hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Patricia Roberts Harris
Patricia Roberts Harris (31. toukokuuta 1924 Mattoon, Illinois – 23. maaliskuuta 1985 Washington D. C.) oli yhdysvaltalainen poliitikko, oikeus­tieteen professori ja kansalais­oikeus­aktivisti, joka toimi Yhdys­valtojen hallituksessa kahdessa ministerin tehtävässä Jimmy Carterin presidentti­kaudella. Harris oli ensimmäinen afro­amerik­kalainen nainen, joka on edennyt Yhdys­valloissa ministeriksi, suurlähettilääksi tai lakikorkeakoulun johtajaksi.
Rautateiden makuuvaunu­palvelijan tytär Patricia Roberts Harris meni jo teini-ikäisenä mukaan mustan väestönosan kansalais­oikeus­taisteluun ja kiinnostui sitä kautta oikeus­tieteestä. Hän valmistui George Washingtonin yliopistosta ja eteni akateemisella urallaan Howard Universityn oikeus­tieteellisen tiede­kunnan dekaaniksi.
Presidentti Lyndon B. Johnson nimitti Harrisin 1960-luvulla Yhdys­valtojen suur­lähettilääksi Luxemburgiin. Presidentti Carterin hallituksissa Harris toimi ensin asunto- ja kaupunki­suunnittelu­ministerinä 1977–1979 ja sitten terveys­ministerinä 1979–1981.
Vuonna 1982 Harris pyrki liittovaltion pääkaupungin Washingtonin pormestariksi, mutta hävisi Marion Barrylle. Harris kuoli Washingtonissa 1985.
Noora Dadu
Noora Dadu (s. 1981 Kuusankoski) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Ylioppilasteatterissa, Ryhmäteatterissa ja Teatteri Takomossa.
Dadu valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2009. Hän voitti Veikko Sinisalo -kilpailun vuonna 2006 ja sai vuonna 2015 Näyttelijäliiton vuoden Nuori näyttelijä -palkinnon.
Dadun isä on palestiinalainen ja äiti suomalainen. Hän on käsikirjoittanut ja ohjannut omakohtaisen näytelmän "Minun Palestiinani". Dadu elää avoliitossa taiteilija Teemu Mäen kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Lähde
Roistot
Roistot on Juliet Jonesin Sydän -yhtyeen albumi vuodelta 1986.
Parfymööri
Parfymööri on nimitys asiantuntijalle, joka luo hajuvesikoostumuksia. Parfymööri on taiteilija , joka on koulutettu syvällisesti tuoksuestetiikkassa ja joka pystyy välittämään abstrakteja käsitteitä ja tunnelmia tuoksukoostumuksilla. Lähtökohtaisesti, parfymöörillä on oltava hyvä tuntemus monenlaisista tuoksuainesosista ja niiden hajuista, sekä pystyttävä erottamaan kunkin tuoksun koostavat ainesosat, joko yksin tai yhdessä muiden tuoksujen joukossa. Lisäksi on tiedettävä, miten kukin ainesosa toimii muiden ainesosien kanssa ja vanhetessaan. Hajuvesien valmistus on viime aikoina herättänyt akateemista kiinnostusta merkittävissä tutkimusrahoittajissa.
Väre (rakennus)
Väre Aalto-yliopiston rakennus. Rakennukseen pääkäyttäjä on Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, minkä lisäksi rakennuksen katutason metrokeskuksessa sijaitsee noin 6 000 neliömetriä liiketiloja kuten kaksi päivittäistavarakauppaa, erikoisliikkeitä ja useita ravintoloita ja kahviloita.
Väre-rakennuksesta on yhteys Aalto-yliopiston metroasemalle. Rakennuksen välittömässä läheisyydessä, Korkeakouluaukion toisella puolella, sijaitsevat Kandidaattikeskus sekä yliopiston kirjastorakennus. Korkeakouluaukiolle on tehty pysäkkivaraus suunnitteilla olevalle raidejokerille.
