hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hugo Jalava
Hugo Jalava (3. helmikuuta 1874 Pietari – 28. huhtikuuta 1950 Petroskoi) oli pietarinsuomalainen veturinkuljettaja, joka teki myös pitkän uran Neuvostoliiton kommunistisen puolueen hallinnollisissa tehtävissä. Hänet tunnetaan eritysesti Venäjän vallankumouksen tapahtumien yhteydestä, jolloin Jalava auttoi V. I. Leniniä aluksi pakenemaan Suomeen heinäkuussa 1917 ja myöhemmin palaamaan takaisin Pietariin juuri ennen lokakuun vallankumousta. Lenin teki molemmat matkat Jalavan kuljettamassa veturissa lämmittäjäksi naamioituneena.
Jalava työskenteli Pietarissa tehdastyöläisenä vuodesta 1889 lähtien, mutta hänet erotettiin poliittisen toimintana vuoksi 1898. Tämän jälkeen Jalava työskenteli Suomen asemalla, kunnes ryhtyi veturinkuljettajaksi 1901. Jalava oli mukana rautatieläisten ammattiliiton toiminnassa ja vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän oli rautatieläisten lakkokomitean puheenjohtaja. Epäonnistuneen vallankumouksen jälkeen Jalava salakuljetti Venäjälle laittomia painotuotteita, aseita sekä auttoi vallankumouksellisia matkustamaan salaa. Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen Jalava liittyi 1906.
Vuoden 1917 vallankumouksen aikana Jalava kuljetti heinäkuussa viranomaisten etsimän Leninin turvaan Suomeen kuuluisalla höyryveturi nro 293:llä, jonka Suomen valtio lahjoitti Neuvostoliitolle vuonna 1957 lokakuun vallankumouksen 40-vuotisjuhlien yhteydessä. Nykyään veturi on esillä Suomen asemalla Pietarissa. Hieman ennen lokakuun vallankumousta Lenin matkusti Jalavan kyydillä takaisin Pietariin. Paluumatkalla mukana olivat myös Eino Rahja, Aleksanteri Schottmann sekä Rahjan appi Pekka Parviainen, joka luona Lenin oli piileskellyt. Pietarissa Lenin asui Jalavan asunnossa, jossa hän järjesti myös salaisia vallankumouksellisten kokouksia. Vallankumouksen käynnistyessä 7. marraskuuta 1917, Lenin siirtyi Jalavan asunnosta Rahjan saattamana vallankumouksellisten bolshevikkien keskuspaikkaan Smolnaan.
Suomen sisällissodan aikana Jalava toimi punaisten kansanvaltuuskunnan palveluksessa Yrjö Sirolan johtaman ulkoasiainvaltuuskunnan sihteerinä, ja pakeni sodan loppuvaiheessa takaisin Pietariin.
Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen Jalava liittyi 1925. Vuodesta 1930 lähtien hän työskenteli Karjalan tasavallan toimeenpanevassa keskuskomiteassa ja toisen maailmansodan aikana Sverdlovskin rautatiehallinnossa. Jalava palasi Petroskoihin sodan jälkeen ja ehti vielä ennen kuolemaansa työskentelemään Karjalan tasavallan ministerineuvostossa.
Jalava oli naimisissa suomalaisen Lydia (Lyyli) Hermanssonin (1886–1975) kanssa vuodesta 1903 lähtien.
Jalavalle myönnettiin työn sankarin arvonimi vuonna 1931 ja Leninin kunniamerkki 1948. Hän esiintyy myös vuonna 1979 ilmestyneessä neuvostoliittolaisessa postimerkissä, jossa ovat Jalavan lisäksi ovat kuvattuna veturin ohjaamossa V. I. Lenin ja Eino Rahja. Postimerkin kuva on kuitenkin virheellinen, sillä Jalava lapioi siinä hiiliä, vaikka tosiasiassa höyryveturin polttoaineena olivat koivuhalot.
DOI (päihde)
2,5-Dimetoksi-4-jodoamfetamiini (DOI) on psykedeelinen päihde, substituoitu amfetamiini ja fenyylietyyliamiinin johdannainen. DOI on DOx yhdiste. DOI:n popularisoi Alexander Shulgin 1991 kirjassaan "PiHKAL: A Chemical Love Story", jossa aineen synteesi ja vaikutukset on kuvailtu. DOI:n syntetisoi A. Shulgin 1963 ja sen psykedeeliset vaikutukset ihmisissä havaittiin ensimmäisen kerran 1964.
DOI on agonisti serotoniinireseptoreille 5-HT, 5-HT ja 5-HT. Psykedeeliset vaikutukset johtuvat agonismista 5-HT reseptoriin. DOI:tä käytetään tieteellisessä tutkimuksessa tutkittaessa 5-HT reseptoreiden alaluokkaa.
Solututkimuksissa DOI:n on havaittu olevan hyvin voimakas tuumorinekroositekijä alfan aiheuttaman tulehduksen estäjä pikomolaarisissa pitoisuuksissa. TNF-alfa liittyy nivelreumaan ja Alzheimerin tautiin. DOI:lla ja muilla 5-HT reseptorien agonisteilla voisi olla toistaiseksi hyödyntämätöntä käyttöä näiden sairauksien hoidossa.
DOI:n on myös osoitettu lisäävän neuroplastisuuden parantumiseen liittyviä biokemiallisia tapahtumia, mm. denriittien haaroittumien ja synapsiyhteyksien uudelleen järjestäytymistä.
PiHKAL-kirjan mukaan tyypillinen annos on 1.5–3 mg suun kautta. Vaikutukset kestävät 16–30 tuntia.
DOI on luokiteltu Suomessa kuluttajamarkkinoilta kielletyksi psykoaktiiviseksi aineeksi.
Suomen Ilotulitus
Suomen Ilotulitus Oy on suomalainen ilotulitealan yritys joka valmistaa ja maahantuo ilotulitteita kuluttaja- ja ammatillaiskäyttöön. Suomen Ilotulitus on pohjoismaiden suurin ilotulitealan yritys ja ainoa pohjoismainen ilotulitevalmistaja.
Suomen ilotulitus perustui vuonna 2010 kun Lohjan Ilotulitus Oy (Tähtiraketti), Pyrostar Oy ja Ilotulitus Oy yhdistivät liiketoimintansa.
Nippon Kaigi
Yhdistyksen tavoite on sen omin sanoin "muuttaa sodanjälkeistä kansallista tietoutta joka nykyisillään perustuu Tokion kansainvälisen sotarikostuomionistuimen käsitykseen historiasta." Ydistys pitää tätä historian käsitystä perustavanlaatuisena ongelmana Japanissa. Yhdistys näkee myös tehtävikseen isänmaallisen koulutuksen edistämisen, Japanin perustuslain tarkistamisen sekä Yasukunin Pyhäkkön matkailun tukemisen.
Yhdistyksen vaikutusvaltainen jäsen  Hideaki Kasen on sanonut, että yhdistys on vahvasti monarkismin puolella ja yhdistys on Japanin kansan kunnia. Nippon Kaigi tukee Japanin perustuslain uudelleen tarkistamista, varsinkin yhdeksännen artiklan, joka kieltää Japanilta pysyvän armeijan.
"Nippon Kaigi" yhdistyksellä on kuusi virallista tavoitetta, joita ovat:
Kriitikoiden mielestä Nippon Kaigi yhdistys ajaa mielipidettä jossa muiden Itä-Aasian maiden tulisi kiittää Japania niiden "vapauttamisesta" läntisenmaailman imperialismin kynsistä toisen maailmansodan aikana. Kriitikot paljastavat yhdistyksen ajattelevan, että Tokion sotarikostuomioistuimet (1946-1948) olivat laittomia sekä Japanin joukkomurhat Nanjingissä ovat liioiteltuja tai jopa kokonaan keksittyjä. Yhdistys on myös kieltänyt Japanin pakottaneen korealaiset "lohtunaiset" seksuaaliseen orjuuteen toisessa maailmansodassa. Nippon Kaigi taistelee julkisesti feminismiä sekä seksuaalivähemmistöjen oikeuksia vastaan. (englanniksi)
Nippon Kaigin virallinen internetsivu (japaniksi)
Churruca-luokka
Churruca-luokka oli Espanjan laivaston kolmessa erässä 1920-luvun lopulta 1950-luvun alkuun valmistettujen alusten muodostama hävittäjäluokka.
