hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Marmorisorsa
Marmorisorsa ("Marmaronetta angustirostris") on pienikokoinen sorsalintujen ("Anseriformes") lahkoon kuuluva lintu.
Linnun pituus on 39–42 senttimetriä ja siivenkärkien väli 63–70 cm. Marmorisorsa on hoikka, pienikokoinen sorsalintu, jolla on pitkät siivet ja pyrstö. Sen kapea ja tumma nokka muistuttaa naaras jouhisorsaan ("Anas acuta") nokkaa. Pää suhteessa ruumiiseen vaikuttaa suurelta ja pitkältä niskatöyhdön takia. Silmänalue on tumma. Linnun puku on hiekanruskean vaalea, ja sitä täplittävät likaisenvalkoiset pallukat. Siiven alapinnat on vaaleat, mutta päälipuolen kyynärsulat ovat vaaleimmat ja linnun ollessa lennossa edestäpäin katsottuna siiventaipeessa näkyy kaksi vaaleaa täplää. Marmorisorsan sukupuolet ja ikäluokat ovat samannäköisiä, mutta koirailla saattaa olla täyteläisempi niska ja tummempi nokka, sekä nuorilla vaalea täplitys epäselvempää ja beigensävyistä.
Marmorisora on hiljainen, mutta soitimella naaras ääntelee kirkasta vihellystä ”vii-vih”.
Ennen vuotta 1991 lajin maailmanlaajuiseksi yksilömääräksi arvioitiin 34 000–40 000 lintua. Vaikka aineistoa on vähän, nykyiseksi yksilömääräksi on arvioitu 14 000–26 000 lintua, mikä osoittaa kannan nopean heikkenemisen.
Nykyinen kanta on 3 000–5 000 lintua läntisellä Välimerellä, 1 000 lintua itäisellä Välimerellä, 5 000–15 000 lintua Lounais-Aasiassa ja 5 000 lintua Etelä-Aasiassa.
Talvehtimismäärät Iranissa ovat tippuneet vuosien 1985–1992 25 000–30 000 linnusta vuoden 1993 5 000 lintuun ja vuoden 1995 vain 3 700 lintuun. Arvioitu 3 000 linnun talvehtimispopulaatio vuonna 1997 ja 4 250 linnun määrä Tunisiassa näyttävät, että läntisen Välimeren populaatio on suurempi kuin aikaisemmin luultiin.
Marmorisorsan levinneisyys on hajanaista. Sitä esiintyy läntisellä Välimerellä Espanjassa, Marokossa, Algeriassa, Tunisiassa ja talvehtimisalueilla Pohjois-Afrikassa ja Saharan eteläpuolisen Afrikan länsiosissa. Itäisen Välimeren maista se esiintyy Turkissa, Israelissa, Jordaniassa, Syriassa ja talvehtimisalueella Egyptin eteläpuolella. Lähi-idässä ja Etelä-Aasiassa se esiintyy Azerbaidžanissa, Armeniassa, Venäjällä, Turkmenistanissa, Uzbekistanissa, Tadžikistanissa, Kazakstanissa, Irakissa, Iranissa, Afganistanissa, Pakistanissa, Intiassa ja Kiinassa, sekä talvehtivana Iranissa, Pakistanissa ja Luoteis-Intiassa.
Laji on hävinnyt Kap Verdeltä, Kyprokselta ja Makedoniasta
Marmorisorsa pesii paikallisena reheväkasvuisissa, matalissa alankojärvissä.
Yli 50% marmorisorsalle sopivista elinympäristöistä on tuhoutunut 1900-luvulla. Ihmisen tekemät hydrologiset muutokset ovat vaikuttaneet vakavasti pesimäpaikoilla Tunisiassa, Turkissa, Marokossa ja Espanjassa.
Marmorisorsan kanta on vähentynyt nopeasti, koska sen talvehtimisalueita on tuhoutunut. Aineistoa on kuitenkin niukasti ja saattaa olla, että jotkut linnut ovat siirtyneet uusille talvehtimisalueille. Läntisen Välimeren alueelta on löytynyt lisää yksilöitä, mutta tämä johtuu todennäköisesti parantuneista tarkkailujärjestelmistä. Tämä populaatio on kärsinyt elinympäristöjen häviämisestä.
Jim Allen
James ”Jim” Allen (7. lokakuuta 1926 Manchester, Englanti – 24. kesäkuuta 1999) oli englantilainen näytelmäkirjailija.
Vanhemmat Kity ja Jack Allen. James Allen syntyi Miles Plattingin kaupunginosassa Manchesterissa. Hänen perheensä olivat Irlannin katolilaisten jälkeläisiä. Sodan puhjetessa 1939, James Allen jätti koulun kesken ja meni tehtaalle töihin. Hän teki erilaisia töitä vuoteen 1944 asti, jolloin hänet kutsuttiin armeijan palvelukseen. Palvelus vei hänet Saksan alueelle. Hänet pidätettiin kerran päällekäynnistä, minkä jälkeen eräs hänen sellikavereistaan esitteli hänelle sosialismin ihanteita. Tämän jälkeen hänestä tuli vannoutunut sosialisti loppuelämäkseen. Hän ei kuitenkaan hyväksynyt missään vaiheessa stalinismia ja kieltäytyi olemassa missään tekemisissä Ison-Britannian kommunistisen puolueen kanssa (Communist party of Great Britain). Sen sijasta hän liittyi Vallankumoukselliseen kommunistipuolueeseen (Revolutionary Communist party) vuonna 1958.
Jim Allen aloitti kirjailijan uransa 1958 työskennellessään kaivoksessa. Hän oli mukana aloittamassa The Miner -lehteä, johon hän myös kirjoitti ja tämän takia hänen oli vaikea saada työtä enää kaivoksissa. Silloin Allen päätti ryhtyä kokopäiväiseksi kirjailijaksi. Hänen uransa lähti nousuun vuonna 1964, kun hän lähetti käsikirjoituksen Granada tv:lle, jolloin hänet palkattiin saippuaoopperan käsikirjoitustyöryhmään. Hän työskenteli Granadassa vuoteen 1967 asti. Tuona aikana hänen ensimmäinen pitkä näytelmänsä, Hard Word, esitettiin tv-draamana vuonna 1966 osana suosittua Wednesday Play -sarjaa, joka esitti joka viikko uuden näytelmän, joka televisioitiin BBC:llä. Hard Wordin ohjasi Ridley Scott. Seuraavana vuonna julkaistiin samassa sarjassa The Lump -niminen näytelmä, joka kertoi Liverpoolin satamatyöläisten lakosta sekä yhdestä satamatyöläisestä, joka siteerasi jatkuvasti Leniniä ja Jack Londonia.
Televisiosarjan Wednesday Playn tuottaja Tony Garnett esitteli Allenin Ken Loachille, mikä aloitti heidän pitkän yhteistyönsä. Loachin ensimmäinen Allenin teksteihin perustuva ohjauksensa oli The Big Flame vuonna 1969. Kuusi vuotta myöhemmin 1975 Allen kirjoitti Loachin ohjattavaksi neliosaisen sarjan Days of Hope, joka käsitteli Britannian työväenliikkeen historiaa vuodesta 1918 vuoteen 1926. Allenin ja Loachin tunnetuimmaksi teokseksi syntyi vuonna 1987 Perdition, joka piti esittää Royal Court Theatressa, mutta näytelmän esitys peruttiin 36 tuntia ennen ensi-iltaa. Jim Allen kirjoitti käsikirjoituksen myös kolmeen Loachin ohjaamaan kokoillan elokuvaan: "Hidden Agenda", "Raining Stones" ja "Land and Freedom".
Boris Jegorov
Boris Borisovitš Jegorov (; 27. marraskuuta 1937 Moskova – 12. syyskuuta 1994 Moskova) oli neuvostoliittolainen kosmonautti ja ensimmäinen avaruudessa ollut lääkäri.
