hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Albania talviolympialaisissa 2014
Albania osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014.
Albania oli ensimmäisen kerran mukana talviolympialaisissa Torinossa 2006. Maan ainoa edustaja oli alppihiihtäjä Erjon Tola. Hän kilpaili supersuurpujottelussa, suurpujottelussa ja pujottelussa. Tola oli mukana myös Vancouverissa 2010 edelleen ainoana albanialaisena. Tola toimi myös Albanian joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa.
Mozyrsol
Mozyrsol () on Valko-Venäjän Mazyrissä sijaitseva suolatehdas. Tämä Mazyrissä toimiva yhtiö perustettiin vuonna 1982 muutamaa vuotta aiemmin (1975) Mazyristä löytyneiden suolavarantojen hyödyntämiseksi. Nykyään osakeyhtiö Mozyrsolissa työskentelee runsas 1000 henkeä ja se on osa Valko-Venäjän elintarvikealan valtionkonserni Belgospištšepromiin. Yhtiö kertoo tuottaneensa 30 toimintavuoden aikana yli 8 miljoonaa tonnia elintarvikesuolaa ja olevansa johtavia tyhjiökuivattujen suolojen valmistajia Euroopassa ja IVY-maissa. Muita IVY-maiden suolanvalmistajia ovat esimerkiksi venäläinen Sibsol ja ukrainalainen Artemsol.
Yhtiö on lievästi voitollinen; vuonna 2012 yhtiön nettotulos oli 68,0 miljardia Valko-Venäjän ruplaa eli noin 6,0 miljoonaa euroa. Valtionhallinto oli vuonna 2013 listannut Mozyrsolin niiden 80 valtiollisen yrityksen joukkoon, joiden tuli tulouttaa osa voitostaan suoraan valtiolliseen kehitysrahastoon.
Etiopian nälänhätä 1983–1985
Etiopian nälänhätä 1983–1985 oli Etiopiassa vuosina 1983–1985 vallinnut nälänhätä, jonka seurauksena maan pohjoisosissa menehtyi arviolta 400 000 ihmistä. Myös Etiopian muissa osissa kuoli kymmeniä tuhansia ihmisiä. Nälänhädän syntymiseen johti Etiopian poliittisten tilanteen lisäksi maassa vallinnut kuivuus. Etiopian hallinnon Avustus ja uudelleensijoitus-komission (RRC) mukaan maataloustuotannon sadot olivat vuosina 1980 ja 1981 normaalilla tasolla ja vuosian 1982 kaikkien aikojen suurin lukuun ottamatta Tigray-maakunnan itäosia.
Etiopiassa 20-vuotta käynnissä ollut sisällissota Neuvostoliiton ja Kuuban tukemaa hallintoa vastaan heikensi maan taloudellista kantokykyä merkittävästi.
Etiopian tilanne herätti paljon huomiota eri puolilla maailmaa. Tunnetuimmaksi kampanjaksi ruoka-avun saamiseksi Etiopiaan nousi irlantilaisen rockmuusikon Bob Geldofin käynnistämä Band Aid -projekti. Se huipentui kesällä 1985 Lontoossa ja Philadelphiassa järjestettyihin Live Aid -hyväntekeväisyyskonsertteihin.
Etiopiaan keräsi brittiläisten muusikoiden lisäksi apua muun muassa amerikkalaisten artistien USA for Africa sekä heavymuusikoista koostunut Hear 'n Aid. Myös suomalaiset rockartistit osallistuivat Apua! Orkesterin muodossa.
Urquhartin lause
Urquhartin lause on euklidisen geometrian tulos, joka kuuluu seuraavasti: Olkoot ABB' ja AC'C suoria ja BC:n ja B'C':n leikkauspiste D. Jos on voimassa AB + BD = AC' + C'D, niin AB' + B'D = AC + CD. Dan Pedoe on sanonut lausetta euklidisen geometrian alkeellisimmaksi lauseeksi, koska se sisältää vain suoria ja etäisyyksiä.
Romanshorn
Romanshorn on kaupunki Koillis-Sveitsissä, Thurgaun kantonissa. Kaupungissa on runsaat 10 000 asukasta.
Romanshorn sijaitsee Mittellandin tasankoalueella, Bodenjärven lounaisrannalla.
SBB:n rautatiet Winterthurista, Rorschachista ja Kreuzlingenistä sekä SOB:n rautatie Sankt Gallenista yhdistyvät Romanshornin asemalla.
Romanshornista on autolauttayhteys Bodenjärven yli Saksaan, Friedrichshafeniin.
Erityinen kotietsintä
Erityinen kotietsintä tarkoittaa Suomen pakkokeinolain mukaan epäillyn rikoksen johdosta tehtävää, esitutkintaviranomaisen suorittamaa todisteiden etsintää sellaisessa tilassa, jossa etsinnän kohteeksi on syytä olettaa joutuvan tietoa, jota koskee eräät laissa yksilöidyt takavarikkokiellot. Kyseessä voi olla joko kotirauhan suojaama paikka, jossa muuten olisi kyse yleisestä kotietsinnästä tai muu paikka, joissa normaalisti suoritettaisiin laissa tarkoitettu paikanetsintä.
Erityinen kotietsintä eroaa muista etsinnöistä siinä, että siitä päättää tuomioistuin. Jos kuitenkin kyseessä on kiiretilanne tai jos muun etsinnän yhteydessä havaitaan, että on syytä olettaa etsinnän kohdistuvan takavarikkokiellossa olevaan aineistoon, erityiseksi kotietsinnäksi muuttuvasta etsinnästä päättää pidättämiseen oikeutettu virkamies, eli useimmiten rikosasian tutkinnanjohtaja. Toinen ero on se, että erityisessä kotietsinnässä on aina mukana etsintävaltuutettu, jonka tällaisesta etsinnästä päättävä taho asettaa tehtäväänsä. Etsintävaltuutetun tehtävänä on huolellisesti ja ilman aiheetonta viivytystä valvoa, ettei takavarikkokieltoa rikota takavarikoimalla tai jäljentämällä takavarikkokiellon alaista materiaalia. Etsintävaltuutetuksi on määrättävä suostumuksensa perusteella asianajaja, julkinen oikeusavustaja tai ylemmän korkeakoulututkinnon suorittanut muu henkilö, joka asiantuntemuksensa ja käytännön kokemuksensa perusteella on etsinnän kohde huomioon ottaen sopiva toimimaan etsintävaltuutettuna kyseessä olevassa tapauksessa.
Huomioon otettavat takavarikkokiellot koskevat käytännössä lähinnä potilas- ja asianajosalaisuuksia sekä toimittajien lähdesuojaa. Etsintä muun muassa lääkäriasemalla, asianajotoimistossa tai lehden toimituksessa on herkästi uuden lain mukaista erityistä kotietsintää. Myös asianajajan tai varsinkin freelancetoimittajan kotona tehtävän kotietsinnän osalta erityisen kotietsinnän kynnys usein ylittyy. 
Myös viranomaisen salassa pidettäviä tietoja koskevan takavarikkokiellon mahdollinen käsilläolo johtaa erityiseen kotietsintään. Näin ollen esimerkiksi virkarikostutkinnassa sosiaalitoimistossa tai poliisiasemalla voidaan olettaa tutkinnan kohteeksi joutuvan myös sellaista tietoa, jota ei saa takavarikoida.
Kaikkein vakavimpien rikosten tutkinnassa moni takavarikkokielto väistyy eikä erityinen kotietsintä tule kyseeseen. Väistyviä ovat potilastietoihin, toimittajan lähdetietoihin ja muun kuin rikoksesta epäillyn oikeudenkäyntisalaisuuksiin liittyvät takavarikkokiellot. Rajana on se, että tutkittavasta rikoksesta voidaan tuomita kuusi vuotta tai pitempi vankeusrangaistus. Sen sijaan virkasalaisuuksiin ja valtion turvallisuuteen sekä rikoksesta epäillyn henkilön asianajajansa kanssa käymään kirjeenvaihtoon ja muihin tällaista asianajoa koskeviin asiakirjoihin liittyvät takavarikkokiellot säilyvät myös törkeimpiä rikoksia tutkittaessa.
