MAS (vene)
Motoscafo Armato Silurante (italiaa: 'torpedovene'), lyhennetään yleensä MAS, oli Regia Marinan (Italian kuninkaallinen laivasto) maailmansotien aikaisten nopeiden torpedoveneiden tyyppinimenä. Alkujaan MAS oli lyhenne sanoista "Motobarca Armata SVAN" ('aseistettu moottorivene SVAN'), jossa "SVAN" oli lyhenne sanoista "Società Veneziana Automobili Navali" (Venetsian merikulkuneuvoseura)
MAS-veneet olivat luokasta riippuen 20-30 tonnin moottoriveneitä, joissa oli kymmenhenkinen miehistö ja aseistuksena kaksi torpedoa, pikatykki sekä mahdollisesti keveämpiä aseita. Italian laivaston MAS-laivueissa ()lyhenne tuli sanoista Mezzi d'Assalto eli hyökkäysvene. Laivueista tunnetuin oli toisen maailmansodan Decima MAS.
Vuonna 1906 La Speaziassa Fiat-Muggiano esitteli veneen, joka soveltui yhteys-, maihinnous- ja moottoritorpedoveneeksi. Se oli aseistettu etukannelle asennetulla 47 millimetrin tykillä, kahdella Maxim-konekiväärillä ja kahdella venemallia varten kehitetyllä 356 millimetrin torpedolla. Aluksen pituus oli hieman yli 40 jalkaa ja leveys 8 jalkaa 8 tuumaa. Syväys oli ainoastaan hieman yli kaksi jalkaa. Aseistamattomana alus painoi 6,6 tonnia ja täysin varustettuna 8,4 tonnia. Runko oli tehty galvanoidusta teräksestä ja siinä oli neljä vesitiivistä laipiota. Voimanlähteenä oli kaksi Fiatin valmistamaa moottoria, jotka oli kytketty yhteen akseliin. Veneen suunnittelu ja valmistus oli tehty tehtaan varoin ja laivasto osti sen esittelyn jälkeen.
Vasta vuonna 1914 Regia Marina teki päätöksen moottoritorpedoveneiden käytöstä Adrianmerellä. Laivasto pyysi tarjouksen useilta Yhdysvaltain yrityksiltä moottoreiden hankkimiseksi. Marraskuussa 1914 milanolainen Maccia Marchini esitteli suunnitelmansa 49 jalan 7-8 tonnin aluksesta, jonka aseistuksena oli kaksi torpedoa. Kaksi 200 hevosvoiman moottoria mahdollistivat veneen 30 solmun maksiminopeuden. Laivasto ei kuitenkaan innostunut tuntemattoman yrityksen tuotoksesta.
Helmikuussa 1915 "Società Veneziana Automobili Navali" (SVAN) esitteli insinöörinsä Attilio Bision suunnitelman 49 jalkaa pitkästä ja 8 jalkaa 2 tuumaa leveästä veneestä, jonka voimanlähteenä oli neljä 100 hevosvoiman moottoria kytkettynä kahteen akseliin. Aluksen maksiminopeudeksi arvioitiin 30 solmua ja sen toimintasäteeksi 120 merimailia ja sopivissa olosuhteissa jopa 200 merimailia. Aluksen aseistuksena oli kaksi 17,7 tuuman torpedoa ja 37 millimetrin kansitykki. aluksen miehistöksi riitti neljä miestä. Maaliskuussa laivasto tilasi SVANilta kaksi suunnitelman mukaista prototyyppialusta.