Luokan aluksista kolme "Sanchez Barcaiztegui", "Churruca" ja "Alcalá Galiano" tilattiin alun perin jo osana vuoden 1915 hankintoja, jolloin ne olisivat olleet todennäköisesti Alsedo-luokan paranneltuja versioita. Lopulta taloudelliset ja ensimmäisen maailmansodan aiheuttamat viiveet johtivat siihen, että alusten hankintapäätös uudistettiin vuonna 1922. Tällöin suunnittelun perustana oli Britannian kuninkaallisen laivaston Scott-luokan laivueenjohtajat, jotka olivat aikansa merkittävimpiä aluksia omassa luokassaan. Alusten suunnittelu oli lähes identtinen laivueenjohtajien kanssa lukuun ottamatta 42 000 hevosvoimaa tuottanutta propulsiojärjestelmää. "Churruca" ja "Alcalá Galiano" myytiin toukokuussa 1927 Argentiinalle ja alusten korvaamiseksi tilattiin osana vuoden 1926 hankintoja kolme uutta alusta. Lopulta tilattiin vielä yksi alus tammikuussa 1928.
Alusten pääaseina oli viisi 4,7 tuuman 45 pituuskaliiperin tykkiä, jotka olivat Carracassa lisenssivalmistettuja Vickersin tykkejä. Tykkien suojana oli vain osittain suojannut kilpi. Ilmatorjunta-aseistuksena oli yksi kolmen tuuman ilmatorjuntatykki ja neljä konekivääriä. Aseistuksen täydensivät kaksi kolmenputken 21 tuuman torpedoputkisarjaa.
Alusten propulsiojärjestelmänä oli kaksiakselinen Parsonsin turbiinimoottorit, joihin oli kytketty neljä Yarrow'n valmistamaa kattilaa. Järjestelmä tuotti 42 000 hevosvoimaa, mikä mahdollisti 36 solmun huippunopeuden. Aluksilla oli 548 tonnia öljyä, mikä mahdollisti 4 500 merimailin toimintamatkan 14 solmun nopeudella.
Luokan osoittauduttua onnistuneeksi tilattiin Cartagenasta vielä seitsemän alusta vuonna 1929. Tilatut alukset erosivat ensimmäisestä sarjasta komentosillan etuosan pyöreähköstä muodosta ja kolmijalkaisesta päämastosta. Lisäksi pääaseet suojattiin täysmittaisin kilvin kuten Britannian kuninkaallisen laivaston palvelukseenotetuissa A-luokan hävittäjissä.
Kolmas erän hankinta vahvistettiin vuonna 1936, mutta sisällissodan vuoksi työt keskeytettiin. Työt jatkuivat vasta sotatoimien päätyttyä 1939, mutta ne keskeytyivät uudelleen vuonna 1940. Luokan alusten piti olla identtisiä aiempien kanssa lukuun ottamatta neliputkisia torpedoputkia, joiden käyttöönotto vähensi samalla yhden 4,7 tuuman tykin. Lisäksi alusten ilmatorjunta-aseistusta parannettiin asentamalla kaksi kaksiputkista 25 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Pääaseiden elevaatiota kasvatettiin 45 asteeseen. Toisen maailmansodan aikana alusten suunnitelmia muokattiin ja lopulta ne olivatkin lähinnä uusia aluksia - Linies-luokka.
Lokal
Lokal on Helsingissä sijaitseva taidegalleria ja konseptimyymälä, joka on erikoistunut käyttö- ja taide-esineisiin. Galleria sai vuonna 2017 muotoilun valtionpalkinnon.
Valokuvaaja Katja Hagelstam perusti Lokalin huhtikuussa 2012. Hänen tavoitteenaan oli luoda suomalaisille taiteilijoille ja muotoilijoille paikan, jossa esittellä taidettaan. Lokal liittyi vuonna 2017 kansainväliseen Artsy-verkkosivustoon, jolla on maailman suurin modernin taiteen internet-tietokanta.
Galleriassa on esillä teemoittan koottuja ryhmänäyttelyitä, jotka vaihtuvat kuukausittain. Yksi näyttelyistä on tarkoitettu alle 30-vuotiaille uransa alussa oleville taiteilijoille. Galleria sai vuonna 2017 toimintansa ansiosta muotoilun valtionpalkinnon. Palkintoperusteluiden mukaan Lokal on tuonut esille suomalaista muotoilua, taidetta ja taideteollisuutta mielenkiintoisella ja raikkaalla tavalla.
DOM (päihde)
2,5-Dimetoksi-4-metyyliamfetamiini (DOM, myös STP englanninkielisistä sanoista ""Serenity Tranquility and Peace"") on psykedeelinen päihde, substituoitu amfetamiini ja fenyylietyyliamiinin johdannainen. DOM on DOx yhdiste. DOM:n popularisoi Alexander Shulgin 1991 kirjassaan "PiHKAL: A Chemical Love Story", jossa aineen synteesi ja vaikutukset on kuvailtu.
DOM:n johdannaisia ovat mm. Ψ-DOM (2,6-dimetoksi-4-metyyliamfetamiini) ja Ariadne (1-(2,5-dimetoksi-4-metyylifenyyli)butan-2-amiini). Nämä on mainittu PiHKAL-kirjassa ja niiden kerrotaan olevan ei-psykedeelisiä.
Muita johdannaisia ovat kuvan 2-DM-DOM, 5-DM-DOM, 2-Et-DOM ja 5-Et-DOM. Nämä kuitenkaan eivät sitoutu yhtä voimakkaasti 5-HT reseptoriin kuin DOM. Tämä osoittaa molekyylin sivulla olevien yksittäisten happien läsnäolon tärkeyden sitoutumisessa kyseiseen reseptoriin.
DOM on agonisti serotoniinireseptoreille 5-HT, 5-HT ja 5-HT. Psykedeeliset vaikutukset johtuvat agonismista 5-HT rseptoriin. DOM:ää käytetään tieteellisessä tutkimuksessa tutkittaessa 5-HT reseptoreiden alaluokkaa. DOB on kiraalinen molekyyli, R-(-)-DOM enantiomeeri toimii voimakkaampana 5-HT reseptorien agonistina.
Erowid-sivun mukaan tyypillinen annos on 2-6 mg suun kautta. Kevyt annos on 1-2 mg ja vahva 6-10 mg. Täydet vaikutukset ilmenevät noin 1-2 tunnin jälkeen annoksen ottamisesta ja kestävät 12-20 tuntia.
DOM on luokiteltu huumausaineeksi Suomessa.
Kuvitustaiteen valtionpalkinto
Kuvitustaiteen valtionpalkinto on Taiteen edistämiskeskuksen vuodesta 2013 jakama tunnustus kuvittajille. Vuonna 2017 palkinnon suuruus oli muiden valtionpalkintojen tapaan 14 000 euroa.
Ilmari Arvola
Ilmari Arvola (8. huhtikuuta 1880 Paavola – 27. joulukuuta 1939) oli suomalainen toimittaja, joka teki monikymmenvuotisen elämäntyön Pellervo-lehdessä.
Arvola syntyi maanviljelijäperheeseen, mutta ei jatkanut vanhempiensa ammattia, vaan valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1902. Hän työskenteli valmistuttuaan opettajana Alatornion Ylivojakkalassa ja Hyrynsalmella, kunnes hänestä tuli Pellervo-Seuran konsulentti 1906 ja Pellervo-lehden toimittaja 1908. Arvola työskenteli lehden toimitussihteerinä yhtämittaisesti yli 30 vuotta, jona aikana lehden lukijakunta nousi useisiin satoihin tuhansiin. Lempinimen "Luterus" Arvola oli saanut jo Pellervo-Seuran konsulenttina, julkaistuaan kirjasen "Osuuskassojen kymmenet käskyt".
