Scarborough (Ontario)
Scarborough on entinen kaupunki (1983–1998) Kanadan Ontariossa. Vuodesta 1998 lähtien se on ollut osa Toronton suurkaupunkia. Se levittäytyy Toronton keskusta-alueen itäpuolella Ontariojärven pohjoisrannalla.
Alueella elää 626 000 ihmistä (2011), ja sen väestötiheys on selvästi matalampi kuin Toronton alueella keskimäärin. Suurimpia maahanmuuttajaryhmiä ovat kiinalaiset, srilankalaiset ja filippiiniläiset. Vaikka Scarborough menetti hallinnollisen asemansa yhdistyessään Torontoon, sillä on edelleen vahva merkitys asukkaittensa identiteetille.
Scarboroughin pinta-ala on 188 neliökilometriä, lähes kolmanneksen Toronton kokonaispinta-alasta. Aluetta rajaavat pohjoisessa Steeles Avenue, idässä Rougejoki ja Pickeringin kaupungin raja, etelässä Ontariojärvi ja lännessä Victoria Park Avenue. Sitä ympäröivät pohjoisessa Markham, idässä Pickering sekä lännessä Torontoon kuuluvat North York, East York ja Old Toronto.
Scarboroughilla on noin 20 kilometriä Ontariojärven rantaviivaa. Rantamaisemaa hallitsee Wisconsin-jääkaudella muodostunut Scarborough Bluffsin kallioalue, joka kohoaa jyrkkärinteisenä jopa 90 metrin korkeuteen järven pinnasta. Alueen läpi laskee järveen kaksi jokea: Monihaaraisen Highland Creekin valuma-alue sijaitsee lähes kokonaisuudessaan Scarboroughin alueella ja on maisemaltaan enimmäkseen rakennettua. Idempänä virtaava Rougejoki on säilynyt osittain luonnontilaisena.
Varhaisia suurriistan metsästäjiä alkoi muuttaa nykyisen Toronton alueelle 9000 vuotta eaa. mannerjäätikön vetäydyttyä pohjoiseen. Joskus 600-luvulla seudulle asettui irokeesiheimoja viljelemään maata. Heidän jäljiltään on löydetty Scarboroughista muun muassa Alexandran asuinpaikka 1300-luvulta. Tuntemattomaksi jääneestä syystä irokeesit siirtyivät 1300–1500-luvuilla pohjoiseen Huronjärven itäpäähän ja Toronto autioitui. Seudulle syntyi pysyvää asutusta uudelleen vasta 1660-luvulla, kun senecat perustivat Rougejoen suulle Ganatsekwyagon-nimisen kylän. Vuoden 1700 tietämillä mississaugat olivat syrjäyttäneet senecat, ja samoihin aikoihin alue joutui ranskalaisten vaikutuspiiriin.
Ranska menetti Kanadan Britannialle Pariisin rauhassa 1763, ja samalla myös Toronto päätyi brittien hallintaan. 1700-luvun loppuun mennessä britit olivat ostaneet mississaugoilta nykyisen Toronton maa-alueet. Scarborough tunnettiin aluksi Glasgow’na, kunnes nimi vaihdettiin nykyiselleen vuonna 1793. Nimen vaihdosta ehdotti Elizabeth Simcoe, Ylä-Kanadan ensimmäisen varakuvernöörin John Graves Simcoen vaimo, jonka mielestä Scarborough Bluffs muistutti englantilaisen Scarboroughin kaupungin rantakallioita.
Scarborough jaettiin tontteihin, joita alettiin luovuttaa vuodesta 1796 lähtien Britanniasta ja Yhdysvalloista saapuville uudisasukkaille. Vuoteen 1850 mennessä siitä oli kehittynyt 3 800 asukkaan maalaiskunta, joka sai oikeuden valita oman valtuustonsa. Yhden keskuskylän sijaan Scarboroughiin syntyi useita tienristeyskyliä, joihin perustettiin sahoja, jauhomyllyjä, majataloja, pajoja, kauppoja, kouluja, postitoimistoja ja kirkkoja. Kunnan alueelle rakennettiin ensimmäinen rautatie 1856 ja kaksi muuta vuosina 1871 ja 1884. Raitiovaunuliikenne Torontosta aloitettiin 1896 ja ensimmäinen puhelinlinja avattiin 1903. Asukasluku oli vielä 1900-luvun taitteessa vain hieman yli 3 700, mutta vuoteen 1922 mennessä se oli noussut jo yli 10 000:een. Väestönkasvu oli erityisen nopeaa kunnan lounaisosassa, minkä vuoksi valtuusto muutti Woburnista lännemmäksi Birch Cliffiin.
