hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ampumahiihdon Euroopancup 2000–2001
Ampumahiihdon Euroopancup 2000–2001 alkoi 9. joulukuuta Itävallan Windischgarstenista ja päättyi 10. maaliskuuta Sveitsin Champex-Laciin. 
Ohjelmaan kuului kahdeksan kilpailuviikonloppua. Ohjelmassa oli pikakilpailuja, takaa-ajoja, normaalimatkoja sekä viestejä.
Vivere
Vivere on suomalaisen melodisen heavy metal -yhtye iRonican toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä Gaga Goodies.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Ville Palin sekä sovittanut iRonica.
Rihmastopahka
Rihmastopahka eli sklerootio on sienten talvehtimiselin. Se koostuu yleensä tiiviisti yhteenkasvaneista sienirihmoista, mutta voi olla koostunut myös löyhästi kasaantuneesta rihmoista. Rihmastopahka auttaa sientä selviämään vaikeiden aikojen kuten kuivien ja kylmien jaksojen ylitse toimien ravintovarastona ja lepomuotona. Kun olosuhteet paranevat se jatkaa lisääntymistä synnyttämällä itiöemiä, sienirihmoja tai alustapahkoja, joista sieni voi jatkaa leviämistään ympäristöönsä.
Yksi tunnetuimmista rihmastopahkoista ovat viljoilla esiintyvät kotelosieni Claviceps purpurean aiheuttamat torajyvät, jotka kasvavat viljan siemenen tilalle ja saastuttavat viljasatoa. Mustien rihmastopahkojen sisältämät mykotoksiinit aiheuttavat myrkytyksiä tuotantoläimille ja ihmisille.
Toinen tunnettu rihmastopahka on lehtipuiden lahottajasieni pakurikääpä.
Sähköpaperi
Sähköpaperi (myös e-paperi tai sähkömuste) on näyttölaite, joka jäljittelee paperille painomusteella painettua tekstiä. Näytöissä ei ole taustavaloa, vaan se vaaleana heijastaa valoa kuten paperi. Kontrasti on paperia vastaava.
Nimestään huolimatta tekniikalla ei ole kuitenkaan mitään tekemistä paperin kanssa, vaan sähköpaperi on ohut ja taipuisa muovinen näyttö, joka muistuttaa muovitaskua. Sähköpaperia hyödynnetään muun muassa sähkökirjojen lukulaitteissa, taulutelevisioissa, älypuhelimissa ja pakkausmateriaalina.
E Ink Corporationin kehittämä E Ink on tekniikan ainoa kaupallisesti toimiva sovellus.
Tekniikkaa ovat kehittäneet ainakin yhdysvaltalainen E Ink Corporation, SiPix jonka E Ink myöhemmin osti, Bridgestone/Delta Delta Optoelectronics ja Philips.
Philips Research luopui tekniikan kehittämisestä 2005 ja myi sen patentteineen taiwanilaiselle Prime View Internationalille. Prime View International osti E Ink Corporationin vuonna 2009 215 miljoonalla dollarilla.
E Ink Corporation julkaisi myös värillisen sähköpaperin nimeltä Triton vuonna 2012 ja vuonna 2015 ilmoitettiin Prism-nimisestä tekniikasta.
Jukka Harju
Jukka Harju (s. 1975) on Radion Sinfoniaorkesterin soolokäyrätorvensoittaja. Harju opettaa myös Sibelius-Akatemiassa sekä Metropolia Ammattikorkeakoulussa ja esiintyy säännöllisesti kamarimuusikkona ja solistina.
Kokkolasta kotoisin oleva Harju vaihtoi pianon käyrätorveen yhdeksänvuotiaana 1984 ja esiintyi jo kaksi vuotta myöhemmin Irlannin radio-orkesterin solistina EBU:n Nuorten solistien konsertissa Dublinissa. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa ensin nuoriso-osastolla ja sitten Kalervo Kulmalan johdolla, sekä Wienissä Roland Bergerin johdolla.
Jukka Harju on toiminut RSO:n soolokäyrätorvensoittajana vuodesta 2008. Hän on lisäksi toiminut äänenjohtajana Claudio Abbadon johtamassa Gustav Mahler -orkesterissa, EU:n nuoriso-orkesterissa, Ranskan radion orkesterissa sekä Tukholman sinfoniaorkestereissa. Hän kuuluu myös The Golden Horns -käyrätorvikvartettiin. Harju on kantaesittänyt useita uusia teoksia, mm. tilaamansa Osmo Tapio Räihälän käyrätorvikonserton.
Harju on toiminut myös ohjaajana, leikkaajana ja kuvaajana Ylen video- ja tv-tuotannoissa.
Borneonharjakotka
Borneonharjakotka ("Spilornis kinabaluensis") on harjakotkien sukuun kuuluva kaakkoisaasialainen haukkalaji. Sitä tavataan Indonesiassa, Bruneissa ja Malesiassa.
Borneonharjakotkan populaation kooksi arvioidaan alle 15 000 yksilöä, ja kanta on pienenemässä. Siksi se on luokiteltu vaarantuneeksi. Sen uhkana on elinalueiden supistuminen metsänhakkuiden vuoksi.
Laji elää vuoristoisilla alueilla ikivihreissä metsissä 750–2 900 metrin korkeudessa. Joillakin alueilla sitä esiintyy samoilla seuduilla kuin harjakotkaa, ja silloin niiden elinpiirejä erottaa muutama sata metriä korkeudessa merenpinnasta.
Borneonharjakotkan pituus on 51–56 cm. Se on metsissä elävä pieni ja tumma haukka. Sen höyhenys on tummanruskea, ja alapuolella, siivissä ja niskassa on vaaleampia täpliä. Niskapuolella on suuri umbranruskea alue. Kurkku on musta. Pyrstö on melko pitkä, musta, ja siinä on leveä valkoinen raita. Siivet ovat pitkät, kärjissä on mustaa, lentosulkien tyvessä valkoista.
Espanjan vallankumous (1936)
Espanjan vallankumoukseksi kutsutaan Espanjassa vuonna 1936 maan sisällissodan aikana anarkistien hallitsemilla alueilla käynnistyneitä yhteiskunnallisia uudistuksia ja muutoksia. Sen aikana työläiset ja talonpojat kollektivisoivat muun muassa maatalouden ja teollisuuden anarkososialistisen mallin mukaisesti. Lisäksi alueelle perustetut neuvostot käynnistivät uudelleen kunnallisia palveluja, kuten joukkoliikennettä ja kouluja maan hallituksen toiminnan osittain lamaannuttua sodan johdosta.
Espanjan vallankumouksen aikana luotiin yksi harvoista maailmassa toteutuneista anarkistista yhteiskunnista. Lyhytaikaiseksi jäänyttä yhteiskuntajärjestelmää on aikalaiskertomusten mukaan yleisesti pidetty onnistuneena, joskin sisällissodan luonteesta johtuen siitä raportoivat lähinnä maassa vierailleet vasemmistolaiset toimittajat ja poliitikot. Joidenkin lähteiden mukaan esimerkiksi Aragonian maakunnassa tuottavuus nousi noin 20 prosenttia ja Kataloniassa onnistuttiin saavuttamaan täystyöllisyys. Kollektivisoinnin yhteydessä muun muassa lakkautettiin yritysten jopa 10-20-kertaisesti tavallisiin työläisiin verrattuna ansaitsevien johtohenkilöiden virat. Näin työläisten palkkoja pystyttiin nostamaan parhaimmillaan parikymmentä prosenttia. Kollektivisointi ulottui myös pienyrityksiin, kuten hotelleihin ja ravintoloihin, jotka toimivat teollisuuden tapaan työntekijöidensä hoitamina.
