Mirjam Kälkäjä
Mirjam Kälkäjä (s. 27. elokuuta 1939 Petsamo) on suomalainen kirjailija.
Mirjam Kälkäjän tuotanto käsittää mm. romaaneja, näytelmiä, runoja, sanoituksia, dokumentteja, runo- ja novelliantologioita, näytelmällisiä ohjelmakokonaisuuksia (mm. Varejoki-ryhmä) ja mietekirjoja. Mirjam Kälkäjän tuotannossa Petsamo ja petsamolaisuus ovat keskeisiä. Hänen kiinnostuksen kohteena on myös ahdistettu ja poikkeava yksilö henkisesti tiukkarajaisessa yhteisössä. Mirjam Kälkäjä asuu Torniossa.
Mirjam Kälkäjä on perustanut ja johtaa torniolaista musiikkiteatteriryhmä Mikin Vintti ry:tä, joka tuottaa musiikkiteatteria, konsertteja ja tallenteita. Kälkäjä on yksi ryhmän kirjoittajista ja ohjaajista. Hän on kirjoittanut myös kolumneja ja pakinoita eri sanoma- ja aikakauslehtiin sekä Suomen Yleisradioon (Radio Suomi / Lapin Alue).
Mirjam Kälkäjä on alun perin Petsamon evakkoja aivan kuten tunnettu Paasilinnojen kulttuurivaikuttajien veljeskaarti. Ensi kerran Mirjam lähti evakkoon kolmikuisena vauvana. Nuoruutensa hän eli siirtolaisten asutustilalla Tervolassa. Koulutuksensa hän sai itseopiskelusta, harrastusten piiristä ja satunnaisilta kursseilta. Monien ammattien ja työpaikkojen jälkeen hän ajautui toimittajaksi, ensin radiotyöhön ja sitten lehtimieheksi. Vuonna 1980 hän joutui ankaran nivelreuman vuoksi työkyvyttömyyseläkkeelle, jolloin hän saattoi voimiensa mukaan jatkaa jo aloittamaansa kirjailijanuraa. Mirjam Kälkäjä toteaa, että kroonikkona liikkuminen on hankalaa, mutta ajatuksen säde on laaja: kirjoitustyö jatkuu.
Mirjam Kälkäjän omasta mielestään hänen pääteoksiaan ovat romaanit Tulijoki (1986) ja Kallis lapsi (1987). Tulijoki kertoo taiteilijasta, nuoresta metsätyömiehestä Paatsjoen Norjan puoleisella rannalla vuosina 1940-50. Mirjam Kälkäjä tiesi jo 9-vuotiaana tyttösenä, että hän tulee joskus kirjoittamaan tämän tarinan. Hän istui tuolloin Melkefossissa kolme päivää nuoren taiteilijan vasemman olkapään takana ja katsoi hiirenhiljaa, häiritsemättä, hänen maalaamistaan. Hän oli tuolloin Norjan Sör-Varangerissa, lähellä menetettyä kotiseutua, joen yli Norjaan naitujen isän siskojen luona kylässä. Muut menivät sukulaisiin, mutta Mirjam Kälkäjä imi itseensä taidetta ja sen luojaa. Tämän tapahtuman, tunnelman, ainutlaatuisen yhteisyyden hän kirjasi Tulijokeen, joka muutenkin myötäilee nuoren taiteilijan lyhyeksi jääneen elämän kohtaloita. Kirja kertoo siirtolaisuudesta uudelta näkökulmalta: se kertoo niistä suomalaissyntyisistä ja suomenkielisistä ihmisistä, jotka jäivät rajajoen Norjan puoleisiin kyliin, kun suku Suomen puolelta joutui lähtemään evakkoon eikä enää palannut. Tuo taiteilijakohtalo ja Norjan suomalaisväestä olivat Mirjam Kälkäjän mielessä jossakin hänen aivolohkossaan vuosikymmenet, mutta vasta 45-vuotiaana hän oli valmis kirjoittamaan sen. Kirjassa on myös kaiken toistumisen teema: se on myös kuvaus kirjailijasta, joka kirjoittaa kirjaa 1950-luvulla kuolleesta taiteilijasta.
Romaani Kallis lapsi kertoo syntymäaikanaan maailman pienimmän eloon jääneen keskosen ensimmäisestä ikävuodesta. Mirjam Kälkäjä toteaa, että tämä kirja syntyi, koska Saana syntyi ja niinpä kirja on vahvasti dokumenttipohjainen. Mirjam Kälkäjä kertoo, että Saana Susanna todella syntyi aprillipäivänä 1985 voipaketin kokoisena, nyljetyn oravan näköisenä . Hän todella kehittyi niin kuin kirjassa on kerrottu, jokainen kallisarvoinen painon nousun gramma on kirjattu, hänen hahmonsa kirjassa perustuu lääkärien, vanhempien, hoitajien ja fysioterapeuttien haastatteluihin, lääkärintodistuksiin, äidin muistiinpanoihin jne. Kaikki muu kirjassa onkin sitten kirjailijan vapautta, elämää, joka henki siitä tilanteesta, tunnelmia, odotusta, epätoivoa ja toivoa; koko voimakkaiden tunteiden ja lääketieteellisen taistelun kudelma, jota Mirjam Kälkäjä seurasi etäältä päivä päivältä.
Mirjam Kälkäjän mielestä hänen oma henkilöhistoriansa selittää hänen kirjallisen työnsä painotukset ja teemat. Hän kirjoittaa Petsamosta ja syrjäytyneistä, vammaisista, taiteilijoista ja muista elämän orvoista. Kaikissa hänen teoksissaan on jokin lähtökohta, joku kipupiste, josta tarina lähtee. Usein tapahtumapaikkana on ollut Petsamo. Mirjam Kälkäjä kuitenkin toteaa, että sijoittipa hän teostensa henkilöt mihin aikaan ja paikkaan tahansa, niin hän aina huomaa kirjoittavansa samoista asioista. Hänen teemojaan ovat yksinäisyys, erilaisuus, syrjäytyminen ja syrjäytyneisyys - siis juuri taiteilijat, vammaiset (mm. kuulovammaisista kertova romaani Käsillä toinen tarina, 1990), kylähullut (novelli ja näytelmä Kalkki-Pappi, 1988), evakkous (monet Petsamo-kirjat ja näytelmät esim. Petsamolaiset, 1977, Maan ja joen poikki, 1978, Joen takana Petsamo, 1991), naiset ja muut heikot voimat (kuten kolme naiskohtaloa monologinäytelmässä Tulena ja aurinkona, 1992).