Stephen King
Stephen Edwin King (s. 21. syyskuuta 1947 Portland, Maine) on tuottelias yhdysvaltalainen kauhukirjailija. Kingin kirjat ovat suosittuja, ja monet niistä ovat yltäneet miljoonamyyntiin. Kingin esikoisromaani "Carrie" ilmestyi vuonna 1974 ja hän teki lopullisen läpimurtonsa romaanilla "Hohto" (1977). Vuonna 2017 niitä oli myyty arviolta 350 000 000 kappaletta. Tyypillistä Kingin kirjoille on, että niissä tavalliset ihmiset – keskiluokkaiset perheet, lapset, kirjailijat – joutuvat vähitellen yhä kaameampiin tilanteisiin.
Romaanien lisäksi King on kirjoittanut novelleja, pienoisromaaneja, käsikirjoituksia, esseitä ja sarjakuvia.
Kingin vanhemmat erosivat Stephenin ollessa kaksivuotias, jolloin hänen isänsä Donald King lähti omille teilleen eikä Stephen kuullut hänestä sen koommin. Äiti Nellie Ruth (o.s. Pillsbury) kasvatti Stephenin ja tämän adoptoidun isoveljen Davidin yksin. Kingit asuivat Portlandista muutettuaan jonkin aikaa Fort Waynessa ja Connecticutin Stratfordissa. Kun Stephen oli 11-vuotias, Ruth King vei perheensä pysyvästi kotikaupunkiinsa, Mainen Durhamiin.
Stephen kävi Durhamin peruskoulua ja Lisbon Fallsin lukiota, josta hän valmistui vuonna 1966. Kouluaikana hän luki innokkaasti EC Comicsin kauhusarjakuvia ja kirjoitti itse aktiivisesti. Hän kopioi tarinoitaan ja kauppasi niitä kaveripiirilleen. Kingin ensimmäinen julkaistu tarina oli novelli "In a Half-World of Terror" (alkuperäinen nimi "I Was a Teen-Age Grave-robber"), joka julkaistiin "Comic Review" -lehdessä vuonna 1965.
Vuonna 1966 King pääsi opiskelemaan englantia Mainen yliopistoon Oronoon. Hän valmistui 1970, mutta ei heti löytänyt töitä opettajana. Vuonna 1971 hän avioitui yliopiston kirjastossa tapaamansa Tabitha Sprucen kanssa. He asuivat aluksi asuntovaunussa Kingin opettaessa englantia Hampden Academyssa Hampdenissa. Lisätuloja King hankki kirjoittamalla tarinoita miestenlehtiin. Kingit saivat kolme lasta: Naomi Rachel, Joe Hill, joka on myös kirjailija ja Owen Phillip, joiden myötä tuli myös neljä lastenlasta.
Aloitellessaan uraansa kirjailijana Kingin mieleen juolahti ajatus koulukiusatusta tytöstä, jolla on telekineettisiä kykyjä. Hän ei kuitenkaan pitänyt kehittelemästään tarinasta eikä uskonut sen kaupalliseen menestykseen, ja aluillaan ollut kertomus päätyi roskakoriin. Kingin vaimo Tabitha löysi tarinan ja rohkaisi Kingiä kirjoittamaan sen loppuun. King viimeisteli "Carrien" ja lähetti sen Doubleday-kustantamolle. Hän sai kirjasta 2 500 dollarin ennakon, mikä ei ollut paljon romaanista edes vuonna 1973. Kuitenkin vielä vuoden sisällä Signet Books osti Carrien pokkarioikeudet 400 000 dollarin hintaan. Kingin äiti kuoli kohtusyöpään pian kirjan myyntiintulon jälkeen, mutta sitä ennen hänen sisarensa Ethelyn ehti lukea "Carrien" hänelle.
King joutui huumekoukkuun ja sitä kesti kunnes hän huomasi, että kirjojen laatu romahti. Viimeinen ennen huumeista vapautumista kirjoittamansa kirja on "Kolkuttajat" vuodelta 1987. "Unensieppaajaan" (2001) taas vaikutti se, että hänen päälleen ajoi pakettiauto 1999 ja hän vammautui pahasti ja joutui syömään särkylääkkeitä.
King oli alkanut työstää "Musta torni" -sarjaansa jo vuonna 1970, kauan ennen "Carrien" ilmestymistä. Ensimmäinen sarjan romaani nimeltään "Revolverimies" julkaistiin vuonna 1982. King halusi tehdä "Mustasta tornista" oman jättiteoksensa, esikuvanaan Tolkienin "Taru sormusten herrasta". Toisena esikuvana olivat Sergio Leonen spagettiwestern-elokuvat. King sai sarjan päätökseen vuonna 2004, mutta kirjoitti vielä itsenäisen kahdeksannen kirjan vuonna 2012.