Scarborough säilyi maatalousvaltaisena vielä pitkälle 1900-luvulle. Toisen maailmansodan aikana sinne rakennettiin sotateollisuutta ja yksi Kanadan suurimmista ammustehtaista. Teollistuminen jatkui myös sodan jälkeen ja kunnan väkiluku alkoi kasvaa nopeasti ylittäen 100 000 asukkaan rajapyykin vuonna 1954. Väkiluku oli jo 275 000 kunnan saadessa "boroughin" aseman 1967 ja lähes 500 000 sen saadessa "cityn" aseman 1983. Yhdistyttyään Torontoon 1998 Scarborough menetti hallinnollisen asemansa. Tästä huolimatta se on onnistunut säilyttämään merkityksensä osana asukkaittensa identiteettiä.
Monet Scarboroughin kaupunginosista saivat alkunsa tienvarsikylinä, jotka ajan saatossa kasvoivat yhteen tai jaettiin uusiksi alueiksi. Kaupunginosia ovat:
Scarborough-museo Thomson Memorial Parkissa on paikallista historiaa esittelevä museo, jonne on siirretty useita historiallisia rakennuksia eri puolilta Scarboroughia. Sen paikalla sijaitsi aikoinaan David ja Mary Thomsonin, Scarboroughin ensimmäisten uudisasukkaiden, maatila. Scarboroughin koillisosassa Rouge Parkin laidalla on 287 hehtaarin laajuinen Toronton eläintarha, joka on yksi maailman suurimmista eläintarhoista. Sen reilut 5 000 eläintä edustavat yli 500 lajia.
Vuoden 2015 Pan-Amerikan kisoihin valmistunut Toronto Pan Am Sports Centre sijaitsee Toronton yliopiston Scarboroughin kampuksella. Urheilukeskus on 29 000 neliömetriä laaja, ja sen uimastadionilla on kaksi olympiatason uima-allasta. Kisojen jälkeen urheilukeskus avattiin suuren yleisön käyttöön.
Scarboroughissa on puistoalueita yli tuhat hehtaaria, yli viisi prosenttia koko maa-alasta. Guild Park on Scarborough Bluffin laella sijaitseva 35 hehtaaria laaja historiallinen puistoalue, jossa on veistoksia ja Toronton keskustasta purettujen historiallisten rakennusten jäänteitä. Lähes 80 neliökilometrin laajuinen Rouge Park Scarboroughin ja Pickeringin rajalla on Kanadan ensimmäinen urbaani kansallispuisto.
Scarboroughin valtuusto lakkautettiin kaupungin yhdistyessä Torontoon vuonna 1998. Scarborough Community Council on Toronton kaupunginvaltuuston alaisuudessa toimiva kunnallinen elin, jolle kuuluu rajallinen päätöksentekovalta Scarboroughin alueen kehittämisessä. Se kokoontuu Raymond Moriyaman suunnittelemassa Scarborough Civic Centressä (1973), Scarboroughin entisessä kaupungintalossa. Kunnallisvaaleissa Scarborough jaetaan kymmeneen vaalipiiriin "(ward)", joista kustakin valitaan yksi edustaja Toronton 44-paikkaiseen kaupunginvaltuustoon.
Liittovaltion vaaleissa Scarborough jaetaan kuuteen vaalipiiriin "(electoral district)", joista kustakin valitaan yksi edustaja Kanadan parlamentin 338-paikkaiseen alahuoneeseen. Provinssin vaaleissa Scarborough jaetaan niin ikään kuuteen vaalipiiriin, joista kustakin valitaan yksi edustaja Ontarion 107-paikkaiseen parlamenttiin. Provinssin vaalipiirit eivät ole täysin yhdenmuotoiset liittovaltion vaalipiirien kanssa, ja niistä itäisin ulottuu myös Pickeringin alueelle.
Toronton vuoden 2015 työllisyysstrategian mukaan Scarboroughissa on yksi aluekeskus ja seitsemän työpaikka-aluetta. Scarborough Centressä on lähes 17 000 työpaikkaa, hieman yli prosentin kaupungin kaikista työpaikoista, joista valtaosa toimistoissa. Tapscott-Marshalling Yard on Scarboroughin suurin ja Toronton viidenneksi suurin työpaikkakeskittymä. Siellä on yli 30 000 työpaikkaa, enimmäkseen teollisuudessa (40 %) ja toimistoissa (25 %). Toiseksi suurimmassa työpaikkakeskittymässä South West Scarboroughissa on noin 20 000 työpaikkaa, lähinnä toimistoissa (33 %) ja teollisuudessa (31 %). Merkittäviä työpaikka-alueita ovat myös toimistovaltainen Scarborough Highway 401 Corridor (17 000 työpaikkaa) ja teollisuusvaltainen West Central Scarborough (14 000 työpaikkaa).
