hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Isoruusukirva
Isoruusukirva ("Macrosiphum rosae") on hyvin yleinen kirvalaji. Sillä on merkitystä myös viljelyskasvien tuholaisena.
Isoruusukirvan siivettömät yksilöt ovat päärynänmuotoisia, kiiltäväpintaisia kirvoja, joiden väri vaihtelee tummanvihreästä vaaleanpunaiseen ja ruskehtavan violettiin. Tuntosarvet ovat keskiosastaan vaaleat, mutta muutoin mustat. Vaharauhasputket ja usein myös pää sekä keskiruumiin etuosa ovat mustat. Takaruumiin kärjen cauda on pitkä ja vaalea, samoin raajat, joskin reiden ja säären kärkiosat ovat mustat. Vaharauhasputket ovat silmiinpistävän pitkät, jopa lähes puolet ruumiin pituudesta, ja kaartuvat selvästi ulospäin. Ruumiin pituus 1,7–4,2 mm.
Kromosomiluku 2n=10.
Isoruusukirvaa tavataan kaikkialla maailmassa pois lukien Itä- ja Kaakkois-Aasia. Pohjois-Amerikkaanlaji levisi Euroopasta vuonna 1841. Suomessa lajia tavataan koko maassa.
Isoruusukirvalla tapahtuu osittainen isännänvaihto. Keväällä kirvat elävät primääri-isäntinä toimivilla luonnonvaraisilla tai viljellyillä ruusuilla muodostaen tuoreille versoille kirvakolonioita ja lisääntyen neitseellisesti. Alkukesällä syntyvät siivekkäät yksilöt siirtyvät sekundääri-isäntiin,joita ovat etenkin purtojuuri- ja virmajuurikasvit, mutta myös muut ruusukasvit sekä vähemmissä määrin muiden kasviheimojen lajit. Osa kirvoista pysyttelee ruusuissa koko kesän. Syksyllä alkaa syntyä koiraita ja suvullisesti lisääntyviä naaraita, jotka palaavat ruusuille, parittelevat ja naaraat munivat. Munat talvehtivat.
Laji on etenkin viljeltyjen ruusujen tuholainen. Isoruusukirva levittää ainakin 11 kasvien virustautia.
Primääri-isäntiä ovat ruusut ("Rosa"), sekundääri-isäntiä monet muut kasvilajit ainakin 20 eri kasviheimosta.
Johan Fredrik Wallin
Johan Fredrik Wallin (17. maaliskuuta 1799 Turku – 6. maaliskuuta 1850 Kalvola) oli suomalainen kirkkoherra, opettaja ja suomenkielellä kirjoittanut tietokirjailija.
Wallinin vanhemmat olivat turkulainen räätäli Johan Walin (k. 1806) ja Anna Katarina Seiström. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1819. Wallin vihittiin papiksi 1820.
Wallin toimi Perniön kirkkoherran apulaisena vuodesta 1820, Turun poika-alkeiskoulun opettajana vuodesta 1824, Turun linnansaarnaajana vuodesta 1825 ja Turun lukion venäjänopettajana vuodesta 1830. Viimeksi hän toimi Kalvolan kirkkoherrana vuodesta 1841 alkaen.
Wallin oli naimisissa vuodesta 1827 Fredrika Malmin ja vuodesta 1848 Kristina Sofia Planmanin kanssa. Hänen poikansa Werner Waldemar Wallin (1849–1905) toimi tiilitehtailijana Tuusulan Jokelassa.
Luettelo Euroopan parlamentin ryhmistä
Tämä on luettelo Euroopan parlamentin ryhmistä. Europarlamentti ryhmät eivät järjestäydy maittain, vaan kymmenen europuolueen ja seitsemän maanosanlaajuisen poliittisen ryhmän tunnusten alle. Ryhmät ovat ajan myötä vaihdelleet. Vuoden 2014 vaalien jälkeen Euroopan parlamentin poliittiset ryhmät suuruusjärjestyksessä ovat:
Tapio Niemi
Tapio Niemi (s. 15. syyskuuta 1956 Rauma) on suomalainen toimittaja, kirjailija ja esiintyjä. Hän on kirjoittanut lukuisia näytelmiä eri kesäteattereille, erilaisia historiikkeja, Rauma-aiheisia teoksia sekä muun muassa Hj. Nortamon, Unto Koskelan ja Veikko Tuomen elämäkerrat.
Niemi tunnetaan lisäksi rauman murteella kirjoitetuista tarinoista ja pienoisnäytelmistä. Niiden päähenkilöinä ovat apteekkari Samuel Nyberg ja jumaluusopin dosentti Nils Brander, joita Niemi ja kirjailija-toimittaja Hannu Heino esittävät luominaan Nyyper ja Brander -hahmoina stand up-komiikan tyylisesti. Vuonna 2013 Niemi sijoittui toiseksi Murteella puhumisen SM-kilpailuissa.
Miss Farkku-Suomi (kilpailu)
Miss Farkku-Suomi oli suomalainen kauneuskilpailu, jota järjesti nuortenlehti Suosikki.
Kilpailu järjestettiin ensi kerran vuonna 1977, jolloin voittajaksi tuli mallitoimistoalalla yhä toimiva Tiina Heinivaho. Seuraavana vuonna kilpailun voitti Anne Murto. Kesällä 1982 Miss Farkku-Suomi -kilpailuun liittyi ajan muodin mukaan rockabilly-henkinen kiertue, jonka pääesiintyjänä oli Jerry & the Teenangels -yhtye. Suosikki järjesti kilpailun vielä ainakin vuonna 2007 yhteistyössä Sokos-tavaratalojen kanssa.
Kilpailuun osallistuva tyttö on keskeinen hahmo Kauko Röyhkän väljästi omaelämäkerrallisessa romaanissa "Miss Farkku-Suomi" vuodelta 2003 ja sen pohjalta tehdyssä "samannimisessä elokuvassa" vuodelta 2012. Elokuvan markkinointiin liittyi uuden Miss/Mr Farkku-Suomen valitseminen; ajan hengen mukaan sukupuolineutraalin kilpailun järjestivät Ilta-Sanomat, Nordisk Film ja vaatemerkki Lee Cooper.
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut 1983
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1983 12.-13. helmikuuta Otaniemessä. Kilpailut olivat avoimet eli myös ulkomaiset urheilijat saivat osallistua. Moniotteluiden mestaruuksista kilpailtiin Turussa.
Kaalikirva
Kaalikirva ("Brevicoryne brassicae") on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji ja merkittävä viljelyskasvien tuholainen.
Kaalikirvan siivettömät yksilöt ovat soikeita, väriltään likaisen kellanvihreitä ja kauttaaltaan vaalean vahajauheen peittämiä. Takaruumiin selkäpuolella on tummanvihreitä poikkijuovia sekä usein pieniä, tummia kitiinikilpiä, joiden koko kasvaa kohti eläimen peräpäätä. Tuntosarvet ovat ruumista lyhyemmät. Takaruumiin kärjen cauda on lyhyt ja leveän kolmiomainen ja vaharauhasputket ovat hyvin lyhyet, korkeintaan caudan pituiset ja keskiosastaan paksuuntuneet. Raajat ja tuntosarvet ovat vaaleanruskeat, vaharauhasputket ja cauda ovat vaaleat. Siivellisten yksilöiden pää, keskiruumis, raajat ja tuntosarvet ovat tummat ja kellertävässä takaruumiissa on tumma poikkijuova. Ruumiin pituus 1,9–2,7 mm.
Kromosomiluku 2n=16.
Kaalikirva on peräisin Euroopasta, mutta nykyisin sitä tavataan kaikkialla maapallon lämpimillä ja lauhkeilla alueilla. Pohjois-Amerikkaan laji levisi 1700-luvun lopulla. Suomessa havaintoja on hajanaisesti Ahvenanmaalta sekä Etelä- ja Keski-Suomesta.
