hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sabin Berthelot
Sabin Berthelot (4. huhtikuuta 1794 Marseille – 10. marraskuuta 1880 Santa Cruz de Tenerife) oli ranskalainen luonnontieteilijä ja kansatieteilijä.
Berthelotin isä oli marseillelainen kauppias. Sabin Berthelot liittyi Ranskan laivastoon ja palveli Napoleonin sotien aikana. Sotien jälkeen hän siirtyi kauppalaivastoon ja palveli aluksissa, jotka kulkivat Marseillen ja Länsi-Intian välillä.
Kanariansaarilla hän kävi ensimmäisen kerran 1820. Hän toimi opettajana Teneriffalla ja perusti markiisi Villaneuva del Praton toimeksiannosta kasvitieteellisen puutarhan La Orotavaan. Berthelot perehtyi Kanariansaarten luonnonhistoriaan. Philip Barker Webb liittyi hänen seuraansa 1828 ja vuonna 1830 heillä oli kerättynä riittävästi aineistoa julkaistavaksi. He matkustivat Geneveen ja tuottivat ensimmäisen osan teoksesta "L'Histoire Naturelle des Îles Canaries" vuonna 1835. Berthelot jatkoi teoksen kirjoittamista kansatieteen, historian ja maantieteen aloilla, Webb luonnonhistorian ja Alfred Moquin-Tandon lintutieteen. Teos valmistui 1850.
Berthelot perusti "Société d'Ethnologique" seuran 1845. Hän palasi Teneriffalle 1846 ja nimitettiin Ranskan konsulaatin virkamieheksi 1848 ja konsuliksi 1867. Hän vetäytyi virasta 1874.
Bertheloti nimesi, yhdessä Webbin ja Moquin-Tandonin kanssa, kanarianpeipon ("Fringilla teydea") 1836. Carl Bolle nimesi kanariankirvisen ("Anthus berthelotii") hänen kunniakseen.
Ovet paukkuu
"Ovet paukkuu" on rap-artisti Elastisen ensimmäinen single hänen kolmannelta studioalbumiltaan E.L.A.:lta. Se julkaistiin 3. lokakuuta 2007 ja nousi Suomen virallisella singlelistalla sijalle 9.
Singlestä on julkaistu myös musiikkivideo, jolla Elastinen ajaa paloautolla sammuttaen vihanliekkejä, joita naiset ampuvat liekinheittimillä. Paloauton etuosassa oleva sana "Sisu" on korvattu sanalla "Fisu", joka viittaa Elastisen aiemman albumin "Anna soida" kappaleeseen "Fisuu".
Lew Wallace
Lewis "Lew" Wallace (10. huhtikuuta 1827 Brookville, Indiana – 15. helmikuuta 1905 Crawfordsville, Indiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kenraalimajuri. Hänet tunnetaan parhaiten kirjailijana romaanista "Ben-Hur – kertomus Kristuksen ajoilta" (1880), josta on tehty useita elokuvia.
Wallace oli naimisissa Susan Arnold Elstonin kanssa vuodesta 1852 kuolemaansa saakka vuoteen 1905. Heillä oli yksi poika Henry Lane Wallace.
Lew Wallacen isästä tuli Indianan kuvernööri ja sen jälkeen edustajainhuoneen jäsen. Isän toinen puoliso (Lew'n äitipuoli) Zeralda G. Wallace oli tunnettu kirjailija ja äänioikeuden laajentamisen kannattaja.
Vuonna 1846 Lew Wallace osallistui vapaaehtoisena Meksikon–Yhdysvaltain sotaan. Sodan päätyttyä hän palasi kotiin harjoittamaan lakimiehenammattia. Aiempi sotilaselämä oli sopinut Wallacelle, ja hän perusti miliisin. Kun sisällissota alkoi, tästä joukko-osastosta tuli 11. Indianan jalkaväkirykmentin (11th Indiana Infantry Regiment) ydin. Hän johti yksikköään everstinä. Maaliskuussa 1862 hänet nimitettiin liittovaltion armeijan nuorimmaksi kenraalimajuriksi.
Sisällissodan jälkeen hän pyrki kahdesti kongressiin, mutta ei tullut valituksi. Presidentti Rutherford B. Hayes nimitti Lew Wallacen New Mexicon territorion kuvernööriksi. Alusta lähtien hän oli epäsuositun Santa Fe Ringin puolella; Santa Fe Ring oli korruptoitunut juonittelijoiden piiri. Wallace yritti selvittää niin kutsutun Lincolnin piirikunnan sodan (Lincoln County War) tarjoamalla armahduksen kaikille niille, jotka olivat olleet mukana tässä väkivaltaisessa gangsterien toiminnassa. Yksi henkilö jäi ilman armahdusta: Billy the Kid.
Santa Fessä Wallace ja hänen puolisonsa asuivat kuvernöörien palatsissa (Palace of the Governors). Vapaa-aikaansa hän kulutti kirjoittamalla historiallista romaania nimeltä "Ben-Hur", josta tuli hänen tunnetuin teoksensa.
Wallace erosi virastaan vuonna 1881 ja lähti Yhdysvaltain lähettilääksi Osmanien valtakuntaan, nykyiseen Turkkiin. Hän palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1885. Ennen kuolemaansa hän kirjoitti kauno- ja tietokirjoja sekä keksi ja patentoi mekaanisia laitteita. "Ben-Hurista" saadut myyntitulot kasvattivat hänen varallisuuttaan.
The Morrigan’s Call
The Morrigan’s Call on folk metal -yhtye Cruachanin viides studioalbumi, joka julkaistiin 17. marraskuuta 2006.
Nadine Caster
Nadine Caster (s. 15. lokakuuta 1965 Martinique) on entinen ranskalainen pituushyppääjä.
Caster sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1998 pituushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 655 cm. Muissa arvokilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta: hän hyppäsi karsinnassa tuloksen 617 cm Helsingin EM-kilpailuissa 1994, 643 cm Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 sekä 637 cm Ateenan MM-kilpailuissa 1997.
Caster voitti pituushypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1994–1996. Hän hyppäsi kesäkuussa 1995 Ranskan ennätyksen 694 cm parantaen Nadine Fourcaden kymmenen vuotta vanhaa ennätystä 15 senttimetrillä. Hän menetti ennätyksen Eunice Barberille heinäkuussa 1999.
Caster on 174 senttimetriä pitkä ja painoi urheiluvuosinaan 64 kiloa. Hän edusti kotisaarensa CC Fort-de-France -seuraa.
Häivytään
"Häivytään" on rap-artisti Elastisen toinen single hänen kolmannelta studioalbumiltaan "E.L.A.". Kappale julkaistiin vuonna 2007, ja siitä on julkaistu myös musiikkivideo. Videolla Elastinen saapuu autolla teollisuusalueelle. Oven avattuaan hän nousee ilmaan ja räppää videon ajan ilmassa leijuen. Videon lopussa Elastinen palaa autoon, joka nousee ylös kuin raketti.
Carl Bolle
Carl August Bolle (1821 Schöneberg – 17. helmikuuta 1909 Berliini) oli saksalainen luonnontutkija ja keräilijä.
Bolle syntyi varakkaaseen berliiniläisperheeseen. Hän opiskeli lääketiedettä ja luonnontieteitä Berliinissä ja Bonnissa. 1846 hän väitteli tohtoriksi Alppien kasvillisuudesta, väitöskirjan nimi oli "De vegetatione alpina in Germania extra Alpes obvia". Vuosina 1852 ja 1856 Bolle matkusti Kap Verdellä ja Kanariansaarilla. Matkoistaan hän kirjoitti teoksen "Meiner zweiter Beitrage zur Vogelkunde der Canarischen Inseln in" (1857).
