaan naissivuosan Primetime Emmy -ehdokkuuden komediasarjasta "Saturday Night Live".
Iina Keski-Saari
Iina Keski-Saari (s. 8. syyskuuta 1997 Lapua) on suomalainen koripalloilija. Hän on pääasiassa korinaluspelaaja.
Keski-Saari on Lapuan Korikobrien kasvatti. Hän aloitti koripallon neljävuotiaana. Keski-Saari siirtyi Tampereen Pyrinnön organisaatioon ja pelasi seurassa A-tyttöjen SM-sarjaa kaudella 2012–2013. Seuraavalla kaudella hän pelasi nuorten divisioonaotteluiden lisäksi Pyrinnön edustusjoukkueessa naisten I-divisioonassa. Pyrintö nostettiin kaudeksi 2014–2015 Naisten Korisliigaan, ja Keski-Saari teki seuran kanssa pelaajasopimuksen. Keski-Saaren ensimmäinen kausi naisten pääsarjassa oli loukkaantumisten vuoksi erittäin rikkonainen. Hän pystyi pelaamaan kunnolla vasta kauden loppupuolella, ja silloinkin noin kuusi minuuttia ottelua kohden. Pääsarjadebyyttinsä Keski-Saari teki 10. tammikuuta Äänekosken Huimaa vastaan, ja ensimmäiset pisteensä hän teki 17. tammikuuta Tapiolan Honkaa vastaan. Pyrintö sijoittui runkosarjassa yhdeksänneksi ja karsiutui pudotuspeleistä. Keski-Saari pelasi runkosarjan 0,5 pisteen ja 0,5 levypallon keskiarvoilla. Lisäksi hän pelasi A-tyttöjen I-divisioonassa kuudessa ottelussa 7,0 pisteen, 7,8 levypallon ja 2,8 riiston keskiarvoilla.
Keväällä ja kesällä 2015 Keski-Saari pysyi terveenä. Elokuussa hän teki jatkosopimuksen Pyrinnön kanssa. Kaudella 2015–2016 hän kohensi henkilökohtaisia tilastolukemiaan edelliskaudesta. 31. tammikuuta 2016 Keski-Saari heitti naisten pääsarjan uuden piste-ennätyksensä: 12 pisteen lukemaan kuului myös ottelun ratkaissut viime hetken kolmen pisteen kori.
Plocospermataceae
Plocospermataceae on koppisiemenisten Lamilaes-lahkoon (mm. huulikukkaiskasvit) kuuluva heimo, jossa on vain yksi laji: "Plocosperma buxifolium". Aikaisemmin sitä on pidetty strykniinipähkinäkasvien (Loganiaceae) sukulaisena ja lahkoon Gentianales kuuluvana.
Laji on pensas tai puu, jonka soluissa on oksalaattikiteitä. Kasvilla on rauhaskarvapeite, ja karvat ovat kalkkiutuneita ja/tai niissä on kystoliitteja. Lehdet ovat vastakkaisina pareina ja melko pieniä. Lehtiruoti on kannan lähellä nivelikäs. Kasvi on kaksikotinen, joten kukat ovat yksineuvoisia. Kukinto sijaitsee lehtihangassa. Kukat ovat viisi- tai kuusilukuisia, melko kookkaita, säteittäisiä, kellomaisia tai ratasmaisia. Hedekukassa on heteiden lisäksi emiön jäänne, emikukassa joutoheteitä, mesiäinen ja sikiäimeen liittyy kahdesti haarautuva vartalo. Hedelmä on muutamasiemeninen kota. Siementen toisessa päässä on karvatupsu.
"Plocosperma" kasvaa Keski-Amerikassa.
Guntis Galviņš
Guntis Galviņš (s. 25. tammikuuta 1986 Talsi, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa KHL-joukkue Dinamo Riiassa. Hän on aiemmin pelannut ulkomailla myös Tšekissä, Unkarissa, Venäjällä, Ruotsissa ja Italiassa.