Kaalikirvalla ei tapahdu isäntävaihtoa. Ravintokasveja ovat etenkin kaalit, mutta myös muut ristikukkaiset kuten rypsi, retiisi, sinapit ja näiden luonnonvaraiset sukulaiset kelpaavat. Kaalikirva edellyttää sinappiöljyn esiintymistä kasvissa ja satunnaisesti se elää myös muilla sinappiöljyä tuottavilla kasveilla, kuten resedoilla. Kirvat lisääntyvät neitseellisesti synnyttäen eläviä poikasia, mutta viileämmän ilmaston alueilla lajilla esiintyy syksyisin suvullista lisääntymistä, jolloin muna on talvehtiva elämänvaihe. Lämpimässä ilmastossa neitseellistä lisääntymistä tapahtuu ympäri vuoden. Kirvat muodostavat suuria kolonioita lehtien ylä- ja alapinnoille sekä lehtiruodeille ja ajoittain syntyy siivellisiä yksilöitä, jotka etsiytyvät uusille elinpaikoilla. Yhdysvalloissa lajilla on jopa 15 sukupolvea vuodessa ja se on taloudellisesti merkittävä tuholainen.
Yksittäinen neitseellisesti lisääntyvä naaras elää noin 30 vuorokautta ja tuottaa noin 40 poikasta. Muniva naaras tuottaa noin 10 munaa. Lämpötilan nousu lyhentää kirvojen elinikää. Kirvat heikentävät kasvien kasvua ja kukintaa sekä aiheuttavat lehtiin keltaisia laikkuja ja lehtien kuivumista. Esiintyessään runsaana kaalikirva voi pienentää satoa jopa 34–62 %.
Kaalikirva levittää ainakin 17 kasvien virustautia.
Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 kaalikirva on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT), vuoden 2000 arvioinnissa se oli vaarantunut.
Kaalikirvan pääravintokasvi on kaali ("Brassica oleraceae"), mutta se kelpuuttaa myös muut ristikukkaiskasvit (Brassicaceae) sekä muita sinappiöljyä tuottavia kasveja.
Mega Man (videopelihahmo)
Mega Man () on Akira Kitamuran ja Keiji Inafunen luoma videopelihahmo, joka esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1987 pelissä "Mega Man". Hahmo seikkailee pelaajan ohjastamana alkuperäisessä, eli niin sanotussa klassisessa Mega Man -pelisarjassa. Mega Man on yksi Capcomin maskoteista ja yksi videopeliteollisuuden tunnetuimmista päähahmoista.
Mega Manin hahmon suunnittelusta ovat vastanneet sekä Keiji Inafune että Akira Kitamura. Alustavan suunnittelun teki ensin Inafunen mentori Kitamura, jonka jälkeen Inafune on tehnyt hahmon yksityiskohtaisemman suunnittelun..
Ennen kuin Capcom päätyi nimeen Rockman, suunnitteluvaiheessa esitettyjä nimiä olivat muun muassa Mighty Kid, Battle Kid ja Knuckle Kid. Lisäksi nimen edessä oli kehityksen aikana sana Rainbow, todennäköisesti viittauksena siihen miten hahmo vaihtaa väriään pelin aikana.
Mega Manin sininen väritys on seuraus Nintendo Entertainment Systemin rajallisesta väripaletista. Konsolin paletissa on hieman enemmän sinisen eri sävyjä kuin muita värejä.
Mega Man on alkuperäisen Mega Man -pelisarjan protagonisti ja sankari.
Mega Man syntyi tohtori Lightin rakentamana kodinhoitorobottina alun perin nimellä Rock, samaan aikaan kuin hänen sisarrobottinsa Roll. Kun tohtori Wily kaappaa ja uudelleenohjelmoi tohtori Lightin teollisuusrobotit, Rock ehdottautuu vapaaehtoiseksi tullakseen muutetuksi taistelurobotiksi, ja siten muuttuu Mega Maniksi. Mega Manin kohtalona on toistuvasti pelastaa maailma tohtori Wilyn maailmanvalloitusaikeilta.
Mega Manin käsi muuttuu tarvittaessa käsikanuunaksi nimeltä Mega Buster, joka on hänen pääaseensa. Toinen hahmon tärkeimmistä kyvyistä on aseiden kopiointijärjestelmä, jonka avulla Mega Man pystyy kopimoimaan muiden robottien aseita ja käyttämään niitä itse. Sivuvaikutuksena Mega Manin väri muuttuu, kun hän käyttää kopioituja aseita. Pelisarjan kolmannesta osasta alkaen Mega Mania on avustanut robottikoira Rush, joka pystyy muuttamaan muotoaan. "Mega Man 6" -pelissä esiteltiin adapterit, joiden ansiosta Mega Man pystyy yhdistymään Rushin kanssa ja käyttämään uusia voimia.
Mega Man on yksi pelattavista taistelijoista peleissä "Marvel vs. Capcom" ja "Marvel vs. Capcom 2". Hahmo nähdään myös ammuntapelissä nimeltä "Cannon Spike". Mega Man esiintyy myös pelissä "Street Fighter X Tekken", mutta tässä pelissä esiintyvä hahmo perustuu ensimmäisen "Mega Man" -pelin Pohjois-Amerikassa nähtyyn, vitsiksi muodostuneeseen kansikuvaan eikä paljoakaan muistuta alkuperäistä hahmoa.
Mega Man on yksi pelattavista hahmoista Wii U:lle ja Nintendo 3DS:lle julkaistussa "Super Smash Bros.:issa". Lisäksi Mega Man on pelattavana seuraavassa sarjan pelissä, "Super Smash Bros. Ultimatessa".
Matti A. Mustonen
Matti Albin Mustonen (12. elokuuta 1900 – 6. toukokuuta 1983) oli suomalainen kirkkoherra ja kirjailija.
Mustosen vanhemmat olivat vahtimestari Erik Mustonen ja Vilhelmina Heiskanen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1919 ja hänet vihittiin papiksi 1923. Mustonen valmistui vielä filosofian kandidaatiksi 1933, filosofian maisteriksi 1934 ja teologian kandidaatiksi 1943.
Mustonen oli Ruoveden vt. 2 kappalaisena 1928–1930, Tyrvännon kirkkoherrana 1930–1934, Mellilän kirkkoherrana 1934–1938, Äänekosken kirkkoherrana 1938–1944 ja Porin kaupunki- ja maaseurakunnan kirkkoherrana 1944–1961. Hän sai rovastin arvon 1948.
Mustosen Neuvostoliitossa toimineesta uskonnonvastaisesta Taistelevien jumalattomien liitto -järjestöstä kirjoittama teos "Jumalattomuusliike ja taistelevien jumalattomien liitto Neuvosto-Venäjällä" oli niiden kirjojen joukossa, jotka Suomen Kustannusyhdistys kehotti 1944 ja 1945 kirjakauppoja poistamaan myynnistä.
Vuonna 1958 Mustonen julkaisi 200-luvulla eläneen paavi Calixtus I:n elämäkerran "Orjasta piispaksi: ihmiskohtalo antiikin ajalta".
Tutti Frutti
Tutti Frutti voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Shakkiolympialaiset 2014
41. shakkiolympialaiset käytiin 1.–14. elokuuta 2014 Tromssassa, Norjassa. Yleisessä sarjassa pelasi 177 joukkuetta ja naisten sarjassa 136 joukkuetta.
Pelipaikkana toimi Tromssan keskustassa sijaitsevan Mack-panimon Mackhallen.
Peliaika olympialaisissa oli 90 minuuttia 40 siirtoon ja 30 minuuttia pelin loppuun, 30 sekunnin lisäajalla per siirto. Alle 30-siirtoisia tasapelejä ei saanut sopia.
Olympialaisten yhteydessä kokoontui Maailman shakkiliitto FIDE:n 85. kongressi, jossa valittiin 11. elokuuta 2014 FIDE:n puheenjohtaja seuraavalle kaudelle. Vaaliin ainoana haastajana lähtenyt entinen maailmanmestari Garri Kasparov hävisi vuodesta 1995 istuneelle puheenjohtajalle Kirsan Iljumžinoville.
