hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Aleksandr Kutuzov
Aleksandr Viktorovitš Kutuzov (; s. 23. marraskuuta 1985 Kalinin, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkopuolustaja ja maailmanmestari, joka pelaa KHL-joukkue TsSKA Moskovassa. Hän laukoo oikealta.
Kutuzov on THK Tverin kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 17-vuotiaana Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa kaudella 2002–2003. Kaudeksi 2004–2005 Kutuzov siirtyi HK MVD:hen, jota hän oli nostamassa seuraavaksi kaudeksi Superliigaan, jossa tulokaskausi 2005–2006 toi 27 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2 ja neljässä playoff-ottelussa yhden maalin.
Kaudella 2008–2009 Kutuzov jatkoi uraansa Superliigan tilalle perustetussa KHL:ssä Neftehimik Nižnekamskin riveissä. Vain neljän siellä pelatun ottelun jälkeen hän siirtyi kuitenkin Sibir Novosibirskiin, jonka eniten maaleja tehnyt puolustaja Kutuzov oli kuudella osumallaan Dmitri Juškevitšin kanssa. Kutuzov teki kauden aikana kaikkiaan tehot 6+13=19, joka on hänen yhden kauden piste-ennätyksensä pääsarjatasolla. Neljännellä Sibir-kaudellaan 2011–2012 Kutuzov voitti Novosibirskin sisäisen tehotilaston lukemalla +14, mutta hän siirtyi kuitenkin kesken kauden, tammikuussa 2012 loppukaudeksi Dinamo Moskovan riveihin. Kahdeksi seuraavaksi kaudeksi Kutuzov palasi taas Novosibirskiin.
Kaudeksi 2014–2015 Kutuzov siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Salavat Julajev Ufaan. Hän edusti joukkuetta kauden aikana myös Spengler Cupissa, jossa Ufa eteni finaaliin, mutta hävisi kuitenkin sveitsiläiselle Genève-Servette HC:lle lukemin 0–3. Tammikuussa 2015 Kutuzov valittiin KHL:n viikon puolustajaksi. Kauden jälkeen saman vuoden kesäkuussa Ufa kauppasi hänet TsSKA Moskovaan vaihdossa Andreas Engqvistiin ja Nikolai Prohorkiniin. Vielä saman vuoden syyskuun lopulla Kutuzovin sopimusta jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2018.
Kutuzov edusti Venäjää MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Yhteensä hän on pelannut 23 A-maaottelua tehopistein 3+3=6.
Venäjän presidentti Vladimir Putin myönsi Kutuzoville vuoden 2014 maailmanmestaruuden jälkeen kunniamerkin ansioista isänmaan hyväksi.
Tyrone Kent
Tyrone Kent (s. 23. heinäkuuta 1986 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan swingman. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Suomessa, Ranskassa, Israelissa ja Kyproksella.
Kent aloitti koripallon kolmevuotiaana. Vuodet 2005–2009 Kent pelasi yhdysvaltalaisessa Toledon yliopistossa. Vuonna 2010 hän pelasi Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, ja kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Kyproksen pääsarjaan. Seuraavan kauden Kent edusti NBA:n kehityssarjajoukkue Canton Chargea, ja kauden 2012–2013 hän esiintyi Israelin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kauden 2013–2014 Kent palloili kotimaansa ABA-sarjassa 26,7 pisteen ja 9,8 levypallon keskiarvoilla.
Syksyksi 2014 Kentillä oli tehtynä sopimus israelilaisjoukkueen kanssa, mutta kyseinen seura myytiin, ja Kent jäi työttömäksi. Marraskuussa 2014 hän siirtyi ulkomaalaispelaajiensa vaihtuvuudesta kärsineeseen suomalaiseen Tampereen Pyrintöön. Kent pelasi Pyrinnössä Korisliigan ohella Baltian liigaa, jossa oli joukkueen parhaita pisteidentekijöitä. Pyrinnön joukkue koki edelleen muutoksia, ja helmikuun alussa Kent siirtyi Pyrinnön toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen reservijoukkueeseen jossa pelasi kauden loppuun.
Toledon yliopiston pelaajaprofiilissa Kentiä kutsuttiin joukkueensa lahjakkaimmaksi pelaajaksi, jonka luontaisena pelipaikkana pidettiin laituria, vaikka Kent pelasikin yliopistossa myös pelintekijänä. Kent on yliopistoprofiilinsa mukaan tunnettu donkeistaan ja voitti Israelissa pelatessaan tähdistöottelun donkkikilpailun. Pyrinnön päävalmentaja Pieti Poikola kehui pelaajasopimuksen julkistamisen yhteydessä Kentin puolustuspelaamista.
Kent luonnehti Aamulehden haastattelussa itseään luonnostaan kimmoisaksi pelaajaksi, joka on hyvä ottamaan levypalloja. Hän kuvaili itseään myös hyväksi joukkuepelaajaksi ja puolustajaksi.
Kentin isä on myös nimeltään Tyrone Kent, ja hänellä on äitipuoli Debra Kent sekä isoveli Larkey Goodwin. Yliopistossa Kent opiskeli pääaineinaan teknologiaa ja .
Neves
Neves on kaupunki Afrikan rannikolla sijaitsevalla São Tomén saarella São Tomén ja Príncipen demokraattisessa tasavallassa. Neves on São Tomén toiseksi suurin kaupunki.
Oulun yliopiston tieto- ja sähkötekniikan tiedekunta
Oulun yliopiston tieto- ja sähkötekniikan tiedekunta on yksi Oulun yliopiston tiedekunnista. Tiedekunta aloitti toimintansa vuonna 2014, kun Oulun yliopiston teknillinen tiedekunta jakaantui kolmeen eri teknillistieteelliseen tiedekuntaan: teknilliseen tiedekuntaan, arkkitehtuurin tiedekuntaan sekä tieto- ja sähkötekniikan tiedekuntaan. Sähkötekniikan osasto perustettiin yliopiston teknilliseen tiedekuntaan vuonna 1965 samaan aikaan konetekniikan osaston kanssa. Sähkötekniikan osasto suuntautui ensimmäisen professorinsa Juhani Oksmanin johdolla elektroniikkaan ja radiotekniikkaan. Ensimmäinen tietoliikennetekniikan professuuri perustettiin vuonna 1985 ja langatonta tietoliikennetekniikkaa on tiedekunnassa tutkittu vuodesta 1986 asti. Tietotekniikan professuuri tiedekuntaan perustettiin vuonna 1990. Vuoden 2014 uudelleenjärjestelyn yhteydessä tiedekuntaan liitettiin tietojenkäsittelytieteiden laitos luonnontieteellisestä tiedekunnasta.
Oulun yliopiston tieto- ja sähkötekniikan tiedekunnasta valmistuneet ovat olleet merkittävässä roolissa Oulun alueen ICT-teollisuuden synnyssä ja kehittämisessä. Tiedekunta on tukenut vahvasti mm. Nokia Oyj:n, VTT:n sekä Technopoliksessa toimivien tekniikan alan yritysten toimintaa Oulussa. Tiedekunnasta valmistuneet ovat perustaneet Oulun seudulle useita yrityksiä, joista merkittävimpiä ovat Elektrobit, Polar Electro, Codenomicon ja NetHawk.
Gilbert Meriel
Gilbert Meriel (s. 11. marraskuuta 1986 Tahiti) on tahitilainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa maansa pääsarjassa pelaavaa AS Vénusta. Meriel kuuluu myös Tahitin jalkapallomaajoukkueeseen.
Meriel pelasi nuorena Ranskassa sekä SCO Angersin että Carquefoun riveissä. Vuonna 2010 hän palasi takaisin Tahitille ja AS Tefanaan. Tefanassa Meriel pelasi vain kauden, ennen kuin siirtyi AS Central Sportin joukkueeseen. Tuota seuraa Meriel edusti kolme vuotta, kunnes vuonna 2014 hän siirtyi AS Vénukseen.