Vallankumous uloittui lähinnä Katalonian, Aragonian ja Andalusian maakuntien alueelle sekä myös joihinkin muihin osiin Levantea. Kataloniassa noin 75% taloudesta oli työntekijöiden hallussa. Erityisen tunnettu oli anarkosyndikalistisen CNT-ammattiliiton hallitsema Barcelona, jota englantilainen kirjailija George Orwell kuvasi vuonna 1938 ilmestyneessä sotareportaasissaan "Katalonia, Katalonia". CNT:n lisäksi uudistuksia organisoi lähinnä FAI -anarkistiryhmä, sekä jossakin määrin myös sosialistinen UGT -ammattiliitto. Vallankumouksen erikoisuuksiin kuului, että sitä vastustivat Neuvostoliiton tukemat kommunistit, jotka kampanjoivat yksityisomistuksen lakkauttamista vastaan. Heidän mukaansa kapitalismi piti lakkauttaa vasta voitetun sisällissodan jälkeen, mutta todellisena syynä olivat kommunistien omat valtapyrkimykset.
Talouden lisäksi uudistukset vaikuttivat myös muualle yhteiskunnaliseen elämään. George Orwell kertoo "Katalonia, Katalonia" -teoksessaan, miten esimerkiksi "señor" ja "don" -puhuttelunimen käyttö lopetettiin ja ihmiset kohtelivat toisiaan tasa-arvoisina luokkarajojen hävitessä. Osittain tämä johtui myös siitä, että suuri osa vauraimmasta väestöstä ja yläluokasta oli paennut alueelta. Orwellin mukaan myös lähes kaikki kirkot oli tuhottu ja niiden sisustus poltettu. Joissakin paikoissa oli luovuttu rahan käytöstä. Se oli korvattu kupongeilla, joilla niiden haltija sai hyödykkeitä tarpeensa mukaan.
Espanjan vallankumous tuli päätökseensä toukokuussa 1937 jo kahta vuotta ennen sisällissodan loppumista, kun anarkistit ja heidän liittolaisenaan ollut trotskilainen POUM-puolue hävisi Barcelonan toukokuuksi kutsutun aseellisen valtataistelun tasavaltalaisten hallitukselle ja Espanjan kommunistisen puolueen stalinisteille.
Palava enkeli
Palava enkeli on aiemmin useissa elokuvissa apulaisohjaajana toimineen Lauri Törhösen ensimmäinen pitkä ohjaus vuodelta 1984. Sen käsikirjoitus perustuu Hannele Törrösen alkuperäisaiheeseen.
Elokuvan idean Törhönen sai psykologi Hannele Törröseltä, joka työskenteli Joensuun lähellä psykiatrisessa sairaalassa. Elokuva oli menestys, koko vuoden toiseksi katsotuin kotimainen. Pääosanäyttelijä Riitta Viiperi oli ammatiltaan malli, ja hänen valintaansa kritisoitiin, mutta hän sai roolityöstään kuitenkin kansainvälistäkin tunnustusta.
Pertti Lumirae (Suomen Sosialidemokraatti) kiitti elokuvaa tiiviydestä ja uskottavuudesta, kun taas Mikael Fräntin (Helsingin Sanomat) mielestä se on "tahattoman koominen farssi ja loppuaan kohden traagisia sävyjä tavoitteleva kevyt ongelmafilmi". Fräntin kritiikki herätti keskustelua, ja terveydenhoitoalan ammattilaiset nousivat puolustamaan sitä. Muun muassa lääkäri Simo Kokko kirjoitti Helsingin Sanomien yleisönosastossa: "[- -] Kun huomaa olevansa aivan eri mieltä tunnettujen kriitikkojen kanssa, epäilee tietysti aina ensiksi itseään ja omia hoksottimiaan. Tässä tapauksessa herää kuitenkin ajatus siitä, että kriitikot ovat halunneet väen väkisin psykoosin olevan jotakin paljon elokuvallisempaa ja hallitumpaa kuin se traaginen todellisuudessa tavattava murtumistapahtuma onkaan."
Syrjäsalmen kalliomaalaus
Syrjäsalmen kalliomaalaus sijaitsee Saimaalla Ummistonveden äärellä Puumalassa Etelä-Savossa. Kalliomaalauksessa on kuviota maalattu laajalle alueelle, vaikka tunnistettavia kuvioita on vain muutama. Maalaus on kivikaudelta ja sen löysivät Lauri ja rouva Arvola vuonna 1977.
Maalauskallio sijaitsee Syrjälahdessa, joka on Saimaaseen kuuluvan Ummistonveden Syrjäsalmen pohjoisoassa olevan Syrjäsaaren takana, ja joka sijaitsee Viljakansaaren länsiosassa. Syrjäsaaren takana lahti kapenee ennen lahdenperää Syrjäsalmeksi, joka jää kahden kallion väliin. Maalauskallio on salmen itärannalla salmen ylittävän tien pohjoispuolella.
Maalaukset sijaitsevat korkean kallion lievästi eteenpäin kallistuvassa pystyseinässä ja melko korkealla. Kallion pinta on jääkauden hiomaa, mutta sen pinnasta on irronnut lohkareita maahan. Kallion edessä onkin louhikkoa, joka on peittynyt maa-aineksella ja muodostaa järvenrantaan metsäisen terassin. Maalauspaikalle pääsee sekä vesitse että läheiseltä maantieltä 15169, jonne on matkaa viitoitettua polkua pitkin 200 metriä. Paikalle on pystytetty opastaulu.
Nykyään maalauskallion juurelle pääsee kulkemaan jalan, mutta muinaisina aikoina, kun Saimaan vedenpinta oli nykyistä korkeammalla, järvi ulottui pystykalliolle saakka. Tällöin maalaaminen oli mahdollista jään päällä seisten tai veneestä käsin. Eräiden kuvioiden suuri korkeus mahdollistaa niiden ajoittamisen vedenpinnan korkeuden avulla, mikäli kuviot on aikoinaan maalattu veneessä istuen tai järvenjäällä seisten.
Maalauskenttä voidaan jakaa korkeuden mukaan kolmeen vaakasuuntaiseen alueeseen, joissa kuvioiden keskittymä sijaitsee suuren punaväriläikän kohdalla. Kauimmaisten kuvioiden vaakasuuntainen etäisyys on silloin 11 metriä ja jossa pystysuunnassa ylin kuvio sijaitsee 5,5 metrin korkeudella ja alin 1,5 metrin korkeudella. Kuvioita on maalausalueelta löytynyt harvakseltaan.
Ylimpänä sijaitsee joukko kuviokatkelmia, joista yksi esittänee venekuviota. Aivan punaväriläikän yläpuolella keskialueella on seuraava kuviokeskittymä. Ylinnä erottuu selkeästi ihmishahmo, joka on maalattu kuin sormella viivoja vetäen. Sen pää on tehty pyörittämällä maalia ympyräksi. Ihmisen lähellä on muita kuvioiden katkelmia, joista ei voi sanoa mitään. Keskittymän alareunalla on myös toinen ihmishahmo. Tämän pää on maalattu renkaaksi ja renkaan sisälle on vedetty pari jälkeä. Vartalon viivat eivät ole säilyneet ehjinä. Ihmisen vasemmalla puolella on eläinhahmo, joka katsoo vasemmalle. Se voi esittää hirveä.
Siirryttäessä tästä kohtaa muutama metri vasemmalle, löytyy uusi kuvioryhmä, jonka kuvioita ei pysty tunnistamaan. Äärimmäisenä vasemmalla, missä rantakaistale loppuu, löytyy vielä kaksi ehjää kuviota. Ne sijaitsevat korkealla kallioseinämässä. Vierekkäin on maalattu kaksi ihmishahmoa, jotka seisovat jalat suorina voimakkaassa haara-asennossa. Vasen hahmo on selvästi pitkäjalkaisempi kuin lyhyempi hahmo. Molemmilla on ympyräpäät ja kädet levittäytyvät sivuille kuin linnun kaarevat siivet.