Rakennuksesta järjestettiin arkkitehtuurikilpailu, jonka voitti vuonna 2013 Verstas Arkkitehtien tekemä ehdotus. Rakentaminen käynnistyi joulukuussa 2015. Väre valmistui kesällä 2018 ja avattiin yleisölle saman vuoden syyskuussa. Samassa korttelissa sijaitsevan Kauppakorkeakoulun päärakennuksen oli syyskuun 2018 tilanteessa tarkoitus valmistua saman vuoden lopulla.
Viktor Leonard Schauman
Viktor Leonard Schauman (12. huhtikuuta 1822 Pietarsaari – 3. helmikuuta 1872 Vaasa) oli suomalainen Pietarsaaressa asunut apteekkari ja teollisuusmies.
Schaumanin vanhemmat olivat Naantalin ja Uudenkaupungin kaupunginviskaali Bernt Schauman (1786–1862) ja Anna Lovisa Wilhelms (1795–1866). Hän meni työhön apteekkiin 1834, hänestä tuli proviisori 1843 ja hän suoritti apteekkaritutkinnon 1845. Schauman toimi apteekkarina Pietarsaaressa vuodesta 1845 alkaen.
Schauman omisti vuodesta 1845 alkaen yhdessä pietarsaarelaisen kauppiaan ja laivanvarustajan Philip Ulric Strengbergin kanssa vuonna 1762 Pietarsaareen perustetun tupakkatehtaan ("Jakobstads Tobaksspinneri"). Tehtaan uudeksi nimeksi tuli Ph. U. Strengberg & Co Tobaks-Fabrik ja Schauman ja Strengberg laajensivat sitä ja koneellistivat tehdasta. Schauman oli kiinnostunut myös puutarhanhoidosta ja hänen ja hänen vaimonsa muistoksi perustettiin Pietarsaareen "Skolparkenin" nimellä tunnettu kasvitieteellinen puutarha.
Viktor Schauman oli naimisissa Elise Wilhelmina Ekelundin (1826–1914) kanssa. Heidän poikiaan olivat teollisuusmes Wilhelm Schauman, Folkhälsanin perustaja Ossian Schauman ja vaasalainen kauppaneuvos Axel Mortimer Schauman (1855–1903).
Matthew Henson
Matthew Alexander Henson (8. elokuuta 1866 Nanjemoy, Maryland – 9. maaliskuuta 1955 Bronx, New York) oli yhdysvaltalainen tutkimusmatkailija, joka oli mukana Robert Pearyn napa-alueiden tutkimusmatkoilla. Henson oli ensimmäinen afroamerikkalainen tutkimusmatkailija.
Henson syntyi köyhään mustaan perheeseen juuri kun orjuus Yhdysvalloissa oli päättynyt. Hän jäi jo nuorena orvoksi ja lähti hyttipojaksi merille, jossa hän eteni ja kouluttautui taitavaksi navigoijaksi. Henson tapasi Robert Pearyn sattumalta, ja tämä pyysi häntä mukaan kartoitusryhmäänsä. Ensimmäinen retki suuntautui Nicaraguaan, ja Henson pysyi Pearyn ryhmässä myös kaikkien kahdeksan arktisten alueiden retkien ajan.
Useilla Grönlannin-retkillä Henson opetteli paikallista inuittien kieltä, mikä teki hänestä vähitellen hyödyllisen myös retkikunnan inuittijäsenten esimiehenä. 6. huhtikuuta 1909 Peary, Henson ja neljä inuitia saavuttivat Pohjoisnavan, mikä tosin on jälkeenpäin asetettu epäilyksenalaiseksi.
Henson jäi ihonvärinsä takia julkisuudessa Robert Pearyn varjoon aivan kuten retkikunnan inuitit. Vuonna 1912 Henson kirjoitti retkestä tekstin "A Negro Explorer at the North Pole", ja vuonna 1947 ilmestyi hänen omaelämäkertansa "Dark Companion". Henson kuoli New Yorkin Bronxissa 1955.