John Roberts (pormestari)
John Roberts (1932 tai 1933 – 2017) oli walesilaisen Milford Havenin () kaupungin pormestari ja kunnanvaltuuston jäsen. Hänen väitetty palvelusaikansa Kuninkaallisessa laivastossa paljastui valheelliseksi vuonna 2013. Roberts oli käyttänyt itsestään titteliä "komentajakapteeni John Roberts RNR RD", missä kirjaimet "RNR" merkitsevät laivaston reserviä ja "RD" reservin upseerin mitalia.
Roberts kävi omien sanojensa mukaan koulunsa Milford Grammar Schoolissa. Hän liittyi Britannian kauppalaivastoon 24. toukokuuta 1956 ja työskenteli sen palveluksessa yli 30 vuotta vuoteen 1987 asti. Vuosina 1987–1992 hän toimi Pembrokeshiren kreivikunnan Punaisen Ristin johtajana. Roberts itse sanoi, että nimitys "komentajakapteeni" syntyi tänä aikana, mutta että hänellä itsellään ei ollut asian kanssa tekemistä. Roberts väitti myös, että hänet oli kutsuttu vierailulle Buckinghamin palatsiin 18. heinäkuuta 1991 ja palkittu pitkästä urastaan kauppalaivastossa.
2000-luvulla Roberts toimi Milford Havenissa kunnanvaltuutettuna kahdentoista vuoden ajan alkaen huhtikuusta 2000 ja pormestarina vuodesta 2008 vuoteen 2009. Pormestarina Roberts oli mukana tarkastamassa uutta Qatariin perustettua Milford Havenin sataman kautta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan toimitettavan maakaasun varastointikeskusta huhtikuussa 2008. Milford Havenin pormestarina vuosina 1993–1994 toimineen ja entisen laivaston upseerin John Leen kuollessa marraskuussa 2009 Roberts väitti käyneensä laivaston oppiaikansa Davenportissa 1950-luvulla yhdessä Leen kanssa.
Kun paikallislehti "The Milford Mercury" alkoi saada paikallisilta yhteydenottoja Robertsin laivastouraa koskien tämä ilmoitti, ettei ollut tosiasiassa koskaan ollut laivaston palveluksessa. Myöskään Kuninkaallisella laivastolla ei ollut arkistoissaan merkintöjä Robertsin väitetystä palvelusajasta. Roberts ei suostunut kommentoimaan sitä, mistä hänen laivaston univormunsa oli peräisin. Hän jätti tehtävänsä kunnanvaltuutettuna 17. tammikuuta 2013 vedoten terveyssyihin ja kuoli vuonna 2017.
Markus Maulavirta
Markus Einari Maulavirta (os. "Virtanen"; s. 29. toukokuuta 1956, Järvenpää) on suomalainen keittiömestari, eräopas ja tietokirjailija. Hän tuli tunnetuksi suurelle yleisölle muun muassa esiinnyttyään vuosina 1988-1989 tv-sarjassa "Enkelten keittiö" ja vuosina 1999–2004 yli 40 kertaa tv-sarjassa "Kokkisota". Hän on kirjoittanut kymmenenkunta keittokirjaa ja toiminut suomalaisen keittiötaidon kouluttajana usean vuosikymmenen aikana.
Maulavirta kävi vuonna 1974 yksivuotisen kokin peruskurssin. Tämän jälkeen hän opiskeli kokki-kylmäköksi
Hotelli- ja ravintolakoulu Perhossa (1976-1978), ja Hotelli- ja ravintolaopisto Haagassa keittiön työnjohdollisen kurssin sekä keittiömestarikurssi (1984–1984). Hän täydensi opintojaan Haaga Instituutin keskijohdon täydennyskoulutuksella (1988-1989) ja lyhytkursseilla Cross Kitchen ja Maailman keittiöt Yhdysvaltojen New Yorkissa (The Culinary Institute of America, 1995) ja Haaga Instituutissa (kouluttajakoulutus, 1996). Tämän lisäksi hän suoritti viinimestaritutkinnon Turun ammatti-instituutissa vuosina 2002-2003.
Maulavirta työskenteli uransa alkuvuosina hotelli Hesperiassa, Presidentissä, Kalastajatorpassa, Palacessa, Intercontinentalissa. Vuonna 1985 hän oli patisserien ja kokin tehtävissä hotelli Palacessa; samana vuonna keittiömestari Eero Mäkelän johtama Palace Gourmet -ravintola valittiin Vuoden ravintolaksi 1985.
Tämän jälkeen Maulavirta työskenteli Valtioneuvoston juhlahuoneiston banquet-kokkina. Sitten hän oli vuosina 1986-1989 ravintola Georgen keittiömestari. Ravintola valittiin Vuoden ravintolaksi vuonna 1987. Georgelle myönnettiin Michelin-tähti (1991), kun keittiössä vaikuttivat Maulavirran ohella Maija Silvennoinen ja Markus Aremo. Vuosina 1989-1993 Maulavirta oli hotelli Lordin keittiöpäällikkö; Lord sai Michelin-tähden vuonna 1993. Vuosina 1994-2001 Maulavirta oli keittiöpäällikkönä hotelli Palacen ravintola Palacessa ja vuosina 2002-2005 ravintola Nokassa ja samalla Royal Ravintoloiden pääkouluttajana (Royal Academy). Tämän jälkeen hän jatkoi 2005-2007 Klaus K -hotellin ravintola Ilmattaren keittiöpäällikkönä. Päätoimensa ohella hän on vieraillut lyhyitä jaksoja Italiassa, Norjassa ja Ranskassa sijaitsevissa ravintoloissa sekä luennoinut tai toiminut opettajina monilla suomalaista ruokaa tai sen eri osateemoja käsitelleillä kursseilla.
Giuseppe Amisani
Giuseppe Amisani (7. joulukuuta 1881 Mede Lomellina, Italia – 8. syyskuuta 1941 Portofino) oli italialainen taidemaalari. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan.
Giambattista Pittoni
Giovanni Battista Pittoni eli Giambattista Pittoni (20. kesäkuuta 1687 Venetsia, Italia – 17. marraskuuta 1767 Venetsia, Italia) oli italialainen taidemaalari. Hän oli yksi 1700-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan.
Antonio Rotta
Antonio Rotta (20. kesäkuuta 1828 Gorizia, Italia – 17. marraskuuta 1903 Venetsia, Italia) oli italialainen taidemaalari. Hän oli yksi 1800-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan.
Vincenzo Petrocelli
Vincenzo Petrocelli (6. heinäkuuta 1823 Cervaro, Italia – 2. helmikuuta 1896 Napoli, Italia) oli italialainen taidemaalari. Hän maalasi historiamaalauksia ja muotokuvia.
Salvatore Garau
Salvatore Garau (1953 Santa Giusta, Italia) on italialainen taidemaalari. Hän on yksi 2000-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan.
Francesco Filippini
Francesco Filippini (18. syyskuuta 1853 Brescia, Italia – 6. maaliskuuta 1895 Milano, Italia) oli italialainen taidemaalari. Hän oli yksi 1800-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan.
Ho Kan
Ho Kan (23. heinäkuuta 1932 Nanjing, Kiina) oli kiinalainen maalari. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä kiinalainen alallaan.
Fathi Hassan
Fathi Hassan (10. toukokuuta 1957 Kairo, Egypti) on egyptiläinen kuvataiteilija. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä afrikkalaisista alallaan.
Eudysminen suhde
Eudysminen eli eudisminen suhde on vaikutuserojen suhdeluku kahden enantiomeerin eli peilikuvaisomeerin lääkinnällisen tai muun vaikutuksen välillä. Jonkin kiraalisen aineen toinen enantiomeereistä voi olla biologisesti aktiivisempi kuin toinen: toinen aineista sitoutuu esimerkiksi johonkin reseptoriin voimakkaammin kuin toinen.
Eutomeeri on enantiomeeri, jolla on haluttu vaikutus.