Meriel debytoi Tahitin jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2012. Seuraavana vuonna hän kuului joukkueeseen, joka oli selviytynyt Maanosaliittojen cupiin voitettuaan vuonna 2012 Oseanian mestaruuden. Meriel pelasi turnauksessa yhden pelin, lohkon päätöskamppailun Uruguayta vastaan. Vaikka Tahiti hävisi, Meriel pelasi silti melko hyvin torjuen muun muassa Andrés Scottin rangaistuspotkun.
Richard Wright (jalkapalloilija)
Richard Wright (s. 5. marraskuuta 1977 Ipswich) on englantilainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Manchester Cityä. Oikeajalkainen Wright on pelannut Englannin jalkapallomaajoukkueessa.
Wright on Ipswich Townin kasvatti. Hän edusti seuraa vuodet 1995-2001 pelaten yhteensä 240 ottelua Valioliigassa ja toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Vuonna 2001 Wright siirtyi Arsenal FC:hen. Hän pelasi seurassa kauden aikana 12 peliä ja voitti urallaan ensimmäistä kertaa Valioliigan. Seuraavat viisi kautta kuluivat Evertonissa, jossa tilille tuli 60 peliä. Kauden 2007-2008 Wright aloitti West Ham Unitedissa, mutta siirtyi maaliskuussa 2008 lainasopimuksella ilman ensimmäistäkään liigapeliä West Hamin paidassa Mestaruussarjan Southampton FC:hen, jossa hän pelasi loppukauden. Kesällä 2008 Wright palasi takaisin kasvattajaseuraansa Ipswich Towniin, joka pelasi Mestaruussarjassa. Kahden Ipswich-kauden aikana Wright pelasi 58 ottelua. Kauden 2010-2011 hän vietti Sheffield Unitedissa, ennen kuin palasi jälleen kaudeksi 2011-12 Ipswichiin. Hän pelasi kauden 2011-12 aikana vain yhden ottelun Mestaruussarjassa. 2012 kesällä hän siirtyi Preston North Endiin, mutta palasi takaisin ilman pelejä kärsittyään koti-ikävästä. Saman vuoden elokuussa Wright siirtyi hallitsevaan valioliigamestariin Manchester Cityyn, jossa hän voitti liigan kaudella 2013-14, muttei ole pelannut vielä yhtään peliä.
Wright on pelannut Englannin jalkapallomaajoukkueessa kaksi ottelua. Debyytti tapahtui harjoitusottelussa Maltaa vastaan vuonna 2000. Samana vuonna hän oli Englannin varamaalivahtina EM-kisoissa. Toinen ja viimeisin maaottelu tuli harjoitusottelussa Alankomaita vastaan vuonna 2001.
Breda Ba.65
Breda Ba.65 on italialainen maataistelukone. Konetyyppi osallistui Espanjan sisällissotaan. Toisen maailmansodan aikana Ba.65 osoittautui vanhentuneeksi, ja sen käyttö jäi melko vähäiseksi. Omana kehityskautenaan 1930-luvun puolivälissä kone oli vielä moderni, mutta myöhemmissä sotatoimissa se ei ollut enää kovinkaan taistelukelpoinen.
Ensimmäisten koneiden moottorit olivat Isotta-Fraschinin valmistamia 700 hv tehoisia Gnome-Rhône K14 -tyyppisiä, lisenssillä tehtyjä tähtimoottoreita. Myöhemmässä valmistussarjassa olivat tehokkaammat Fiatin valmistamat A.80 RC.41 -moottorit. Niiden teho oli tuhat hevosvoimaa. Konemuunnoksia oli kahta eri päävarianttia. Toisessa miehistöön kuului yksi ja toisessa kaksi henkilöä. Yksipaikkainen oli nopeampi (430 km/h) ja kaksipaikkainen hitaampi (410 km/h). Myös taka-ampumon tekemä lisäpaino hidasti konetta. Breda Ba.65:n pääaseistuksena oli kolme kiinteästi eteenpäin ampuvaa konekivääriä. Sisäisessä pommikuilussa saatettiin kuljettaa 300 kg ja koneen ulkoisissa ripustimissa 200 kg pommeja. Teoreettinen maksimi pommikuorma oli tuhat kilogrammaa. Kaksipaikkaisen koneen peräampumossa oli liikuteltava kevyt konekivääri. Yksipaikkaisen koneen ampuma-aseistus oli 2x 12,7 mm kk:t ja 2x 7,7 mm kk:t. Konekivääriaseistus oli siipiin kiinteästi asennettu ja eteenpäin ampuva.
Konetyyppiä valmistettiin vuosien 1935-1939 aikana 218 yksilöä. Breda Ba.65 oli käytössä Regia Aeronautican ja Espanjan ohella Chilessä, Irakissa, Paraguayssa ja Portugalissa. Valmistajia olivat Breda ja Caproni. Italian Regia Aeronautica poisti omat Ba.65-koneensa ensilinjan käytöstä vuonna 1941.
Isoukonkorento
Isoukonkorento ("Aeshna crenata") on suurikokoinen ukonkorentoihin kuuluva sudenkorento.
Pääväriltään isoukonkorennon koiras on kirkkaan sininen. Naaras on ainoa ukonkorento, jolla on siivissään tummat värialueet. Korennon siipien kylkisuonet siiven etureunassa ovat etenkin koirailla tummat.
Isoukonkorennon ulkonäkö on samankaltainen kuin rannikko- sini- ja suoukonkorennon. Korennon keskiruumiin sivuilla kulkevat viivat ovat yhteensä suunnilleen niiden väliin jäävän tumman alueen paksuiset ja kohtalaisen leveät. Viivoista etummaisen takayläreunasta ojentuu alas vaalea kärki. Korennon otsassa oleva T:n muotoinen kuvio on paksu varrestaan. Koiraan tuntomerkkeihin kuuluvat myös ylemmät perälisäkkeet, joiden keskiosan yläpinnalla on isokokoisten kyhmyjen rivi. Isoukonkorentokoiras eroaa rannikkoukonkorentokoiraasta myös alempien perälisäkkeiden perusteella. Ne ovat isoukonkorennolla pitemmät suhteessa ylempiin kuin rannikkoukonkorennolla.
Isoukonkorennolla on 58–65 mm pitkä takaruumis ja 48–54 mm pitkä takasiipi. Laji on Euroopan sudenkorennoista suurikokoisin.
Lajin aikuisia yksilöitä tavataan Suomessa lennossa kesäkuun lopulta syyskuun puoliväliin. Päälentoaika on heinäkuun puolestavälistä elokuun lopulle. Lajin koirailla on tapana lentää jatkuvaa lentoa eikä sini- ja suoukonkorennon tapaan pysähdellä ilmassa paikoilleen. Ne lentävät myös näitä kauempana vesistöjen yllä.
Isoukonkorennon elinalue painottuu itäiseen Euraasiaan. Lajin läntiset elinalueet ovat Suomessa, Latviassa, Liettuassa ja Valko-Venäjällä. Venäjällä lajia esiintyy Kamtšatkalle ja Sahalinille asti. Suomessa lajia tavataan erityisesti sisämaassa maan eteläosissa, mutta myös Vaasan seudulla. Laji on Suomessa harvinainen, vähälukuinen ja paikallinen.
Pärämäts
Pärämäts (pärämätsi, peremets, peremec, peremeç) on muodoltaan pyöreä piiras, jonka täytteenä on voimakkaasti maustettu, jauhettu naudanliha. Tyypillisesti reunat käännetään rypyttäen täytteen päälle niin, että piirakka jää keskeltä avoimeksi. Piiras paistetaan öljyssä.