Elias Palola
Elias Antero Palola (2. tammikuuta 1930 Kokkola – 22. helmikuuta 2002) oli suomalainen tenorilaulaja, kanttori-urkuri, kuoronjohtaja ja musiikkipedagogi.
Palolan vanhemmat olivat vahtimestari Juho Viljam Palola ja Maria Helena Fiskal ja puoliso vuodesta 1952 musiikinopettaja Eeva Remes. Viulisti Erkki Palola (s. 1957) on heidän poikansa. Palola valmistui nuoriso-ohjaajaksi 1959 ja kanttori-urkuriksi 1966. Lauludiplomin hän suoritti Sibelius-akatemiassa 1969. Hän toimi Suomen kansallisoopperan kuorolaulajana 1953–1957, Kuusjärven ja Outokummun seurakuntien nuoriso-ohjaajana ja kanttori-urkurina 1959–1967, Sotkamon seurakunnan kanttori-urkurina 1967–1968 ja sitten pitkään Oulun musiikkopiston, opettajana ja vuodesta 1978 Oulun konservatorion rehtorina vuoteen 1990 asti. . Palola oli myös useiden musiikkileirien opettaja, piti konsertteja ja toimi solistina konserteissa ja oopperoissa sekä johti monia kuoroja. Kuorojen äänenmuodostuskursseja hän piti sekä Suomessa että ulkomailla. Palolalle myönnettiin Director musices -arvonimi vuonna 1988.
Sampeyre
Sampeyre on kunta Pohjois-Italiassa Cuneon maakunnassa Piemonten alueella. Se sijaitsee Varaitan laaksossa lähellä Ranskan rajaa.
Aluetta asuttivat alkujaan liguurit ja gallialaiset. Ensimmäisellä vuosituhannella Sampeyre joutui goottien, frankkien ja lopulta 900-luvulla saraseenien valloituksien kohteeksi. Saraseenien karkotusta juhlitaan kaupungissa edelleen joka viides vuosi järjestettävässä Baìo-festivaalissa.
Jack Davis (sarjakuvapiirtäjä)
Jack Burton Davis Jr. (2. joulukuuta 1924 Atlanta, Georgia – 27. heinäkuuta 2016 St. Simons Island, Georgia) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja. Hänet tunnetaan parhaiten humoristiseen "Mad"-lehteen piirtämistään sarjakuvista sekä "Time"- ja "TV Guide" -lehtiin tekemistään kansikuvista.
Davisin isä oli myyntimies ja hänen äitinsä opettaja. Nuoruudessaan Davis palveli Yhdysvaltain laivastossa Guamilla ja piirsi "Boondocker"-nimistä sarjakuvaa laivaston lehteen "Navy Timesiin". Opiskellessaan Georgian yliopistossa hän piirsi opiskelijalehteen. Hän muutti pian New Yorkiin ja opiskeli piirtämistä Art Students League -taidekoulussa. Vuonna 1950 Davis alkoi myydä piirroksiaan jännitys- ja kauhusarjakuvalehtien julkaisijana tunnetulle EC Comics -kustantamolle. Eräs Davisin varhaisista sarjakuvista mainittiin vahingollisena esimerkkinä Fredric Werthamin kuuluisassa sarjakuvien haitallisuutta arvostelleessa pamfletissa "Seduction of the Innocent". Kun EC Comics vuonna 1952 perusti huumorilehti "Madin", Davisista tuli yksi sen alkuperäisistä piirtäjistä. Hän kuului vuosikymmenten ajan "Madin" vakiopiirtäjiin, jotka tunnettiin vitsikkäällä lempinimellä ”The Usual Gang of Idiots” (”Se tavanomainen idioottijoukko”). Hän jätti "Madin" kertaalleen 1950-luvulla ja piirsi sen sijaan useisiin "Madin" ensimmäisen päätoimittajan Harvey Kurtzmanin perustamiin kilpaileviin huumorilehtiin, mutta palasi 1960-luvun puolivälissä "Madin" piirtäjäksi ja jäi sen piirtäjäkuntaan loppuiäkseen. Davis piirsi lyhytaikaisesti myös "Beauregard"-nimistä strippisarjakuvaa sekä tuotti vuonna 1961 Dell Comicsin julkaisemaa "Yak Yak" -nimistä omaa sarjakuvalehteään.
