hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Oriveden kirkko
Oriveden kirkko on Orivedellä sijaitseva Kaija ja Heikki Sirenin suunnittelema 1960-1961 rakennettu torniton tiilikirkko. Kahden vastakkaisen kaaren sisään jäävän soikion muotoinen kirkko rakennettiin tuhopolton seurauksena 1958 palaneen kirkon paikalle. Kirkon vieressä on Matti Åkerblomin 1780 rakentama barokkityylinen kaksinivelinen puinen sipulihuippuinen kellotapuli, jonka kellot ovat vuosilta 1781 ja 1826. Kirkon pinta-ala on 814 neliötä ja siinä on istumapaikkoja 800 hengelle. Kirkon katto on lievästi viistetty, sisäänkäynti on toisen kaaren keskiosassa. Vastakkaisen alttariseinän kaari on katkaistu ja siirretty keskeltä taemmas alttarin valaisemiseksi molemmilta sivuilta. Alttarilla on Kain Tapperin koivusta veistämä reliefi "Golgatan kallio" vuodelta 1961. Kirkon 39-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1961.
Oriveden kirkkoa pidetään yhtenä Suomen sotien jälkeisen kirkkoarkkitehtuurin merkkiteoksista. Kaija ja Heikki Siren voittivat kirkon suunnittelusta pidetyn joulukuussa 1958 ratkaistun kutsukilpailun ehdotuksellaan "Kaarikirkko". Kirkon tekstiilit suunnitteli Dora Jung ja kynttilänjalat sekä kolehtihaavi- ja seppeletelineet Bertel Gardberg.
Desmoterion
Desmoterion () eli antiikin Ateenan kaupunginvankila sijaitsi Ateenan Agoran lounaispuolella. Se rakennettiin 400-luvun puolessa välissä eaa.
Vankilarakennus oli rakennettu koillis-lounaissuunnassa. Rakennuksen ympärillä on ollut työpajoja ja muita rakennuksia ja se sijaitsi suhteellisen lähellä Ateenan oikeusistuimia. Läheltä kulki niin kutsuttu Marmorityöläisten katu.
Rakennuksen pituus oli noin 40 metriä ja leveys noin 17 metriä. Rakennuksessa oli 12 huonetta, joista kahdeksan oli mahdollisesti vankisellejä, sekä muurein ympäröity vankipiha. Huoneet olivat yhden käytävän varrella. Vankilassa oli yksi sisäänkäynti, jota oli helppo vartioida. Sisäänkäynti oli koilliseen Agoralle päin. Rakennuksessa on ollut peseytymismahdollisuudet. Vankilan rakennusmateriaali oli kalkkikivi.
Vankilaa käytettiin syytettyjen vangitsemiseen oikeudenkäyntien ajaksi sekä kuolemaantuomittujen odottaessa tuomion täytäntöönpanoa. Sitä saatettiin käyttää myös sakkorangaistuksen yhteydessä, kunnes sakot oli maksettu. Ei ole tietoa siitä, käytettiinkö vankeutta rangaistuksena itsessään. Vankilan tunnetuin vanki oli Sokrates, joka kuoli siellä vuonna 399 eaa. nautittuaan myrkkyä kuolemaantuomionsa jälkeen. Vankilaan sijoittuvat Platonin dialogit "Kriton" ja "Faidon".
Rakennuksesta on säilynyt vain osa sen perustuksista. Kaivauksissa vankilan alueelta on löydetty pieniä astioita, joita on todennäköisesti käytetty teloituksissa käytetyn myrkyn nauttimiseen, sekä pieni Sokratesta esittänyt patsas. Löydökset ovat Antiikin Agoran museossa.
Eponyymien heerosten muistomerkki
Eponyymien heerosten muistomerkki () oli Ateenan antiikin aikaisen Agoran länsiosassa sijainnut muistomerkki, joka oli omistettu Attikan eponyymeille heeroksille.
Eponyymit heerokset olivat Attikan kymmenen fylen myyttisiä kantaisiä ja fyleille nimen antaneita henkilöitä. Fylet perustettiin osana Kleistheneen uudistusta vuonna 509/508 eaa. Samassa yhteydessä kullekin fylelle nimettiin perustaja niin, että Kleisthenes lähetti Delfoin oraakkelille sadan ehdokkaan nimet, ja oraakkeli valitsi näistä kymmenen. Eponyymeille heeroksille omistettu muistomerkki rakennettiin Ateenan Agoralle noin vuonna 350–300 eaa. Se sijaitsi Metroonin edessä.
Muistomerkki muodostui pitkästä jalustasta, jonka päällä oli kutakin heerosta esittänyt pronssipatsas. Jalusta ja sitä ympäröinyt aitaus oli rakennettu kalkkikivestä ja marmorista. Jalustan pituus oli 16,64 metriä ja leveys 1,87 metriä. Muistomerkin jalusta toimi ilmoitustauluna, johon kiinnitettiin ilmoitukset uusista kansalaisista, sillä kansalaisuus oli sidottu jäsenyyteen jossakin fylessä ja fylen demoksessa. Siihen kiinnitettiin myös muita julkisia ilmoituksia. Jalustan kummassakin päässä oli tripodi eli kolmijalka.
Muistomerkki on säilynyt huonosti. Siitä on jäljellä lähinnä osa jalustasta ja aitauksesta. Aitaus on pystytetty uudestaan nykyaikaisten pilarien päälle.
Etelästoa (Ateena)
Etelästoa () oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran etelälaidalla. Rakennuksia oli kaksi, varhaisempi niin kutsuttu "Etelästoa I" ja sen paikalle myöhemmin rakennettu "Etelästoa II". Rakennuksista käytetty nimi on nykyaikainen ja viittaa niiden sijaintiin.
Ensimmäinen etelästoa rakennettiin noin vuosina 430-420 eaa. Stoan pituus oli noin 80,5 metriä ja leveys noin 14,9 metriä ja se oli rakennettu savitiilestä. Se oli kaksilaivainen ja siinä oli 16 huonetta. Stoa edusti doorilaista tyyliä. Se oli rakennettu itä-länsisuunnassa ja sen julkisivu avautui pohjoiseen. Rakennuksessa on saattanut olla kaksi kerrosta.
Stoa on ollut kaupallisessa käytössä. Sen huoneet ovat olleet ilmeisesti ruokasaleina. On mahdollista, että rakennuksessa aterioivat viranomaiset julkisella kustannuksella. Vaikuttaa siltä, että ainakin yhtä huonetta ovat käyttäneet "metronomoi" eli mitoista ja painoista vastanneet toriviranomaiset. Rakennus purettiin noin vuonna 150 eaa. uuden rakennuksen tieltä. Etelästoa I:stä on jäljellä jonkin verran sen perustuksia.
Toinen etelästoa rakennettiin suurin piirtein ensimmäisen paikalle noin vuonna 150 eaa. Stoan pituus oli 93,6 metriä ja leveys 8,5 metriä ja se oli rakennettu kalkkikivestä. Stoa rakennettiin itä-länsisuunnassa vähän ennen sitä pystytetyn Keskistoan eteläpuolelle. Rakennus oli yksilaivainen. Se edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli 30 pylvästä julkisivun eli pohjoisen puolella. Rakennus yhdistyi sen itäpäädyssä olleen niin kutsutun Itäisen rakennuksen välityksellä Keskistoaan. Etelästoa II:sta on jäljellä sen perustuksia.
