hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Suomen urheilu 1975
Suomen urheilu 1975 käsittelee vuoden 1975 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Noksu
Noksu (engl. Noksu II) on vuonna 2011 julkaistu animaatiosarja, jossa nähdään arjen seikkailuja pikkuisen ankan kanssa.
Suomenkieliset äänet tuotanto: Uptempo Oy
Suomen urheilu 1976
Suomen urheilu 1976 käsittelee vuoden 1976 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Purdue Pharma
Purdue Pharma on yhdysvaltalainen lääkeyritys, josta pääosan omistaa Sacklerin suku. Yhtiön pääkonttori on Stamfordissa, Connecticutissa. Toimistusjohtaja on Craig Landau. Sen vuosittainen liikevaihto on miljardeja dollareita.
Yhtiön tunnetuin tuote on vuonna 1995 julkistettu OxyContin-niminen reseptillä myytävä kipulääke. Sen vaikuttava aine on oksikodoni, heroiinia muistuttava opioidi. Aiemmin opioideja on määrätty lähinnä saattohoidossa ja pitkälle edenneisiin syöpiin, sillä ne aiheuttavat vaikeaa riippuvuutta. OxyContinia markkinoitiin moniin muihinkin kipuihin. Tuote oli menestys. Sen on arvioitu tuottaneen yhtiölle noin 35 miljardia dollaria.
Yhtiön perusti Arthur Sackler kahden veljensä kanssa. He kasvoivat Brooklynissä, opiskelivat lääketiedettä ja työskentelivät valmistuttuaan Credmoorin psykiatrisessa keskuksessa. Veljekset ovat julkaisseet yhteensä noin 150 tieteellistä artikkelia. He hankkivat omaisuutensa aluksi markkinoinnin alalla. Arthur erikoistui lääkkeiden markkinointiin, ja rikastui markkinoimalla Valiumia ja Libriumia. Hänellä oli oma markkinontiyritys ja hän kustansi lääketieteellistä aikakauslehteä. Vuonna 1959 lehti tuomittiin korkean virkamiehen lahjonnasta.
Vuonna 1952 Sacklerit ostivat pienen patenttilääkkeitä myyvän yrityksen nimeltä Purdue Frederick. Sen tuotteet edistivät ruoansulatusta ja korvavaikun poistoa. Yirtys kasvoi veljesten johdossa. 1980-luvulla sen suuri menestystuote oli kipulääke, joka luovutti morfiinia hitaasti useiden tuntien ajan. Sen pohjalta kehitettiin OxyContin, jossa morfiini oli korvattu oksikodonilla.
Viiden vuoden aktiivisen markkinoinnin jälkeen OxyContin tuotti miljardi dollaria vuodessa.
Sacklerin suku on pyrkinyt pysymään poissa julkisuudesta yrityksen yhteydessä, mutta näkymään laajasti hyväntekeväisyydessä. He ovat lahjoittaneet rahaa etenkin taidemusoihin ja oppilaitoksiin. Arthur ja Mortimer Sackler olivat naimisissa kolme kertaa, Raymond kerran. Heillä on yhteensä 15 lasta ja useita lapsenlapsia. Arthurin poika Richard vetäytyi yhtiön johdosta vuonna 2003, mutta piti hallituspaikkansa. Arthur Sackler kuoli 1987, Mortimer Sackler 2010 ja Raymond Sackler 2017. Kolme Mortimerin lasta, kaksi Raymondin lasta ja hänen lapsenlapsensa ovat purdue Pharman hallituksessa.
Vuonna 2007 Purdue Pharman johto todettiin oikeudessa syylliseksi harhaanjohtavaan mainontaan. Yritys oli markkinoinut lääkäreille ja potilaille OxyContinia väittäen että tuote aiheuttaa vähemmän riippuvuutta kuin muut saman ryhmän valmisteet. Tuomiota seurasi satoja muita oikeusjuttuja. Vuonna 2018 yhtiötä syytettiin Yhdysvaltojen opioidi-epidemiasta. Samaan aikaan kerrottiin että yhtiön johtoon kuuluva Richard Sackler on patentoinut uuden lääkkeen, jota käytetään opioidiriippuvaisten vieroitushoidossa.
Frederick Weld
Sir Frederick Aloysius Weld (9. toukokuuta 1823 – 20. heinäkuuta 1891), "Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön ritarikunnan suurristin ritari", oli uusiseelantilainen poliitikko ja eri brittikolonioiden kuvernööri. Hän oli Uuden-Seelannin (eli Aotearoan) kuudes pääministeri. Myöhemmin hän palveli Länsi-Australian, Tasmanian ja Salmisiirtokuntien kuvernöörinä.
Weld oli syntynyt Bridportissa, Englannin Dorsetissa 9. toukokuuta 1823. Hänen molemmat vanhempansa olivat peräisin katolisista rekusanttiperheistä. Hänen äitinsä Christina Maria Clifford oli Chudleighin paroni Cliffordin tytär. Hänen isänsä oli Humphrey Weld, Chideockista kotoisin, Weld-Blundell-perheen jäsen. Humphreyn veli Thomas oli Stonyhurstin jesuiittakoulun perustaja. Weldin kasvatus oli vahvasti perustunut katoliseen uskoon.
Kun Uuden-Seelannin parlamentin luominen oli ilmoitettu, Weld asettui ehdokkaaksi. Hänestä tuli Uuden-Seelannin ensimmäisen parlamentin jäsen, Wairaun – koillisen Eteläsaaren erään vaalipiirin – edustajana; hänet julistettiin valituksi ilman vastusta. Silloinen poliittinen pääjakolinja oli hallinnollisen vallan keskittämistä vaalivien sentralistien ja vahvaa alueellista hallintovaltaa vaalivien provinsialistien välillä. Tällä spektrillä Weld vakiinnutti itsensä maltillisena sentralistina. Hän vastusti äärimmäisyyksiä, tulivat ne kummalta puolelta tahansa.
Pääministerinä Weldiä kohtasi vaihteleva menestys. Vuonna 1865 pääkaupunki oli siirretty Wellingtoniin, ja Weldin esitykset Maori-suhteita koskien oli hyväksytty. Nämä kaksi asiaa tuottivat kuitenkin tuntuvaa katkeruutta. Aucklandin väki oli vihainen pääkaupungin vaihdon takia. Maorit taas olivatkin vihaisia siksi, koska heiltä takavarikoitiin maita yli miljoonan eekkerin (4000 neliökilometrin) verran Waikaton alueella. Weldin toinenkin saavutus – että brittijoukot poistuivat Uudesta-Seelannista – oli kiistanalainen, ja tuotti vihamielisyyttä kuvernöörin osalta. Lisäksi hallituksen taloudellinen tilanne oli epävarma. Vähän yli vuosi virkaanastujaistensa jälkeen Weldin hallitus erosi.
Metkat Mesiläiset
Metkat Mesiläiset (engl. "The Hive") on vuoden 2012 animaatiosarja.
Suomennos: Jari Siltakoski
Tuottaja: Jaana Hovinen
Amurintokko
Amurintokko ("Rhinogobius brunneus") on tokkojen heimoon kuuluva kala, joka elää Aasiassa, Japanissa, Kiinassa, Taiwanissa ja Vietnamissa. Aavikkotokko jää yleensä hyvin pienikokoiseksi; keskipituus on noin 5 senttimetriä. Aavikkotokoille ominaisin elinympäristö on järvi tai joki. Väritys on selästä kylkiin hiekanvärinen, mutta vatsan lähialueet ovat huomattavasti vaaleampia. Koko ruumiissa selästä vatsaan on selviä valkoisia laikkuja. Lajin edustajat viihtyvät vesissä parhaiten, kun pH-arvo ei laske alle 7:n ja lämpötila pysyttelee 16 ja 20 celsiusasteen välillä.