Rorschach (kaupunki)
Rorschach on tiheästi asuttu, pieni kaupunki Koillis-Sveitsissä, Sankt Gallenin kantonissa. Kaupungissa on vajaat 10 000 asukasta.
Rorschach sijaitsee Bodenjärven etelärannalla.
SBB:n rautatiet Romanshornista, Sargansista ja Sankt Gallenista sekä Appenzeller Bahnenin rautatie Heidenista yhdistyvät Rorschachin asemalla.
Moottoritie A1 ohittaa Rorschachin eteläpuolelta.
Catherine Samba-Panza
Catherine Samba-Panza (s. 26. kesäkuuta 1954) on poliitikko Keski-Afrikan tasavallasta. Maan parlamentti valitsi hänet väliaikaiseksi presidentiksi vuoden 2014 alussa. Sitä ennen hän oli maan pääkaupunki Banguin pormestari. Hän vannoi virkavalansa 23. tammikuuta 2014.
Samba-Panza on taustaltaan kristitty, mutta häntä pidetään neutraalina maan uskontokuntien välisissä kiistoissa. Ensimmäisessä puheessaan valintansa jälkeen Samba-Panza korosti olevansa ”koko kansan presidentti”.
Samba-Panza on opiskellut oikeustiedettä Banguin yliopistossa ja Pariisissa. Opintojensa jälkeen hän perusti vakuutusyhtiön. Hän lähti politiikkaan vuonna 2003, kun François Bozizé syrjäytti Ange-Félix Patassén hallinnon. Samba-Panza osallistui sovitteluihin ja tuli tunnetuksi puolueettomana ja lahjomattomana.
Karmustiini
Karmustiini (CHClNO) on nitrosoureioihin kuuluva syöpälääkkeenä käytettävä yhdiste. Sen vaikutusmekanismi perustuu alkylointiin ja sitä käytetään erityisesti aivokasvaimien hoidossa.
Karmustiini metaboloituu ihmiskehossa maksassa ja sen aineenvaihduntatuote kloorietyylidiatsohydroksidi on lääkeaineena aktiivinen. Karmustiini alkyloi DNA:n pyridiiniemäksiä tyypillisimmin sytosiinin. Karmustiinissa on kaksi alkyloivaa ryhmää ja näin DNA-säikeet ristisitoutuvat toisiinsa. Tämä johtaa syöpäsolujen kasvun estymiseen ja syöpäsolujen kuolemaan. Karmustiinia käytetään aivokasvainten kuten glioomien, myeloomien ja lymfoomien hoidossa. Karmustiinia voidaan käyttää myös kantasoluhoitojen yhteydessä. Karmustiinia voidaan käyttää yhdessä temotsolomidin ja sädehoidon kanssa. Karmustiinia käytetään ainoastaan infuusiona suonensisäisesti. Samalla tavoin vaikuttavaa lomustiinia voidaan annostella suun kautta.
Vakavin karmustiinin haittavaikutus on sen luuydintoksisuus ja siitä seuraava luuydinsuppressio. Muita haittavaikutuksia ovat muun muassa huonovointisuus ja pitkäaikaisessa käytössä voi ilmentyä munuaisvaurioita ja keuhkofibroosia. Syöpäsolut saattavat myös kehittää vastustuskyvyn karmustiinille ja muille nitrosoureajohdannaisille.
Karmustiinia syntetisoidaan 2-kloorietyyliamiinin ja 2-kloorietyyli-isosyanaatin välisellä reaktiolla. Tässä syntyvä 1,3-bis(2-kloorietyyli)urea reagoi dityppitrioksidin kanssa muodostaen karmustiinia.
Vuoden 2014 talviolympialaisten mitalitaulukko
Vuoden 2014 talviolympialaisissa oli mukana urheilijoita 88 eri maasta, jotka kilpailivat 98 olympiatapahtumassa. Mitalitaulukon ykkössijan saavutti isäntämaa Venäjä.
Henry Clay Frick
Henry Clay Frick (19. joulukuuta 1849 West Overton, Pennsylvania – 2. joulukuuta 1919 New York) oli yhdysvaltalainen liikemies ja suurlahjoittaja, joka rakensi merkittävän osan Pittsburghin teräs- ja koksiteollisuudesta.
Frick aloitti koksiuunien valmistuksen vuonna 1870 ja perusti seuraavana vuonna Frick and Company -yrityksen. 1870-luvun laman aikana hän onnistui hankkimaan omistukseensa suuret koksivarannot ja kykeni siten tarjoamaan polttoainetta Pittsburghin kasvavalle rauta- ja terästeollisuudelle. Vuonna 1889 Frick palkattiin Carnegie Brothers and Companyn toimitusjohtajaksi, ja hänelle annettiin tehtäväksi järjestää uudelleen yhtiön terästuotanto. Hän onnistuikin kehittämään Carnegien yhtiöstä maailman suurimman teräksen ja koksin valmistajan. Kauaskantoisiin toimenpiteisiin kuului myös yhtiön johtavan kilpailijan, Duquesne Steel Worksin, ostaminen. Frickillä oli myös merkittävä rooli U. S. Steel -teräsyhtiön perustamisessa vuonna 1901, ja hän toimi myöhemmin sen johtokunnan puheenjohtajana. Hän johti vastaavassa asemassa myös useita rautatieyhtiöitä.
Vuoden 1892 Homesteadin terästehtaiden lakon aikana Frick esiintyi työnantajapuolen johtavana edustajana, jolloin anarkisti Alexander Berkman ampui ja puukotti häntä, mutta hän jäi henkiin.
Frick keräsi suuren taidekokoelman. Hänen testamenttilahjoituksellaan perustettiin Frick Collection -taidemuseo, joka toimii hänen rakennuttamassaan talossa New Yorkin Fifth Avenuella. Hän lahjoitti myös 61 hehtaarin laajuisen puiston Pittsburghin kaupungille ja suuria summia Princetonin yliopistolle.
Anu Seppälä
Anu Seppälä (s. 10. helmikuuta 1939 Viipuri) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Annikka Haavio-Tapaninen
Kaisa Annikka Haavio-Tapaninen (s. 13. tammikuuta 1939 Yläne) on suomalainen kirjailija.
Annikka Haavion vanhemmat olivat pappi, runoilija Jaakko Haavio ja Kaisa Olivia Weckström.
Nimellä "Annikka Haavio-Tapaninen":
Nimellä "Annikka Haavio":
Kakkosen kausi 1999
Kakkosen kausi 1999 oli Suomen jalkapallon kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi pelattiin neljässä 12 joukkueen lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkovoittajat nousivat suoraan Ykköseen. Sijoille 11–12 sijoittuneet putosivat suoraan Kolmoseen.
Ykköseen nousivat suoraan Rakuunat Lappeenrannasta, Tervarit Oulusta, Åbo IFK ja FC Hämeenlinna.
Carlo Levi
Carlo Levi (29. marraskuuta 1902 Torino, Italia – 4. tammikuuta 1975 Rooma), oli Italian juutalainen kirjailija ja kuvataiteilija, aktivisti, antifasisti ja hän oli koulutukseltaan lääkäri. Hän oli erä maansa huomattavimpia 1900-luvun kertojia.