Bolax
Bolax on pieni saari Kemiönsaaren kunnan Hiittisten saaristossa. Bolax ja sen lähisaaret muodostavat Hiittisten itäisimmän maarekisterikylän. Nykyisin 57 hehtaarin kokoisella saarella asuu ympärivuotisesti enää vain yksi ihminen.
Filopappoksen muistomerkki
Filopappoksen muistomerkki () eli "Filopappoksen monumentti" on Gaius Julius Philopappuksen eli Filopappoksen hautamuistomerkki, joka sijaitsee siitä nimensä saaneen Filopáppou-kukkulan eli Muusien kukkulan korkeimmalla kohdalla Ateenan eteläosassa.
Filopappos oli Kommagenen prinssi ja aikansa merkittävimpiä Rooman valtakunnassa eläneitä kreikkalaisia, joka hoiti merkittäviä tehtäviä keisari Trajanuksen aikana. Hänen kuoltuaan noin vuonna 114–116 ateenalaiset antoivat pystyttää hänen hautamuistomerkkinsä Muusien kukkulalle. Muistomerkki valmistui vuonna 119.
Muistomerkki oli 9,8 metriä korkea ja 9,3 metriä leveä. Se oli tehty Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista ja rakennettu 3,08 metriä korkealle kiviselle jalustalle. Rakennelman sisällä oli Filopappoksen hautakammio. Muistomerkin julkisivu oli Akropoliille päin. Hautamuistomerkki sijaitsi poikkeuksellisesti Ateenan kaupungin alueen sisäpuolella. Tämä seikka sekä muistomerkin suuri koko antavat olettaa, että Filopappos oli merkittävä hyväntekijä Ateenan kaupungille.
Muistomerkki säilyi lähes sellaisenaan 1400-luvulle saakka, jolloin Cyriacus Anconalainen (Ciriaco de' Pizzicolli) vieraili paikalla ja teki muistiinpanoja sen piirtokirjoituksista. Nykyisin muistomerkki on raunioitunut. Siitä on jäljellä osa, jossa on syvennykset Filopappoksen sekä tämän isoisän Antiokhos IV:n patsaille. Patsaiden alla on friisi, joka kuvaa Filopappoksen tuloa Ateenaan Rooman konsulina vuonna 109.
Muistomerkin alueella suoritettiin arkeologisia tutkimuksia vuonna 1898 ja se kunnostettiin seuraavana vuonna. Alueella on suoritettu kaivauksia myös muun muassa 1940-luvulla.
Uljasjärvi
Uljasjärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa ja Hämeenlinnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen, jonka keskusjärven eli Rautijärven itäiseen reittiin se kuuluu.
Järven pinta-ala on 25 hehtaaria ja sen pituus on 950 metriä ja leveys 350 metriä. Siihen laskee vain kolme metsäojaa, joista yksi tuo Kilpilammin vedet. Näiden lisäksi järveen laskee Suonjärvenjoki, joka on Suojärven laskujoki. Suojärvenjoen valuma-alueella on vielä seitsemän järveä. Uljasjärven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkuunsa 350 metriä pitkä laskuoja Rautijärveen.
Järven rantaviiva on 3,4 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Suohon rajautuvia rantoja on vähän. Järvessä on yhdeksän saarta, joista yhteen on rakennettu loma-asunto. Rannoille on rakennettu kymmenisen loma-asuntoa ja yksi kiinteä asunto, joille johtaa tiet Teuron kylästä tai seututieltä 283. Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja kulkee järven pohjoisrajan suuntaisena.
Keskilammi (Tammela)
Keskilammi eli Keskijärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen, jonka keskusjärven eli Rautijärven itäiseen reittiin se kuuluu.
Järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja se on 180 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee keskellä Tammelan puolella tiheästi ojitettua Haukivahonsuota, jonka johto-oja virtaa Haukivahosta Kesklammin läpi Korpilammiin, jonka jälkeen se yhtyy Suojärvenjokeen, joka laskee Uljasjärveen. Keskilammilta joen yhtymäkohtaan on matkaa 2,3 kilometriä. Järven rantaviiva on 2,4 kilometriä pitkä ja sen ranta on ojitettua suomaastoa. Rannat ovat rakentamattomia. Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja ohittaa lammen 450 metrin etäisyydellä.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Wähä Haukilammi" erotuksksi nykyisestä Haukivahosta, jonka nimi kirjoitettiin silloin "Iso Haukilammi".
Filopappos
Gaius Julius Philopappus eli Filopappos (; n. 65–116) oli Kommagenen prinssi ja aikansa merkittävimpiä Rooman valtakunnassa eläneitä kreikkalaisia. Hän hoiti merkittäviä tehtäviä keisari Trajanuksen aikana. Filopappoksen kuoltua ateenalaiset antoivat pystyttää hänen hautamuistomerkkinsä Ateenan Muusien kukkulalle. Suurikokoinen hautamuistomerkki tunnetaan nimellä Filopappoksen muistomerkki. Muistomerkki valmistui vuonna 119.
Haukivaho
Haukivaho on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen, jonka keskusjärven eli Rautijärven itäiseen reittiin se kuuluu.
Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja sen pituus on 400 metriä ja leveys 250 metriä. Se sijaitsee Tammelan puolella keskellä tiheästi ojitettua Haukivahonsuota, jonka johto-oja on Haukivahon laskuoja. Se virtaa Keskilammin ja Korpilammin läpi ja yhtyy Suojärvenjokeen, joka laskee Suojärvestä Uljasjärveen. Johto-oja lähtee järven pohjoisrannalta ja on kokonaisuudessaan 1,7 kilometriä pitkä.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja sen ranta on suomaastoa. Järvi on autio ja Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja ohittaa sen 450 metrin etäisyydeltä.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Iso Haukilammi" erotukseksi nykyisestä Keskilammista, jonka nimi kirjoitettiin silloin "Wähä Haukilammi".
Korpilammi (Tammela)
Korpilammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen, jonka keskusjärven eli Rautijärven itäiseen reittiin se kuuluu.
Lampi on 180 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee keskellä Tammelan puolella tiheästi ojitettua Korpilamminsuota ja suon johto-oja laskee siihen Keskilammin ja Haukivahon vedet. Lammesta virtaa laskuoja Suojärvenjokeen, joka laskee Uljasjärveen. Lammen rannat ovat rakentamattomia ja Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja ohittaa sen 250 metrin päässä.
Likolammit (Tammela)
Likolammit on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitsevat lammet, jotka kuuluvat Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Lammet kuuluvat Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen.
Lammet sijaitsevat 530×450 metrisellä alueella, joka on osa tasaista soistunutta kangasmaastoa Rautijärven länsipuolella. Lampia on neljä, joista suurin on syntynyt järvenlaskun yhteydessä. Pohjoisimman lammen korkeus merenpinnasta on 126,1 metriä ja eteläisimmän 124,8 metriä. Vain yhteen lampeen on kaivettu oja, joten ne saavat vetensä sadannasta tai pohjavedestä.
Vuonna 1862 haettiin lupaa laskea viereisen Rautjärven vedenpintaa. Järvenlaskun aikataulusta ei ole varmuutta, mutta nykyään Rautjärven länsipää poikkeaa suuresti vanhojen karttojen rantaviivasta. Osa länsirantaa maatui järvenlaskussa ja paljasti epätaisaisen järvenpohjan. Tällaiseen painanteeseen syntyi suurin Likolampien lammista. Muut Likolampien kolme lampea näkyvät jo Senaatin kartaston kartassa vuodelta 1884.