Distomeeri on enantiomeeri, jolla ei ole haluttua vaikutusta tai sillä on ei-haluttuja ominaisuuksia.
Suhde lasketaan jakamalla esimerkiksi eutomeerin EC50- tai IC50-arvo distomeerin saman mitatun asian arvolla. Jos suhde on 1, ovat enantiomeerien vaikutukset yhtä suuret.
Bonito Generation
Bonito Generation on yhdysvaltalaisen electro-pop yhtye Kero Kero Boniton esikoisalbumi, jonka julkaisi Double Denim Records 21. lokakuuta 2016. Kappaleille "Lipslap", "Break". "Trampoline" ja "Forever Summer Holiday" on julkaistu musiikkivideot.
Charles Linn
Charles Linn, nimi alun perin "Carl Erik Engelbert Sjödahl" (13. kesäkuuta 1814 Pohja – 7. elokuuta 1882 Birmingham, Yhdysvallat) oli suomalaissyntyinen Yhdysvaltoihin muuttanut merikapteeni, tukkukauppias, pankkiiri ja teollisuusmies.
Sjödahlin isä Erik Johan Sjödahl oli tarkastajana Billnäsin ruukilla. Sjödahl lähti merille vuoden 1830 tienoilla. Hän ehti purjehtia 53 kertaa Atlantin yli ja kolme kertaa maapallon ympäri ennen kuin asettui asumaan Yhdysvaltoihin. Sjödahl avasi vuonna 1838 kauppaliikkeen Alabaman Montgomeryssä ja muutti nimensä Charles Linniksi koska hänen alkuperäinen nimensä oli liian vaikea lausuttavaksi paikallisille asukkaille. Linn menestyikin sitten hyvin kauppiaana.
Amerikan sisällissodan alettua 1861 Linn meni etelävaltioiden laivaston palvelukseen kapteeniksi. Hän kuljetti puuvillaa etelävaltioista Englannin Liverpooliin. Puuvillasta saaduilla tuloilla etelävaltiot rahoittivat sodankäyntiään. Heinäkuussa 1863 pohjoisvaltioiden asettamaa merisaartoa valvova tykkivene USS R. R. Cuyler valtasi Floridan eteläkärjen vesillä CSS Kate Dale-aluksen jonka kapteenina Linn oli. Linn vietiin poikansa kanssa vankina Washingtoniin mutta hän pääsi kuitenkin pian vapaaksi.
Sodan jälkeen Linn oli tukkukauppiaana ensin New Orleansissa ja sitten taas Alabaman Montgomeryssä. Linn värväsi vuonna 1869 Suomesta isomman joukon siirtolaisia ja kustansi näiden matkan Alabamaan Yhdysvaltoihin neljän vuoden työsitoumusta vastaan. Vuonna 1872 Linn perusti erään liikemiesryhmän pyynnöstä Alabaman Birmighamiin National Bank of Birmingham-pankin ja rakennutti pankille kaupunkiin kolmikerroksisen toimitalon. Hän oli perustamassa myös Linn Iron Works ja Birmingham Car and Foundry Company nimisiä teollisuusyrityksiä Birminghamiin.
Birminghamissa Alabamassa paljastettiin toukokuussa 2013 Charles Linnin näköispatsas jonka on tehnyt Branko Medenica. Linnin mukaan on kaupungissa nimetty myös puisto (Linn Park) ja kirjastorakennus (Linn-Henley Research Library).
Epoch
Epoch on yhdysvaltalaisen elektronista musiikkia tuottavan artistin Tychon neljäs albumi. Albumin julkaisi Ghostly International 20. syyskuuta 2016.
"Epoch" oli ehdolla vuoden 2016 Grammy-palkintogaalassa vuoden parhaasta elektronisen musiikin albumista.
Jim Neidhart
James Henry Neidhart (8. helmikuuta 1955 – 13. elokuuta 2018) oli yhdysvaltalainen showpainija, jonka aktiivivuodet sijoittuivat 1980–1990-luvuille. Neidhart aloitti showpainiuransa vuonna 1979 ja debytoi World Wrestling Federationissa 21. tammikuuta 1985, Madison Square Gardenissa järjestetyssä tapahtumassa, nimellä Jim "The Anvil" Neidhart. Hän muodosti yhdessä Bret Hartin kanssa "The Hart Foundation" -duon, joka voitti kaksi kertaa World Tag Team -mestaruuden, ensimmäisen 7. helmikuuta 1987.
Neidhart oli naimisissa Ellie Hartin, Bret Hartin siskon, kanssa. Pari sai kolme tytärtä, joista yksi, Natalie, on hänkin showpainiammattilainen.
Neidhart kuoli äkilliseen sairaskohtaukseen, ja hänellä oli alkava Alzheimerin tauti.
Kenneth Cook
Bert Kenneth Cook, myös: "Kenneth Bernard Cook", kirjailijanimiä: "Alan Hale", "John Duffy" (5. toukokuuta 1929 Lakemba, Sydney, New South Wales, Australia – 18. huhtikuuta 1987 Narromine, New South Wales, Australia) oli australialainen toimittaja, kirjailija ja elokuvantekijä. Hän oli Australian yleisradioyhtiön Australian Broadcasting Commissionin (ABC1) palveluksessa 1952–1961 ja omistautui sitten kirjoittamiselle. Myöhemmin hän teki jälleen töitä ABC:lle tuottamalla kymmeniä lyhytelokuvia, lähinnä lastenfilmejä, oman yhtiönsä Patrician Filmsin kautta.
Ensimmäisen romaaninsa Cook kirjoitti 1950-luvun alussa. Ensin kustantaja hyväksyi sen, mutta piti sitä kuitenkin niin ala-arvoisena, että se jäi julkaisematta. Ensimmäinen julkaistu romaani on "Wake in Fright" vuodelta 1961. Sitä pidetään Cookin tuotannosta parhaana, ja kymmenkunta vuotta myöhemmin Evan Jones käsikirjoitti ja Ted Kotcheff ohjasi siitä elokuvan "Kova loma". Cook on liikkunut monissa kirjallisuudenlajeissa, kirjoittanut rikoskirjallisuutta, käsitellyt historiaa, Vietnamin sotaa, esittänyt aborttiin liittyviä moraalikannanottoja, kirjoittanut Australian elokuva-alasta. Hän on käsitellyt Eurekan kapinaa vaimonsa Patrician kanssa tekemässään näytelmässä. Hän pohti "Stockadessa" Vietnamin sotaa ja väkivallan oikeutusta vallankäytössä. Näytelmä esitettiin 1971 Independent Theatressa Sydneyssä, ja heti kauden päätteeksi näyttelijät tekivät siitä elokuvaversion. Kriitikot suhtautuivat siihen nuivasti, mutta se kertoi kuitenkin Australian elokuva-alan surkeasta tilasta ja erityisesti siitä, kuinka paikalliset elokuvantekijät ovat jääneet vaille viranomaisten tukea.
Ensimmäisen avioliiton Cook solmi Patricia Hickien kanssa. Avioliitto päättyi eroon. Cook ajautui konkurssiin ollessaan takaajana epäonnisessa elokuvahankkeessa. Sairaana ja masentuneena hän kirjoitti kirjan "The Killer Koala" (1986). Kirja menestyi ja palautti hänen itseluottamuksensa. Hän avioitui Jacqueline Frances Kentin kanssa tammikuussa 1987.
Cook oli myös poliittisesti aktiivinen. Hän oli kahdesti ehdokkaana parlamenttiin, mutta ei tullut valituksi. ensimmäisen kerran 1966 ja toisen kerran 1969. Cook kuoli sydänkohtaukseen.
Tapiolan ortodoksinen kirkko
Tapiolan ortodoksinen kirkko eli Pyhittäjä Herman Alaskalaisen kirkko on Espoon Tapiolassa sijaitseva ortodoksinen kirkkorakennus. Kirkko kuuluu Helsingin ortodoksiseen seurakuntaan. Kirkko rakennettiin vuosina 1997-1998 ja sen vihki käyttöön Helsingin metropoliitta Leo lokakuussa 1998. Kirkon suunnittelijana toimi arkkitehti Paul Hesse.
