hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tuomo Laukkanen
Tuomo Laukkanen (s. 6. elokuuta 1984 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2012–2013 Suomi-sarjan KeuPa HT:hen. Hän osaa pelata sekä keskellä että laidassa. Monipuolinen Laukkanen on suhteellisen hyvä kiekollisena, mutta osaa pelata myös rikkovassa roolissa.
Laukkanen on JYPin kasvatti. Hän kuului A-juniorina joukkueensa runkopelaajiin. Kaudella 2003–2004 Laukkanen teki tehot 14+15=29, joilla hän jakoi JYP A-nuorten sisäisen pistepörssin voiton Jouni Virpiön kanssa. Samalla kaudella Laukkanen teki myös SM-liigadebyyttinsä. Hän pelasi kevätkaudella 2004 kymmenen ottelua ilman tehopisteitä, mutta jäähyminuutteja tuli kymmenen. Laukkanen pelasi kauden aikana myös kaksi Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Kesäkuussa 2004 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen JYPin kanssa. Laukkanen kuitenkin loukkasi ranteensa jo loppukesästä, jonka takia hän pelasi kaudella 2004–2005 vain seitsemän runkosarjaottelua A-nuorten runkosarjassa, kun Laukkanen palasi kaukaloihin kauden lopulla.
Toukokuussa 2005 Laukkanen teki sopimuksen Mestis-joukkue Kajaanin Hokin kanssa. Hän kävi armeijan Kajaanissa. Laukkanen teki toukokuussa 2006 jatkosopimuksen Hokin kanssa kaudeksi 2006–2007. Hän voitti keväällä 2007 Mestiksen mestaruuden. Hokissa nelosketjun mieheksi jäänyt Laukkanen palasi kaudeksi 2007–2008 kotikaupunkiinsa Jyväskylään ja siirtyi sarjatasoa alemmas Suomi-sarjajoukkue D-Kiekon riveihin. Hän oli tehoilla 21+20=41 joukkueen kolmanneksi paras pistemies Timo-Pekka Heikkisen ja Pirkka Lahtisen jälkeen. Keväällä 2008 Laukkanen oli nostamassa D-Kiekkoa takaisin Mestikseen kuuden vuoden tauon jälkeen (D-Kiekko pelasi Mestiksessä nimellä Diskos vuosina 2000–2002). Joukkueen tilille perustettiin D Team, josta tuli JYPin farmijoukkue.
Laukkanen jatkoi kaudella 2008–2009 D Teamissa, mutta hän haki monen muun pelaajan tavoin pelipaikkaa try-outin kautta heinäkuussa 2008. Kuukautta myöhemmin Laukkanen sai sopimuksen. Hän teki Mestiksen runkosarjassa 32 ottelussa tehot 8+20=28, joilla Laukkanen oli D Teamin toiseksi paras pistemies Timo-Pekka Heikkisen jälkeen. Hän pelasi myös kymmenen ottelua SM-liigaa JYPin riveissä tehoin 1+1=2. Maaliskuussa 2003 Laukkanen teki D Teamin kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2009–2010 Laukkanen voitti D Teamin sisäisen pistepörssin tehoilla 11+23=35. Hän pelasi kauden aikana myös kuusi SM-liigaottelua Porin Ässien joukkueessa. D Team vuokrasi Laukkasen Ässiin marraskuun 2009 lopulla joulutaukoon asti kestävällä sopimuksella. Ässät kärsivät tuolloin sentteripulasta. Laukkanen teki kuudessa ottelussaan yhden maalin. Hän voitti D Teamissa Mestiksen hopeaa keväällä 2010. Seuraavalla kaudella Laukkanen oli D Teamissa ottamassa Mestiksen pronssia. Kauden jälkeen hän teki sopimuksen Mestiksen KooKoon kanssa.
Jack Conway
Jack Conway (oik. Hugh Ryan Conway; 17. heinäkuuta 1887 Graceville, Minnesota – 11. lokakuuta 1952 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen monien elokuvien 1900-luvun alkupuoliskon elokuvaohjaaja, -tuottaja ja näyttelijä.
Conway aloitti uransa näyttelijänä vuonna 1908 lyhyessä mykkädraamaelokuvassa "The Scarlet Letter". Ohjaajan työt hän aloitti vuonna 1912. Conwayn ensimmäinen ohjaus oli lännenelokuva "Her Indian Hero" vuodelta 1912, jossa hän myös näytteli yhtä pääosaa. Tuottajan työt hän aloitti vasta vuonna 1928. Vuosien 1908–1948 välillä hän näytteli 94 elokuvassa ja ohjasi 111 elokuvaa. Tuottajan työt jäi enimmäkseen vähäisiksi, sillä hän tuotti vain viisi elokuvaa. Hänen viimeiseksi ohjaustyöksi jäi "Vanha rakkaus ei ruostu" vuodelta 1948, jonka pääosissa ovat muiden muassa Greer Garson, Peter Lawford ja Elizabeth Taylor.
Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan on muiden muassa "Brown Harvardista" (1926), ensimmäinen äänielokuvansa "Kaikki jäljet puuttuvat" (1928), "Puolineitseitä" (1929), "Unohda menneisyyteni" (1931), "Punatukkainen Lilli" (1932), "Viva Villa" (1934), "Giljotiinin varjossa" (1935), "Kahdesti vihitty" (1936), "Saratoga" (1937), "Humukaupunki" (1940), "Lemmenhullu" (1941), "Uhkapeluri" (1941), "Lohikäärmeen satoa" (1944) ja "Saippuakauppias" (1947). Elokuvasta "Viva Villa" hän voitti vuonna 1934 Venetsian elokuvajuhlilla erikoismaininnan ja elokuva oli ehdokkaana Coppa Mussoliniin. Lisäksi hän oli apulaisohjaajana D. W. Griffithin "Kansakunnan synnyssä" (1915) ja "Suvaitsemattomuudessa" (1916).
Conway ohjasi monia elokuvakuuluisuuksia, muiden muassa Joan Crawfordia, Clark Gablea, Jean Harlowia, Wallace Beerya, William Powellia, Myrna Loyta, Vivien Leighiä, Lana Turneria, Katharine Hepburnia ja Elizabeth Tayloria. Hän on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle, osoitteeseen 1500 Vine Street.
Yksityiselämässään Conway oli naimisissa kaksi kertaa. Hän meni naimisiin 21. helmikuuta vuonna 1911 ensimmäisen kerran näyttelijätär Viola Barryn (1894–1964) kanssa Santa Anassa, Kaliforniassa. He saivat yhden lapsen; elokuvakäsikirjoittaja Rosemary Conway Fosterin, joka syntyi vuonna 1914 Los Angelesissa. He erosivat vuonna 1918 8 aviovuoden jälkeen. Toisen kerran Conway meni naimisiin kuuluisan näyttelijän Francis X. Bushmanin (1883–1966) tyttären Virginia Bushmanin (1906–2001) kanssa 21. syyskuuta vuonna 1926 ja olivat naimisissa 26 vuotta aina Conwayn kuolemaan saakka vuoteen 1952. Conway sai Bushmanin kanssa kaksi lasta: Patin ja Miken. Pat Conwaysta tuli näyttelijä. Pat syntyi 9. tammikuuta vuonna 1931 Los Angelesissa ja kuoli 24. huhtikuuta vuonna 1981 50 vuoden iässä.
Conway kuoli 65-vuotiaana 11. lokakuuta vuonna 1952 Los Angelesin Pacific Palisadesin kaupunginosassa, Kaliforniassa. Hänet on haudattu Glendalen Forest Lawn Memorial Parkin hautausmaalle, "Garden of Memory" -alueelle. Hänen hautakiveensä on merkitty virheellisesti vuosi 1886. Virginia meni vielä Jackin kuoleman jälkeen naimisiin Peter M. Stuartin (1903–1977) kanssa joulukuussa 1954.