Pärämäts perustuu Suomen tataarien perinneruokaan, peremeç-piiraaseen. Pärämätsiä alkoi kaupallisesti valmistaa tamperelainen Linkosuo, vaikuttajina tähän olivat leipomossa työskennellyt Mönever ”Möyssy” Saadetdin, jonka äiti kävi leipomossa opastamassa piiraiden teossa, ja toimitusjohtaja Juhani Linkosuo. Myöhemmin piirakoita alkoi valmistaa Ali Saadetdinin perustama Kotileipomo Amissa (nyk. Amissa Food).
Pärämätsit valmistetaan rasvakeittimessä tai kotona paistaen rasvassa pannulla.
Pärämätsit tulivat aluksi myyntiin Linkosuon Siilinkarin grillissä Tampereen keskustassa. Perinteisinä maustevaihtoehtoina ovat "kuivat" ja "märät" mausteet, joista kuiva tarkoittaa paprikaan perustuvaa mausteseosta ja märkä sinappia ja ketsuppia.
Sidharth Malhotra
Sidharth Malhotra (s. 16. tammikuuta 1985 Delhi) on intialainen näyttelijä ja malli, joka työskentelee hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Malhotra aloitti mallin uransa 18-vuotiaana. Tyytymättömänä ammattiinsa hän lopetti ja pääsi avustamaan Karan Joharia tämän ohjatessa elokuvaansa "Nimeni on Khan" (2010). Hän teki näyttelijändebyyttinsä Joharin romanttisessa komediassa "Student of the Year" (2012), joka oli kaupallinen menestys. Seuraavaksi Malhotra näytteli kahdessa kaupallisesti menestyneessä elokuvassa; romanttisessa komediassa "Hasee Toh Phasee" (2014) ja trillerissä "Ek Villain" (2014).
Lahjavero
Lahjavero on vero, jota maksetaan vastaanotetusta lahjasta.
Lahjaveron maksaa lahjansaaja. Lahjaveroa on maksettava, kun verotettavan lahjan arvo on vähintään 5 000 euroa. Lahjavero tulee maksettavaksi myös siinä tapauksessa, jossa lahjansaaja kolmen vuoden kuluessa saa samalta lahjanantajalta useampia lahjoja, joiden yhteinen arvo nousee vähintään 5 000 euroon. Lahjavero määräytyy lahjaveroasteikon perusteella.
Lahjaverosta ja perintöverosta puhutaan usein samassa yhteydessä, sillä ilman lahjaveroa perintövero voitaisiin välttää antamalla omaisuus lahjaksi ennen kuolemaa. Tavanomaista suurempi lahja voi olla ennakkoperintö.
Alla olevassa näkymässä ovat Suomessa käytössä olleet lahjaveroasteikot.
Jarmuk
Jarmuk on (, ) on Jordanin suurin sivujoki. Se virtaa Jordanian, Syyrian ja Israelin halki.
Joen ylittävät rautatiesillat olivat sotatoimien kohteena alueella ensimmäisen maailmansodan aikana käydyn arabikapinan aikana.
Andrei Lavrov (käsipalloilija)
Andrei Ivanovitš Lavrov (; s. 26. maaliskuuta 1962 Krasnodar) on uransa jo päättänyt venäläinen ja ex-neuvostoliittolainen käsipallomaalivahti. Hän voitti olympiakultaa kolmelle eri maalle, vuonna 1988 Neuvostoliitolle, vuonna 1992 IVY:lle ja vuonna 2000 Venäjälle. Lisäksi hän voitti Venäjälle vielä olympiapronssia vuonna 2004 ja pelasi vuoden 1996 olympialaisissa, joissa Venäjä sijoittui viidenneksi. Vuoden 2000 kesäolympialaisten avajaisissa Lavrov kantoi Venäjän lippua.
MM-kisoissa Lavrov on voittanut kaksi kultaa sekä yhden hopean Venäjälle ja yhden hopean Neuvostoliitolle. Hänet nimettiin Venäjällä vuosituhannen käsipalloilijaksi vuonna 2001.
Andrei Lavrov
Andrei Lavrov () on seuraavien henkilöiden nimi:
The Oxford Times
The Oxford Times on vuonna 1862 perustettu viikoittain ilmestyvä sanomalehti, joka julkaistaan tiistaisin Oxfordissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
1922 Arabian Lawrencena tunnettu T. E. Lawrence painatti sotamuistelmistaan "Seven Pillars of Wisdom" (1922) rajatun määrän kopioita lehden kirjapainossa.
Guido Quaroni
Guido Quaroni (s. 9. marraskuuta 1967 Pavia) on italialainen ääninäyttelijä ja Pixar Animation Studiosin valvova tekninen johtaja. Hän on yksi 3D-tekniikkaan perustuvan solidThinkingin kehittäjistä.
Quaroni on työskennellyt Pixarilla vuodesta 1996 asti. Vuoteen 2014 mennessä Quaronilla on ollut tekninen johtotehtävärooli yhdessätoista Pixarin animaatioelokuvassa. Kolmessa niistä hän on myös työskennellyt ääninäyttelijänä. "Monsterit Oy:ssä" vuodelta 2001 hän oli Tony the Grosserin ääni sekä "Autoissa" (2006) ja "Autot 2:ssa" italialaisen trukin Guidon, joka sai nimensä Quaronilta, äänenä.
Anton Tkáč
Anton Tkáč (s. 30. maaliskuuta 1951 Lozorno, Bratislavan alue) on slovakialainen ratapyöräilijä, joka aktiiviurallaan edusti Tšekkoslovakiaa Hän on olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari. Hän edusti Slovan Bratislavaa ja Dukla Trenčíniä. Hän on pituudeltaan 183 cm.
Tkáč voitti Montrealin olympialaisissa 1976 kultaa eräajossa. Hän kukisti loppuottelussa Daniel Morelonin erävoitoin 2–1. Moskovan olympialaisissa 1980 hän sijoittui eräajossa neljänneksi. Münchenissä 1972 hän oli joukkueaika-ajossa yhdestoista ja kilometrin aika-ajossa kolmastoista.
Tkáč voitti amatöörien eräajon maailmanmestaruuden Montrealissa 1974 ja Münchenissä 1978. Amatöörien kilometrin aika-ajossa hän sai MM-pronssia Leicesterissä 1970.
Marine Aircraft Experimental Establishment
Marine Aircraft Experimental Establishment (MAEE) oli brittiläinen sotilasvoimien kehitys- ja tutkimuslaitos. Se perustettiin 1918 ja sen tehtävänä oli suunnitella, kehittää ja valvoa vesilentokoneita, lentoveneitä ja muita ilma-aluksia. Se lopetti yhteistoimintansa Kuninkaallisten ilmavoimien kanssa 1953 ja jatkoi siviilijärjestönä vuoteen 1958.
Arabian Lawrencena tunnettu T. E. Lawrence työskenteli MAEE:ssa 1930-luvulla.
Napapiiri
Napapiirit ovat maapallon pohjois- ja eteläosissa sijaitsevat kaksi leveyspiiriä, joiden kulmaetäisyys navoista on sama kuin Maan pyörimisakselin kaltevuus Maan ratatasoon nähden. Sen seurauksena napapiirien ja napojen välillä on teoriassa aikoja, jolloin auringon keskipiste pysyy koko vuorokauden ajan horisontin ylä- tai alapuolella, mistä seuraavat kaamos ja yötön yö.
Maan pohjoisen napapiirin sijainti on noin 66,5° pohjoista leveyttä ja eteläisen napapiirin 66,5° eteläistä leveyttä.
Myös muilla planeetoilla on napapiirinsä: esimerkiksi Marsin napapiirit ovat 64,8° leveyspiireillä.