Carlo Levin tunnetuin teoksensa on "Cristo si è fermato a Eboli", joka julkaistiin vuonna 1945 ja tunnetaan meillä Suomessa nimellä "Jumalan selän takana" 1956. Siinä kirjoittaja kertoo omasta sisäisestä maanpaosta Lucanian kaupunkiin Alianoon Italiassa, kun hänet oli pidätetty suhteistaan poliittisiin aktivisteihin. Vuonna 1979 teki elokuvaohjaaja Francesco Rosi kirjaan perustuvan elokuvan "Kristus pysähtyi Eboliin". Kirjan Lucania, nykyisin Basilicata, oli historiallisesti katsottuna kaikkein köyhintä ja jälkeenjääneintä seutua koko eteläisessä Italiassa. Tämä Levin sympaattinen ja vailla poliittista agendaa oleva teos herätti sodanjälkeisen italialaiset päättäjät toiminaan ”etelän ongelman” ratkaisemiseksi.
Levi syntyi Torinossa, Piemonten maakunnassa, keskiluokkaiseen ja juutalaistaustaiseen Ercole Levin ja hänen vaimonsa Annetta Trevesin, joka oli italialaisen lehtimiehen ja merkittävän poliitikon Claudio Trevesin sisar, perheeseen. Levi pääsi ylioppilaaksi vuonna 1917 Torinon Liceo Alfierista. Hän opiskeli lääketiedettä Torinon yliopistossa ja valmistui sieltä erinomaisin arvosanoin vuonna 1924.
Opiskeluaikanaan hän tutustui ja ystäväystyi Piero Geobettin kanssa. Tämä johdatti Levin kiinnostuksen poliittiseen aktivismiin, ja jatkui läpi hänen elämänsä. Melko pian yliopistosta valmistumisensa jälkeen Levi esitteli muutamia taideteoksiin Venetsian VIX Biennaalessa.
Carlo Levi ei kuitenkaan hylännyt täysin lääketiedettä taiteellisen työnsä tähden. Vuosina 1924 – 1938 hän työskenteli Torinon yliopistossa professori Michelin assistenttina. Samaan aikaan hän myös suoritti jatko-opintojaan Pariisissa, mutta vuoden 1927 aikana Levi kuitenkin teki päätöksen omistautua kokonaan taiteelliselle työskentelylle. Pariisissa oleskelunsa aikana, niin lääketieteilijänä kuin taiteilijanakin, Carlo Levi solmi useita tärkeitä ystävyyssuhteita 1900-luvun tärkeisiin vaikuttajiin, joista mainittakoon mm. Sergei Prokofjev, Igor Stravinsky, Alberto Moravia ja Giorgio de Chirivo. Vuosina 1932 – 1934 Levi asui Pariisissa, joskin käväisi enonsa Claudio Trevesin hautajaisissa vuonna 1933.
Matti Tuovinen (kirjailija)
Matti Veikko Tuovinen (s. 25. helmikuuta 1939 Karttula) on suomalainen nuortenkirjailija ja opettaja.
Emmy Abrahamson
Emmy Abrahamson (s. 1976) on ruotsalainen nuortenkirjailija. Hänen kirjansa "Only väg is upp" oli ehdolla August-palkinnon saajaksi vuonna 2012.
Matti Tuovinen
Matti Antero Tuovinen (3. joulukuuta 1922 Helsinki – 4. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen ulkoministeriön virkamies ja valtiosihteeri.
Matti Tuovisen vanhemmat olivat hallintoneuvos Jalo Väinö Tuovinen ja Hilja Sofia Koskinen. Tuovinen pääsi ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1941 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1947.
Tuovinen toimi Maalaisliiton eduskuntaryhmän sihteerinä 1948–1958 sekä pääministeri V. J. Sukselaisen henkilökohtaisena sihteerinä 1957. Hän oli lehdistöavustajana Suomen Washingtonin suurlähetystössä 1958–1961 ja sen jälkeen ulkoasiainministeriön lehdistötoimistossa jaostopäällikkönä 1962–1965, apulaisosastopäällikkönä 1965–1971 ja toimistopäällikkönä 1971. Tuovinen oli ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1971–1972, poliittisen osaston päällikkönä 1972–1975 sekä valtiosihteerinä ja valtioneuvoston ulkoasiainvaliokunnan sihteerinä 1975–1985. Tuovista pidettiin sovittelevana ja harkitsevana, presidentti Urho Kekkosen linjan uskollisena tukijana, mutta myös itsenäisenä. Eläkkeelle jäätyään hän toimi vielä parlamentaarisen puolustustoimikunnan puheenjohtajana 1985–1987 sekä UKK-perinneyhdistyksen puheenjohtajana 1987–1991.
William Gibbs McAdoo
William Gibbs McAdoo (31. lokakuuta 1863 lähellä Mariettaa, Georgia – 1. helmikuuta 1941 Washington) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi Yhdysvaltain valtiovarainministerinä vuosina 1913–1918.
McAdoo työskenteli alun perin lakimiehenä Chattanoogassa, josta hän muutti 1892 New Yorkiin ja siirtyi liikealalle. Hän johti kahta rautatieyhtiötä, jotka yhdistyivät Hudson and Manhattan Railroad Companyksi. Yhtiö rakennutti 1904 ensimmäisen rautatietunnelin Hudson-joen ali ja myöhemmin useita muita. McAdoo tuki demokraatti Woodrow Wilsonia vuoden 1910 vaaleissa New Yorkin kuvernööriksi ja 1912 presidentiksi. Presidentiksi valittu Wilson nimitti hänet valtiovarainministerikseen. McAdoo oli yksi presidentti Wilsonin luotetuimpia miehiä hallituksessa, ja jäätyään leskeksi hän meni vuonna 1914 uudelleen naimisiin presidentin tyttären Eleanor Randolph Wilsonin kanssa. McAdoon valtiovarainministerikauden alussa perustettiin Yhdysvaltain keskuspankki Federal Reserve System ja hänestä tuli 1914 sen johtokunnan ("Federal Reserve Board") ensimmäinen puheenjohtaja.
Yhdysvaltain liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan vuonna 1917 McAdoo päätti rahoittaa sodankäynnin myymällä ylihinnoiteltuja sotaobligaatioita, jotka tunnettiin nimellä "Liberty Bonds". Niillä saatiin kerättyä noin 18 miljardia dollaria sodan loppuun mennessä. McAdoo pyrki säilyttämään hallintonsa läheiset suhteet liikemaailmaan samanaikaisesti kun valtion sääntelyä lisättiin. Joulukuusta 1917 alkaen McAdoo toimi myös Yhdysvaltain rautateiden pääjohtajana, kun liittovaltio otti sodan vuoksi rautatiet valvontaansa. Työkuorman rasittamana hän jätti eroanomuksensa heti kun sota päättyi marraskuussa 1918 ja ero astui voimaan seuraavan vuoden alusta. Sodan jälkeen McAdoota pidettiin yhtenä demokraattisen puolueen johtajista ja Wilsonin perinnön jatkajana. Hän pyrki huonolla menestyksellä puolueensa presidenttiehdokkaaksi vuosina 1920 ja 1924. Vuosina 1933–1938 hän edusti Kalifornian osavaltiota senaatissa.
Montoro
Montoro on kunta Etelä-Italiassa Avellinon maakunnassa Campanian alueella. Kunta perustettiin vuonna 2013, kun kaksi kuntaa, Montoro Inferiore (10 579 asukasta) ja Montoro Superiore (8 877 asukasta), yhdistyivät.
Sage Kotsenburg
Sage Kotsenburg (s. 27. heinäkuuta 1993 Idaho) on yhdysvaltalainen lumilautailija. Hän voitti kultaa Sotšin olympialaisissa vuonna 2014 ensimmäistä kertaa olympiatasolla kisatussa slopestylessa.
Vuosina 2010 ja 2012 Kotsenburg oli toisella sijalla X Gamesin slopestyle-kilpailuissa. Vuonna 2011 hän saavutti pronssia big airissa.