C’est la vie
C'est la vie on Anna Puun debyyttialbumin ensimmäinen single. Se sai ensisoittonsa YleX-radiokanavalla 26. maaliskuuta 2009. Muut radiot saivat kappaleen soittoonsa 30. maaliskuuta 2009, jolloin se tuli myyntiin myös digitaalisesti. Kappaleesta tehty, Juha Lankisen ohjaama, musiikkivideo esitettiin ensinäytössä 6. toukokuuta 2009 The Voice -kanavalla. Kappaleen on sanoittanut Mariska.
Kappaleen laulukieli on sen ranskankielisestä nimestä poiketen suomi. "C'est la vie" tarkoittaa suomeksi "Se on elämää".
Tarawa-luokka
Tarawa-luokan maihinnousualukset ovat palveluksessa Yhdysvaltain laivastossa. Luokan kaikki alukset on nimetty Yhdysvaltain vapaussodan sekä ensimmäisen ja toisen maailmansodan kuuluisien taisteluiden mukaan.
Alusten elektronisina järjestelminä olivat valmistuessa tykkien neljä Mk86 tulenjohtojärjestelmää, ohjuksille kaksi Mk115-tulenjohtojärjestelmää, maihinnousuntukijärjestelmä ITAWDS, satelliittilähetin WSC3 ja -vastaanotin SSR1. Alusten tutkajärjestelminä olivat ilmavalvontaan SPS52, merivalvontaan SPS10 sekä 40F, navigointiin LN66, tulenjohtoon SPG60 ja SPG9A sekä TACAN URN25.
Alusten voimanlähteenä kaksi Westinghouse-höyryturbiinia, jotka kytketty kahteen akseliin.
Kaikki alukset valmisti Ingalls Shipbuilding Pascagoulassa Mississipissä Yhdysvalloissa. Niiden valmistus alkoi 1971-1976 ja ne valmistuivat 1976-1980.
Mikko Luovi
Mikko Luovi (s. 5. marraskuuta 1973 Raahe) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan laitahyökkääjänä yhteensä 293 SM-liigapeliä Ilveksessä ja Lukossa ja teki niissä tehot 70+63=136. Luovi pelasi myös 276 peliä Elitserien-joukkue Brynäs IF:ssä ja teki niissä tehot 57+93=150. Luovi voitti Ruotsin mestaruuden keväällä 1999. Luovi oli urallaan hyvä luistelija ja taitopelaaja.
Luovi pelasi ensimmäiset aikuisten pelinsä kasvattajaseurassaan Raahen Kiekko-Vesassa, 2. divisioonassa kaudella 1988–89. Hän pelasi seuraavat viisi kautta Tampereen Ilveksessä ja teki liigadebyyttinsä heti ensimmäisellä kaudellaan. Vuonna 1991 Luovi voitti alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa pronssia ja pelasi myös vuosina 1992 ja 1993 Suomen alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa. Kaudet 1994–95 ja 1995–96 Luovi pelasi Rauman Lukossa. Hän voitti Lukossa pronssia keväällä 1996. Tämän jälkeen hän pelasi seitsemän kautta Brynäs IF:ssä. Kaudeksi 2003–04 Luovi palasi Rauman Lukkoon.
Kaudella 2004–05 Luovi pelasi taas Brynäsissä, mutta loukkaantui 16 pelin jälkeen. Hän pelasi myös kaksi Suomi-sarjapeliä Raahe-Kiekossa. Hänen uransa oli jonkin aikaa katkolla, kunnes lähti try-outille Tampereen Ilvekseen kaudella 2005–06, mutta hän sai sopimustarjouksen Sveitsin Nationalliga B:stä, HC Lausannen joukkueesta. Luovi kuitenkin palasi loppuvuodesta 2005 takaisin Rauman Lukkoon, joka pelasi katastrofikauttaan. Hän lopetti uransa Tanskan AL-Bank Ligaenin Herning Blue Foxissa, jossa voitti Tanskan mestaruuden.
Menkalinan
Menakalinan "β Auriga "on Ajomiehen tähdistön toiseksi kirkkain tähti.
Forza Motorsport 2
Forza Motorsport 2 on Turn 10 Studiosin kehittämä ja Microsoft Game Studiosin julkaisema ajopeli, joka julkaistiin Xbox 360:lle vuonna 2007. Pelin jatko-osa "Forza Motorsport 3" vuonna 2009.
Peli sisältää yli 300 erilaista autoa, tunnetuimpia merkkejä ovat muun muassa Ferrari, Porsche, Lamborghini, Nissan ja GM. Autoja voi koristella maalauksilla ja tarroilla. Pelissä voi myös parantaa auton suorituskykyä entistä paremmaksi esimerkiksi pakoputkistolla ja turboilla.
Pelin yli 300 autoa on jaettu kymmeneen eri luokkaan suorituskyvyn mukaan. Joissakin kilpailuissa autoluokat saattavat rajoittua, mutta pelaajalla on kuitenkin mahdollisuus ostaa itselleen kaikki autot. Autoja voi myös ostaa pelin omalla rahalla toisilta pelaajilta Xbox Live -palvelun kautta (Auction House).
LuokatCareer (ura) on Forza Motorsportin ydin. Uran alussa pelaajalla on käytössä pieni määrä pelin valuuttaa (CR), joilla pelaaja ostaa ensimmäisen autonsa. Ajamalla Career-pelimuodon kilpailuja, pelaaja tienaa lisää rahaa ja etenee näin pelissä. Career-pelimuodossa valitaan jokin kolmesta kotialueesta: Eurooppa, Pohjois-Amerikka tai Aasia. Oman kotialueensa voi vaihtaa jälkikäteen, mutta se maksaa pelin sisäistä rahaa. Mitä suurempi on pelaajan level, sitä kalliimpaa on vaihtaa kotialuetta. Kotialueellaan valmistetuista autoista saa alennusta, ja välillä uusia autoja. Arcade-pelimuodon kilpailuista pelaaja ei tienaa lainkaan rahaa.
Arcade Ilman Xbox Live -palvelua pelattava pelimuoto, johon sisältyy muun muassa Exhibition, eli itsejärjestettäviä kilpailuita, millä tahansa autolla, samanluokkaisia autoja vastaan, sekä pelimuoto Timetrials, eli aikojen saavuttaminen määrätyillä radoilla, sekä pelimuoto Free Run, jossa pelaaja itse valitsee autonsa ja ratansa, ja ajaa yksin ilman vastustajia.
Xbox Live Xbox Live -palvelun kautta pelattavia kilpailuita muita käyttäjiä vastaan, sekä Forzamotorsport TV, Auctionhouse ym.
Tyler Mane
Daryl Karolat, paremmin tunnettu nimellä Tyler Mane (s. 8. joulukuuta 1966) on kanadalainen näyttelijä ja entinen showpainija. Hänet tunnetaan Halloween-elokuvien kahdesta uudelleenfilmatisoinnista Michael Myersin roolista.
Martín Alonso Pinzón
Martín Alonso Pinzón purjehti Kolumbuksen kanssa ensimmäisenä Etelä-Amerikkaan. Pinzón oli Pinta laivan kapteeni. Jotkut tarinat kertovat, että Martín Alonso Pinzón ja hänen veljensä olisivat löytäneet Amerikan. Etelä-Amerikassa on hänen patsas Amerikan löytämisestä. Pinzónien suku vaati myöhemmin Etelä-Amerikan löytämisen kunniaa itselleen.