Scarboroughissa pitävät Kanadan pääkonttoriaan muun muassa autonvalmistaja Toyota, lääkeyhtiöt Eli Lilly ja Teva Canada, ruotsalaiset teollisuusyritykset SKF ja Alfa Laval sekä pizzeriaketjut 241 Pizza ja Pizza Nova. Itä-Toronton suurin ostoskeskus on lähes 150 000 neliömetrin laajuinen Scarborough Town Centre (1973), jossa on yli 250 liikettä.
Scarboroughin suurimpia liikenneväyliä ovat itä-länsisuuntaiset Ontario Highway 2 ja 401 sekä pohjois-eteläsuuntainen 404. Joukkoliikenne perustuu pääosin TTC:n harjoittamaan linja-autoliikenteeseen. Aluetta palvelevat Toronton metron linja 2 ja kevyempirakenteinen linja 3, joka yhdistää linjan 2 itäisen pääteaseman Scarborough Town Centreen. Toronton kaupunginvaltuusto on päättänyt korvata tekniikaltaan vanhentuneen linjan 3 jatkamalla linjaa 2 Scarboroughin keskustaan. Scarboroughin kautta kulkee myös kaksi GO Transitin lähijunaa, Stouffville- ja Lakeshore East -linjat.
Scarborough on jaettu viiteen koulupiiriin, joiden alaisuudessa toimii noin 170 perusopetuksen piiriin kuuluvaa koulua. Niiden lisäksi alueella toimii kaksi julkisin varoin tuettua korkeakoulua, Toronton yliopisto ja Centennial College.
Toronton kaupungilla on Scarboroughissa kaksi vesilaitosta, joista molemmat ottavat raakavetensä Ontariojärvestä. R. C. Harris Water Treatment Plant Scarboroughin lounaiskolkassa valmistaa päivittäin keskimäärin 394 miljoonaa litraa talousvettä, kolmanneksen Toronton koko vedentarpeesta. F. J. Horgan Water Treatment Plant Scarboroughin itäosissa valmistaa päivittäin keskimäärin 270 miljoonaa litraa talousvettä, mikä kattaa neljänneksen kaupungin vedentarpeesta. Highland Creek Wastewater Treatment Plant lähellä Highland Creekin suuta puhdistaa 168 000 kuutiometriä jätevettä vuorokaudessa palvellen noin 450 000 Toronton asukasta.
Scarboroughin asukasluku on 626 000 (2011), mikä on 24 prosenttia Toronton kokonaisasukasluvusta.
Väestötiheys (3 333 as./km²) on selvästi matalampi kuin koko Toronton alueella keskimäärin (4 150 as./km²).
Vuoden 2011 väestönlaskennan perusteella maahanmuuttajien osuus on selvästi suurin, 68 prosenttia, pohjoisessa lähellä Markhamin rajaa, missä asuu erityisesti kiinalaisia. Muualla merkittävimpiä siirtolaisryhmiä ovat filippiiniläiset, srilankalaiset, intialaiset ja bangladeshilaiset. Maahanmuuttajien osuus väestöstä on pienin, 45 prosenttia, Scarboroughin lounaiskolkassa, jossa Britanniasta ja muualta Euroopasta saapuneet siirtolaiset muodostavat merkittävän vähemmistön. Scarboroughin väestöstä noin puolet on kristittyjä. Kristinuskon jälkeen yleisimpiä elämänkatsomuksia ovat uskonnottomuus, etenkin pohjois- ja lounaisosissa, sekä hindulaisuus ja islam.
Puolet väestöstä on korkeasti koulutettuja; osuus on korkein, 56 prosenttia, idässä Rouge Parkin alueella, jossa myös työttömyysaste on pienin, 10 prosenttia, ja asukkaiden mediaaniansiot suurimmat, noin 25 000 dollaria vuodessa. Työttömiä on eniten, 13 prosenttia, Guild Parkin alueella ja pienituloisia pohjoisessa, jossa väestön mediaaniansiot jäävät noin 20 000 dollariin vuodessa.