Naisissa kärkisijoitettu oli Kiina elo-keskiarvolla 2549 ja seuraavina Venäjä (2519), Ukraina (2510) ja Georgia (2499).
Avoimessa ryhmässä kolme kärkijoukkuetta olivat Venäjä (2773), Ukraina (2722) ja Ranska (2719).
Kotijoukkue Norjan ykkösjoukkueen kärkipöytää pelasi maailmanmestari Magnus Carlsen. Muut 14. sijoitetun Norjan pelaajat olivat suurmestarit Agdestein, Hammer, Johannessen ja Lie. Norjan naisten neljännelle pöydälle oli nimetty suomalaislähtöinen Niina Koskela.
Suomen naiset, jotka lähtivät kilpailuun 76:nneksi vahvimmalla joukkueella, tulivat sarjassaan sijalle 96 ja 56:nneksi sijoitetut miehet sijalle 32.
Pöytäpalkinnot
Orvokkikirva
Orvokkikirva ("Myzus ornatus") on kirvoihin kuuluva hyönteislaji, jolla on merkitystä kasvien tuholaisena. Laji on Suomessa luokiteltu tarkkailtavaksi tai paikallisesti haitalliseksi vieraslajiksi.
Orvokkikirva on varsin pienikokoinen laji, jonka ruumiin pituus on vain 1,0–1,7 mm. Siivettömät yksilöt ovat kiiltäväpintaisia, litteitä, melko soikeita ja väriltään likaisen kellertävästä kellanvihreään. Selkäpuolella on pienistä pisteistä muodostuvia tummanvihreitä tai ruskeita poikkijuovia, jotka katkeavat keskeltä. Vaharauhasputket ovat melko pitkät ja takaruumiin kärjen cauda on terävän kolmiomainen.
Kromosomiluku 2n=12.
Laji lienee peräisin Intian seudulta, mutta on levinnyt vieraslajina ihmisen mukana ja on nykyisin kosmopoliitti. Suomessa lajia on tavattu ainoastaan sisätiloissa.
Orvokkikirvat elävät yksittäin ravintokasvien lehtien ylä- tai alapinnoilla, yleensä kaukana lehtisuonista. Intiasta on löydetty orvokkikirvoja "Spiraea lindleyana" -pensasangervolta sekä siivekkäitä koiraita, mikä saattaa viitata suvulliseen lisääntymiseen pensasangervon toimiessa primääri-isäntänä. Munivia naaraita lajilta ei kuitenkaan tunneta. Muualla maailmassa laji lisääntyy ainoastaan neitseellisesti. Orvokkikirvan ravintokasveja ovat varsin monet kasvit, etenkin asteri-, huulikukkais-, tatar-, esikko-, ruusu- ja orvokkikasvit. Merkittävä viljelystuholainen se on muun muassa ristikukkaisille, kurkkukasveille, sipuleille ja mansikoille.
Lajin arvellaan levittävän lähes 20 kasvien virustautia. Suomessa orvokkikirva on luokiteltu tarkkailtavaksi tai paikallisesti haitalliseksi viraslajiksi.
Orvokkikirva on polyfagi, joka on tavattu lähes 80 eri heimoon kuuluvilta kasvilajeilta.
Le Touquet-Paris-Plage
Le Touquet-Paris-Plage (usein Le Touquet) on kunta Pohjois-Ranskassa Pas-de-Calais’n departementissa Englannin kanaaliin rajoittuvalla Opaalirannikolla ("Côte d'Opale"). Kunta perustettiin 1900-luvun vaihteessa, ja se on ollut siitä saakka pariisilaisten suosima lomanviettopaikka. Matkailu onkin kunnan tärkein elinkeino. Matkailijoita käy ympäri vuoden ja kesäaikaan Le Touquetissa käy neljännesmiljoona vierailijaa. Kunnan asukkaita kutsutaan nimellä "Touquettois".
Le Touquetissa on 20 historiallisesti arvokasta rakennusta.
Le Touquetissa on yksi Ranskan vanhimmista golfkentistä. Kunnan laajoilla rantahietikoilla suosittu urheilumuoto on maapurjehtiminen.
Éder Álvarez Balanta
Éder Fabián Álvarez Balanta (s. 28. helmikuuta 1993 Bogotá, Kolumbia) on kolumbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Argentiinan pääsarjassa pelaavaa River Platea. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Vuodesta 2014 Balanta on kuulunut myös Kolumbian jalkapallomaajoukkueeseen.
Balantan kasvattajaseura on bogotálainen Academia FC. Hän siirtyi vuonna 2011 Kolumbiasta argentiinalaisjätti River Platen juniorijoukkueeseen. Edustusjoukkueessa Balanta debytoi jo samana vuonna. Vasenjalkainen pelaaja voitti nuorten joukkueen kanssa U20 Copa Libertadoresin vuonna 2012.
Balanta teki maajoukkuedebyyttinsä vuonna 2014 Kolumbian jalkapallomaajoukkueen paidassa Alankomaita vastaan nollan juniorimaaottelun kokemuksella. Maajoukkueen päävalmentaja José Pekerman valitsi hänet vuoden 2014 MM-kisoihin, joissa Balanta pelasikin yhden ottelun, alkulohkon päätöskierroksella Japania vastaan. Kolumbia selviytyi lopulta puolivälieriin.
CAF:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 1998
Vuoden 1998 jalkapallon MM-kilpailujen karsintoihin osallistui Afrikan maanosaliitosta CAF:stä 38 maata, jotka pelasivat Afrikan viidestä MM-kisojen kiintiöpaikasta.
Karsintojen ensimmäisellä kierroksella joukkueet pelasivat kaksoisottelut, joiden voittajat pääsivät toisen kierroksen lohkovaiheeseen. Toisen kierroksen lohkovaiheessa joukkueet jaettiin viiteen viiden joukkueen lohkoon. Lohkovoittajat selviytyivät MM-lopputurnaukseen.
Burundi olisi selviytynyt toiselle kierrokselle voitettuaan Sierra Leonen, mutta maa luopui ja jatkopaikka annettiin Sierra Leonelle.
"Toukokuussa 1997 Zaire nimettiin uudelleen Kongon Demokraattiseksi tasavallaksi."
Ottelu Gabon-Sierra Leone jätettiin merkityksettömänä pelaamatta.
"Ottelu keskeytettiin 53 minuutilla väkijoukon aiheutettua ongelmia. FIFA määräsi että tulos jää voimaan."
"Ottelua siirrettiin, koska Sierra Leonen joukkue ei päässyt matkustamaan Freetownista levottomuuksien takia. Ottelu päätettiin jättää järjestämättä, koska sillä ei ollut enää vaikutusta lohkon lopputulokseen."
Koisokirva
Koisokirva ("Aulacorthum solani") on pieni, kirvoihin kuuluva hyönteislaji. Se on eräs maailman moniruokaisimmista kirvalajeista ja merkittävä viljelyskasvien tuholainen. Myös Suomessa laji on luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.
Siivettömät aikuiset ovat päärynänmuotoisia, kiiltäväpintaisia ja vaihtelevat väriltään haaleanvihreistä tummanvihreään. Vaharauhasputkien tyvellä on oranssinruskeat tai likaisenvihreät laikut. Siivekkäiden yksilöiden pää ja keskiruumis ovat mustat ja takaruumiissa on vaihtelevasti erottuvia tummia poikkiraitoja. Tuntosarvien tyvinystyjen sisäsyrjät ovat yhdensuuntaiset ja tuntosarvet ruumista pitemmät. Raajat ja tuntosarvet ovat vaaleat, mutta nivelkohdista tummat. Vaharauhasputket ovat vaaleat, kärkeä kohti kapenevat ja kärjestään tummat. Siivellisillä yksilöillä raajat, tuntosarvet ja vaharauhasputket ovat kauttaltaan hieman tummemmat. Koiraat ovat lähes aina siivettömiä. Ruumiin pituus 1,3–3,0 mm.