Bolle oli perustamassa Saksan lintutieteellistä yhdistystä (Deutsche Ornithologen-Gesellschaft) vuonna 1867. Alfred Edmund Brehmin kuoltua Bolle toimi yhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1884 alkaen.
Bolle nimesi kanariankirvisen ("Anthus berthelotii") Sabin Berthelotin kunniaksi 1862. Kanariankyyhky ("Columba bollii") ja valkopääsäihkyjä ("Phoeniculus bollei") on nimetty Bollen kunniaksi.
Annie Ségouffin
Annie Lordet (o.s. Ségouffin, s. 2. toukokuuta 1938 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen pituushyppääjä.
Annie Ségouffin edusti Ranskaa Tukholman EM-kilpailuissa 1958 mutta karsiutui pituushypyn loppukilpailusta tuloksellaan 558 cm. Hän voitti Ranskan mestaruuden vuosina 1957 ja 1959. Hän hyppäsi pari viikkoa ennen Tukholman EM-kisoja Poitiersissa Ranskan ennätyksen 602 cm mutta menetti sen vielä samassa kilpailussa Marthe Djianille. Hän on 167 senttimetriä pitkä ja painoi urheiluvuosinaan 58 kiloa. Hän edusti AI Paris -seuraa.
A Celtic Legacy
A Celtic Legacy on Irlantilaisen folk/keltti metalli -yhtye Cruachanin ensimmäinen kokoelma-albumi. Kokoelma oli levy-yhtiö Karmageddon Median yritys tehdä rahaa julkaisemalla kokoelma-albumeita heidän entisiltä yhtyeiltään.
Sanna Niemikunnas
Sanna Niemikunnas (s. 1964 Hyvinkää) on suomalainen oboensoittaja. Hän aloitti soittimen opinnot Hyvinkäällä vuonna 1980 ja pääsi Sibelius-Akatemiaan vuonna 1983. Hän valmistui musiikin kandidaatiksi vuonna 1990 ja maisteriksi 1996. Hänestä tuli vuonna 1988 Radion sinfoniaorkesterin oboen- ja englannintorvensoittaja. Aluksi hän oli vain sijainen; vuonna 1990 paikasta tuli vakinainen.
Niemikunnas on myös Suomalaisen Kamariorkesterin jäsen ja soittanut Hyvinkään Musikanteissa. Hän on ollut Radion sinfoniaorkesterin jäsenenä muun muassa englannintorvisolistina Jean Sibeliuksen "Tuonelan joutsenessa".
Niemikunnas on Suomen Oboe- ja Fagottiseuran sihteeri ja taloudenhoitaja.
Paulette Dussarat
Paulette Dussarat (s. 20. elokuuta 1927) on ranskalainen pituushyppääjä.
Dussarat sijoittui Brysselin EM-kilpailuissa 1950 pituushypyssä 12:nneksi tuloksella 509 cm. Hän hyppäsi kesäkuussa 1948 Bordeaux'ssa Ranskan ennätyksen 553 cm. Ennätys säilyi hänen nimissään vajaat kaksi kuukautta kunnes Yvonne Curtet ylitti sen 11 senttimetrillä. Uransa pisimmän hypyn 561 cm Dussarat hyppäsi vuonna 1949. Seuratasolla hän edusti CAM Bordeaux'ta.
Eliane Loneux
Eliane Cerf (o.s. Loneux, ent. Dudal, s. 6. toukokuuta 1926 Argenteuil, Val-d'Oise, Ranska) on entinen ranskalainen pituushyppääjä.
Eliane Loneux edusti Ranskaa Helsingin 1952 olympialaisissa mutta karsiutui pituushypyn loppukilpailusta tuloksella 521 cm. Samana vuonna hän voitti Ranskan mestaruuden ja hyppäsi uransa pisimmän hypyn 569 cm. Kesäkuussa 1946 hän sivusi Madeleine Renaudin nimissä ollutta Ranskan ennätystä 551 cm. Ennätyksen ylitti Paulette Dussarat kaksi vuotta myöhemmin.
Philip Barker Webb
Philip Barker Webb (10. heinäkuuta 1793 Milford House, Surrey – 31. elokuuta 1854 Pariisi) oli englantilainen kasvitieteilijä.
Webb syntyi varakkaaseen aristokraattiperheeseen ja opiskeli kieliä, kasvitiedettä ja geologiaa Harrow Schoolissa ja Oxfordin yliopistossa. Hän keräsi kasveja Italiassa, Espanjassa ja Portugalissa, ja oli ensimmäinen, joka keräsi Tétouanin vuorilta Marokosta. Matkallaan Brasiliaan hän kävi Kanariansaarilla ja palasi sinne tullessaan takaisin Brasiliasta. Hän keräsi siellä kasveja 1828–1830 ja kirjoitti yhdessä Sabin Berthelotin ja Alfred Moquin-Tandonin kanssa 9-osaisen teoksen "L'Histoire Naturelle des Iles Canaries" (1835–1850).
Webb valittiin Royal Societyn jäseneksi 1824. Hänen herbaarionsa testamentattiin Museo di Storia Naturale di Firenzelle Firenzessä Italiassa.
Madeleine Renaud
Madeleine Renaud (s. 11. lokakuuta 1913) on entinen ranskalainen pituushyppääjä.
Renaud voitti pituushypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1936 ja 1937. Heinäkuussa 1936 hän hyppäsi Ranskan ennätyksen 551 cm, jota Eliane Loneux sivusi vasta kymmenen vuotta myöhemmin ja jonka ylitti Paulette Dussarat vuonna 1948.
Claude Bouix
Claude Bouix (s. 5. elokuuta 1946 Tronchet, Sarthe, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija.
Bouix voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuonna 1963 ja pituushypyssä vuonna 1964. Heinäkuussa 1963 hän ylitti pituushypyssä Marthe Djianin lähes viisi vuotta vanhan Ranskan ennätyksen tuloksellaan 626 cm. Hän menetti ennätyksen viisi vuotta myöhemmin Odette Ducasille. Bouix edusti AC Annecy -seuraa.
Hoida homma
”Hoida homma” on rap-yhtye Fintelligensin kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen neljänneltä "Lisää"-nimiseltä studioalbumilta. ”Hoida homma” kuultiin ensimmäisen kerran YleX-radiokanavalla 14. heinäkuuta 2008. 21. heinäkuuta kappale julkaistiin digitaalisesti ja samalla julkaistiin myös sen musiikkivideo. Myyntilistoilla single ei menestynyt kovin hyvin, sillä se nousi Suomen singlelistalle vain viikolla 32/2008, sijoittuen silloinkin vasta 20. sijalle. Suomen latauslistalla single sijoittui paremmin, sijalle 15 samalla viikolla. Listaviikkoja latauslistan puolella kertyi viisi.
__notoc__
Kappaleen musiikkivideolla kaksikko kiertelee pitkin Helsinkiä muun muassa helikopterilla ja moottoriveneellä.
Kappaleesta on julkaistu myös remix-versio, jolla Fintelligensin mukana räppäävät Cheek, Asa ja ruotsalainen Adam Tensta. Kyseinen versio julkaistiin Saken "Instrumentals & Exclusives Vol. 2" -tuottajalevyllä.
Oululaisräppärit Julma-Henri ja Panama Rayo tekivät kyseisestä kappaleesta oman versionsa. Kappaleella pilkataan Elastisen lisäksi Sereä. Kappaleen alussa ennen räppäyksen alkamista taustalla soi hiljaa Beats and Stylesin ”You Got the Light” -kappale. Kappale on ollut ilmaisladattavissa "Redrum-187"-sivustolla.
Hammerheart Records
Hammerheart Records (aikaisemmin nimellä "Karmageddon Media" vuosina 2004–2010) on alankomaalainen itsenäinen metallimusiikkiin erikoistunut levy-yhtiö.
Hammerheart Records on julkaissut muun muassa Cruachanin, Thyrfingin, Forefatherin ja Mercenaryn levyjä.