Katarina Kieri
Katarina Kieri (s. 1965) on ruotsalainen kirjailija. Hän on saanut August-palkinnon kirjasta "Dansar Elias? Nej!" vuonna 2004 ja Astrid Lindgren -palkinnon vuonna 2012.
RUP (täsmennyssivu)
RUP on lyhenne, joka voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Coracle
Coracle tai corracle (laus. [ˈkɒrəkəl]) on pieni nahkapohjainen korivene, jota on perinteisesti käytetty Walesissa, mutta myös osissa Lounais-Englantia sekä Irlannin ja Skotlannin joilla. Coraclen kaltaisia veneitä käytetään muuallakin, kuten muun muassa Intiassa ja Vietnamissa.
Runko tehdään pajunvitsaksista punomalla tai tavallisimmin saarniliisteistä korin tapaan ja sen ulkopuolelle kiinnitetään rasvatusta naudanvuodasta valmistettu vaippa. Nykyään vaippa valmistetaan huomattavasti halvemmasta ja helpommin uusittavasta tervakankaasta ja jopa pressukankaasta, tämän sanotaan puolittavan aluksen painon ja siten parantavan sen kuljetettavuutta kantamalla.
Coraclea liikutetaan vedessä tavallisesti polviasennossa takamusta teljoon nojaten ja meloen keulan edessä kahdeksikkoa. Sitä ei rungon muodon vuoksi voi meloa sivuilta, sillä siten se vain pyörii paikallaan..
Coracle on tavallisesti 90–120 cm leveä ja 120–180 cm pitkä.
Raimo Meltti
Raimo Väinö Meltti (30. huhtikuuta 1939 Kotka – 23. lokakuuta 2009) oli suomalainen dramaturgi, kirjailija, käsikirjoittaja, suomentaja, ohjaaja ja näyttelijä.
Meltti suoritti teatteritutkinnon Teatterikorkeakoulun korkeakouluosastolla 1964–1967 ja hän opiskeli myös taidehistoriaa, kirjallisuutta ja kieliä Helsingin yliopistossa.
Meltti toimi Kansallisteatterissa dramaturgina 1967–1973 ja hän oli Teatterikorkeakoulun opettajana 1968–1969 sekä Teatteriohjaajien Liiton sihteerinä 1968–1970.
Meltti teki käsikirjoituksia tv- ja radio-ohjelmiin ja hän oli muun muassa Montreux’ssä palkitun Ällitälli-ohjelman yhtenä käsikirjoittajana. Hän teki myös freelancerina radio-ohjelmia Yleisradion Radio 1:n yhteiskunnalliselle toimitukselle vuosina 1979–1986. Lisäksi Meltti toimi muun muassa ohjaajana harrastajateattereissa ja oli näyttelijänä espoolaisessa Hyökyvuoren teatterissa vuodesta 2001 alkaen.
Erkki Peuranen
Erkki Olavi Peuranen (21. huhtikuuta 1939 Säynätsalo – 19. helmikuuta 2006 Jyväskylä) oli suomalainen venäjän kielen ja kirjallisuuden professori ja runoilija. Hänet tunnettiin erityisesti Aleksandr Puškinin tuotannon asiantuntijana.
Peuranen suoritti tohtorin tutkinnon Moskovan yliopistossa ja hän valmistui filosofian tohtoriksi myös Helsingin yliopistosta.
Peuranen toimi Jyväskylän yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden vt. professorina vuosina 1976–1982 ja professorina 1983–2004. Hän oli vuodesta 1991 Venäjän tiedeakatemian filologisten tieteiden kunniatohtori ja akatemian historiallis-kielitieteellisen osaston ulkomainen jäsen vuodesta 2003.
Peuranen oli Säynätsalon kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana ja SKDL:n kunnanvaltuutettuna 1985–1992.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2018
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2018 olivat järjestyksessään 42. jääkiekon alle 20-vuotiaiden MM-kisat ja ne pelattiin Yhdysvaltojen Buffalossa.
1. divisioona  A-lohko
2. divisioona  A-lohko
3. divisioona  
Karsinnat
Kruunutikankontti
Kruunutikankontti ("Cypripedium reginae") on Pohjois-Amerikassa kasvava isokukkainen ruohovartinen kasvi. Se on Minnesotan osavaltion kansalliskukka.
Kasvi on 30-60 cm korkea. Se kukkii kesä-heinäkuussa. Kukkavanan päässä on tavallisimmin yksi, joskus kaksi kukkaa, jonka muut terälehdet ovat valkoiset mutta "kontti" osittain vaaleanpunainen.
Kruunutikankontti kasvaa kosteissa kuusimetsissä ja soilla.
Minnesota (täsmennyssivu)
Minnesota tarkoittaa muun muassa seuraavaa:
Andorra talviolympialaisissa 2014
Andorra osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014. Andorralaisten hiihtoseurojen jäsenet osallistuivat talviolympialaisiin vuosina 1952, 1956, 1960 ja 1964. He osallistuivat eri maiden joukkueissa, koska Andorra ei ollut olympiamaa ennen Innsbruckin olympialaisia 1976. Tällä kertaa Andorralla oli mukana 6 urheilijaa. Alppihiihtäjä Miterra Gutierrez toimi Andorran joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa.
Keltakylkimedestäjä
Keltakylkimedestäjä ("Cinnyris moreaui") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Keltakylkimedestäjää tavataan suhteellisen pienellä alueella Tansaniassa. Laji on vielä yleinen, mutta se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
BelTA
BelTA eli Valkovenäläinen uutistoimisto (BelTA) (, ) on Valko-Venäjän tasavallan virallinen uutis- ja tietotoimisto. Yritysmuodoltaan se on tasavallan unitaarinen yritys (RUP).
Uutistoimisto tuottaa päivittäin (arkipäivisin) noin 150-170 uutista verkkosivuilleen ja yhtiön valokuvapalvelu noin 100 valokuvaa. Yhtiöllä on Minskissä sijaitsevan päätoimipisteen lisäksi Valko-Venäjän aluekeskuksissa (Brest, Homel, Hrodna, Mahiljou, Vitsebsk), sekä Moskovassa, Vilnassa ja Moldovan Chișinăussa. Uutistoimiston pääkieli on venäjä; verkkouutisia toimitetaan lisäksi myös valkovenäjän, englannin, espanjan ja saksan kielellä.
Uutis- ja tietotoimisto on perustettu joulukuussa 1918 Venäjän uutistoimiston Valko-Venäjän osastona nimellä BelOtROSTA. Uutistoimiston nimi vaihtui useasti (БелРОСТА, БелКТА, Белинформ; BelROSTA, BelKTA, Belinform) ja se toimi Neuvostoliiton aikana tiiviissä yhteistyössä Neuvostoliiton uutistoimisto TASSin (Telegrafnoje agentstvo Sovetskogo Sojuza) kanssa. Valko-Venäjän itsenäistymisen jälkeen 1991 uutistoimisto sai uuden tasavallan valtiollisen uutistoimiston aseman ja nykyisen nimensä BelTA.
BelTAlla on uutistoiminnan lisäksi muutamia julkaisuja. Yhtiö julkaisee viikkolehteä "7 Dnei" (7 дней, ), neljännesvuosittain ilmestyvää "Economy of Belarus" -aikakauslehteä (Экономика Беларуси, ja ; yhteistyössä Valko-Venäjän talousministeriön kanssa) sekä kuukausijulkaisu "Belaruskaja Dumka"a (Беларуская думка, ). Lisäksi yhtiö julkaisee kirjoja, kirjasia, julisteita ja myy julkaisupalveluja muille yrityksille.