Davis piirsi myös elokuvajulisteita, mainoksia ja levynkansia. Hän teki alkuperäiset julisteet muun muassa elokuviin "Mieletön, mieletön maailma" (1963), "Pahuksenmoiset pirskeet" (1968), "Kellyn sankarit" (1970), "Bananas – minä ja vallankumous" (1971), "Pitkät jäähyväiset" (1973) ja "Taivas saa odottaa" (1978). Hän teki kuvituksia ja kansia "Timen" ja "TV Guiden" ohella myös "Life"-, "Esquire"-, "Ebony"- ja "Playboy"-lehtiin.
Davis sai National Cartoonists Societyn Milton Caniff -elämäntyöpalkinnon 1996 ja Reuben-palkinnon 2000 sekä nimensä Will Eisner Hall of Fameen 2003. Hän muutti 1990-luvulla takaisin vanhalle kotiseudulleen Georgiaan, jossa kuoli 91-vuotiaana vuonna 2016.
Davisin varhainen piirrostyyli herätti huomiota voimakkaiden kontrastiensa ansiosta. Myöhemmin Davisin piirrosten tunnusmerkkinä olivat hahmot, joilla oli hintelät raajat sekä hieman ylisuuret päät ja pitkät jalkaterät. Hänet tunnettiin myös nopeasta ja tehokkaasta työtahdistaan. Davisin kansikuvien parhaimmistoa olivat karikatyyrit tunnetuista amerikkalaisista poliitikoista ja muista kuuluisuuksista. Hänen muita erikoislajejaan olivat urheiluaiheiset piirrokset ja parodiat populaarikulttuurista, kuten "Mad"-lehden elokuvasatiirit.
Chattanoogan taistelu
Chattanoogassa käytiin Yhdysvaltain sisällissodassa useitataisteluja:
Ensimmäinen Chattanoogan taistelu
Ensimmäinen Chattanoogan taistelu oli pieni Yhdysvaltain sisällissodan tykistötaistelu. Se käytiin 7.-8. kesäkuuta 1862 Chattanoogassa, Tennesseessa. Taistelu päättyi Unionin voittoon.
Taistelu alkoi, kun Unionin prikaatikenraali James S. Negley avasi tykistötulen Konfederaation joukkoja vastaan Chattanoogassa. Negleyn hyökkäyksen tarkoituksena oli valmistella myöhemmin tapahtunutta Chattanoogan valtausta. Negleyn joukot tulittivat Konfederaation miehiä kahden päivän ajan, minkä jälkeen he vetäytyivät paikalta. Konfederaation joukot vastasivat tulitukseen omalla tykistöllään, mutta Konfederaation tykistön toimintaa ei oltu millään tapaa johdettu, vaan tykkimiehet saivat toimia taistelussa oman tahtonsa mukaan. Unioni menetti taistelussa yhteensä 23 ja Konfederaatio 65 miestä.
Helen Hunt Jackson
Helen Hunt Jackson (o.s. Fiske, 15. lokakuuta 1830 Amherst, Massachusetts – 12. elokuuta 1885 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi Amerikan alkuperäisasukkaiden oikeuksien puolustajana.
Jacksonin maine perustuu erityisesti kahteen teokseen, vuonna 1881 julkaistuun tietokirjaan "A Century of Dishonor", joka kronikoi intiaanien huonoa kohtelua Yhdysvaltojen hallinnon taholta, sekä intiaanien asemasta kertovaan, eteläiseen Kaliforniaan sijoittuvaan romanttiseen romaaniin "Ramona" (1884), josta on tehty useita elokuva- ja televisiosovituksia. Hän kirjoitti myös muunaiheisia romaaneja, lastenkirjoja ja matkakuvauksia.