The Fury of Our Maker’s Hand
The Fury of Our Maker’s Hand on DevilDriverin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 28. kesäkuuta 2005. Albumin erikoisversio julkaistiin 31. lokakuuta 2006. Siihen oli lisätty kuusi bonusraitaa ja lisä-DVD, joka sisälsi yhtyeen neljä musiikkivideota.
Mustavyötasku
Mustavyötasku ("Oenanthe pileata") on afrikkalainen sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Linnun pituus on noin 17–18 cm ja paino noin 32 g. Mustavyötasku on selkeästi kivitaskua suurempi. Sen pää ja rinta ovat mustat, kurkku, silmäkulmajuova ja vasta valkoiset ja selkä tummanruskea. Kyljissä on ruskehtava sävy ja pyrstö on "Oenanthe"-suvun lajeille tyypilliseen tapaan kaksivärinen.
Mustavyötasku elää yleisenä Afrikassa Keniasta ja Ugandasta Etelä-Afrikan kärkeen saakka. Sen elinympäristön ala on noin 6,5 miljoonaa neliökilometriä. Laji on paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.
Mustavyötasku asuu avoimilla kuivilla hiekka- ja kalliomailla, toisinaan lyhytkortisilla ruohosavanneilla.
Mustavyötaskun pesä on maakolossa, kiven alla tai termiittikeossa. Naaras munii tavallisesti 4–5 munaa.
Laji syö pääasiassa hyönteisiä, varsinkin muurahaisia.
Nokiotsatasku
Nokiotsatasku ("Oenanthe bottae") on afrikkalainen sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu, josta savannitasku on erotettu omaksi lajikseen.
Linnun pituus on noin 14 cm. Nokiotsatasku on vatsapuolelta vaalean oranssi, sen päälaki on harmaa, kurkku ja silmäkulmajuova valkoiset sekä ohjasjuova musta.
Nokiotsatasku elää Afrikassa Sahelin alueella Mauritaniasta Etiopiaan sekä Arabian niemimaalla. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometrin. Sitä ei ole tavattu Suomessa.
Laji syö pääasiassa hyönteisiä.
Iñaki Goitia
Iñaki Goitia Peña (s. 2. maaliskuuta 1982 Portugalete, Vizcaya, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa tällä hetkellä Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Mirandésia.
Vuonna 2003 Goitia siirtyi Málagan reservijoukkueeseen, joka pelasi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Siellä hän pelasi seuraavat kaksi kautta, ennen kuin siirtyi Málagan edustusjoukkueeseen vuonna 2005.
Kaudella 2007–2008 Goitia nousi vihdoin joukkueen ykkösmaalivahdiksi ja syrjäytti näin pitkäaikaisen ykkösmaalivahti Francesc Arnaun. Goitia pelasi lähes kaikki kauden ottelut.
Kaudeksi 2008–2009 Málaga palasi takaisin pääsarjaan. Goitia aloitti kauden varamaalivahtina, mutta nousi hyvin nopeasti takaisin pelaavaksi maalivahdiksi. Kesäkuussa 2009 hän siirtyi Real Betisiin.
Somaliantasku
Somaliantasku ("Oenanthe phillipsi") on itäafrikkalainen sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Somaliantaskun rinta, kurkku ja posket ovat mustat, selkä harmaa, vatsapuoli, silmäkulmajuova sekä pyrstön tyvipuoli ovat valkoiset. Pyrstössä on tyypillinen "Oenanthe"-lajin mustavalkoinen T-kuvio.
Somaliantasku elää Somaliassa ja Etiopiassa noin 470 000 neliökilometrin laajuisella alueella.
Avoimet kuivat savannit ja muut lyhytkortiset kuivat avomaat.
Somaliantasku syö pääasiassa hyönteisiä.
Sami Kelopuro
Sami Kelopuro (s. 1987) on suomalainen pokeriammattilainen. Hän on pelannut internetin suurimpia käteispelejä ja live- sekä internetturnauksia. Ammattimaiseksi pelaaminen vakiintui lukion loputtua.
Vuonna 2008 Kelopuro oli Suomen eniten ansaitsevien ansiotuloisten listalla sijalla 20. Kelopuro sijoittui toiseksi vuoden 2011 WSOP:n 10 000 dollarin sisäänoston Pot Limit Omaha -turnauksessa.
Elokuussa 2013 Kelopuro oli Suomen kaikkien aikojen liveturnausrahalistan 11. yli 1,1 milj. dollarin ansioilla.
Vuoritasku
Vuoritasku ("Myrmecocichla monticola") on Afrikan eteläosassa elävä sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Linnun pituus on 18–20 cm ja paino noin 35 g. Vuoritaskun höyhenpuku on mustavalkoinen ja sen pyrstössä on tyypillinen "Oenanthe"-suvun mustavalkoinen T-kuvio.
Vuoritasku elää Etelä-Afrikassa, Namibiassa, Lesothossa, Botswanassa, Swazimaassa ja Angolan eteläosassa. Sen elinympäristön ala on noin 1,3 miljoonaa neliökilometriä. Sitä ei ole tavattu Suomessa.
Vuoritasku elää vuoristossa ja kallioisilla seuduilla, usein metsissä, joissa kasvaa "Mopane"-puita.
Vuoritaskun pesä on maassa kiven tai pensaan alla tai kolossa. Naaras munii tavallisesti 4 munaa, joita haudotaan 13–14 päivää. Poikaset lähtevät pesästä noin 16 päivän ikäisinä. Laji pesii kaksi tai kolme kertaa kesässä.
Laji syö pääasiassa hyönteisiä, toisinaan marjoja.
Bibliofiilien seura
Bibliofiilien seura on suomalainen kirjanystävien seura, joka on perustettu vuonna 1958.
Seura on määritellyt säännöissään tehtäväkseen toimia ”yhdyssiteenä Suomen bibliofiilien kesken sekä herättää ja pitää vireillä kirjoihin ja muihin tuotteisiin kohdistuvaa mielenkiintoa ja harrastusta maassamme”. Seuran puheenjohtaja on dosentti Jukka-Pekka Pietiäinen. Hänen edeltäjänsä oli professori Jukka Sarjala.
Seura julkaisee neljästi vuodessa ilmestyvää "Bibliophilos"-lehteä, järjestää vuosittain kirjahuutokauppoja ja osallistuu Vammalan Vammalan vanhan kirjallisuuden päiville sekä Helsingin kirjamessuille.
GM-1
GM-1, tunnettu myös nimellä Haha-Gerät, tarkoittaa Saksan moottoriteollisuuden toisen maailmansodan aikana kehittämää lentokonemoottorien tehonlisäysjärjestelmää, jossa moottorin tehoa parannettiin lyhytaikaisesti typpioksiduulin avulla.
GM-1 -menetelmässä -90 Celsiusasteen lämpötilassa oleva typpioksiduuli eli ilokaasu suihkutetaan lentokonemoottorin ahtimen ilmanottoaukkoon paineilman avulla. Typpioksiduuli (NO) hajoaa termisesti ja lisää happea palamiseen, minkä seurauksena myös polttoaineen määrää voidaan lisätä, jolloin moottorin teho nousee. Typpioksiduuli vähensi nakutusvaaraa ja jäähdytti moottoria. Käytetty typpoksiduuli sisälsi 36,4 % happea ja 63,6 % typpeä.