Lajin kromosomiluku 2n=10. Euroopassa esiintyy muita "Aulacorthum"-suvun kirvalajeja, jotka muistuttavat koisokirvaa hyvin paljon.
Koisokirva lienee alkujaan peräisin Euroopasta, mutta levinnyt jokseenkin kaikkialle maailmaan. Pohjois-Amerikasta sitä on tavattu vuodesta 1879 lähtien. Suomessa havaintoja on koko maasta
Koisokirvat elävät kolonioina ravintokasvin alaosien lehdillä, lisääntyvät neitseellisesti ja pudottautuvat häirittyinä herkästi maahan. Laji ei välttämättä vaihda isäntäkasviaan, mutta sekundääri-isäntien lajivalikoima on huomattavan laaja. Se voi myös lisääntyä suvullisesti monilla eri kasvilajeilla, mikä on kirvojen joukossa poikkeuksellista. Kasvihuoneissa lisääntyminen on aina neitseellistä. Talvehtii nymfivaiheessa.
Huomattava tuholainen koisokirva on ainakin tomaatille, perunalle, tupakalle, pippureille, sellerille, porkkanalle, kurkkukasveille ja tulppaaneille. Se elää myös monilla muilla viljelyskasveilla sekä avomaalla että kasvihuoneissa. Kasvinesteiden imemisen lisäksi kirva levittää ainakin 45 kasvien virustautia, muttei vaikuta olevan kovin tehokas näiden tautien levittäjänä. Suomessa koisokirva on luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.
Koisokirvan saalistajia luonnossa ovat ainakin seuraavat: Aphidius matricariae, seitsenpistepirkko ("Coccinella septempunctata"), ("Coccinella septempunctata brucki"), Coccinella transversoguttata, harlekiinileppäpirkko ("Harmonia axyridis"), Hippodamia undecimnotata ja Orius sauteri.
Koisokirva on erittäin polyfagi ja kelpuuttaa ravinnokseen niin kaksisirkkaisia kuin yksisirkkaisiakin kasveja yli 80 eri kasviheimosta. Euroopassa primääri-isäntiä ovat sormustinkukat ("Digitalis"), sekundääri-isäntiä monet muut kasvilajit.
Harja
Harja voi tarkoittaa seuraavia:
Kosti Kalke
Konstantin (Kosti) Kalke (5. joulukuuta 1858 Koski Hl – 2. helmikuuta 1938 Tohmajärvi) oli suomalainen kirkkoherra ja paikallishistoriasta sekä uskonnollisista aiheista kirjoittanut kirjailija.
Kalkkeen vanhemmat olivat talollinen Heikki Kalkela (entinen Hannula) ja Helena Katariina Kalkela. Hän kävi Hämeenlinnan normaalilyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1883. Kalke suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa ja hänet vihittiin papiksi 1886.
Kalke toimi Isonkyrön kappalaisena 1898–1916 ja Tohmajärven kirkkoherrana vuodesta 1916. Hän sai rovastin arvon 1928.
Kalke oli naimisissa vuodesta 1886 Hilma Henriette Brusilan (1862–1943) kanssa.
Sachsenspiegel
Sachsenspiegel (alasaksaksi "Sassenspegel", keskialasaksaksi "Sassen Speyghel") on tärkein saksalainen keskiajalta peräisin oleva oikeudellinen säädös ja lakikirja. Sachsenspiegel on noin vuonna 1220 kirjoitettu olemassa olevien lakien kokoelma, jota käytettiin osissa Saksaa vuoteen 1900 asti. Teos on merkittävä ei vain sen pitkäaikaisen merkityksen vuoksi Saksan oikeudelle, vaan myös varhaisena esimerkkinä kirjoitetusta saksankielisestä proosasta ollen ensimmäinen iso saksankielinen oikeudellinen dokumentti latinankielisen sijaan. Latinankielisen laitoksen tiedetään olleen olemassa, mutta siitä on säilynyt vain katkelmia.
Sachsenspiegel on yksi ensimmäisistä alasaksaksi kirjoitettuja proosateoksia. Alkuperäinen otsikko oli "Sassen Speyghel" kun taas "Sachsenspiegel" on myöhäisempi saksankielinen käännös. Sen uskotaan koonneen ja kääntäneen latinasta saksilainen hallintomies Eike von Repgow lääninherransa Graf Hoyer von Falkensteinin käskystä vuosina 1220 - 1235. Epäselvää kuitenkin on se, että missä kokoaminen tapahtui. Kokoamisen ajateltiin tapahtuneen Burg Falkensteinissa, mutta keskiaikaisen kanonisen lain asiantuntija Peter Landau ehdotti hiljan kokoamisen tapahtuneen Altzellen luostarissa.
Sachsenspiegel toimi mallina muille saksankielisille lakikirjoille, kuten "Augsburger Sachsenspiegel", "Deutschenspiegel" ja "Schwabenspiegel". Sen vaikutus ulottui myös Itä-Eurooppaan, Alankomaihin ja Baltiaan.
Preussissa Sachsenspiegel oli käytössä aina Preussin yleisen maanlain voimaantuloon asti vuonna 1794. Saksissa se oli voimassa Saksin siviililain käyttöönottamiseen asti vuonna 1865. Anhaltissa ja Thüringenissä "Sachenspiegel" lakkasi olemasta voimassa vasta Bürgerliches Gesetzbuchin tullessa voimaan vuonna 1900. Sen ennakkotapauksiin viitattiin niinkin myöhään kuin 1932 Saksan korkeimmassa oikeudessa.
Sachsenspiegelin tai ainakin sen vastineiden sääntelyä voidaan yhä löytää nykyaikaisesta Saksan oikeudesta, esimerkiksi jäämistöoikeudesta tai naapureiden kiistoja käsittelevästä lainsäädännöstä.
Sachsenspiegel sisälsi kaksi osaa: maanlain ja feodaalilain.
Maanlaki ("Landrecht") oli vapaiden ihmisten laki mukaan lukien talonpojat. Se sisälsi sääntelyä omistusoikeudesta, perinnöstä, avioliitosta, tavaroiden jakamisesta ja joidenkin oikeudellisten riitojen sääntelystä. Se sisälsi myös rikoslain ja sääntelyä tuomiostuimista. Modernein lakitermein sen voidaan ajatella sisältäneen rikos- ja siviililain.
Feodaalilaki ("Lehnrecht") määritteli eri valtioiden ja hallitsijoiden väliset suhteet, esimerkiksi keisareiden ja kuninkaiden valinnan, feodaalioikeudet, jne.. Nykyaikaisessa oikeudessa sille ei ole vertailukohtaa, mutta sitä voidaan verrata nykyajan perustuslakeihin.
Sachsenspiegel sai erityisen aseman siinä kuvatun seitsemän ritaritason ("Heerschild") vuoksi:
Talonpoikia ja kaupunkien asukkaita ei mainittu.
Seitsemästä alkuperäisestä kuvitetusta käsikirjoituksesta neljä on vielä olemassa. Ne sijaitsevat Heidelbergissä, Oldenburgissa, Dresdenissä ja Wolfenbüttelissä, joiden mukaan ne on nimetty. Ne ovat peräisin vuosilta 1295-1371. Nykyään on olemassa yli 400 versiota käsikirjoituksesta.
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1975
Uinnin pitkän radan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1975 Kolumbian Calissa 19.–27. heinäkuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Kansainvälinen uimaliitto FINA. Kilpailulajeina olivat ratauinti, uimahypyt, taitouinti ja vesipallo.
Isohavukirva
Isohavukirva ("Adelges abietis") on kuuselle äkämiä muodostava pieni hyönteinen. Se kuuluu havukirvojen heimoon.
Siivekäs isohavukirva on ruskehtavan keltainen tai kellanvihreä, sameasiipinen hyönteinen. Tuntosarvet ovat 5-jaokkeiset ja lyhyet, vaharauhasputkia ei ole. Ruumiin pituus 0,5–2,0 mm.