Rocky Road to Dublin
Rocky Road to Dublin on 1800-luvulla tehty Irlantilainen kansanlaulu miehen kokemuksista matkallaan kotikaupunki Tuamista Dubliniin.
Sanat kirjoitti D. K. Gavan muusikko Harry Cliftonille (1824-1872), joka popularisoi kappaleen.
In the merry month of May from me home I started,
Left the girls of Tuam so nearly broken hearted,
Saluted Father dear, kissed me darling mother,
Drank a pint of beer, me grief and tears to smother,
Then off to reap the corn, leave where I was born,
Cut a stout blackthorn to banish ghosts and goblins;
In a brand new pair of brogues to rattle o'er the bogs
And frighten all the dogs on the rocky road to Dublin,
"(Kertosäe)":
One two three four five,
Hunt the Hare and turn her down the rocky road
And all the way to Dublin, Whack fol la de rah!
In Mullingar that night I rested limbs so weary
Started by daylight next morning bright and early
Took a drop of the pure to keep me heart from sinking;
That's a Paddy's cure whenever he's on drinking
See the lassies smile, laughing all the while
At me darlin' style, 'twould set your heart a bubblin'
Asked me was I hired, wages I required
Till I was almost tired of the rocky road to Dublin,
"(Kertosäe)"
In Dublin next arrived, I thought it be a pity
To be soon deprived a view of that fine city.
Decided to take a stroll, all among the quality;
Me bundle it was stole, all in a neat locality.
Something crossed me mind, when I looked behind,
No bundle could I find upon me stick a wobblin'
Enquiring for the rogue, they said me Connaught brogue
Wasn't much in vogue on the rocky road to Dublin,
"(Kertosäe)"
From there I got away, me spirits never falling,
Landed on the quay, just as the ship was sailing.
The Captain at me roared, said that no room had he;
When I jumped aboard, a cabin found for Paddy.
Down among the pigs, played some funny rigs,
Danced some hearty jigs, the water round me bubbling;
When off to Holyhead wished meself was dead,
Or better far instead on the rocky road to Dublin,
"(Kertosäe)"
The boys of Liverpool, when we were safely landed,
Called meself a fool, I could no longer stand it.
Blood began to boil, temper I was losing;
Poor old Erin's Isle they began abusing.
"Hurrah me soul!" says I, let the shillelagh fly.
Some Galway boys were nigh and saw I was a hobble in,
With a loud "hurray!" joined in the fray.
Quickly cleared the way on the rocky road to Dublin,
"(Kertosäe)"
Kappaleen ovat levyttäneet monet yhtyeet ja artistit.
Some Say the Devil Is Dead
”Some Say the Devil Is Dead” on suosittu irlantilainen kansanlaulu, joka tekee pilaa Britannian armeijasta. Kappaleeseen on myös tehty paljon erilaisia sanoituksia kuten ”Bonnie Lass Come o’er the Burn”, ”The Braes of Maar”, ”The Devil’s Highland Fling”, ”Johnny Will You Marry Me?” Kappaletta ovat levyttäneet monet yhtyeet kuten Cruachan ja Wolfe Tones.
Barbara Hutton
Barbara Woolworth Hutton (14. marraskuuta 1912 – 11. toukokuuta 1979) oli yhdysvaltalainen perijätär ja seurapiirihenkilö, jonka isoisä oli Woolworth’s-myymäläketjun perustaja Franklin Winfield Woolworth. Vaikean elämänsä takia Hutton sai julkisuudessa nimityksen ”rikas tyttörukka” ().
Perijättären isä oli maanisuuteen asti naistenmies, joka ajoi käytöksellään vaimonsa itsemurhaan 1918, kun Barbara oli tuskin kouluikäinen. Isä siirsi tyttärensä tuolloin sukulaisten kasvatettavaksi. Onneton lapsuus loi pohjan onnettomalle elämälle.
Hutton oli naimisissa yhteensä seitsemän kertaa vuosina 1933–1966. Kaikki liitot päättyivät eroon alle viidessä vuodessa, lyhyin vain 53 päivän jälkeen. Hänen aviomiehiinsä kuului prinssejä, kreivejä ja paroneita. Kuuluisin puolisoista oli elokuvatähti Cary Grant, jonka kanssa perijätär oli aviossa 1942–1945. Aika Grantin kanssa oli Huttonin elämän onnellisimpia, tärkeältä osaltaan siksi, että näyttelijä todella rakasti Huttonia eikä hakenut suhteesta häneen esimerkiksi taloudellista hyötyä. Heidän odotuksensa perhe-elämän suhteen olivat kuitenkin eriävät, mikä ajoi lopulta heidät avioeroon. Kaikista muista puolisoista poiketen Grant ei ottanut erossa rahaa entiseltä vaimoltaan. Vuosina 1955–1959 Hutton oli naimisissa saksalaisen tennispelaajan ja paroonin Gottfried von Crammin kanssa.
Hutton kärsi alkoholismista ja harrasti nuoria miehiä, joille jakoi avokätisesti lahjoja. Hän menetti ainoan lapsensa lento-onnettomuudessa 1972, mikä pahensi entisestään hänen alkoholismiaan. Perijättären viimeiset vuodet olivat epäedullisten liiketoimien ja runsaskätisen anteliaisuuden seurauksena taloudellisesti melko niukat. Rahapulassaan hän joutui myymään kiinteistöjään ja korujaan alihintaan. Hutton kuoli sydäninfarktiin 66-vuotiaana.
Onnettoman perijättären elämästä on kirjoitettu useita kirjoja. Charles Jarrottin ohjaamassa elämäkertaelokuvassa "Rikas tyttörukka" ("Poor Little Rich Girl: The Barbara Hutton Story", 1987) Farrah Fawcett esittää nimiroolin.
The Irish Rover
The Irish Rover on Irlantilainen kansanlaulu, joka kertoo mahtavasta, epätodellisesta purjealuksesta, joka kohtaa epäonnisen lopun. Kappaleen ovat levyttäneet monet artistit, joista osa on tehnyt muutoksia sanoitukseen.
Majungasaurus
Majungasaurus oli myöhäisellä liitukaudella, 70–65 miljoonaa vuotta sitten Madagaskarilla elänyt dinosaurussuku. Suvusta tunnetaan ainoastaan yksi laji, "Majungasaurus crenatissimus". Suvusta puhuttiin vähän aikaa nimellä Majungatholus, jota nyt pidetään "Majungasauruksen" synonyyminä.
Niillä oli 10 cm pitkät hampaat. "Majungasaurus" oli muiden abelisauridien tapaan teropodi eli petodinosaurus.
"Majungasaurukset" olivat 9 metriä pitkiä, 3 metriä korkeita ja painoivat tonnin. Ne olivat aikoinaan Madagaskarin suurimpia eläimiä. Uroksella oli päässä röyhelöitä ja piikkejä. Naaras oli hieman pienempi kuin uros. Ne eivät luultavasti olleet kovin nopeita.
Behringer
Behringer International GmbH on Saksassa vuonna 1989 perustettu, äänilaitteistoja valmistava yritys.
Yhtiö suunnittelee ja valmistaa muun muassa PA-laitteistoja, miksereitä, vahvistimia ja äänikortteja. Viime aikoina Behringer on laajentanut valikoimaansa käsittämään myös efektipedaaleita, digitaalipianoja ja sähkökitaroita. Tämän lisäksi yritys valmistaa valaistuslaitteita musiikkiesityksiin.
Helmikuussa 2006 Yhdysvaltain telehallintovirasto (FCC) syytti Behringeriä siitä, ettei viittäkymmentä sen tuotetta oltu testattu Yhdysvaltain lakien velvoittamalla tavalla. Yritys tuomittiin miljoonan dollarin sakkoihin.