Pulskamedestäjä
Pulskamedestäjä ("Cinnyris loveridgei") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pulskamedestäjää tavataan hyvin pienellä alueella Tansaniassa. Kannanarviot vaihtelevat 21 000–166 000 yksilön välillä. Laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi ja sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen.
Kaunomedestäjä
Kaunomedestäjä ("Cinnyris pulchellus") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kaunomedestäjää tavataan Länsi-Afrikasta Keski-Afrikan pohjoisosien kautta Itä-Afrikkaan kulkevalla alueella. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vickers Viscount
Vickers Type 630/663/700 Viscount on brittiläinen nelimoottorinen potkuriturbiinein varustettu matkustajalentokone. Ensilentonsa vuonna 1948 lentänyt konetyyppi oli 1950- ja 1960-luvuilla melko suosittu muun muassa hyvän polttoainetaloutensa ansiosta. Kone kulutti senaikaisia suihkukonetyyppejä vähemmän polttonestettä. Erityisesti lyhyillä ja keskipitkillä matkoilla suosittua konetyyppiä valmistettiin 445 kappaletta vuosina 1950−1963. Tyyppi säilyi käytössä vielä 1970-luvulle ja osin jopa 1980-luvulle saakka.
Koneen MTOW eli enin lentoonlähtöpaino oli noin 30 tonnia ja suurin matkalentonopeus 520−580 km/h. Keskimääräinen matkustajamäärä oli noin 40−70 henkeä, käytetystä versiosta riippuen. Kantama eli lentomatka tyvenessä (ei tuulivaikutusta huomioiden) täysin tankein oli 2 740−3 380 kilometriä. Konetyyppi käytti englantilaisia Rolls-Royce Dart R.Da -potkuriturbiineja.
Konetyypille sattui useita vakavia lento-onnettomuuksia, ajankohtana jolloin siviilimatkustusilmailu kasvoi huimin harppauksin. Vickers Viscountin kehityskautena useat nykyisin arkipäiväiset lentoturvallisuuteen liittyvät tekniikat ja käytänteet olivat vakavasti puutteellisia.
Samassa lentopainoluokassa ja vastaavalla matkustajamäärällä olevia kilpailijoita ovat olleet ainakin Curtiss C-46 Commando ja Convair Metropolitanin tyypit 340 ja 440. Viscountista kehiteltiin jatkotyönä suurempi konetyyppi Vickers Vanguard.
Viinivyömedestäjä
Viinivyömedestäjä ("Cinnyris mariquensis") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Viinivyömedestäjää tavataan laajalla alueella Afrikan etelä- ja itäosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jokimedestäjä
Jokimedestäjä ("Cinnyris shelleyi") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Jokimedestäjää tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa, Malawissa, Mosambikissa, Tansaniassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Juhani Toukola
Juhani Antero Toukola (s. 19. marraskuuta 1956, Turku) on Suomen valtakunnanvouti. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Aurajoen yhteiskoulusta 1975 ja valmistui 1982 oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta.
Työuransa Toukola aloitti Loviisan virkaa toimittavana kaupunginvoutina 1982–1984 ja hän siirtyi sieltä Haminan viransijaiseksi kaupunginvoudiksi vuosiksi 1984–1985. Vuodet 1986–1988 Toukola toimi oikeusministeriössä viransijaisena suunnittelijana, viransijaisena nuorempana hallitussihteerinä, virkaa toimittavana nuorempana hallitussihteerinä ja viransijaisena ulosoton ylitarkastajana. Hän jatkoi työtään Helsingin ulosottoviraston virkaa toimittavana kaupunginvoutina 1988–1990, kaupunginvoutina 1991–1996 ja kihlakunnanvoutina 1996–2004. Helsingistä Toukola siirtyi Vantaan kihlakunnanviraston ulosotto-osaston johtavaksi kihlakunnanvoudiksi 2004. Vantaalta Toukola palasi oikeusministeriöön määräaikaiseksi ulosottojohtajaksi vuosiksi 2006–2009 ja sieltä Itä- ja Keski-Uudenmaan ulosottoviraston johtavaksi kihlakunnanvoudiksi 2008. Vuodesta 2010 lähtien Juhani Toukola on toiminut Turussa valtakunnanvoudinviraston valtakunnanvoutina.
Virkatyönsä ohella Toukola on toiminut muun muassa Suomen kaupunginvoutien yhdistyksen (sittemmin Suomen kihlakunnanvoudit ry:n) hallituksen jäsenenä 1991, sihteerinä 1992–1998 ja puheenjohtajana 1998–2007. Kansainväliseen järjestötoimintaan hän on osallistunut International Association of Sheriff Officers and Judicial Officers -järjestön Suomen edustajana 1995–2007. Toukola on osallistunut myös muiden järjestöjen toimintaan sekä työskennellyt valiokunnissa ja toimikunnissa. Vapaa-ajallaan hän osallistuu innokkaasti lintujen tarkkailuun ja bongaukseen.
Maija Dahlgren
Reeta Maija Dahlgren (o.s. Seppälä, 20. heinäkuuta 1927 Lahti – 9. toukokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Hän työskenteli Yleisradiossa parikymmentä vuotta.
Keskikoulun käytyään Maija Dahlgren opiskeli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa vuosina 1946–1949 ja aloitti toimittajan uransa kotikaupunkinsa kokoomuslaisessa Lahti-lehdessä vuosina 1948–1951. Vuosina 1951–1954 hän työskenteli Yhtyneiden Kuvalehtien mainososastolla, vuosina 1955–1958 toimittajana Kuva-Posti -lehdessä ja vuosina 1958–1962 Suomen Kuvalehdessä. Vuosina 1962–1964 hän oli Eevan kauneus- ja vuosina 1964–1968 Eeva-lehden päätoimittajana sekä vuosina 1968–1975 Suomen Kuvalehden vakituisena avustajana. Vuonna 1975 Dahlgren siirtyi toimittajaksi Yleisradioon, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1990. Työnsä ohella hän avusti kirjoituksillaan muiden muassa "Suomen Sotilas-, Uusi Suomi-, Seura-, Kotiliesi-" ja "Me Naiset" -lehtiä. Harrastuksikseen Dahlgren mainitsi historian ja ”Suomen kansan identiteetin terävöittämisen”.
1980-luvulla Dahlgren pakinoi "Puolin ja toisin" -nimisessä radio-ohjelmassaan. Syksyllä 1981 Dahlgren ja Yleisradion nuorten radion toimittaja Anneli Tempakka herättivät huomiota arvosteltuaan ohjelmissaan edellisenä vuonna käynnistyneessä Rockradiossa esitettyjen suomalaisten rockkappaleiden sanoituksia ja Rockradion toimittajien kielenkäyttöä. Dahlgren otti omassa ohjelmassaan esille erityisesti Hassisen koneen kappaleen ”Rappiolla”. Hän luki ohjelmassaan myös hämeenlinnalaisen perheenisän lähettämän kirjeen, jossa radiossa esitettyä rockmusiikkia syytettiin huliganismiin ja tiettyyn poliittiseen katsantokantaan kasvattavaksi. Kritiikistä huolimatta Rockradio jatkoi Yleisradion ohjelmistossa aina vuoteen 1990 saakka.
Maija Dahlgren lopetti "Puolin ja toisin" -pakinointinsa radiossa vuonna 1985 Yleisradion ohjelmaneuvoston päätettyä supistaa hänelle myönnettyä lähetysaikaa viiteen minuuttiin kerrallaan.
Maija Dahlgrenin puoliso vuodesta 1954 oli toimittaja Nils Bertil Dahlgren (1914–1966). Heillä oli kaksi tytärtä ja yksi poika.