Jegorovin isä oli ollut sydänkirurgi ja äiti silmälääkäri. Jegorov itse valmistui lääkäriksi vuonna 1961. Opintojensa aikana hän tutustui Juri Gagariniin.
Jegorov lensi Voshod 1 -avaruusaluksella vuonna 1964 yhdessä kahden muun kosmonautin kanssa.
Jegorov väitteli lääketieteestä ja erikoistui tasapainoaistiin. Hän oli kolmasti naimisissa ja sai kolme lasta. Hän kuoli vuonna 1994 sydänkohtaukseen.
Telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut
Telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut on vuosittain – olympiavuosia lukuun ottamatta – järjestettävä kilpailu, jossa ratkotaan telinevoimistelun miesten sekä naisten yksittäisten telineiden, moniotteluiden ja joukkuekilpailujen maailmanmestaruudet.
Ensimmäiset telinevoimistelun MM-kilpailut järjestettiin vuonna 1903. Naiset kilpailivat ensimmäisen kerran MM-tasolla vuonna 1934.
Juho Sjöros
Juho Sjöros (17. lokakuuta 1856 Rauman maalaiskunta – 16. syyskuuta 1890 Rauma) oli suomalainen kansanrunouden kerääjä, ylioppilaspoliitikko ja fennomaani. 
Sjörosin vanhemmat olivat talollinen Gustaf Sjöros ja Maria Äyhö. Hän kävi Helsingin alkeisopistoa ja pääsi ylioppilaaksi 1879 sekä valmistui filosofian kandidaatiksi 1886. Opiskellessaan Helsingin yliopistossa Sjöros liittyi fennomaaneihin ja osallistui aktiivisesti ylioppilaskunnan toimintaan. Sjöros kokosi opettajana toimiessaan kansanrunoutta ja tutki paikallishistoriaa. Sjöros oli myös Kotikielen seuran aktiivinen ja arvostettu jäsen.
Kosmos 110
Kosmos 110 oli 22. helmikuuta 1966 Baikonurista Voshod-kantoraketilla laukaistu satelliitti. Bion-satelliittisarjan (eli Biokosmos) sarjan Kosmos 110 oli Neuvostoliiton ensimmäinen biologisia kokeita varten suunniteltu satelliitti (biosatelliitti).
Kapselissa lensi kaksi koiraa, Veterok ja Ugolyok, sekä tieteellisiä instrumentteja. 22 päivän lennon jälkeen koirat laskeutuivat turvallisesti Maahan.
Satelliitin massa oli 5 700 kg.
Muita nimiä
Ohimo
Ohimo on pään osa, joka sijaitsee silmien takana. Ohimon alapuolella sijaitseva luu on nimeltään ohimoluu, jota kutsutaan myös "silmäkulmaksi".
Labello
Labello on huulirasvapuikko, jota valmistaa Beiersdorf Saksassa ja Itävallassa. Labelloa myydään myös muualla Euroopassa kuin Saksassa, Suomi mukaan lukien.
Indonesian energiapolitiikka
Indonesian energiapolitiikka Indonesian energiapolitiikasta mukaan lukien energiantuotanto ja maan hallituksen, eduskunnan ja muiden sidosryhmien tapa energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot. Indonesia tuottaa öljyä, kivihiiltä ja maakaasua. Indonesialla on suuri uusiutuvan energian potentiaali, sillä saarilla on tuulta, aurinkoa, vettä ja geotermistä energiaa on runsaasti. Sademetsät ja turvekerrokset ovat huomattava hiilivarasto. Indonesia on geologisesti epävakaa.
IEA:n mukaan vuonna 2008 Indonesia oli "9. suurin maakaasuntuottaja": 77 mrd. kuutiota vastaten 2,4 % maailmantuotannosta. Tuotannosta 34 mrd. kuutiota myytiin ulkomaille. IEA:n mukaan vuonna 2008 Indonesia oli "6. suurin kivihiilentuottaja" tuottaen kivihiiltä ja ruskohiiltä yhteensä 284 milj. tonnia. Kivihiilestä 83 % (204 Mt) meni vientiin.
Indonesiassa on merkittävä Aasian öljyntuottaja ja viejä. Öljy on merkittävä vientituote. Öljyä on Sumatralla, Borneolla ja Jaavalla. Lisäksi Indonesia tuottaa maakaasua ja kivihiiltä. Kesäkuussa 1994 säädettiin laki, joka antoi ulkomaisille yrityksille ainakin väliaikaisesti oikeuden toimia itsenäisinä Indonesiassa.
Indonesiassa oli OPEC jäsen vuosina 1962-2008.
Indonesia on maailman toiseksi suurin hiilen viejämaa. Vientimaihin sisältyy Japani ja Italia. Kalimantan (Borneo) saarella on 
21 mrd. tn hiilivarat. Vuonna 2000 Indonesia tuotti 76 milj. tn hiiltä, josta 85% Borneolta. Japanin Institute of Energy
Economics arvion mukaan Borneon hiilituotanto voisi kolminkertaistua vuoteen 2020 mennessä. Silloin hiiliteollisuus olisi johtava syy metsäkatoon Borneolla.
Cilacapin kaksi 600MW:n hiilivoimalaa käynnistyi toukokuussa 2006. Se on kylien läheisyydessä, joiden väestöstä 80 % on kalastajia. Kalasaaliiden on raportoitu heikentyneen 50 % hiilivoimalan käynnistyttyä ja hengitystiesairauksien määrä on lisääntynyt. Näkyvä hiilipöly leijuu tehtaan ympäristöön. Monet ovat muuttaneet alueelta pois hiilipölyn ja tehtaan metelin vuoksi. Asukkaiden vedenkulutus on kaksinkertaistunut puhdistuksen vuoksi. 12 ha riisipelto tuhoutui tehtaan aiheuttaman merivesitulvan vuoksi.
Indonesia on maailmanlaajuisesti merkittävä geotermisen energian hyödyntäjä. Indonesiassa olisi riittävästi geotermistä potentiaalia koko väestön sähkön ja lämpimän veden turvaamiseen.
Uusiutuvan energian syöttötariffi säädettiin vuonna 2002 kattaen alle 10 MW tuotannon. Indonesia varasi 75 milj. $ kylien sähköistämiseen uusiutuvalla energialla kahdeksi vuodeksi 2006-2007.
Vehmalaisten kappeli
Vehmalaisten kappeli oli Mynämäen seurakunnan kappeliseurakunnan pyhättö. Vehmalaisiin perustettiin saarnahuone vuonna 1738 ja siitä tuli kappeli vuonna 1771. Vehmalaisten kappeli lakkautettiin vuonna 1860 ja liitettiin Karjalan kappeliin. Samalla Karjalan ja Vehmalaisten vanhat kirkkorakennukset purettiin ja niiden tilalle Karppisten kylään rakennettiin nykyinen Karjalan kirkkorakennus, johon käytettiin myös purettujen kirkkojen kelvolliset osat. Vehmalaisten kirkkotarha on kuitenkin edelleen seurakunnan hallinnassa
Idänsinililja
Idänsinililja eli siperiansinililja ("Scilla siberica") on monivuotinen, hyönteispölytteinen sipulikasvi parsakasvien ("Asparagaceae") heimossa, joka on aiemmin luokiteltu kuuluvaksi vaihtelevasti liljakasvien heimoon ("Liliaceae") tai hyasinttikasvien ("Hyacinthaceae") heimoon. Se on pieni sinikukkainen kasvi, joka kukkii aikaisin keväällä ja leviää helposti laajoiksi matoiksi puistoissa ja puutarhoissa. Kasvi on kotoisin Aasiasta mutta sitä on levitetty Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan.