Style of Eye
Style of Eye, oikealta nimeltään Linus Eklöw, on ruotsalainen dj ja musiikkituottaja.
Style of Eye julkaisi debyyttialbuminsa, "Duck, Cover And Hold", vuonna 2008. Hän osallistui myös Icona Popin ”I Love It" -kappaleen kirjoittamiseen ja tuottamiseen.
Marco Minghetti
Marco Minghetti (8. marraskuuta 1818 Bologna, Kirkkovaltio – 10. joulukuuta 1886 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1863–1864 ja 1873–1876.
Minghetti opiskeli Bolognan yliopistossa, mutta omistautui pian sen jälkeen politiikalle. Hän toimitti Bolognassa "Il Feldineo" -nimistä maltillista liberaalia sanomalehteä ja kannatti poliittisia reformeja Kirkkovaltiossa. Minghetti valittiin vuoden 1847 lopussa Kirkkovaltion Consulta-neuvostoon ja maaliskuussa 1848 uudistusmielinen paavi Pius IX nimitti hänet yleisten töiden ministeriksi Giacomo Antonellin johtamaan hallitukseen. Minghetti erosi kuitenkin vielä samana vuonna ja liittyi esikuntaupseerina Sardinian kuningaskunnan armeijaan, joka taisteli Pohjois-Italiassa itävaltalaisia vastaan. Vuoden 1848 lopussa hän palasi Roomaan. Vallankumousliikehdinnän epäonnistuttua Italiassa Minghetti vietti seuraavat vuodet matkustelemalla sekä kirjoiittelemalla kansantaloudellisia tutkimuksia.
Vuonna 1859 Sardinian kuningaskunnan pääministeri Camillo Cavour nimitti Minghettin ulkoministeriönsä pääsihteeriksi. Hän toimi myös puhemiehenä Kirkkovaltiosta irtautuneen Romagnan maakunnan kansalliskokouksessa, joka päätti alueen yhdistämisestä Sardiniaan. Marraskuusta 1860 elokuuhun 1861 hän toimi Sardinian ja sen seuraajavaltioksi perustetun Italian kuningaskunnan sisäministerinä. Joulukuussa 1862 Minghetti nimitettiin valtiovarainministeriksi ja maaliskuussa 1863 hän seurasi Luigi Carlo Farinia pääministerinä. Minghetti teki 15. syyskuuta 1864 Ranskan keisari Napoleon III:n kanssa sopimuksen, jonka mukaan Ranska vetäisi miehitysjoukkonsa pois Roomasta vastineena Italian pääkaupungin siirtämiselle Torinosta Firenzeen. Koska sopimus merkitsi samalla luopumista vaatimuksista liittää Rooma yhdistyneeseen Italiaan, se herätti Italiassa voimakasta arvostelua. Lisäksi erityisesti torinolaiset olivat tyytymättömiä pääkaupungin aseman menetykseen. Seurauksena Minghetti joutui eroamaan vain viikkoa myöhemmin, 23. syyskuuta.
Minghetti toimi 1868–1869 Italian lähettiläänä Lontoossa ja toukokuusta marraskuuhun 1869 Italian maatalousministerinä. Kesällä 1873 hän palasi oikeistohallituksen pääministeriksi. Hän otti itselleen myös valtiovarainministerin salkun, ja onnistui siinä ominaisuudessa tasapainottamaan valtion budjettia. Minghettin toisen hallituksen horjuva sisäpolitiikka kuitenkin johti lopulta sen kaatumiseen maaliskuussa 1876 ja pääministeriksi tuli vasemmistolainen Agostino Depretis. Minghetti esiintyi tämän jälkeen vielä joidenkin vuosien ajan Italian oikeisto-opposition johtajana.
Myh’ailo Koval
Myh’ailo Koval on ukrainalainen kenraaliluutnantti, joka nimitettiin Ukrainan väliaikaiseksi puolustusministeriksi 25. maaliskuuta 2014 sen jälkeen, kun edellinen puolustusministeri Ihor Tenjuh’ erotettiin virastaan Krimin kriisin aikana. 3. heinäkuuta 2017 Ukrainan uudeksi puolustusministeriksi nimitettiin Valeri Heletei.
Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi
Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi on Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1949. Se kertoo viulutaiteilija Heimo Haiton nuoruudesta. Siihen sisältyy lyhennettynä elokuva "Pikku pelimanni" ja 15 minuutin mittainen jatko, joka tehtiin, kun Yhdysvalloissa asunut Haitto oli käymässä Suomessa.
Elokuva sai kiitosta aikalaisarvioissa. Muun muassa Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) kirjoitti sen olevan ”harvinaisen mieluisa uusi ja samalla vanha tuttavuus”.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä pitää elokuvaa luonnottomasti näyteltynä ja naiivin pateettisena ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Pieni Olhavanjoki
Pieni Olhavanjoki () on Olhavanjoen oikeanpuoleinen (itäinen) haara Novgorodin alueella Venäjällä. Pieni Olhavanjoki on 17 km pitkä. Se laskee Olhavanjokeen 2 km Ilmajärvestä pohjoiseen Rurikinlinnan vierestä. Se halkaisee Novgorodin niin, että kaupungin itäinen osa sijaitsee saarella. Se liittyy uudelleen Olhavanjokeen Hutinin luostarin pohjoispuolella. Sivujoen nimi Malyi Volhovets on suomeksi Pieni Olhavanjoki, joka viittaa päähaaraan eli Olhavanjokeen.
Nana (kirja)
Nana on ranskalaisen kirjailijan Émile Zolan romaani, jota pidetään tekijänsä tunnetuimpana kirjana. "Nana" ilmestyi vuonna 1880 ja on yhdeksäs osa Les Rougon-Macquart -kirjasarjaa. Romaanin päähenkilö Nana on pariisilainen näyttelijätär ja prostituoitu, joka valloittaa miehet lumoavalla kauneudellaan ja riuduttaa rikkaimmatkin miehet köyhiksi tuhoten heidän elämänsä. "Nana" oli heti ilmestyttyään huikea menestys ja sitä myytiin puolessa vuodessa 150 000 kappaletta. Uskaliaan sisältönsä takia teos herätti närkästystä ja aiheutti suurta kohua.
Kirjan päähenkilö Nana on pääesiintyjä ranskalaisen Variétés-teatterin uudessa näytelmässä ”Vaalea Venus”. Nana ei osaa laulaa eikä tanssia, mutta hurmaa ensi-illassa Pariisin eliitin huumaavalla kauneudellaan. Nana on samanaikaisesti sekä hurmaava näyttelijätär, että korkeatasoinen prostituoitu ja yönsä hän viettää eri miesten kanssa. Nanan kamarineiti Zoé hoitaa hänen kotiaan, ottaa vastaan vieraita ja avustaa Nanaa esimerkiksi pukeutumisessa.
”Vaalea Venus” ja Nana kohoavat koko Pariisin puheenaiheeksi ja kiinnostuksenkohteeksi. Nana järjestää suuret illalliset, joihin hän kutsuu yläluokan edustajia tehdäkseen vaikutuksen heihin. Siellä hän tutustuu moniin henkilöihin, mm. Léon Faucheryyn, joka on Le Figaron pakinoitsija, tämän serkkuun Hector de la Faloiseen, sekä kreivi Muffat de Beauvilleen. Kirjan aikana erityisesti kreivi Muffat kiintyy Nanaan ja ostaa tälle mahtavan talon kaikkine mukavuuksineen, minkä johdosta Nanasta tulee osa yläluokkaa. Siitä huolimatta Nana tuo yhä taloonsa miehiä. Vähitellen Nana kylvää tuhoa ympärilleen riuduttamalla miehet köyhiksi. Hän pitää miehiä pilkkanaan ja tuhoaa heidän elämänsä.