Tilatut puurunkoiset alukset, joita kutsuttiin nimellä "Motorbarca Armata" SVAN tai Silurante (MAS), toimitettiin 30. kesäkuuta (MAS-1) ja 15. heinäkuuta (MAS-2). Alusten voimanlähteeksi vaihdettiin kaksi 220 hevosvoiman kuusisylinteristä Isotta-Franschini L-56 lentokoneenmoottoria, jotka oli muutettu merimoottoreiksi. Koeajoissa alusten suorituskyky jäi odotetusta, mihin suurimpana syynä oli lähes 14 tonniin kasvanut uppouma. Lisäksi Whitehead-Napoli 17,72 tuuman torpedojen laukaisu aiheutti ongelmia. Laivasto päätti marraskuussa muuttaa prototyypit sukellusveneentorjuntaan sopiviksi aseistamalla ne syvyyspommein ja kevein asein, missä tehtävässä ne aloittivat alkuvuodesta 1916.
Sukellusveneiden aiheuttaman uhan vuoksi laivasto tilasi suunnitelman 25 solmun nopeuteen kykenevän ja vähintään yhdellä 57 millimetrin tykillä varustetusta aluksesta. SVAN esitti lähes tasapohjaista 4,8 tonnin alusta, jonka voimanlähteenä oli 150 hevosvoiman moottori. Laivasto kuitenkin hylkäsi esityksen aluksen pienuuden vuoksi. Aluksen vaatimuksia tarkennettiin, jolloin pituuden tuli olla 94 jalkaa, rakenteen yksinkertainen ja merikelpoinen sekä muuten rakenteeltaan vastata MAS-1 ja MAS-2 -veneitä. Nopeuden oli oltava vähintään 25 solmua ja toimintasäteen 200 merimailia. Myöhemmin esitettiin aseistusvaatimuksina yksi 360 asteen ampuma-alalla varustettu 57 millimetrin tykki ja kuusi syvyyspommia. Ilmatorjunta-aseistuksena aluksilla piti olla kaksi 6,5 millimetrin konekivääriä. Myöhemmin 57 millimetrin tykki vaihdettiin 47 millimetriin, koska alkuperäistä tykkiaseistusta ei kyetty hankkimaan.
Merkittävä isku tehtiin joulukuussa 1917, kun MAS-veneet upottivat taistelulaiva "SMS Wienin" Triesten satamassa. Tunnetuin isku oli italialaisen upottaessa Pulassa taistelulaiva "SMS Szent Istvánin" 10. kesäkuuta 1918. Veneet osallistuivat vielä lokakuussa Durazzon toiseen taisteluun.
Neljä venettä lähetettiin Francon tueksi Espanjaan 1938: "Sicilia" (ex MAS-100), "Nápoles" (ex MAS-223), "Cándido Pérez" (ex MAS-435) ja "Javier Quiroga" (ex MAS-436).
Veneiden kehitystyö jatkui ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja toisen maailmansodan alkaessa veneiden nopeus oli noussut 45 solmuun ja niiden aseistuksena oli kaksi 450 millimetrin torpedoa ja ilmatorjuntakonekivääri. Vuonna 1940 Italian liittyessä sotaan laivastolla oli 48 MAS500-luokan venettä. Vanhemmat veneet oli siirretty sivusotanäyttämöille kuten Itä-Afrikaan.
Suomeen ostettiin vuonna 1920 kaksi MAS-venettä, MAS 220 ja MAS 221, jotka täällä saivat nimet Sisu ja Hurja
Ne palvelivat koulutuskäytössä toivotusti aina vuosiin 1941 - 42 asti.
Hurja poistettiin käytöstä loppuun kuluneena keväällä-41;Sisu otti osaa sotatoimiin ja upotti yhden venäläisen raivaajan Suursaaressa 1. lokakuuta 1941 (päällikkönä luutnantti Armas Alkio)
Tämä jäikin alustyypin merkittävimmäksi saavutukseksi Suomessa; keväällä -42 aluksen kevättarkastuksessa todettiin että sen vanhat koneet olivat loppuun ajettuja eikä kunnostaminen ollut mahdollista joten MAS-veneet poistuivat Suomen palveluksesta kahdenkymmenen vuoden ansiokkaan palvelun jälkeen.