Saksalaisilla oli toisen maailmansodan aikana pula erityisesti korkeaoktaanisesta lentobensiinistä. Maalla oli niukasti lyijyvaroja käytettäväksi bensiinin puristuskestävyyttä tehokkaasti nostavan tetraetyylilyijyn valmistamiseen ja toinen tärkeä puristuksenkestävyyden parantajan, bentseenin, tärkeä raaka-aine tolueeni pyrittiin nitraamaan trotyyliksi eli TNT-räjähdysaineeksi. Tämän vuoksi lentopolttoaineesta pääosa oli 89-oktaanista B4-bensiiniä ja pieni osa (vuonna 1941 10 % ja vuonna 1943 25 %) oli 91/130-oktaanista C3-bensiiniä. Lyijyttämätön saksalainen bensiini oli 73-oktaanista ja valmistettu hiilestä ja hiilitervasta hydratointilaitoksissa Fischer–Tropsch -menetelmällä.
Korkeaoktaanisen lentobensiinin puute esti saksalaisia lisäämästä moottorien puristussuhdetta ja/tai ahtopainetta nakutusvaaran takia. Ongelman ratkaisuksi löytyi - paitsi korkeaoktaanisen bensiinin tuotannon lisäminen - kaksi tehonlisäysjärjestelmää, GM-1 ja MW-50.
Saksalaiset käyttivät GM-1 -menetelmää ensimmäisen kerran Messerschmitt Bf 109 E-3:ssa ja E-7/Z:ssä se oli jo vakiovarusteena keväällä 1941. Laitteisto oli yksinkertainen ja kehitystyö nopeaa. GM-1:tä sai käyttää vain ahtimen määräkorkeuden yläpuolella, jolloin se tuotti 100 g/s annosteltuna 250-300 hevosvoimaa lisätehoa, mikä nosti koneen nopeutta jopa 100 km/h. Samalla polttoaineen kulutus kasvoi 300l/h. Ahtimen määräkorkeuden alapuolella laite oli pelkkä painonlisä. Moottorin tuli käydä GM-1:tä käytettäessä täydellä teholla. Järjestelmää käytettiin lyhyitä aikoja kerrallaan.
Saksalaiset käyttivät GM-1 -tehonlisäysmenetelmää Daimler-Benz DB 601 ja DB 605 -V-moottorien sekä BMW 801 -tähtimoottoreiden yhteydessä Messerschmitt Bf 109E-, F-, G- ja K-koneissa sekä Focke-Wulf Fw 190 -koneissa vuosina 1941-1945.
Messerschmitt Bf 109G:ssä GM-1 järjestelmään kuului 8 kpl ilmapulloja, jotka oli sijoitettu siipien etureunaan kaarien 6 ja 8 välille. Itse typpioksiduuli oli 115 litran lämpöeristetyssä säiliössä. GM-1 -järjestelmän lisäpaino oli tuntuva ja hyöty saatiin vain korkealla, yleensä 6–9 km:n korkeudessa lennettäessä. Järjestelmän käyttö rasitti moottoria ja lyhensi moottorien muutoinkin lyhyttä elinikää entisestään.
Savunmuodostus käytettäessä oli voimakasta, mikä saattoi aiheuttaa liittoutuneiden lentäjille vaikutelman pudotuksesta koneen syöksyessä pois
tulituksesta.
Postia pappi Jaakobille
Postia pappi Jaakobille on suomalainen vuonna 2009 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka on ohjannut Klaus Härö. Pääosissa ovat Kaarina Hazard ja Heikki Nousiainen.
1970-luvun alun Suomeen sijoitettu elokuva kertoo sokeasta papista Jaakobista ja armahdetusta elinkautisvangista, Leilasta. Kun Leila pääsee vapaaksi, hänelle tarjotaan paikkaa Jaakobin henkilökohtaisena avustajana syrjäisestä pappilasta, jonne Leila vastentahtoisesti meneekin.
Leilan tehtävä on lukea "seurakunnan" lähettämiä kirjeitä, joista useimmat ovat esirukouspyyntöjä tai hengellisen avun etsintää. Jaakobille kirjeliikenne on elämäntehtävä, mutta Leilaa se ei juuri kiinnosta.
Kahden ihmisen draama "Postia pappi Jaakobille" oli alkujaan tarkoitettu televisioelokuvaksi.
Elokuvan kuvasi Tuomo Hutri. Studiokuvaukset tehtiin Villilä Studioilla Nakkilassa. Tyhjänä keskiaikaisena kivikirkkona toimi Hattulan Pyhän Ristin kirkko, ulkokuvauksissa Tyrvään Pyhän Olavin kirkko. Pappilaa esittänyt rakennus sijaitsee Kokemäellä.
Elokuva valittiin Suomen Oscar-ehdokkaaksi 15 elokuvan joukosta. Perustelujen mukaan "Postia pappi Jaakobille" on visuaalisesti kaunis elokuva, jossa kuvaus, lavastus ja puvut muodostavat ehjän kokonaisuuden, jota äänityö ja musiikki tukevat. Myös pääosanesittäjien roolityötä kiitettiin.
Ilta-Sanomien Tarmo Poussu piti elokuvaa Härön siihen mennessä ehjimpänä ja koskettavimpana työnä. Poussun ”elokuvanovelliksi” luonnehtima työ ei hänen mukaansa sorru ylilyönteihin tai sentimentaalisuuteen. Tietyt yksityiskohdat sopivat paikoilleen hänestä turhan helposti ollakseen uskottavia, mutta Hazardin ja Nousiaisen roolityöt pitävät yllä oikeaa tunnelmaa.
Lyypekin pohjoismaisen elokuvan festivaaleilla (Nordische Filmtage Lübeck) 2009 "Postia pappi Jaakobille" voitti sekä kirkon erikoispalkinnon että festivaalin yleisöäänestyksen. Mannheim-Heidelbergin elokuvajuhlilla marraskuussa 2009 elokuva sai pääpalkinnon. Lisäksi elokuva voitti samassa kuussa Kairon kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla pääpalkinnon, Kultaisen Pyramidin. Pääpalkinnon lisäksi elokuva palkittiin Kairossa myös parhaasta käsikirjoituksesta. Lisäksi elokuva sai tammikuussa 2010 Sokeain ystävien tiedotuspalkinnon, ja vuoden 2010 Jussi-gaalassa se sai Jussi-palkinnon parhaasta elokuvasta, parhaasta ohjauksesta, parhaasta miespääosasta ja parhaasta musiikista. Lisäksi elokuva oli ehdolla viiteen muuhun Jussi-palkintoon.
Dani Strömbäckin musiikki valittiin Pohjoismaiden parhaaksi elokuvamusiikiksi vuonna 2009. Palkinto annettiin Göteborgin filmifestivaaleilla Ruotsissa helmikuussa 2010. "Postia Pappi Jaakobille" on voittanut myös parhaan ulkomaisen elokuvan palkinnon Santa Barbaran kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla Kaliforniassa Yhdysvalloissa.
Elokuvan DVD-versio on ensimmäinen suomalainen näkövammaisille kuvailtu elokuva. Myös elokuvan televisioesitys TV 1:ssä 4.1.2010 oli mahdollista katsoa kuvailtuna.
Olli-Pekka Silfverhuth
Olli-Pekka "Olsa" Silfverhuth (s. 1970) on Pirkkalan kirkkoherra ja vammaishuippu-urheilun kisapappi. Silfverhuth on oppiarvoltaan teologian maisteri.
Silfverhuth vihittiin papiksi 1998. Hän on ollut uskonnonopettajana Espoossa, pappina Vantaankosken seurakunnassa, Kirkon ulkomaanavun palveluksessa sekä vuodesta 2004 vuoteen 2009 Hampurin suomalaisen merimieskirkon pappina ja johtajana. Pirkkalassa hän aloitti 1.9.2009. Kirkolliskokouksessa hän on ollut vuodesta 2012 alkaen.