Kromosomiluku 2n=18.
Lähes aina havukirvat tapaa vain niiden muodostamina äkäminä. Isohavukirvan äkämä on kuusen oksassa oleva, noin 15–20 mm:n pituinen, hieman terveitä neulasia vaaleamman vihreä ja pinnaltaan pientä ananasta tai käpyä muistuttava pullistuma. Oksa jatkuu äkämän yläpuolelle. Ennen äkämän sisällä elävien kirvojen aikuistumista äkämän särmät muuttuvat usein punertaviksi. Aikuisten kirvojen kuoriuduttua äkämä kuivuu ruskeaksi ja mikäli äkämä on ympäröinyt koko oksan, myös yläpuolinen osa kuolee.
Isohavukirva esiintyy Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Intiaan saakka sekä Pohjois-Amerikassa, minne se on kulkeutunut Euroopasta ennen 1900-luvun alkua. Suomessa lajia tavataan laajalti Lappiin saakka
Monista havukirvoista poiketen isohavukirvalla ei tapahdu isäntäkasvin vaihtoa. Kirvojen munista kuoriutuu nymfejä, jotka hakeutuvat talvehtimaan silmujen tyville. Keväällä nämä aikuistuvat ja kukin kirvayksilö, jotka ovat kaikki naaraita, lisääntyvät neitseellisesti ja tuottavat munia. Tämä piirre erottaa ne eläviä poikasia synnyttävistä varsinaisista kirvoista. Munat ovat noin 50 kappaleen ryhminä ja niitä peittävät vahasäikeet. Näistä munista kuoriutuvat nymfit ("pseudofundatrix") aiheuttavat äkämänmuodostumisen. Loppukesällä ja alkusyksystä äkämät aukeavat ja niistä vapautuu siivekkäitä naaraita ("gallicolae"), jotka myös lisääntyvät neitseellisesti. Ne liikkuvat laiskasti ja munivat yleensä samaan puuhun kuin missä ovat itse eläneet tai sen vierellä kasvaviin puihin. Naaraat kuolevat heti munittuaan. Näistä munista kuoriutuvat talvehtivat nymfit.
Metsätaloudelle isohavukirva on tuholaisena merkityksetön, mutta voi aiheuttaa ulkonäköhaitan joulukuusien kasvatuksessa.
Ravintokasveja ovat kuuset ("Picea"), etenkin metsäkuusi ("P. abies"), valkokuusi ("P. glauca"), ajaninkuusi ("P. jezoensis"), koyamankuusi ("P. koyamai") ja sitkankuusi ("P. sitchensis").
Pikkuhavukirva
Pikkuhavukirva ("Adelges laricis") on havukirvojen heimoon kuuluva hyönteislaji. Sillä on merkitystä lehtikuusen tuholaisena ja kuuluu taksonomisesti erittäin hankalaan lajiryhmään, johon Suomessa kuuluvat myös "Adelges lapponicus" ja "Adelges tardus".
Äkämistä kuoriutuvat siivelliset aikuiset ovat 1,9–2,0 mm:n pituisia mustahkoja hyönteisiä. Lehtikuusella siivettömät kirvat ovat tummanharmaita ja sukupolvesta riippuen ne joko ovat vahapeitteisiä tai eivät. Lehtikuusella syntyvät siivelliset aikuiset ovat 1,0–1,5 mm:n pituisia, niiden pää ja keskiruumis ovat harmaat ja takaruumis vihreä. Kromosomiluku 2n=20.
Kuusen oksalle muodostuva, pientä ananasta muistuttava äkämä on vaalean kellertävä ja muuttuu ennen aikuisten kirvojen kuoriutumista usein vaaleanpunaiseksi tai ruskehtavaksi. Äkämä on usein oksan kärjessä, mutta sen yläpuolella voi olla jonkin verran oksaa.
Pikkuhavukirvaa tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa sitä on tavattu Etelä-Lappiin saakka.
Pikkuhavukirvalla esiintyy useimmille havukirvalajeille ominainen, varsin monivaiheinen isäntävaihto, ja erityyppisiä yksilöitä esiintyy vaihtokierron eri vaiheissa. Lajin primääri-isäntinä toimivat kuuset, joilla munista kuoriutuu kantaemoja ("fundatrix"). Nämä talvehtivat kuusen silmujen tyvillä ja käynnistävät keväällä äkämänkehityksen.
Kesä-heinäkuussa äkämistä kuoriutuvat siivelliset kirvat ("gallicolae") lentävät sekundääri-isäntinä toimiviin lehtikuusiin, missä ne munivat neitseellisesti. Näistä munista syntyvät kirvat ("neosistenstes") talvehtivat lehtikuusen tuoreimpien vuosikasvujen silmujen ympärillä ja puolestaan munivat neitseellisesti keväällä. Syntyvät lehtikuusella elävät kirvat ("sistentes") eivät muodosta äkämiä vaan elävät vahasta muodostuneen villan suojissa ja aiheuttavat neulasten kasvuhäiriöitä ja kuivumisen. Näiden neitseellisesti munitut jälkeläiset ovat muista poikkeavia: joko emojensa tapaan siivettömiä ("progrediens") tai siivellisiä ("sexuparae"). Siivelliset yksilöt lentävät takaisin kuusiin ja munivat siellä neitseellisesti. Näistä munista kuitenkin kuoriutuu koiraita sekä suvullisesti lisääntyviä naaraita, jotka parittelevat ja naaraat munivat. Hedelmöittyneistä munista syntyy lopulta uusia kantaemoja. Lehtikuuselle jäävät "progrediens"-sukupolven kirvat jatkavat suvutonta lisääntymistä ja erittävät erittäin runsaasti vahaa ja mesikastetta.
Kierto voi olla epätäydellinen eli pikkuhavukirva saattaa elää useita sukupolvia ainoastaan kuusella tai ainoastaan lehtikuusella. Tällaisessa tapauksessa kuuselle saattaa muodostua äkämiä tai sitten ei.
Kuusella pikkuhavukirva on tuholaisena merkityksetön. Sen sijaan useita vuosia kestänyt kirvojen aiheuttama rasitus voi johtaa jopa lehtikuusen kuolemaan.
Pikkuhavukirvan primääri-isäntiä ovat metsäkuusi ("Picea abies"), koreankuusi ("P. koraiensis"), mustakuusi ("P. mariana"), punakuusi ("P. rubens"), sitkankuusi ("P. sitchensis") ja sekundääri-isäntiä euroopanlehtikuusi ("Larix decidua"), japaninlehtikuusi ("L. kaempferi"), kanadanlehtikuusi ("L. laricina").
Göta
Göta voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Digesta
Digesta, tunnetaan myös nimellä Pandektit (, mukailtu muinaiskreikan πανδέκτης "pandektes", "kaiken sisältävä"), on Justinianus I:n määräyksestä koottu roomalaisen oikeuden yhteenveto 500-luvulta (530-533). Se käsittää 50 osaa ja se edustaa sen ajan tunnetun roomalaisen oikeuden supistamista ja kodifikaatiota.
"Digesta" oli osa "Corpus iuris civilistä", Justinianus I:n aikana julkaistua siviilioikeuden kokoelmaa. Muuta kaksi osaa ovat "Institutiones" ja "Codex". Neljäs osa "Novellae" lisättiin myöhemmin.
Alkuperäinen "Codex Justinianus" saatettiin voimaan huhtikuussa 539. Täten siitä tuli ainoa keisarillisen lainsäädännön oikeuslähde ja se kumosi aikaisemmat kodifikaatiot. Kuitenkin oli sallittua viitata aikaisempiin juristeihin, joiden kirjoituksia oli alettu pitää auktoriteetteinä. Nämä auktoritatiivisen aseman saaneet juristit, joihin sai viitata tuomioistuimissa, olivat Papinianus, Paulus, Ulpianus, Modestinus ja Gaius.