Valkeatlammit (Tammela)
Valkeatlammit ovat Kanta-Hämeessä Tammelassa ja Hämeenlinnassa sijaitsevia lampia, jotka kuuluvat Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Lammet sijaitsevat Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevan Teuronjoen valuma-alueella.
Valkeatlammit sijaitsevat Myllyharjun kupeessa sen eteläpuolella. Lammista ei ole laskuojaa viereiseen Alaseen eikä niihin laske tulo-ojia. Pohjoisempi lampi sijaitsee 128,7 metriä merenpinnan yläpuolella ja eteläisempi 126,8 metriä. Lampien vesi on peräisin harjun pohjavesistä ja sadannasta. Ylimääräinen vesi suotuu maakerrosten läpi alempiin järviin. Vedenpinnan korkeusvaihtelut ovat soistuttaneet lampien rannat ja niitä ympäröikin suo. Lampien rannat ovat jääneet rakentamatta. Lähin tie kulkee Myllyharjun päällä. Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja ylittää pohjoisimman lammen.
Hermien stoa
Hermien stoa () oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran luoteisosassa.
Hermien stoa rakennettiin pian vuoden 479 eaa. jälkeen Agoran hermien säilytyspaikaksi. Sen rakennuttaja oli mahdollisesti Kimon. Stoasta ei ole tehty arkeologisia löydöksiä eikä sen tarkkaa sijaintia tunneta. Se tunnetaan pelkästään kirjallisista lähteistä (Aiskhines ja Antifon). Kuninkaallisen stoan edustalta on löydetty hermejä sekä patsaiden piirtokirjoituksilla varustettuja jalustoja, jotka todennäköisesti liittyvät stoaan, ja se lienee sijainnut jossakin lähistöllä.
Aiemmissa Agoran alueen kartoissa Hermien stoa oli yleensä piirretty Agoran luoteisosaan Kuninkaallisen stoan pohjoispuolelle ja Stoa poikile Hermien stoan itäpuolelle. Vuonna 1981 Stoa poikile kuitenkin löydettiin paikalta, johon Hermien stoa oli kartoissa sijoitettu. Siksi stoan on täytynyt sijaita jossakin muualla. Eräs mahdollisuus on, että se on sijainnut sivummalla varsinaisen Agoran alueen ulkopuolella. Tämä ei kuitenkaan täsmää hermejä koskeviin arkeologisiin löydöksiin. Siksi on ehdotettu myös, että niin kutsuttu Hermien stoa olisi itse asiassa ollut sama rakennus kuin Kuninkaallinen stoa.
Kahdentoista jumalan alttari
Kahdentoista jumalan alttari () oli Ateenan antiikin aikaisella Agoralla sijainnut alttari, joka oli omistettu kahdelletoista olympolaiselle jumalalle.
Alttari rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 550–500 eaa. Sen rakennuttaja oli Peisistratos nuorempi, joka oli tyranni Peisistratoksen pojanpoika. Alttari oli Ateenan vanhimpia ja keskeisimpiä uskonnollisia rakennuksia. Se toimi samalla kaupungin virallisena keskipisteenä, josta mitattiin etäisyydet kaikkiin muihin paikkoihin. Alttari tuhoutui osittain persialaissodissa vuosina 480–479 eaa. ja se rakennettiin uudestaan vasta 400-luvun eaa. loppupuolella. Merkityksensä vuoksi alttari tunnetaan hyvin antiikin kirjallisista lähteistä.
Alttari sijaitsi Agoran pohjoisosassa Panathenaia-juhlan tien varressa. Se oli suorakulmainen ja tehty kalkkikivestä. Sen ympärillä oli "peribolos" eli aidattu pyhäkköpiha. Alttarin länsipuolella oli Zeuksen stoa ja eteläpuolella roomalaisena aikana Areen temppeli.
Alttarista on kaivettu esiin sekä sen perustuksia että päällysosia vuodesta 1934 lähtien. Jäännökset sijaitsevat aivan Agoran arkeologisen alueen pohjoisosan halkaisevan Ateenan metron Linjan 1 eteläpuolella. Suurin osa alttarista on kuitenkin metroradan alla.
Keskistoa
Keskistoa () oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran eteläosassa. Rakennuksen nimitys on nykyaikainen ja perustuu sen sijaintiin.
Keskistoa rakennettiin hellenistisenä aikana noin vuosina 175–150 eaa. Tuona aikana Agoran luonne muuttui merkittävästi, kun sen keskelle rakennettiin paljon uusia rakennuksia. Keskistoa oli näistä ensimmäinen. Rakennusta käytettiin todennäköisesti kaupallisiin tarkoituksiin samoin kuin muita sen lähellä olleita rakennuksia.
Stoan rakennuttajaa ei tiedetä. Kyseessä on saattanut olla Pontoksen kuningas Farnakes I tai joku Pergamonin kuningassuvun, Attalosten suvun jäsen. Rakennus mahdollisesti tuhoutui roomalaisten hyökkäyksessä Sullan johdolla vuonna 86 eaa. Oletetaan, että stoa rakennettiin uudelleen ja oli entisessä asussaan ainakin 100-luvulla.
Stoa edusti doorilaista tyyliä ja se oli julkisivultaan kokonaan pylväiden ympäröimä. Rakennus oli sisältä kaksilaivainen eli jaettu pylväillä kahteen osaan. Sisäpuolen pylväät, joita oli 23 kappaletta, saattoivat olla joonialaisia. Stoa oli rakennettu kalkkikivestä ja sen katto terrakotasta.
Stoa oli rakennettu itä-länsisuunnassa ja jakoi Agoran alueen kahteen erikokoiseen osaan, suurempaan pohjoiseen ja pienempään eteläiseen osaan. Rakennuksen pituus oli noin 146,6 metriä ja leveys noin 17 metriä. Näin se oli Agoran suurikokoisin rakennus. Keskistoan eteläpuolella olivat Etelästoa II ja Aiakeion. Niin kutsuttu Itäinen rakennus yhdisti Keskistoan ja Eteläisen stoan toisiinsa rakennusten itäpäästä.
Rakennuksesta on säilynyt osia muun muassa sen perustuksista, portaista ja joidenkin pylväiden alaosasta.
Kuninkaallinen stoa
Kuninkaallinen stoa eli Stoa Basileios ( tai , "Basilikē stoa") oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran luoteiskulmassa. Se oli Ateenan keskeisiä julkisia rakennuksia ja siellä toimi kuningasarkontti.
Kuninkaallinen stoa rakennettiin noin vuonna 525 eaa. Suuri osa siitä rakennettiin uudelleen 400-luvulla eaa. todennäköisesti persialaissotien aiheuttamien tuhojen korjaamiseksi. Rakennus oli yksi Ateenan varhaisimmista ja merkittävimmistä julkisista rakennuksista. Stoa sai nimensä siitä, että siellä toimi niin kutsuttu kuningasarkontti, jolle kuului monia lakeihin ja uskontoon liittyneitä tehtäviä. Myös Ateenan lakien kopiot olivat esillä rakennuksessa.