Silfverhuth hoitaa osatoimisesti vammaisurheilun kisapapin tehtäviä ensimmäisen vammaisurheilijoiden kisapapin Mauri Vihkon jälkeen. Silfverhuth oli kisapappina paralympialaisissa Ateenassa 2004, Torinossa 2006, Pekingissä 2008, Lontoossa 2012 ja Sotšissa 2014.
Silfverhuthilla on vaimonsa Outi Lehtipuun kanssa kolme lasta.
Einar Marttinen
Einar Iisakki Marttinen () oli suomalainen jääkärivänrikki ja Viron armeijan luutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka osallistui myöhemmin Suomen sisällissotaan ja Viron vapaussotaan. 
Marttisen vanhemmat olivat junailija Alliin Marttinen ja Lovisa Kuitunen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisessa lyseosta vuonna 1915 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa ja suoritti teologisen alkututkinnon vuonna 1916. Hänen veljiään
ovat eversti Alpo Marttinen ja kirkkoherra Olli Marttinen.
Marttinen työskenteli kirkkoherran apulaisena Kurussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 18. kesäkuuta 1917, josta hänet siirrettiin 7. elokuuta 1917 pataljoonan 2. komppaniaan.
Marttinen astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä. Hän saapui takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin aluksi Ouluun, missä hän koulutti värvättyjä joukkoja. Myöhemmin hänet siirrettiin päälliköksi 2. Krenatöörirykmentin II Savon pataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Vilppulassa, Lylyssä, Korkeakoskella, Lempäälässä (Moisio), Kuljussa, Tampereella ja Vesilahdella, missä hän haavoittui 19. huhtikuuta 1918.
Marttinen palveli sisällissodan jälkeen 2. Krenatöörirykmentistä muodostetussa Viipurin vartiopataljoonassa, josta hänet siirrettiin 17. lokakuuta 1918 pataljoonan lakkauttamisen jälkeen Karjalan kaartin rykmenttiin. Armeijasta hän erosi 28. joulukuuta 1918 vain voidakseen osallistui Viron vapaussotaan.
Marttinen liittyi 12. tammikuuta 1919 Viron vapaaehtoiseen apuretkikuntaan, missä hän toimi aluksi vapaaehtoisten värvääjänä ja kerääjänä Viipurin alueella. Myöhemmin hän liittyi Pohjan Poikain rykmenttiin, missä hänet sijoitettiin päälliköksi I pataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui Viron vapaussodassa taisteluihin Luhde-Grosshoffissa, Valkissa, Koikylässä ja Marienburgissa, missä hänen kohtalokseen tuli kaatua taistelussa 21. helmikuuta 1919. Hänet haudattiin Tornion sankarihautaan.
Jesús Gámez
Jesús Gámez Duarte (s. 10. huhtikuuta 1985 Fuengirola, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Newcastle Unitedia ja on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Gámez on Málagan junioriakatemian kasvatti. Kaudella 2003–2004 hän teki ensiesiintymisensä Málagan reservijoukkueessa, joka pelasi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kauden 2005–2006 aikana Gámez pääsi tekemään debyyttinsä Málagan edustusjoukkueessa. Samalla hän debytoi myös pääsarjassa, kun 27. marraskuuta 2005 hänet vaihdettiin kentälle Getafea vastaan viisi minuuttia ennen ottelun päätöstä.
Myöhemmin urallaan Gámez on noussut Málagan avauskokoonpanon pelaajaksi. Kaudella 2007–2008 hän pelasi yhteensä 35 ottelua ja sen päätteeksi joukkue nousi takaisin pääsarjaan. Gámez säilytti pelaavan asemansa myös kaudella 2008–2009. Kesällä 2016 Gámez siirtyi Atlético Madridista Newcastle Unitediin.
Mount Heyburn
Mount Heyburn on Sawtoothin luonnonsuojelualueeseen kuuluva 3 118 metriä korkea vuori, joka sijaitsee Idahon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Lähin kylä on Stanley 13 kilometrin päässä koillisessa.
Isku (yritys)
Isku-Yhtymä Oy on suomalainen huonekalualan perheyritys. Isku suunnittelee, valmistaa ja markkinoi kalusteita ja kokonaisvaltaisia sisustusratkaisuja sekä koteihin että kouluihin, toimistoihin, terveydenhuoltoon ja kaikkiin julkisiin tiloihin. Koko Suomen kattavan Isku-myymäläketjun lisäksi Isku toimii Pohjoismaissa, Baltiassa, Puolassa, Venäjällä sekä Lähi-idässä. Iskun omat huonekalutehtaat sijaitsevat Lahdessa.
Isku työllistää Suomessa suoraan 700 työntekijää ja kumppaneiden kautta 1 300 henkilöä.
Iskun toiminta jakautuu eri liiketoimintayhtiöihin:
Vuonna 2015 Iskun liikevaihto oli 135 miljoonaa euroa.
Vuosina 2016–2017 Isku myi kaikki ulkomaiset tuotantoyksiköt pois, keskitti tuotannon Lahteen ja investoi siihen yli 20 miljoonaa euroa. Tehtaan pintakäsittelyosasto on modernisoitu jo aiemmin käyttämään liuotinvapaita pintakäsittelyaineita.
Iskun perusti Eino Vikström (1901–1966) vuonna 1928 Lahden Puukalusto Oy-nimellä. Jo vuonna 1923 Vikström oli aloittanut yrittäjän uransa Matti Metson liikekumppanina, ja vuonna 1927 hän osti Metson osuuden yrityksestä itselleen. Tuolloinen puusepänliike sai nimekseen Eino Vikströmin Huonekaluliike.
Ensimmäisiä kalusteita oli päästävedettävä sänky. 1950-luvulla Isku keksi vuodesohvan hetekan korvaajaksi. Sotien aikana yritys valmisti puisia kengänpohjia ja ruumisarkkuja.
Kasvun myötä Lahden Puukalusto Oy investoi tuotantolaitoksiin, ja vuonna 1954 valmistui Savonkadulle uusi tehdas, ja kolme vuotta tämän jälkeen alkoi kymmenvaiheinen teollisuuslaitoksen rakentaminen Mukkulankadulle.
Lahden Puukaluston tuotteiden jakelusta vastanneen myyntiyhtiön nimeksi tuli 1950-luvulla "Iskukaluste Oy". Markkinointipiireissä puhuttiin tuohon aikaan ”iskuartikkeleista”, joilla vedettiin asiakkaita kauppaan. Yhtiön tarkoituksena oli ”iskeä” markkinoille hyvillä tuotteilla ja edullisella hinnalla. Vähitellen alettiin puhua Isku-kalusteista, ja pian sana "Isku" tai "Iskukaluste" oli tuotteiden kattonimenä mm. esitteissä.
Lahden Puukalusto pyrki nyt vaihtamaan nimekseen "Iskun Tehtaat Oy". Se ei kuitenkaan vielä 1958 onnistunut, koska nimi muistutti liikaa "Askon Tehtaat Oy":n nimeä. Myöskään "Isku-Yhtymä Oy" ei kelvannut kaupparekisteriin, koska siellä oli jo muita Isku-nimisiä yrityksiä. Niin yhtiö hankki itselleen "Isku-lehden", "Sähköliike Iskun" ja "Polkupyöräliike Iskun" nimet. Tämän jälkeen yhtiö yritti vaihtaa nimekseen "Isku Oy", vaikka kaupparekisterissä olivat vielä "Isku-Metalli Oy" ja "Isku-filmi Oy". Patentti- ja rekisterihallitus ei kuitenkaan suostunut myöntämään yhtiölle yksinoikeutta Isku-sanaan. Lopulta vuonna 1961 Lahden Puukalusto Oy sai vaihdettua nimekseen "Oy Iskun Tehtaat".