Tarinan lopussa Nana lähtee tapaamaan sairasta poikaansa, saa tältä tappavan tartunnan ja kuolee siihen. Nanan kuolema yllättää kaikki ja hänen surkea loppunsa vie päätökseen hänen loisteliaan elämänsä.
Puolimaailmannaisia:
Näyttelijättäriä:
Näyttelijöitä:
Muita henkilöitä:Zola, Émile. 1982. Nana. Helsinki: KK laakapaino.
1-klooributaani
1-Klooributaani eli butyylikloridi (CHCl) on butaanin kloorattu johdannainen. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena ja orgaanisissa synteeseissä lähtöaineena.
1-Klooributaani on huoneenlämpötilassa väritön neste. Se liukenee veteen vain niukasti, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin. 1-Klooributaani reagoi hitaasti veden kanssa hydrolysoituen butanoliksi. Se reagoi eräiden metallien kanssa, esimerkiksi magnesium muodostaa Grignard-reagensseihin kuuluvaa butyylimagnesiumkloridia ja litium n-butyylilitiumia.
Butyylikloridi on ihoa, silmiä ja hengitysteitä ärsyttävä yhdiste ja sille altistuminen voi aiheuttaa kurkkukipua, hengenahdistusta ja ihon ja silmien punoitusta.
1-Klooributaania voidaan valmistaa butaanista klooraamalla fotokemiallisesti. Tässä reaktiossa syntyy myös 2-klooributaania eikä sitä käytetä nykyään teollisessa mittakaavassa. Sen sijaan prosessissa voidaan käyttää katalyyttinä alumiinioksidia. Toinen tapa syntetisoida yhdistettä on butanolin reaktio vetykloridin kanssa joko ilman katalyyttiä tai käyttäen katalyyttinä sinkkikloridia tai fosforipentakloridia.
1-Klooributaani liuottaa hyvin rasvoja ja öljyjä ja sitä käytetään teollisuudessa liuottimena. Lisäksi yhdisteestä voidaan valmistaa alkyloituja aromaattisia yhdisteitä Friedel–Crafts-alkyloinnilla, organometalliyhdisteitä ja tributyylitinaoksidia.
Pellegrino Rossi
Pellegrino Luigi Odoardo Rossi (13. heinäkuuta 1787 Carrara – 15. marraskuuta 1848 Rooma) oli italialainen oikeusoppinut ja poliitikko, joka osallistui politiikkaan Sveitsissä, Ranskassa ja vallankumousvuonna 1848 lyhyen aikaa Kirkkovaltiossa.
Rossi toimi vuodesta 1812 rikosoikeuden professorina Bolognan yliopistossa. Tuettuaan Joachim Murat’ta ja ranskalaisia hän joutui vuonna 1815 pakenemaan Geneveen, jossa hän sai 1819 professorin viran ja toimi kantonin neuvoston jäsenenä. Vuonna 1832 hän esitti Sveitsin liittokokoukselle eli tagsatzungille perustuslakiesityksen, joka tunnetaan nimellä "Charte Rossi", mutta se hylättiin. Sen jälkeen Rossi muutti Ranskaan ja sai Ranskan kansalaisuuden. Hän toimi vuodesta 1834 kansantaloustieteen professorina Collège de Francessa sekä valtio-opin professorina Pariisin École de droit’ssa. Rossi jätti professuurinsa saadessaan 1838 Ranskan päärin arvon ja kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli Ranskan valtioneuvoston jäsen. Hänet lähetettiin 1845 Ranskan lähettilääksi Roomaan ja korotettiin hieman myöhemmin ranskalaiseksi kreiviksi.
Rossi menetti asemansa ranskalaisena diplomaattina vuonna 1848 puhjenneen helmikuun vallankumouksen seurauksena, mutta paavi Pius IX kutsui hänet ministeriksi Kirkkovaltion hallitukseen. Syyskuussa 1848 hänestä tuli pääministeri. Hän yritti toteuttaa perustuslaillisia uudistuksia ja kannatti paavin johtamaa Italian valtioliittoa, mutta kohtasi kansalaisten tiukan vastarinnan. Hänet murhattiin 15. marraskuuta parlamentin istuntosalin portailla. Rossin murha käynnisti tapahtumasarjan, jonka seurauksena Roomassa puhkesi kansannousu, paavi Pius IX pakeni kaupungista ja kansalliskokous julisti Rooman helmikuussa 1849 lyhytikäiseksi tasavallaksi.
Jon
Jon on monessa maassa yleinen miehen etunimi. Nimi on todennäköisesti syntynyt lyhentymänä nimestä Jonas tai Jonatan, mutta se saattaa myös olla muunnos Johannes-nimen englanninkielisestä muodosta John. Islannissa nimi esiintyy muodossa Jón.
Suomessa nimi Jon Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2009 loppuun mennessä noin 900 henkiölle.
Jonin nimipäivä on 1700-luvun lopulla ollut muutamana vuotena 29. maaliskuuta, joka nykyäänkin on Joonaksen nimipäivä. Nykyisin, vuodesta 2000 lähtien, nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Johanneksen päivänä 24. kesäkuuta.
Raffaele Cadorna
Raffaele Cadorna (9. helmikuuta 1815 – 6. helmikuuta 1897) oli italialainen kenraali, joka oli mukana Italian yhdistymiseen liittyneissä sodissa.
Cadorna osallistui Sardinian armeijan upseerina vuosien 1848–1849 sotaan Itävaltaa vastaan sekä 1855 Krimin sotaan. Vuoden 1859 sodan aikana hän palveli everstiluutnanttina Sardinian pääesikunnassa ja sai sodan jälkeen ylennyksen kenraaliksi. Vuonna 1861 Cadorna toimi Sisilian sotilaskäskynhaltijana. Vuoden 1866 sodassa hän oli kenraali Enrico Cialdinin alaisena. Cadorna komensi joukkoja, jotka valtasivat 20. syyskuuta 1870 Rooman ja saattoivat siten Italian yhdistymisen päätökseen. Hän toimi siirtymäajan Rooman sotilaskuvernöörinä.
Raffaele Cadornan veli oli poliitikko Carlo Cadorna. Ensimmäisessä maailmansodassa ansioitunut marsalkka Luigi Cadorna oli Raffaele Cadornan poika.
Theodor Sörensen
Carl Theodor Sörensen (alk. Sørensen; 19. joulukuuta 1846 Tanska – 28. syyskuuta 1914 Viipuri, Suomen suuriruhtinaskunta) oli tanskalais-suomalainen urkuri, säveltäjä ja orkesterinjohtaja, joka vaikutti erityisesti Porin ja Viipurin musiikkielämään.
Theodor Sörensen syntyi Tanskassa vuonna 1846, ja hän oli oman ilmoituksensa mukaan opiskellut sävellystä muun muassa Niels Gaden johdolla, samoin kuin urkujen- ja pianonsoittoa. Hän saapui Suomeen kesällä 1867 Tukholmasta ja aikoi matkustaa Helsinkiin ja edelleen Pietariin konsertoimaan, mutta kesä ei ollut suosiollista aikaa konserteille – niinpä Sörensen asettui Turkuun. Hän toimi musiikinopettajana ja järjesti ja johti konsertteja, joissa esitettiin myös hänen omia sävellyksiään. Hän siirtyi Turusta Poriin ja Kristiinankaupunkiin ja esiintyi myös Helsingissä.