Noin vuonna 410–400 eaa. rakennuksen julkisivun laidoille rakennettiin kaksi siipeä lakitekstien säilyttämistä varten. Platonin "Euthyfron"-dialogi sijoittuu stoalle, sillä Sokrateen tuli vastata siellä saamiinsa syytteisiin vuonna 399 eaa.
Stoa edusti doorilaista tyyliä ja se oli rakennettu kalkkikivestä. Rakennus oli noin 17,7 metriä pitkä ja noin 7,2 metriä leveä. Sen itään päin olleen julkisivun puolella oli kahdeksan ja sisäpuolella neljä doorilaista pylvästä. Julkisivun pylväiden halkaisija oli noin 0,6 metriä ja pylväiden väli noin 1,9 metriä. Sisäpuolen pylväiden halkaisija oli noin 0,4 metriä ja pylväiden väli alun perin noin 5,8 metriä, uudelleenrakennuksen jälkeen noin 3,2 metriä.
Rakennuksen edustalla oli valakivi, jossa bulen jäsenet vannoivat valansa. Kuninkaallisen stoan eteläpuolella sijaitsi Zeuksen stoa. Myös kirjallisista lähteistä tunnetun Hermien stoan on oletettu sijainneen jossakin Kuninkaallisen stoan lähellä. On kuitenkin esitetty myös, että Hermien stoa olisi Kuninkaallisen stoan toinen nimi.
Nykyisin rakennuksen paikka on Agoran alueen pohjoisosan halkaisevan Ateenan metrolinjan ja sen pohjoispuolella kulkevan Adrianoú-kadun välissä. Rakennuksen perustukset ovat näkyvillä metroradan vieressä.
Metroon
Metroon () oli julkinen rakennus, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran länsilaidalla Tholoksen pohjoispuolella. Se toimi sekä Jumalten äidin temppelinä että Ateenan valtionarkistona.
Metroon rakennettiin hellenistisenä aikana noin vuosina 150–125 eaa. samalle paikalle, jossa oli sijainnut vanha Buleuterion sekä varhaisempi Jumalten äidin temppeli.
Rakennus edusti joonialaista tyyliä. Se oli tehty kalkkikivestä ja marmorista. Sen itään päin Agoralle avautuneen julkisivun puolella oli 14 joonialaista pylvästä. Niiden takana oli koko rakennuksen pituinen halli. Rakennuksen länsiosassa oli neljä vierekkäistä huonetta etelästä pohjoiseen. Suurikokoisin oli pohjoisin huone. Toiseksi eteläisimmän huoneen arvellaan olleen varsinainen Metroon eli Jumalten äidin temppeli. Muut huoneet ovat toimineet Ateenan valtionarkistona sekä muussa hallintoviranomaisten käytössä.
Rakennuksesta on säilynyt jonkin verran perustuksia ja seinän osia.
Perikleen odeion
Perikleen odeion () oli odeion eli musiikki- ja lauluteatteri, joka sijaitsi aivan Dionysoksen teatterin vieressä Ateenan Akropoliin eteläpuolella.
Odeionin rakennutti aikansa merkittävin valtiomies Perikles 400-luvulla eaa. Se rakennettiin Dionysoksen teatterin yhteyteen välittömästi teatterin itäpuolelle. Kun Dionysoksen teatterin katsomoa laajennettiin, odeionin yksi kulma pisti katsomon sisään. Odeionia käytettiin musiikkikilpailuihin sekä tragedia- ja komediaesitysten kuorojen harjoituttamiseen. Rakennus tuhoutui roomalaisten hyökkäksessä Sullan johdolla vuonna 86 eaa. Vähän tämän jälkeen Ariobarzanes II rakennutti sen uudestaan.
Teatteri oli suurikokoinen pohjakaavaltaan neliönmuotoinen rakennus. Se oli katettu, ja sitä ympäröivät pylväät. Odeionin alueella suoritettiin kaivauksia vuosina 1914–1931. Sitä ei kuitenkaan ole kaivettu kokonaan, ja siitä tunnetaan vain vähän arkkitehtoonisia elementtejä.
Kilpilammi (Hämeenlinna)
Kilpilammi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Lampi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen, jonka keskusjärven eli Rautijärven itäiseen reittiin se kuuluu.
Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 100 metriä. Siihen laskee useita suo-ojia eri suunnilta. Sen laskuojan luusua sijaitsee järven etelärannalla ja virtaa 1,3 kilometriä suon läpi Uljasjärveen. Järven rantaviiva on 490 metriä pitkä ja sen ranta on ojitettua suomaastoa. Lammen rannat ovat rakentamattomia ja lähin metsäautotie kulkee 100 metrin päässä.
Myllyharjun sisältävä harjujakso kulkee lammen pohjoispuolella ja sen toiselle puolelle jää pieni Rimpilammi. Yli 300 ja 400 metrin päässä idässä on vielä kaksi nimetöntä suolamea.
Simonin talo
Simonin talo on nimitys, jota käytetään eräästä Ateenan antiikin aikaiselta Agoralta arkeologisissa kaivauksissa löytyneestä yksinkertaisesta talosta.
Talo oli rakennettu ensimmäisen kerran arkaaisella kaudella 500-luvun lopulla. Se oli ilmeisesti tuhoutunut persialaisten tuhottua Ateenan vuonna 480 eaa. Tämän jälkeen talo oli rakennettu uudelleen jossakin vaiheessa 400-lukua. Talon päälle rakennettiin niin kutsuttu Keskistoa 100-luvulla eaa. Talo itsessään ei todennäköisesti kuitenkaan ollut säilynyt näin kauan vaan se oli purettu jo aiemmin.
Talo sijaitsi Agoran lounaislaidalla lähellä Agoran rajakiveä. Talon raunioista löydettiin muun muassa kenkänauloja ja nauhanreikiä, mikä viittaa siihen, että rakennuksessa olisi työskennellyt suutari. Kadulta talon edestä löydettiin myös juomakupin osa, johon oli kirjoitettu ΣΙΜΩΝΟΣ ("Simōnos", ”Simonin”). Tällä perusteella on päätelty, että rakennus olisi saattanut olla Platonin dialogeissa esiintyvän Simon-nimisen sokraatikon talo. Kyseinen Simon oli suutari, joka kuului Sokrateen lähipiiriin ja jonka kotona Sokrates opetti. Sokrateen kerrotaan opettaneen Simonin talossa erityisesti silloin, kun halusi opettaa oppilaita, jotka olivat liian nuoria astumaan Agoralle. Diogenes Laertioksen mukaan Simon kirjoitti talossa käytyjä keskusteluja ylös.
Talo on tyypillinen yksinkertainen ateenalainen antiikin aikainen asuintalo. Se oli pohjakaavaltaan epäsäännöllinen ja siinä oli todennäköisesti vain yksi kerros. Talossa oli kaksi eri kokoista huonetta, jotka avautuivat sisäpihalle. Talon leveys oli itä-länsisuunnassa noin 12,8 metriä ja pohjois-eteläsuunnassa noin 14,9 metriä. Pihan koko oli noin 5,5 x 6,4 metriä. Talon ensimmäinen vaihe oli rakennettu savitiilestä, toinen vaihe kalkkikivestä. Talon lattiana oli tiivistetty maapohja.
Talon arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuonna 1953. Rakennuksesta on säilynyt ainoastaan vähäisiä osia sen perustuksesta. Talon jäännökset ovat enimmäkseen Keskistoan raunioiden alla. Siksi sitä ei voitu tutkia kokonaan.