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Imatra)
Pyhän Nikolaoksen kirkko on Imatralla sijaitseva ortodoksinen kirkkorakennus. Kirkko valmistui alun perin vuonna 1956 rukoushuoneeksi ja sen suunnittelijana toimi arkkitehti Toivo Paatela. Rukoushuonetta laajennettiin kaksi kertaa ennen kuin se vihittiin kirkoksi vuonna 1986. Kirkon vanhimmat ikonit ovat peräisin 1700-luvulta.
Diamonds from Sierra Leone
Diamonds from Sierra Leone on yhdysvaltalaisen hip hop -artistin Kanye Westin kappale, joka julkaistiin vuonna 2005 hänen toisen studioalbuminsa "Late Registration" ensimmäisenä singlenä. Kappale sisältää samplen vuoden 1971 "James Bond" -elokuvan "Timantit ovat ikuisia" tunnuskappaleesta, jonka laulaa Shirley Bassey. Basseyn kerrotaan olleen hyvin vaikuttunut Westin performanssista ja kertoi, että haluaisi työskennellä hänen kanssaan tulevaisuudessa. Kappale sijoittui Billboard Hot 100 -musiikkilistan sijalle 43. ja Britannian singlelistan sijalle 8. Suomessa se puolestaan sijoittui Suomen virallisen listan sijalle 17. ja oli listalla yhteensä 27 viikkoa. Kappale voitti Grammy-palkinnon 48. Grammy-palkintogaalassa kategoriassa "Grammy Award for Best Rap Song".
Digitaalinen lataus
Yhdysvaltain promosingle
Britannian promosingle
Britannian maxisingle
Britannian CD-single
Saksan CD-single
Euroopan maxisingle
Hösmärinpuiston päiväkoti
Hösmärinpuiston päiväkoti on Hösmärinpuiston koulussa Espoossa yhdistettynä oleva päiväkoti. Rakennus valmistui syksyllä 2005. Johtajana toimii Hanna Marquis ja koko koulurakennuksen rehtorina toimii Marjut Tenkanen.
Luettelo Suomen ministereistä syntymäajan mukaan
Tämä on luettelo Suomen historian kaikista ministereistä syntymäajan mukaan järjestettynä. Ministeripäivien mukaan järjestettyinä ministerit ovat luettelossa Suomen ministereistä.
Pajukirppa
Pajukirppa ("Crepidodera fulvicornis") on lehtikuoriaisten ("Chrysomelidae") heimoon kuuluva kiiltokirppalaji. Pajukirpat ovat vihreän tai pronssin hohtoisia kuoriaisia ja niillä on kirpoille tyypilliset paksuuntuneet takajalat. Kooltaan ne ovat noin 3 mm. Aikuiset pajukirpat voivat esiintyä suurina määrinä syöden pajujen lehtiä, mutta voivat ruokailla myös haavan lehdillä. Aikuisena pajukirpat talvehtivat maassa ja puiden kuorten raoissa. Toukkavaiheessa pajukirpat syövät kasvien juuria.
Jarmo Vähä-Savo
Jarmo Vähä-Savo (s. tammikuu 1960 Noormarkku) on arvostettu suomalainen keittiömestari. Hän johti gourmet-ravintola G. W. Sundmansin keittiötä Helsingin Etelärannassa vuonna 2001, kun ravintola valittiin Vuoden ravintolaksi. Hänen aikanaan ravintolalla oli kansainvälisesti arvostettu Michelin-tähti (vuosina 2001–2007). Vähä-Savon alaisuudessa olivat myös Sundmans Krogin ja kalaravintola Haviksen keittiöt.
Jarmo Vähä-Savo toimi kokkien suomenmestaruuskilpailuna tunnetun Vuoden kokki -kilpailun päätuomarina vuonna 2010. Hän on toiminut Suomen kokkimaajoukkueen valmentajana ja tuomarina Lyonissa järjestetyissä Bocuse d’Or -kokkikilpailuissa.
Syksyllä 2014 Jarmo Vähä-Savo aloitti Taitotalon kongressikeskuksen à la carte -ravintola Talentin keittiömestarina Helsingin Pitäjänmäessä. Sitä ennen hän työskenteli Sodexholla.
Tomppabeats
Tomi Lahtinen tai Tomppabeats on helsinkiläinen hip-hop tuottaja, joka on tuottanut vuodesta 2013 asti hip-hop ja lo-fi musiikkia. Tomi on ottanut vaikutteita musiikkiinsa J Dillalta, Nujabesilta, Madlibilta, Flying Lotusilta ja Knxwledgeltä.
AlbumitEP - levytKokoelma - levyt
Otto Theodor von Manteuffel
Otto Theodor von Manteuffel (3. helmikuuta 1805 Lübben – 26. marraskuuta 1882 Krossen (nyk. Krosno Odrzańskie, Puola)) oli saksalainen paroni ja konservatiivinen valtiomies, joka toimi Preussin pääministerinä vuosina 1850–1858.
Otto Theodor von Manteuffel kuului vanhaan pommerilaiseen Manteuffelin aatelissukuun. Hän oli kenraali Edwin von Manteuffelin serkku. Hän opiskeli oikeus- ja kameraalitieteitä Hallen yliopistossa ja aloitti uransa Luckaun piirin maaneuvoksena ("landrat"). Hänet valittiin vuonna 1837 edustajaksi Brandenburgin provinssin maakuntapäiville. Vuodesta 1841 hän oli ylihallitusneuvoksena ("oberregierungsrat") Königsbergissä.
Manteuffel nimitettiin vallankumousvuoden aikana 8. marraskuuta 1848 sisäministeriksi kenraali Friedrich Wilhelm von Brandenburgin johtamaan Preussin hallitukseen. Manteuffelilla oli keskeinen rooli vanhoillisen perustuslain säätämisessä joulukuussa 1848 ja sen muuttamisessa entistä vanhoillisemmaksi tammikuussa 1850. Marraskuussa 1850 hän siirtyi ulkoministeriksi ja solmi Itävallan kanssa Olmützin sopimuksen. Joulukuussa 1850 kuningas Fredrik Vilhelm IV nimitti Manteuffelin ministeripresidentiksi (pääministeriksi), ja hän jatkoi myös ulkoministerinä. Manteuffel kannatti itsevaltiutta ja pyrki jarruttamaan perustuslailliseen hallintoon siirtymistä. Ulkopolitiikassa hän kuunteli Preussin lähettiläänä Saksan liiton liittopäivillä toiminutta Otto von Bismarckia. Manteuffel joutui väistymään hallituksen johdosta, kun prinssi Vilhelm tuli veljensä sijaishallitsijaksi marraskuussa 1858. Pääministerikautensa jälkeen Manteuffel oli vuosina 1859–1860 maapäivien edustajainhuoneen jäsenenä ja vuodesta 1866 herrainhuoneen elinikäisenä jäsenenä.
Formula 3000 Monacon Grand Prix 2003
Formula 3000 Monacon Grand Prix 2003 oli Formula 3000 -kauden 2003 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 31. toukokuuta Monacon katuradalla Monacossa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Monacon GP:n ohessa.
Kilpailun voitti kuudennesta lähtöruudusta startannut Nicolas Kiesa, joka viimeisellä kierroksella ohitti kilpailua johtaneen Björn Wirdheimin hidastaessa vauhtiaan pääsuoralla tervehtiäkseen tallinsa mekaanikkoja.
In memoriam (Sibelius)
In memoriam op. 59 on Jean Sibeliuksen säveltämä hautajaismarssi Eugen Schaumanin muistoksi.
Sibelius sävelsi marssin Schaumanin ammuttua Nikolai Bobrikovin ensimmäisen sortokauden lopulla.
Sävellys valmistui 14. joulukuuta 1909, mutta Sibelius oli tyytymätön ja sävellys saavutti lopullisen muotonsa maaliskuussa 1910. Ensiesitys lykkääntyi lokakuuhun 1910.
Sävellys soitettiin Sibeliuksen omissa hautajaisissa vuonna 1957.