Kongonmedestäjä
Kongonmedestäjä ("Cinnyris congensis") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kongonmedestäjää tavataan Kongon tasavallassa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa. Lajin on raportoitu olevan melko yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lampimedestäjä
Lampimedestäjä ("Cinnyris erythrocercus") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Lampimedestäjää tavataan Afrikan itäosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Teuvo Tuominen
Teuvo Vilho Tuominen (21. joulukuuta 1927 Tampere – 2010) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja ja -toimija. Hän vaikutti lajissa myös liittotasolla.
Tampereen Pyrinnön kasvatti Tuominen kuului pelaajana Pyrinnön miesten SM-sarjajoukkueeseen vuosina 1952 ja 1954.
Tuominen toimi Pyrinnössä koripallovalmentajana vuosina 1946–1958, minä aikana seuran naisten edustusjoukkue voitti neljä Suomen mestaruutta ja miesten edustusjoukkue nousi pääsarjatasolle. Vuosina 1953–1958 Tuominen toimi Suomen naismaajoukkueen päävalmentajana, ja miesten maajoukkueen johtoryhmässä hän oli mukana vuoden 1953 EM-kilpailuissa. Suomen Koripalloliiton liittohallituksen jäsenenä hän toimi 1940–, 1950–, 1970– ja 1980–luvuilla. Liiton jäsenlehden päätoimittajana hän toimi vuodet 1979–1982. Pyrinnössä hän teki lähes kaikkia mahdollisia tehtäviä yli 60 vuoden ajan ja oli perustamassa Delfin Basket -turnausta. Hän työskenteli urheilun ulkopuolella hallintojohtajana. Tuominen kuoli 82-vuotiaana vuonna 2010.
Ståle Sandbech
Ståle Sandbech (s. 3. kesäkuuta 1993 Bærum) on norjalainen lumilautailija. Hän saavutti hopeaa Sotšin olympialaisissa vuonna 2014 ensimmäistä kertaa olympiatasolla kisatussa slopestylessa.
Vuosina 2013 ja 2014 Sandbech sijoittui kolmanneksi X Gamesin big airissa.
Klaava Media
Klaava Media on kirjankustantamo, joka on erikoistunut sähkökirjojen tuotantoon. Suomalainen sähköisen kirjallisuuden pioneeriyritys julkaisi ensimmäisen e-kirjansa vuonna 2010. Kustantajan julkaisuohjelma on laajentunut suomenkielisistä e-kirjoista myös englanninkielisiin teoksiin ja multimediakirjoihin. Klaava Median omistaa Andalys Oy.
Armenia talviolympialaisissa 2014
Armenia osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014. Maastohiihtäjä Sergey Mikayelyan toimi Armenian joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa. Armeniaa edusti vuoden 2014 olympialaisissa neljä urheilijaa kahdessa eri lajissa. Ainuttakaan mitalia maa ei kuitenkaan kisoista saavuttanut.
Kerstin Lindman-Strafford
Kerstin Margareta Lindman-Strafford (s. 30. toukokuuta 1939 Turku) on suomalainen Lontoossa asuva ruotsin ja englannin kielellä kirjoittanut kirjailija ja toimittaja.
Lindman-Strafford valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Åbo Akademista ja hän suoritti Master of Arts-tutkinnon Washingtonin yliopistossa Seattlessa.
Unimate
Unimate oli ensimmäinen teollisuusrobotti. Se otettiin käyttöön vuonna 1961 General Motorsin Inland Fisher Guide plant-tehtaalla New Jerseyn osavaltion Ewing townshipissä.
George Devol (1912–2011) oli 1950-luvun alusta alkanut selvittää yleiskäyttöistä, tietokoneohjattua manipulaattoria tietokoneiden magneettinauhakelojen käsittelyyn ja kirjoitti tästä vuonna 1954 patenttihakemuksen. Sen kuvaus kattoi myös teollisuusrobotin toiminnan. Devolille myönnettiin patentti 1961. Laitteen kehityskustannus oli suuri ja Devol sai rahoittajaksi yrityksen nimeltä Consolidated Diesel Electronic (Condec). Unimation Incorporated aloitti Condecin osana. Johtajaksi Unimationille palkattiin Joseph Engelberger (s. 1925).
Ensimmäisen robotin General Motorsille myi Devol itse. Robotin tehtävänä oli palvella painevalukonetta. Unimate 1900 -mallinen robotti nosti punahehkuisia autonosia, käytti osat jäähdytysnesteessä ja siirsi ne sitten kuljettimelle. Työntekijät eivät vastustaneet automaatiota, koska olivat varmoja koneen epäonnistumisesta. Toisaalta robotin työtehtävä oli myös likainen, yksitoikkoinen ja vaarallinen.
Robottia esiteltiin ensimmäisen kerran julkisesti vuonna 1961 Chicagon messuilla, jossa robotilla koottiin kirjaimista yksinkertaisia lauseita. Engelberger pääsi vuonna 1966 esittelemään robotin ohjelmoitavuutta Johnny Carsonin isännöimässä "The Tonight Show’ssa", jossa robotti muun muassa kaatoi olutta, löi golfpalloa ja johti orkesteria.
Unimate-robottia voidaan kuvata nivelöidyksi käsivarreksi, jonka liikkeitä ohjasi rumpumuistiin tallennetut komennot. Käsivarsi pystyi kääntymään jalustallaan, keinumaan keskivartalosta ja pidentämään kättään työntämällä liukutankoa ulospäin. Ranne pystyi kiertymään vaaka-akselin ympäri ja ranteeseen oli kiinnitetty työkalupihti. Ohjelmoitavia akseleita oli siis neljä ja työkalu. Robotti oli sähkökäyttöinen, koska tuolloin hydrauliikkaa ei saatu toimimaan luotettavasti. Robotin kehittäjät joutuivat mekaniikan lisäksi kehittämään myös sopivaa tietokonetta ohjaukseen.
Jacques Lecoq
Jacques Lecoq (15. joulukuuta 1921 – 19. tammikuuta 1999) oli ranskalainen näyttelijä, miimikko ja teatteriopettaja. Hän perusti kansainvälisen teatterikoulun Pariisiin ("L'École Internationale de Théâtre Jacques Lecoq") vuonna 1956 ja opetti siellä kuolemaansa asti vuoteen 1999.
Lecoq korosti opetuksessaan fyysistä teatteria, liikettä ja pantomiimia. Hän kiinnostui teatterista nuoruudessaan urheiluharrastuksen, erityisesti voimistelun kautta. Hän piti liikkeen geometriaa ja urheilun rytmiikkaa eräänlaisena fyysisenä runoutena.
Lecoq asui muutamia vuosia Italiassa, jossa hän perehtyi Commedia dell'arteen ja esiintyi Dario Fon kanssa. Lecoqin oppilaita ovat olleet muun muassa Geoffrey Rush, Isla Fisher, Toby Jones ja Gates McFadden. Suomalaisia Jacques Lecoqin teatterikoulussa opiskelleita ovat Marc Gassot ja Merja Pöyhönen.
Fritz von Below
Fritz Wilhelm Theodor Karl von Below (23. syyskuuta 1853 Danzig – 23. marraskuuta 1918 Weimar) oli saksalainen kenraali, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Below aloitti upseerinuransa vuonna 1873 ensimmäisessä kaartinrykmentissä. Hänestä tuli 1901 rykmentin- ja 1904 prikaatinkomentaja sekä 1905 kenraalimajuri ja pääesikunnan päämajoitusmestari. Vuodesta 1908 hän oli kenraaliluutnantti ja divisioonankomentaja sekä vuodesta 1912 jalkaväenkenraali ja XXII armeijakunnan komentaja. Sitä hän komensi myös maailmansodan alussa ja osallistui 1914 Saksan keisarikunnan 6. armeijan taisteluihin Lothringenissa. Vuodenvaihteessa Below armeijakuntineen siirrettiin itärintamalle ja hän osallistui 10. armeijan mukana Masurian järvien toiseen taisteluun helmikuussa 1915. Huhtikuussa hänet ylennettiin länsirintamalla toimineen 2. armeijan komentajaksi Karl von Bülowin tilalle. Kolmen divisioonan vahvuinen armeija vastasi Noyonin ja Commecourtin välisestä rintamaosuudesta.