Behringeriä on syytetty patenttirikkomuksista ainakin Mackien ja Rolandin suunnilta. Mackien kanne kuitenkin soviteltiin oikeussalin ulkopuolella, eikä ratkaisun yksityiskohtia olla paljastettu. Patenttikiistojen ratkaisemista hankaloittaa se, että useimmat äänipiirit muistuttavat teknisten ratkaisujensa osalta pakostakin toisiaan, esimerkiksi vahvistinmalleissa.
Moskovskaja (alkoholijuoma)
Moskovskaja on vanhin venäläisistä votkamerkeistä, jota alettiin valmistaa 1924 Neuvostoliitossa nimellä "Московская особенная" ("Moskovskaja osobennaja", 'Moskovan erikoinen'). Uudelleen elvytetyn votkamerkin esikuvana oli jo ennen ensimmäistä maailmansotaa 1894–1914 valmistettu samanniminen votka, jota valmisti "4. viinamonopoli". Moskovskaja-votkan resepti ei vastoin yleistä luuloa perustu Dmitri Mendelejevin kokeisiin, vaan se on erillisen kehitystyön tulosta. Neuvostoaikana alkuperäistä reseptiä muutettiin hieman. Juomaan lisättiin ruokasoodaa ja etikkahappoa 30 ja 20 milligrammaa pulloa kohden vastaavasti.
Alfred Moquin-Tandon
Christian Horace Benedict Alfred Moquin-Tandon (7. toukokuuta 1804 Montpellier - 15. huhtikuuta 1863 Pariisi) oli ranskalainen lintutieteilijä ja kasvitieteilijä.
Moquin-Tandon väitteli lääketieteen tohtoriksi 1828. Hän toimi eläintieteen professorina Marseillessa 1829–1833, jolloin hänet nimitettiin Toulousen kasvitieteellisen puutarhan johtajaksi ja kasvitieteen professoriksi. 1850 Ranskan hallitus lähetti hänet Korsikalle kartoittamaan saaren kasvistoa. 1853 hän muutti Pariisiin, ja hänestä tuli myöhemmin Jardin des Plantesin ja Ranskan tiedeakatemian johtaja.
Hän laati lintutieteelliset tekstit teokseen "L'Histoire Naturelle des Iles Canaries" (1835-1844), jonka muita kirjoittajia olivat Philip Barker Webb ja Sabin Berthelot.
Yhdessä Webbin ja Berthelotin kanssa hän nimesi kanarianpeipon ("Fringilla teydea"). Hänen kunniakseen on nimetty afrikanmeriharakka ("Haematopus moquini").
Etelänselkälokki
Etelänselkälokki ("Larus dominicanus") on eteläisellä pallonpuoliskolla elävä selkälokin vastinlaji.
Etelänselkälokki muistuttaa selkälokkia. Se on kuitenkin hieman suurempi, nokka on järeämpi ja koivet ovat vihertävänharmaat (selkälokilla keltaiset). Sen pituus on noin 56 cm, siipien kärkiväli noin 128 cm ja paino noin yksi kilogramma.
Etelänselkälokki elää eteläisen pallonpuoliskon valtamerien rannikoilla ja saarilla sekä Etelä-Amerikassa, Etelä-Afrikassa että Oseaniassa. Lajin elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 3,3–3,4 miljoonaa yksilöä.
Valtamerien rannikot ja saaret.
Pesä on painanne maassa ja vuorattu ruohoilla ja höyhenillä. Naaras munii tavallisesti kolme munaa. Molemmat emot ruokkivat poikasia.
Etelänselkälokit ovat kaikkiruokaisia kuten useimmat muutkin lokit.
Porin Pesäkarhut
Porin Pesäkarhut on vuonna 1985 perustettu porilainen pesäpallon erikoisseura. Pesäkarhujen naisjoukkue pelaa Suomen pääsarjassa, Superpesiksessä, jossa se on pelannut yhtäjaksoisesti kaudesta 1996 lähtien. Pesäkarhut pelaavat kotiottelunsa Porin pesäpallostadionilla. Seura on voittanut naisten Suomen mestaruuden kerran, kaudella 2002.
Porin Pesäkarhut ry perustettiin 28. marraskuuta 1985 Ravintola Karhu Kruunussa. Seuran perustajat olivat Heikki Kuuri-Riutta ja Alpo Ahtola. Porin Pesäkarhujen ensimmäinen puheenjohtaja oli Alpo Ahtola. Seuran naisjoukkue aloitti taipaleensa Suomensarjasta kaudella 1986, minkä päätteeksi joukkue nousikin Ykköspesikseen seuraavalle kaudelle. Ykköspesistaipaletta kesti kuuden kauden ajan kauteen 1992 asti, jonka päätteeksi seuran historian ensimmäinen sarjapaikka saavutettiin. Ensimmäinen vierailu pääsarjassa kesti kuitenkin vain yhden kauden ajan, kun sijoitus sarjassa oli viimeinen eli 12. Seuraavat kaksi kautta (1994-1995) joukkue pelasi jälleen Ykköspesistä nousten kuitenkin jälkimmäisen päätteeksi takaisin Superpesikseen.
Kaudesta 1996 lähtien Porin Pesäkarhut on pelannut yhtäjaksoisesti Naisten Superpesiksessä. Seura saavutti ensimmäisen SM-mitallinsa kauden 2001 päätteksi, jolloin värinä oli pronssinen. Seuraavalle kaudelle mitalin väri vielä kirkastettiin kultaiseksi ja samalla saavutettiin seuran historian toistaiseksi ainoa Suomen mestaruus. Tämän jälkeen seura on pysynyt sarjan kärjessä sijoittuen sarjassa kaudesta 2004 yhtäjaksoisesti vähintään neljän parhaan joukkueen joukkoon.
Etenijäkuningatar:
Lyöjäkuningatar:
Kärkilyöntikuningatar:
Vuoden jokeri:
Vuoden lukkari:
Vuoden pesäpalloilija:
Kultainen maila:
Kultainen räpylä:
Vuoden pelinjohtaja:Seura on historiansa aikana saavuttanut naisten Superpesiksessä 13 mitalia. Näistä yksi on kultainen (2002), viisi hopeista (2005, 2008, 2010, 2013 ja 2017) ja kahdeksan pronssista (2001, 2004, 2006, 2009, 2011, 2012, 2014 ja 2016). Hallimestaruuden joukkue on voittanut 2002, 2007, 2009,2011, 2017 ja 2018. Lisäksi seuran juniorijoukkueet A-pojissa ja B-E -tytöissä ovat saavuttaneet ytheensä 17 SM-mitalia.
Porin Pesäkarhujen pelinjohtajat Naisten Superpesiksessä vuodesta 2001:
Poppana
Poppana on puuvillasta kudottu tuote, esimerkiksi seinävaate, pöytäliina, jopa vaatteita on tehty poppanasta. Poppanaa on alkujaan käytetty myös olkipatjojen päällä suojaamaan piikikkäiltä oljenpäiltä. Poppana-sana on kotoisin Etelä-Karjalasta, ja siitä on käytetty myös nimityksiä rököraanu, rääpälvaate, rääsäle ja nukeri.
Poppanakude leikataan kankaasta täysvinoon ohuiksi kuteiksi. Vinoon leikkaamisen ansiosta valmiin tuotteen pinta on samettimaisen pehmeä. Nykyisin poppanan loimena on useimmiten 6-säikeinen kalalanka.
Aiemmin materiaalina käytettiin vanhoja vaatteita, kuten matonkuteisiinkin. Sittemmin poppanakudetta on valmistettu myös teollisesti. Teollisesti valmistettu poppana hyödynsi ensin raaka-aineenaan teollisuuden jäännösmateriaalia, niin kutsuttua paalikudetta, jota kutoja itse leikkasi kapeammaksi. Poppanan yleistyttyä ja kysynnän kasvettua kehitti Pirkanmaan Kotityö Oy markkinoille ensimmäisen poppanakuteen vuonna 1973. Nykyään poppanoita kudotaan sekä vanhoista että uusista kankaista leikatuista kuteista.