Strategeion
Strategeion () oli antiikin Ateenan kymmenen strategoksen eli ylimmän sodanjohdon kokoontumispaikka. Se sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran lounaiskulmassa.
Strategeion oli rakennettu 400-luvun puolessa välissä eaa. Se oli tehty kalkkikivestä ja rakennettu Kolonos Agoraios -kukkulan eteläpuolelle hieman Tholoksesta lounaaseen. Rakennuksen pituus oli noin 25 metriä ja leveys noin 20 metriä. Siinä oli keskuspiha ja seitsemän tai kahdeksan huonetta.
Strategeion on säilynyt hyvin huonosti ja siitä on jäljellä ainoastaan joitakin perustusten ja seinien osia. Ei ole edes täysin varmaa, että Strategeioniksi yleensä ajateltu rakennus olisi ollut tässä käytössä. Rakennusta on ehdotettu myös Poleterioniksi eli "poletai"-virkamiesten rakennukseksi.
Tholos (Ateena)
Tholos () eli Prytanikon () oli pyöreä rakennus eli "tholos", joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran länsilaidalla Buleuterionin eteläpuolella. Rakennus oli Ateenan prytanien käytössä.
Tholoksen on perinteisesti ajateltu olleen Ateenan prytaneion eli prytanien pääasiallinen kokoontumispaikka, mutta uudemman tutkimuksen perusteella Ateenan varsinainen, vanha Prytaneion sijaitsi toisaalla kaupungissa. Tholoksen tulkitaan olleen sen sijaan "Prytanikon" eli eräänlainen Prytaneionin liitännäisrakennus.
Paikalla oli varhaisempi Prytanikon-rakennus arkaaisella kaudella noin 550–525 eaa. Se toimi alun perin mahdollisesti Peisistratoksen suvun tyrannien asuntona. Demokratian kaudella se otettiin prytanien käyttöön. Pyöreä Tholos rakennettiin samalle paikalle varhaisella klassisella kaudella noin vuonna 470–465 eaa. Sitä käytettiin ilmeisesti yhdessä Prytaneionin kanssa niihin käyttötarkoituksiin, joihin muissa kaupungeissa käytettiin pelkästään yhtä prytaneionia. Prytanit nauttivat rakennuksessa julkisin varoin kustannetut ateriansa. Kolmasosa heistä päivysti siellä vuorollaan jatkuvasti valmiina hoitamaan virkatehtäviään mihin aikaan päivästä tahansa ja myös yöpyi rakennuksessa.
Pyöreän rakennuksen halkaisija oli noin 18,3 metriä. Siinä oli ulkoseinä, jossa oli yksi ovi ja joitakin ikkunoita, sekä sisäpuolella kuusi pylvästä, jotka tukivat kartiomaista kattoa. Rakennuksen pohjoispuolella oli pieni siipirakennus, joka toimi keittiönä. Yksinkertainen rakennus oli tehty kalkkikivestä ja savitiilestä. Rakennusta kutsuttiin usein aurinkohattuun viittaavalla nimellä "Skias", koska sen kartiomainen katto muistutti tällaista hattua. Rakennus ei ollut muotonsa puolesta erityisen sopiva ruokasaliksi, ja siksi on mahdollista, että siellä ei ruokailtu perinteiseen kreikkalaiseen tapaan sohvilla maaten, vaan yksinkertaisemmin.
Rakennuksesta on säilynyt lähinnä sen perustuksia, joista näkee sen pyöreän muodon. Rakennuksen raunioista on löydetty muun muassa julkiseksi omaisuudeksi merkittyjä astioita ja viiniruukkuja.
Seppo Renvall
Seppo Renvall (s. 1963) on elokuvia, videoita ja valokuvia tekevä suomalainen taiteilija.
Seppo Renvall on kuvanveistäjä Ben Renvallin poika. Seppo Renvall valaa nykyisin jaettavat Jussi-patsaat.
Helsingin Vallilan teollisuusalueella sijaitseva Nokianpuisto muutettiin Sepon päivänä 10. kesäkuuta 2009 Seppo Renvallin puistoksi. Häppeningillä haluttiin rohkaista ihmisiä käyttämään kaupunkitiloja aktiivisemmin ja muistutettiin kaupungissa olevien joutomaiden merkityksestä asukkaiden viihtyisyydelle.
Prytaneion (Ateena)
Prytaneion () oli antiikin aikainen prytaneion eli prytanien kokoontumispaikka Ateenassa Kreikassa.
Prytaneion oli alun perin mahdollisesti Theseuksen perustama, kun tämä yhdisti Attikan kylät yhdeksi Ateenan kaupungiksi. Prytaneion toimi eräänlaisena Ateenan kaupungintalona. Se oli kaupungin ydin ja sen yhteydessä toimi muun muassa Hestian pyhäkkö, jonka alttarilla oli ikuisesti palanut tuli. Prytaneionissa kunnioitettiin ansioituneita kaupunkilaisia. Solonin lait olivat esillä rakennuksessa, ja siellä pidettiin joitakin oikeuden istuntoja.
Aiemmin Prytaneionin ajateltiin olleen sama rakennus kuin Ateenan Agoralla sijainnut Tholos, ja rakennukset sekoitetaan edelleen usein. Myöhemmässä tutkimuksessa on kuitenkin todettu, että Tholos oli todennäköisesti pelkästään Prytaneionin liitännäisrakennus, joka oli tehty Ateenan uudemmalle agoralle. Siitä samoin kuin paikalla jo aiemmin olleesta rakennuksesta käytettiin mahdollisesti nimeä Prytanikon. Alkuperäisen Prytaneionin oletetaan sen sijaan sijainneen Ateenan niin kutsutulla Arkaaisella agoralla tai sen ympäristössä. Pausaniaan kuvauksen perusteella se olisi saattanut sijaita jossakin Akropolis-kukkulan pohjois-, itä- tai kaakkoispuolella. Tämä perustuu siihen, että Pausaniaan mukaan Prytaneion sijaitsi jossakin Aglaureionin alapuolella.
Aiemmin sijaintipaikan oletettiin usein olleen Akropoliin pohjoispuolella. Aglaureionin löydyttyä kukkulan itärinteeltä 1980-luvulla, myös Arkaainen agora ja Prytaneion on alettu yleisemmin sijoittaa kukkulan itäpuolelle nykyisen Plákan kaupunginosan alueelle. Erään teorian mukaan Prytaneion olisi sijainnut nykyisen Agía Aikaterínin aukion eli Pyhän Katariinan kirkon edessä olevan aukion paikalla lähellä Lysikrateen muistomerkkiä. Alueelta on löydetty pylväiköin varustetun rakennuksen jäännökset, jotka ovat peräisin myöhäiseltä arkaaiselta kaudelta ja varhaiselta klassiselta kaudelta. Toisen teorian mukaan Prytaneion olisi sijainnut Tripódon-kadun pohjoispään alueella.
Prytaneionia ja Tholosta käytettiin ilmeisesti yhdessä niihin käyttötarkoituksiin, joihin muissa kaupungeissa käytettiin pelkästään yhtä prytaneionia. Tholosta käytettiin muun muassa prytanien ruokasalina.
Vanha Parthenon
Vanha Parthenon tai Esi-Parthenon viittaa Athene Parthenokselle omistettuun temppeliin, jota rakennettiin nykyisen Parthenonin temppelin paikalle Ateenan Akropoliille noin vuosina 490–480 eaa.