Rekursanssi
Rekursanssi oli vanhan kirkon kannatus ja silloin uuden anglikaanikirkon vastustelu Englannin sekä laajemmin brittien historiassa. Ks. rekursantti.
Rekursantti
Rekursantit olivat salakatolilaisia anglikaanivallan alla anglikaanikirkon nuorissa vaiheissa Englannissa sekä laajemmin ja myöhemmin otettuna kaikilla brittien hallinnoimilla alueilla. Sanat rekursantti ovat peräisin latinasta, latinan sanasta "recursare", joka tarkoittaa: vastustella / esittää vastalause. Rekursanttien omaksumaa kantaa sanotaan rekursanssiksi. Rekursantit eivät osallistuneet anglikaanien kirkollisiin menoihin, tai eivät muuten hyväksyneet tai omaksuneet kaikkia anglikaanen tapoja. He olivat silloin nuoren anglikaanivallan alaisia vastaanhangoittelijoita, ja heitä vainottiin varhaisissa anglikaanivallan vaiheissa. Salakatolilaisuudesta tehtiin jopa rangaistava teko.
Titta Pikkanen
Titta Pikkanen (saks. "Tilda Appleseed") on vuoden 2016 animaatiosarja.
Kertoja: Antti Reini
Suomennos: Sanna Tiihonen, DubOn
Ohjaus: Tatu Tiihonen, DubOn
Äänitys: Petri Huumonen, Revolver Studio
Miksaus: Asko Ahonen, Revolver Studio
Balilla-luokka
Balilla-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän avomerikelpoisen sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset valmistuivat 1920-luvun lopulla.
Laivasto asetti uudelle risteilijäsukellusveneelle vaatimuksen toimimisesta Italian Afrikan siirtomaihin sijoitetuista tukikohdista Punaisellamerellä ja Intian valtamerellä, minkä vuoksi aluksilla tuli olla riittävä toimintasäde ja nopeus pinta-ajossa. Italiaan ensimmäisen maailmansodan loputtua siirretty Saksan keisarikunnan laivaston "U-120" oli OTO:n suunnittelijoiden lähtökohtana.
Suunnittelun tuloksena syntyi kaksoisrungolla varustettu erittäin hyvin rakennettu alus, jonka maksimi sukellussyvyys oli etriä. Koeajoissa toukokuussa 1930 "Milliere" saavutti jopa etriä. Aluksilla oli apumoottorina Fiatin valmistama 425 hevosvoiman dieselmoottori, jolla toteutettiin seitsemän solmun taloudellinen nopeus ja 13 000 merimailin toimintamatka. Lisäksi apumoottoria voitiin käyttää akkujen lataamiseen. Alusten vakaus oli huono ja pinta-ajossa 17,5 ja sukelluksissa 8,9 solmun suunniteltuja nopeuksia ei saavutettu.
Alusten aseistuksena oli keulassa neljä ja perässä kaksi 533 millimetrin torpedoputkea, joihin oli kymmenen torpedoa aluksen varastoissa. Lisäksi "Sciesaa" lukuun ottamatta kullakin aluksella oli neljä miinaa. Alukset oli varustettu 120 millimetrin 27 pituuskaliiperin tykillä, joka oli alun perin varustettu kilvellä ja sijoitettu tornin etuosaan. Tykit korvattiin 1934 120 millimetrin 45 pituuskaliiperin kannelle sijoitetulla tykillä. Ilmatorjunta-aseistuksena aluksilla oli kaksiputkinen 13,2 millimetrin konekivääri.
Tinga Tinga tarinat
Tinga Tinga -tarinat (engl. "Tinga Tinga Tales") on vuonna 2009 julkaistu animaatiosarja.
Suomenkieliset äänet
tuotanto: Uptempo Oy
Ecublens (Vaud)
Ecublens on kaupunki Sveitsissä Vaud’n kantonissa. Kaupungissa on runsaat 12 000 asukasta.
Ecublens sijaitsee Genevenjärven pohjoisrannalla Lausannesta viitisen kilometriä länteen. Ecublens on taajaan asuttu kaupunki, ja se muodostaa yhtenäisen kaupunkialueen naapurikuntiensa Lausannen, Prillyn ja Renensin kanssa.
Moottoritiet A1 ja A9 kulkevat Ecublens’n kautta. SBB:n rautatie Lausannesta Geneveen ja Yverdon-les-Bains’iin kulkee kaupungin kautta.
Ecublens on Vaud’n yliopistokaupunki. École polytechnique fédérale de Lausanne (EPFL), Lausannen valtiollinen tekninen korkeakoulu, ja Université de Lausanne (UNIL), Lausannen yliopisto, sijaitsevat kaupungissa.
Kakolan kalpea
Kakolan kalpea on Reijo Mäen vuonna 2017 ilmestynyt 28. Vares-dekkari.
Kirjassa Vares etsii kadonnutta kaivosinsinööriä – sen mitä tärkeämmiltä puuhiltaan ehtii. Teoksen tapahtumapaikkoja ovat Turun keskustan ja hämärimpien alueiden lisäksi saaristo ja myös Tukholma. Kaivosteollisuuden ahneus on Mäen tuotannossa uusi teema. Kirjan nimi sisältää tuotesijoittelua.
Aamulehden Jussi Aurénin mukaan Vares-kirjat ovat kertomuksia ystävyydestä ja yhteisöllisyydestä. Kadonneen etsintä lähinnä rytmittää tärkeiden kohtausten väliin jäävää tyhjää tilaa. Kauppalehden Heikki Haapavaara näki Kakolan kalpean kieli poskessa kirjoitetuksi viinahuumoriksi ja sanaleikeiksi. Sarja kestää, koska se soittaa suomalaisen mieslukijan sielua.
Porissa kiinnostusta herätti, että romaanin porilaislähtöinen Musan Salama -pipossa katoava geologi oli sattumalta samanniminen kuin seuran pitkäaikainen valmentaja. Teosta myytiin ilmestymisvuonnaan noin 28 000 kappaletta ja se oli seitsemänneksi myydyin kotimainen kaunokirja.
Rajaturvallisuusunioni
Rajaturvallisuusunioni on SAK:n jäsenliitto, ja jäsenmäärältään Rajavartiolaitoksen suurin ammattiliitto. Rajaturvallisuusunioniin kuuluu noin 1900 olevaa raja- ja merivartijaa, upseeria, opisto- ja erikoisupseeria, siviilityöntekijää sekä noin 550 eläkeläistä. Rajaturvallisuusunionin edeltäjäliittot olivat Merivartioliitto ja Rajavartioliitto. Rajaturvallisuusunioni on myös Julkisten ja hyvinvointialojen liitto JHL ry:n yhteisöjäsenliitto.
Rajaturvallisuusunionin jäsenyhdistykset
Kiiltolahna
Kiiltolahna ("Lampris guttatus") on kiiltolahnojen heimoon kuuluva tasalämpöinen kala, jonka levinneisyys trooppisissa vesissä on maailmanlaajuinen. Kiiltolahna on suurikokoinen kala, jonka pituuskasvu rajoittuu normaalisti noin 120 senttimetriin. Lajia pidetään hyvänä ruokakalana, ja sitä saadaankin toisinaan tonnikalapyydyksistä sivusaaliina. Kiiltolahnan uhanalaisuusluokitus on IUCN:n mukaan elinvoimainen.
Perunnuolimonni
Perunnuolimonni "(Otocinclus vestitus)" on pikkuimumonneihin kuuluva kala, jota pidetään myös akvaariokalana.
Perunnuolimonni kasvaa noin 3,5 cm pitkäksi. Sen ruumiin yläosa on tumma ja alaosa vaaleampi.
Perunnuolimonni on kotoisin Perusta, Boliviasta ja Paraguaysta.
Perunnuolimonni on sävyisä, vilkas ja myös päivällä liikkuva kala. Se on aika hyvin sopeutuvainen erilaisiin olosuhteisiin. Perunnuolimonni on myös hyvä levänpuhdistaja pieniin akvaarioihin. Se kutee kasvien lehdille tai akvaarion laseihin.