Tekstiilitaiteilija Annikki Karvinen on tullut poppanavaatteiden suunnittelijana maailmankuuluksi.
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2007
Suomi osallistui vuoden 2007 yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuihin 15 urheilijan vahvuisella joukkueella, joka koostui kahdeksasta miehestä ja seitsemästä naisesta. Suomalaiset eivät yltäneet mitaleille asti, mutta pistesijoja (sijat 1-8) kertyi kolme kappaletta. Lisäksi suomalaiset tehtailivat kansallisella tasolla kovia tuloksia.
Uuteen maailmaan
Uuteen maailmaan on rap-yhtye Sauruksen ensimmäinen single yhtyeen neljänneltä "Neon Saurus" -studioalbumilta. Single julkaistiin digitaalisessa muodossa 2. maaliskuuta 2009. Kappaleen musiikkivideo nähtiin ensimmäisen kerran Summeri -ohjelmassa kesäkuussa 2009. Kappale sisältää samplen Ryuichi Sakamoton "Merry Christmas Mr. Lawrence" -kappaleesta.
Laukukero
Laukukero on Pallaksen tunturijonoon kuuluva, noin 762 metriä korkea huippu ja Pallas-Yllästunturin kansallispuistoon kolmanneksi korkein huippu. Hotelli Pallaksen infokansion kartassa keron korkeudeksi kerrotaan 785 metriä mutta lähteinä olevien karttojen perusteella tämä korkeustieto on virheellinen. Laukukerolla sijaitsevat Pallaksen yhdeksän laskettelurinnettä ja kaksi hissiä. Tunturi on kokonaan paljakkaa.
Endorama
Endorama on saksalaisen thrash metal -yhtye Kreatorin yhdeksäs studioalbumi. Endorama jäi Kreatorin viimeiseksi goottimetallista vaikutteita ottaneeksi albumiksi, sillä yhtye palasi vanhaan thrash metal -soundiinsa seuraavalla albumillaan.
Tuotanto
Lehmäkero
Lehmäkero sijaitsee Pallaksen tunturijonossa neljäntenä tunturina Hotelli Pallakselta pohjoiseen. Se on 745 metriä korkea ja laakea pohjois-etelä suunnassa.
Paula Malmivaara
Paula Malmivaara on suomalainen oboisti. Hän on Tampere Filharmonian oboen äänenjohtaja. Hän opiskeli Sibelius-Akatemian lisäksi Malmössä ja useilla mestarikursseilla. Hän on soittanut myös Aholansaari Sinfoniettassa.
Annikki Karvinen
Annikki Karvinen (s. 1931 Huittinen) on suomalainen tekstiilitaiteilija, joka tuli 1970-luvun puolivälistä alkaen tunnetuksi poppanan käytöstä suunnittelemissaan design-vaatteissa.
Annikin vanhemmat olivat Laina ja Hannes Haavisto. Annikki on vanhin lapsista ja perheeseen kuuluivat myös vuotta nuorempi Anja ja yhdeksän vuotta nuorempi Sirkka, joka menehtyi nelivuotiaana. Äiti oli itseoppinut ompelija (1904–1995) ja isä autonkuljettaja ja -asentaja. Annikin isä kuoli veritulppaan 45-vuotiaana.
Keskikoulun käytyään Karvinen alkoi opiskella Loimaan naiskotiteollisuuskoulun ompelulinjalla, ja valmistuttuaan hän toimi käsityönopettajana ensin Köyliön kansakoulussa. Pari vuotta opettajana oltuaan Karvinen jatkoi vielä Loimaan naiskotiteollisuuskoulun kudontalinjalla. Hän oli kotiopettajana 1951–1952 kaksi kesää Helsingissä Kalevan jäätelötehtaan omistajan perheessä. Valmistuttuaan kudontalinjalta 1952 hän sai myyjättären paikan Helsingistä Käsityöliike Ainosta. Päästyään Wetterhoffin kotiteollisuusopettajaopistoon Karvisen oli otettava lainaa, ja elämä oli köyhää. Heti valmistuttuaan kudonnan neuvojaksi Karvinen sai opettajan paikan Raahen yhteislyseosta. Koulusta löytyi myös puoliso, voimistelunopettaja Anto Karvinen. Häät vietettiin 1960. Anto Karvisen isällä oli Raahessa sekatavarakauppa. Antsi oli ekonomi ja halusi eteenpäin urallaan. Hän sai paikan Oulun tullikamarissa, mutta matka Raaheen oli pitkä ja perheeseen oli 1961 syntynyt tytär Ana-Katri eli Kati, joka tarvitsi myös isää. Vuonna 1963 Antsi sai Jyväskylästä tullihoitajan viran ja Annikki sai käsityönopettajan paikan Viitaniemen yhteiskoulusta.
Annikki Karvinen perusti 1968 oman yrityksen, joka toimi pitkään nimellä Annikki Karvinen Oy ja myöhemmin nimellä Karvinen Finland Oy Ltd. Alkuun yritys valmisti vaatteita puuvillaisista painokankaista ja villakankaista, mutta 1970-luvun puolivälissä Annikki Karvinen innostui poppanasta, jonka materiaalina hän käytti puuvillan ohella silkkiä, samettia ja pellavaa. 1990-luvulla tehtaassa alettiin valmistaa poppana-asuihin sointuvia vaatteita tehdasvalmisteisista kankaista. Sittemmin poppana on jäänyt asuista pois. Karvinen Finland hakeutui konkurssiin elokuussa 2016.
Vaatteiden lisäksi Karvinen on suunnitellut sisustuksia.
Annikki ja Anto Karvisella on kaksi lasta, Kati ja Aapo, jotka ottivat tammikuussa 2015 yrityksen vetovastuun. Karvisten toinen koti on Lodèven vuoristokylässä Etelä-Ranskassa, ja se on hankittu 1990-luvulla.
Vuonna 2009 Karvinen palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä.
Power Rangers: Dino Thunder (videopeli)
Power Rangers: Dino Thunder on vuoden 2004 elokuussa julkaistu videopeli, joka perustuu samannimiseen televisiosarjaan Power Rangers Dino Thunder. Pelin julkaisi THQ Game Boy Advancelle, Nintendo GameCubelle ja PlayStation 2:lle.
GBA:lla pelataan ainoastaan kolmella Rangerilla punaisella, sinisellä ja keltaisella, joiden tehtävinä on saavuttaa tietty päämäärä, kuten tuhota kaikki metallisessa laatikossa olevat viholliset tai pelastaa jäätyneet ihmiset. Musta Ranger puolestaan esiintyy neuvonantajana, sekä palapeli tehtävissä, jossa on tarkoitus tehdä Mustalle Rangerille reitti kohti päämääräänsä pelastaakseen eri Zordeja. Palapelin aikana Valkoinen Ranger toimii häirikkönä, joka tuhoaa reittejä kesken kaiken. Pelissä voi pelata myös Megazordeilla mikäli vastustaja suurenee jättiläismäiseksi. Lisäksi Megazord tasoilla voi muokata ThunderSaurus Megazordia palapeleissä vapauttamiensa Zordien myötä.
PlayStation 2 ja Nintendo GameCubella pelataan ainoastaan Power Rangereiden mekaanisilla Zordeilla. Pelaajalla on käytössä kolme Zordia; Punainen TyrannoZord, sininen TriceraZord ja keltainen PteraZord. Tarkoituksena on vapauttaa vankina olevat DinoZordit lila CephalaZord, vihreä ParasaurZord, oranssi AnkyloZord ja sinivihreä DimetroZord. Samalla pelaajan on tuhottava muukalaisolentojen asetehtaat ja kerättävä eri esineitä, kuten munia ja kristalli-ikoneja. Pelissä on myös lukittavia Zordeja Power Rangers Wild Forcesta ja Power Rangers Ninja Stormista.