Idänsinililjan sipulit ovat soikeat ja pienikokoiset (1,5–2 cm), ja niiden kuori on väriltään sinipunainen tai tummanruskea. Kasvilla on yhdestä neljään 10–20 cm korkeaa, pystyä kukkavanaa ja kahdesta viiteen tasasoukan suikeaa tai pitkulaista, ehytlaitaista tyvilehteä (10–15 cm × 0,5–2 cm). Lehdet ovat nuorina toisiinsa kietoutuneet ja vielä keskenkasvuiset kukinnan alkaessa keskikeväällä. Etelä-Suomen puutarhoissa idänsinililja kukkii yleensä huhti-toukokuiden vaihteessa. Luontaisella levinneisyysalueellaan Itä-Euroopassa ja Venäjällä sen kukinta aikaa on tyypillisesti huhtikuu.
Harsussa kukinnossa on kahdesta viiteen kukkaa, joissa on 1–2 mm mittaiset suojuslehdet ja 8–12 mm pitkä, nuokkuva kukkaperä. Kehä on kellomainen (12–16 mm × 4–6 mm) ja väriltään kirkkaan- tai tummansininen, joillakin lajikkeilla myös valkea. Siemenkota on halkaisijaltaan 4–6 mm, ja vaaleanruskeissa, pallonmuotoisissa siemenissä (2–3 mm) on pitkä valkoinen lisäke. Idänsinililja leviää helposti paitsi siementämällä myös kasvattamalla sivusipuleita.
Idänsinililja esiintyy luonnonvaraisena Länsi-Aasiassa (Luoteis-Iran, Pohjois-Irak ja Turkki), Kaukasiassa ja Itä-Euroopassa (Valko-Venäjä, Lounais-Venäjä ja Ukraina). Lisäksi se on kotiutunut Keski-Eurooppaan ja levinnyt ihmisen mukana Pohjois-Amerikkaan. Suomessa idänsinililja on tavallinen koristekasvi puistoissa ja puutarhoissa, joista se on karannut paikoitellen myös luontoon.
Idänsinililja on pieni ja kestävä kevätkasvi, joka viihtyy lehdoissa, pensaikoissa ja vuorten alarinteillä kasvavissa metsissä.
Idänsinililja voi ärsyttää herkkää ihoa ja aiheuttaa sisäisesti nautittuna myrkytysoireita, kuten kipua suussa tai vatsassa, kouristuksia, ripulia ja pulssin epäsäännöllisyyttä. Koko kasvi – sipulit ja kukat mukaan lukien – sisältää sydänaktiivisia glykosideja, jotka vaikuttavat samaan tapaan kuin digitalis.
Timo Toikka (näyttelijä)
Timo Toikka (8. marraskuuta 1959 Somero – 3. joulukuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Toikka valmistui näyttämötaiteen kandidaatiksi vuonna 1983 Teatterikorkeakoulusta. Hän esiintyi merkittävissä rooleissa muiden muassa elokuvassa "Sadetanssi" (1983), Intimiteatterin näytelmissä "Hellekesä" (1985) ja "Kamelianainen" (1985) sekä Timon roolissa kuunnelmasarjassa "Seitsemän veljestä".
Kesäkuussa 1985 Timo Toikka loukkaantui vakavasti auto-onnettomuudessa ja vammautui pysyvästi. Hän teki seuraavina vuosina vierailuja teattereihin mutta joutui lopulta luopumaan näyttelijäntyöstä. Viimeisen esiintymisensä hän teki televisiosarjassa "Kotikatu" vuonna 2002.
Eero Lehtinen (koripalloilija)
Eero Lehtinen (s. 22. syyskuuta 1985 Helsinki) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut urallaan 13 nuorten maaottelua.
Lehtinen on Torpan Poikien kasvatti, mutta hän debytoi miesten sarjoissa kaudella 2003–2004 Rekolan Urheilijoissa, joka pelasi I-divisioonassa. Hän pelasi joukkueessa myös seuraavan kauden, jolloin hän teki 15,5 pistettä ottelua kohden. Kauden päätteeksi Lehtinen siirtyi Korisliigassa pelanneeseen Pussihukkiin, jossa hän pelasi pääsarjassa vuosina 2005–2007 sekä I-divisioonaa kaudella 2007–2008.
Hän palasi pääsarjatasolle kaudella 2008–2009 tehtyään pelaajasopimuksen kasvattajaseuransa Torpan Poikien kanssa. Seuran paidassa Lehtinen saavutti SM-hopeaa kaudella 2009–2010 sekä SM-pronssia kaudella 2011–2012. Pronssiin päättyneen kauden jälkeen hän siirtyi Salon Vilppaaseen, jossa hän pelasi pisteiden valossa siihenastisen uransa parhaat kaudet. Lehtinen teki kaudella 2012–2013 ensimmäistä kertaa urallaan kymmenen pistettä ottelua kohden.
Kahden Vilppaassa vietetyn kauden jälkeen Lehtinen teki sopimuksen pääsarjaan nousseen Helsinki Seagullsin kanssa.
Kaudella 2016–2017 Lehtinen edustaa I-divisioona A:ssa pelaavaa Tampereen Pyrintö II:sta.
Imatran taidekoulu
Imatran taidekoulu (tunnettu myös myös nimillä Imatran taideoppilaitos ja Imatran kuvataideoppilaitos) on suomalainen ammattikorkeakoulutasoinen kuvataiteilijoita kouluttava oppilaitos. Koulu toimii Saimaan ammattikorkeakoulun kuvataiteen koulutusohjelmana.
Imatran taidekoulu jatkaa vuonna 1952 perustetun Imatran taideyhdistyksen piirustuskoulun seuraajana. Koulun erikoisuutena on kansainvälinen yhteistyö etenkin Venäjän kanssa. Anatomiapiirustuksen ja muotokuvamaalauksen opettajina ovat toimineet Pietarin taideakatemian professorit jo yli kymmenen vuotta. Yhteistyötä on myös venäläisten nykytaiteilijoiden kanssa. Imatralla on myös mahdollisuus suorittaa ylempi AMK-tutkinto.
Taidegrafiikan ja korutaiteen ohella Imatralla voi suuntautua maalaukseen, valokuvataiteeseen, kuvanveistoon ja ympäristötaiteeseen tai taiteen uusiin ilmaisumuotoihin. Aloituspaikkoja on enemmän kuin muilla ammattikorkeakouluilla.
Imatran taidekoulussa on opiskellut muun muassa Anni Rapinoja.
Archibald Vivian Hill
Archibald Vivian Hill CH CBE FRS (26. syyskuuta 1886 Englanti – 3. kesäkuuta 1977 Englanti) oli brittiläinen fysiologi ja biofyysikko. Hän tutki erityisesti lihasten lämmöntuottoa. Hill havaitsi, että lämpö syntyi hermoimpulssien kulusta lihaksissa. Saksalainen Otto Fritz Meyerhof, jonka kanssa Hill työskenteli ensimmäisen maailmansodan jälkeen, oli samoihin aikoihin löytänyt yhteyden lihasten kuluttaman hapen ja niiden tuottaman maitohapon välillä. Hill ja Meyerhof saivat löydöistään Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1922.
Archibald Hillillä suuri vaikutus biofysiikan alan syntymiseen ja kasvuun.
Tero Laitinen
Tero Laitinen (s. 23. huhtikuuta 1987 Helsinki) on suomalainen koripalloilija, joka pelaa ison laitahyökkääjän sekä sentterin pelipaikoilla. Hän aloitti pääsarjauransa Korisliigan kaudella 2005–2006 kasvattajaseurassaan Torpan Pojissa. Vuosina 2007–2009 hän pelasi Kouvolan Kouvoissa, minkä jälkeen palasi Torpan Poikiin. Vuonna 2011 hän siirtyi I-divisioonassa pelanneeseen Tapiolan Honkaan ja oli nostamassa joukkuetta Korisliigaan keväällä 2013.
Laitinen on pelannut kymmeniä nuorten maaotteluita.