S/S Alfhild
S/S Alfhild oli ruotsalainen Tukholmaa kotisatamanaan pitänyt höyrylaiva joka sai kovassa merenkäynnissä vuodon ja upposi 18. lokakuuta 1916 Ahvenanmaalla Grindaran pohjoispuolella luoteeseen Getasta ollessaan matkalla Tukholmasta Mäntyluotoon Öregrundin kautta. Laivan 12 hengen miehistöstä kuusi hukkui pelastusveneen kaaduttua ja kaksi kuoli kylmyyteen ja väsymykseen. Neljän miehistöön kuuluneen onnistui päästä turvaan Ruotsin puolella sijainneelle Understenin majakalle.
S/S Alfhild oli rakennettu vuonna 1883 Torskogissä. Laivan vetoisuus oli 176,9 bruttorekisteritonnia, pituus 30,3 metriä, leveys 6,88 metriä ja syväys 3.0 metriä. Laiva oli aikaisemmin kanavaliikenteessä mutta keväällä 1916 se ostettiin Göteborgista Visbyhyn Gotlantiin ja asetetiin Suomen rahtiliikenteeseen. Saksalaiset pakottivat 26. heinäkuuta 1916 Kööpenhaminasta Raumalle matkalla olleen laivan poikkemaan Swinemünden satamaan jossa osa laivan lastista takavarikoitiin. Laiva pääsi kuitenkin sen jälkeen jatkamaan matkaansa. Laiva myytiin sittemmin tukholmalaisille omistajille.
Discord
Discord on videopeliyhteisöille suunniteltu VoIP-sovellus. Se toimii Windowsilla, OS X:llä, Androidilla, iOS:llä, Linuxilla ja selaimessa. Joulukuussa 2017 Discordilla oli 87 miljoonaa käyttäjää.
Discordin kehittäjä Hammer & Chisel julkaisi sovelluksen toukokuussa 2015. Kehittäjien tavoitteena oli kehittää sovellus, jossa olisi mahdollisimman pieni viive muihin VoIP-sovelluksiin verrattuna.
Discordin kehitystyötä on sponsoroinut Microsoft.
Horace Mann
Horace Mann (4. toukokuuta 1796 Franklin, Massachusetts – 2. elokuuta 1859 Yellow Springs, Ohio) oli yhdysvaltalainen juristi ja poliitikko, joka tuli tunnetuksi maan ensimmäisten julkisten koulujen perustajana.
Mann opiskeli Brownin yliopistossa Rhode Islandilla ja Litchfieldin lakikorkeakoulussa Connecticutissa. Opintojen jälkeen hän toimi 1823–1837 Massachusettsin osavaltion lainsäädäntötyössä. Näinä vuosina hän oli keskeinen vaikuttaja Yhdysvaltojen ensimmäisen osavaltiokohtaisen opetusasioiden lautakunnan perustamiseen.
Lautakunnan johdossa Mann kaksinkertaisti opettajien palkat, pidensi kouluvuotta silloisesta parista kolmesta kuukaudesta vähintään kuuteen kuukauteen ja perusti uusia opettajankoulutuslaitoksia. Hän kannatti uskonnollisen opetuksen ja julkisen koululaitoksen erottamista toisistaan. Hän ajoi myös muun muassa rotujen välistä tasa-arvoa, vankilaolojen kehittämistä ja rautateiden rakentamista.
Vuonna 1848 Mann valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Vuonna 1852 hänestä tuli Ohiossa toimivan Antioch Collegen rehtori. Hän hoiti virkaa kuolemaansta 1859 asti.
Horace Mannin poika oli kasvitieteilijä Horace Mann Jr.
Horace Mannin mukaan on nimetty parikymmentä koulua ja useita yliopistokampusten rakennuksia eri puolilla Yhdysvaltoja.
Alarik Ahlström
Anders Karl Alarik Ahlström (29. tammikuuta 1882 Pietarsaari – 22. lokakuuta 1961) oli suomalainen insinööri ja Pietarsaaren kaupunginjohtaja.