Klaus-Jürgen Grünke
Klaus-Jürgen Grünke (s. 30. maaliskuuta 1951 Bad Lauchstädt) on saksalainen ratapyöräilijä, joka aktiiviurallaan edusti Saksan demokraattista tasavaltaa. Hän on olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän edusti Berliner TSC -seuraa, ja on pituudeltaan 172 cm.
Grünke voitti olympiakultaa kilometrin aika-ajossa Montrealissa 1976 ajalla 1.05,927. Hän voitti amatöörien kilometrin aika-ajon maailmanmestaruuden Rocourtissa 1975. Hän sai amatöörien neljän kilometrin joukkuetakaa-ajossa MM-hopeaa 1974 ja MM-pronssia 1975.
Austin Davis
Austin Davis (s. 2. kesäkuuta 1989 Ringgold, Georgia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän edustaa NFL:ssä pelaavaa Seattle Seahawksia.
Ennen ammattilaisuraansa varaamaton Davis pelasi yliopistojalkapalloa Etelä-Mississippin yliopiston joukkueessa.
Boston Red Sox varasi Davisin MLB:n vuoden 2012 31. kierroksella, vaikka hän oli viimeksi pelannut baseballia lukiossa vuonna 2007.
Richard Brinsley Sheridan
Richard Brinsley Butler Sheridan (30. lokakuuta 1751 Dublin – 7. heinäkuuta 1816 Lontoo) oli irlantilainen näytelmäkirjailija ja runoilija sekä lontoolaisen Drury Lane -teatterin pitkäaikainen omistaja. Hänet tunnetaan muun muassa näytelmistään "The Rivals" (suom. "Kilpakosijat"), "The School for Scandal" (suom. "Juorukoulu") ja "A Trip to Scarborough". Richard Sheridan teki myös poliittisen uran. Hän oli liberaaliryhmittymä Whigien edustajana 32 vuotta.
Richard B. Sheridanin vanhemmat olivat näyttelijä Thomas Sheridan ja kirjailija Frances Sheridan. Perhe muutti Irlannista Englantiin vuonna 1758. Richard Sheridan opiskeli lontoolaisessa Harrow School'issa 1762–1768.
Vuonna 1772 Sheridan kävi kaksintaistelun kapteeni Thomas Mathewsia vastaan, kamppailu oli lyhyt ja veretön ja hän voitti sen. Sheridanin omien sanojen mukaan Mathewsin oli pakko "rukoilla elämänsä puolesta" ("beg for his life"). Mathews ei hyväksynyt tappiotaan, ja seuraava, edellistä verrattomasti raivokkaampi kaksintaistelu käytiin saman vuoden heinäkuussa Kingdownissa Bathin lähellä. Sheridan haavoittui vakavasti.
Vuonna 1772 Sheridan karkasi naimisiin Elizabeth Ann Linleyn kanssa ja asettui Lontooseen. Sheridan suuntautui näytelmäkirjailijan uralle; hänen ensimmäinen näytelmänsä "The Rivals" (1775) esitettiin lontoolaisessa Covent Garden -teatterissa. Ensi-ilta epäonnistui, mutta näyttelijävaihdoksen jälkeen kappaleesta tuli suurmenestys.
Pian "The Rivals" -näytelmän jälkeen Sheridan ja hänen appensa, säveltäjä Thomas Linley, tuottivat oopperan "The Duenna". Kappale sai lämpimän vastaanoton ja se esitettiin 75 kertaa. 1770-luvun jälkipuoliskolla Sheridan, Thomas Linley ja muuan kolmas henkilö hankkivat omistukseensa Drury Lane -teatterin. Sheridanista tuli sittemmin teatterin ainoa omistaja.
Sheridanin kuuluisin näytelmä "The School for Scandal" (1777) on eräs englanninkielisen tapakomedian kestävimpiä saavutuksia. Myös satiirinen näytelmä "The Critic" (1779) keräsi myönteisiä arvioita. Molemmat näytelmät, kuten myös Sheridan myöhempi tuotanto, saivat kantaesityksensä Drury Lane -teatterissa.
Vuonna 1825 irlantilaiskirjailija Thomas Moore julkaisi elämäkerran "Memoirs of the Life of Richard Brinsley Sheridan", joka vaikutti merkittävästi Sheridanin jälkimaineeseen. Vuonna 1881 paljastettiin Royal Society of Arts -yhteisön sininen muistolaatta Sheridanin kunniaksi Savile Row -kadulla Mayfairissä. Toinen muistolaatta sijaitsee Staffordissa.
Richard B. Sheridanilla ja hänen ensimmäisellä puolisollaan Elizabeth Linleyllä oli poika Thomas (Tom) Sheridan (1775–1817). Elizabethilla oli myös tytär Mary (s. 30. maaliskuuta 1792), mutta tämän isä oli hänen rakastajansa lordi Edward FitzGerald. Elizabeth Linley kuoli tuberkuloosiin kesäkuussa 1792. Tytär Mary eli vain puolitoistavuotiaaksi.
Vuonna 1795 Richard B. Sheridan nai Hester Jane Oglen (1776–1817). Pariskunnalle syntyi ainakin yksi lapsi, Charles Brinsley Sheridan (1796–1843).
Luc Mbah a Moute
Luc Richard Mbah a Moute (s. 9. syyskuuta 1986 Yaoundé) on kamerunilainen koripalloilija, joka pelaa kaudella 2018–2019 NBA-liigan Los Angeles Clippersissä.
Isona tai pienenä laitahyökkääjänä pelaava Mbah a Moute varattiin vuoden toisella kierroksella, tilaisuuden 37. pelaajana. Hän on NBA:ssa erdustanut Milwaukee Bucksia 2008–2013, Sacramento Kingsiä 2013, Minnesota Timberwolvesia 2013–2014, Philadelphia 76ersiä 2014–2015, Los Angeles Clippersiä 2015–2017 sekä Houston Rocketsia 2017–2018 sekä sen jälkeen uudelleen Los Angeles Clippersiä.
Juorukoulu
Juorukoulu ("The School for Scandal", suomeksi myös "Parjauspesä") on irlantilaisen Richard Brinsley Sheridanin kirjoittama tapakomedia. Se sai kantaesityksensä Drury Lane -teatterissa Lontoon West Endissä 8. toukokuuta 1777.
Veljekset Joseph ja Charles Surface ovat orpoja, jotka yhdessä Maria-serkkunsa kanssa asuvat sukulaismiehensä Sir Peter Teazlen hoivissa. Kumpikin veljeksistä haluaisi naida Marian. Lady Sneerwell puolestaan on juoruilusta nauttivan pikkupiirin, Juorukoulun, keskushahmo, joka havittelee Charlesia itselleen. Hän levittää valheellisia huhuja Charlesin ja Sir Peterin vaimon Lady Teazlen välisestä rakkaussuhteesta saadakseen Marian hylkäämään Charlesin. Samaan aikaan Joseph yrittää vietellä Lady Teazlen.
Veljeksillä on rikas setä, Sir Peter Teazlen veli Sir Oliver Surface, jota he eivät koskaan ole tavanneet. Sir Oliver saapuu kaukomailta ja tutustuu sukulaispoikiinsa "incognito" ottaakseen selville, kumpi heistä on perivä hänen mahtavan omaisuutensa. Joseph paljastuu tekopyhäksi hurskastelijaksi ja Charles puolestaan hölläkätisen anteliaaksi. Sir Oliver päättää jättää perinnön Charlesille.