Pasi Pekkola
Pasi Pekkola (s. 15. syyskuuta 1981) on suomalainen kirjailija ja aktiiviuransa lopettanut ammattikoripalloilija. Ennen kirjailijanuralle lähtöä hän on työskennellyt vuosia ulkomailla, valmistunut valtiotieteiden maisteriksi ja ollut niin toimittaja kuin ammattiurheilijakin. Nykyään Pekkola asuu perheineen Lahdessa, josta on myös kotoisin.
Vuonna 2013 elokuussa Pekkola julkaisi Otavalla esikoisteoksensa "Unelmansieppaaja". Unelmansieppaaja sai hyvän vastaanoton kriitikoilta ja teos valittiin vuoden 2013 . Elokuussa 2015 Pekkolalta ilmestyi hänen toinen teoksensa "Lohikäärmeen värit". Teos kertoo Kiinan armottomasta lähihistoriasta ja avaa lukijalle kahden sukupolven tarinoiden kautta niin kulttuurivallankumouksen aikaiset kauheudet kuin nykyajan hurjan nousukauden. Manner-Kiinassa romaania ei todennäköisesti tulla julkaisemaan sen aihepiirin vuoksi. Hänen kolmas romaaninsa "Huomenna kevät palaa" (2018) kertoo Suomen vuoden 1918 tapahtumista lapsen näkökulmasta.
Pekkola lopetti koripallouransa kauden 2010–2011 jälkeen ja siirtyi työelämään, missä hän toimi suomalaisen ympäristö- ja energiateknologiakonserni Oilonin Kiinan tytäryhtiön toimitusjohtajana.
Pekkola on 194 cm pitkä ja hän oli pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä. Hän edusti urallaan Korisliigassa Namika Lahtea, Team Componentaa ja Porvoon Tarmoa. Hän voitti Namika Lahdessa SM-kultaa kausilla 1999–2000 ja 2008–2009 sekä SM-pronssia kaudella 2000–2001.
Pekkolan pikkuveljet Sami ja Ville ovat myös pääsarjatason koripalloilijoita. Pekkoloiden veljessarja on historian ainoa pääsarjaottelussa (huhtikuu 2009 vs Kataja) samassa joukkueessa sekä yhtä aikaa kentällä ollut että samassa ottelussa pisteitä tehnyt veljeskolmikko.
Chuck Strahl
Charles "Chuck" Strahl PC (s. 25. helmikuuta 1957) on kanadalainen konservatiivipuolueen poliitikko. Hän on istunut maansa edustajainhuoneessa vuodesta 1993 ja toiminut maatalousministerinä vuosina 2006–2007. Vuodesta 2007 hän on ollut intiaaniasiain ja pohjoisen kehityksen ministerinä. Hän on kärsinyt vuodesta 2005 keuhkosyövästä, joka saattaa liittyä nuorempana työssä koettuun altistumiseen asbestille.
Strahl on naimisissa, ja hänellä on neljä lasta. Hän kuuluu evankeliseen Christian and Missionary Allianceen.
Delawarejoki
Delawarejoki on Atlanttiin laskeva noin 580 kilometrin pituinen joki Pohjois-Amerikassa. Se saa alkunsa New Yorkin osavaltiossa ja laskee Delawarenlahteen New Jerseyn ja Delawaren rajalla. Suurimman osan juoksuaan se muodostaa Pennsylvanian itärajan New Yorkia ja New Jerseytä vastaan. Delawarejoen alkulähteet ovat Catskillvuorilla, ja sen kaksi latvahaaraa kohtaavat Hancockissa.
Delawarejoki on valtamerilaivoille kulkukelpoinen aina Philadelphiaan asti, ja sen alajuoksulta on niille sopiva kanavayhteys Susquehannajoen kautta Chesapeakenlahdelle.
Kenechi Udeze
Kenechi Nduka Udeze (s. 5. maaliskuuta 1983 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän oli ulompana puolustuksen linjamiehenä () NFL-seura Minnesota Vikingsissä vuosina 2004–2008. Yliopistotasolla hän pelasi Etelä-Kaliforniassa.
Helmikuussa 2008 Udezella todettiin akuutti lymfoblastinen leukemia. Hänelle tehtiin luuydinsiirto. Hän on joutunut lopettamaan uransa hoitojen sivuvaikutusten takia.
Kathryn Joosten
Kathryn Joosten (20. joulukuuta 1939 Eustis, Florida – 2. kesäkuuta 2012 Westlake Village, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän toimi psykiatrisena hoitajana ennen kuin aloitti näyttelijänuransa 1980-luvulla. Vuosina 1999–2001 hän esiintyi Mrs. Landinghamin roolissa televisiosarjassa "West Wing". Vuosina 2005 ja 2008 hän sai Emmy-palkinnot esiintymisistään komediasarjassa "Täydelliset naiset". Hän oli sarjassa toistuva vierailija. Joosten vieraili myös monessa muussa televisiosarjassa, kuten "Kovan onnen kundi", "Siskoni on noita" ja "Dharma ja Greg".
Joosten tupakoi runsaasti, kunnes sai keuhkosyöpädiagnoosin vuonna 2001. Hän sairastui jälleen vuonna 2009. Joosten kuoli keuhkosyöpään 2. kesäkuuta 2012 72-vuotiaana.
Adam Creighton
Adam Creighton (s. 2. kesäkuuta 1965 Burlington, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Buffalo Sabres varasi Creightonin ensimmäisellä kierroksella varausvuorolla 11.
Creighton pelasi NHL:ssä 708 runkosarjaottelua tehopistein 187+216=403 seuroinaan Buffalo Sabres, Chicago Blackhawks, New York Islanders, Tampa Bay Lightning ja St. Louis Blues.
Juniorina Creighton voitti Memorial Cupin kaudella 1983-1984 pelatessaan Ottawa 67'sissa.
Aktiivisen peliuransa jälkeen Creighton on toiminut kykyjenetsijänä Boston Bruinsille.
Matkailutie
Matkailutie on Suomessa Tiehallinnon määritelmän mukaan tie, jolla on sen yleiseen liikenteelliseen merkitykseen nähden poikkeuksellisen runsaasti matkailijoiden kannalta merkittäviä kohteita. Muissa maissa matkailuteitä on määritelty eri tavoin, ja suomenkielistä nimitystä matkailutie voidaan tapauksesta riippuen käyttää joskus myös muiden maiden eri tavoin luokitelluista matkailuteistä.
Suomessa viralliset matkailutiet on merkitty yhtenäisillä, ruskeapohjaisilla kilvillä, joissa on teiden nimet ja matkailutien omat tunnukset. Matkailuteiden varsilta löytyy majoitusta, kulttuuria, ruokapaikkoja ja hienoja maisemia.
Suomessa matkailutiet nimetään yleensä aiheen mukaan. Esimerkiksi Kuninkaantie on vanha postireitti ja Hämeen Härkätie keskiaikainen Turun linnan ja Hämeen linnan välinen reitti. Teillä on myös omat tunnukset, jotka esiintyvät muun muassa tienvarsiopasteissa. Kuninkaantien merkkinä on kruunu ja Hämeen Härkätiellä härän pää.
Suomen matkailutiet ovat Revontultentie, Via Karelia, Sininen tie, Tervan tie, Vihreän kullan kulttuuritie, Taikayöntie, Hämeen Härkätie, Saariston rengastie, Kuninkaantie ja Pohjanlahden rantatie.
Frank Readick
Frank Readick (6. marraskuuta 1896 Seattle, Washington – 1965) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi pääasiassa radiossa.
Readick esitti radiossa The Shadow'ta 1930-luvun alkupuolella.. Hänen seuraajansa The Shadow'n roolissa oli Orson Welles. Readick myös liittyi Wellesin Mercury Theatre -näyttelijäryhmään.
Readickin harvoihin esiintymisiin valkokankaalla, kuului rooli Norman Fosterin elokuvassa "Matka kauhuun", jossa esiintyi myös suuri osa muusta Mercury Theatre -seurueesta.