Sörensenin ensimmäinen sinfonia esitettiin vuonna 1873 Turussa; sävellyksestä ovat säilyneet ensimmäisen osan äänilehdet. Seuraavana vuonna hänet valittiin urkuriksi Poriin. Hän toimi aktiivisesti kaupungin musiikkielämässä, ja vuonna 1878 Poriin perustettiin hänen aloitteestaan orkesteri "Musikaliska sällskapet i Björneborg". Hän jatkoi säveltämistä, suurimpana työnään toinen sinfonia Es-duuri. Kantaesitys 2. toukokuuta 1882 sai Helsingissä innostuneen vastaanoton.
Vuonna 1883 Sörensen alkoi hoitaa Viipurissa ruotsalais-saksalaisen seurakunnan urkurinvirkaa ja alkoi myös järjestää kaupungin musiikkielämää: hän perusti kuoron ja orkesterin. Samalla hän jatkoi sävellystyötä, ja hän oli 1880-luvulla kenties Suomen merkittävin orkesterisäveltäjä.
Vuonna 1889 Sörenseniä syytettiin plagioinnista: Karl Flodin väitti lehtikirjoituksessaan, että Sörensenin "Romanssi" viululle ja pianolle oli tarkka kopio tanskalaisen Emil Hartmannin viulukonserton toisesta osasta. Myös Sörensenin teos "Winter und Lenz" osoittautui plagiaatiksi. Kopiointikohu katkaisi Sörensenin lupaavan uran. Yleisön painostuksen takia hän joutui luopumaan kapellimestarin tehtävistä; taustalla saattoi myös olla kauna ruotsinkielistä yläluokkaa kohtaan. Hän jatkoi kuitenkin työtään urkurina ja lyseon musiikinopettajana.
Aikanaan viipurilaiset leppyivät Sörensenille, ja vuonna 1893 häneltä tilattiin juhlakantaatti suomalaisen seurakunnan uuden kirkon vihkiäisiin.
Sörensenin sävellyksiä ei juuri ole säilynyt. Orkesteriteosten käsikirjoitukset katosivat tai tuhoutuivat Viipurissa talvisodan aikana, sillä niitä säilytettiin arkussa tyttären ullakolla.
Theodor Sörensen avioitui vuonna 1874 Agnes Octava Ugglan kanssa. Heille syntyi tytär Edith ja poika Torsten.
Giovanni Lanza
Giovanni Lanza (15. helmikuuta 1810 Casale Monferrato, Piemonte – 9. maaliskuuta 1882 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1869–1873.
Lanza valmistui Torinon yliopistosta lääketieteen tohtoriksi ja toimi sen jälkeen lääkärinä ja maanviljelijänä kotiseudullaan Piemontessa. Vuonna 1848 hän liittyi vapaaehtoisena Itävaltaa vastaan sotineeseen Sardinian armeijaan ja hänet valittiin myös edustajaksi Sardinian kuningaskunnan edustajakamariin. Hän vastusti vuoden 1849 rauhansopimusta Itävallan kanssa ja kohosi pian edustajakamarissa yhdeksi keskusta-vasemmiston johtajista. Lanza valittiin 1853 kamarin varapuhemieheksi ja hänet nimitettiin 1855 opetusministeriksi sekä 1858 valtiovarainministeriksi Camillo Cavourin hallitukseen. Hän oli myös useissa myöhemmissä hallituksissa jossain edellämainituista tehtävistä sekä puhemiehenä edustajakamarissa, joka julisti maaliskuussa 1861 Italian kuningaskunnan perustetuksi.
Yhdistyneessä Italiassa Lanza toimi 1864–1865 Alfonso La Marmoran hallituksen sisäministerinä, missä ominaisuudessa hän muun muassa hoiti pääkaupungin siirtämisen Torinosta Firenzeen. Sen jälkeen hän toimi uudelleen edustajainkamarin puhemiehenä. Pääministeriksi hän kohosi 14. joulukuuta 1869, ja otti samalla itselleen myös sisäministerin salkun. Lanzan pääministerikauden merkittävin tapahtuma oli Rooman valtaaminen 20. syyskuuta 1870 ja pääkaupungin siirtäminen sinne seuraavana vuonna, minkä katsottiin saattaneen Italian yhdistymisen päätökseen. Lanza auttoi myös kokoamaan Italian keskusta-vasemmistoa ja oli laajalti kunnioitettu. Hänen hallituksensa kuitenkin kaatui heinäkuussa 1873 oikeiston ja radikaalin vasemmiston yhteiseen epäluottamuslauseeseen.
Eetu Pesonen
Eetu Pesonen (s. 24. marraskuuta 1991 Tampere) eli Eeddspeaks on suomalainen videobloggaaja.
Pesosella oli marraskuussa 2015 suomalaisista vloggaajista kolmanneksi eniten tilaajia. Hänellä on myös pelikanava nimeltään Eeddplays ja lisäksi koosteet livelähetysten kohokohdista kokoava Eeddtwitch-kanava.
Pesonen opiskeli Vaskivuoren lukiossa medialinjalla. Hän aloitti vloggaamisen 4. helmikuuta 2012, ja hänen ensimmäisen vloginsa nimi oli ”täst tää nyt sitte lähtee, tai jotain”. Eeddspeaks voitti kaksi Tube Awards -palkintoa, jotka jaettiin Tubecon-tapahtumassa Hartwall Arenalla elokuussa 2014. Hän voitti sekä Vuoden action- että Vuoden pelaaja -palkinnot, joista jälkimmäisen hän voitti pelikanavallaan Eeddplays.
Benedetto Cairoli
Benedetto Cairoli (28. tammikuuta 1825 Pavia, Lombardia – 8. elokuuta 1889 Napoli) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1878 ja 1879–1881.
Cairoli osallistui vallankumousvuoden 1848 aikana lombardialaisten opikelijoiden protesteihin Itävaltaa vastaan. Hän kuului 1859–1860 Garibaldin vapaaehtoisiin ja haavoittui Palermon valtauksen yhteydessä. Hän oli vuosina 1860–1864 ja 1867–1870 Italian parlamentin edustajakamarissa Pavian edustajana ja kuului Garibaldin tavoin jyrkkään vasemmistoon. Cairoli valittiin maaliskuussa 1878 edustajakamarin puhemieheksi, mitä hän siirtyi pian pääministeriksi Agostino Depretisin tilalle ja otti samalla itselleen ulkoministerin salkun. Cairoli haavoittui Giovanni Passannanten kuningas Umberto I:ä vastaan 17. marraskuuta 1878 Napolissa tekemässä murhayrityksessä, kun hän yritti suojata kuningasta. Tämä lisäsi hänen suosiotaan, mutta hänen hallituksensa kuitenkin kaatui kuukautta myöhemmin hänen kilpailijoidensa muodostettua liittouman sitä vastaan.
Toisen kerran Cairoli toimi pääministerinä heinäkuusta 1879 toukokuuhun 1881. Hänen hallituksensa politiikka oli melko tehotonta ja sitä haittasi Italian vasemmiston eripuraisuus. Cairolin varsinaiseksi kompastuskiveksi muodostui ulkopolitiikka, jossa hänen syytettiin suhtautuvan liian luottavaisesti ja hyväuskoisesti muihin suurvaltoihin. Ranskan toukokuussa 1881 suorittama Tunisian miehitys ja sen pikaisesti sinetöinyt Bardon sopimus tuli Cairolille ikävänä yllätyksenä, sillä hän oli luottanut ranskalaisten lupauksiin. Tunisian yllätävä päätyminen Ranskan protektoraatiksi nostatti Italiassa niin suuren ärtymyksen, että se kaatoi Cairolin hallituksen ja katkaisi hänen poliittisen uransa.
Antonio di Rudinì
Antonio Starabba di Rudinì (16. huhtikuuta 1839 Palermo, Sisilia – 7. elokuuta 1908 Rooma) oli italialainen markiisi ja poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1891–1892 ja 1896–1898.