Perunnuolimonnille sopiva pH on 6-7,5 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 25-30 astetta. Kala on kaikkiruokainen.
Altainseipi
Altainseipi ("Oreoleuciscus potanini") on särkikalojen heimoon kuuluva makeanveden pohjakala. Lajin kuvasi ensimmäisenä Karl Fjodorowitsch Kessler vuonna 1879.
Altainseipi on suurikokoinen kalalaji, sen yleinen pituus on noin 60–80 senttimetriä. Lajille on ominaista pitkä, noin 40 vuoden ikä. Sukukypsyyden se saavuttaa 8–9 vuoden iässä. Altainseipi painaa yleensä noin kymmenisen kiloa.
Altainseipiä tavataan Aasiasta. Lajin elinympäristöä ovat järvet ja joet.
Jalo Ant-Wuorinen
Jalo Urho Anton Ant-Wuorinen, sukunimi vuoteen 1930 "Wuorinen" (24. elokuuta 1888 Tampere – 30. marraskuuta tai 1. joulukuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen Teknillisen korkeakoulun analyyttisen kemian lehtori, patenttiasiamies, filosofian tohtori ja diplomi-insinööri.
Ant-Wuorisen vanhemmat olivat maalarimestari, kunnallispoliitikko, varatuomari ja asianajaja Anton Wuorinen, ent. Finnberg ja Josefina Helén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1911. Hän opiskeli sitten kahden vuoden ajan Berliinin yliopistossa ja väitteli filosofian tohtoriksi Berliinissä 1913.
Ant-Wuorinen oli yksityis- ja opetusassistenttina 1911–1916, kemisti-insinöörinä 1916–1917, liikealalla 1918–1921 sekä työssä patenttivirastossa 1921–1922. Hän toimi sosiaaliministeriön alkoholikemistinä 1923–1932 ja Teknillisen korkeakoulun analyyttisen kemian lehtorina vuodesta 1932. Ant-Wuorinen toimi myös asiantuntijana räjähdysaineita koskevissa asioissa ja julkaisi niitä käsitelleen tietokirjan 1928. Hän perusti vuonna 1922 patenttitoimiston nimellä "Patenttitoimisto Suomea ja Ulkomaita varten" josta vuonna 1937 tuli "Patenttitoimisto Jalo Ant-Wuorinen Oy". Vuonna 1928 Ant-Wuorinen oli mukana perustamassa "Suomen Patenttiasiamiesliittoa" ja hän oli liiton puheenjohtaja vuodesta 1929.
Jalo Ant-Wuorinen sai surmansa Helsingin ilmapommituksessa talvisodan alkupäivinä. Hänen kuoltuaan patenttitoimistoa johti Ingeborg Laurén vuoteen 1977 ja sen jälkeen Eva Grew 2000-luvun alkuun saakka. Vuonna 2000 yritykseen liitettiin Ruska & Co -niminen patentti- ja tavaramerkkiasiamiestoimisto ja vuonna 2012 yritys osti Patentti-Laitisen liiketoiminnan. Patenttitoimistot Seppo Laine Oy ja Oy Jalo Ant‐Wuorinen Ab yhdistivät toimintansa vuonna 2015 ja ne toimivat nykyisin nimellä "Seppo Laine Oy".
Jalo Ant-Wuorinen oli naimisissa 1918–1932 Ilse Böhmin (k. 1932) kanssa ja vuodesta 1932 Anna Maria Hahlin kanssa. Ant-Wuorisen sisaruksia olivat Patentti- ja rekisterihallituksen ylijohtaja Paavo Ant-Wuorinen, kemisti Olli Ant-Wuorinen sekä rehtori Taimi Wuorinen.
Nimellä "Jalo Wuorinen":
Nimellä "Jalo Ant-Wuorinen":
Suomen urheilu 1977
Suomen urheilu 1977 käsittelee vuoden 1977 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Astroset
Astroset (engl. "Astroblast") on vuoden 2014 animaatiosarja.
NäyttelijätSuomennos: Tatu Tiihonen, DubOn
Ohjaus: Tatu Tiihonen, DubOn
Editonti: Petri Huumonen, Revolver Studio
Äänitys ja Miksaus: Asko Ahonen, Revolver Studio
Oyfn Pripetshik
Oyfn Pripetshik (Der alef-beyz tai Afn pripetshikon) (Jiddiš: אויפן פריפעטשיק) Mark Warshawskyn säveltämä ja sanoittama laulu, joka kertoo rabbista, joka opettaa esikoulussa lapsille "jiddišin" kielisiä aakkosia. Laulu on tehty 1800-luvun lopulla, jolloin se oli yksi keskisen ja itäisen Euroopan juutalaisten suosituimista kappaleista, ja sellaisena on tärkeä musiikillinen muisto Euroopasta ennen Holokaustia. Se on vielä tänäpäivänäkin suosittu juutalaisissa päiväkodeissa. Sävelmä soi muun muassa elokuvassa Schindlerin lista. Sävelmää ei ole käännetty suomen kielelle. % 0
\numericTimeSignature \time 3/4 \key c \minor
% 2
c"8 g'8 bes'8 aes'8 f'8 d'8 f'8 aes'8 g'8 ees'8 c'4 d'8 f'8 ees'4 f'4 g'2. c"8 g'8 bes'8 aes'8 f'8 d'8 f'8 aes'8 g'8 ees'8 c'4 d'8 f'8 ees'4 d'4 c'2.
\bar "|"
Avosettiankerias
Avosettiankerias ("Avocettina infans") on nokka-ankeriaiden heimoon kuuluva kala, joka elää trooppisissa vesissä. Se voi kasvaa 80 senttiä pitkäksi. Avosettiankerias käyttää ravinnokseen äyriäisiä. Saksalainen kalatieteilijä Albert Günther kuvasi lajin vuonna 1878.
Cowboy (kirja)
Cowboy on Reijo Mäen vuonna 2014 ilmestynyt 25. Vares-dekkari.
Ihodesta Turkuun päätyneen itseään cowboyna pitävän Jone Lehmijoen jouluaaton pizza-ateria katkeaa aseellisen ryöstön uhriksi joutumiseen. Vares palkataan selvittämään, kuka oli joulupukiksi pukeutunut ryöstäjä ja mihin stetson hävisi. Kirjan toinen juonne liittyy kolmen julkkikseksi tulleen menestyjän (tv-kokki, Suomen menestynein stand up -koomikko ja Voice of Finland -voittaja) salaisuuksiin. Kirja käsittelee aitoutta ja esittämistä.
Turun Sanomien Mari Viertolan mukaan lopputulos on yhdistelmä kotiseutuhenkeä ja suuren maailman törkeyksiä. Mäki kirjoittaa kevyesti ja viihdyttävästi stereotypioita tukien. Viertola näkee romanisuvun välienselvittelyn kuvaavan tässä westernissä intiaaniheimoja.
Helsingin Sanomien Keijo Kettusen mielestä Mäki vaihtaa tyylilajia komediasta mustempiin sävyihin hämmästyttävän hätkähdyttävästi.
Cowboyta myytiin ilmestymisvuonnaan 33 000 kappaletta ja se oli seitsemänneksi myydyin kotimainen kaunokirja.
Taimi Wuorinen
Taimi Wuorinen (1. marraskuuta 1878 Tampere – 25. helmikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen yliopettaja ja rehtori.
Wuorisen vanhemmat olivat maalarimestari, kunnallispoliitikko, varatuomari ja asianajaja Anton Wuorinen ja Josefina Helén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1897 sekä filosofian kandidaatiksi 1904 ja filosofian maisteriksi 1907.
Wuorinen oli tyttökoulujen opettajana Hämeenlinnassa, Jyväskylässä ja Helsingissä ja hän toimi viimeksi Helsingin tyttönormaalilyseon historian ja yhteiskuntaopin yliopettajana 1935–1947 sekä oli koulun johtajattarena ja rehtorina.