Dean Prentice
Dean Sutherland Prentice (s. 5. lokakuuta 1932 Schumacher, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Prentice pelasi NHL:ssä 22 kautta vuosina 1952-1974 edustaen tänä aikana New York Rangersia, Boston Bruinsia, Detroit Red Wingsia, Pittsburgh Penguinsia sekä Minnesota North Starsia.
Prentice pelasi NHL:n runkosarjassa 1378 ottelua joissa teki tehopisteet 391+469=860 ja sai 484 jäähyminuuttia.
Deanin veli Eric Prentice pelasi kaudella 1943-1944 5 ottelua Toronto Maple Leafsissa. Eric on Maple Leafsin historian nuorin pelaaja.
Via Karelia
Via Karelia on Suomen itärajaa kulkeva matkailutie.
Via Karelia koostuu kahdesta osasta: Runon ja Rajan tiestä sekä Karjalan kirkkotiestä.
Runon ja Rajan tie on 1 080 kilometrin pituinen ja se on vuonna 1966 perustettu ja täten Suomen vanhin matkailutie. Se kulkee Suomen itärajaa pitkin Suomenlahdelta Lappiin.
Etelässä reitin varrella on järviä ja pieniä kaupunkeja, pohjoisemmaksi mentäessä näkymät muuttuvat metsäisiksi ja vaaraisemmaksi. Ilomantsin kunnan alueella tie kulkee Venäjän ja Suomen rajaa. Saavuttaessa Kainuuseen, maiseman valtaavat korpimaisemat ja suuret joet, kunnes lopulta Lappiin tultaessa tunturit. Tie on merkitty ruskeapohjaisilla matkailutien viitoilla ja RR-tunnuksilla.
Karjalan kirkkotie alkaa Heinävedeltä Etelä-Savosta ja päättyy Ilomantsiin Pohjois-Karjalaan. Tie on ortodoksinen kulttuurimatkailu- ja pyhiinvaellusreitti. Sen varrella on 1700- ja 1800-luvuilta peräisin olevia puukirkkoja ja tsasounia.
New Jersey Army National Guard
New Jersey Army National Guard on runsaasta 9 000 kaartilaisesta koostuva Yhdysvaltain New Jerseyn osavaltion kansalliskaarti, jonka tehtävänä on vastata New Jerseyn sisäisestä turvallisuudesta. Kaarti on osallistunut terrorismin vastaiseen sotaan, ja sen joukkoja on ollut sijoitettuna Irakiin, Guantanamo Bayhin, Afganistaniin, Saksaan ja Egyptiin. Kaarti osallistui myös hurrikaani Katrinan tuhojen korjaamiseen. Kaartia hallinnoi New Jersey Department of Military and Veteran's Affairs.
The Hoito
The Hoito on suomalainen ravintola Thunder Bayn kaupungissa, Kanadassa. Ravintola perustettiin vuonna 1918 ja on tiettävästi vanhin edelleen toiminnassa oleva osuuskuntaperiaatteella toimiva ravintola Kanadassa. Se on myös yksi Kanadan ensimmäisistä savuttomista ravintoloista.
The Hoito on sijainnut toimintansa alusta saakka kaupungin suomalaisessa korttelissa, historiallisen Finnish Labour Templen kellarikerroksessa. 110-paikkainen ravintola tarjoilee 500–800 ateriaa päivittäin.
Aina 1970-luvulle saakka asiakkaat ostivat ruokalipukkeen ja aterioivat suurissa yhteispöydissä. Nykyisin ravintola on sisustettu pienemmin, kahvilamaisin pöydin.
Ravintola sai alkunsa kun IWW-ammattiyhdistyksen edustaja A. T. Hill saapui Nipigonissa sijaitsevalle kanadansuomalaiselle tukkikämpälle parantaakseen leirin oloja ja samalla kehotti työmiehiä lukemaan kommunistista "Vapaus"-sanomalehteä. Hän onnistuikin neuvotteluissa saamaan joitain pieniä parannuksia leirin oloihin. Työntekijät kuitenkin valittivat halvan majoituksen ja kotikeittiöruuan puutteesta vieraillessaan läheisessä Port Arthurin (nykyinen Thunder Bay) kaupungissa. Finnish Labour Templen johtokunta päätti perustaa osuuskunta muotoisen ravintolan työväentalon kellarikerrokseen. Osakkaita oli kaikkiaan 59, joista jokainen maksoi 5 dollarin osallistumismaksun, joka palautettiin heille myöhemmin ravintolan tuotettua voittoa. Hoidon ensimmäiseksi johtajaksi valittiin ammattiyhdistyksen edustaja A. T. Hill.
Hoidon työntekijät kuuluivat useiden vuosikymmenten ajan IWW-ammattiyhdistykseen ja myöhemmin yhdistyksen suomalaiseen alajaostoon, Canadan Teollisuusunionistinen Kannatusliittoon (CTKL, ). Monilla tahoilla luultin yhdistykseen kuuluneen Kanadan kommunistiseen puolueeseen, mutta tosiasiassa yhdistys toimi luoteisen Ontarion suomalaisilla metsäkämpillä ja oli radikaali vaihtoehto kommunistisille ammattiyhdistysliikkeille. Finnish Labour Temple toimi IWW:n Kanadan jaoston hallintorakennuksena useita vuosia.
Perustamisestaan alkaen ravintola on toiminut osuuskuntaperiaatteella ja Rochdalen periaatteiden mukaisesti. Ravintolan asiakkaat voivat ostaa vuosittaisen jäsenyyden, joka oikeuttaa myös äänestämään Finnish Labour Templen johtokunnan vaaleissa.
Hoito on pääasiassa tunnettu suomalaisesta perinneruuasta, kuten letuista, viilistä, karjalanpiirakoista, karjalanpaistista, lohiperunalaatikosta, pullasta, suolakalasta, riisipuurosta ja makkaroista. Ruokalistalta löytyy myös ravintolan oma kanadansuomalainen mojakka-lihapata. Läheisen Kivelän leipomon ruisleipää tarjotaan myös usein aterioilla. Ruokalistalta löytyy myös kanadalaisia ruokalajeja.
Sikunaöljy
Sikuna- eli finkkeliöljy (ruots. "finkelolja") tarkoittaa käymisessä muodostuvia korkeampia alkoholeja (enemmän kuin kaksi hiiliatomia), joita esiintyy vaihtelevissa määrin siiderissä, simassa, oluessa, viinissä ja tisleissä kuten pontikassa.
Sikunaöljyn käsittämät yhdisteet ovat pääasiassa:
Liialliset pitoisuudet näitä jakeita saattavat aiheuttaa sivumakuja, joita toisinaan kuvaillaan sanoin ”mausteinen”, ”tulinen” tai ”liuotinmainen”. Joidenkin juomien, kuten viskin, siwuchan ja perinteisten alejen ja siiderien odotetaan sisältävän suhteellisen suuria pitoisuuksia sikunaöljyjä osana niiden makuprofiilia. Toisissa juomissa, kuten vodkassa ja lagereissa, sikunaöljyjen esiintyminen katsotaan virheeksi. Tutkimusten mukaan sikunaöljyt eivät aiheuta etanoliin verrattuna merkitsevästi enempää sivuvaikutuksia, kuten päänsärkyä, pahoinvointia tai oksentelua.
Sikunaöljyjä muodostuu käymisen tapahtuessa:
Tislauksen aikana sikunaöljyt tiivistyvät tislauksen loppuvaiheeseen. Niillä on öljymäinen koostumus, joka on tislauksen suorittajan havaittavissa, ja josta nimikin juontuu. Niin haluttaessa nämä raskaammat alkoholit voidaan miltei kokonaan erottaa refluksikolonnia käyttämällä. Sen sijaan kylmätislaus ei poista sikunaöljyjä.