Temppeliä alettiin rakentaa vanhanaikaiseksi käyneen, paikalla 500-luvulta eaa. sijainneen Hekatompedonin temppelin paikalle noin vuonna 490 eaa, sen jälkeen kun ateenalaiset olivat voittaneet Marathonin taistelun. Tuolloin Hekatompedon purettiin. Vanhan Parthenonin rakentaminen oli kesken kun persialaiset valtasivat ja tuhosivat koko Ateenan, mukaan lukien temppelin vuonna 480 eaa. Temppelin säilyneissä osissa on merkkejä siitä että se poltettiin tuolloin.
Temppelin tuhoutumisen jälkeen ateenalaiset eivät rakentaneet paikalle uutta temppeliä useisiin kymmeniin vuosiin. Perikleen aikana paikalle suunniteltiin lopulta uusi Parthenon, jota alettiin rakentaa vuonna 447 eaa. ja joka valmistui vuonna 438 eaa. Se on paikalla edelleen. Uuden Parthenonin rakentamisessa käytettiin hyödyksi suurta osaa vanhan Parthenonin laajoista perustuksista. Koska uusi temppeli oli vanhaa lyhyempi mutta leveämpi, osa vanhan temppelin perustuksista on edelleen nähtävissä nykyisen Parthenonin vieressä, erityisesti temppelin etelä- ja itäpuolella. Temppelin osia käytettiin myös muualla uudessa Parthenonissa. Osa vanhan temppelin pylväiden osista käytettiin Akropoliin muurien rakentamiseen. Temppelin muita osia on säilynyt eri puolilla Akropoliita. Temppelin osia on tunnistettu ainakin 250 kappaletta.
Vanha Parthenon oli rakennettu Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista. Sen lyhyemmällä sivulla oli mahdollisesti kuusi pylvästä. Temppelin cella jakautui uuden Parthenonin cellan tapaan kahteen osaan, jotka olivat ”varsinainen” Parthenon sekä ”Hekatompedon”, joka oli temppelin varsinainen cella ja kulttikuvan sijaintipaikka, ja säilytti samalla paikalla aiemmin sijainneen temppelin nimen. Temppelin toisessa päässä oli "pronaos" ja toisessa "opisthodomos". Ennen tuhoutumistaan temppelistä oli mahdollisesti pystyssä perustusten lisäksi joitakin sen pylväitä ja seiniä.
Temppelin ajoituksesta on myös muunlaisia teorioita. Erään teorian mukaan temppeli olisi sittenkin rakennettu vasta vuoden 480 eaa. jälkeen.
Maila
Maila on monessa pallopelissä pallon tai muunlaisen pelivälineen lyömiseen tai liikuttamiseen käytettävä väline.
Zeuksen stoa
Zeuksen stoa eli "Zeus Eleutherioksen stoa" () oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran luoteisosassa. Se oli omistettu Zeus Eleutherioksen kultille.
Zeuksen stoa rakennettiin noin vuosina 450–400 eaa. Sen arkkitehti oli mahdollisesti Mnesikles. Zeus Eleutherioksen eli Zeus Vapauttajan kultti, jolle rakennus oli omistettu, perustettiin vuonna 479 eaa. sen jälkeen, kun ateenalaiset olivat voittaneet persialaiset Plataian taistelussa. Uskonnolliset rakennukset olivat yleensä temppeleitä, joten stoan käyttäminen uskonnollisiin tarkoituksiin oli poikkeuksellista. Rakennuksella oli kuitenkin todennäköisesti myös maalliseen hallintoon liittyneitä käyttötarkoituksia.
Rakennuksen takaosaan lisättiin roomalaisena aikana huoneita, joita käytettiin mahdollisesti Rooman keisareihin liittyneessä kultissa.
Stoa yhdisteli doorilaista ja joonialaista tyyliä. Se oli rakennettu Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista ja kalkkikivestä. Stoa oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa. Sen itään päin olleen julkisivun puolella oli siipirakennukset sekä oikeassa että vasemmassa laidassa. Stoan pituus oli noin 43,6 metriä ja leveys noin 10,7 metriä. Siipirakennusten leveys oli noin 10,6 metriä ja pituus noin 5,9 metriä.
Rakennus oli sisältä kaksilaivainen eli jaettu kahteen osaan pylväsrivillä. Rakennuksen julkisivun puoleiset pylväät olivat doorilaiset ja sisäpuolen pylväät joonialaiset. Pausaniaan mukaan rakennus oli koristeltu Eufranorin tekemin maalauksin ja siellä säilytettiin taisteluissa kaatuneiden ateenalaisten kilpiä.
Stoasta on säilynyt joitakin sen perustusten osia Agoran arkeologisen alueen pohjoisosan halkaisevan Ateenan metroradan eteläpuolella. Stoan edessä sijaitsi Zeus Eleutherioksen alttari, josta on myös säilynyt jäänteitä. Rakennuksen pohjoispuolella sijaitsi Kuninkaallinen stoa ja eteläpuolella Apollon Patrooksen temppeli.
Suojärvi (Hämeenlinna)
Suojärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen, jonka keskusjärven eli Rautijärven itäiseen reittiin se kuuluu.
Järven pinta-ala on 58 hehtaaria ja sen pituus on 1,9 kilometriä ja leveys 800 metriä. Siihen laskee useita suo-ojia ympäröiviltä laajoilta soilta. Yksi ojista laskee Rimpilammin läpi Iso Tähilammin vedet. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkuunsa 2,7 kilometriä pitkä Suojärvenjoki, joka laksee Uljasjärveen.
Järven rantaviiva on 6,9 kilometriä pitkä ja sen ranta on osin moreenipohjaista metsämaastoa ja osin suota. Järven vesiallas jakaantuu pääpiirteittäin kolmeen pääosaan. Etelässä sijaitsee Isoselkä ja Keskiselkä jää Isosaaren ja pohjoisosan erottaman kapeikon väliin. Kapeikkoa kutsutaan Suojärvensuntiksi ja sen takana aukeaa pohjoisosan selkä. Järvessä on kuusi saarta. Vain järven pohjoisrannoille on rakennettu loma-asuntoja, joille johtaa tiet valtatieltä 10. Hattulan ja Hämeenlinnan raja ohittaa järven sen pohjoisosan 50 metrin etäisyydeltä.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Levojärvi". Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Suojärvi".
Aleksei Dorovskih
Aleksei Gennadjevitš Dorovskih (; s. 22. maaliskuuta 1987 Novosibirsk) on venäläinen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Hän on edustanut urallaan ensin kasvattajaseuraansa Novosibirskin Sibselmašia ja vuodesta 2006 Krasnogorskin Zorkia. Venäjän jääpallon pääsarjaa Dorovskih on edustanut vuodesta 2008.
Venäjän maajoukkueessa Dorovskih debytoi kaudella 2008. Hän on ollut voittamassa kahta maailmanmestaruutta vuosina 2011 ja 2014. Hän on edustanut Venäjää kaikkiaan 3 MM-kisoissa, pelannut 18 MM-ottelua ja tehnyt 11 maalia.