Kesä–heinäkuussa 1916 Belowin 2. armeija kohtasi brittien massiivisen suurhyökkäyksen Sommen taistelussa. Vastoin Saksan esikuntapäällikkö Erich von Falkenhaynin oletusta Below oli arvellut odotetun hyökkäyksen kohdistuvan juuri omalle rintamaosuudelleen, ja oli siksi valmistautunut siihen parhaansa mukaan. Heinäkuun 19. päivänä 2. armeija jaettiin kahtia, ja Below sai komentoonsa siitä erotetun 1. armeijan, joka sijoitettiin Sommen pohjoispuolelle. Huhtikuussa 1917 1. armeija koottiin vielä kerran uudelleen 3. ja 7. armeijan osista Champagnen luo, ja Below sai johtaa siellä ranskalaisten käynnistämän Nivellen offensiivin torjumista. Kesällä 1918 hän komensi vielä 9. armeijaa Soissonsin eteläpuolella, mutta jätti palveluksen 8. elokuuta. Below jatkoi armeijan palveluksessa marraskuussa 1918 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Uransa viimeisessä vaiheessa hän osallistui uuden ohjesännön valmisteluun Saksan armeijalle.
Fritz von Below oli kenraali Otto von Belowin serkku.
Kaarina Huhtinen
Leena Kaarina Huhtinen (s. 3. huhtikuuta 1939 Jyväskylä) on suomalainen opettaja ja kirjailija.
Huhtisen vanhemmat olivat lääkäri Väinö Antero Ryynänen ja Ulla Inkeri Poussa. Hän pääsi ylioppilaaksi Karjalan yhteiskoulusta 1959 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1962 Helsingin yliopistosta. Huhtinen toimi äidinkielen opettajana ensin Tampereella ja Savonlinnassa ja sitten vuodesta 1980 Suonenjoella.
Otto von Below
Otto von Below (18. tammikuuta 1857 Danzig – 15. maaliskuuta 1944 Danzig) oli saksalainen kenraali, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Hän komensi useita eri armeijoita lähes kaikilla rintamilla.
Below aloitti upseerinuransa 80. jalkaväkirykmentissä vuonna 1875. Hän oli vuodesta 1905 jalkaväkirykmentin komentajana, sai 1909 ylennyksen kenraalimajuriksi sekä 1912 jalkaväenkenraaliksi, ja jälkimmäisessä yhteydessä nimityksen divisioonankomentajaksi. Maailmansodan syttyessä Below komensi aluksi reservidivisioonaa Itä-Preussissa ja osallistui Gumbinnenin ja Masurian järvien taisteluihin. Marraskuusta 1914 alkaen hän komensi 8. armeijaa, joka osallistui Masurian järvien toiseen taisteluun helmikuussa 1915. Toukokuusta joulukuuhun 1915 Below komensi Niemenin armeijaa Kuurinmaalla ja lokakuussa 1916 hänet siirrettiin armeijakunnan komentajaksi Salonikin rintamalle Makedoniaan. Huhtikuusta syyskuuhun 1917 hän oli 6. armeijan komentajana länsirintamalla ja osallistui Arrasin taisteluun.
Belowin maine perustuu pitkälti hänen saavuttamaansa suurvoittoon Italian armeijasta Caporetton taistelussa lokakuussa 1917. Hänen komentamansa saksalais-itävaltalainen 14. armeija mursi italialaisten linjat 24. lokakuuta ja tuotti näille katastrofaalisen tappion. Tämän voiton jälkeen Below siirrettiin takaisin länsirintamalle, nyt 17. armeijan komentajaksi. Maaliskuussa 1918 käynnistetyssä suurhyökkäyksessä Saksan sotilasjohto odotti hänen kykenevän Arrasissa samanlaiseen läpimurtoon kuin edellisenä vuonna Caporettossa, mutta tässä hän tuotti pettymyksen. Aivan sodan lopussa, lokakuussa 1918 hänet siirrettiin vielä 1. armeijan komentajaksi ja hän johti saksalaisten peräntymistä Reimsiin, johon oli tarkoitus luoda viimeinen puolustuslinja. Sodan jälkeen Below toimi kesäkuuhun 1919 saakka läntisen alueen kodinturvajoukkojen komentajana.
Otto von Below oli kenraali Fritz von Belowin serkku.
Henrik Johan Gummerus
Henrik Johan Gummerus (22. toukokuuta 1774 Marttila, toisen tiedon mukaan 20. toukokuuta 1775 Koski Tl – 13. heinäkuuta 1836 Högby, Öölanti) oli suomalainen pappi ja kansannousun johtaja.
Gummeruksen vanhemmat olivat komministeri Henrik Gummerus vanhempi ja Johanna Bäcksten. Hän valmistui papiksi 1799 ja toimi Suomen sodan alkaessa apulaisena Ahvenanmaalla Finströmissä. Siellä hän liittyi nimismies Erik Arénin toveriksi vapauttamaan ahvenanmaalaisia venäläisistä. Hänen johdollaan noin 450 kalastajaa ja talopoikaa kävi 10. toukokuuta 1808 parituntisen taistelun Kumlingessa samansuuruisen venäläisjoukon kanssa. Gummerus onnistui miehineen vangitsemaan venäläiset, jotka vietiin Tukholmaan. Palkkioksi teostaan hän sai Miekkatähdistön nauhassa kannettavan mitalin ja hovisaarnaajan arvon. Gummerus toimi sitten Ahvenanmaalla olevien joukkojen sotarovastina, mutta muutti 1810 Ruotsiin ja tuli 1812 Högbyn kirkkoherraksi Öölantiin, jonne hänet on haudattu.
Gummeruksen puoliso vuodesta 1805 oli Maria Helene Hult (k. 1841).
Hermann von François
Hermann Karl Bruno von François (31. tammikuuta 1856 Luxemburg – 15. toukokuuta 1933) oli saksalainen kenraali, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Hänellä oli merkittävä rooli itärintaman ensimmäisissä taisteluissa syksyllä 1914.
François aloitti upseerinuransa vuonna 1875 kaartinrykmentissä. Hänestä tuli 1905 rykmentinkomentaja ja 1913 jalkaväenkenraali ja ensimmäisen armeijakunnan komentaja. Sen johdossa hän osallistui myös maailmansodan ensimmäisiin taisteluihin Itä-Preussissa 1914. François oli hyökkäävä ja omapäinen. Aivan sodan alussa hän käynnisti 8. armeijan komentajan Max von Prittwitzin tietämättä hyökkäyksen Stallupönenissä. Françoisin menestys kannusti myös Prittwitzin hyökkäämään, mutta tappiollisen Gumbinnenin taistelun jälkeen Pritwittz korvattiin Paul von Hindenburgilla ja Erich Ludendorffilla. Tannenbergin taistelussa François rikkoi myös Ludendorffin määräyksiä ja lähti hyökkäämään puolustautumisen sijasta. Saavutetun menestyksen vuoksi hänen toimiaan katsottiin läpi sormien, mutta Ludendorff menetti luottamuksensa häneen. Hindenburgin siirryttyä koko itärintaman päälliköksi François komensi kahdeksatta armeijaa hetken aikaa loka–marraskuussa 1914. Sen jälkeen hän ei kuitenkaan enää saanut armeijaa komentoonsa, vaan joutui toimimaan lopun sodan ajan armeijakunnan komentajana.