Farssimaisessa kohtauksessa, jossa hahmot piileskelevät huonekalujen takana, Sir Peter saa selville, että Charlesiin ja Lady Teazleen liittyvät huhut ovat perättömiä. Hän tekee sovinnon vaimonsa kanssa ja päättää, että Charles naikoon Marian. Lady Teazle pelastuu turmiolta.Kantaesityksessä keväällä 1777 John Palmer oli Joseph Surface, Frances Abington oli Lady Teazle ja William 'Gentleman' Smith näytteli Charles Surfacen roolin."The School for Scandal" -teosta on näytelty Suomen Kansallisteatterissa nimellä "Juorukoulu" vuosina 1950 ja 1960. Aiemmin teos tunnettiin nimellä "Parjauspesä". Vuoden 1950 tuotannossa Lady Teazlen roolissa oli Ansa Ikonen, Sir Peter Teazlea näytteli Uuno Laakso, Joseph Surfacea näytteli Unto Salminen ja Charles Surfacea puolestaan Joel Rinne. Mariana oli Kyllikki Forssell ja Lady Sneerwellinä Kaisu Leppänen. Alkuperäinen ensi-ilta oli vuonna 1879; tuolloin näyttelijöinä olivat muun muassa Ida Aalberg, Axel Ahlberg ja Oskari Vilho.
Rafael Koskimies kirjoitti näytelmästä: ”Snobbi Sheridan oli sijoittanut tapaukset kaikkein hienoimpiin seurapiireihin, joihin hän itsekin nuoruudessaan pyrki ja pääsi. Tässä näytelmässä tarvitaan aina tavallista suuremmat määrät naisten silkkivaatetta, miesten peruukkeja ja kaularöyhelöitä.” Koskimies määritteli teoksen ”häijynilkiseksi satiiriksi”, jonka henkilöt ovat aavistuksen älykkäämpiä kuin he kaiketi olivat vastaavassa entisessä elämässään.
"The School for Scandal" -näytelmään perustuvia filmatisointeja:
Gauri Khan
Gauri Khan (o.s. Chhibber; s. 8. lokakuuta 1970 Delhi) on intialainen elokuvatuottaja ja sisustussuunnittelija. Hän on toinen elokuvatuotantoyhtiö Red Chillies Entertainmentin perustajista aviomiehensä Shahrukh Khanin kanssa.
Khan on toiminut tuottajana menestyselokuvissa kuten "Main Hoon Na" (2004), "Om Shanti Om" (2007), "Nimeni on Khan" (2010), "Ra.One" (2011), "Chennai Express" (2013) ja "Happy New Year" (2014).
Käremäki
Käremäki oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Havinlahden pohjoispuolella sijainnut Käremäki kuului muiden itäisten esikaupunkien tavoin alun perin Viipurin maalaiskuntaan, josta se liitettiin kaupunkiin vuonna 1924.
Käremäen asutus alkoi laajenemaan vasta Suomen itsenäistyttyä vuonna 1918. Alueen läpi kulki vanha Koivistolle johtanut maantie, joka Käremäessä oli tarkoitus korvata uudella kadulla ja Havinlahden yli johtavalla sillalla, mutta rakennustyö jäi kesken talvisodan sytyttyä marraskuussa 1939. Kaupungista vetäytymässä olleet suomalaiset joukot räjäyttivät Käremäen sillan jatkosodan perääntymisvaiheessa 20. kesäkuuta 1944.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Käremäessa oli 812 asukasta, joista 791 oli suomenkielisiä, 2 ruotsinkielisiä ja 19 muunkielisiä.
Nykyään entisen Käremäen kaupunginosan alueella toimii Viipurin telakka (Viborgskij sudostroitelnij zavod), joka perustettiin paikalle vuonna 1948. Nykyiseen Leningradin alueen Koivistoon johtava tie tunnetaan nimellä A123.
Maaskola
Maaskola oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se sijaitsi parin kilometrin päästä kaupungin keskustasta Pietarin radan pohjoispuolella. Maaskola kuului alun perin Viipurin maalaiskuntaan, josta se liitettiin kaupunkiin vuonna 1928.
Maaskola oli maaseutua, jonne vuonna 1924 siirrettiin Imatran kaupunginosassa toiminut Papulan kunnalliskoti. Sitä laajennettiin vuosina 1929 ja 1932, niin että 1930-luvun lopulla vanhainkodissa oli 272 hoitopaikkaa. Vuonna 1939 Maaskolaan valmistui Viipurin Golfin rakentama golfkenttä.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Maaskolassa oli 188 asukasta, joista 186 oli suomenkielisiä, 1 ruotsinkielinen ja 1 muunkielinen.
Nykyään entinen Maaskola kuuluu Lazarevkaan eli Liimattaan ja siellä sijaitsee suuri teollisuusalue.
Liimatta (Viipuri)
Liimatta oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Alun perin Viipurin maalaiskuntaan kuulunut alue sijaitsi noin neljä kilometriä keskustan itäpuolella ja se liitettiin kaupunkiin vuonna 1928 yhdessä Kelkkalan ja Maaskolan kanssa.
Liimatta oli maaseutua, jossa sijaitsivat muun muassa Liimatan kartano sekä Liimatan rautatieasema. Alueen läpi kulki Pietarin rata, josta Liimatassa erkaantuivat Liimatta–Valkjärvi-rata sekä nykyäänkin käytössä oleva Liimatta–Tyrisevä-rata.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Liimatassa oli 148 asukasta, jotka kaikki olivat suomenkielisiä.
Liimatta tunnetaan nykyään nimellä Lazarevka (ven. Лазаревка) ja siihen luetaan kuuluvaksi myös entinen Maaskola, jossa sijaitsee suuri teollisuusalue. Lazarevka on nimetty Viipurin taistelussa kaatuneen neuvostoliittolaisen sotilaan V. P. Lazarevin mukaan. Paikalla on myös hänen kunniakseen pystytetty muistomerkki. Liimatan rautatieasema tunnetaan nykyään Riihimäki–Pietari-radan Lazarevkan seisakkeena.
Arab Bureau
Arab Bureau oli Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeriön (Foreign and Commonwealth Office) alaisen Cairo Intelligence Departement -tiedusteluosaston alaisen osasto ensimmäisen maailmansodan aikana. Se perustettiin tammikuussa 1916 tarkoituksena yhdenmukaistaa Iso-Britannian politiikkaa Lähi-idässä sekä pitämään maan hallinnon eri osat tiedotettuina alueen tapahtumista.
Sen henkilökuntaan kuului sodan aikana henkilöitä kuten Gilbert Clayton, D. G. Hogarth, Gertrude Bell, T. E. Lawrence, Aubrey Herbert ja George Lloyd.
Egyptian Expeditionary Force
Egyptian Expeditionary Force (EEF) oli Britannian armeijan muodostelma ensimmäisessä maailmansodassa. Se perustettiin 1916 yhdistämällä Britannian joukot Egyptissä (Force in Egypt) ja Mediterranean Expeditionary Force ja asetettiin kenraali Archibald Murrayn komentoon. Myöhemmin sen komentoon tuli kenraali Edmund Allenby.
Wadi Sirhan
Wadi Sirhan () on Saudi-Arabian ja Jordanian alueella kulkeva vadi eli kuivunut joenuoma. Se kulkee luoteis-kaakkoissuuntaisesti noin 320 kilometrin pituisella matkalla.
Alueella ensimmäisen maailmansodan aikana käydyn arabikapinan aikana toiminut brittiläinen yhteysupseeri T. E. Lawrence kuvaa alueen ankaraa ympäristöä sotamuistelmissaan "Seven Pillars of Wisdom" (1922).
Doucoumbo
Doucoumbo ("Doucombo, Docoumbo") on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Dogonin ylängöllä neljä kilometriä Bandiagarasta länteen. Kunnassa on 20 800 ja keskuskylässä 2 100 asukasta (vuonna 2009).
