Suuri murros
Suuri murros () on Karl Polanyin vuonna 1944 ilmestynyt kirja. Sen on suomentanut Natasha Vilokkinen ja julkaissut vuonna 2009 Vastapaino. Esipuheen suomennokseen on kirjoittanut Risto Heiskala. Suomennos on saanut J. A. Hollo -palkinnon.
Teos käsittelee sosiaalisia ja poliittisia mullistuksia, joita tapahtui Englannissa markkinatalouden nousun aikana. Polanyin mukaan nykyaikaista markkinataloutta ja modernia kansallisvaltiota ei pitäisi ymmärtää erillisinä yhteiskunnan osina vaan yhtenä ihmisen keksintönä. Polanyi kutsuu tätä keksintöä markkinayhteiskunnaksi.
Polanyi sanoo teoksessa, että modernin valtion kehitys kulki käsi kädessä modernin markkinatalouden kanssa. Hänen mukaansa voimakasta valtiota tarvittiin edistämään yhteiskunnan rakenteessa sellaisia muutoksia, jotka mahdollistivat kilpailukykyisen kapitalistisen talouden. Samalla kapitalistinen talous edellytti vahvaa valtiota lieventämään sen kovempia vaikutuksia. Polanyin mukaan nämä muutokset tarkoittivat sen perustavanlaatuisen yhteiskuntajärjestyksen tuhoamista, joka oli ollut olemassa koko aiemman historian ajan. Polanyi korostaa murroksen suuruutta juuri tästä syystä.
Polanyin empiirinen tutkimus perustui pitkälti niin sanotun Speenhamlandin järjestelmän tutkimiseen. Hän näki järjestelmällä kaksi merkitystä: se oli yhtäältä maa-aatelin viimeinen yritys säilyttää perinteinen tuotannon ja yhteiskuntajärjestyksen järjestelmä ja toisaalta itsepuolustuksellinen toimenpide, jossa yksi yhteiskunnan osa pyrki lieventämään väkivaltaisen taloudellisen muutoksen aiheuttamia häiriöitä. Kirjassa Polanyi esitteli myös näkökantansa, että markkinayhteiskunta on kestämätön, koska se on kohtalokkaan tuhoisa sitä ympäröivälle inhimilliselle yhteiskunnalle ja luonnolle.
Toisin kuin puhdasoppinen liberalistinen kapitalismin nousun selitys katsoo, Polanyi sanoo, että "laissez-faire oli suunniteltua", kun taas sosiaalinen protektionismi oli spontaani reaktio siihen sosiaaliseen sekaannukseen, jonka rajoittamattomat vapaat markkinat aiheuttivat. Hänen mukaansa "itseään säätelevien" markkinoiden rakentaminen edellyttää yhteiskunnan jakamista taloudelliseen ja poliittiseen ulottuvuuteen. Polanyi ei kiellä, etteivätkö itseään säätelevät markkinat olisi tuoneet aivan uudenlaista aineellista vaurautta, mutta hän kuitenkin vihjaa, että tällaisessa ajattelussa näkökulma on liian suppea. Pitäessään maata, työvoimaa ja rahaa "kuvitteellisina hyödykkeinä" (siinä mielessä, että niillä on ominaisuuksia, joita ei ole tuotu julki markkinoiden muodollisessa rationaalisuudessa) markkinat "alistavat yhteiskunnan itsensä markkinoiden laeille". Tästä seuraa hänen mukaansa valtavasti sosiaalista sekaannusta ja yhteiskunnan spontaaneja pyrkimyksiä suojella itseään. Polanyi katsoo, että sosiaalinen protektionismi on yhteiskunnan luonnollinen reaktio, jos vapaat markkinat pyrkivät erottamaan itsensä yhteiskunnan muusta rakenteesta. Hän kutsuu tätä reaktiota "vastaliikkeeksi".
Polanyi ei näe taloustiedettä muista tutkimuksen aloista erillisenä, vaan hänen mielestään taloudelliset ja sosiaaliset ongelmat ovat luontaisesti sidoksissa toisiinsa. Hän päättää teoksensa ennustukseen sosialistisesta yhteiskunnan synnystä ja huomauttaa, että "vuosisadan sokean 'kehityksen' jälkeen ihminen palauttaa 'asutuksensa'".