Rudolf von Auerswald
Rudolf Ludwig Cäsar von Auerswald (1. syyskuuta 1795 Königsberg – 14. tammikuuta 1866 Berliini) oli saksalainen valtiomies, joka toimi Preussin pääministerinä vallankumousvuoden aikana kesäkuusta syyskuuhun 1848.
Auerswald palveli vuosina 1812–1820 upseerina Preussin armeijassa ja viljeli sen jälkeen suurtilaansa Itä-Preussissa. Hän oli 1824–1834 Heiligenbeilin piirin maaneuvos ("landrat"), 1838–1842 Königsbergin ylipormestari ja 1842–1848 hallintojohtaja ("regierungspräsident") Trierissä, minkä ohella hän kuului Itä-Preussin maakuntapäivien ritarihuoneeseen. Vuoden 1848 maaliskuun vallankumouksen jälkeen liberaalina pidetty Auerswald nimitettiin Itä-Preussin ylipresidentiksi ("oberpräsident"). Hänet valittiin myös edustajaksi Preussin kansalliskokoukseen ja hän oli kesäkuusta syyskuuhun 1848 maan pää- ja ulkoministerinä. Vallankumousta seuranneen konservatiivisen reaktion vuosina hän oli maapäivien edustajainhuoneen liberaaliin opposition johdossa ja kuului lyhytaikaiseen Erfurtin liiton parlamenttiin.
Auerswald palasi Preussin hallitukseen, kun sijaishallitsijaksi tullut hänen lapsuudenystävänsä, prinssi Vilhelm nimitti hänet vuonna 1858 Karl Anton von Hohenzollern-Sigmaringenin hallitukseen salkuttomaksi ministeriksi. Prinssihallitsija Vilhelmin tuki teki Auerswaldista hallituksen vahvan miehen ja hän yritti uudistaa Preussin sotavoimia. Hallituksen kaaduttua maaliskuussa 1862 Auerswald vetäytyi julkisesta elämästä.
Rudolf von Auerswaldin veli oli Frankfurtin kansalliskokouksen edustajana toiminut kenraalimajuri Hans von Auerswald, jonka vallankumoukselliset surmasivat syyskuussa 1848.
Ludolf Camphausen
Gottfried Ludolf Camphausen (10. tammikuuta 1803 Hünshoven, Geilenkirchen – 3. joulukuuta 1890 Köln) oli saksalainen liikemies ja poliitikko, joka toimi Preussin pääministerinä vallankumousvuoden aikana maaliskuusta kesäkuuhun 1848.
Camphausen perusti vuonna 1826 August-veljensä kanssa pankin Kölniin. Seuraavan kahden vuosikymmenen aikana hän vaikutti liike-elämän ohella edustajana Kölnin kaupunginraadissa ja Reininmaan maakuntapäivillä. Vuoden 1848 maaliskuun vallankumouksen yhteydessä reininmaalaisten liberaalien johtohahmona pidetty Camphausen nimitettiin Preussin pääministeriksi 29. maaliskuuta. Hän erosi jo 20. kesäkuuta, kun Preussin kansalliskokous torjui hänen hallituksensa valmisteleman perustuslakiesityksen. Camphausen nimitettiin heinäkuussa 1848 Preussin lähettilääksi Frankfurtin kansalliskokouksen perustaman väliaikaisen hallituksen luo. Hän puolusti tarmokkaasti Preussin itsenäisyyttä ja jarrutti kansalliskokouksen yritystä perustaa saksalainen liittovaltio. Hän luopui lähettilään tehtävästä huhtikuussa 1849 ja oltuaan vielä jonkin aikaa Preussin maapäivien edustajana hän palasi pankinjohtajan uralle. Camphausen omisti myös Rüngsdorfissa Bonnin lähellä sijainneen yksityisen observatorion ja suoritti siellä astrofysikaalisia tutkimuksia.
Ludolf Camphausenin toinen veli oli valtiomies Otto von Camphausen, joka toimi myöhemmin valtiovarainministerinä Otto von Bismarckin hallituksessa.
Ahmed Tevfik pašša
Ahmed Tevfik pašša (11. helmikuuta 1845 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta – 8. lokakuuta 1936 Istanbul, Turkki) oli turkkilainen valtiomies ja Osmanien valtakunnan viimeinen suurvisiiri. Hän toimi Osmanien valtakunnan suurvisiirinä kolme kertaa, vuonna 1909, vuosina 1918–1919 ja vuosina 1920–1922. Hän oli myös Osmanien valtakunnan ulkoministeri vuosina 1899–1909. Aikaisemmin hän toimi muun muassa suurlähettiläänä Roomassa, Wienissä, Pietarissa, Ateenassa ja Berliinissä. Hän tuki avoimesti Mustafa Kemalin nationalistista liikettä, joka vastusti Sèvresin rauhansopimusta.
Paikallispataljoona
Paikallispataljoona on Suomen puolustusvoimien 1. tammikuuta 2015 perustama joukkoyksikkötyyppi, mikä käsittää paikallisjoukkujen yksiköitä. Paikallispataljoonien komentajina toimivat sotilasalueiden päälliköt. Paikallispataljoonan maakuntakomppaniat ovat perustetut vapaaehtoisista.
Piispajärven koulu
Piispajärven koulu oli Suomussalmen Piispajärven kylässä Kainuussa vuosina 1923–2015 toiminut kyläkoulu, vuoteen 1973 asti kansakoulu ja sitten peruskoulun alakoulu. Koulussa oli 1930-luvulla yli 80 oppilasta, kun taas viime vaiheessa 2010-luvun puolessavälissä oppilaita oli enää kymmenkunta ja opettajia kaksi. Koulu sijaitsee valtatie 5:n varrella. Lakkautuksen jälkeen alueen lähimmät koulut ovat Suomussalmen viimeinen toimiva kyläkoulu Nivan koulu, Taivalkosken Hutun koulu noin 20 kilometrin päässä ja Ruukinkankaan koulu Ämmänsaaressa, jonne on matkaa 56 kilometriä.
Piispajärven kansakoulun toiminta alkoi pari vuotta oppivelvollisuuslain voimaantulon jälkeen vuonna 1923, samanaikaisesti kuin Laajan ja Kerälän koulujen toiminta. Aluksi koulu toimi vuokratiloissa Alassalmella. Opettajana toimi kiertokoulunopettaja Kaisa Lyydia Juntunen Ruhtinansalmelta. Oppilaita oli aluksi 41. Parin vuoden päästä saatiin tilat myös keittolalle ja oppilasasuntolalle. Vuonna 1928 oppilaita oli 51, joista asuntolassa majoittui 21. Kaikkiaan Suomussalmen kouluissa oli tuolloin 16 oppilasasuntolaa, joihin majoittui pitkien välimatkojen vuoksi yli kolmannes kunnan koululaisista. Tammikuussa 1928 kaksi Piispajärven asuntolan oppilasta eksyi ja yöpyi metsässä kotimatkalla, minkä jälkeen kunnan kouluvaliokunta määräsi lapsille saattajan kotimatkalle.
Piispajärven oma hirsirakenteinen koulutalo valmistui vuonna 1930, jolloi koulussa oli 83 oppilasta, 62 majoitettuna asuntolan viiteen huoneeseen. Opettajaksi tuli Siiri Kinnunen, myöhemmin Luukkonen, joka jatkoi työtään vuoteen 1971 saakka. Joulukuussa 1939 koulu paloi talvisodan kranaattikeskityksessä, mutta koulunpitoa voitiin jatkaa säilyneessä asuntolarakennuksessa. Uusi kivirakenteinen koulu valmistui 1953. Piispajärven koulun opettajaksi tuli 1960-luvun alussa Simo Viinikkala, joka julkaisi vuonna 2001 muistelmateoksensa "Pyhämaan poika Piispajärvellä".
Peruskouluun siirtymisvuodesta 1973 lähtien Piispajärven oppilasmäärä alkoi laskea viidestäkymmenestä niin, että 1990-luvulle tultaessa oppilaita oli enää 19 oppilasta. Koulu lakkautettiin vuonna 2015, jolloin oppilasmäärä oli jäämässä alle kymmeneen. Koulukiinteistö myytiin 10 000 eurolla kyläläisten perustamalle osuuskunnalle.