Hollantilainen ovi
Hollantilainen ovi on ovityyppi, joka on jaettu kahteen päällekkäiseen osaan siten, että alempi puolisko voi olla suljettuna ylemmän puoliskon ollessa auki. Alkuaan ovityyppiä alettiin käyttää maalaistaloissa estämään eläinten pääsy sisään ylemmän puoliskon ollessa auki päästämässä valoa ja raitista ilmaa sisään. Ovityypistä on kehitetty myös malleja, joissa molemmat puoliskot sulkeutuvat ja avautuvat yhdessä. Nimitystä käytetään myös GMC Safari ja Chevrolet Astro autojen takaovimallista, jossa on ylös käännettävä ikkuna ja sen alla kaksi sivulle avautuvaa ovenpuolikasta. Hollantilaisia ovia käytetään lisäksi toimistojen ovina, sillä se mahdollistaa oven ulkopuolella olevan henkilön näkemisen ja keskustelun hänen kanssaan ilman, että henkilö näkee työpöydällä olevia papereita ja tietokoneen näyttöä.
Valtioservituutti
Valtioservituutti on joko kansainvälisoikeudellinen rasite, sopimukseen perustuva valtiollisen vallan rajoitus jollakin alueella tai valta käyttää jotain oikeutta toisen valtion alueella. Se on valtion itsenäisyyteen kuuluvan alueellisen määräysvallan rajoitus, joka ilmenee joko pakkona pidättäytyä valtiolle kuuluvien oikeuksien käytöstä tai pakkona sallia toisen valtion käyttää valtaoikeuksia kohteena olevassa valtiossa. Aktiivinen valtioservituutti oikeuttaa valtion käyttämään oikeuksia toisen valtion alueella ja passiivinen valtioservituutti rajoittaa valtion määräysvaltaa omalla alueellaan. Valtion ohella myös kansainvälinen järjestö voi olla valtioservituutin takaamien oikeuksien haltija.
Käytännön valtioservituutteja ovat esimerkiksi kauttakulkuoikeus, alueen linnoittamattomuus, passintarkastuksen suorittaminen toisen valtion raja-asemalla, sotilastukikohdan tai sataman luovutus toisen valtion hallintaan, alueen sotilaallinen neutraloiminen ja alueen käyttäminen kansainvälisen järjestön asemapaikaksi. Valtioservituutin alaisena on siten Yhdistyneiden kansakuntien päämaja New Yorkissa. Suomessa valtioservituutti on koskenut Ahvenanmaata, mikä ensi sijassa ilmenee linnoittamattomuutena. Valtioservituutteja ovat myös Porkkalan alueen vuokrasopimus 1940–1955 ja Saimaan kanavan vuokrasopimus vuodesta 1962.
Mihail Bubennov
Mihail Semjonovitš Bubennov (, 21. marraskuuta 1909 nykyisen Altain aluepiirin Novotšihan piirin Vtoroje Polomošnevon kylä – 3. lokakuuta 1983 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Mihail Bubennov syntyi talonpoikaisperheeseen. Keskikoulun jälkeen hän työskenteli opettajana ja lehtimiehenä. Vuonna 1939 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton ja vuonna 1951 NKP:n jäseneksi. Vuosina 1965–1975 hän oli Venäjän SFNT:n kirjailijaliiton hallituksen jäsen.
Bubennov on tyypillinen Stalinin ajan kirjailijasukupolven edustaja. Pienoisromaanin "Gremjaštši god" (”Jyrisevä vuosi”, 1932) aiheena on maatalouden kollektivisointi, "Bessmertije" (”Kuolemattomuus”, 1940) kertoo Venäjän kansalaissodasta. Bubennovin pääteos on toisen maailmansodan aikaa kuvaava romaani ”Valkea koivu” ("Belaja berjoza", 1947, 1952), jonka ensimmäinen osa sai Stalin-palkinnon vuonna 1948. Sen toinen osa on omistettu Stalinin ihannoinnille. Myöhemmin kirjailijaa arvosteltiin ristiriidattomuuden teorian noudattamisesta. Romaani ”Kotkien aro” ("Orlinaja step", 1959) kuvaa ”nuorison sankarillista taistelua” uudismaiden raivaamiseksi. Romaanin "Stremnina" (”Vuolle”, 1971) aiheena on Siperian luonnon valjastaminen. Teos "Zarnitsy krasnogo leta" (”Punaisen kesän elosalamat”, 1977) kuvaa kirjailijan lapsuutta.
Istituto Nazionale di Fisica Nucleare
Istituto Nazionale di Fisica Nucleare (INFN) () on Italian ydin-, hiukkas- ja astrofysiikan tutkimusta koordinoiva tutkimuslaitos. Sen perustivat 8. elokuuta 1951 Milanon, Torinon, Padovan ja Rooman Sapienza-yliopisto edistämään Enrico Fermin 1930-luvulla Roomassa aloittamaa ydinfysiikan tutkimusta. INFN tekee läheistä yhteistyötä CERNin, Fermilabin, Max Planck -instituutin ja muiden kansainvälisten tutkimuslaitosten kanssa.
1950-luvun jälkipuoliskolla Istituto Nazionale di Fisica Nucleare suunnitteli ja rakennutti ensimmäisen italialaisen hiukkaskiihdyttimen - Frascatin elektronisynkrotronin. 1960-luvun alkupuoliskolla Frascatissa rakennettiin Bruno Touschekin johdolla lisäksi maailman ensimmäinen elektroni-positronitörmäytin (ADA - Anello Di Accumulazione). Vuonna 1968 Frascatin kansallinen laboratorio otti käyttöön ADONE:n (suurempi ADA), joka oli ensimmäinen korkeaenergiahiukkastörmäytin. Sen säteen energia oli 1,5 GeV. Samoihin aikoihin INFN liittyi mukaan tutkimuksiin CERN:iin sijoitettavien, entistä tehokkaampien hiukkaskiihdyttimien rakentamiseksi. Viime vuosina INFN:llä on ollut merkittävä osa grid-laskennan kehityksessä.
INFN:llä on yhteensä 19 osastoa () useimmissa suurissa italialaisyliopistoissa (esim. The Galileo Galilei Institute for Theoretical Physics (GGI), jota rahoittavat INFN ja Firenzen yliopisto), sekä neljä kansallislaboratoriota. INFN:llä on omaa henkilöstöä noin 2 000, mutta se on ensisijaisesti korkeaenergiafysiikan päärahoittajataho Italiassa. Tutkijat ovat usein samanaikaisesti yliopiston sekä INFN:n kirjoilla, ja saavat jälkimmäisestä kohdennettua tutkimusrahoitusta. INFN toimii ulkopuolisena rahoittajana noin 2 000 vanhemmalle ja 1 300 nuoremmalle tutkijalle.
Julie &amp; Julia
Julie & Julia on Nora Ephronin ohjaama yhdysvaltalainen kirjafilmatisointi vuodelta 2009. Yhdysvaltalainen Julie Powell päätti vuonna 2002 valmistaa Julia Childin "Mastering the Art of French Cooking" -kirjan kaikki 524 reseptiä vuoden aikana. Lopputuloksena syntyi kirja ja myöhemmin "Julie & Julia" -elokuva.
Elinkeino-oikeus
Elinkeino-oikeus on oikeudenala, jonka piiriin kuuluvat elinkeinonharjoittamista ja elinkeinon harjoittamisen oikeutta koskevat asiat. Joissakin maissa elinkeino-oikeus on elinkeinoasioita käsittelevä erityistuomioistuin. Subjektiivisena oikeutena elinkeino-oikeus tarkoittaa jokaiselle kansalaiselle kuuluvaa oikeutta harjoittaa elinkeinoa.