Doucoumbon kunnan pinta-ala on 560 neliökilometriä. Se rajoittuu lounaassa Bandiagaran piirin Bara Saran ja Pignaryn, luoteessa Pignari Banan, pohjoisessa Kendién, idässä Sorolyn, Dandolin, Bandiagaran ja Douroun sekä etelässä Bankassin piirin Kani Bozonin kuntiin.
Maisemaa leimaavat eroosion kuluttamat kalliot. Kasvillisuus on lähinnä savannia tai aroa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 24 kylää. Niistä suurimmat ovat 2 800 asukkaan Andakanda ja ja 2 300 asukkaan Songo. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja ja fulbeja.
Kunnan läpi kulkee Sévarén ja Bandiagaran välinen päällystetty maantie RN15. Paikallisia liikennevälineitä ovat hevoskärryt ja polkupyörät.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja fonio. Niiden ohella viljellään maapapua, seesamia, hibiskusta, lehmänpapua ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, naudat, aasit, muutamat kamelit ja hevoset sekä siipikarja. Käsityöammattien merkitys on vähäinen. Kaupankäynti suuntautuu etupäässä Bandiagaraan.
Kunnassa toimii 14 alakoulua. Kori-Korissa ja Tougouméssa on yläkoulut ja Songhossa ja Djiguibombossa terveyskeskukset. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja patoaltaita. Muita palveluja ovat Songhon viikottaiset markkinat ja Doucoumbon viljavarasto.
Songhon kylä on yksi Dogonin ylängön matkailukohteista. Sen nähtävyyksiä ovat vanhan kylän rauniot sekä maalauksin koristeltu luola, jossa pidetään joka kolmas vuosi suuri ympärileikkausseremonia. Kylässä on majoituspalveluja.
Kunnassa sijaitsee Déguembérén luola, jonne tukulorivaltakunnan hallitsija Umar Tall katosi salaperäisesti vuonna 1864. Paikka on tukulorien ja suufilaisen tidžanija-veljeskunnan pyhiinvaelluskohde. Umar Tallin poika Ahmadou Sékou kärsi tappion ranskalaisille Kori-Korin kylän luona vuonna 1893 käydyssä taistelussa.
Pignari Bana
Pignari Bana on maalaiskunta Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Sen keskuskylä Goundaka sijaitsee Dogonin ylängöllä 43 kilometriä Bandiagarasta luoteeseen. Kunnassa on 30 100 ja keskuskylässä 1 500 asukasta (vuonna 2009).
Pignari Banan kunnan pinta-ala on 855 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Bandiagaran piirin Lowol Guéoun, idässä Kendién ja Doucoumbon, etelässä Pignaryn sekä lännessä Moptin piirin Sion, Socouran, Fatoman ja Kounarin kuntiin.
Maisemaa leimaavat kalliot ja laaksot. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on lähinnä aroa ja savannia. Kunnan alueella virtaa Nigerin sivujoki Yamé, joka muodostaa Goundakan ja Bandiougoun välillä suuren järven.
Kuntaan kuuluu 23 kylää. Niistä suurimmat ovat 3 400 asukkaan Bandiougou ja lähes 3 000 asukkaan Tounkari ja Macou. Asukkaat ovat dogoneja, fulbeja ja belloja. Vallitseva uskonto on islam, jonka rinnalla on säilynyt myös perinteisiä animistisia uskomuksia.
Kunnan läpi kulkee Sévarén ja Bandiagaran välinen maantie RN15. Kunnasta on myös toinen yhteys Bamakon ja Gaon väliselle RN16-maantielle. Paikallisia liikennevälineitä ovat hevoskärryt, moottoripyörät ja polkupyörät.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maapapu ja durra. Niiden ohella kasvatetaan riisiä, fonioa, lehmänpapua, seesamia ja hibiskusta sekä myytäväksi meneviä maapähkinää ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat ja aasit. Lisäksi tuotetaan puutavaraa ja puuhiiltä sekä harjoitetaan keräilyä, kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Goundakassa ja Kakolissa pidetään viikoittaiset markkinat.
Kunnassa toimii 12 alakoulua, kaksi yläkoulua ja kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED). Goundakassa ja Kori Maoundéssa on terveyskeskukset. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja patoaltaita. Muita palveluja ovat muutama kauppa, viisi hirssimyllyä ja karjan rokotuspiste.
Bandiougou ja Goundaka ovat kuuluisiin muslimioppineisiin Sékou Salahiin ja Guéladio Hambodédioon liittyviä pyhiinvaelluskohteita. Mahdollisina matkailukohteina mainitaan pittoreskit Kettyn ja Djiguin kylät. Matkailu ja siihen liittyvät palvelut ovat kuitenkin vähäisiä.
Benedicta Idefelt
Benedicta Idefelt (vuoteen 1939 Anita Maria Idefelt; 8. huhtikuuta 1920 Viipuri – 30. lokakuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen nunna, opettaja, kirjailija ja toimittaja, joka työskenteli opettajana Brasiliassa sekä toimittajana Vatikaanin radiossa. Hänen isänsä oli näyttelijä Runar Idefelt.
Benedicta Idefelt syntyi luterilaiseen perheeseen, mutta hän kiinnostui katolisuudesta jo 13-vuotiaana ja kääntyi katoliseen uskoon 16-vuotiaana. Hän lähti Helsinkiin luostarikouluun ja jatkoi opintojaan Königsbergissä katariinasisarten naisopistossa; ensimmäisen nunnalupauksensa hän antoi 21-vuotiaana. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli itäpreussilaisessa luostarisairaalassa. Sisaret joutuivat pakenemaan neuvostojoukkoja Berliiniin tammikuussa 1945, ja sisar Benedicta siirtyi edelleen Reininmaalle. Sodan jälkeen hän opiskeli kölniläisessä taidekoulussa vuoteen 1948 saakka.
Vuosina 1948–1970 sisar Benedicta opetti brasilialaisessa tyttökoulussa piirustusta ja englantia. Hän kiinnitti huomiota maassa vallitsevaan epäoikeudenmukaisuuteen, ja paavi Johannes XXIII:n kiertokirje sai hänet heräämään yhteiskunnallisesti vuonna 1961. Sisar Benedicta pyrki edistämään auttamista ja sosiaalista oikeudenmukaisuutta Brasiliassa muun muassa kirjoittamalla kiirastorstain kärsimyskulkueen ”Cristo Total”, jossa oli mukana yli 600 esiintyjää. Brasilian äärioikeistolainen hallitus suhtautui epäluuloisesti hänen yhteiskunnalliseen toimintaansa, ja hän joutui vuonna 1970 lopulta lähtemään maasta pidätysuhan takia.
Brasilian-vuosiensa jälkeen sisar Benedicta opetti Vatikaanissa joukkotiedotusta, ja vuodesta 1975 alkaen hän toimitti Vatikaanin radion suomenkielisiä lähetyksiä. Paavin tiedotusvälinekomitean neuvonantajana hän palveli vuodesta 1978 alkaen.
Joukkotiedotusuransa päätyttyä vuonna 1984 sisar Benedicta asui Roomassa sisarkuntansa luostarissa, ja viimeiset vuotensa hän vietti Helsingissä.
Glyoksaali
Glyoksaali (CHO) on diaaleihin eli kaksi aldehydiryhmää omaaviin yhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa polymeeriteollisuudessa ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Huoneenlämpötilassa glyoksaali on pistävänhajuista kellertävää nestettä. Yhdiste on kaasumaisena vihreää. Glyoksaali liukenee veteen sekä useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Se on reaktiivinen ja muodostaa usein vesiliuoksina kiinteitä hydraatteja sekä dioksolaanidimeerejä ja -trimeerejä. Alkoholien kanssa glyoksaali reagoi helposti muodostaen asetaaleja. Yhdiste reagoi helposti amiinien, amidien ja enolisoituvien aldehydien ja ketonien kanssa. Yhdiste voidaan hapettaa glyoksyylihapoksi ja edelleen oksaalihapoksi typpihapon tai seleenidioksidin avulla.
