Vaajakosken moottoritie
Vaajakosken moottoritie on Jyväskylän keskustan ja Vaajakosken välinen moottoritie. Keskustassa tie liittyy Rantaväylään. Moottoritie on osa valtateitä 4, 9, 13 ja 23 sekä eurooppateitä E63 ja E75. Tien keskimääräinen liikennemäärä on noin 25 000 ajoneuvoa vuorokaudessa, josta noin 1 600 ajoneuvoa on raskasta liikennettä.
Jyväskylän liikenneratkaisun suunnittelun osana 1960-luvulla esitettiin moottoritien rakentamista Vaajakoskelle. Se piti rakentaa läpikulkutien jälkeen, mutta moottoritie rakennettiin ennen sitä läpikulkuratkaisun mutkistuessa ja liikenneruuhkien takia. Vaajakoskentie osoittautui Jyväskylän tukkoisimmaksi sisääntuloväyläksi. Liikenneministeriö hyväksyi Insinööritoimisto Viatekin laatiman suunnitelman vuonna 1972. Rakennustyöt käynnistyivät välittömästi Keski-Suomen tiepiirin omana työnä. Tien piti valmistua vuonna 1975, mutta rahoitusongelmien takia työt pitkittyivät ja kustannukset nousivat. Tiestä otettiin käyttöön viiden kilometrin osuus vuonna 1977 ja loput vuonna 1978. Moottoritien avajaiset koko tieosuuden valmistuttua olivat 1. marraskuuta 1978.
Ensimmäisen puolen vuoden aikana moottoritien liikennevaloissa tapahtui noin kymmenen kolaria. Eniten onnettomuuksia sattui Leppävedentieltä ja moottoritieltä samaan aikaan risteykseen tulleiden autojen kohtaamistilanteissa. Molemmista suunnista tulleille paloi vihreä valo samanaikaisesti, ja autojen kääntyessä oli epäselvää kummalla oli väistämisvelvollisuus.
Moottoritien valaistuskustannukset olivat alkuaikoina noin 40 000 markkaa vuodessa. 1979 tiellä toteutettiin kokeilu, jossa energian säästämiseksi valot sammutettiin risteyksiä ja opaskilpiä lukuun ottamatta kello 23–5 väliseksi ajaksi. Tämän ansiosta valaistuskulut laskivat 55 prosenttia. Kesällä 1980 päätettiin moottoritien valaistus poistaa kokonaan kello 24–5 väliseksi ajaksi.
Moottoritie katkaisi yhteyden Niitynpäästä Sammallahden teollisuusalueelle, mikä pidensi monien työtekijöiden työmatkaa ja aiheutti tyytymättömyyttä. Alkuaikoina esiintyikin tien laitonta ylittämistä. Niitynpään kodikkuuden sanottiin vähentyneen moottoritien myötä ja kalojen ja sorsien kadonneen lahdesta.
Tie on vain 6,7 kilometriä pitkä, mutta sillä on 19 siltaa. Siltojen suuri määrä johtuu siitä, että tie vedettiin teollisuusalueiden halki, vanhan maantien ja Jyväskylä–Pieksämäki-radan rinnalle. Moottoritien hintaa kasvattivat sillat, suuret kallioleikkaukset ja 50 rakennuksen purkaminen tien tieltä. Rakennustyötä aloitettaessa hinnaksi arvioitiin 35 miljoona markkaa, myöhemmin 50 miljoonaa ja lopulta töiden pitkittyessä loppuhinta nousi 90 miljoonaan. Tien metrihinta oli 10 000 markkaa, ja puhuttiinkin "Suomen kalleimmasta tiestä".
Moottoritien Vaajakosken puoleisessa päässä on liikenneympyrä, joka oli aluksi kaksikaistainen, välillä yksikaistainen ja muutettiin vuonna 2008 taas kaksikaistaiseksi. Liikenneruuhkat ja tiejärjestelyjen toimimattomuus yksikaistaisessa ympyrässä huolestuttivat viranomaisia ja maakuntavaltuustoa. Uusitussa kaksikaistaisessa ympyrässä pyrittiin liikenteenohjauksen selkeyteen paremmilla opasteilla ja viitoituksella.
Uusitussakin kaksikaistaisessa ympyrässä on kuitenkin sattunut onnettomuuksia.
Vaajakosken moottoritielle on suunniteltu noin kolmen kilometrin pituista jatkoa, joka ohjaisi liikenteen Vaajakosken keskustan ohi. Vaajakosken ohitustie kulkisi Haapalahdesta Kanavuoreen Sammallahden teollisuusalueen ja Varassaaren läpi uutta siltaa pitkin Vaajavirran yli. Ohitustie sijoittuisi osittain Vaajakosken valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön alueelle. Sille on kaavailtu vaihtoehdoksi myös tunnelia, jonka pituus olisi lyhyemmän vaihtoehdon mukaan kaksi kilometriä ja pidemmän 3,4 kilometriä. Tammikuussa 2012 Keski-Suomen ELY-keskus tiedotti valinneensa jatkosuunnitteluun vaihtoehdon, jossa ohitustie kulkee maastokäytävässä Varassaaren kautta. Arvio moottoritien jatko-osuuden kustannuksista on 125 miljoonaa euroa.