Mirjam (Raamattu)
Mirjam (, ) oli Raamatun mukaan Mooseksen ja 
Aaronin sisar, Amramin ja Jookebedin tytär, joka toimi nais­profeettana israelilaisten erä­maa­vaelluksen aikana.
Toisen Mooseksen kirjan mukaan farao oli jonkin aikaa ennen Mooseksen syntymää antanut määräyksen, että kaikki israelilaisille syntyneet poika­lapset oli vasta­syntyneinä surmattava ja heitettävä Niiliin. Näin oli vähällä käydä Mooseksellekin, jonka hänen äitinsä tosin oli pitänyt piilossa kolme kuukautta. Kun lasta ei kuitenkaan voitu loppumattomiin pitää salassa, äiti vei poikansa kaisla-arkussa Niilin rantaan, missä tämän vanhempi sisar, ilmeisesti Mirjam, kuitenkin seurasi tarkkaavasti, mitä tälle tapahtui. Paikalle saapui kuitenkin faraon tytär, joka löydettyään lapsen päätti adoptoida tämän ja pääsikin asiasta sopimukseen tämän äidin ja sisaren kanssa.
Mirjamista tuli myöhemmin profeetta. Hänet tunnetaan parhaiten kiitos­virrestä, jonka hän sepitti sen jälkeen, kun Egypistä panneita israelilaisia takaa ajaneet faraon sota­joukot olivat hukkuneet Kaislamereen:
Tätä virttä laulaen Mirjam ja kaikki naiset tanssivat rummut kädessä.
Myöhemmin Mirjam arvosteli Moosesta avioliitosta, jonka tämä oli solminut nubialaisen naisen kanssa (vuoden 1938 raamatun­suomennoksessa puhutaan etiopialaisesta naisesta, mutta myös Etiopialla tarkoitettiin vanhalla ajalla Nubiaa Egyptin etelä­puolella, pääosin nykyisessä Sudanissa). Rangaistukseksi tästä Jumala antoi Mirjamin sairastua spitaaliin, jonka vaikutuksesta hän tuli lumi­valkeaksi. Tämän vuoksi hänet suljettiin pois israelilaisten leiristä seitsemäksi päiväksi, kunnes hän oli parantunut.
Mirjam kuoli Kaadeksessa, jonne hänet myös haudattiin. Pian hänen kuolemansa jälkeen kansa valitti veden puutetta, minkä jälkeen Mooses löi kalliota sauvallaan, niin että siitä puhkesi runsaasti vettä. Tämän vuoksi paikka sai nimen Meriba, mikä johtuu "riitaa" tarkoittavasta heprean kielen sanasta.
Josephus selitti teoksessaan "Juutalaisten muinais­ajat" ("Antiquitates Iudaicae"), että Mirjam oli Toisessa Mooseksen kirjassa Mooseksen avustajana mainitun Hurin puoliso.
Toisessa Mooseksen kirjassa mainitaan Sippora Mooseksen vaimona.
että kertomuksessa mainittu nubialainen nainen oli Etiopian kuninkaan tytär Tharbis.
Myös nykyajan raamatuntutkijoista esimerkiksi Richard E. Friedman on selittänyt, että kertomuksessa mainittu nainen ei ollut Sippora. Alkutekstissä hänen kotimaakseen mainitaan Kuus, jolla (samoin kuin eräissä käännöksissä Etiopialla) tarkoitettiin Nubiaa nykyisessä Sudanissa. Sen perusteella, että Pentateukin on päätelty kootun useista lähteistä, Friedman päätyi toteamukseen, että Sippora mainitaan vain Jahvistissa, kun taas kertomus Mirjamin muuttumisesta lumivalkoiseksi esiintyy vain Elohistissa ja että näin ollen kummankin lähteen mukaan Mooseksella ei elinaikanaan ollut useampaa kuin yksi vaimo.
Friedmanin tulkinnan mukaan tämä ristiriita kuvastaa kahden keskenään kilpailleen papiston toisistaan poikenneita käsityksiä. Jerusalemin temppelissä Juudan kuningaskunnassa toiminut aaronilainen papisto väitti polveutuvansa Aaronista. Toisaalta Israelin kuningaskunnassa oli oma papistonsa, jonka tärkeimpänä toimipaikkana oli Silo. Friedmanin mukaan nämä kilpailevat papistot keksivät tai ainakin tekivät tunnetuiksi monet Raamatun kertomukset omaa asemaansa tukeakseen. Friedmanin mukaan Elohistin kirjoitti Silon papisto, jolla katsoi tämän kertomuksen tukevan omia pyrkimyksiään.
Toisen Mooseksen kirjan 15. luvussa olevan runollisen säkeistön uskotaan yleisesti olevan yksi Raamatun vanhimmista katkelmista. Rashi kommentoi tätä kappaletta siten, että "Mooses lauloi laulun miehille; hän lauloi heile ja nämä vastasivat hänelle. Mirjam lauloi laulun naisille." Toisin sanoen laulu merellä esitettiin kahdesti, miehille ja naisille. Mooses lauloi sen kokonaisuudessaan miehille, jotka vastasivat kertosäkeellä, kun taas Mirjam teki samoin naisten kanssa.
Mirjam on juutalaisten feministien keskuudessa suosittu hahmo. Paikoitellen on tullut tavaksi sijoittaa pääsiäis­aterialla vedellä täytetty "Mirjamin malja" tavan­omaisen viinillä täytetyn "Elian maljan" viereen. Malja täytetään vedellä Mirjamin kaivon muistoksi, joka Midrašin mukaan seurasi israelilaisia heidän vaelluksellaan autio­maassa.
Jotkut nykyajan ortodoksijuutalaiset ovat ottaneet uudestaan käyttöön tuhat vuotta vanhan tavan, jonka mukaan pääsiäis­ateriaan kuuluu lampaan­lihan ja munan lisäksi kalaa. Nämä yhdessä symboloivat Miikan kirjassa mainittuja kolmea profeettaa ja viittaavat samalla kolmeen myyttiseen petoon, Ziz-lintuun, Behemot-maapetoon sekä Leviathan-merihirviöön. Kala vastaa tässä symboliikassa Leviathania ja toisaalta Mirjaa sekä on samalla veden symboli.
Talmudin mukaan Mirjamin kaivo on nähtävissä Karmel-vuorelta käsin: "Joka haluaa nähdä Mirjamin kaivon, voi mennä Karmel-vuoren huipulle ja hän näkee merellä jotakin seulan kaltaista; se on Mirjamin kaivo.
Myös Koraanissa kerrotaan, yhtäpitävästi heprealaisen Raamatun kanssa, että Mirjam seurasi äitinsä pyynnöstä Mooses-vauvaa, kun hän kulkeutui virtaa myöten korissa sen jälkeen, kun heidän äitinsä oli päästänyt tämän menemään, jotteivät faraon palvelijat ja sotilaat surmaisi tätä. Myöhemmin Asiya, faraon vaimo, löysi Mooseksen joesta ja adoptoi hänet, mutta Mooses ei suostunut hänen imetettäväkseen. Mirjam pyysi faraon vaimolta ja hänen palvelijoiltaan lupaa, että hänen äitinsä saisi toimia Mooseksen lastenhoitajana, mihin tämä myöntyikin, vaikka ei tiennyt, että kyseessä oli lapsen äiti.