Ensimmäisen kerran glyoksaalia valmistettiin vuonna 1856 hapettamalla etanolia typpihapolla. Nykyään yhdistettä tuotetaan teollisesti pääasiassa kahdella tavalla. Asetaldehydin vesiliuos voidaan hapettaa typpihapon avulla glyoksaaliksi noin 40 °C:n lämpötilassa. Sivutuotteina tässä prosessissa muodostuu etikkahappoa, muurahaishappoa ja glyoksyylihappoa. Nämä poistetaan ioninvaihdolla ja muodostuva liuos konsentroidaan noin 40 % glyoksaalipitoisuuteen. Toinen tapa on glykolin hapetus kaasufaasissa hapen avulla 400–600 °C:n lämpötilassa metallisen kuparin tai hopean toimiessa katalyyttinä. Myös eteenin hapetusta hapen, seleenidioksidin tai typpihapon avulla voidaan käyttää.
Glyoksaalia käytetään ristiinlinkittämään useita hydroksyyliryhmiä sisältäviä polymeerejä kuten selluloosaa ja polyvinyylialkoholia. Tämä parantaa niiden liukenemattomuutta. Yhdisteestä valmistetaan useita heterosyklisiä yhdisteitä, joista ureajohdannaisia käytetään parantamaan tekstiilien rasvan ja lian hylkimiskykyä, lääkeaineena käytettäviä imidatsolijohdannaisia kuten metronidatsolia, ja pyratsiiniamidia, pelkistimenä tekstiilien värjäyksen yhteydessä ja desinfiointiaineena.
The Sims 3: Paratiisisaari
The Sims 3: Paratiisisaari ("The Sims 3: island paradise") on kymmenes lisäosa The Sims 3 peliin. Paratiisisaari on Maxisin tekemä ja Electronic Artsin julkaisema lomailuun painottuva lisäosa, hieman aikaisempien , ja oloinen.
Lisäosa tuo mahdollisuuden asua asuntolaivassa, jotka voidaan kiinnittää tyhjään satamapaikkaan tai ankkuroida halauamaasi paikkaan avomerellä. Nyt voit myös harrastaa laitesukellusta sekä aarteiden metsästämistä merestä. Aarteenmetsästyksessä on oltava varovainen koska meressä asustelee myös hait. Pelaajalla on mahdollisuus törmätä sukelluksillaan myös merenneitoihin, joita voi ohjailla. Huomaa, että jos merenneito on liian kauan kuivalla maalla muuttu hän normaaliksi ihmiseksi. Uutena harrastuksena on hengenpelastajana toimiminen. Rahanlähteenä toimivat pelaajan omistamat hotellit, joista saadut tuotot määräytyvät hotellin hintatason ja palvelulaadun mukaan.
The Sims 3: Tulevaisuuteen
The Sims 3: Tulevaisuuteen ("The Sims 3: into the future") on "The Sims 3":n kolmastoista sekä viimeinen lisäosa. Tässä lisäosassa on mahdollisuus matkustaa tulevaisuuteen ja tavata jälkeläisensä siellä.
On myös mahdollista saada itselleen plumbot joko ostamalla tai rakentamalla itse.
Pignary
Pignary (myös "Pignari") on maalaiskunta Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Sen keskuskylä Baboye sijaitsee Dogonin ylängöllä 40 kilometriä Bandiagarasta lounaaseen. Kunnassa on 16 100 ja keskuskylässä 1 700 asukasta (vuonna 2009).
Pignaryn kunta rajoittuu pohjoisessa Bandiagaran piirin Pignari Banan, idässä Doucoumbon, etelässä Bara Saran sekä lännessä Moptin piirin Sion ja Djennén piirin Fakalan kuntiin. Maisemaa leimaavat ylätasangon kalliorinteet ja laaksot.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus koostuu heinäkasveista, pensaista ja matalista puista.
Kuntaan kuuluu 20 kylää. Kunnantalo ja palvelut sijaitsevat Nandon kylän läheisellä leirialueella.
Asukkaista valtaosa on dogoneja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu fulbeja, bambaroita, boboja ja mandinkoja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.
Kunnan läpi kulkee Somadougoun ja Bankassin välinen maantie. Nandosta on vaikeasti liikennöitävä yhteys Bandiagaraan. Yleisimmät liikennevälineet ovat moottoripyörät, polkupyörät ja hevoskärryt.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja durra. Lisäksi kasvatetaan muun muassa foniota, hibiskusta, lehmänpapua, maapapua, seesamia ja maapähkinää. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, aasit ja siipikarja. Käsityöammattien ja kaupankäynnin merkitys on vähäinen.
Kunnassa toimii kuusi alakoulua, yläkoulu ja terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja.
Paikallisiin nähtävyyksiin kuuluu Nandon moskeija, jota on kuvailtu yhdeksi Malin kauneimmista. Majoituspalveluja ei ole.
Dandoli
Dandoli on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Dogonin ylängöllä kymmenen kilometriä Bandiagarasta koilliseen. Kunnassa on 9 600 ja keskuskylässä 600 asukasta (vuonna 2009).
Dandolin kunta rajoittuu pohjoisessa Bandiagaran piirin Sorolyn, idässä Sanghanin ja Péloun, etelässä Douroun sekä lännessä Doucoumbon ja Bandiagaran kuntiin.
Maisemaa leimaavat kalliorinteet ja laaksot. Kasvillisuus on kärsinyt kuivuudesta ja ihmisen toiminnasta. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 14 kylää ja kolme pikkukylää. Yli tuhannen asukkaan kyliä ovat Sibi Sibi, Tognon ja Sokolo. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu jonkin verran fulbeja.
Dandolin kautta kulkee Bandiagaran ja Douentzan välinen paikallistie, josta haarautuu tie Sanghaan. Liikennevälineitä ovat hevoskärryt, polkupyörät ja moottoripyörät.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, fonio ja durra. Niiden ohella kasvatetaan seesamia, maapapua, lehmänpapua, hibiskusta, maissia, maapähkinää ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat ja aasit. Lisäksi tuotetaan puutavaraa sekä harjoitetaan keräilyä, pienimuotoista metsästystä ja vähäisessä määrin käsityöammatteja. Kaupankäynti suuntautuu Bandiagaraan.
Kunnassa toimii viisi alakoulua, kaksi lukutaitokeskusta ja koraanikoulu. Terveyspalvelut sijaitsevat Bandiagarassa. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja patoaltaita.
Matkailu kuntaan on vähäistä eikä mitään majoituspalveluja ole.
City Road
City Road on katu Keski-Lontoossa. Se alkaa Lontoon Cityn ja Islingtonin rajan läheltä ja jatkuu ensin pohjoiseen Old Streetin liikenneympyrään ja siitä luoteeseen. Kadun pituus on noin kaksi kilometriä.
Henri Caroine
Henri Caroine (s. 7. syyskuuta 1981 Uusi-Kaledonia) on Uudessa-Kaledoniassa syntynyt tahitilainen jalkapalloilija, joka edustaa maansa pääsarjassa pelaavaa AS Dragonia. 180 senttimetriä pitkän Caroinen pelipaikka on keskikenttä. Hän kuuluu myös Tahitin jalkapallomaajoukkueeseen.
Caroine on edustanut AS Dragonia vuodesta 2011 asti. Sitä ennen hän edusti AS Temanavaa ja AS Taravoa AC:tä. Dragonin kanssa Caroine on pelannut seitsemän ottelua OFC Champions Leaguessa ja voittanut kerran Tahitin pääsarjan mestaruuden.