Kruununhaan yläaste
Kruununhaan yläaste on Helsingin Kruununhaassa sijaitseva peruskoulu, jossa on luokat 7–9. Kruununhaan yläasteella on noin 500 oppilasta. Kruununhaan yläasteen rehtorina toimii Jani Puurula.
Kruununhaan yläasteen historia alkaa vuodesta 1905, jolloin Helsingin Uusi Suomalainen Tyttökoulu aloitti toimintansa Ritarikatu 3:n vuokrahuoneistossa. Koulu syntyi sortovuosien aikana demokratiapyrkimysten, suomalaiskansallisen heräämisen sekä naisasialiikkeen innoittamina. Koulu sai oman koulurakennuksen vuonna 1919 Hallituskatu 8:n vanhasta venäläisestä tyttökymnaasista. Pian muuton jälkeen koulun nimi muutettiin Helsingin Suomalaiseksi Tyttökouluksi. Vuonna 1950 koulun nimi muutettiin Kaksoistyttökouluksi ja vuonna 1956 se lyhennettiin Helsingin Tyttökouluksi.
Kesällä vuonna 1973 koulu joutui jättämään vanhan rakennuksensa Hallituskatu 8:ssa, koska Helsingin yliopisto purki rakennuksen. Koulu muutti entiseen Svenska Lyceumin rakennukseen Liisankatu 13:een. Samana vuonna päätettiin yhdistää Helsingin Tyttökoulu sekä Helsingin Tyttölukio Kruununhaan Yhteislyseoksi. Kruununhaan Yhteislyseo siirtyi vuonna 1977 peruskoulujärjestelmään. Koulu jaettiin kahteen osaan: Kruununhaan yläasteeseen sekä Kruununhaan lukioon, nykyiseen Sibelius-lukioon. Kruununhaan lukio tarvitsi käyttöönsä koko Liisankatu 13:n rakennuksen, joten Kruununhaan yläasteelle täytyi etsiä koulurakennus. Rakennukseksi päätettin jakaa Kaisaniemen ala-asteen koulun käyttämä koulurakennus. Koululle etsittiin omaa rakennusta, ja vuonna 1980 koululle saatiinkin Onni Tarjanteen suunnittelema vuonna 1899 rakennettu rakennus.
Kruununhaan yläasteella on erityispiirteenä musiikki- sekä tanssilinja, joita toteutetaan yhteistyössä alan oppilaitosten, ennen kaikkea lähellä sijaitsevan Sibelius-lukion ja Cantores Minores -poikakuoron kanssa. Koulun opetus painottuu yleisestikin taito- ja taideaineisiin, aikaisemmin lisäksi matemaattisiin aineisiin. Koulu on mukana kansainvälisissä suunnittelu- ja kokeiluprojekteissa. Kruununhaan yläasteella on myös laaja valinnaisten aineiden tarjonta, esimerkiksi ilmaisutaito, kotitalous, eri kieliä, palloilua, käsitöitä ja tietotekniikkaa.
Eline Berings
Eline Berings (s. 28. toukokuuta 1986 Gent) on belgialainen pika-aitajuoksija.
Berings sijoittui seitsemänneksi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailujen 100 metrin aitajuoksussa Sherbrookessa kesällä 2003. Hän voitti saman lajin junioreiden Euroopan mestaruuden Kaunasissa 2005 ajalla 13,41 s. Hän sijoittui 100 metrin aitajuoksussa neljänneksi Debrecenin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007.
Birminghamin EM-hallikilpailuissa 2007 Berings sijoittui 60 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi. Kaksi vuotta myöhemmin sisäratojen EM-kilpailuissa Torinossa hän voitti saman matkan mestaruuden Belgian ennätysajalla 7,92. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli viides ajalla 8,08. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 hän sijoittui viidenneksi ajalla 8,08. Hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun välierissä MM-hallikilpailuissa 2008, 2010, 2014 ja 2018 sekä EM-kilpailuissa 2015.
Berings karsiutui Berliinin MM-kilpailuissa 2009 100 metrin aitajuoksun välierissä ajalla 12,94, jolla hän sivusi Hengelossa samana kesänä juoksemaansa omaa ennätystään ja samalla myös Belgian ennätystä 12,94. Hänen aikaisempi ennätyksensä oli 12,97, jonka hän juoksi Osakassa elokuussa 2007 karsiutuessaan MM-kilpailujen alkuerissä. Hän karsiutui välierissä Lontoon olympialaisissa 2012 ja alkuerissä Lontoon MM-kilpailuissa 2017.
Berings sijoittui Zürichin EM-kilpailuissa 2014 kahdeksanneksi. Hän karsiutui EM-kilpailuissa välierissä Helsingissä 2012 sekä alkuerissä Göteborgissa 2006 ja Barcelonassa 2010.
Berings on 162 senttimetriä pitkä ja painaa 53 kilogrammaa.
NES Cleaning Kit
NES Cleaning Kit on Nintendo Entertainment System-konsoliin soveltuva lisävaruste, jonka avulla pystyy puhdistamaan konsoliin soveltuvat pelikasetit. Tuote tuli markkinoille vuonna 1989.
Tarja Kautto
Tarja Helena Kautto (s. 10. syyskuuta 1949 Viitasaari) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko.
Kautto oli kansanedustajana 14 vuoden ajan. Hän nousi eduskuntaan varaedustajan paikalta, toukokuussa 1989, kun Pirjo Ala-Kapee siirtyi Vantaan kaupunginjohtajaksi, ja hän toimi kansanedustajana maaliskuuhun 2003, jolloin putosi eduskunnasta. Hän edusti Uudenmaan vaalipiiriä (vuoteen 1999 nimeltään Uudenmaan läänin vaalipiiri). Hän oli varsinaisena jäsenenä viidessä eduskunnan valiokunnassa, toisessa lakivaliokunnassa (toukokuusta 1989 maaliskuuhun 1991), suuressa valiokunnassa (huhtikuusta 1991 joulukuuhun 1993 ja huhtikuusta 1995 kesäkuuhun 2002), ympäristövaliokunnassa (huhtikuusta 1991 maaliskuuhun 2003), hallintovaliokunnassa (helmikuusta 1994 maaliskuuhun 1995) ja ulkoasiainvaliokunnassa (huhtikuussa 1999 ja kesäkuusta 2002 maaliskuuhun 2003). Lisäksi Kautto oli valtion asuntoneuvoston jäsen vuosina 1991–2003 ja sen puheenjohtaja 1997–2003.
Kautto syntyi Viitasaarella Keski-Suomessa ja hänen perheensä muutti silloiseen Helsingin maalaiskuntaan vuonna 1956. Kautto kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1969 ja samasta vuodesta alkaen hän työskenteli sihteerinä Vantaan kaupungin palveluksessa. Vuonna 1984 hän siirtyi Vantaan Sähkölaitoksen tiedottajaksi, jona hän toimi, kunnes aloitti kansanedustajana vuonna 1989.
Kautto oli Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1980 vuoteen 2004 ja hän toimi myös kaupunginhallituksessa. Lisäksi hän oli poliittisella urallaan kerran presidentin valitsijamiehenä, presidentinvaalissa 1988.
Kautto on ollut vuodesta 1971 alkaen naimisissa Pentti Kauton kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta, vuosina 1976 ja 1978 syntyneet pojat.
Jim Reeves
Jim Reeves (oikealta nimeltään James Travis Reeves) (20. elokuuta 1923 Galloway, Texas – 31. heinäkuuta 1964 Davidsonin piirikunta, Tennessee) oli yhdysvaltalainen country & western -laulaja.