Real Love
Real Love on John Lennonin kirjoittama rock-tyylinen kappale. The Beatlesin hengissä olleet jäsenet Ringo Starr, George Harrison ja Paul McCartney levyttivät kappaleen uudelleen helmikuussa 1995 jo edesmenneen John Lennonin äänittämän demonauhan päälle. Anthology 2 -albumille sisältyvä kappale ilmestyi myös singlenä. Real Love oli The Beatlesin viimeinen uusi kappale.
Karen Sisco
Karen Sisco on yhdysvaltalainen rikosdraamasarja, jonka pääosassa näyttelee Carla Gugino. Sarjan loi romaanikirjailija Elmore Leonard, joka perustuu hahmoon joka esiintyi useissa hänen töissään ja elokuvassa "Mieletön juttu" (1998). Sarja debytoi 1. lokakuuta 2003 American Broadcasting Companyn kanavalla. Sarja lopetettiin seitsemän jakson jälkeen.
Heinolan Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko
Heinolan Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko eli Heinolan ortodoksinen kirkko on ortodoksinen kirkkorakennus Heinolassa. Valmistuessaan vuonna 1956 kirkko vihittiin alun perin tsasounaksi. Vihkimisen toimitti piispa Aleksanteri 6. joulukuuta vuonna 1956. Kirkoksi rakennuksen vihki metropoliitta Johannes 31. elokuuta 1986.
Elizaveta Zarubina
Elizaveta Zarubina (; 1. tammikuuta 1900 – 14. toukokuuta 1987), syntyjään Lisa Rozensweig, oli neuvostoliittolainen vakoilija. Yhdysvalloissa oleskellessaan hän käytti nimeä Elizabeth Zubilin ja hänet tunnettiin myös nimellä Lisa Gorskaja. Hänellä oli keskeinen rooli atomipommin valmistustietojen toimittamisessa Neuvostoliiton haltuun.
Zarubina syntyi Bessarabiassa Rozensweigin juutalaisperheeseen. Hän liittyi paikalliseen kommunistinuorten järjestöön vuonna 1919. Vuonna 1924 hän sai työn Neuvostoliiton lähetystössä ja siirtyi 1925 vastaavaan tehtävään Wienissä. Vuodesta 1929 hän toimi Turkissa laittoman kommunistipuolueen tehtävissä. Vuonna 1929 hän avioitui Jakob Blumkinin kanssa. Yhdessä he toimivat vakoilutehtävissä Tanskassa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Tanskassa oleskellessaan hän urkki ydinaseen toimintaperiaatteen tieteilijä Niels Bohrilta.
Vuodesta 1941 alkaen Zarubinin pariskunta ja heidän työtoverinsa Maria Konnenkova vakoilivat Manhattan-projektia saadakseen selville ydinaseen valmistustavan. Heillä oli yhteyksiä erityisesti projektinjohtaja Robert Oppenheimerin vaimoon sekä tieteilijä Albert Einsteiniin, jota Konnenkova liehitteli. Vakoiluryhmän tieteellisenä asiantuntijana toimi Jelena Kozeltseva. Ryhmä pystyi toimittamaan Neuvostoliittoon erittäin tarkat tiedot ydinaseen valmistamisesta. Heidät kutsuttiin takaisin Moskovaan elokuussa 1944.
Vesikulkuneuvo
Vesikulkuneuvot tai alukset ovat vedessä liikkuvia kulkuneuvoja, joihin luetaan mm. laivat, veneet, lautat, ilmatyynyalukset ja sukellusveneet. Vesikulkuneuvoilla voidaan liikennöidä vaihtelevissa olosuhteissa ja niitä voidaan käyttää niin matkustajien tai rahdin kuljettamiseen kuin sotilastarkoituksiinkin. Vesikulkuneuvoilla on yleensä jokin liikkumisen mahdollistava työntövoima (purje, airo tai moottori) ja siten ovat erillään yksinkertaisista laitteista jotka vain kelluvat vedessä, kuten tukkilautta tai ponttoonilaituri.
Maaefektialukset eli pintaliitäjät, jotka ”lentävät” vedenpinnan yläpuolella niin kutsutun maavaikutuksen avustamana, ja ilmatyynyalukset ovat ilma-alusta muistuttavasta toimintaperiaatteestaan huolimatta vesikulkuneuvoja ja niitä koskevat merenkulkuun liittyvät säädökset.
Nivan koulu (Suomussalmi)
Nivan koulu on Suomussalmen Vaaranivan kylässä Kainuussa toimiva peruskoulun alakoulu. Vuonna 1927 perustettu Nivan koulu on Suomussalmen viimeinen toimiva kyläkoulu, jossa oli 21 oppilasta lukuvuonna 2015–2016. Enimmillään koulussa on ollut yli sata oppilasta.
Nivan koulun nykyinen keltainen koulurakennus on vuodelta 2008, sen tieltä purettu, liian suureksi käynyt kivikoulu vuodelta 1954. Uusi koulu oli ensimmäinen Suomussalmelle rakennettu uusi koulurakennus sitten 1960-luvun.
Nivan (Polvelan) kansakouluun tuli perustamisvuonna 1927 oppilaita alakouluun 17 ja yläkouluun 27. Tilat oli vuokrattu Korkeaisen talosta: luokkahuone, veistohuone, keittiö sekä opettajan kamari. Alusta asti kouluun kuului myös oppilasasuntola pitkämatkalaisia varten.
Vuonna 1954 saatiin vuokratilojen korvaajiksi omat uudet tilat oppilasmäärän kasvettua lähes 80:een. Oppilaista puolet käytti asuntolaa, ja koulussa oli kolme opettajaa. Autoistumisen myötä koulukuljetukset tekivät asuntolan tarpeettomaksi vuonna 1963. Vuonna 1972 siirryttäessä kansakoulusta peruskouluun oppilaita oli 61, vuonna 1980 enää 52 ja vuonna 1995 kahdeksantoista. Uuden koulun valmistuessa 2008 Suomussalmen muita kouluja olivat Nivan lisäksi vielä Piispajärvi, Ruhtinansalmi, Pesiönlahti, Haukila ja Jumaliskylä, mutta kun Piispajärven koulukin vuonna 2015 lakkautettiin, Nivan koulu jäi Suomussalmen ainoaksi kyläkouluksi.
Bahrain kesäolympialaisissa 2012
Bahrain osallistui Lontoon olympialaisiin vuonna 2012 12 urheilijan joukkueella. Maa osallistui historiansa kahdeksansiin kesäolympialaisiin. Bahrain sai myös kritiikkiä osallistumisestaan maassa tapahtuneen kansannousun vuoksi.
Bahrainin olympiakomitea valitsi kaksitoistahenkisen joukkueen edustamaan maata. Edustajista 8 oli naisia ja 4 miehiä. Urheilijat osallistuivat yleisurheiluun, ampumalajeihin ja uimiseen. Ensimmäistä kertaa maan historiassa joukkueessa oli enemmän naisia kuin miehiä.
Bahrain voitti näissä olympialaisissa maan ensimmäisen olympiamitalin Maryam Yusuf Jamalin voitettua naisten 1500 metrin juoksussa pronssia.
Nivan koulu
Nivan koulu voi tarkoittaa seuraavia:
Nivan kansakoulu
Nivan kansakoulu voi tarkoittaa seuraavia kansakouluja:
Lentävä sirkus (vuoden 1912 elokuva)
Lentävä sirkus () on vuonna 1912 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. Alfred Lindin ohjaaman sirkusaiheisen melodraaman pääosia esittävät Rasmus Ottesen, Emilie Otterdahl, Richard Jensen ja Lilli Beck.