Rudinì kuului vapaamieliseen sisilialaiseen aatelissukuun. Hän liittyi vuonna 1860 puhjenneeseen vallakumoukseen ja vuonna 1864 hänet nimitettiin Palermon pormestariksi. Hän kukisti vuonna 1866 kaupungissa puhjenneen separationistien ja vanhoillisten kapinan, jonka aikana hän oli viikon saarrettuna kaupungintaloon. Palkintona tästä hänet ylennettiin Palermon prefektiksi, ja hän sai tehtäväkseen taltuttaa maantierosvous läntisessä Sisiliassa. Rudinì toimi vuonna 1868 jonkin aikaa Napolin prefektinä ja 1869 Italian sisäministerinä. Sen jälkeen hänet valittiin parlamentin edustajainkamariin, jossa hän vähitellen kohosi yhdeksi jyrkän oikeiston johtajista. Osallistuttuaan Francesco Crispin hallituksen kaatamiseen Rudinì kohosi helmikuussa 1891 pääministeriksi, muodostaen monien yllätykseksi hallituksensa yhdessä vasemmiston kanssa. Hän toimi oman hallituksensa ulkoministerinä ja muun muassa uudisti kolmiliiton Saksan ja Itävallan kanssa. Hänen ensimmäinen hallituksensa joutui eroamaan toukokuussa 1892.
Rudinì tuli tosin kerran pääministeriksi maaliskuussa 1896, jälleen Crispin seuraajana, jonka hallitus oli kaatunut tällä kertaa italialaisten Etiopialle kärsimään kiusalliseen tappioon Aduan taistelussa. Rudinì solmi rauhan Etiopian kanssa ja tehdäkseen pesäeron aiempaan siirtomaavalloituspolitiikkaan hän myös luovutti Kassalan kaupungin briteille, mikä herätti tyytymättömyyttä Italiassa. Vuonna 1897 Rudinìn hallitus lakkautti joukon hallitusta vastustaneita opposition järjestöjä ja ammattiliittoja. Italian kaupungeissa puhjenneet mellakat ja sosiaaliset levottomuudet johtivat lopulta hallituksen eroon toukokuussa 1898. Sitä ennen hallitus oli yrittänyt rajoittaa kansalaisoikeuksia kuninkaallisilla määräyksillä ja Milanossa mellakoiden kukistaminen sotavoimin oli johtanut suureen verilöylyyn.
Terhi Vedenkivi
Terhi Vedenkivi (s. 9. tammikuuta 1956) on Kangasalla asuva runoilija ja kirjailija. Hän opiskeli luovaa kirjoittamista Viita-akatemiassa vuosina 1993-1996. Vedenkivi palkittiin useita kertoja Pirkanmaan kirjoituskilpailussa, jonka runoussarjan hän voitti vuonna 1999.
Hänen esikoisrunoteoksensa "Hatullinen tuulta" julkaistiin vuonna 2006. Sen jälkeen Vedenkiveltä on ilmestynyt kaksi muuta runokokoelmaa, joista viimeisin on vuonna 2013 julkaistu "Parhaat paratiisit". Hänen toinen runokokoelmansa "Kolmas korva" palkittiin Tampereen kaupungin luovan kirjallisen työn palkinnolla vuonna 2010
Terhi Vedenkivi on ollut Pirkkalaiskirjailijoiden jäsen vuodesta 2006 lähtien.
Myllyrinne Company
Myllyrinne Company on suomalainen sketsisarja, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Ville Myllyrinne. Sarja alkoi Nelosella 1. huhtikuuta 2014, ja ensimmäinen jakso keräsi 205 000 katsojaa.
Curtis McElhinney
Robert Curtis McElhinney (s. 23. toukokuuta 1983 London, Ontario) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa tällä hetkellä Toronto Maple Leafsissa. Calgary Flames varasi hänet kuudennella kierroksella . McElhinney debytoi NHL:ssä kaudella 2007–2008 Calgary Flamesin paidassa.
McElhinney pelasi neljä vuotta Colorado Collegen yliopistossa (62–15–8). Hänet valittiin WCHA:n tähdistöjoukkueeseen vuosina 2003 ja 2005.
McElhinney teki NHL -debyytin 22. lokakuuta 2007 San Jose Sharksia vastaan. Hän pelasin kaudella 2007–2008 viisi peliä NHL:ssä. Seuraavan kauden 2008–2009 hän vietti kokonaan Calgary Flamesin varamaalivahtina. Calgary teki sopimuksen McElhinneyn kanssa kaudeksi, ja vaihtoi hänet kesken kauden Anaheim Ducksiin vaihdossa Vesa Toskalaan 3. maaliskuuta 2010.
Anaheim vaihtoi McElhinneyn Tampa Bay Lightningiin 24. helmikuuta 2011, jossa hän vietti neljä päivää kun Ottawa Senators otti McElhinneyn Tampa Bayn "waivers" -listalta 28. helmikuuta.
Phoenix Coyotes teki McElhinneyn kanssa vuoden sopimuksen 4. heinäkuuta 2011. Hänet vaihdettiin 22. helmikuuta 2012 Columbus Blue Jacketsiin Antoine Vermetteen. McElhinneyn lisäksi Columbus sai kaksi varausta, toisen kierroksen varauksen vuoden 2012 varaustilaisuuteen sekä ehdollisen varauksen vuoden 2013 varaustilaisuuteen.
Kauden 2012–2013 McElhinney vietti lähinnä Columbuksen yhteistyöjoukkueessa Springfield Falconsissa. Kaudeksi 2013–2014 hän nousi Columbukseen kakkosmaalivahdiksi hallitsevan Vezina -voittajan Sergei Bobrovskin ollessa ykkösmaalivahti.
McElhinneyllä on vaimo Ashleigh ja lapsi Trenton (s. 2009). Lisäksi hänellä on nuorempi sisko, Alana, joka myös pelaa jääkiekkoa maalivahtina.
PostNord Logistics
PostNord Logistics on PostNordin tuotemerkki, jota se käyttää palvellessaan logistiikkaratkaisuja tarvitsevia asiakkaitaan Pohjoismaissa, niistä ulkomaille ja ulkomailta Pohjoismaihin. Se tarjoaa logistiikkaratkaisuja läpi koko logistiikkaketjun varastoinnista toimituksiin.
PostNord Logisticsin juuret ovat Tanskassa, Suomessa, Norjassa ja Ruotsissa, ja se syntyi yksityisten yritysten sekä Tanskan ja Ruotsin postiyhtiöiden yhdistymisestä. PostNord-konsernin logistiikkatoiminnot koostuivat aiemmin 15 erillisestä pohjoismaisesta yhtiöstä, mutta vuonna 2013 ne yhdistettiin yhden PostNord Logistics -brändin alle. PostNordin omistavat Ruotsin ja Tanskan valtiot.
Vuonna 2014 PostNordin liikevaihto oli 40 miljardia Ruotsin kruunua ja sillä oli 39 000 työntekijää. PostNordilla on 5 000 palvelupistettä ja 120 terminaalia Pohjoismaissa sekä terminaaleja myös Saksassa. Vuonna 2013 yhtiö toimitti 110 miljoonaa pakettia ja yhteensä 2,5 miljardia kiloa tavaraa 25 miljoonalle pohjoismaalaiselle ihmiselle ja kahdelle miljoonalle yritykselle. Lisäksi PostNord vei perille 5,9 miljardia kirjettä.
PostNord Logisticsin toimitusjohtaja on Håkan Ericsson ja hallituksen puheenjohtaja on Jens Moberg.
PostNord Logisticsin alle koottiin 15 yritystä Ruotsista, Norjasta, Tanskasta ja Suomesta.