Hänen suurimpia hittejään olivat ”Mexican Joe”, ”Bimbo”, ”Four Walls”, ”Ramona”, ”He'll Have to Go”, ”I'm Getting Better”, ”Am I Losing You”, ”Welcome to My World”, ”I Love You Because”, ”I Won't Forget You” ja ”Distant Drums”.
Reeves kuoli lento-onnettomuudessa managerinsa Dean Manuelin kanssa heinäkuussa 1964.
The Spencer Davis Group
The Spencer Davis Group on englantilainen yhtye, joka perustettiin Birminghamissa vuonna 1963. Siihen kuuluivat Spencer Davis (kitara ja laulu), Steve Winwood (kitara, urut ja laulu), Muff Winwood (bassokitara) ja Pete York (rummut). Vaikka yhtye oli Davisin perustama, Steve Winwood oli sen ehdoton keulahahmo, koska hän lauloi hämmästyttävällä mustalla soundilla. Yhtyeen parhaimpia hittejä ovat ”Keep on Running”, ”Somebody Help Me”, ”When I Come Home”, ”Gimme Some Lovin” ja ”I’m a Man”. Vuonna 1967 Winwoodit jättivät yhtyeen, minkä jälkeen Steve vaikutti vielä yhtyeissä Traffic ja Blind Faith. Davis pestasi Winwoodien tilalle Eddie Hardinin (kosketinsoittimet ja laulu) ja Phil Sawyerin (kitara ja bassokitara), jonka paikkasi pian Ray Fenwick (kitara). Tällä kokoonpanolla syntyivät vielä pikkuhitit ”Time Seller” ja ”Mr. Second Class”. Hardinin ja Yorkin erottua vuonna 1968 tilalle tulivat Dee Murray (bassokitara) ja Nigel Olsson (rummut), mutta yhtye hajosi seuraavana vuonna. Davis yritti vuonna 1973 kasata Hardinin, Fenwickin, Yorkin ja Charlie McCrackenin kanssa uutta The Spencer Davis Groupia, mutta turhaan.
The Spencer Davis Group kävi Suomessa helmikuussa 1967. He konsertoivat Kulttuuritalolla ja esiintyivät Yleisradion Pasilan televisiostudio 2:ssa nauhoitetussa ohjelmassa "Valmiina... pyörii!", jossa he olivat Tapani Karhun haastateltavina. Ohjelman tuotti ja ohjasi Erkki Pohjanheimo.
Parker
Parker voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sukunimenä:Etunimenä:Kuvitteellisia hahmoja:Paikkoja:Muita merkityksiä
Winnipeg James Armstrong Richardsonin kansainvälinen lentoasema
Winnipeg James Armstrong Richardson International Airport on kansainvälinen lentoasema Kanadassa, Manitoban provinssissa, Winnipegin kaupungissa. Lentoasema on yksi Kanadan vilkkaimmista matkustajamääräällä mitattuna, yli 3,5 miljoonaa matkustajaa kulki aseman kautta (2007). Asema on myös yksi Air Canada Jazzin ja WestJetin solmukohteita.
Lentokenttä avattiin liikenteelle 1928 ja nimettiin kuuluisan manitobalaisen lentäjäpioneerin, kapteeni Fred J. Stevensonin mukaan, Stevenson Aerodromeksi (Stevenson Field). Lentokenttä oli Kanadan ensimmäinen kansainvälinen lentoasema. Vuonna 1958 "Canadian Department of Transport" nimesi kentän "Winnipeg International Airport"iksi.
Nykyinen terminaalirakennus valmistui vuonna 1964. Terminaalirakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto "Green Blankstein Russell and Associates" (myöhemmin "GBR Associates and Stantec Limited"). Terminaalia laajennettiin vuonna 1984, laajennuksesta vastasi arkkitehtitoimisto "IKOY". Vuonna 1998 terminaalia vastapäätä rakennettiin hotelli. Terminaalirakennus on suunniteltu "International Style" -tyylin mukaisesti.
10. joulukuuta 2006 Kanadan liikenneministeri Lawrence Cannon nimesi lentoaseman kuuluisan lentokoneteollisuudessa vaikuttaneen liikemiehen James Armstrong Richardson vanhemman mukaan.
Lentoasemalla aloitettiin vuoden 2007 kevällä suurimittainen perusparannus. Asemalle rakennetaan arkkitehti César Pellin sunnittelema uusi terminaalirakennus, terminaalirakennuksen ensimmäinen vaihe on suunnitelmien mukaan määrä valmistua vuoden 2010 aikana. Uuden terminaalin toivotaan tuovan kentälle entistä suurempia koneita, kuten Boeing 747 ja Airbus A380. Vanhan terminaalirakennuksen kohtalosta ei ole vielä tehty lopullista päätöstä, mutta tämänhetkisten suunnitelmien mukaan terminaali puretaan ja paikalle rakennetaan uusi monikäyttörakennus jonka suurimpana vuokralaisena toimisi "Western Canada Aviation Museum". Uuden terminaalin viereen valmistui elokuussa 2006 uusi parkkitalo, jossa on tilaa 1 559 ajoneuvolle. Peruskorjauksesta johtuen kolmas kiitotie (07/25, 1 400 m) on toistaiseksi suljettu.
Aseman alueelle on myös rakenteilla uusi kaukoliikenteen linja-auto terminaali ja Kanadan postin lajittelukeskus . Sunnitelmissa on myös varaukset luksus hotellille, toimistorakennukselle ja myöhemmin toteuttaville uusille kiitoteille.
Pienemmät lentoyhtiöt Bearskin Airlinesiä ja Calm Airia lukuun ottamatta käyttävät Perimeter Airlinesin, Keewatin/Kivalliqin ja muita pienempiä terminaalirakennuksia. Suuremmat lentoyhtiöt käyttävät lentoaseman pääterminaalia.
Chilensilpoja
Chilensilpoja ("Phytotoma rara") on Chilessä ja Argentiinassa tavattava kotingoihin kuuluva varpuslintu.
Kooltaan chilensilpoja on noin 18–20 cm. Koiraan selkä on ruskeanharmaa ja niissä on tummempia viiruja. Siivet ovat mustat valkoisin viiruin. Pitkähkö pyrstö on väriltään musta ja alaperä on punertava. Chilensilpojakoiraan vatsa ja pää ovat punaruskeat. Naaraan vatsa on vaalea ja siiven viirutus on harmahtava.
Chilensilpoja elää etelämpänä kuin mikään muu laji kotingojen heimossa. Sen levinneisyys ulottuu Magallanesin provinssista Atacaman aavikolle ja Argentiinassa Santa Cruzista Mendozaan. Laji pesii korkealla Andeilla ja muuttaa talveksi kohti alankoja. Muuttoaikana lajia voi tavata Falklandinsaarilla ja Etelä-Georgiassa ja Eteläisillä Sadwichsaarilla. Chilensilpojan elinympäristöä ovat pensaikot, metsänreunukset ja jokilaaksot. Ajoittain lajia tavataan myös puutarhoissa.
Chilensilpojat elävät useimmiten yksin tai pareittain. . Kuppimaisen pesän laji rakentaa oksanhaarukkaan puuhun oksista ja juurista. Naaras munii kahdesta neljään sinivihreää tummapilkullista munaa.
Chilensilpoja käyttää ravintonaan lehtiä ja kasvien silmuja. Niitä se leikkaa siihen tarkoitukseen kehittyneellä sahalaitaisella nokallaan.
Pattivälskäri
Pattivälskäri ("Acanthurus bariene") on suurikokoinen välskärikala.
Pattivälskäri kasvaa 50 cm pitkäksi. Sen vartalo on ruskea, kiduskannen yläpuolella on musta täplä. Pyrstö on hevosenkengän muotoinen. Suurten koiraiden otsaan kasvaa kyhmy, joka voi roikkua jopa kalan suun edessä.