Kiertävä sirkusseurue saapuu pikkukaupunkiin. Nuorallatanssija Laurento rakastuu tulipalosta pelastamaansa pormestarin tyttäreen Ernaan, mutta pormestari kieltäytyy antamasta tytärtään sirkustaiteilijalle. Mustasukkainen käärmeenlumoaja Ulla Kiri-Maja tavoittelee hänkin nuorallatanssijaa. Laurento todistaa rakkautensa nousemalla köyttä pitkin kirkontorniin ja Erna pelastaa hänet irti päässeeltä kuristajakäärmeeltä. Pariskunta saa toisensa, ja sirkus jatkaa matkaansa ilman nuorallatanssijaa.
Skandinavisk-russiske Handelshusin tuottama "Lentävä sirkus" oli yksi monista 1910-luvun alun tanskalaisista sirkusaiheisista melodraamoista. Sen ohjaaja Alfred Lind tunnetaan myös useista sirkuselokuvistaan. Elokuvan vahvuuksia ovat Lindin persoonallinen tyyli ja sirkusmiljöön realistinen kuvaus.
"Lentävä sirkus" oli suuri yleisömenestys ja sai kiittäviä arvosteluja myös Tanskan lehdistössä. Sitä myytiin 228 kopiota, lähes saman verran kuin Nordisk Filmsin suosituimpia Valdemar Psilander -elokuvia. Suomessa "Lentävää sirkusta" esitettiin jo kuukauden kuluttua Tanskan ensi-illasta. Lehtimainoksissa tätä ”biografifilmien kuningasta” verrattiin edellisenä vuonna valmistuneeseen "Neljään paholaiseen" ("De fire Djævle"), jota Alfred Lind oli myös ollut tekemässä. "Savottaren" mukaan "Lentävän sirkuksen" näyttämöllepano oli ehkä ”suuremmoisin mitä milloinkaan olemme nähneet”. Elokuvan ulkomaanlevitys oli myyty Nordisk Filmsille, joka oli vähentänyt välitekstien määrän 50:stä 35:een, mutta ohjelmalehtisen perusteella Suomessa esitettiin Ruotsin tavoin alkuperäistä tanskalaista versiota.
"Lentävä sirkus" ja sen jatko-osa "Käärmetanssijatar" ("Bjørnetæmmeren", 1912) on julkaistu DVD:llä vuonna 2003. Julkaisu on varustettu englanninkielisillä väliteksteillä ja Neil Brandin pianosäestyksellä.
Luettelo Hartolan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Hartolan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Hartolan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Sakaran koulu (Suomussalmi)
Sakaran koulu oli Suomussalmen Sakaran kylässä Kainuussa vuosina 1940–1998 toiminut kyläkoulu, suurimmillaan 72 oppilaan kansakoulu ja vuodesta 1972 lähtien peruskoulun alakoulu. Nyt koulurakennus toimii majoitus- ja kokoustiloina. Se sijaitsee viitostien varressa, 20 kilometriä Suomussalmen keskustasta etelään.
Sakaran kansakoulu aloitti 32 oppilaan yläkouluna vuonna 1940 Anttosen talon vuokratiloissa. Alakoulu oli yhteinen Kerälän koulupiirin kanssa. Sakaran opettajana toimi Yrjö Vuorialho. Vuonna 1950 saatiin oma koulutalo, jossa opettajia oli kaksi ja oppilasmäärä suurimmillaan 72 lukuvuonna 1954–1955. Läpi 1960-luvun Sakaran koulun oppilasluku pysyi 50 paikkeilla mutta laski nopeasti peruskouluun siirtymisen jälkeen. Lukuvuonna 1974–1975 oppilasmäärä putosi neljääntoista, mutta vuonna 1994 se oli 22.
1990-luvulla Sakaran koulun opettajina olivat Marja Huovinen ja Martti Keränen.
Koulu lakkautettiin 1998, ja vuonna 2013 Sakaran koulukiinteistö myytiin yrittäjä Veikka Juntuselle, joka on ostanut muitakin Suomussalmen lakkautettuja kyläkouluja. Hän on remontoinut Sakaran koulun majoitus- ja kokoustiloiksi. Koululla on majoittunut muun muassa thaimaalaisia marjanpoimijoita.
Alfred Lind
Søren Estrup Alfred Lind (27. maaliskuuta 1879 Højelt – 29. huhtikuuta 1959 Kööpenhamina) oli tanskalainen elokuvaohjaaja, elokuvaaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan yhtenä varhaisen tanskalaisen mykkäelokuvan omaperäisimmistä ohjaajista, jonka elokuvat sijoittuvat usein sirkusympäristöön.
Alfred Lind oli koulutukseltaan huonekalupuuseppä. Hän kuvasi ensimmäiset elokuvansa Nordisk Filmsille vuonna 1906 ja avasi samana vuonna ensimmäisen elokuvateatterin Reykjavikiin. Sittemmin Lind teki uutiselokuvia eri puolilla Skandinaviaa.
Vuodesta 1909 lähtien Lind toimi kuvaajana ja ohjaajana eri tanskalaisyhtiöllä. Vuosina 1911–1913 hän työskenteli Skandinavisk-russiske Handelshusilla, jossa hän ohjasi menestyselokuvat "Lentävä sirkus" ("Den flyvende Cirkus") ja "Käärmetanssijatar" ("Bjørnetæmmeren", molemmat 1912).
Vuonna 1912 Lind solmi sopimuksen saksalaisten kanssa ja perusti oman tuotantoyhtiön, joka ei menestynyt. Hän työskenteli sen jälkeen Saksassa, Italiassa ja Sveitsissä, jossa hän ohjasi muun muassa elokuvat "Kuoleman kilparatsastus eli Elävä luuranko" ("Jockey della morte", 1915), "Sirkus Wolfsonin viimeinen juhlanäytäntö" ("Il circo della morte", 1916), "Die Arena des Todes" (1917–1918) ja "Ilman valtijatar" ("La fanciulla dell’aria", 1923). Lindin ura alkoi hiipua jo ennen äänielokuvan tuloa, ja vuonna 1938 hän palasi puusepäksi Tanskaan.
Laajan koulu
Laajan koulu oli Suomussalmen Laajan kylässä vuosina 1923–1980 toiminut kyläkoulu, aluksi kansakoulu ja vuodesta 1972 lähtien peruskoulun alakoulu.
Laajan kansakoulu perustettiin vuokratiloihin vuonna 1923, ensimmäisinä opettajinaan Iida Maria Rauhala ja Aleksi Väisänen. Koulu tunnettiin vuoteen 1938 nimellä Pesiön koulu, kunnes Pesiölle saatiin oma koulu. Pitkämatkalaiset asuivat aluksi kylän taloissa, mutta 1920-luvun loppupuolella toimi jo koulun oma asuntola parille kymmenelle oppilaalle. Oma koulutalo saatiin syksyksi 1930. Luokkatiloja oli kaksi, ja rakennukseen kuului myös kaksi opettajien asuntoa. Oppilaita oli tuolloin 78 ja oppilasasuntolaan mahtui 40 koululaista.
1930-luvun lopulla Ämmänsaaren ratatyömaa Laajan kylän kaakkoispuolella toi kouluun lisää oppilaita eri puolilta Suomea tulleiden ratatyöntekijöiden perheistä. Koulu keskeytettiin talvisodan takia, mutta jo lukuvuonna 1940–1941 koulu toimi taas supistetuin kurssein. Evakkoperheet nostivat oppilasmäärän 1940-luvun lopulla yli sataan, opettajamäärän kolmeen ja 40 hengelle mitoitetussa asuntolassakin majoittui enimmillään 76 koululaista. Teiden parantumisen ja autoistumisen myötä oppilasasuntola lopetettiin vuonna 1962. Läpi 1950-oppilasmäärä pysyi suurena ja alkoi pienetä 1960-luvulla, kunnes vuonna 1972 peruskouluun siirryttäessä oppilaita oli 34. Koulu lakkautettiin vuonna 1980.
Formula 3000 Saksan Grand Prix 2003
Formula 3000 Saksan Grand Prix 2003 oli Formula 3000 -kauden 2003 kahdeksas osakilpailu, joka ajettiin 2. elokuuta Hockenheimringin moottoriradalla Saksassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Saksan GP:n ohessa.