Mukkulaan rakennettiin varsinaisen kalustetehtaan lisäksi saha vuonna 1965 ja vuonna 1971 lastulevy- ja vaneritehtaat. Vuonna 1978 Iskukaluste Oy ja Oy Iskun Tehtaat yhdistettiin yhdeksi yhtiöksi, jolle annettiin lyhyesti nimi "Isku Oy", joka nyt lopulta hyväksyttiin kaupparekisteriin. Konsernin emoyhtiöksi ja mekaanista puuteollisuutta harjoittavaksi yhtiöksi tuli "Isku-Yhtymä Oy". Yritysostojen kautta konserniin liitettiin vuonna 1985 Lahden Puutyö Oy ja vuonna 1990 Koulukalusto Oy Salosta.
Aarne Manninen
Aarne Manninen ent. Thonberg () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan komppanian päällikkönä. 
Mannisen vanhemmat olivat maalari Viktor Thonberg ja Helmi Viktoria Gustava Ahlgren, mutta kasvatusisänsä oli nimismies Artturi Aleksanteri Manninen. Manninen kävi Oulun suomalaista reaalilyseota, josta hän erosi seitsemänneltä luokalta liittyäkseen jääkäriliikkeeseen.
Manninen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 3. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Manninen Libaussa vuonna 1917 järjestetyille moottoripyöräkursseille.
Manninen astui Suomen Valkoisen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan sotilasvalan ja allekirjoitettuaan palvelusitoumuksen armeijalle. Tässä yhteydessä hänet ylennettiin vänrikiksi. Takaisin Suomeen hän palasi 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin Ouluun, missä hänen tehtävänään oli kouluttaa värvättyjä joukkoja. Koulutusvaiheen jälkeen hän sai päällikkyyden kouluttamistaan joukoista muodostetun 1. Krenatöörirykmentin III Oulun krenatööripataljoonan 2. komppaniasta. Hän osallistui tämän komppanian päällikkönä taisteluihin Luhalahdella, Viljakkalassa, Mannanmäen-Kyröskosken akselilla, Epilän-Tampereen akselilla, Mouhijärvellä (Häijään), Karkussa ja Lempäälässä sekä rykmentin etenemiseen Valkeakosken, Tuuloksen ja Lammin kantta Koskelle.
Manninen palveli sisällissodan jälkeen edelleen komppanianpäällikkönä 1. Krenatöörirykmentissä ja siitä myöhemmin muodostetussa Tampereen vartiopataljoonassa. Hänet siirrettiin 17. lokakuuta 1918 alkaen adjutantiksi Sortavalan rajavartioryhmään. Sortavalasta hänet siirrettiin 2. huhtikuuta 1919 komppanianpäälliköksi Keski-Suomen rykmenttiin. Manninen on haudattu Haapaveden Jaananmäen hautausmaalle.
Pekka Roiha
Pekka Roiha (1947 Parikkala – 20. maaliskuuta 2008) oli suomalainen raviohjastaja ja ravivalmentaja.
Roiha ajoi urallaan yli 11 000 lähtöä ja voitti niistä 1 271. Palkintorahoja hän ohjasti urallaan yli 1,5 miljoonaa euroa. Ensimmäiset lähtönsä urallaan hän ajoi vuonna 1962, ja hänen viimeiseksi voitokseen jäi 17.3.2008 Kouvolassa ajama voitto hevosella Juliana Hope. Vuonna 1982 hän oli mukana derby-ajoissa Puntari-hevosella. Kuninkuusraveissa Roihakin ajoi muutaman kerran valmennettavallaan Ventti-Vieterillä.
Seppo Vaakanainen
Seppo Vaakanainen (s. 12. helmikuuta 1947 Pielisjärvi) on suomalainen raviohjastaja.
Vaakanainen pitää hevostallia kotonaan Lieksan Kelvän Läpikäytävässä. Hevosia hänen tallissaan oli syksyllä 2009 yhdeksän. 
Vaakanainen aloitti raviohjastajan uransa 1960-luvulla. Suomen Hippoksen vuonna 1977 aloitetussa kirjanpidossa Vaakanaisella on 1398 lähtöä, joissa hän on saavuttanut 181 voittoa. Hän on ajanut myös ulkomailla, muun muassa Oslossa. Kasvattamansa Marizan hän ohjasti 1600 metrin Suomen ennätykseen 15,6 Mikkelin radalla 9. elokuuta 1977.
Seppo Vaakanaisen vuonna 1937 syntynyt veli Esko Vaakanainen toimi ohjastajana 1980-luvun lopulle saakka. Myös heidän veljensä Antti Vaakanainen on raviohjastaja.
Meie Mees
Meie Mees on virolainen popyhtye. Se voitti vuosien 2002 ja 2007 välillä Estonian Pop Music Annual Awardsin (Eesti Popmuusika Aastaauhinnad) parhaana pop-yhtyeenä kuusi kertaa peräkkäin.
Vesikastanja
Vesikastanja ("Eleocharis dulcis") on ruohomainen sarakasveihin kuuluva kosteikkokasvi, jonka mukulat ovat syötäviä. Marskimaalla kasvavan kasvin putkimaiset, lehdettömät korret kasvavat noin 1,5 metrin korkuisiksi. Vesikastanja kasvaa luonnonvaraisena Kiinassa, ja sitä viljellään laajalti eteläisen Kiinan ja Filippiinien riisipelloilla.
Vesikastanja kasvattaa juurakostaan rönsymäisiä juuria joiden päässä on monesti mukula. Varret ovat pyöreitä, sylinterimäisiä ja harmaan vihreitä, 15-60 cm korkeita, 1.5-3 mm paksuja. Varsien tyvissä kellertäviä tai ruskeahkoja lehtituppia, 2-20 cm. Kukinto on tasasoukka tähkylä joka on kooltaan 1,5-4 cm pitkä, 6-7 mm paksu.
Vesikastanjan mukuloita käytetään paljon aasialaisissa keittiöissä. Kasvin pienillä, pyöreillä mukuloilla on rapea ja valkoinen malto, ja ne voidaan syödä kypsentämättömänä, keitettynä, grillattuna tai säilöttynä. Kiinassa se kuuluu esimerkiksi kantonilaiseen keittiöön kuuluviin "dim sum" -alkupaloihin, kuten vesikastanjakakkuihin.
Vesikastanjat ovat yksiä harvoista vihanneksista, jotka säilyvät rapeina kypsentämisen ja säilönnänkin jälkeen. Tämä johtuu eräistä fenoliyhdisteistä, jotka kiinnittävät mukulan soluseinät yhteen ristisidoksilla. Sama ominaisuus on esimerkiksi maakastanjalla ja intialaisella lootuskukalla.
Mukulat sisältävät 90 % kuivapainostaan hiilihydraatteja, joista tärkkelystä on 60 %. Kasvi on myös ravintokuidun, riboflaviinin, B-vitamiinin, kaliumin, kuparin ja mangaanin lähde.
Vesikastanjaa ei pidä sekoittaa vesipähkinään.
Preeriakoirat
Preeriakoirat ("Cynomys") ovat pieniä maan alla asustavia Amerikan ruohoarojen jyrsijöitä, jotka kuuluvat maassa asuviin oraviin (Marmotini) ja ovat sukua maaoraville ja murmeleille. Nimensä ne ovat saaneet koiran haukuntaa muistuttavista varoitushuudoistaan. Preeriakoiria on viisi lajia. 