El Junco
El Junco on järvi Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla. Se on muodostunut kalderaan ja on pinta-alaltaan kuusi hehtaaria.
El Junco sijaitsee San Cristóbalin saarella noin 700 metrin korkeudessa. Järvi on pinta-alaltaan 6 hehtaaria, ja sen tilavuus on 360 000 kuutiometriä. Järven halkaisija on 270 metriä, ja sen suurin syvyys on 6 metriä.
El Junco on "The Fishes of Galápagos Islands" -teoksen mukaan Galápagossaarten ainoa pysyvä makeanveden allas. Järvi saa kaiken vetensä sateista. Kuivuuden aikana vedenpinta voi laskea jopa metrin, mutta kovien sateiden aikana järvialtaasta voi virrata vettä sitä ympäröiville alueille.
Pelko (täsmennyssivu)
Pelko on vaarasta aiheutuva epämiellyttävä tunne. Sana voi viitata myös esimerkiksi seuraaviin:
Peter Pan (vuoden 2016 animaatiosarja)
Peter Panin uudet seikkailut (engl. "The New Adventures of Peter Pan") on vuoden 2016 animaatiosarja. Aikuistumattoman Peter-pojan tarina jatkuu uudessa animaatiosarjassa. Peter ja Helinä-keiju lentävät nykypäivän Lontooseen ja vievät ystävänsä Leenan, Jukan ja Mikon Mikä-Mikä-Maahan. Yhdessä ystävykset taistelevat häikäilemätöntä Kapteeni Koukkua vastaan.
Suomenkieliset äänet Käännös: Fiable Oy
Tuotanto: Uptempo Oy
Vientianen kuningaskunta
Vientianen kuningaskunta oli kuningaskunta nykyisen Laosin alueella vuosien 1707 ja 1828 välillä. Kuningaskunta muodostui entisen Lan Xangin kuningaskunnan hajotessa kolmeen osaan. Kuningaskunnan pääkaupunki oli sen nimen mukaisesti Lan Xangin entinen pääkaupunki Vientiane (). Siamilaiset valtasivat Vientianen vuonna 1778 ja tekivät kuningaskunnasta vasallivaltion. Lopullisesti se liitettiin Siamiin Vientianen kuningas Anuvongin epäonnistuneiden itsenäisyyspyrkimysten jälkeen vuonna 1828.
Nykyisen Laosin alueella oli muodostunut 1300-luvulla Lan Xangin kuningaskunta, eli miljoonien elefanttien maa. Kuningaskunta muodostui useista keskushallinnon alaisista vasallivaltioista. Maan kuningas Xetthathirat siirsi maansa pääkaupungin Luang Prabangista Vientianeeseen () vuonna 1560. 1700-luvun alussa Lan Xang hajosi kolmeen erilliseen kuningaskuntaan. Pohjoisessa sijaitsivat Vientiane ja Luang Prabang, kun taas Champassak muodostui entisen valtakunnan eteläosiin. Vientianen kuninkaaksi nousi vietnamilaisten tukema Sai Ong Hue. Vuonna 1778 kuningas Taksinin johtama Siam teki sotaretken Vientianeen. Vientianen kuninkaiden vallan symboli Smaragdi-Buddha ryöstettiin ja vietiin Siamiin. Veistosta säilytetään edelleen Bangkokin Wat Phra Kaewissa. Vientianesta tuli Siamin vasallivaltio. Siamilaisten sotaretkeä johtaneesta kenraali Chakrista tuli sittemmin Siamia hallinneen Chakri-dynastian ensimmäinen kuningas Rama I.
Kuningas Nanthasen onnistui yhdistää valtakaudellaan 1700-luvun lopussa valtaansa Luang Prabangin kuningaskunnan vuonna 1792. Siamilaiset alkoivat kuitenkin epäillä häntä yhteistyöstä burmalaisten kanssa ja hänet kutsuttiin Bangkokiin. Kuningas kuoli ennen syytösten selvittämistä ja hänen jälkeensä kuningaskuntaa hallitsi hänen veljensä Inthavong. 1800-luvun puolella Vientianea hallitsi Siamin alaisuudessa kuningas Chao Anou eli Anuvong. Hänen poikansa oli puolestaan nimitetty Champassakin kuninkaaksi. Anuvong tavoitteli maansa itsenäisyyttä Siamista ja suunnitteli ilmeisesti myös kolmen erillisen lao-kuningaskunnan yhdistämistä. Hän teki Siamiin epäonnistuneen sotaretken, jonka jälkeen siamilaiset valloittivat jälleen Vientianen vuonna 1827. Vientianen kuninkaallinen perhe vangittiin ja kuningaskunta liitettiin suoraan Siamiin vuonna 1828. Anuvongin itse onnistui paeta Vietnamiin. Vietnamin Huếssa Anuvong sai tukea Annamin keisari Minh Mạngilta. Tuen turvin Anuvong teki jälleen sotaretken, tällä kertaa menettämäänsä Vientianea kohti. Sotaretki päättyi kuitenkin jälleen epäonnistumiseen hänen sotilaidensa karattua. Tällä kertaa Anuvong joutui pakenemaan pieneen Xieng Khouangin kuningaskuntaan, jonka kuningas Chao Noi päätti luovuttaa hänet siamilaisille. Vientianen viimeinen kuningas kuoli vankeudessa vuonna 1835. Hänen pojastaan tuli kuitenkin myöhemmin vietnamilaisten vasallihallitsija Xieng Khouangissa.
Michael Rasmussen
Michael Rasmussen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Arthur Sackler
Arthur M. Sackler (1913 – 1987) oli yhdysvaltalainen psykiatri, yrittäjä ja taiteen keräilijä. Hän kokosi suuren omaisuuden lääketeollisuuden markkinoinnissa ja lääketieteellisen julkaisun kustantajana.
Sackler kasvoi Brooklynissä, opiskeli lääketiedettä ja työskenteli valmistuttuaan Credmoorin psykiatrisessa keskuksessa. Hön oli erityisen kiinnostunut psykiatrian ja biologian välisestä yhteydestä, ja lääkkeiden käytöstä siihenastisten menetelmien eli shköshokkihoidon ja psykoanalyysin sijaan.
Sackler rahoitti opintojaan työskentelemällä copywriterinä William Douglas McAdams -nimisessä lääkkeiden markkinointiyrityksessä. Hän pärjäsi alalla hyvin, ja osti koko yrityksen itselleen. Hän ymmärsi, että lääkemainonta pitää suunnata lääkäreille, ei potilaille. Sackler rikastui markkinoimalla Valiumia ja Libriumia. Mainostoimistotyön ohella hän kustansi lääketieteellistä aikakauslehteä "Medical Tribune". Vuonna 1959 lehti tuomittiin korkean virkamiehen lahjonnasta.
Vuonna 1952 Sacklerin veljekset ostivat pienen patenttilääkkeitä myyvän yrityksen nimeltä Purdue Frederick, myöhemmin Purdue Pharma. Sen tuotteet edistivät ruoansulatusta ja korvavaikun poistoa. Jokainen veljeksistä omisti kolmanneksen yrityksestä, mutta koska Arthur Sacklerilla oli jo oma markkinointiyritys ja lehti, hänellä oli Purduessa passiivinen rooli, kun taas nuoremmat veljet Mortimer ja Raymond olivat yhdessä toimitusjohtajia. Sacklerin kuoltua hänen veljensä tarjoutuivat ostamaan perikunnalta tämän osuuden Purduesta.
Sacklerin leski on korostanut, että Arthur Sackler kuoli ennen kuin Purdue Pharma alkoi tuottaa OxyContinia, eivätkä pariskunnan tekemät lahjoitukset perustu kiistanalaisien opioidin myynnistä saatuihin varoihin.