Keväällä 1915 François osallistui 41:nnen reserviarmeijakunnan komentajana Eberhard von Mackensenin johtamaan suurhyökkäykseen itärintamalla. Kesäkuusta 1915 kesäkuuhun 1918 hän oli 7. armeijakunnan komentajana länsirintamalla Ranskassa. Hän jätti sotapalveluksen lokakuussa 1918.
François kirjoitti useita sotahistoriallisia tutkimuksia ja sodan jälkeen pari muistelmakirjaa.
BelaPAN
BelaPAN (, ) on Valko-Venäjällä toimiva yksityisomisteinen, valtiovallasta riippumaton uutis- ja tietotoimisto. Uutistoimiston lisäksi yhtiöön kuuluu multimediauutistuotantoa sekä analyysi- ja monitorointiosasto. BelaPAN julkaisee uutisiaan ja analyysejään myös Belorusskije novosti -verkkolehtensä (, naviny.by) välityksellä venäjäksi ja englanniksi. Yritysmuodoltaan BelPAN se on suljettu osakeyhtiö (ZAO).
Tietotoimiston perusti sen johtanana yhä toimiva toimittaja Ales Lipai (, ) Valko-Venäjän itsenäistymisvuonna 1991. Uutistoimistolla on kirjeenvaihtajia eri puolilla Valko-Venäjää. Uutistoimisto tuottaa verkkouutisia valkovenäjän, venäjän ja englannin kielellä. BelaPAN:in uutisia pidetään verraten riippumattomana ja luotettavana tiedonlähteenä maassa, jonka valtiollinen tietotoimisto BelTA on puolestaan vahvasti sidoksissa valtiojohtoon.
BelaPANin uutisiin viitataan laajalti sanomalehdistössä ja sähköisissä tiedotusvälineissä niin Valko-Venäjällä kuin ulkomaillakin. Uutistoimisto tuottaa uutisten lisäksi analyysejä ja lehdistökatsauksia. BelaPANin verkkosivuston uutisista ja muusta aineistosta pääosa on vain rekisteröityneiden, maksavien tilaaja-asiakkaiden saatavilla. Uutistoimiston asiakaskunta sisältää sekä valkovenäläisiä julkisen vallan yhteisöjä että kansainvälisiäkin organisaatioita, pankkeja ja rahoituslaitoksia. Suuri osa uutisista ja analyyseistä julkaistaan kuitenkin yhtiön verkkolehdessä.
Alankomaat talviolympialaisissa 2014
Alankomaat osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014.
Sotšissa Alankomaita edusti 41 urheilijaa neljässä eri urheilumuodossa. Pikaluistelija Jorien ter Mors toimi Alankomaiden joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa.
Alankomaat saavutti Sotšissa yhteensä 24 mitalia, joista 23 tuli pikaluistelusta ja yksi kaukalopikaluistelusta. Pikaluistelussa jaossa olleista 30 henkilökohtaisesta mitalista alankomaalaiset saivat 21. Maa saavutti neloisvoiton naisten 1 500 metrillä ja kolmoisvoitot miesten 500 metrillä, 5 000 metrillä ja 10 000 metrillä. Lopullisessa mitalitilastossa Alankomaat oli sijalla 5.
Alankomaiden joukkue voitti yhteensä 24 mitalia joista 23 tuli pikaluistelusta ja yksi kaukalopikaluistelusta.
Pikaluistelijat pääsivät jokaisille palkintokorokkeille miesten 500 metrin, miesten 5 000 metrin, miesten 10 000 metrin ja naisten 1 500 metrin kilpailuissa. Alankomaista tuli ensimmäinen valtio päästyään jokaiselle palkintokorokkeille talviolympialaisissa.
Naisten 1 500 metrin pikaluistelussa, Alankomaiden urheilijat sijoituivat sijoille 1, 2, 3 ja 4; ensimmäisenä tuloksena pikaluistelun historiassa urheilijoiden ollessa samasta valtiosta.
Töysän kirkko
Töysän kirkko on entisen Töysän kunnan alueella Alavudella sijaitseva kirkkorakennus. Puinen ristikirkko on valmistunut vuonna 1800. Kirkon torni valmistui vasta 1824 ja kellotapuli seuraavana vuonna.
Kirkon rakentamiseen saatiin lupa vuonna 1798 ja rakentaminen aloitettiin samana vuonna. Kirkkosuunnitelman laati kuortanelainen Yrjänä Lepistö. Rakennustyö oli edennyt jo hyvän matkaa, kun rakentamisesta kuullut maaherra määräsi työt keskeytettäväksi. Suunnitelmat piirrettiin puhtaaksi ja lähetettiin tarkastettavaksi Tukholmaan. Suunnitelma hyväksyttiin, kirkkoa tulisi vain hiukan madaltaa ja pienentää tornia. Tasavartinen sisäviisteinen ristikirkko valmistui käyttökuntoon vuonna 1800. Ristikohdassa oleva torni rakennettiin vasta vuonna 1824 ja erillinen kellotapuli 1825. Torni on Tukholman yli-intendentin konttorin hyväksymien suunnitelmien mukainen ja kellotapuli Lepistön suunnitelman mukaan tehty. Kirkossa on noin 700 istumapaikkaa.
Instumenttina kirkossa on ollut ensin urkuharmoni ja sitten pneumaattiset urut vuodesta 1909 lähtien. Niiden fasadi ja urkukaappi säilytettiin, kun nykyiset 20-äänikertaiset mekaaniset urut otettiin käyttöön vuonna 1983.
Kirkon alttaritaulu on taidemaalari Väinö Hämäläisen vuonna 1908 maalaama ”Jeesus ja syntinen nainen”. Kirkkotekstiileistä huomattava osa on hankittu 1982, jolloin useaan kertaan korjattuun kirkkoon tehtiin viimeisin suuri peruskorjaus.
Tapulissa on kaksi kelloa: pienempi on hankittu vuonna 1800, se on valettu Tukholmassa. Isompi kello valettu Venäjällä ja hankittu 1829.
Felix von Bothmer
Felix von Bothmer (10. joulukuuta 1852 München – 18. maaliskuuta 1937 München) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Kreivi Bothmer osallistui upseerikokelaana Ranskan–Saksan sotaan. Hän valmistui upseeriksi 1871, yleni everstiksi 1900, kenraalimajuriksi 1903, kenraaliluutnantiksi 1905 ja jalkaväenkenraaliksi 1910. Maailmansodan puhjettua Bothmer nimitettiin marraskuussa 1914 baijerilaisen reservidivisioonan komentajaksi, mistä hän sirtyi keväällä 1915 toisen reserviarmeijakunnan komentajaksi Galitsiaan. Hän osallistui Alexander von Linsingenin komentaman eteläisen armeijan taisteluihin, kunnes siirtyi heinäkuussa 1915 Linsingenin tilalle. Itärintaman eteläosasta vastannut eteläinen armeija muodostui osin saksalaisista ja osin itävaltalaisista joukoista. Bothmer onnistui puolustautumaan ylivoimaisia venäläisiä joukkoja vastaan ja torjumaan lopulta venäläisten kesäkuussa 1916 käynnistämän Brusilovin hyökkäyksen sekä kääntämään vuotta myöhemmän Kerenskin hyökkäyksen venäläisten perääntymiseksi.
Itärintaman sotatoimien päätyttyä eteläinen armeija hajotettiin ja Bothmer siirrettiin helmikuussa 1918 länsirintamalle uuden 19:nnen armeijan komentajaksi Lothringeniin. Saman vuoden huhtikuussa hänet ylennettiin kenraalieverstiksi. Kolme päivää ennen aselepoa marraskuussa 1918 Bothmer lähetettiin Baijeriin valmistelemaan puolustusjärjestelyitä ympärysvaltojen hyökkäyksen varalta. Joulukuussa hän vetäytyi palveluksesta.