Kodifioidut auktoriteetit olivat usein ristiriidassa keskenään. Sen vuoksi Justinianus I määräsi että nämä ristiriidat pitää selvittää ja viisikymmentä näistä julkaistiin nimellä "quinquaqinta decisiones" (viisikymmentä päätöstä). Pian hän myös päätti, että näiden entisten kirjoittajien teokset pitää tiivistää 1500:stä kirjasta viiteenkymmeneen. Tämä sai nimen "Digesta" (latinaa, "järjestetyt tiivistelmät") tai "Pandektit" (kreikkaa, "ensyklopedia"). Täyttääkseen tämän käskyn, Tribonianus perusti komission tekemään tämän työn. Komissioon kuului kuusitoista jäsentä - yksi hallintovirkamies, neljä professoria ja yksitoista lainoppinutta.
Komissiolle annettiin valta tiivistää ja muuttaa tekstejä niiden yksinkertaistamiseksi, selkeyttämiseksi ja ristiriitojen poistamiseksi niistä. "Digestan" järjestys on monimutkainen; viisikymmentä kirjaa, joissa useita otsikoita, ja ne jaettuna laeiksi, joissa useita osia ja kappaleita. Nykyajan tutkimus on pystynyt luomaan melko tarkan kuvan työn toteuttamisesta.
"Digestan" pääasiallinen säilynyt käsikirjoitus on Littera Florentina myöhäiseltä 500-luvulta tai 600-luvun alusta. Keskiajalla "Digesta" jaettiin kolmeen osaan ja useat käsikirjoitukset sisälsivät vain yhden näistä osista.
Noin kaksi viidesosaa "Digestasta" on Ulpianuksen kirjoituksia kun taas yksi kuudesosa on Pauluksen. Teos julistettiin ainoaksi ei-säädännäisen oikeuden oikeuslähteeksi. Kokoelman kommentointi ja jopa alkuperäisten lainoppineiden teosten siteeraaminen tekstin epäselvyyksien selittämiseksi kiellettiin.
Raamatunkäännösinstituutti
Raamatunkäännösinstituutti ry (RKI) on Raamatun tekstejä entisen Neuvostoliiton alueen vähemmistökielille kääntävä ja julkaiseva järjestö.
Lähes kaikille Venäjän alueen suomensukuisille kielille oli käännetty raamatunosia jo 1800-luvun alkupuolelta lähtien; joillekin jopa koko Uusi testamentti. Julkaisutyö katkesi kuitenkin Venäjällä vuonna 1917 tapahtuneiden vallankumousten myötä 60 vuoden ajaksi. Vuonna 1973 Tukholmassa perustettiin Raamatunkäännösinstituutti kartoittamaan raamatunkäännösten tarvetta ja olemassa olevien käännösten laadukkuutta sekä uudelleen painamaan vanhoja raamatunkäännöksiä Neuvostoliiton vähemmistökielille. Olemassa olevat vanhat käännökset kuitenkin havaittiin kieleltään vanhentuneiksi ja siten vaikeasti ymmärrettäviksi, joten uusien käännösten tarve oli ilmeinen. Kymmenen vuotta myöhemmin, vuonna 1983 perustettu Helsingin osasto keskittyy suomensukuisten kielten käännöshankkeisiin, joita on 12. Suomen ja Ruotsin lisäksi käännöstyötä tehdään nykyään myös Venäjällä, Yhdysvalloissa ja Britanniassa.
Suomensukuisten kielten raamatunkäännöshankkeita on kaksitoista: vienan- ja aunuksenkarjala, vepsä, komi(syrjääni) ja komipermjakki, udmurtti, niitty- ja vuorimari, ersä- ja mokšamordva, hanti ja mansi. RKI on julkaissut Uuden testamentin näistä kahdeksalla kielellä. Udmurtit saivat ensimmäisinä koko Raamatun omalla kielellään vuonna 2013. Raamatunkäännösinstituutin tavoitteena on julkaista koko Raamattu vielä ersäksi, komiksi ja niittymariksi, uusi testamentti komipermjakiksi ja mokšaksi sekä evankeliumit hantiksi ja mansiksi.
RKI on julkaissut lapsille tarkoitetun Lastenraamatun tähän mennessä 44:llä kielellä, joista 9 on suomensukuisia. Tämän lisäksi on julkaistu lastenkirjasia "Jeesuksen elämä" ja "Jeesus lasten ystävä" lukuisilla eri kielillä. Painetun sanan lisäksi RKI julkaisee Raamatun tekstejä myös äänitteinä.
Kussakin RKI:n työryhmässä varsinaisen käännöstyön tekevät kohdekieltä äidinkielenään puhuvat kääntäjät, jotka ovat myös oman kielensä asiantuntijoita. Heidän työtään tukemassa on lisäksi erilaisia kielen ja sisällön laatua tarkkailevia käännöstarkistajia sekä neuvonantajia, kuten kielitieteilijöitä ja teologeja. Käännökset tarkistetaan huolellisesti ennen julkaisua niin kielensä kuin sisältönsäkin puolesta. Myös kohdekieltä puhuvalta yleisöltä pyydetään lukijapalautetta kielen sujuvuudesta ja termien ymmärrettävyydestä ennen tekstin painamista.
RKI järjestää käännöstyössä mukana oleville raamatunkäännöskoulutusta sekä tekee yhteistyötä muiden raamatunkääntämiseen erikoistuneiden järjestöjen kanssa, joista tärkeimmät ovat Yhtyneet Raamattuseurat ja Wycliffe Raamatunkääntäjät. Yhteistyötä on myös paikallisseurakuntien, eri kirkkojen sekä tieteellisten laitosten kanssa. Varat käännöstoimintaan saadaan yksityishenkilöiltä sekä työtä tukevilta seurakunnilta ja järjestöiltä. Suomensukuisten kielten käännöstyötä tukevat yhteistyökumppanit Avainmedia ja Suomen Pipliaseura.
Giorgio Faletti
Giorgio Faletti (25. marraskuuta 1950 Asti Italia – 4. heinäkuuta 2014 Torino, Italia) oli italialainen dekkarikirjailija. Ennen kirjailijanuraansa Faletti oli näyttelijä ja laulaja, ja hän myös sävelsi esittämiään kappaleita. Hän sijoittui vuonna 1994 toiseksi Sanremon musiikkifestivaaleilla itse säveltämällään ja sanoittamallaan kappaleella "Signor tenente" ("Herra luutnantti").
Falettin teoksia on käännetty lähes kolmellekymmenelle kielelle, myös suomennettu.
Nanna (nimi)
Nanna on naisen etunimi. Nimen on selitetty johtuvan muinais­skandinaavisesta "rohkeaa" tarkoittavasta sanasta. Muinaisilla germaaneilla Nanna oli myös puhtauden ja kasvilli­suuden jumalatar, Balderin puoliso. Toisaalta Nanna saattaa olla myös muunnos nimestä Anna. Varsinkin englannin­kielisissä maissa nimi esiintyy myös muodossa "Nanny".
Suomessa nimi Nanna on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2009 loppuun 
mennessä 1041 ja Nanny 471 henkilölle. Nannan ja Nannyn nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 9. heinäkuuta. Vuodesta 2015 lähtien sama päivä on myös suomen­kielisen kalenterin mukaan Nannan nimipäivä.
Rauni
Rauni on muinainen suomalainen jumala, Ukko-ylijumalan puoliso tai toisen tulkinnan mukaan itse Ukko.
Rauni sisältyy Mikael Agricolan pakanallisten jumalten luetteloon (1551):
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä versiossa Agricolan luettelosta Ukko synnyttää sateita ja sinkoo peljättäviä salamoita, Rauna panee liikkeelle tuulet ja uhkaa itsekin salamalla.