Ruotsalaiset yhtiöt toimivat aiemmin nimillä:
Norjalaiset yhtiöt toimivat aiemmin nimillä:
Tanskalaiset yhtiöt toimivat aiemmin nimillä:
Suomalaiset yhtiöt toimivat aiemmin nimillä:
Luigi Pelloux
Luigi Pelloux (1. maaliskuuta 1839 La Roche-sur-Foron, Savoiji – 26. lokakuuta 1924 Bordighera) oli italialainen kenraali ja poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1898–1900. Hän pyrki käyttämään ankaria keinoja ja epäparlamentaarisia menettelyjä sosiaalisten levottomuuksien tukahduttamiseen, ja ajoi siten Italian poliittisen kriisin partaalle.
Pelloux valmistui Torinon sotilasakatemiasta vuonna 1857 tykistöupseeriksi ja osallistui vuosien 1859–1860 sekä 1866 sotiin Itävaltaa vastaan. Syyskuun 1870 Rooman valtauksen yhteydessä hän komensi majurina tykistöosastoa, joka onnistui ensimmäisenä murtamaan kaupungin muurin ampumalla siihen kuuluisan aukon Porta Pian luona ja mahdollisti siten italialaisten etenemisen kaupunkiin. Pelloux ylennettiin 1878 everstiksi, 1885 kenraalimajuriksi ja 1891 kenraaliluutnantiksi. Siirryttyään politiikkaan hän toimi 1881–1895 Italian edustajakamarin jäsenenä ja 1880–1884 sotaministeriön pääsihteerinä, myötävaikuttaen vuoden 1884 armeijauudistukseen. Hän oli myös kahdesti Italian sotaministerinä: 1891–1893 Rudinìn ja Giolittin hallituksissa sekä 1896–1897 Rudinìn toisessa hallituksessa. Vuonna 1896 hänet nimitettiin senaattoriksi. Toukokuussa 1898 Pelloux lähetettiin kuninkaallisena komissaarina Bariin taltuttamaan siellä puhjenneita levottomuuksia, ja hän hoiti toimeksiantonsa tahdikkaasti. Hän kieltäytyi julistamasta Barissa poikkeustilaa, sillä hän katsoi levottomuuksien johtuvan kansalaisten äärimmäisestä taloudellisesta hädästä, ja saavutti näin vasemmiston myötämielisyyden.
Pelloux kutsuttiin pääministeriksi kesäkuussa 1898 levottomuuksien riehuessa yhä eri puolilla Italiaa. Ratkaisuna hän esitteli helmikuussa 1899 lakiesityksen, joka olisi kaventanut merkittävästi kansalaisoikeuksia, kuten yhdistymis-, kokoontumis- ja painovapautta. Pelloux erosi hallituksensa ulkopoliittisten vastoinkäymisten vuoksi maaliskuussa 1899, mutta kokosi heti perään uuden, aiempaa konservatiivisemman hallituksen. Vaikka olot Italiassa olivat rauhoituneet edellisvuodesta, Pelloux muutti lakiesitystään entistäkin jyrkempään muotoon, mikä nostatti parlamentin vasemmisto-opposition vastarintaan. Kun sosialistit ja radikaalit pyrkivät erilaisin keinoin jarruttamaan esityksen käsittelyä parlamentissa, Pelloux järjesti sen kesäkuussa 1899 väliaikaisesti voimaan kuninkaallisella määräyksellä ilman parlamentin hyväksyntää. Italian kassaatio-oikeus kuitenkin peruutti lain helmikuussa 1900, minkä jälkeen hallituksen oli palautettava se parlamentin käsitelyyn. Kun kiistat kuninkaan ja parlamentin perustuslaillisista valtaoikeuksista sekä parlamentin työtä haitannut vasemmiston sitkeä jarrutus olivat jatkuneet kuukausia, Pelloux taipui keväällä 1900 hajottamaan parlamentin. Vaalit johtivat vasemmiston voittoon. Pelloux joutui lopulta eroamaan 18. kesäkuuta 1900. Hän toimi sen jälkeen vielä kahden vuoden ajan armeijakunnan komentajana Torinossa.
324 Bamberga
324 Bamberga on pikkuplaneetta, joka kiertää Aurinkoa asteroidivyöhykkeellä. Se on siis yksi päävyöhykkeen asteroideista. Bambergan läpimitta on noin 229,44 kilometriä, joten se on yksi suurimmista asteroideista. Sen löysi Johann Palisa 25. helmikuuta vuonna 1892, ja se nimettiin saksalaisen Bambergin kaupungin mukaan. Bambergan pyörähdysaika eli vuorokauden pituus on noin 29,43 tuntia. Bamberga käsittää arviolta noin 0,37 % asteroidivyöhykkeen kokonaismassasta.
Carl Theodor Sørensen
Søren Carl Theodor Marius Sørensen (24. heinäkuuta 1893 Altona, Hampuri, Saksa – 12. syyskuuta 1979 Brønshøj-Husum, Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen maisema-arkkitehti, yksi aikansa merkittävimmistä. Hän edusti modernismia: nykytaide innoitti hänen muotosuunnitteluaan, ja hän otti huomioon myös sosiaaliset näkökohdat, esimerkiksi suunnitellessaan Kööpenhaminan ensimmäistä leikkipuistoa.
Sørensen opiskeli puutarha-alaa vuosina 1908–1916 ja työskenteli piirtäjänä puutarha-arkkitehti Erik Erstad-Jørgensenin palveluksessa vuosina 1916–1922. Hän osallistui Kööpenhaminan kaavoitustyöhön ja julkaisi useita kirjoja ja satoja artikkeleita. Sørensen suunnitteli lukuisia puutarhoja Tanskaan. Hän sai useita huomionosoituksia, esimerkiksi Dannebrogin ritarikunnan kunniamerkin sekä Prinssi Eugenin mitalin vuonna 1972. Hän toimi opettajana Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa vuodesta 1940 lähtien ja maisema-arkkitehtuurin professorina 1954-1963.
Giuseppe Zanardelli
Giuseppe Zanardelli (29. lokakuuta 1826 Brescia, Lombardia – 29. joulukuuta 1903 Moderno) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1901–1903.
Zanardelli osallistui vapaaehtoisena vuoden 1848 sotaan Itävaltaa vastaan Lombardiassa. Tappiollisen Novaran taistelun jälkeen hän palasi kotikaupunkiinsa Bresciaan, jossa toimi jonkin aikaa lakitiedon opettajana. Itävallan viranomaiset kuitenkin kielsivät häneltä opettamisen hänen poliittisten mielipiteidensä vuoksi. Vuonna 1859 Zanardelli valittiin Sardinian parlamenttiin. Seuraavina vuosina hän toimi yhdistyneessä Italiassa erilaisissa hallinnollisissa tehtävissä, mutta kohosi merkittäviin virkoihin vasta sen jälkeen, kun vasemmisto nousi maassa valtaan vuonna 1876. Zanardelli oli eri vasemmistohallituksissa työministerinä 1876–1877, sisäministerinä 1878–1881 ja oikeusministerinä 1881–1883. Viimeeksi mainitussa ominaisuudessa hän vei läpi uuden vaalilain. Se nelinkertaisti äänioikeutettujen määrän puolesta miljoonasta kahteen miljoonaan. Zanardelli kuitenkin erosi Agostino Depretisin hallituksesta, koska liberaalina ja irredentismin kannattajana hän ei hyväksynyt pääministerin lähentymistä oikeistoon ja ulkopolitiikassa Itävalta-Unkariin. Kun Depretis lopetti yhteistyön oikeiston kanssa, Zanardelli palasi hänen hallituksensa oikeusministeriksi vuonna 1887, ja jatkoi myös Francesco Crispin hallituksessa aina helmikuuhun 1891. Tänä aikana hän valmisteli uuden rikoslain, joka lakkautti kuolemanrangaistuksen ja laillisti lakot, mikäli niihin ei liittynyt väkivaltaa tai kiihotusta.