Pattiivälskäreitä elää koralliriutoilla Mosambikistä Malediiveille ja muualla indopasifisella merialueella. Aikuiset pysyvät yleensä syvemmällä kuin 30 metrissä, lähes aina vähintään 15 metrissä. Poikasia on tavattu matalikoilta 0,5–2 metrin syvyydestä pehmytkorallien keskeltä.
Pattivälskäri on melko aggressiivinen lajitovereitaan ja muita välskäreitä kohtaan. Niitä pidetään joskus suurissa, vähintään 800 litran akvaarioissa.
Pattivälskäreiden pääasiallista ravintoa ovat kasvit.
Uropterygius concolor
Uropterygius concolor on mureenalaji, jota joskus pidetään meriakvaariossa.
Uropterygius concolor voi kasvaa noin 50 cm:n pituiseksi. Se on tasaisen ruskeanvärinen. Sillä ei ole eviä selkä- eikä vatsapuolella muualla kuin lähellä pyrstöä.
Uropterygius concolor on kotoisin indopasifiselta merialueelta. Se elää mangrovealueilla, murtovedessä jokisuilla ja matalilla koralliriutoilla 8 metrin syvyyteen asti.
Uropterygius concolor syö rapuja ja muita äyriäisiä, joskus myös pieniä kaloja.
Kemijärven vaakuna
Kemijärven vaakuna on Kemijärven kaupungin virallinen tunnus, ja sen on suunnitellut Olof Eriksson. Vaakunaselitys on ”mustassa kentässä kanto, jonka yläpää teroitettu kolmikärkiseksi ja sen molemmin puolin saatteena kuusisakarainen tähti; kaikki hopeaa”.
Kemijärven kunta päätti vuoden 1952 lopulla järjestää vaakunansuunnittelukilpailun. Kilpailun ensimmäisen palkinnon voitti Olof Erikssonin ehdotus "Uhripatsas", myös kilpailun toinen ("Näätävaara") ja kolmas ("Metsien miesten mailla") palkinto menivät Erikssonin suunnittelemille ehdotuksille. Kunnanvaltuusto hyväksyi voittaneen ehdotuksen Kemijärven vaakunaksi. Sisäasianministeriö vahvisti kunnanvaltuuston päätöksen 3. huhtikuuta 1954. Olof Erikssonin oman selityksen mukaan vaakunan kolmikärkisen kannon saattoi ymmärtää joko käpälälautana tai kalajumalana, jotka molemmat viittaavat Kemijärven perinteisiin elinkeinoihin kalastukseen ja metsästykseen, ylös nostetut juuret viittaavat raivaustoimintaan ja vaakunan tähdet ovat Pohjantähtiä viitaten kunnan pohjoiseen sijaintiin.
Kemijärven kunnan kirkonkylä/keskustaajama erotettiin Kemijärven kauppalaksi 1957, jolloin kuntavaakuna jäi Kemijärven maalaiskunnan käyttöön. Kauppalalle vahvistettiin oma vaakuna 25. marraskuuta 1960. Vaakuna oli Ahti Hammarin suunnittelema, ja sen selitys kuului ”punaisessa kentässä kaksi siivekästä hopeista uittohaan terää ristikkäin”. Aiheen uittohaat viittaavat tukinuittoon ja siivet pyrkimyksiin kehittää kuntaa eteenpäin.
Kun Kemijärven maalaiskunta ja kauppala yhdistyivät jälleen Kemijärven kaupungiksi 1973, syntynyt kaupunki otti vaakunakseen maalaiskunnan käyttämän alkuperäisen koko kunnalle vahvistetun vaakunan. Kauppalan vaakuna jäi samassa yhteydessä epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi.
Göran Söllscher
Göran Söllscher (s. 31. joulukuuta 1955) on ruotsalainen kitaristi. Hän syntyi Växjössä ja aloitti kitaransoiton 7-vuotiaana. Söllscher opiskeli myöhemmin Malmön konservatoriossa ja Kööpenhaminan kuninkaallisessa konservatoriossa. Hänen esikoislevytyksensä julkaistiin Deutsche Grammophon -levymerkillä vuonna 1979. Söllscher on omistautunut nimenomaan klassiselle kitaramusiikille, ja on levyttänyt muun muassa Johann Sebastian Bachin, Fernando Sorin ja Joaquín Rodrigon musiikkia.
Sixten Ehrling
Sixten Ehrling (3. huhtikuuta 1918 – 13. helmikuuta 2005) oli ruotsalainen kapellimestari. Hän syntyi Malmössä ja opiskeli Ruotsin kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa. Myöhemmin hän lähti jatkamaan opintojaan Dresdeniin Karl Böhmin ja Pariisiin Albert Wolffin johdolla.
Ehrlingin levytysten joukkoon lukeutuvat Sibeliuksen sinfoniat.
Ehrling johti Tukholman kuninkaallista oopperaa vuosina 1953–1960. Hän oli Göteborgin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina vuosina 1974–1976 toimittuaan jo aiemmin (1963–1973) vastaavassa virassa Detroitin sinfoniaorkesterissa. Myöhemmällä urallaan hän opetti Juilliard School of Musicissa. Hän kuoli New Yorkissa, Yhdysvalloissa.
Albert Wolff
Albert Wolff (19. tammikuuta 1884 – 20. helmikuuta 1970) oli ranskalainen kapellimestari. Hän johti muun muassa Opéra-Comiqueta vuosina 1921–1924 ja Lamoureux-orkesteria vuosina 1928–1934. Hän työskenteli lisäksi muun muassa Yhdysvalloissa. Hänen levytyksiinsä lukeutuu levytys Bizet’n oopperasta "Carmen".
Wolff myös sävelsi itse. Hänen teostensa joukossa on ooppera "L’oiseau bleu" (1919).
Maari
Maari (, latinan sanasta "mare" ’meri’) on vulkaanisen kaasun purkautuessa syntynyt allas, jonka vesi on yleensä myöhemmin täyttänyt. Kaasupurkaus syntyy kuuman laavan tai magman joutuessa kosketuksiin pohjaveden kanssa. Tällainen suppilomainen, jyrkkärantainen ja muodoltaan pyöreähkö allas on vulkaanisten purkaustuotteiden ympäröimä. Maarien halkaisija vaihtelee 60 metristä kahdeksaan kilometriin ja syvyys kymmenestä metristä 200 metriin. Maareja on Pohjois-Amerikassa, Chilessä ja Euroopassa esimerkiksi Eifelvuoristossa Saksassa ja Auvergnessa Ranskassa.
Fiakkeri
Fiakkeri () tarkoittaa osittain tai kokonaan katettuja hevosvetoisia ajurinvaunuja. Ensimmäiset fiakkerit olivat kuomullisia, mutta muuten avoimia, nelipyöräisiä vaunuja, joita veti kolme hevosta Pariisin mutaisilla kaduilla. Nimitys pohjautuu siihen, että ensimmäiset tällaiset vaunut alkoivat tarjota palvelujaan 1640-luvulla pariisilaisen majatalon Hôtel Saint-Fiacre edustalla. Se oli nimetty pyhän Fiacriuksen mukaan.
Pariisissa oli 1794 käytössä noin 800 fiakkeria ja 1800-luvulla niiden määrä oli yli 1 500. Fiakkereissa oli 1800-luvulla kokonaan katettu matkustamo ajurin istuessa täysin avoimella penkillään. Samalla vuosisadalla fiakkerin kaltaisia vaunuja käytettiin Englannissa ja Yhdysvalloissa, jossa niistä käytettiin nimitystä hackney. Wienissä fiakkerista käytettiin nimitystä Fiaker.
Silpojat
Silpojat ("Phytotoma") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintusuku, joka aiemmin luokiteltiin omaan silpojien heimoonsa ("Phytotomidae"). Silpojiin kuuluu BirdLifen mukaan kolme lajia.