Kansanrunoudessa nimeä Rauni ei sellaisenaan tavata. Kuitenkin Vermlannin metsäsuomalaisten Ison sian runossa esiintyvä Ryönikkä eli Röönikkä tarkoittaa todennäköisesti Raunia:
Agricolan säkeet ovat osittain vaikeaselkoisia. Ongelmallisia kohtia ovat erityisesti ilmaisu "Rauni Ukon Naini", sanat "härsky" ja "pärsky" sekä ilmaisu "Wdhen Tulon". Näiden sanojen ja ilmaisujen oikeasta tulkinnasta riippuu onko Raunia pidettävä ukkosen jumalana vai hedelmällisyyden jumalana.
"Rauni Ukon Naini" voidaan lukea joko "Rauni, Ukon nainen" tai "Rauni-ukon nainen".
"Härskymisen" ja "pärskymisen" on esitetty tarkoittavan mies- ja naispuolisen ukkosenjumalan riitelyä, mistä aiheutuisi ukonilma ja sade. Toisen tulkinnan mukaan sanat kuvaisivat sukupuoliyhdyntää, pyhiä häitä ("hieros gamos").
Ilmaisun "Wdhen Tulon" merkitys voi olla joko "uuden tulon", "vuoden tulon" tai "veden tulon". Kaksi ensimmäistä ilmaisua liittyisivät uuteen sadonkorjuuseen, kolmas taas sateeseen.
Uno Harva pitää Raunia naispuolisena Ukkosen jumaluutena. Teoksessaan suomalaisten muinaisuskosta Harva käsittelee myös perusteellisesti E. N. Setälän ensimmäisenä esittämää näkemystä, että Rauni on personoitu pihlaja ja lähtöisin muinaisskandinaavisesta pihlajaa tarkoittavata sanasta "raunir" (ruots. "rönn").
Martti Haavio katsoi Agricolan kuvauksen kertovan "Rauni-ukosta" ja hänen nimeltä mainitsemattomasta vaimostaan sekä näiden pyhistä häistä. 
Haavio katsoi Agricolan kuvauksen alkuosassa mainittujen pitojen, ukon vakan tuomisen sekä ukon maljan juomisen liittyvän tähän hedelmällisyysriittiin.
Northampton-luokka
Northampton-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kuuden 1928-1931 valmistuneen aluksen muodostama raskas risteilijäluokka. Luokan alukset osallistuivat useisiin toisen maailmansodan taisteluihin, joissa kolme niistä tuhoutui. Kolme sodasta selvinnyttä poistettiin palveluksesta pian sodan jälkeen ja ne romutettiin 1959-1961.
Gili Cohen
Gili Cohen (s. 19. kesäkuuta 1991) on israelilainen judoka, joka kilpailee alle 52 kg:n painoluokassa.
Cohen sijoittui seitsemänneksi Budapestin EM-kilpailuissa 2013. Hän sai samana vuonna hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Samakovissa. Hän saavutti pronssia Montpellier’n EM-kilpailuissa 2014. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui ensimmäisen ottelun jälkeen. Hän oli 2017 viides sekä Varsovan EM-kilpailuissa että Budapestin MM-kilpailuissa.
Cohen on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kaksi turnausvoitoa, viisi kakkossijaa ja seitsemän kolmossijaa. Maailmancup- ja Continental Open -kilpailun hän on voittanut kahdesti, ollut kerran toinen ja kaksi kertaa kolmas. Israelin-mestaruuden hän on voittanut kuusi kertaa.
Kadmiumjodidi
Kadmiumjodidi (CdI) on kadmium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään metallurgiassa pinnoittamiseen, valokuvauskemikaalina ja lääketieteessä.
Kadmiumjodidilla on kaksi allotrooppista kidemuotoa, jotka ovat α-muoto ja β-muoto. Väriltään α-kadmiumjodidi on valkoista kiteistä ainetta ja β-muoto on ruskeaa kidemassaa. Heksagonaalinen α-kiderakenteinen yhdiste on stabiilimpi ja β-kadmiumjodidi on sitä harvempaa sekä sulaa matalammassa lämpötilassa (tiheys 5,3 g/cm, sulamispiste 404 °C). Alkeiskopiltaan heksagonaalisen kadmiumjodidin kiderakenne on kerrosmainen ja sidostyypit ovat kovalenttisen ja ionisidosten välillä. Rakenne muodostuu toisiinsa koskettavista jodidi-ionikerroksista, joiden välisiin taskuihin kadmium-ionit ovat sijoittuneet. Osa kerrosten välisistä taskuista on tyhjiä. Kadmiumjodidin kiderakenteen pitävät koossa sähköisten ionisten voimien lisäksi heikot Van der Waals-vuorovaikutukset jodidikerrosten välillä.
Kadmiumjodidi liukenee hyvin veteen ja veden lisäksi myös monet orgaaniset liuottimet kuten etanoli, dietyylieetteri ja asetoni kykenevät liuottamaan yhdisteen.
Kadmiumjodidia voidaan valmistaa alkuaineistaan kadmiumista ja jodista veden läsnä ollessa tai neutraloimalla vetyjodidia emäksisellä kadmiumsuolalla, kuten kadmiumoksidilla, kadmiumhydroksidilla, kadmiumsulfidilla tai kadmiumkarbonaatilla.
Kadmiumjodidia voidaan käyttää valokuvauskemikaalina. Muita käyttökohteita ovat esineiden pelkistys kadmiumilla elektrolyyttisesti, litografiassa, analyyttisessä kemiassa alkaloidien tunnistamiseen, loisteaineiden ja voiteluaineiden valmistuksessa ja lääketieteessä sukkulamatojen häätämiseen.
Part of Me (Katy Perryn kappale)
Part of Me on yhdysvaltalaisen laulaja Katy Perryn kappale hänen kolmannen studioalbuminsa uusintapainoksesta, . Kappaleesta on kuvattu myös musiikkivideo ja samanniminen elokuva. Se oli hyvin suosittu ja siksi se on saanut positiivista palautetta.
Vasavi
Vasavi on Intiassa Maharashtran ja Gujaratin osavaltioissa puhuttu indoarjalainen kieli. Sitä puhuu äidinkielenään noin 1,2 miljoonaa ihmistä. Kieli on läheistä sukua bhilille, mutta bhilin ja vasavin puhujat eivät ymmärrä toisiaan. Vasavia voidaan kirjoittaa devanagarilla tai gudžaratilaisilla kirjaimilla.
Kaamakettu
Kaamakettu ("Vulpes chama") kettujen sukuun kuuluva petoeläin.
Kaamakettua tavataan Eteläisessä Afrikassa, ja se on laajentanut levinneisyysaluettaan viime vuosikymmeninä. Laji on yleinen tai melko runsaslukuinen suurimmassa osassa levinneisyysalueettaan. Kannan arvellaan olevan vakaa, ja kaamakettu on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kaamakettu elää pääasiassa avoimessa maastossa, esimerkiksi preerioilla.
Vaeltaja sumumeren yllä
Vaeltaja sumumeren yllä () on saksalaisen Caspar David Friedrichin maalaus noin vuodelta 1818. Se on muodostunut romanttisen tyylisuunnan tunnuskuvaksi. Se on myös Friedrichin tunnetuimpia töitä.
Maalaus esittää takaapäin kuvattua vaellussauvaan nojaavaa miestä katselemassa kallionkielekkeeltä sumun peittämää laaksoa. Kuvakulman ansiosta katsoja voi nähdä saman maiseman ikään kuin taiteilijan silmin. Sumuisen maiseman voi ajatella kuvastavan tiettyä mielentilaa. "Vaeltaja sumumeren yllä" edustaa romantiikalle ja varsinkin Friedrichille tyypillistä ajatusta, että tavoittaakseen ja ilmaistakseen todelliset tunteensa taiteilijan oli tavoiteltava henkilökohtaista kosketusta ja yhteyttä luontoon etäällä sivistyksestä. Friedrichin maisemamaalaukset olivatkin enemmän kuvauksia yksilöllisen luonnon kohtaamisen kokemuksista kuin vain pelkkää maiseman taltiointia. Vuonna 1840 kuollut Friedrich oli pitkään unohduksissa, kunnes Alfred Lichtwark nosti hänet uudelleen arvostukseen.
