Postilinja-auto
Postilinja-autot ovat eri puolilla maailmaa toimineita tai yhä toimivia postilaitosten bussilinjoja, jotka kuljettavat sekä matkustajia että postia tarkoitukseen aiemmin käytettyjen hevosvetoisten postivaunujen tapaan. Ajoneuvojen kori on jaettu matkustamoon ja tavaratilaan tarpeen mukaan. Tavaratila oli aiemmin yleensä bussikorin takaosassa omana katettuna osastonaan tai lyhyenä avolavana (ns. seka-auto). Nykyisissä postiautoissa tavaratila on muiden modernien bussien tavoin yleensä matkustamon alla.
Suomessa postilinja-autot eli puhekielessä postiautot olivat Suomen Posti- ja lennätinlaitoksen linja-autoja, jotka kuljettivat matkustajia ja postirahtia vuodesta 1921 vuoteen 1999, jolloin toiminta myytiin Koiviston Auto Oy:lle. Vuosina 1991–1996 postiautotoiminta toimi tulosyksikkönä nimeltä Postilinjat ja eriytettiin sitten omaksi yhtiökseen nimellä Gold Line Oy, joka yhä on Koiviston Auto -konsernin Rovaniemellä toimivan tytäryhtiön nimi.
Postilinja-autoliikenne aloitettiin ensimmäiseksi Rova­niemen ja Sodankylän välillä 1921. Ajoneuvona oli Benz Gaggenau -kuorma-auto, joka oli varustettu lavaa kiertävillä puupenkeillä ja sateelta suojaavalla kangaskatoksella eli ”sufletilla”. Samana vuonna linjaa päätettiin jatkaa Ivaloon. Joulukuussa 1921 aloitettiin postiautoliikenne Turun ja Mynämäen välillä ja seuraavana vuonna Oulun ja Taivalkosken välillä. Postilinja-autoliikenne kasvoi vuoteen 1939 saakka, jolloin linjoja oli yli 60.
Postin autojen lisäksi myös yksityiset linja-autoyritykset kuljettivat 1920–1930-luvuilla postia omilla autoillaan, kunnes Posti- ja lennätinhallitus vaati nämäkin postireitit huolehdittavakseen. Päivittäinen postiliikenne ja valtion budjetista tuleva rahoitus antoi postiautoliikenteelle myös hyvän kilpailuaseman yksityisen bussiliikenteen rinnalla etenkin syrjäseutujen heikosti kannattavilla reiteillä.
Vilkkaimmillaan postilinja-autoliikenne oli vuonna 1971, jolloin Posti- ja lennätinlaitos liikennöi yli 420 oranssinvärisellä autolla kaikkiaan 222 linjaa eri puolilla Suomea. Siitä alkoi reittien nopea väheneminen, kun postinkuljetukset siirtyivät lajittelukeskusjärjestelmään siirtymisen myötä 1970-luvun mittaan rekka-autojen tehtäväksi. Vuonna 1991 Postin linja-auto­liikenne eriytettiin Postilinjat-nimiseksi tulos­yksiköksi, joka viisi vuotta myöhemmin muutettiin Gold Line -nimiseksi yhtiöksi, joka erikoistui pitkiin pikavuorolinjoihin sekä matkailuun liittyviin tilausajoihin. Gold Line Oy myytiin vuonna 1999 Koiviston Autolle.
Postibussit ovat erityisesti eurooppalainen ilmiö, mutta niitä toimii myös ainakin Ugandassa, Zimbabwessa ja Mosambikissa.
Britannian Royal Mail aloitti postilinja-autoliikenteen vuonna 1967 korvatakseen yksityisautoistumisen myötä väheneviä paikallisbussi- ja junalinjoja maaseudulla. Vuonna 2006 Royal Mail operoi pariasataa postibussilinjaa, monia vain kerran pari päivässä, mutta monet niistä olivat alueensa ainoita julkisen liikenteen palveluja. Eniten postibussiliikennettä on Yorkshiressä ja Skotlannin lounaisosissa.
Keväällä 2009 Royal Mail kuitenkin lopetti monia Skotlannin syrjäseutujen reittejä kannattamattomina, suuresta vastustuksesta huolimatta.
Itävallassa moottorikäyttöinen postibussitoiminta alkoi 1907 ja korvasi hevosvetoiset postivaunut. Kun Itävallan posti yksityistettiin vuosituhannen vaihteessa, postibussiliikenne myytiin kansalliselle rautatieyhtiö ÖBB:lle vuonna 2003. Se yhdistettiin rautatieyhtiön bussiyksikköön, joka tunnettiin lyhenteellä KÖB.
Nykyisin ÖBB-Postbus GmbH on Itävallan suurin bussiyhtiö, jolla on noin 4 000 työntekijää ja 2 100 bussia. Vuonna 2004 ÖBB-Postbus osti tšekkiläisen ČSAD Autobusy -yhtiön.
Ruotsin postiautotoiminta tunnettiin nimellä Postens Diligenstrafik vuodesta 1923 vuoteen 1991, jolloin se fuusioitiin Swebus-yhtiöön. Nykyisin postibussitoimintaa hallinnoivat Ruotsin maakäräjäkunnat postilaitoksen puolesta. 1990-luvulta alkaneen kilpailun vapauttamisen myötä joitakin bussilinjoja ajavat yksityiset yhtiöt julkisen palveluvelvoitteen täyttämiseksi.
Länsi-Saksassa Kraftpost-nimellä tunnettu postilinja-autoverkosto toimi vuoteen 1985 saakka, mutta vuonna 2013 postibussitoiminta aloitettiin uudelleen keskittyen pitkänmatkan linjoihin Saksan ja naapurimaidenkin suurkaupunkien välillä. Toimintaa operoi erillinen yhtiö Deutsche Post Mobility GmbH. Vastaavasti Itävallan ja Sveitsin postibussit liikennöivät myös Saksan puolelle.
Sveitsin postilinja-autot tunnetaan saksaksi nimellä "Postauto", ranskaksi "Car postal" ja italiaksi "Autopostale". Kun 1900-luvun lopulla paketti- ja henkilöliikenteen kuljetustarpeet eriytyivät niin maantie- kuin rautatieliikenteessä, Sveitsin postiautoliikenne eriytettiin postilaitoksen itsenäiseksi tytäryhtiöksi. Se operoi lähes 900 bussireittiä lähes 2 200 auton kalustolla ja kuljettaa yli 140 miljoonaa matkustajaa vuosittain.
Ensimmäiset postibussit Böömissä alkoivat kulkea Itävalta-Unkarin valtakaudella vuonna 1908. Ensimmäiset reitit kulkivat Pardubicesta Bohdanečiin (11 kilometrin matkaan kului runsas tunti) ja Holiceen. Vuonna 1914 postibussiliikenne Böömissä, Määrissä ja Slovakiassa käsitti jo 23 bussilinjaa, joita hoiti 33 postibussia ja 13 yksityisbussia.
Ensimmäisen maailmansodan aikana postibussitoiminta oli keskeytyneenä, mutta Tšekkoslovakian perustamisen jälkeen busseja oli vuonna 1926 käytössä 216 eri puolilla maata.
Vuonna 1927 myös maan rautatieyhtiö ČSD alkoi liikennöidä junien lisäksi busseilla, kunnes postin ja rautateiden bussitoiminta yhdistettiin 1933.