Seurajoukkueessa
Maajoukkueessa
We Will Carry You Over the Mountains
We Will Carry You Over the Mountains on vuonna 2002 ilmestynyt Magyar Possen debyyttialbumi, jonka julkaisi Verdura Records. Levy on lähes kokonaan instrumentaalimusiikkia, ainoastaan kappaleessa "Singlesparks Are Spectral Fires" kuullaan Laura Sorvalan ääntä ja "Witchcraft" puolestaan sisältää sanatonta mieslaulua. Kriitikoiden ylistämää albumia on verrattu muun muassa Godspeed You! Black Emperorin ja Sigur Rósin tuotantoon. Albumin kannen on suunnitellut Herra Ylppö.
Soumar
Soumar on Iranissa kehitetty maasta laukaistava risteilyohjus. Ohjus esiteltiin julkisuudessa ensimmäisen kerran vuonna 2015.
Tieto uudesta iranilaisesta risteilyohjuksesta vuosi julkisuuteen ensimmäisen kerran vuonna 2014 Iranilaisen kansaneudstajan kautta, mutta vielä tuolloin siitä käytettiin nimitystä Meshkat. Ohjus esiteltiin ensimmäisen kerran virallisesti julkisuudessa 8. maaliskutta 2015 Iranin puolustusministeriön tilaisuudessa. Ohjuksen on suunnitellut iranilainen Aerospace Industries Organisation ja se on nimetty Irakin–Iranin sodassa 1980–1988 tuhoutuneen kaupungin mukaan.
Soumar on ilmeisesti läheinen kopio venäläisestä Raduga Kh-55-risteilyohjuksesta. Ukrainalaisten viranomaisten mukaan Iraniin myytiin laittomasti 12 Kh-55 ohjusta ilman niiden ydinkärkiä vuonna 2001. Soumarin kantamaksi on uutisoitu 2 500 kilometriä, mikä vastaisi sen venäläisen vastineen kantamaa. Iranilaisen ohjuksen kantama on kuitenkin rodennäköisesti pienempi, sillä Iranin ei uskota kykenevän tuottamaan yhtä tehokasta suihkumoottoria kuin alkuperäisessä Kh-55-ohjuksessa. Tästä huolimatta vaikka ohjuksen kantama jäisi vain puoleen väitetystä, se yltäisi silti suurimpaan osaan Yhdysvaltojen sotilastukikohdista Lähi-Idässä, sekä Israeliin. Alkuperäinen Kh-55 on ilmasta maahan- ohjus ja se laukaisualustoina toimivat strategiset pommikoneet kuten Tupolev Tu-95 tai Tu-160. Iranilla ei ole käytössään tällaisia pommikoneita ja Soumar laukaistaankin maasta. Maasta laukaisua varten ohjus on varustettu kantoraketilla.
Luettelo pikkuplaneetoista: 427 001–428 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
427001:stä ja päättyen 428000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 428 001–429 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
428001:stä ja päättyen 429000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 429 001–430 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
429001:stä ja päättyen 430000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Dresden (täsmennyssivu)
Dresden voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Yates
Yates on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kings of Time
Kings of Time on vuonna 2004 ilmestynyt Magyar Possen toinen studioalbumi. Levy oli huikea arvostelumenestys, joka sai täydet pisteet muun muassa Rumban, Soundin ja Suen kriitikoilta. Sitä on kutsuttu jopa yhdeksi hienoimmista Suomessa koskaan julkaistuista albumeista. Suomen viralliselle listalle "Kings of Time" nousi kolmen viikon ajaksi ja oli korkeimmillaan sijalla 19 maaliskuussa 2004. Vuoden 2005 Femmagaalassa levy palkittiin vuoden albumina.
"Kings of Time" koostuu seitsemästä nimettömästä sävellyksestä, jotka muodostavat yhden kokonaisuuden. Yhtyeen kitaristin Harri Sippolan mukaan kappaleiden nimettömyys johtuu pelkästään siitä, ettei niille keksitty tarpeeksi hyviä nimiä. Vierailevien muusikkojen joukossa on muun muassa amerikkalais-suomalainen kokeellisen musiikin artisti Vuk, joka ääntä kuullaan kolmella kappaleella.
Albumin kansitaiteen on suunnitellut Herra Ylppö. Tavallisen kansivihkosen sijaan levyn mukana tuli neljä kaksipuolista korttia, joiden kahdeksan kuvaa ovat tyyliltaan saaneet vaikutteita Neuvostoliiton 1920- ja 1930-lukujen avantgardesta.
Puolalais-suomalainen kauppakamari
Puolalais-suomalainen kauppakamari perustettiin, koska Puolan ja Suomen välinen taloudellinen yhteistyö kasvaa merkittävää vauhtia ja koska pk-yritysten rooli tässä kasvussa on yhä tärkeämpi.
Puolalais-suomalaisen kauppakamarin perustamiskokous pidettiin Puolan keskuskauppakamarin tiloissa Varsovassa. 16. syyskuuta 2013. Kokouksen osanottajat edustivat yli 30 suomalaista ja puolalaista yritystä, jotka ovat kiinnostuneita kasvattamaan maiden välistä taloudellista yhteistyötä sekä kehittämään yhteysverkostoa suomalaisten ja puolalaisten yritysten kesken.
Kauppakamarin virallinen rekisteröinti Puolassa tapahtui vuonna 2014. Kauppakamarin hallituksen puheenjohtajana on toiminut perustamisestä lähtien Tomasz Orlowicz. Kauppakamarin osoite on ul. Trębacka 4,
00-074 Warszawa, Puola.
Kauppakamarin ensisijainen tavoite on edistää talouskasvua vaalimalla näissä maissa toimivien yritysten yhteistyötä. Kamari keskittyy palvelemaan erityisesti pk-yrityksiä.
HMS Carlsund
HMS Carlsund oli Ruotsin laivaston vuonna 1860 vesillelaskettu 2. luokan tykkivene.
Alus tilattiin Motalan telakalta. Alus laskettiin vesille vuonna 1860 ja se otettiin palveluksen vielä samana vuonna 23. heinäkuuta.
Alus valmistettiin teräksestä ja se oli varustettu kahdella mastolla, joihin kyettiin nostamaan kaikkiaan 270 m² purjeet.
Vuosina 1866-1867 aluksen tykit korvattiin yhdellä 96 millimetrin kanuunalla ja samalla miehistöntarve laski 31 mieheen. Se poistettiin palveluksesta 4. maaliskuuta 1881, jonka jälkeen se muutettiin hiiliproomuksi.
HMS Stockholm (1856)
HMS Stockholm oli Ruotsin laivaston höyrykonein varustettu linjalaiva.
Alus laskettiin vesille 29. marraskuuta 1856 Karlskronan telakalta ja se otettiin palveluksen 20. toukokuuta 1857.
Alus siirrettiin 1876 koululaivaksi ja edelleen vuonna 1882 vartiolaivaksi, missä tehtävässä se oli myös vuodesta 1892 alkaen majoitusaluksena. Alus poistettiin palveluksesta 30. heinäkuuta 1921 ja se romutettiin.
Vieraat huoneet
Vieraat huoneet on Närhen levy vuodelta 1979.
Jaakko Aatolainen
Jaakko Juhani Aatolainen (s. 3. maaliskuuta 1936 Muolaa) on suomalainen upseeri.