Elinkeino-oikeus sijoittuu oikeudenalojen jaottelussa markkinaoikeuden alalohkoksi. Markkinaoikeuden muut osa-alueet ovat kilpailuoikeus eli kilpailunrajoitusoikeus, kilpailumenettelyoikeus, tuotepolitiikkaan ja tuoteturvallisuuteen liittyvä oikeus sekä kuluttajaoikeus eräiltä keskeisiltä osiltaan. Markkinaoikeus luo puitteet elinkeino- ja yritystoiminnalle. Laajasti ymmärrettyy elinkeino-oikeuteen kuuluvat elinkeinojen harjoittamista, julkista yritystoimintaa, maassa olevia ulkomaisia elinkeinonharjoittajia, talouspolitiikkaa, ulkomaankauppaa, valuuttamääräyksiä ja yritystoiminnan valvontaa säätelevät normit ja oikeuskäytäntö. Elinkeino-oikeuden pyrkimyksenä on ohjata elinkeinotoimintaa oikeana ja tarkoituksenmukaisena pidettyyn päämäärään. Sitä varten säädetty lainsäädäntö on eri yhteiskunta- ja talousjärjestelmissä erilainen.
Suomen vanhimmat elinkeinot metsästys ja kalastus olivat pitkään vailla oikeudellista sääntelyä. Samoina oli karjanhoidon ja kaskiviljelyn laita. Sen sijaan kauppaa, käsityötä ja merenkulkua on säännelty keskiajalta lähtien. Varhainen kaupankäynti pyrittiin keskittämään kaupunkeihin. Jo vuonna 1284 Maunu Ladonlukko kielsi maakaupan. Maaseudun asukkaille jäi kuitenkin oikeus omiksi tarpeikseen ostaa, myydä ja vaihtaa maalaistavaroita. Myös käsityöelinkeinot haluttiin saada kaupunkien yksinoikeudeksi. Keskittämispyrkimys ei kuitenkaan koskenut pitäjänkäsityöläisiä, kuten räätäleitä, seppiä ja suutareita. Kaupungissa elinkeinoja saivat harjoittaa porvarisoikeuksien haltijat. Keskiajan ja uuden ajan taitteessa käsityöammattien harjoittamista alkoi kahlita ammattikuntalaitos. Meritse tapahtuvaa ulkomaankauppaa saivat harjoittaa vain tietyt kaupungit. Sitä sääteli muun muassa vuoden 1614 kauppa- ja purjehdussääntö.
Nykyaikaisen teollisuuden syntyminen edellytti taloudellisia vapauksia, kuten elinkeino-, muuttamis- ja työsopimusvapautta. Kehitys lähti liikkeelle Englannista 1700-luvulla ja levisi vähitellen ympäri Eurooppaa. Elinkeinovapautta edistivät esimerkiksi Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus 1766 ja Ranskan suuri vallankumous, joka toteutti tämän vapauden 1791. Pohjoismaissa elinkeinovapaus toteutui 1800-luvulla. Suomessa uudistukset toteutuivat melko myöhään. Vuonna 1859 säädettiin ammattikuntajärjestelmän piirin koskevan vain 15:tä ammattia. Ammattikuntapakko kumottiin 1868. Lopullisesti elinkeinovapaus toteutui 1879. Elinkeinovapauslaki (122/1919) säädettiin 1919.
The Trinity
The Trinity on dancehall-artisti Sean Paulin kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 27. syyskuuta 2005 Atlantic Recordsin kautta.26. kesäkuuta 2006 albumista julkaistiin bonuskappaleversio. Se julkaistiin vain Isossa-Britanniassa. Uusi versio sisältää edellisen 18 kappaleen levyn lisäksi 6 kappaleen bonuslevyn.Albumin "Oh Man" -kappale, jolla vierailee reggaeton-artisti Daddy Yankee jäi pois albumilta. Kappaleen oli tuottanut Luny Tunes.
Paavo Hynynen
Paavo Hynynen (20. marraskuuta 1917 Kittilä – 11. heinäkuuta 1941 Salla) oli suomalainen jatkosodassa kaatunut lakitieteen ylioppilas ja runoilija.
Hynysen vanhemmat olivat taloudenhoitaja Eerikki Hynynen ja Aino Maria Aleksandra Hannula. Hän pääsi ylioppilaaksi 1937 Rovaniemen keskikoulun jatkoluokilta ja lähti sitten opiskelemaan oikeustiedettä Helsingin yliopistoon.
Hynynen palveli talvi- ja jatkosodan aikana Kevyt Osasto 3:ssa Sallan rintamalla joukkueenjohtajana. Hänestä tuli vänrikki 1940 ja luutnantti 1941. Hynynen kaatui heinäkuussa 1941 Sallan Kieristelmävaarassa. Hänet on haudattu Rovaniemen sankarihautaan.
Hynyseltä on runo "Jäämeren marssi" sota-aikaisessa rintamamiesten antologiassa "Täältä jostakin" (WSOY 1943, 3. p. 1993).
Joonas Pöntinen
Joonas Pöntinen (s. 19. maaliskuuta 1990) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kuopion Palloseuraa. Hänen pelipaikkansa on maalivahti.
Pöntinen debytoi Veikkausliigassa 12. toukokuuta 2008 ottelussa HJK:ta vastaan. Hän pelasi heti ensimmäisessä ottelussaan nollapelin. Pöntinen allekirjoitti lokakuussa 2010 kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Sport stacking
Sport stacking (tunnetaan myös nimellä "Cup stacking" tai "Speed stacking") on yksilö- ja joukkuelaji, jossa pinotaan kuppeja tietynlaisiin pinoihin ennalta määrätyssä järjestyksessä mahdollisimman lyhyessä ajassa. Pinot ovat yleensä kolmen, kuuden tai kymmenen kupin pyramideja. Lajissa käytettään tarkoitukseen suunniteltuja muovikuppeja.
Laji kehittyi Yhdysvalloissa Etelä-Kalifornian poikien ja tyttöjen klubin harrastuksena ja sai kansallista huomiota 1990 "The Tonight Show starring Johnny Carsonissa". Lajin kehitti Wayne Godinet, joka esitteli ensimmäiset muodostelmat ja antoi lajille nimen "Karango Cup Stack". Myöhemmin liikunnanopettaja Bob Fox kehitti lajille viralliset säännöt ja perusti sille lajiliiton - World Sport Stacking Association. Liitto järjestää muun muassa lajin maailmanmestaruuskilpailut.
Christina Regina von Birchenbaum
Christina Regina von Birchenbaum (k. 1651 jälkeen) on Suomen kirjallisuuden historiassa ensimmäinen nimeltä tunnettu suomalainen naisrunoilija. Hänen henkilöllisyydestään ja elämänvaiheistaan tiedetään kuitenkin varsin vähän, eikä tietoja voida todistaa asiakirjalähteistä.
Von Birchenbaum kirjoitti omista kokemuksistaan "En ny visa" () -nimisen runon, joka on määritelty eroottiseksi elegiaksi. Runoilijaa on verrattu kansanrunojen "Annikaiseen", sillä tämän tavoin hän onnistuu antamaan elävän kuvan elämänpiiristään ja omista tunteistaan. Hän kuvaa muun muassa kokemuksiaan etsiessään kadonnutta puolisoaan 30-vuotisen sodan runtelemasta Saksasta. Runo on niin sanottu "akrostikon", jossa säkeistöjen alkukirjaimet muodostavat von Birchenbaumin koko nimen. Runossa on sen mukaisesti kaikkiaan 29 säkeistöä. Teoksen käsikirjoitus on päivätty 24. heinäkuuta 1651.
