August Wilhelm Hupel
August Wilhelm Hupel (25. helmikuuta 1737 – 7. helmikuuta 1819) oli baltiansaksalainen pappi, kielitieteilijä ja julkaisija. Hän tutki etenkin Viron ja Liivinmaan kieliä ja kansoja, mutta hänen teoksensa koskivat monia eri tieteenaloja. Hupelilla oli valistusajalle tyypillinen humaani ajattelutapa.
August Wilhelm Hupel syntyi Buttelstedtin kaupungissa lähellä Weimaria. Hän opiskeli ensin Weimarin lukiossa vuodesta 1748, ja sen jälkeen Jenan yliopistossa vuosina 1754–1757. Hän osoitti ensin kiinnostusta matematiikkaa ja filosofiaa kohtaan, mutta vaihtoi nämä teologiaan isänsä kuoltua. Hän opiskeli myös italiaa, englantia ja ranskaa. Hänen onnistui löytää teologian kandinaattina opettaja Pohjois-Liivinmaalta.
Hän saapui Riikaan vuoden 1757 keväällä, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Tarton ja Viljandin lähistöllä. Vuoden 1760 helmikuussa hän sai pastorin viran Äksissen kihlakunnasta. Saman vuoden maaliskuussa hän meni naimisiin leski Elisabeth Christine Dehnigan kanssa. Hänen vaimonsa kuitenkin kuoli vuonna 1761 helmikuussa synnyttäessään pariskunnan poikaa, ja poikakin kuoli vuotta myöhemmin. Vuonna 1763 Hupel kutsuttiin hoitamaan Põltsamaan pastorin virkaa, johon hänet vihittiin vuoden 1764 maaliskuussa. Samana vuonna hän meni naimisiin Barbara Christine von Spandekau'ga -nimisen naisen kanssa.
Hänen pastorin virkansa Põltsamaalla oli varsin hyväpalkkainen. Tämän ansiosta hän saattoi keskittyä paljolti tutkimuksen harjoittamiseen. Vuonna 1766 Hupel alkoi julkaista ensimmäistä vironkielistä aikakauslehteä nimeltä ""Lühhike öppetus"", joka painettiin yhteistössä Peter Ernst Wilden kanssa, joka johti paikallista Kuningamäen sairaalaa ja lääketieteellistä koulua. Seuraava julkaisu oli ""Arsti ramat nende juhhatamiseks, kes tahtwad többed ärra-arwada ning parrandada"", vironkielinen kirja lääketieteestä. Pääosa hänen teoksistaan oli kuitenkin saksankielisiä. Niitä julkaisi hänen ystävänsä riikalainen kirjakauppias Johann Friedrich Hartknoch. Hänen ensimmäisiä saksankielisiä teoksiaan oli poleeminen kirjoitelma ""an Dienstfreundliches Promemoria die, welche den Herrn Moses Mendelssohn durchaus zum Christen machen wollen, oder sich doch wenigstens Herzlich Wunder, dass er es noch nicht geworden ist"" vuodelta 1771. 1770-luvulla julkaistiin useampiakin samanlaisia teoksia, kuten esimerkiksi ""Vom Zweck der Ehen, ein Versuch, die der Heurath Castraten unglücklicher Ehen und die Trennung zu vertheidigen"" vuodelta 1771, ja ""Origen Verschneidung oder von der, über Matth.19. v 10-12. Ein Versuch, Gering einiger zur Ehrenrettung geachteten Verschnittenen"" vuodelta 1772. Hänen töitänsä pidetään aikaansa nähden varsin liberaaleina.
Hänen työnsä koskivat myös Baltian aluetta. ""An lief und das ehstländische Publicum"" vuodelta 1771, kertoo hänen uuden asuinpaikkansa ongelmista. Sama teema jatkui teoksessa ""Topographische Nachrichten von Lief-und Ehstland"", joka julkaistiin kolmessa osassa vuosina 1774, 1777 ja 1782. Vuonna 1789 ilmestyi ""Die Verfassung der gegenwärtige Rigischen und der Revalschen Statthalterschaft. Zur Ergänzung topographischen der Nachrichten von Lief-und Ehstland"". Kirjoissa on arvokasta tietoa Hupelin ajan Baltian asukkaiden oloista ja alueiden hallinnosta. Vuonna 1781 Hupel alkoi julkaista tiedejulkaisua nimeltä ""Nordische Miscellaneen"", jonka korvasi vuonna 1792 ""Neue Nordische Miscellaneen"". Julkaisussa julkaistiin topografisia tutkimuksia sekä monia Hupelin tuttavien tutkimuksia ja artikkeleita. Hän jatkoi myös vironkielisen kirjallisuuden tuottamista ja 1780-luvulla julkaistiin ""Ehstnische Sprachlehre"" kieli- ja sanakirja, joka oli tosin lähinnä kopio Anton Thor Hellen aikaisemmasta teoksesta. Hupel osallistui myös muiden kirjoittajien teoksien tekoon, kuten Friedrich Nicolain ""Allgemeine Deutsche Bibliothekiin"", sekä ""Acta Histórico-ecclesiastica nostri temporisin"" ja ""Russische Bibliothekiin"". Hopel kuoli Paidessa nykyisen Viron alueella vuonna 1819.