Aatolaisen vanhemmat olivat rovasti Immo Immanuel Aatolainen ja Tyyne Koukku. Hän avioitui 1959 Maire Lukinin kanssa. Aatolainen valmistui upseeriksi Kadettikoulusta vuonna 1958 ja suoritti Sotakorkeakoulun yleisesikuntaupseerikurssin 1967–69. Hän palveli nuorempana upseerina eri tehtävissä muun muassa Panssariprikaatissa ja Pohjois-Karjalan Jääkäripataljoonassa. Pitkäaikaiseksi palveluspaikaksi hänelle muodostui Sotakorkeakoulu, jossa hän toimi ensin taktiikan opettajana ja sittemmin maasotalinjan johtajana 1971–77 ja apulaisjohtajana sekä yleisesikuntaupseerikurssin johtajana 1983–88. Aatolainen oli Pääesikunnan operatiivisen osaston päällikkö 1988–89 ja Etelä-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkö 1991–92. Hämeen sotilasläänin komentajaksi hänet nimitettiin 1993. Reserviin Aatolainen siirtyi vuonna 1996. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 1993. Aatolainen on julkaissut sotahistoriallisen teoksen "Hitler, Stalin ja Stalingrad – Tahtojen taistelu" (2012).
Sámi eatnan duoddariid
Sámi eatnan duoddariid on saamelaisen Nils-Aslak Valkeapään albumi vuodelta 1978.
Kaikki kappaleet säv. Aillohaś.
S. A. von Rottemburg
S. A. von Rottemburg oli saksalainen 1700-luvulla elänyt hyönteistieteilijä ja vapaaherra, josta on säilynyt jälkipolville hyvin vähän tietoa. Hän eli 1770-luvulla Klemzigin kylässä lähellä Züllichaun kaupunkia. Nykyään nämä paikkakunnat sijaitsevat Puolassa, Lubuszin voivodikunnassa ja ne tunnetaan Klępskinä ja Sulechówna. Rottemburgin merkittävin työ oli Johann Siegfried Hufnagelin perhoskokoelmien tutkimus. Hän julkaisi kokoelmista artikkelit vuosina 1775 ja 1776. Perhoskokoelma on nyttemmin kadonnut.
HMS Carl XIV Johan
HMS Carl XIV Johan oli Ruotsin laivaston höyrykonein varustettu linjalaiva.
Alus tilattiin Karlskronan telakalta. Sen köli laskettiin 8. marraskuuta 1817. Alus makasi telakalla seitsemän vuotta ennen kuin se laskettiin vesille 10. marraskuuta 1824. Se otettiin palveluksen 1835. Valmistuessa alus oli varustettu purjein ja sen aseistuksena oli 84 kanuunaa. Kaljuunakuvan oli valmistanut Emanuel Törnström.
Aluksen tykkien määrä vähennettiin 72:een vuonna 1848. Alukselle asennettiin 1852 höyrykone. Alus poistettiin palveluksesta 1867.
Blind Faith (albumi)
Blind Faith on englantilaisen blues rock -yhtye Blind Faithin ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1969 levymerkillä Polydor Records.
Albumin kannen paljasrintainen teinityttö ja ”fallisena” nähty lentokoneen pienoismalli aiheuttivat kohua etenkin Yhdysvalloissa.
HMS von Sydow
HMS von Sydow oli Ruotsin laivaston vuonna 1850 vesillelaskettu 2. luokan tykkivene. Sen runko oli valmistettu puusta ja sitä piti alun perin käyttää tykkiveneiden hinaamiseen. Aluksesta kuitenkin tuli esikuva myöhemmin valmistetuille 2. luokan tykkiveneille.
Alus tilattiin Tukholman laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille vuonna 1850 ja se otettiin palveluksen vielä samana vuonna.
Alus muutettiin ambulanssiksi vuonna 1869 ja se poistettiin palveluksesta 21. heinäkuuta 1882.
Eugen Johann Christoph Esper
Eugen Johann Christoph Esper (2. kesäkuuta 1742 Wunsiedel – 27. heinäkuuta 1810 Erlangen) oli saksalainen luonnontieteilijä.
Eugen Esperin vanhemmat olivat pappi Friedrich Lorenz Esper ja Maria Ursula Krebs. Hänellä oli yksi vanhempi veli, Johann Friedrich Esper (1732–1781), joka oli myös luonnontieteilijä. Esper oli naimisissa Johanna Widerin kanssa (k. 1792).
Esper aloitti teologian opiskelut Erlangenin yliopistossa vuonna 1760. Opiskelujensa aikana hän kuitenkin kiinnostui yhä enemmän luonnontieteistä. Vuonna 1781 Esper valmistui tohtoriksi ja vuonna 1799 hänet nimitettiin yliopiston luonnontieteen apulaisprofressoriksi. Esper julkaisi useita teoksia muun muassa Euroopan perhosista, Erlagenin alueen geologiasta sekä mineralogiasta.
Seconds of Pleasure
Seconds of Pleasure on englantilaisen rockyhtye Rockpilen ainoa studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1980.
Kaikki kappaleet säv. Nick Love ja Rockpile jolle toisin mainita.
Leppäkosken mäkikeskus
Leppäkosken mäkikeskus on viiden hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Janakkalan Leppäkosken Kukonnokalla.
Janakkalan ensimmäinen hyppyrimäki oli Turengin hyppyrimäki, joka rakennettiin 1954. Vuonna 1966 Turengin hyppyrimäkeen asennettiin valaistus. Turengin hyppyrimäen mäkiennätys on Matti Koukkulan hyppäämä 42,5 metriä. Mäen viimeinen kilpailu järjestettiin 15. helmikuuta 1977 ja sen jälkeen valaistus siirrettiin Leppäkosken mäkikeskukseen.
Leppäkosken mäkikeskuksessa on järjestetty mäkihypyn- ja yhdistetyn SM-kilpailut 18.–19. helmikuuta 2012. Leppäkosken hyppyrimäestä on järjestetty pienmäen SM-kilpailut 24. helmikuuta 2002.
Mäen K-piste sijaitsee 64 metrissä ja HS-piste 67 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 68,0 metriä on hypännyt Juha Miettinen.
Mäen K-piste sijaitsee 45 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 50,0 metriä on hypännyt Arsi Sjögren.
Mäen K-piste sijaitsee 25 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 22,5 metriä on hypännyt Mico Ahonen.
Naisten mäkiennätyksen 19,5 metriä on hypännyt Heini Kaartokallio.
Mäen K-piste sijaitsee 15 metrissä, mäki on luonnonmäki. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 14,5 metriä ovat hypänneet Kasperi Valto ja Arttu Pohjola 22.1.2011 Etelä-Suomen alue-cupissa. Naisten mäkiennätyksen 13,5 metriä on hypännyt Inka Kaartokallio 21.3.2013 Janakkalan Janan seuramestaruuskilpailuissa.
Mäen K-piste sijaitsee 5 metrissä, mäki on luonnonmäki. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 4,5 metriä on hypännyt Paavo Kilpeläinen 22.1.2011 Etelä-Suomen alue-cupissa.
Forssan teatteri
Forssan teatteri on Forssassa toimiva ammattijohtoinen harrastajateatteri. Se on perustettu 1980. Teatterilla on myös pieni näyttämö, jonka toiminta yleisölle alkaa syksyllä 2015. Teatterin yhteydessä toimii Pieni Teatterikoulu.
Just for Love
Just for Love on Quicksilver Messenger Servicen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1970 levymerkillä Capitol Records.
Kaikki kappaleet säv. Jesse Oris Farrow ellei toisin mainita.