Vaikka maalauksen mies näyttää seisovan jylhällä vuorenhuipulla, maalauksen etualan kallio sijaitsee todellisuudessa keskellä erästä alavaa niittyä Dresdenin läheisyydessä. Myös maalauksen miehen päällystakki on pikemminkin kaupunkilaisen herrasmiehen kuin vuorikiipeilijän asu. Taustalla näkyvät huiput kuuluvat Saksin ja Böömin rajaseudulla sijaitsevaan matalaan Elbsandsteingebirge-vuoristoon, joskaan ne eivät todellisuudessa sijaitse yhtä lähekkäin. Takaoikealla näkyvä tasalakinen huippu on Zirkelstein-kukkula.
Maalaus on sommiteltu geometrisesti. Vaeltaja on sijoitettu täsmälleen keskikohtaan ja maisemassa vasemmalta ja oikealta tulevat rinteet yhtyvät tarkalleen hänen sydämensä kohdalla.
Maalaus on kuulunut vuodesta 1970 Hampurin taidehallin kokoelmiin.
Culpeo
Culpeo eli andienkettu ("Lycalopex culpaeus") on Etelä-Amerikan länsi- ja eteläosissa tavattava petoeläin.
Culpeota tavataan Etelä-Amerikassa Kolumbian lounaisosista Argentiinan Tierra del Fuegoon ulottuvalla alueella. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Culpeon pääasiallista ravintoa ovat jyrsijät, jänikset, linnut sekä erilaiset matelijat.
Culpeota metsästetään ja pyydystetään turkin takia, mutta metsästys on vähentynyt. Lisäksi sitä vainotaan metsästämällä sekä myrkyttämällä, koska se saalistaa ajoittain myös karjaa.
Castelluccio dei Sauri
Castelluccio dei Sauri ("Castellùzze" (Foggian murteella)) on kunta Italiassa, Foggian maakunnassa, Apulian alueella. Sen asukasluku on runsaat 2 000. Sen naapurikunnat ovat Ascoli Satriano, Bovino, Deliceto, Foggia, Lucera, Orsara di Puglia ja Troia.
Kylä sijaitsee Daunian Subappenniinien vuoriston ensimmäisillä kukkuloilla.
Castelluccio dei Saurin varhaisimmilta asukkailta on jäänyt daunien laattoja, jotka olivat heidän hautakiviään (500-400 eaa.). Roomalaiselta ajalta on jäänyt jotain mainintoja Horatiukselta hänen "Satire"-teoksessaan viides satiiri, kuten myös jotain mainintoja bysantin valtakunnan ajoilta.
Ensimmäinen asiakirjamaininta on vuodelta 1118, jolloin normannikuningas Roberto II di Loritello lahjoitti Bovinon kirkolle Castelluccion alueen. Vuonna 1273 tämä oikeus siirtyi Leccen kreiville Ugo di Briennelle. Vuonna 1324 Roberto d'Angiò vahvisti Bovinon oikeudet.
1300-luvun lopulla ja 1400-luvun alussa alue autioitui ja vasta vuonna 1446 se asutettiin uudelleen 60 perheellä, jotka tulivat Albaniasta. He olivat kreikkalaisortodoksisia. Alueen tuhosi Pietro di Toledo vuonna 1549, joka luovutti feodaalioikeudet Guevaran perheelle vuonna 1564. Tämä feodaalioikeus säilyi perheellä 1800-luvun alkuun asti.
Castelluccio kärsi vakavia vaurioita Irpinian maanjäristyksessä 23.11.1980.Castelluccio dei Saurissa asuu 175 ulkomaan kansalaista, joka on 8,39 % väestöstä (31.12.2010). Suurimmat ulkomaalaisryhmät olivat:
Maximilian Arnold
Maximilian Arnold (s. 27. toukokuuta 1994 Riesa) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on vuodesta 2011 lähtien pelannut Bundesliigan VfL Wolfsburgissa. Arnold pelaa tavallisesti ns. "kymppipaikalla" eli hyökkäävänä keskikenttäpelaajana.
Arnoldista tuli Wolfsburgin seurahistorian nuorin edustusjoukkueessa debytoinut hänen tullessa vaihdosta kentälle marraskuussa 2011 ottelussa FC Augsburgia vastaan. Kesäkuussa 2013 Arnold solmi seuran kanssa nelivuotisen jatkosopimuksen.
Arnold on edustanut Saksaa tiheään eri ikäkausimaajoukkueissa. A-maajoukkuedebyyttinsä hän teki toukokuussa 2014 harjoitusmaaottelussa Puolaa vastaan.
RKI
RKI voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ghost Town
Ghost Town voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Nurmikohokkikirva
Nurmikohokkikirva ("Brachycolus cucubali") on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR).
Siivettömät yksilöt ovat vaaleankeltaisia tai vihertäviä ja niiden pää, raajat, vaharauhasputket sekä takaruumiin kärjen cauda ovat ruskeat. Takaruumiissa on lisäksi kaksi poikkijuovaa. Tuntosarvet ovat pituudeltaan noin puolet ruumiin pituudesta. Siivelliset yksilöt muistuttavat siivekkäitä. Ruumis 1,4–2,2 mm.
Nurmikohokkikirvan levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta suureen osan Eurooppaa. Suomesta havaintoja on Pohjanmaalta sekä Etelä-Savosta, muissa Pohjoismaissa laji on tavattu Tanskasta ja Etelä-Ruotsista.
Nurmikohokkikirvan ravintokasveja ovat kohokit, joiden lehdet se saa käpristymään pitkänomaisiksi valeäkämiksi. Laji lisääntyy neitseellisesti kunnes syksyllä syntyy suvullisesti lisääntyvä sukupolvi.
Suomessa laji on vuoden 2010 uhanalaisarvioinnin mukaan äärimmäisen uhanalainen. Sen elinympäristöiksi ilmoitetaan kuivat niityt ja kedot sekä Itämeren niitty- ja luhtarannat. Uhkatekijöitä ovat avoimien alueiden umpeenkasvu sekä rakentamisen vaikutukset. Vuoden 2000 arvioinnissa laji oli vaarantunut.
Laji elää kohokeilla ("Silene"), etenkin nurmikohokilla ("Silene vulgaris") ja nuokkukohokilla ("Silene nutans").
Masmalokirva
Masmalokirva ("Aphis klimeschi") on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN).
Siivettömät yksilöt ovat väriltään harmaanvihreästä tumman vihertävänruskeaan. Takaruumiin selkäpuolella on tummaa kuviointia. Kirvat eivät ole vahapeitteisiä. Tuntosarvet ovat vaaleat, samoin raajat, mutta reiden, säären ja nilkan kärkiosat ovat tummat. Takaruumiin kärjen cauda ja vaharauhasputket ovat tummat. Koiraat ovat siivettömiä. Ruumiin pituus 1,2–2,3 mm.
Masmalokirva esiintyy Euroopassa Italiaa ja Iberian niemimaata lukuun ottamatta. Suomessa lajia on tavattu ainoastaan Varsinais-Suomesta
Masmalokirvan elinkierto on holosyklinen eli kesän ajan naaraat lisääntyvät neitseellisesti synnyttäen eläviä poikasia ja syksyllä muodostuu koiraista ja naaraista muodostuva suvullisesti lisääntyvä sukupolvi. Kirvat elävät ainoana ravintokasvina toimivan masmalon alalehdillä muurahaisten rakentamissa suojissa.
Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 masmalokirva on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi. Elinympäristöiksi ilmoitetaan järvien ja jokien niitty- ja luhtarannat. Uhkatekijöitä ovat avoimien paikkojen umpeenkasvu sekä rakentamisen vaikutukset. Vuoden 2000 arvioinnissa laji oli silmälläpidettävä.
Ravintokasvi on masmalo ("Anthyllis vulneraria").