Sackler keräsi tuhansien taideteosten ja museoesineiden kokoelman. Hän perusti nimeään kantavat galleriat Metropolitan Museum of Artiin ja Princetonin yliopistoon, museon Harvardin yliopisto, ja gallerian nimeltä Arthur M. Sackler Gallery of Asian Art in Washington, DC. Hän rahoitti myös lääketieteen opetusta Tel Avivin, New Yorkin, Clarkin ja Tuftsin yliopistoissa.
Sackler oli kolme kertaa naimisissa ja sai neljä lasta.
Ilmari Piilonen
Ilmari ”Illu” Piilonen (1917 – 1999) oli suomalainen Konginkankaalla asunut pienviljelijä ja sotainvalidi joka näytteli monissa Mikko Niskasen elokuvissa.
Piilosella oli pientila Konginkankaan Koivulassa, Lapinnimen rannalla. Hänen vaimonsa kuoli varhain ja Piilonen jäi yksin huoltamaan kuutta lastaan. Hän oli elokuvaohjaaja Mikko Niskasen ystävä, oli mukana rakentamassa Niskasen ateljeekotia Käpykoloa Konginkankaalle, toimi illanvietoissa viulua soittavana pelimannina sekä kulki Niskasen mukana matkoilla Suomessa ja ulkomailla. Niskanen teki hänestä Ruotsin televisiolle 12 minuutin pituisen lyhytelokuvan "Illu, Rantojen Keisari". Piilonen esiintyi myös Mikko Niskasen vuonna 1973 ohjaaman neliosaisen "Pienviljelijöitä" dokumenttisarjan kolmannessa osassa "Pellot paketissa".
Xieng Khouang
Xieng Khouang oli phuanien pieni kuningaskunta nykyisen Laosin Ruukkujen tasangon alueella. Valtio oli Lan Xangin vasallivaltio, kunnes valtakunta hajosi 1700-luvun alussa. Sittemmin se oli kiistakapula Siamin ja Vietnamin välillä. Lopulta asioihin sekaantui Ranska. Laosista tehtiin ranskalainen protektoraatti vuonna 1893, ja siihen asti Ranskan suojeluksessa ollut Xieng Khouang liitettiin muuhun Laosiin vuonna 1899.
Xieng Khouangin historiankirjoituksen mukaan phuanitaustaisen kuningaskunnan nykyisen Laosin Ruukkujen tasangolla perusti Khun Boromin poika Chet Chuong. Kuningaskunnan pääkaupunki oli nykyinen Muang Khoun (ennen samaan tapaan "Xieng Khouang") nykyisessä Laosin Xieng Khouangin maakunnassa. Vuonna 1353 maasta tuli Lan Xangin vasallivaltio. Lang Xang ja Vietnam kilpailivat herruudesta alueella ja Xieng Khouang maksoi tribuuttia ajoittain myös Hanoihin. Yritys liittää alue kiinteäksi osaksi Vietnamia johti Vietnamin ja Lang Xangin sotaan vuonna 1478. Sota ei ratkaissut kiistoja alueesta, vaan sen hallitsijat maksoivat tribuuttia edelleen vaihtelevasti molempiin valtakuntiin. Lähemmät yhteydet kuningaskunnalla voidaan kuitenkin katsoa olleen Lang Xangin kanssa.
Lang Xang jakautui 1700-luvulla kolmeen kuningaskuntaan, Luang Prabang, Vientiane ja Champassak. Lang Xangin kadottua kartalta vietnamilaisvaikutus Xieng Khouangissa kasvoi. 1800-luvulla hallinneella kuningas Chao Noilla oli yhteyksiä sekä Vietnamiin että Siamiin maksaen tribuuttia molempiin valtakuntiin. Siamilaisten vallattua Vientianen vuonna 1827 maan kuningas Anuvong pakeni ensin Vietnamiin ja lopulta Xieng Khouangiin. Chao Noin oli nyt luovutettava paennut kuningas joko Vietnamiin tai Siamiin. Lopulta hän päätti luovuttaa kuninkaan siamilaisille. Kostoksi Vietnamin keisari Minh Mạng lähetti sotajoukon vangitsemaan Chao Noin ja hänet teloitettiin Vietnamin pääkaupunki Huếssa.
Chao Noin kuoleman jälkeen Xieng Khouangia hallittiin suoraan Vietnamin alaisuudessa. Vuonna 1855 vietnamilaiset tekivät kuitenkin Vientianen entisen kuninkaan Anuvongin pojasta Xieng Khouangin hallitsijan arvonimellä keisarillinen valtuutettu prinssi. Vietnamilaisten alainen hallitsija maksoi myös tribuuttia Luang Prabangiin. Siamissa Vietnamin pelättiin yrittävän ulottaa vaikutusvaltaansa myös muualle nykyiseen Laosiin. Vastatoimena siamilaiset valtasivat Luang Prabangin vuonna 1885. Virallinen syy valloitukselle oli paikallisten suojeleminen Kiinasta tulleita sotajoukkoja vastaan. Vietnamissa nyt vaikutusvaltainen Ranska lähetti nootin Siamiin varoittaen heitä loukkaamasta Vietnamin oikeuksia Xieng Khouangissa ja Luang Prabangissa. Ranskan vastaisen sodan uhkaama Siamin kuningas Mongut taipui tekemään vuonna 1886 sopimuksen, jolla Ranskan sallittiin asettavan varakonsulin Luang Prabangiin. Vuonna 1893 Laosista tehtiin puolestaan Ranskan protektoraatti. Xieng Khouang oli ranskalaisten suojeluksessa aina vuoteen 1899, jolloin se liitettiin muuhun Laosiin.
Antti Jauho
Antti Arvid Jauho (12. kesäkuuta 1883 Kemin maalaiskunta – 2. toukokuuta 1936 Oulu) oli rehtori ja kunnallispoliitikko, joka toimi muun muassa Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana.
Antti Jauhon vanhemmat olivat herastuomari Petter Aleksander Jauho ja Matilda Kristiina Siitonen ja puoliso vuodesta 1922 Sylvi Matilda Pajari. Akateemikko Pekka Jauho oli heidän poikansa. Antti Jauho tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1903 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1907. Hän toimi opettajana Oulun yhteiskoulussa 1907–1912, useassa eri oppilaitoksessa Oulussa vuosien 1913 ja 1916 välillä, Viipurin lyseossa 1912–1915 ja Oulun lyseossa vuodesta 1916. Oppilaitoksen rehtori hänestä tuli vuonna 1926. Jauho opetti ennen muuta matematiikkaa ja luonnonoppia. Oulun kunnalliselämässä hän vaikutti eri tavoin, valtuuston jäsenenä vuodesta 1919 ja puheenjohtajana vuodesta 1926, samoin kuin useiden eri lautakuntien ja työryhmien jäsenenä tai puheenjohtajana. Jauho julkaisi 1932 oppikirjat "Keskikoulun algebran oppikirja" ja "Lukioluokkain algebran oppikirja: pitempi kurssi" Heikki Karjalaisen ja Aaro Markkasen kanssa. Aiemmin Nuorsuomalaiseen Puolueeseen kuulunut Jauho siirtyi sittemmin Kansalliseen Edistyspuolueeseen. Puolueen valitsemana presidentin valitsijamiehenä Jauho toimi vuonna 1925.
Ecublens (Fribourg)
Ecublens on kunta Sveitsissä Fribourgin kantonissa. Kunnassa on runsaat 300 asukasta.
Nykyinen Ecublens syntyi vuonna 1969, kun kolme pikkukuntaa Ecublens, Eschiens ja Villangeaux yhdistyivät uudeksi Ecublensin kunnaksi.
Ecublens sijaitsee Broyejoen laaksossa, joen länsipuolella, parikymmentä kilometriä Lausannesta koilliseen ja saman verran Bullestä länteen.
SBB:n rautatie Payernesta Palézieux’hön kulkee kunnan kautta.