Ahlströmin vanhemmat olivat merikapteeni Anders Ahlström ja Wendla Sofia Wahlberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja valmistui insinööriksi 1908.
Ahlström oli Pietarsaaren kaupungininsinöörinä 1911–1917 ja oli sitten yksityisen palveluksessa 1917–1919. Hän toimi Pietarsaaren kaupunginjohtajana 1919–1953. Ahlström julkaisi useita Pietarsaaren paikallishistoriaa käsitelleitä teoksia. Hänen mukaansa on nimetty Pietarsaaressa Ahlströminkatu.
Alarik Ahlström oli naimisissa vuodesta 1909 Laura Elvira Wesanderin kanssa.
Karjaan taistelu
Karjaan taistelu oli 6. huhtikuuta 1918 Karjaalla käyty Suomen sisällissodan taistelu, jossa olivat vastakkain Saksan Itämeren-divisioona ja Länsi-Uudenmaan punakaarteja. Se oli ensimmäinen taistelu, johon kolme päivää aikaisemmin Hangossa maihinnousseet saksalaiset Suomessa osallistuivat.
Saksalaisten tarkoitus oli päästä Helsingin ja Turun väliselle rantaradalle ja jatkaa sitä pitkin etenemistään kohti Helsinkiä. Punaiset olivat vetäytyneet Karjaalle, joten saksalaiset saivat Hangon ja Tammisaaren haltuunsa ilman taisteluja. Karjaalla kohdattu ankara vastarinta tulikin suurena yllätyksenä, mutta he onnistuivat lopulta valtaamaan paikkakunnan. Saksalaiset jatkoivat etenemistään Lohjan ja Kirkkonummen kautta Espooseen ja sieltä edelleen Helsinkiin, joka vallattiin 10.–14. huhtikuuta käydyissä taisteluissa.
Rüdiger von der Goltzin alaisesta Itämeren-divisioonasta taisteluun osallistui 11. polkupyräkomppania sekä yksi pataljoona ja yksi tykkipatteri eversti Konrad Wolfin komentamasta 95. reservijalkaväkiprikaatista, vahvistuksenaan ruotsalaisen majuri Adolf Hamiltonin johtama saksalaisosasto.
Karjaalle oli koottu noin 1 000 punakaartilaista lähinnä Helsingistä ja ympäristökunnista. Heidän tukenaan oli kaksi panssarijunaa. Suuri osa miehistä oli taistellut Lempäälän rintamalla, jossa punaiset yrittivät murtautua Tampereen saartorenkaan läpi. Joukkojen vetäminen sinetöi Tamperetta puolustaneiden punaisten kohtalon, sillä heille ei ollut enää tulossa apuvoimia.
Taistelussa kaatui yhdeksän saksalaissotilasta, mutta punaisten tappioista ei ole tietoa.
Mort Drucker
Mort Drucker (s. 29. maaliskuuta 1929 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä. Hänet tunnetaan parhaiten "Mad"-huumorilehteen piirtämistään elokuvien ja televisiosarjojen parodisista sarjakuvasovituksista.
Drucker aloitti uransa "Debbie Dean" -nimistä sarjakuvaa piirtäneen Bert Whitmanin apulaisena vuonna 1947. Hän työskenteli apupiirtäjänä myös National Periodical Publications -sarjakuvakustantamolle ennen ryhtymistään vapaaksi taiteilijaksi vuonna 1950. Hän piirsi sarjoja useille toiminnallisiin sarjakuviin erikoistuneille julkaisijoille kunnes päätyi vuonna 1956 "Mad"-lehteen, jolle on työskennellyt sen jälkeen koko ikänsä. Drucker on erikoistunut "Madissa" elokuva- ja televisioparodioihin. "Madin" ohella hän on piirtänyt joitain sarjakuvia myös DC Comicsin lehtiin. Vuosina 1984–1986 hän teki Jerry Dumasin kanssa "Benchley"-nimistä strippisarjaa. Druckerin "Madiin" piirtämille sarjakuville leimallista ovat taitavasti tehdyt ja hyvin tunnistettavat karikatyyrit niissä esiintyvistä tunnetuista näyttelijöistä.
