Venäjän vapautusarmeija
Venäjän vapautusarmeija (, lyh. ROA) oli toisessa maailmansodassa saksalaisten puolella toiminut sotilasyksikkö, joka koostui suurimmaksi osaksi etnisistä venäläisistä. Armeijaa johti saksalaisten puolelle siirtynyt entinen neuvostokenraali Andrei Vlasov. Armeijan sotilaat koostuivat vangeiksi jääneistä neuvostoliittolaisista ja Venäjän sisällissodan jälkeen pakoon lähteneistä emigranteista. Venäläisiä SS-joukkoja johti Bronislav Kaminski.
Venäläisiä oli taistellut Saksan armeijan puolella jo sodan alusta lähtien, mutta he palvelivat saksalaisissa yksiköissä saksalaisten alaisuudessa. Heillä oli omat hihamerkkinsä, joilla saksalaiset yrittivät luoda kuvaa vapaaehtoisten venäläisten armeijasta, jota ei vielä tuolloin ollut olemassa. Heistä alettiin pian muodostaa pieniä omia yksiköitään partisaanien vastaiseen taisteluun. Sodan alussa Saksa sai yli kolme miljoonaa sotavankia, näistä yli miljoona liittyi Saksan armeijaan taistelemaan Neuvostoliittoa vastaan. Itärintaman vahvuudesta 20% olikin neuvostoliiton kansalaisia. Näistä puolet eli 10% kokonaisvahvuudesta etnisiä venäläisiä.
Andrei Vlasov ehdotti Hitlerille ja Saksan ylijohdolle venäläisen armeijan perustamista, mutta näitä ehdotuksia ei edes kuunneltu. Vuosina 1942–43 venäläisyksiköiden taistelutahto oli saksalaisten mielestä olennaisesti laskenut ja he pelkäsivät kapinaa. Tuohon aikaan Saksan armeijassa oli jo satoja tuhansia venäläisiä taistelijoita. Venäläiset päätettiin lähettää 1943 länsirintamalle, jotta heidän taistelutahtonsa kohenisi. He eivät kuitenkaan taistelleet kovin voimakkaasti länsirintamallakaan, vaan monet heistä antautuivat liittoutuneille.
Vasta vuonna 1944 perustettiin venäläinen armeija Heinrich Himmlerin ehdotuksesta. Tarkoituksena oli kymmenen divisioonaa käsittävän armeijan perustaminen. Lokakuun 14. päivänä 1944 armeijan johtajaksi valittu Vlasov julkaisi Prahan manifestinsa, jossa luki 14 kohtaa, joiden puolesta Venäjän vapautusarmeija taisteli. Helmikuussa 1945 saatiin kootuksi ensimmäinen kokonainen divisioona venäläisistä. Se taisteli lyhyen aikaa Oderin luona ja loikkasi Neuvostoliiton puolelle näiden vallatessa Prahan. Kaksi muutakin divisioonaa perustettiin, mutta niitä ei saatu täysvahvuisiksi.
Aktiivisesti Venäjän vapautusarmeija taisteli vain Oderin rintamalla huhtikuussa 1945. Armeija taisteli kolmen päivän ajan ennen kuin sen piti vetäytyä ylivoimaisen vihollisen tieltä. Loikkaamistapauksia ei havaittu. Tämän taistelun jälkeen Vlasov komensi armeijansa marssimaan etelään, jotta he voisivat antautua länsiliittoutuneille.
Kun armeija oli marssimassa etelään, Vlasovin alaisuudessa ollut ensimmäinen divisioona liittyi Prahan kapinaan tšekkien puolella. He taistelivat SS-joukkoja vastaan ja onnistuivat yhdessä tšekkien kanssa säästämään Prahan SS-joukkojen suunnittelemilta räjäytystöiltä, joita tehtiin myös Varsovassa. He joutuivat perääntymään Neuvostoliiton edettyä Prahaan ja yrittivät antautua amerikkalaisille joukoille etelämpänä, mutta amerikkalaiset eivät halunneet vahingoittaa välejään Neuvostoliiton kanssa. Eräät venäläisille myötämieliset amerikkalaiskomentajat tosin antoivat pienten yksiköiden ylittää länsiliittoutuneiden rintamalinjat. Valtaosa heistä luovutettiin kuitenkin takaisin Neuvostoliittoon.
Liechtensteinin ruhtinaskunta antoi alueellaan oleville Venäjän vapautusarmeijan yksiköille turvapaikan ja sieltä suurin osa venäläisistä muutti Argentiinaan. Puna-armeija kohteli entisiä vapautusarmeijan jäseniä pettureina ja heidät joko teloitettiin välittömästi kiinni jäädessään, elossa säilyneet saattoivat joutua vuosiksi vankileireille. Vankileireireiltä elossa säilyneet saivat kansalaisoikeutensa takaisin vasta vuonna 1995. Vlasov ja muut komentajat hirtettiin Moskovassa vuonna 1946.