Blodeuwedd
Blodeuwedd on Mabinogion-tarusikermän tarussa "Math, Mathonwyn poika" esiintyvä tammen, väriherneen ja mesiangervon kukista luotu nainen. Velho Gwydion ja ruhtinas Math luovat Blodeuweddin vaimoksi Lleu Llaw Gyffesille, Arianrhodin pojalle. Arianrhod on nimittäin määrännyt, ettei Lleu saa koskaan ottaa ihmisnaista vaimokseen. Blodeuwedd on hyvin kaunis, mutta petollinen. Hän ottaa rakastajakseen Gronw Pebyrin, ja yhdessä he punovat juonen murhatakseen Lleun. Taioin suojeltu Lleu on lähes kuolematon, mutta Blodeuwedd saa miehensä paljastamaan, kuinka surma voisi onnistua. Lleun voisi surmata ainoastaan jos hänen toinen jalkansa on vuohen selässä ja toinen vesivadin reunalla. Blodeuwedd houkuttelee Lleun tähän asentoon ja Gronw keihästää tämän. Juoni ei kuitenkaan onnistu, sillä Lleu ehtii keihään iskiessä muuttua kotkaksi ja lentää lumottuun tammeen. Rangaistuksena murhayrityksestä Gronw surmataan ja Blodeuwedd muutetaan pöllöksi.
Käpykolo
Käpykolo on elokuvaohjaaja Mikko Niskasen entinen ateljeekoti, joka sijaitsee Konginkankaalla Liimattalan kylässä Kytänsalon saaressa.
Niskanen osti saaresta alle puolen hehtaarin kokoisen louhikkoisen tontin jo 1960-luvun lopulla rakentaakseen tontille piilopirtin, jossa hän voisi levätä ja suunnitella uusia elokuvia. Tontti sijaitsi noin viiden kilometrin päässä Niskasen lapsuudenkodista. Vuonna 1969 valmistui ensimmäinen päärakennus, joka sai nimekseen "Käpykolo" Niskasen ohjaaman elokuvan Käpy selän alla mukaan. Rakentamisessa käytettiin Niskasen kotitalon Laitalan navetan ja Uuraisilta hankitun 1700-luvun savupirtin hirsiä. Tontille valmistui myös Niskavillaksi kutsuttu talviasuttava mökki, Karakoloksi kutsuttu pyörivä aitta sekä paja ja savusauna. Käpykolosta tuli Niskasen työhuone ja se toimi myös Niskasen filmiyhtiön Käpy-Filmi Oy:n edustustilana.
Kun Niskanen ohjasi kirjailija Ilmari Kiannosta kertonutta Omat koirat purivat –elokuvaa, Käpykolon tontille rakennettu Turjanlinnan kulissi synnytti Niskasessa ajatuksen rakentaa vastaavanlainen rakennus, jota hän voisi käyttää myös elokuvastudiona. Keväällä 1975 valmistui Sinikka ja Erik Bruunin suunnittelema nelikerroksinen siniseksi maalattu Käpylinnaksi kutsuttu rakennus, joka oli kooltaan 16x10 metriä. Käpylinnassa oli 18 huonetta ja 350 neliömetrin työtilat Niskaselle. Käpylinnan viereen valmistui myöhemmin vielä Erik Bruunin suunnittelema Talvipalatsiksi kutsuttu 35-paikkainen majoitusrakennus Niskasen vieraille. Käpylinnassa oli mietiskelytorni sekä lasiseinäinen torni, joka toimi Niskasen työhuoneena. Rakennuksen kerrotaan tulleen maksamaan lopulta 1,3 miljoonaa markkaa. Talon rakentamiseen osallistuivat Niskasen sukulaiset ja vieraatkin kykyjensä mukaan. Niskanen rakensi Kytänsalon saareen omalla kustannuksellaan myös tien ja sillan, joka yhdisti saaren mantereeseen.
Mikko Niskanen asui Käpykolossa 1975–1981. Hän luopui paikasta elokuussa 1981, uusi vuokralainen oli kaavilainen Ihmisyyden tunnustajat –niminen teosofinen yhdistys. Niskanen oli pettynyt hänen suunnitelmiensa Konginkankaalla kohtaamaan vastustukseen ja myös siihen, ettei Käpykolosta ollut kehittynyt hänen suunnittelemaansa elokuvanteon keskusta.
Ihmisyyden tunnustajat-yhteisö oli vuokralaisena Käpykolossa neljä vuotta vuoteen 1985 saakka jolloin he muuttivat Vilppulaan. Käpykolo toimi sitten hotellina sekä Urpo Leppäsen ja hänen vaimonsa Anan edustustilana. Nykyisin se on yksityiskotina eikä ole avoinna yleisölle.
Suomen urheilu 1978
Suomen urheilu 1978 käsittelee vuoden 1978 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla viisi parasta olivat:
Karl Knies
Karl Gustav Adolf Knies (29. maaliskuuta 1821 Marburg – 3. elokuuta 1898 Heidelberg) oli saksalainen ekonomisti, joka edusti vanhempaa historiallista koulua.
Karl Knies syntyi Marburgissa ja opiskeli historiaa sekä valtiotieteitä paikallisessa yliopistossa, johon hänet nimitettiin luennoitsijaksi vuonna 1846. Kniesin tohtorinväitöksen ohjaaja oli Bruno Hildebrand, jolla oli huomattava vaikutus Kniesin ajatteluun. Vuonna 1855, hänen uransa kohdattua poliittisia vaikeuksia, Knies nimitettiin professoriksi Freiburgin yliopistoon. Hän muutti Heidelbergiin 1865, missä hän opetti Heidelbergin yliopistossa yli 30 vuoden ajan. Hänet tunnetaan eräänä teoreettisemmin suuntautuneista vanhemman historiallisen koulukunnan edustajista.
Kuten muillakin historiallisen koulukunnan edustajilla, hänen taloustieteensä oli kriittistä klassista taloustiedettä kohtaan, varsinkin David Ricardon ja Adam Smithin ajattelua kohtaan.
Knies oli tärkeä varhaiselle amerikkalaiselle taloustieteelle, sillä hänen oppilaitaan olivat John Bates Clark sekä Richard T. Ely.
Cibes Lift
Cibes Lift ['siːbes] on ruotsalainen hissien valmistaja, joka on erikoistunut pienten tilojen kevythisseihin ja on sillä alalla Euroopan suurimpia. Vuonna 1947 perustettu Cibes toimii 14 maassa. Henkilöstöä sillä on nelisensataa ja liikevaihtoa noin 100 miljoonaa euroa vuodessa.
Loppuvuodesta 2018 Cibesin suomalainen tytäryhtiö Cibes Hissit Oy (vuoteen 2013 Hissipörssi) osti turkulaisen jälkiasennettaviin hisseihin erikoistuneen Amslift Oy:n koko osakekannan sen perustajilta Juha Kivirannalta ja Paavo Lampelalta. Molemmat yritykset jatkavat omilla nimillään, ja Kiviranta nimitettiin molempien toimitusjohtajaksi. Cibes Hissit Oy:n toimitusjohtaja Pekka Pippuri siirtyi molempien yhtiöiden myyntijohtajaksi. Amslift on saanut alkunsa puoliksi ruotsalaisomisteisena Amslerina, jonka Kiviranta ja Lampela ostivat vuonna 1997 kokonaan itselleen.
Cibes Lift sai alkunsa vuonna 1947, kun ruotsalainen hissien kehittäjä Bertil Svedberg perusti yrityksen valmistamaan tavarahissejä. 1960-luvun keskivaiheilla yritys laajeni asuinrakennusten henkilöhisseihin. 1980-luvun loppuun asti Cibes toimi pelkästään Ruotsin markkinoilla, kunnes 1990-luvun mittaan se laajeni toimimaan ensin Suomessa ja Norjassa ja sitten tytäryhtiöiden kautta yhteensä yhdeksässä Euroopan maassa. Vuonna 2012 yrityksen tuotantolaitokset ja pääkonttori siirrettiin Järbosta Gävleen. Cibesin hissejä on myyty noin 50 maahan.