Täysikasvuiset preeriakoirat ovat 30–40 cm korkeita ja painavat 0,5–1,5 kg. Niitä tavataan Pohjois-Amerikassa Meksikosta Kanadaan. Yhdysvalloissa niiden alue sijaitsee lähinnä Mississippistä länteen. Ne ovat kaikkiruokaisia kasvinsyöjiä. Perheyhteisöjen rakentamat kolot ovat tärkeitä preerian ekologiselle systeemille, vaikka maanviljelijät pitivät niitä vuosikausia tuholaisina.
Tempietto
Tempietto () on pieni rotundan muotoinen muistokappeli ("martyrium") Gianicolo-kukkulalla Roomassa. Huomaamaton rakennus on osa San Pietro in Montorion kirkkoa, jonka sisäpihalla se sijaitsee. Kappeli rakennettiin 1502–1510Espanjan Isabellan ja Ferdinandin kruununperillisen syntymän kunniaksi paikalle, jossa Pyhän Pietarin uskottiin (virheellisesti) kärsineen marttyyrikuoleman. Rakennuksen suunnitteli Donato Bramante, ja se oli hänen ensimmäisiä töitään Roomassa.
Sisähalkaisijaltaan 4,5 metriä leveän, kupoliholvatun kappelin alla on krypta, joka uudistettiin 1628. Ulkopuolta kiertää Marcelluksen teatterin mukaan piirretty toskanalaista tyyliä edustava peristyyli, jonka yllä on balustradi. Tivolin Vestan temppeliä etäisesti muistuttavaa Tempiettoa pidetään täysrenessanssin arkkitehtuurin parhaiden ihanteiden mukaisena mestariteoksena.
Bernini käytti Tempiettoa esikuvanaan suunnitellessaan Pietarinkirkon Pyhän Sakramentin kappelin tabernaakkelia 1674.
Namibian lippu
Namibian lippu on Namibian tasavallan virallinen lippu, joka on hyväksytty ja otettu käyttöön 21. maaliskuuta vuonna 1990, jolloin Namibia itsenäistyi Etelä-Afrikan tasavallasta. Värit ovat SWAPOlta.
Lipussa on väreinä sinistä, joka kuvaa Namibian puhdasta taivasta ja Atlantin valtamerta, punaista, joka kuvaa ihmisten tärkeitä voimavaroja, vihreää, joka symboloi kasvillisuutta ja maataloutta ja valkoista, joka kuvaa rauhaa ja yhtenäisyyttä. Vasemmassa yläkulmassa on keltainen aurinko, joka symboloi elämää ja energiaa.
Stéphanie Possamaï
Stéphanie Possamaï (s. 30. heinäkuuta 1980 Bordeaux, Ranska) on ranskalainen judoka ja vuoden 2007 euroopanmestari. Hän saavutti pronssia vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä sekä MM-pronssia vuonna 2007 Rio de Janeirossa pidetyissä judon maailmanmestaruuskisoissa. EM-joukkuekultaa hän on voittanut 2004 ja 2005. Possamaï menestyi jo nuorten turnauksissa voitettuaan muun muassa Ranskan nuorten mestaruuden vuonna 1998 ja Saksan nuorten avoimet Berliinissä 1999. Hän on saavuttanut maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kaksi turnausvoittoa, kuusi kakkossijaa ja viisi kolmossijaa sekä Masters-, Grand Prix - ja Grand Slam -kilpailuissa kaksi kakkos- ja kaksi kolmossijaa. Ranskan-mestaruuskilpailuissa hän on saanut yhden kulta-, neljä hopea- ja neljä pronssimitalia.
Joachim Ziesche
Joachim Ziesche (s. 3. heinäkuuta 1939, Dresden, Saksa) on entinen itäsaksalainen jääkiekkoilija. Hän esiintyi DDR:n paidassa 197 maaotelussa. Hyökkääjänä pelannut Ziesche kuului monissa turnauksissa parhaiden pistemiesten joukkoon. Pelaajana hän esiintyi kahdeksan kertaa jääkiekon MM-kisojen A-sarjassa ja kerran B-sarjassa. 1966 hän saavutti DDR:n mukana pronssia silloisessa jääkiekon EM-kilvassa. Hän pelasi 1968 talviolympialaiset Grenoblessa.
Ziesche valittiin International Ice Hockey Federation Hall of Fameen 1999. Jo 1990 hänet oli otettu Hall of Fame Deutschland -kunniagalleriaan. Vuodesta 2004 hänen pelipaitansa on riippunut "jäädytettynä" Berliinissä Wellblechpalastes-hallin katossa.
Amy Blyth
Amy Blyth (s. 1. toukokuuta 1980) on yhdysvaltalainen taekwondoin, joka saavutti hopeaa vuoden 2000 maailmancupissa yli 72-kiloisten sarjassa.
Francesc Arnau
Francesc Arnau Grabulosa (s. 23. toukokuuta 1975 Les Planes d'Hostoles, Gironan maakunta, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapallomaalivahti.
Arnau on Barcelonan junioriakatemian kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 9. marraskuuta 1996 kotiottelussa Atlético Madridia vastaan. Viiden kauden aikana Barcelonassa Arnau toimi joukkueen varamaalivahtina, Ruud Hespin ja myöhemmin Pepe Reinan toimittua ykkösmaalivahtina.
Kaudeksi 2001–2002 Arnau siirtyi Málagaan, mutta rooli jäi hyvin pieneksi kahden ensimmäisen kauden aikana, kun hän joutui taas jäämään joukkueen varamaalivahdiksi. Vuonna 2003 Pedro Contrerasin siirryttyä Real Betisiin, Arnaulle avautui tilaisuus nousta joukkueen ykkösmaalivahdiksi. Hän toimi joukkueen kiistattomana ykkösmaalivahtina vuoteen 2007 asti, kunnes Iñaki Goitia syrjäytti hänet. Kaudella 2008–2009 Arnau pelasi alkukauden ottelut, kunnes Goitia jälleen nousi hänen ohitseen.
Casino Lisboa
Casino Lisboa sijaitsee Lissabonissa, Portugalissa. Kasino avattiin huhtikuussa 2006 Lissabonin Parque das Nações -alueella sijaitsevaan Pavilion of the Future rakennukseen, joka kuului Lissabonissa vuonna 1998 järjestetyn maailmannäyttelyn rakennuksiin.
Portugalissa kasinotoiminta on tarkkaan lailla rajoitettua. Valtio myöntää kasinoiden toimiluvat määräajaksi korvausta vastaan. Toimilupa on aluekohtainen. Lissabonin alueella toimi jo Estorilin kasino, jonka vuoksi valtio muutti lakia ja salli toisen kasinon perustamisen Lissaboniin. Toimiluvan sai Estoril Sol yhtiö, jolla on toimilupa myös Estorilin kasinoon.
Toimilupa maksoi 30 miljoonaa euroa ja se on voimassa vuoteen 2020. Kertakorvauksen lisäksi kasino maksaa vuosimaksua, jonka suuruus on 50% pelitoiminnan tuotosta.
Kasinossa on lähes 950 peliautomaattia ja 25 pelipöytää, joissa pelataan rulettia, blacjackiä, pokeria, Baccaratia ja muita pelejä.
Kasino on auki joka päivä (paitsi jouluaattona) kello 15-03 sekä perjantaisin ja lauantaisin kello 16-04.
Kasinossa on 640 istumapaikan auditorio, jossa järjestetään kokouksia ja seminaareja. Lisäksi kasinolla järjestetään taidenäyttelyitä.
Rowan &amp; Martin’s Laugh-In
Rowan & Martin's Laugh-In oli yhdysvaltalainen viihdesarja, jota NBC esitti 22. tammikuuta 1968 ja 14.toukokuuta 1973 välisenä aikana. Sarjan päätähtinä olivat Dan Rowan ja Dick Martin. Ensimmäinen Laugh-In lähetettiin pisteohjelmana jo 9. syyskuuta 1967, jonka saaman suosion takia päädyttiin sarjan tuottamiseen.