Drucker on tehnyt myös lehtien kansikuvia, lastenkirjojen kuvituksia, elokuvajulisteita ja animaatioita televisioon. Hän teki julisteet muun muassa elokuville "Svengijengi ’62" (1973) ja "Kuutamokeikka" (1984). Eräiden Druckerin "Time"-lehteen piirtämien kansikuvapiirrosten originaaleja säilytetään nykyään National Portrait Galleryn kokoelmissa.
Drucker sai vuonna 1987 arvostetun Reuben-palkinnon. Vuonna 2014 hänelle myönnettiin ensimmäisenä National Cartoonists Societyn perustama uusi kunniamitali.
Joseph Cramarossa
Joseph Cramarossa (s. 26. lokakuuta 1992 Markham, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Anaheim Ducksin organisaatiota. Hän on seuran kolmannen kierroksen varaus .
Cramarossan veli Michael Cramarossa pelaa jääkiekkoa ja edustaa tällä hetkellä OHL:ssä pelaavaa Hamilton Bulldogsia. Heidän isä Vito Cramarossa pelasi myös jääkiekkoa ja oli Washington Capitalsin kuudennen kierroksen varaus.
Mississauga Steelheads varasi Cramarossan vuoden 2008 49. pelaajana. Cramarossa siirtyi Mississaugaan kaudeksi 2009–2010. Hän pelasi tulokaskaudellaan 64 ottelua, joissa teki kuusi maalia sekä kymmenen syöttöpistettä. Seuraavalla kaudella hän onnistui 59 ottelussa kaksinkertaistamaan tehopisteensä lukemiin 12+20=32. Lisäksi hänelle kertyi 101 rangaistusminuuttia. Kauden päätteeksi joukkue pääsi pelaamaan Memorial Cupissa, jossa hävisi mestaruuden Saint John Sea Dogsille lukemin 3–1. Cramarossa pelasi turnauksessa viisi ottelua ilman tehopisteitä.
Anaheim Ducks varasi Cramarossan kolmannella kierroksella 65. pelaajana .
Cramarossa pelasi kaudella 2011–2012 15 ottelua Mississaugassa ennen kuin hänet kaupattiin Belleville Bullsiin. Bullsissa hän pelasi 29 ottelua tehoin 8+8=16. Kaudeksi 2012–2013 Cramarossa valittiin Bullsin varakapteeniksi. Hän pelasi 68 ottelua tehden 19 maalia sekä 44 syöttöpistettä eli yhteensä 63 tehopistettä. 17 pudotuspeliottelussa hän teki viisi maalia sekä neljä syöttöpistettä.
Maaliskuussa 2013 Cramarossa solmi kolmivuotisen tulokassopimuksen hänet varanneen Anaheim Ducksin kanssa. Ennen kauden 2013–2014 alkua hänet kuitenkin lähetettiin AHL:ään farmijoukkue Norfolk Admiralsin riveihin. Cramarossa pelasi kauden aikana 47 AHL-ottelua tehden niissä yhden maalin sekä kolme syöttöpistettä. Lisäksi hän pelasi kolme ottelua ECHL-joukkue Utah Grizzliesin paidassa.
Toisella ammattilaiskaudellaan 2014–2015 Cramarossa pelasi 54 ottelua, joissa teki viisi maalia ja viisi syöttöpistettä. Hän jatkoi AHL:ssä myös kaudella 2015–2016, jolloin hän kiekkoili Ducksin uuden farmiseura San Diego Gullsin riveissä 61 ottelussa tehden tehot 6+11=17. Yhdeksässä pudotuspeliottelussa hän teki kolme maalia. Kauden päätyttyä Cramarossa ja Ducks tekivät yhden vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Karma (vuoden 1986 elokuva)
Karma on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintaelokuva, jonka ohjasi ja tuotti Subhash Ghai. Tärkeitä rooleja näyttelivät muun muassa Dilip Kumar, Nutan, Jackie Shroff, Anil Kapoor, Naseeruddin Shah, Sridevi ja Anupam Kher.