Runon oletetaan kertovan runoilijan elämästä hänen lapsuudestaan alkaen suunnilleen runon kirjoittamisaikaan saakka. Runon mukaan von Birchenbaum syntyi Karjalassa ja menetti isänsä jo kolmivuotiaana. Hän meni nuorena naimisiin majuri "Axel Pauli Liljenfeldtin" kanssa, joka oli mukana 30-vuotisessa sodassa ja kaatui Saksassa taistelukentällä. Runoilija lähti etsimään sodassa kadonnutta miestään Saksaan, mutta sai siellä vain tiedon miehensä kuolemasta ja jäi leskeksi kolmen lapsen äitinä. Kaksi lapsistaan hän menetti vielä näiden ollessa pieniä, ja kolmas, tytär, naitiin sittemmin ulkomaille. Seitsemäntoista vuoden leskeyden jälkeen hän kohtasi uuden palavan rakkauden nuoren aatelismiehen kanssa, mutta suhde päättyi pahojen kielten vuoksi onnettomasti. Tämä viimeinen pettymys kävi kovia kokeneen runoilijan sieluun niin syvästi, että hän päätti jättää hyvästit maailmalle ja etsiä lohtua taivaallisesta sulhasesta.
Von Birchenbaumin liikuttavaa elegiaa pidetään yhtenä Suomen runouden varhaisaikojen huomattavimmista teoksista. Siinä on omien elämänkokemusten tuomaa välittömyyttä ja aitojen tunnekuohujen sinisilmäistä suloa. Runo muistuttaa luonteeltaan vanhoja kansanlauluja mutta osoittaa, että täysipainoinen runoilmaisu on mahdollista myös tässä muodossa.
Imperial Blaze
Imperial Blaze on dancehall-artisti Sean Paulin neljäs studioalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 18. elokuuta 2009 ja Britanniassa 31. elokuuta.
Albumin piti alun perin ilmestyä jo kesällä 2007 nimellä "The Next Thing", sitten albumin julkaisu siirtyi marraskuulle 2008 ja lopulta se julkaistiin vasta elokuussa vuonna 2009.
Mikael Jansson
Lars-Olof Mikael Jansson (s. 4. syyskuuta 1965 Uumaja) on ruotsalainen kansallismielinen poliitikko, joka toimi Ruotsidemokraattien johdossa vuosina 1995–2005. Hänet korvasi Jimmie Åkesson. Hän oli ehdolla Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2009 vaaleissa.
Jansson syntyi Uumajassa, mutta kasvoi Kopparbergissa, Ljusnarsbergin kunnan pääpaikassa Västmanlandissa. Hän on asunut vuodesta 1985 Örebrossa. Hänellä on kaksi poikaa. Hän meni vuonna 2006 kihloihin Liselott Löfgrenin kanssa.
Jansson kouluttautui opistoinsinööriksi ja suoritti pakollisen asepalveluksensa. Poliittisen uransa hän aloitti keskustapuolueessa vuonna 1990. Hän eteni Örebron paikallisjärjestön toiseksi varapuheenjohtajaksi ja Örebron Vasan kunnanosalautakunnan varajäseneksi. Vuonna 1993 hän siirtyi Ruotsidemokraatteihin, jossa hänestä tuli toinen varapuheenjohtaja vuonna 1994 ja puheenjohtaja vuonna 1995. Hän pyrki epäonnistuneesti vielä uudelle puheenjohtajakaudelle vuonna 2005.
Jansson on tehnyt myös muita töitä samanaikaisesti politiikassa toimimisen ohella.
Bassojalkio
Bassojalkio on sähköinen soitin, jossa on jaloilla soitettava yksi- tai useampioktaavinen koskettimisto.
Tunnetuin bassojalkio lienee Moog Musicin valmistama Moog Taurus. Myöhemmät mallit ovat Taurus II sekä uusin malli Taurus III. Ensimmäinen Taurus oli tarkoitettu Constellation-nimisen kokonaisuuden bassojalkioksi, mutta suunnitelma ei toteutunut.
Taurus I ja II ovat monofonisia ja analogisia syntetisoijia. I-mallista poiketen Taurus II perustuu teknisesti Moog Rogue -syntetisoijaan. Taurus II -mallilla voi näin soittaa muitakin kuin bassosäveliä, mutta normaali koskettimisto on korvattu pedaaleilla käyttöpaaneelin ollessa erillisen jalustan varassa.
Muita bassojalkioiden, joita kutsutaan myös bassopedaaleiksi, valmistajia ovat Roland ja Studiologic. Kitaroistaan ja vahvistimista tunnettu EKO on valmistanut bassojalkioita. Varhainen bassojalkio oli Dewtron Mister Bassman, jonka Genesis-yhtyeen Mike Rutherford teki tunnetuksi.
Nykyisin bassojalkioissa on MIDI-ohjaus, mikä mahdollistaa minkä tahansa MIDI-ohjausta seuraavan instrumentin käyttämisen.
Bassojalkio voi olla myös pelkkä MIDI-ohjain, jolloin se ei itse tuota ääntä vaan ulkopuolinen lähde tuottaa äänen ohjaimeen asetettujen
parametrien mukaan.
Tunnettuja yhtyeitä, joissa on käytetty bassojalkiota, ovat esimerkiksi The Police, Rush ja U2.
Kreikan parlamenttivaalit 2009
Kreikan parlamenttivaalit 2009 olivat ennenaikaisesti järjestetyt vaalit, joissa valittiin 300 edustajaa parlamenttiin. Vaalit järjestettiin 4. lokakuuta 2009.
Oppositiossa ollut sosiaalidemokraattinen PASOK voitti vaalit, kun se sai 160 paikkaa parlamenttiin. PASOKin johtaja Georgios Andreas Papandreu nousi vaalien jälkeen uudeksi pääministeriksi. Entisen pääministerin Kostas Karamanlisin Nea Dimokratia kärsi vaalitappion ja jäi vain 91 paikkaan. Lisäksi uuteen parlamenttiin nousi edustajia kommunistisesta puolueesta, oikeistolaisesta Laikos Orthodoksos Synagermos -puolueesta ja radikaalivasemmistolaisesta SYRIZAsta.
Seuraavien parlamenttivaalien ajankohta Kreikassa olisi ollut vasta vuonna 2011. Kostas Karamanlis ilmoitti kuitenkin syyskuussa 2009, että maassa järjestetään ennenaikaiset vaalit. Karamanlisin mukaan Kreikka tarvitsee uusia vaaleja, jotta poliittinen ilmapiiri voitaisiin puhdistaa maailmanlaajuisen taantuman iskettyä maahan. Hallituspuolueilla oli vain yhden paikan enemmistö parlamentissa, ja Karamanlisin tarkoituksena olisi saada kansalta tukea talouden uudistamiselle.
Vuoden 2007 vaaleissa valtaan nousseen hallituksen ja Nea Dimokratian suosio on rapistunut etenkin taloussotkujen takia. Lokakuussa 2008 kaksi ministeriä erosi, kun valtio oli vaihtanut Athoksen luostariyhteisön kanssa maaomistuksia. Valtion arvioidaan jääneen kaupassa jopa sata miljoonaa euroa tappiolle. Hallituksen suosiota nakersi myös joulukuussa 2008 alkaneet mellakat.
Parlamenttivaaleissa äänesti 70,92% äänioikeutetuista. Kun äänistä oli laskettu 99,92%, PASOK oli saanut vähän yli kolme miljoonaa ääntä. Parlamenttiin puolue sai sen myötä 160 paikkaa, kun toiseksi suurin puolue Nea Demokrati jäi 91 paikkaan. Kommunistinen puolue sai 21, Laikos Orthodoksos Synagermos 15 ja SYRIZA 13 paikkaa. Vihreä "Oikologoi Prasinoi" jäi 2,53% ääniosuuteen, eikä saanut paikkoja parlamenttiin. Loput puolueet saivat vain marginaalisen määrän ääniä.
PASOKin johtajasta Georgios Papandreusta tuli vaalien jälkeen Kreikan uusi pääministeri. Hän vannoi virkavalansa 6. lokakuuta 2009.
Kuznetsov
Kuznetsov (), naisilla Kuznetsova (Кузнецо́ва) on yleisimpia venäläisiä sukunimiä. Se perustuu ammattinimitykseen "kuznets" (кузне́ц) ’seppä’. Nimi voi viitata seuraaviin henkilöihin tai asioihin:
Kuznetsov
Kuznetsova
Muita