Vuosina 1891–1894 Zanardelli toimi edustajakamarin puhemiehenä ja 1897–1898 hän oli Antonio di Rudinìn hallituksen oikeusministerinä. Hän erosi vastalauseena, kun hallitus julisti poikkeustilan alueille, joilla oli esiintynyt mellakoita. Helmikuussa 1901 kuningas Viktor Emanuel III nimitti Zanardellin pääministeriksi. Hallituksen vahvaksi mieheksi tuli sisäministerinä toiminut Giovanni Giolitti. Zanardellin hallitus pyrki lievittämään Italiaa vaivanneita sosiaalisia levottomuuksia pehmeillä keinoilla: köyhimpiin kohdistuvia veroja alennettiin ja sotilaita ei enää käytetty lakkojen murtamiseen. Zanardelli myös pitäytyi tiukasti parlamentaarisissa menettelytavoissa. Hän joutui eroamaan lokakuussa 1903, kun hänen lakiesityksensä avioeron laillistamisesta kohtasi opposition jyrkän vastarinnan. Hän kuoli myöhemmin samana vuonna.
Citroën XM
Citroën XM oli ranskalaisen autonvalmistaja Citroënin lippulaivamalli. Autoa valmistettiin vuosina 1989–2000 kaikkiaan 333 755 kappaletta. Auto valittiin vuonna 1990 Vuoden autoksi Euroopassa. Monien Citroën-harrastajien mukaan XM oli "viimeinen oikea Citroën".
Bertonen muotoilema kiilamainen kori oli jatkokehitelmä Marcello Gandinin muotoilemasta keskiluokan Citroën BX:stä. XM:n suunnittelussa otettiin selvästi huomioon ne epäkohdat, joita edeltäjän Citroën CX:n kohdalla oli kritisoitu. CX kallisteli kurveissa, joten XM:ään tuli aktiivijousitus, CX oli herkkä ruostumaan, joten XM:aan tuli osittain galvanoitu kori. CX oli painoonsa nähden alitehoinen, joten XM:ää valmistettiin myös kolmilitraisella V6-moottorilla. XM oli ensimmäinen Citroën sitten 1970-luvun Maserati-koneisen Citroën SM:n, jossa oli V6-moottori.
Myös XM:n ilmanvaihtoa oli merkittävästi parannettu verrattuna edeltäjäänsä. Takamatkustajien tiloja oli kasvatettu niin pituus-, leveys- kuin korkeussuuntaankin. Citroën XM perustui samalle pohjalevylle kuin sisarmallinsa Peugeot 605, vaikka Citroën XM oli viistoperäinen, 605 taas Peugeot’n perinteen mukaan sedan-korinen.
4 × 100 m viestijuoksu olympialaisissa
4 × 100 metrin viestijuoksu eli pikaviesti, on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan miehillä vuodesta 1912 ja naisilla vuodesta 1928. Menestynein pikaviestin olympiakilpailuissa on Yhdysvallat. Sillä on eniten sekä miesten että naisten kilpailujen olympiavoittoja.
Alessandro Fortis
Alessandro Fortis (16. syyskuuta 1842 Forlì, Kirkkovaltio – 4. joulukuuta 1909 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä 1905–1906.
Fortis taisteli nuoruudessaan Giuseppe Garibaldin joukoissa vuosina 1866 ja 1867. Italian kuningaskunnassa hän esiintyi kiihkeänä tasavaltalaisena ja oli vuonna 1874 viisi kuukautta pidätettynä, koska hänen väitettiin valmistelleen kapinaa yhdessä sosialistien kanssa. Myöhemmin hän kuitenkin lievensi näkemyksiään ja kannusti tasavaltalaisiakin osallistumaan hallituksiin. Tultuaan vuonna 1880 syntymäkaupunkinsa Forlìn edustajaksi Italian edustajakamariin Fortis alkoi siirtyä poliittisissa näkemyksissään oikealle. Hän oli vuosina 1898–1899 maatalous- ja kauppaministerinä Luigi Pellouxin hallituksessa.
Kun Giovanni Giolitti helmikuussa 1905 jätti pääministerin tehtävät terveyssyistä, hän toivoi Fortisista seuraajaansa, ja tämä nimitettiin tehtävään 28. maaliskuuta. Fortis torjui uhanneen rautatietyöläisten lakon julistamalla rautatietyöläiset valtion virkamiehiksi, joilla ei ollut lupaa lakkoilla. Huhtikuussa 1905 hänen hallituksensa kansallisti Italian rautatiet, mutta tarjosi samalla suuren summan rautatieyhtiöille, minkä seurauksena häntä syytettiin korruptiosta. Fortisin hallitus kaatui lopulta kiistaan espanjalaisten viinien tullimaksujen alentamisesta, jota Etelä-Italian viininviljelijät vastustivat. Fortis kokosi hallituksen uudestaan joulukuussa 1905, mutta onnistui vain menettämään radikaalien tuen saamatta kuitenkaan uusia kannattajia oikealta. Hän erosi 8. helmikuuta 1906.
Ampumahiihdon maailmancup 1999–2000
Ampumahiihdon maailmancup 1999–2000 alkoi 2. joulukuuta Itävallan Hochfilzenista ja päättyi 19. maaliskuuta Venäjän Hanti-Mansijskiin. 
Ohjelmaan kuului yhdeksän kilpailuviikonloppua, sekä MM-kilpailut. Miesten viestin maailmanmestaruuskilpailu siirrettiin kuitenkin sumun vuoksi Lahden kilpailuviikonlopun yhteyteen.
Ampumahiihdon euroopancup 1999–2000
Ampumahiihdon euroopancup 1999–2000 alkoi 11. joulukuuta Itävallan Obertilliachista ja päättyi 11. maaliskuuta Sveitsin Champex-Laciin. 
Ohjelmaan kuului kahdeksan kilpailuviikonloppua. Ohjelmassa oli pikakilpailuja, takaa-ajoja, normaalimatkoja sekä viestejä.
Ampumahiihdon maailmancup 1998–1999
Ampumahiihdon maailmancup 1998–1999 alkoi 11. joulukuuta Itävallan Hochfilzenista ja päättyi 14. maaliskuuta Norjan Holmenkollenille. 
Ohjelmaan kuului kahdeksan kilpailuviikonloppua, sekä MM-kilpailut. Normaalimatkojen ja yhteislähtöjen maailmanmestaruuskilpailut tosin siirrettiin ankaran pakkasen vuoksi Holmenkollenin viikonlopulle.
656 Beagle
656 Beagle (alkuperäinen tunnus 1908 BU) on päävyöhykkeen asteroidi, eli pikkuplaneetta joka kiertää Aurinkoa Marsin ja Jupiterin välillä. Beaglen löysi August Kopff 22. tammikuuta vuonna 1908. Pikkuplaneetta sai nimensä HMS Beagle-laivan mukaan, jolla Charles Darwin matkusti ympäri maailmaa vuosina 1831–1836. Beaglen läpimitta on noin 53,17 km, albedo n. 0,0625 ja pyörähdysaika 7,035 tuntia.
Luettelo Seinäjoen Maila-Jussien palkituista pelaajista
Luetteloon Seinäjoen Maila-Jussien palkituista pelaajista on koottu kaikki palkinnot, jotka Seinäjoen Maila-Jussien pelaajat ovat voittaneet Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä.
Ensimmäisenä SMJ:n pelaajana SM-sarjassa palkittiin kaudella 1969 Vuoden lukkari-palkinnolla Reijo Salo.