Tahitin jalkapallomaajoukkueeseen Caroine on kuulunut vuodesta 2012 lähtien. Samana vuonna hän voitti Tahitin kanssa Oseanian mestaruuden, joka toi maalle paikan seuraavan vuoden Maanosaliittojen cupiin. Maanosaliittojen cupissa Caroine pelasi täydet minuutit jokaisessa Tahitin kolmesta murskatappioon päättyneessä ottelussa.
Ricky Aitamai
Ricky Aitamai (s. 22. joulukuuta 1991 Tahiti) on tahitilainen jalkapalloilija, joka edustaa maansa pääsarjassa pelaavaa AS Vénusta. Aitamain pelipaikka on vasen laitapuolustaja tai keskikenttä. Hän kuuluu myös Tahitin jalkapallomaajoukkueeseen. Aitamai on 178 senttimetriä pitkä.
Aitamai on edustanut koko uransa nykyistä seuraansa AS Vénusta. Hän debytoi seurassa vuonna 2011.
Tahitin jalkapallomaajoukkueessa Aitamai debytoi Uutta-Kaledoniaa vastaan maaliskuussa 2013. Saman vuoden kesäkuussa Aitamai pelasi Maanosaliittojen cupissa Brasiliassa, jonne Tahiti oli selviytynyt voitettuaan edellisvuonna Oseanian mestaruuden. Maanosaliittojen cupissa Aitamai pelasi kaikissa kolmessa Tahitin murskatappioon päättyneissä otteluissa.
Pélou
Pélou on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Dogonin ylängöllä 20 kilometriä Bandiagarasta itään. Kunnassa on 4 300 asukasta (vuonna 2009).
Péloun kunnan pinta-ala on 103 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Bandigaran piirin Sanghanin, idässä ja etelässä Douroun sekä lännessä ja luoteessa Dandolin kuntiin. Alueella ei ole pysyviä vesistöjä.
Kuntaan kuuluu neljä kylää. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja ja fulbeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, fonio ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Käsityöammattien merkitys on vähäinen. Kaupankäynti suuntautuu Bandiagaraan, Sanghaniin ja Dourou’un.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluu kaksi alakoulua. Lähimmät terveyspalvelut sijaitsevat Douroussa.
Suomen sukellusveneet
Suomen sukellusveneet on filosofian maisterin ja Sotamuseon johtajan Markku Melkon kirja vuodelta 2008. Sen kustantaja on Minerva.
Melkko luettelee lähteinä käyttämänsä alan aiemmat, kirjoittamisvaiheessa jo loppuunmyydyt, teokset. Lisäksi hän on käyttänyt arkistoaineistoa ja tuolloin valmisteilla ollutta Timo Merensillan "Vesikko"-tutkimusta.
Aluksi Melkko käsittelee yleisesti sukellusveneiden historiaa, sen jälkeen sukellusveneiden käyttöä Itämerellä ensimmäisessä maailmansodassa. Moneen lukuun jakautuva osuus kattaa Suomen sukelluslaivaston synnyn ja sen käytön talvi- ja jatkosodassa. Oman osansa saa miehistön lomaelämä. Sisällysluettelosta on jäänyt pois luku ”Suomen sukellusveneiden viimeiset vaiheet”, jossa kerrotaan niiden kohtalo rauhansopimuksen jälkeen.
Teoksen viimeisessä jaksossa kuvataan kaikki sukellusveneet, niiden aseistus ja emälaivat.
KEK
KEK (High Energy Accelerator Research Organization, (高エネルギー加速器研究機構 "Kō Enerugī Kasokuki Kenkyū Kikō")) on Japanissa sijaitseva hiukkasfysiikan tutkimuslaitos ja organisaatio. KEK:in päätoimipisteessä Tsukubassa, Ibarakin prefektuurissa sijaitsee muiden muassa Japanin suurin hiukkaskiihdytin KEKB-kiihdyttimestä tehty SuperKEKB.
Voigtländer
Voigtländer on optisiin laitteisiin erikoistunut yritys, jonka perusti Johann Christoph Voigtländer Wienissä vuonna 1756 ja joka on siten vanhin yritys kameroiden alalla. Se alkoi valmistaa Petzval-valokuvauslinssiä (aikansa nopein linssi: f/3.7) vuonna 1840 ja maailman ensimmäistä kokonaan metallista valmistettua dagerrotypia-kameraa vuodesta 1841 sekä levykameroita vähän sen jälkeen.
Yritys avasi sivukonttorin v. 1849 Braunschweigiin, jonne sen päämaja siirtyi myöhemmin. Yritys listautui pörssiin 1898, ja valtaosan osakkeista merkitsi lääketehdas Schering AG 1925.
Seuraavien kolmen vuosikymmenen aikana Voigtländeristä kehittyi alansa teknologiajohtaja, ja se valmisti ensimmäisenä useita uudenlaisia tuotteita, joista myöhemmin tuli yleisiä alallaan. Näitä tuotteita ovat mm. ensimmäinen zoom-linssi 35 mm still-kuville (36-82/2.8 Zoomar) vuonna 1960 sekä ensimmäinen kompaktikamera, jossa oli sisäänrakennettu sähkösalama (Vitrona) 1965.
Schering myi osuutensa yrityksestä Carl Zeiss -säätiölle 1956. Zeiss ja Voigtländer fuusioituivat 1965. Vuonna 1972 Zeiss/Voigtländer lopetti kameran valmistuksen, ja vuotta myöhemmin Zeiss myi Voigtländer-brändin Rolleille. Rollein romahdettua 1982 otti Plusfoto nimen käyttöönsä ja myi sen edelleen 1997 Ringfotolle.
Vuodesta 1999 Voigtländer-nimellä on tuotteita valmistanut ja markkinoinut Cosina.
Breda Ba.88
Breda Ba.88 "Lince" (suom. Ilves) on italialainen kaksimoottorinen kevyt pommikone. Antonio Paranon ja Giuseppe Panzerin suunnittelemaa konetyyppiä käytti Regia Aeronautica. Bredan pääkoelentäjä Furio Niclot teki ensilennon lokakuussa 1936. Prototyyppikone käytti kahta Gnome-Rhône K-14 -tyypin tähtimoottoria. Niiden teho oli 900 hv (671 kW).
Breda Ba.88 Linceä on luonnehdittu erääksi toisen maailmansodan epäonnistuneimmaksi konetyypiksi, sitä on kutsuttu jopa "kiitoradan koristeeksi" ja "hyökkääjien houkutuslinnuksi". Vuonna 1937 se rikkoi nopeuslennon maailmanennätyksiä suljetuilla sadan ja tuhannen kilometrin radoilla. Myöhemmät Bredan ja IMAM/Meridionalin tekemät valmistussarjat menivät suoraan romutettaviksi, sillä niin epäkäytännöllisiksi Ba.88 oli taistelutoimissa osoittautunut. Tuotanto aloitettiin 80 koneyksilön pääsarjan osalta touko-lokakuun välillä 1939. Moottorit olivat 1 000 hv (746 kW) tehoiset ja Piaggion valmistamat P.XI RC.40-tyyppiset.
Konetyyppi on ulkoasultaan hyvin helppo tunnistettava. Sulavan sikarimainen muotoilu päättyy takaosan kaksoisperäsimiin. Korkeusvakaaja ulottuu sivuvakaajan ohitse, kuten esimerkiksi Caproni Ca.135:ssa.
Breda Ba.88 Lince kykeni kuljettamaan enintään 1 000 kg suuruisen pommilastin. Toimintasäde oli 1 640 km. Koneen huippunopeus oli 490 km/h ja lakikorkeus 8 000 m. Puolustusaseina olivat 3x 12,7 mm Breda-SAFAT kk:t ja 1x 7,7 mm liikuteltava kk yläampumossa.