Suomen urheilu 1979
Suomen urheilu 1979 käsittelee vuoden 1979 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Mortimer Sackler
Mortimer Sackler (7. joulukuuta 1916 - 24. maaliskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen psykiatri, yrittäjä ja taiteen keräilijä. Hän kokosi suuren omaisuuden lääketeollisuudessa, ja lahjoitti miljoonia koulutus-, tiede- ja kulttuurilaitoksille.
Sackler kasvoi Brooklynissä, opiskeli kahden veljensä Arthurin ja Raymondin tavoin lääketiedettä ja työskenteli valmistuttuaan Credmoorin psykiatrisessa keskuksessa.
Vuonna 1952 Sacklerin veljekset ostivat pienen patenttilääkkeitä myyvän yrityksen nimeltä Purdue Frederick, myöhemmin Purdue Pharma. Sen tuotteet edistivät ruoansulatusta ja korvavaikun poistoa. Jokainen veljeksistä omisti kolmanneksen yrityksestä, ja Mortimer ja Raymond olivat yhdessä toimitusjohtajia.
Vuonna 2007 Purdue Pharman johto todettiin oikeudessa syylliseksi harhaanjohtavaan mainontaan. Yritys oli markkinoinut lääkäreille ja potilaille OxyContinia väittäen että tuote aiheuttaa vähemmän riippuvuutta kuin muut saman ryhmän valmisteet. Tuomiota seurasi satoja muita oikeusjuttuja. Vuonna 2018 yhtiötä syytettiin Yhdysvaltojen opioidi-epidemiasta.
Mortimer Sackler oli naimisissa kolme kertaa. Kolme hänen seitsemästä lapsestaan on Purdue Pharman hallituksessa.
Raymond Sackler
Raymond Sackler (1920–2017) oli yhdysvaltalainen psykiatri, yrittäjä ja taiteen keräilijä. Hän kokosi suuren omaisuuden lääketeollisuudessa, ja lahjoitti miljoonia koulutus-, tiede- ja kulttuurilaitoksille.
Sackler kasvoi Brooklynissä, opiskeli lääketiedettä Glasgowissa ja Walthamissa, missä hän väitteli vuonna 1944. Hän työskenteli valmistuttuaan kahden veljensä Mortimer ja Arthurin tavoin lääketiedettä ja Credmoorin psykiatrisessa keskuksessa.
Vuonna 1952 Sacklerin veljekset ostivat pienen patenttilääkkeitä myyvän yrityksen nimeltä Purdue Frederick, myöhemmin Purdue Pharma. Sen tuotteet edistivät ruoansulatusta ja korvavaikun poistoa. Jokainen veljeksistä omisti kolmanneksen yrityksestä, ja Mortimer ja Raymond olivat yhdessä toimitusjohtajia.
Vuonna 2007 Purdue Pharman johto todettiin oikeudessa syylliseksi harhaanjohtavaan mainontaan. Yritys oli markkinoinut lääkäreille ja potilaille OxyContinia väittäen että tuote aiheuttaa vähemmän riippuvuutta kuin muut saman ryhmän valmisteet. Tuomiota seurasi satoja muita oikeusjuttuja. Vuonna 2018 yhtiötä syytettiin Yhdysvaltojen opioidi-epidemiasta.
Kaksi hänen lastaan ja yksi lapsenlapsi ovat Purdue Pharman hallituksessa.
Barthélemy Joubert
Barthélemy Catherine Joubert (14. huhtikuuta 1769 Pont-de-Vaux, Ranska – 15. elokuuta 1799 Novi Ligure, Italia) oli ranskalainen divisioonakenraali, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussodissa ja saavutti useita voittoja Pohjois-Italiassa.
Joubertin isä oli asianajaja. Hän karkasi kotoa 15-vuotiaana liittyäkseen armeijan tykistöön, mutta isä pakotti hänet palaamaan, minkä jälkeen hän opiskeli lakia Lyonin ja Dijonin yliopistoissa. Vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 Joubert liittyi Ranskan kansalliskaartiin kersanttina, ja syksyllä 1791 hän siirtyi armeijan Ainin vapaaehtoispataljoonaan. Sodan puhjettua vuonna 1792 hänet ylennettiin upseeriksi ja siirrettiin pian Italian-armeijaan. Puolustaessaan erästä reduttia Col de Tenden solassa syyskuussa 1793 hän jäi vihollisen sotavangiksi, mutta vapautui vuoden lopussa. Hänet ylennettiin 1794 pataljoonankomentajaksi ja 1795 prikaatinkomentajaksi. Osallistuttuaan Loanon taisteluun hänet ylennettiin vuoden 1795 lopussa prikaatikenraaliksi.
Joubert nousi maineeseen kenraali Napoléon Bonaparten tultua Italian-armeijan komentajaksi vuonna 1796. Joubert osallistui muun muassa itävaltalaisia vastaan käytyihin Montenotten, Millesimon, Mondovìn, Lodin ja Castiglionen taisteluihin sekä komensi Veronan kaupungin vallannutta kärkijoukkoa. Vuoden 1796 lopussa Joubert ylennettiin divisioonakenraaliksi. Hänen joukkonsa olivat keskeisessä roolissa tammikuussa 1797 käydyssä voittoisassa Rivolin taistelussa, joka sai alkunsa itävaltalaisen Joseph Alvinczyn hyökätessä hänen asemiaan vastaan. Bonaparten kevään 1797 sotaretkellä Joubertin 20 000 miestä käsittänyt divisioona muodosti armeijan vasemman siiven, joka eteni itsenäisesti syvälle Tiroliin. Joubert taisteli lopulta tiensä Steiermarkiin, jossa hän avusti huhtikuussa 1797 Bonapartea Leobenin välirauhanneuvotteluissa. Joulukuussa 1797 Joubert lähetettiin Pariisiin viemään viholliselta vallattuja sotalippuja direktoriohallitukselle, joka nimitti hänet saman tien Hollannin-armeijan komentajaksi. Hänet siirrettiin heinäkuussa 1798 Mainzin-armeijan ja lokakuussa 1798 Italian-armeijan komentajaksi. Hän pakotti Sardinian kuningaskunnan solmimaan rauhan.
Joubert erosi Italian armeijan komentajuudesta joulukuussa 1798 ja tehtävään pikaisesti palattuaan uudelleen tammikuussa 1799, koska ei tullut toimeen siviiliviranomaisten kanssa. Joubertin ollessa kesällä 1799 Pariisissa Emmanuel Joseph Sieyès suunnitteli käyttävänsä häntä apuna suunnittelemassaan sotilasvallankaappauksessa direktorion syrjäyttämiseksi, mutta lopulta tämä tehtävä päätyi Bonapartelle. Heinäkuussa 1799 Joubert nimitettiin uudelleen Italian-armeijan komentajaksi, mutta hänen pyynnöstään aiempi komentaja, kenraali Jean Victor Moreau jäi rintamalle ja toimi hänen neuvonantajanaan, sillä vihollinen vaikutti nyt ylivoimaiselta. Joubert saapui armeijansa luo 5. elokuuta 1799. Vain kymmenen päivää myöhemmin hän kaatui heti Novin taistelun alussa, jossa hänen armeijansa kärsi tappion marsalkka Aleksandr Suvorovin komentamille venäläis-itävaltalaisille joukoille.
Joubertin nimi on kaiverrettu Pariisin Riemukaareen.
Hyvät katsojat
Hyvät katsojat on Endemol Shine Finlandin tuottama visailuohjelma, jota esitetään Yle TV1 -kanavalla lauantai-iltaisin kello 21.15.