Ennen "Carrien" julkaisua King oli aloittanut myös "Second Coming" -nimisen kirjan kirjoittamisen. Myöhemmin hän nimesi kirjan "Jerusalem's Lotiksi" ja lopulta "Salem's Lotiksi" (kirja on suomennettu nimellä "Painajainen"). Kirja julkaistiin 1975. Pian äitinsä kuoleman jälkeen King perheineen muutti Boulderiin Coloradoon. Äidin kuolema vaivasi Kingiä hänen aloittaessa kolmatta kirjaansa "Hohtoa", joka julkaistiin 1977 ja jonka myötä hän vakiinnutti asemansa kauhukirjallisuuden huipulla. Vuonna 1975 perhe palasi takaisin läntiseen Maineen, missä King kirjoitti kirjan "Tukikohta", joka ilmestyi 1978. Sen jälkeen perhe muutti vielä Englantiin, mutta palasi pian takaisin Maineen, jossa King alkoi opettaa luovaa kirjoittamista Mainen yliopistossa. Siitä lähtien perhe on asunut Mainessa.
King käytti aikoinaan salanimeä "Richard Bachman". Syyksi salanimen käyttöön King on kertonut kiivaan kirjoitustahtinsa sekä sen, että hänen uransa alkuvaiheessa kustannusalalla vallitsi käsitys, jonka mukaan yleisö ehtisi ”sulattaa” kirjailijalta vain yhden romaanin vuodessa. Kun King oli kirjoittamassa "Piinaa", joka oli tarkoitus julkaista Bachman-nimellä, salanimi paljastui, ja King julkaisi sen loppujen lopuksi omalla nimellään. Ensimmäiset Bachmanin nimellä kirjoitetut kirjat ("Raivo", "Pitkä marssi", "Vimma" ja "Juokse tai kuole") on julkaistu uudelleen 1990-luvulla.
Kingin tuotannosta on valmistunut yli sata elokuvaa ja lukuisia tv-sarjoja. ja ne ovat käsittäneet mm. kauhun, draaman ja scifin piiriin kuuluvia tarinoita. Hän on myös itse käsikirjoittanut elokuvia sekä omiin romaaneihinsa perustuvia teleivisiosarjoja.
Frank Darabontin ohjaama "Rita Hayworth – avain pakoon" sai seitsemän Oscar-ehdokkuutta, mutta ei voittanut yhtäkään. Myös toinen Frank Darabontin ohjaama King-sovitus, "Vihreä maili", sai enimmäkseen myönteiset arvostelut, ja se sai myös kolme Oscar-ehdokkuutta. Darabontin kolmas Kingin tarinaan perustuva elokuva, novelliin pohjautuva "The Mist – usva", oli samalla ensimmäinen Darabontin ohjaama Kingin kauhutarinaan perustuva elokuva.
Rob Reinerin ohjaamat Kingin tarinoihin perustuvat elokuvat ovat myös saaneet hyvän vastaanoton. Näitä ovat novelliin perustuva nuorisokuvaus "Stand by Me – viimeinen kesä", jolla on 91 prosentin hyväksyntäaste Rotten Tomatoes -kritiikkisivustolla, ja samannimiseen romaaniin perustuva "Piina" ("Misery"), jolla on vastaavalla sivustolla 90 prosentin hyväksyntä.
Kingin kirjoihin perustuvia töitä on ollut myös tieteistoimintaelokuva "Juokse tai kuole", jonka pääosassa oli Arnold Schwarzenegger.
"King-filmatisointien taso kauhugenren puolella vaihtelee. Luultavasti tunnetuinta, "Hohdosta" tehtyä elokuvatulkintaa, King itse pitää surkeana, vaikkakin sitä pidetään yleisesti yhtenä onnistuneimmista kauhuelokuvista. Myös "Piinaa" arvostetaan Kathy Batesin loistavan roolisuorituksen ansiosta (Bates palkittiin roolistaan Oscarilla). Sitä vastoin esimerkiksi "Maissilapset"-elokuva ja sen jatko-osat, jotka eivät perustu Kingin tuotantoon, ovat menestyneet kehnosti sekä kriitikoiden että yleisön silmissä.
King on tehnyt monissa kirjoihinsa perustuvissa elokuvissa myös cameorooleja. Esimerkiksi elokuvassa "Uinu, uinu lemmikkini" King näytteli pappia ja elokuvassa "Creepshow" hän esitti farmaria.
Stephen King on myös ohjannut itse oman tarinansa pohjalta elokuvan "Maximum Overdrive", joka ei kuitenkaan menestynyt kaupallisesti ja kriitikot tyrmäsivät sen. Elokuvan soundtrackina toiminut AC/DCn "Who Made Who" -levy sitä vastoin menestyi hyvin.
Monet Kingin kirjoittamat kertomukset sisältävät viittauksia muihin hänen tarinoihinsa. Tarinoissa saattavat esiintyä esimerkiksi toisista tarinoista tutut paikat, esineet tai asiat. Enimmäkseen kyseessä ovat hahmot; esimerkiksi "Tukikohdassa" esiintyvän Randall Flaggin voi tavata niin "Lohikäärmeen silmissä" kuin myös "Mustassa tornissa".
Toisinaan Kingin kirjoihin on piilotettu viittauksia "Musta torni" -sarjaan, esimerkkeinä laulavat ruusut, Säteet, Flagg, Roland ja Purppurakuningas. Monessa kertomuksessa viittaukset ovat varsin huomaamattomia, poikkeustapauksina "Uneton yö", "Pedon sydän", "Pimeyden talo" ja lyhytnovelli "Elurian pikkusisaret", joissa viittaukset "Mustaan torniin" ovat näkyviä.
King ottaa poliittisesti kantaa ja tukee demokraatteja. Hän on muun muassa vaatinut Donald Trumpin eroa.