Sarjassa vieraili kymmeniä näyttelijöitä, mutta ainoina Rowanin ja Martinin ohella koko sarjan ajan mukana olleet olivat Ruth Buzzi ja Gary Owens. Näyttelijävieraina sarjassa esiintyivät muun muassa Goldie Hawn, Lily Tomlin, Judy Carne, Arte Johnson, Henny Youngman, Alan Sues, Jo Anne Worley ja John Wayne. Myös Richard Nixon vieraili ohjelmassa vuoden 1968 presidentinvaalikampanjansa aikana.
GhostNet
GhostNet on maaliskuussa 2009 paljastettu suuri elektroninen vakoiluverkosto, joka toimii pääasiassa Kiinasta käsin. Verkosto on tunkeutunut ainakin 1295 tietokoneeseen 103 maassa. Murrettujen järjestelmien joukossa on suurlähetystöjen, ulkoministeriöiden ja muiden virastojen sekä Tiibetin pakolaishallituksen tietokoneita.
Järjestelmä lähettää haittaohjelmia valituille vastaanottajille sähköpostin liitetiedostona. Murtautuja voi ohjailla tai tarkastella tartunnan saanutta tietokonetta. Haittaohjelma kykenee jopa käynnistämään tietokoneeseen liitetyn kameran ja mikrofonin, joilla murtautuja voi tarkkailla tapahtumia huoneessa.
Tutkijat uskovat löytäneensä todisteita, että Kiinan viranomaiset olisivat perustaneet joitakin toimiaan GhostNetin avulla saadulle tiedolle. Kun eräs diplomaatti oli vastaanottanut sähköpostitse kutsun vierailla 14. dalai-laman luona, Pekingin viranomaiset soittivat hänelle ja taivuttelivat häntä jättämään vierailun väliin. Kiinan tiedusteluviranomaiset pysäyttivät erään Tiibetiin matkalla olleen naisen ja näyttivät hänelle otteita tämän Internet-keskusteluista.
Cambridgen yliopiston tutkijat uskovat, että Kiinan hallitus olisi tietomurtojen takana; Toronton yliopiston tutkijat eivät löytäneet tälle todisteita, vaan esittivät muita mahdollisuuksia – kyseessä voisi olla yksityisten kiinalaisten ajama operaatio, jolla olisi taloudellinen tai isänmaallinen motiivi, tai jonkin muun maan (kuten Venäjän tai Yhdysvaltojen) tiedustelupalvelu. Kiinan hallitus on kiistänyt kaiken osallisuutensa asiaan sanoen, että Kiina "kieltää ehdottomasti kaiken Internet-rikollisuuden".
Antony and the Johnsons (albumi)
Antony and the Johnsons on yhdysvaltalaisen kokeellista musiikkia esittävän Antony and the Johnsons yhtyeen vuonna 2000 julkaisema esikoisalbumi.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Antony Hegarty.
I Am a Bird Now
I am a Bird Now on Antony and the Johnsons -yhtyeen albumi, joka julkaistiin 1. helmikuuta 2005. Se on myös palkittu Mercury Prize -musiikkipalkinnolla.
The Crying Light
The Crying Light on Antony and the Johnsonsin kolmas studioalbumi, jonka on julkaissut Secretly Canadian 19. tammikuuta 2009. Se debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 65.
Matti Löyhkö
Matti Löyhkö () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.
Löyhkön vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Löyhkö ja Anna Hienonen, Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Hilja Kyötikin kanssa. Hän kävi Jalkaväen kapitulanttikoulun vuosina 1924 - 1925.
Löyhkö työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Löyhkö astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta muodostettiin 29. maaliskuuta 1918 alkaen pataljoonan 1. komppania. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdella, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa.
Löyhkö palveli sisällissodan jälkeen edelleen koulutusaliupseerina 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti 3 ja edelleen Uudenmaan rykmentti. Armeijasta hän erosi 1. lokakuuta 1920 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä. Takaisin armeijan palvelukseen hän astui 31. maaliskuuta 1924 ja hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi Karjalan kaartin rykmentin 7. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 23. marraskuuta 1925 alkaen Jalkaväen kapitulanttikouluun, missä hänet määrättiin aluksi rehumestariksi ja 30. huhtikuuta 1926 alkaen koulutusaliupseeriksi. Myöhemmin kapitulanttikoulun tultua yhdistetyksi Taistelukouluun hän jatkoi samaisessa tehtävässä. 
Löyhkö osallistui talvisotaan Taistelukoulussa vääpelinä. Välirauhan aikana hänet siirrettiin korjaamoiden johtajaksi 13. Kuormastonkorjauskomppaniaan, missä tehtävässä hän toimi myös jatkosodan puhjettua. Vuonna 1942 hänet siirrettiin 13. Jalkine- ja vaatetuskorjaamon johtajaksi, josta hänet siirrettiin 40. Talous komppaniaan ja vuonna 1943 edelleen kuljetusjoukkueenjohtajaksi 40. Elintarvikekomppaniaan. Viimeisenä sotavuonna hän toimi Kotijoukkojen Henkilötäydennyskeskuksessa ja Jalkaväenkoulutuskeskus 6:ssa sekä Kotijoukkojen alaisessa Pataljoona N:ssä. Hänet vapautettiin palveluksesta vuonna 1944 korkean iän perusteella. Hänet haudattiin Lohikoskelle.
Frans Martikainen
Frans Iivari Martikainen () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916.
Martikaisen vanhemmat olivat työnjohtaja Jafet Martikainen ja Kristiina Kervinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Lahja Helmi Johanna Ruotsalaisen kanssa.
Martikainen kävi kuusi luokkaa Kuopion klassillista lyseota. Hän kävi Jääkärialipäällystölle järjestetyn upseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1926.
Martikainen työskenteli konttoristina Kuopiossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 21. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin edelleen elokuussa vuonna 1917 siviilitöihin Saksaan.
Martikainen palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen kesäkuussa vuonna 1918 ja astui Armeijan palvelukseen 10. kesäkuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä. Hänet sijoitettiin 3. Jääkärirykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti 3 ja sitten Uudenmaan rykmentti. Martikainen toimi rykmentissä kirjurialiupseerina I pataljoonan esikunnassa. Hän oli komennettuna 16. lokakuuta - 14. joulukuuta 1918 väliseksi ajaksi saksankielen tulkiksi Haminan taistelukouluun. Uudenmaan rykmentissä hänet siirrettiin 18. joulukuuta 1918 koulutusaliupseeriksi 1. komppaniaan. Armeijasta Martikainen erosi 14. heinäkuuta 1919 ja toimi myöhemmin 1. huhtikuuta 1920 - 1. maaliskuuta 1921 Värtsilän suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Takaisin Armeijan palvelukseen Martikainen astui 15. kesäkuuta 1921 nuorempana upseerina ja hänet sijoitettiin Karjalan kaartin rykmenttiin, josta hänet siirrettiin 10. elokuuta 1923 alkaen Polkupyöräpataljoona 1:een, jossa hän toimi nuorempana upseerina ja aseupseerina ja hoiti satunnaisesti komppanianpäällikön tehtäviä. Polkupyöräpataljoonasta hänet siirrettiin 8. toukokuuta 1926 Santahaminan komendanttiviraston adjutantiksi, mistä hänet siirrettiin edelleen 2. tammikuuta 1927 alkaen joukkueenjohtajaksi Suomenlinnan paikalliskomppaniaan. Armeijasta hän erosi toistamiseen 30. elokuuta 1928. Hänet haudattiin Malmin hautausmaahan.