Juho Keskinen
Juho Keskinen on suomalainen futsalmaalivahti. Keskinen edustaa kaudella 2018–2019 Futsal-liigassa pelaavaa Oulun Tervareita, jonka riveissä hän on pelannut valtaosan urastaan.
Keskinen on voittanut Suomen mestaruuden Ilves FS:n kanssa sekä hopeaa (kaudella 2013–2014) ja pronssin (kaudella 2011–2012) Tervareissa.
Keskinen on pelannut maalivahtina myös jalkapalloa edustaen mm. AC Oulua ykkösessä ja OPS:ia kakkosessa . Keskinen lopetti jalkapallouransa 2015.
François Séverin Marceau
François Séverin Marceau-Desgraviers (1. maaliskuuta 1769 Chartres, Ranska – 21. syyskuuta 1796 Altenkirchen, Pfalzin vaaliruhtinaskunta) oli ranskalainen divisioonakenraali, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussodissa.
Marceau oli lakimiehen poika, joka liittyi vuonna 1785 vapaaehtoisena jalkaväkirykmenttiin Angoulêmessa. Hän osallistui Bastiljin valtaukseen heinäkuussa 1789 ja liittyi välittömästi vastaperustettuun Ranskan kansalliskaartiin, jossa hän kohosi nopeasti kapteeniksi. Vuonna 1791 hän liittyi Chartresissa Eure-et-Loirin vapaaehtoispataljoonaan, jossa hänet seuraavana vuonna ylennettiin everstiluutnantiksi. Marceau osallistui syyskuussa 1792 tappiolliseen Verdunin linnoituksen puolustukseen. Sen jälkeen hän siirtyi kyrassieerijoukkojen luutnantiksi ja sittemmin kevyen ratsuväen kapteeniksi.
Seuraavan vuoden Marceau vietti taisteluissa Vendéen kapinallisia vastaan. Hän kunnostautui Saumurin taistelussa kesäkuussa 1793 ja Luçonin taistelussa elokuussa. Hänet ylennettiin 16. lokakuuta 1793 vain 24-vuotiaana prikaatikenraaliksi, ja seuraavana päivänä hän oli yhtenä komentajana kapinallisia vastaan käydyssä voittoisassa Cholet’n taistelussa. Seuraavassa kuussa Marceau ylennettiin divisioonakenraaliksi ja 27. marraskuuta hänestä tuli kapinaa kukistaneen läntisen armeijan tilapäinen komentaja. Hän löi kenraali Jean-Baptiste Kléberin tuella kapinalliset lopullisesti joulukuussa 1793 Le Mansin ja Savenayn taisteluissa, mutta jätti sen jälkeen tehtävänsä terveyssyistä.
Toukokuussa 1794 Marceausta tuli divisioonan komentaja Ardennien armeijassa. Hän osallistui kesäkuussa Fleurusin taisteluun. Sen jälkeen hän siirtyi komentamaan divisioonaa Sambren ja Meusen armeijassa. Hän valtasi lokakuussa 1794 Koblenzin, emigranttirojalistien ”pääkaupungin”. Huhtikuussa 1795 Marceau osallistui Reinin yli tehtyyn hyökkäykseen ja Mainzin saartoon. Syksyllä 1795 Marceaun joukot piirittivät Ehrenbreitsteinin linnoituksen ja löivät myöhemmin itävaltalaiset Soultzbachissa. Hän solmi vuoden lopussa itävaltalaisen kenraali Paul Krayn kanssa puoli vuotta kestäneen aselevon. Vuoden 1796 hyökkäyksen aikana Marceau komensi kolmea divisioonaa, jotka muodostivat alun perin kenraali Jean-Baptiste Jourdanin armeijan vasemman sivustan, mutta joutuivat perääntymisvaiheessa vihollista viivyttäviksi jälkijoukoiksi. Marceau kävi viivytystaisteluja Limburgissa ja Freylingenissä, mutta haavoittui kuolettavasti Altenkirchenin luona käydyssä taistelussa tirolilaisen jääkärin karbiinista. Hän kuoli vain 27-vuotiaana. Itävaltalaisten komentaja arkkiherttua Kaarle määräsi omat sotilaslääkärinsä auttamaan häntä ja luovutti hänen ruumiinsa takaisin ranskalaisille.
Kenraali Kléber suunnitteli Marceaun pyramidinmuotoisen hautamuistomerkin Koblenzissa. Marceaun tuhkat on myöhemmin siirretty Pariisin Panthéoniin. Hänen nimensä on kaiverrettu Pariisin Riemukaareen. Riemukaaressa on myös kuvanveistäjä Philippe Joseph Henri Lemairen toteuttama suuri korkokuva, joka esittää Marceaun hautajaisia.
Tōkyō rinkai kōsokutetsudō
Tōkyō rinkai kōsokutetsudō eli Tōkyō rinkai -pikarautatie (, eli "TWR") on Japanin pääkaupungissa Tokiossa rautatieliikennettä harjoittava kolmannen sektorin yritys. Se liikennöi Rinkai-linjaa, kaupungin rannikkoalueita palvelevaa 12,2 kilometriä pitkää pääosin maanalaista rautatielinjaa, jolta harjoitetaan kuitenkin myös vastavuoroista läpiajoliikennettä JR Higashi-Nihonin Saikyō-linjalle. Rinkai-linjalla on kahdeksan asemaa ja vuonna 2016 sitä käytti noin 250 000 matkustajaa päivässä.
Valtaosan yhtiön osakepääomasta, 91,32 prosenttia, omistaa Tokion metropoli. Sillä on 273 työntekijää (vuonna 2016). Yhtiön pääkonttori sijaitsee Tokion Kōtōn erillisalueen Aomin kaupunginosassa.
Yurikamome-automaattimetron tavoin Rinkai-linja rakennettiin palvelemaan Tokion kehittyviä rannikkoalueita, kuten Odaibaa. Tōkyō rinkai -pikarautatie perustettiin 12. maaliskuuta 1991 ("rinkai" tarkoittaa merenrantaa). Rinkai-linjan ensimmäisen vaiheen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1992 ja Shin-Kiban ja Tōkyō teleportin välinen, lähes 5 kilometrin pituinen osuus avattiin vuonna 1996. Linjaa jatkettiin Tennōzun saarelle vuonna 2001 ja lopulta Ōsakiin saakka vuoden 2002 joulukuussa.
Tōkyō rinkai -pikarautatie liikennöi metron kaltaista, pääosin maan alla kulkevaa Rinkai-linjaa, joka liittää toisiinsa Shin-Kiban ja Ōsakin vaihtoasemat useiden Tokionlahden tekosaarien kautta. Ōsakista harjoitetaan vastavuoroista läpiajoliikennettä JR Higashi-Nihonin Saikyō-linjalle Shibuyan ja Shinjukun suuntaan aina Kawagoeen saakka.
Suomen urheilu 1980
Suomen urheilu 1980 käsittelee vuoden 1980 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Grönlantilaiset
Grönlantilaiset ovat inuitteihin kuuluva kansa, jotka asuvat pääasiassa Grönlannissa. 89% Grönlannin asukkaista ovat grönlantilaisia, eli 51 349. Noin 20 000 grönlantilaista asuu Tanskassa.
Räyhä-Ralf valloittaa internetin
Räyhä-Ralf valloittaa internetin (engl. "Ralph Breaks the Internet") on vuonna 2018 valmistunut Disneyn animaatioelokuva. Elokuva on Walt Disney Animation Studiosin 57. animaatioelokuva.
Elokuva esitettiin Yhdysvalloissa 21. marraskuuta 2018 ja se saa Suomessa ensi-iltansa 1. helmikuuta 2019.
Eero Hautaniemi
Eero Ilmari Hautaniemi (s. 1965) on suomalainen yritysjohtaja, joka toimi Oriolan toimitusjohtajana vuodesta 2006 vuoteen 2017. Hän aloitti Lassila & Tikanojan toimitusjohtajana 1. tammikuuta 2019.