Galviņš on HK Prizma Riian kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 16-vuotiaana Itä-Euroopan liigan B-sarjassa kaudella 2002–2003. Kaudella 2003–2003 Galviņš pelasi siellä Latvian pääsarjaa. Kaudeksi 2003–2004 hän siirtyi HK Riika 2000:n riveihin pelaten Latvian pääsarjaa ja Valko-Venäjän Vysšaja Ligaa. Kauden 2005–2006 Galviņš pelasi siellä ainoastaan Vysšsaja Ligaa. Kauden 2006–2007 hän aloitti Tšekin Extraligassa, mutta Galviņš palasi kuitenkin kesken kauden HK Riika 2000:een, josta hän siirtyi taas kesken seuraavan kauden 2007–2008 Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan unkarilaisjoukkue Alba Volán Székesfehérváriin. Galviņš voitti joukkueessa kauden päätteeksi Unkarin oman pääsarjan mestaruuden.
Kaudeksi 2008–2009 Galviņš siirtyi KHL:ssä aloittaneeseen Dinamo Riikaan, jossa hänen ensimmäinen kautensa toi 47 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 1+7=8. Kaudella 2009–2010 Galviņš oli seitsemällä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Kaudella 2011–2012 hän teki KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+22=30, joilla Galviņš oli Dinamon tehokkain puolustaja, neljänneksi paras pistemies ja jakoi koko liigan puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan Torpedo Nižni Novgorodin Juuso Hietasen kanssa. Hänet valittiin KHL:n helmikuun 2012 kuukauden puolustajaksi. Galviņš edusti Dinamoa kauden aikana myös Spengler Cupissa, jonka finaalin joukkue hävisi kuitenkin isäntäjoukkue HC Davosille lukemin 3–2. Kaudella 2013–2014 hän toimi Dinamon kapteenina ja voitti kauden päätteeksi KHL:n pudotuspelien ulkopuolella jääneiden kesken pelatun Nadežda Cupin.
Galviņš jatkoi kaudella 2013–2014 KHL-uraansa Jugra Hanty-Mansijskissa. Hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin kymmenen ottelun jälkeen lokakuussa 2013. Tammikuussa 2014 Galviņš siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsiin SHL-joukkue AIK IF:n paitaan. Hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin juuri Kvalserienin kynnyksellä 15 ottelun jälkeen maaliskuussa, kun joukkueen puolustuksessa oli kova kilpailu pelipaikoista ja Galviņšilla oli vaikeuksia mahtua kokoonpanoon.
Syyskuussa 2014 Galviņš siirtyi try-outin kautta Itävallan EBEL:n italialaisjoukkue HC Bolzanoon. Kaudeksi 2015–2016 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella Dinamo Riikaan. Galviņš oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+17=20.
Galviņš edusti Latviaa Vancouverin olympiakisoissa 2010 sekä niiden karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2012, 2014 ja 2015.
Galviņš pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006, joista ensimmäinen turnaus eteni I-divisioonassa ja päättyi B-lohkon kultaan. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2003 ja 2004.
Kiitorata (täsmennyssivu)
Kiitorata voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Ossi Savolainen
Ossi Savolainen (s. 12. syyskuuta 1956) on ollut Uudenmaan maakuntajohtaja vuodesta 2008 lähtien. Vuonna 2014 hänet valittiin Pesäpalloliiton puheenjohtajaksi. Sitä ennen hän toimi Hyvinkään Tahkon organisaation puheenjohtajana. Hän oli Heinolan kaupungin hallintojohtaja vuosina 1995–2000 ja teknisen toimen johtaja vuosina 2000–2002 sekä Hyvinkään kaupungin sosiaali- ja terveysjohtaja 2002–2006 ja Hyvinkään kaupunginjohtaja vuosina 2006–2007.
Hurrikaani Odile
Hurrikaani Odile oli satelliittiaikakauden voimakkain Kalifornian niemimaalla maihin rantautunut hirmumyrsky ja vuoden 2014 Tyynenmeren hurrikaanikauden tuhoisin hurrikaani. Voimakkaimmillaan se oli 3. luokan hurrikaani. Odilen vuoksi Cabo San Lucasin, La Pazin, San Jose del Cabon ja Loreton lentokentät suljettiin
Jussi-palkinnot 1968
Jussi-palkinnot 1968 jaettiin 12. maaliskuuta 1968 järjestetyssä jakotilaisuudessa ravintola Royalissa Helsingissä. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa vuonna 1967.
Jussi-palkinnot 1970
Jussi-palkinnot 1970 jaettiin 3. huhtikuuta 1970 järjestetyssä jakotilaisuudessa ravintola Royalissa Helsingissä. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa vuotena 1969.