Elokuva oli menestys kotimaassaan. Dr. Dangia on pidetty yhtenä intialaisen elokuvan vahvimmista antagonisteista.
PSO-niminen terroristijärjestö haluaa ottaa Intian hallintaansa. Kun komisario Rana Vishwa Pratap Singh (Dilip Kumar) vangitsee heidän johtajansa Dr. Michael Dangin (Anupam Kher), järjestö hyökkää vankilaan vapauttamaan Dangin tappaen samalla monia ihmisiä, mukaan lukien Singhin kaksi poikaa ja miniän. Singh päättää lujasti tehdä lopun Dangista ja PSO:sta, mikä saa hänet värväämään avukseen kolme kuolemaantuomittua vankia: Baiju Thakurin (Jackie Shroff), Johnnyn (Anil Kapoor) ja entisen terroristin Khairuddin Chishtin (Naseeruddin Shah). Singh saa pian huomata, että tehtävään suostuneet vangit ovat kiinnostuneempia omista päämääristään.
Kerttu Valo
Kerttu Valo (o.s. Palmu, 17. maaliskuuta 1916 Espoo – 17. tammikuuta 2015 Salo) oli suomalainen yleisurheilija. Leppävaaran Sisua edustanut Valo voitti kaikkien aikojen ensimmäisen korkeushypyn naisten Suomen-mestaruuden vuonna 1945 Turussa järjestetyissä Kalevan kisoissa tuloksella 140. Lisäksi hän saavutti SM-pronssia 1946 ja 1947 sekä kolme Työväen Urheiluliiton mestaruutta vuosina 1938, 1946 ja 1948. Yleisurheilun lisäksi Valo harrasti voimistelua ja toimi aktiiviuransa jälkeen yleisurheilukilpailujen toimitsija- ja tuomaritehtävissä.
Valon isä oli punakaartilainen Vilho Palmu, joka kaatui vuonna 1918 sisällissodan aikana Leppävaaran taistelussa yhdessä 15-vuotiaan poikansa Sulon kanssa.
Antonio Prohías
Antonio Prohías (17. tammikuuta 1921 Cienfuegos, Kuuba – 24. helmikuuta 1998 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli kuubalaissyntyinen yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka loi "Mad"-lehdessä julkaistun sanattoman "Spy vs Spy" -sarjakuvan.
Prohías opiskeli San Alejandron taidekoulussa Havannassa ja työskenteli vuosia havannalaisen "El Mundo" -sanomalehden pilapiirtäjänä. Hän sai vuonna 1946 ensimmäisenä Kuuban sanomalehtimiesten liiton pilapiirtäjäpalkinnon, jonka voitti myös toisen kerran 1959. Hän toimi 1950-luvun lopulla Kuuban pilapiirtäjien liiton johtajana ja häntä pidettiin yhtenä ammattikuntansa johtavista edustajista Kuubassa. Fidel Castron tultua valtaan vuoden 1959 alussa Prohías joutui nopeasti uuden hallinnon silmätikuksi, koska hän arvosteli piirroksissaan Castron politiikkaa. Prohías erosi helmikuussa 1959 vapaaehtoisesti työstään "El Mundossa" ja pakeni toukokuussa 1960 Yhdysvaltoihin voidakseen työskennellä taas vapaasti. Hän ei osannut tuolloin lainkaan englantia, mutta sai lahjakkuutensa ansiosta pian töitä "Mad"-lehdestä.
Prohías kehitteli "Madiin" erään aiemman sarjakuvansa pohjalta mustan ja valkoisen vakoojan ikuisesta taistelusta kertoneen "Spy vs Spy" -sarjan, joka ilmestyi sivun mittaisina sanattomina strippeinä. Castron vastaisesta propagandasta syntynyt idea kehittyi epäpoliittiseksi ja harmittomaksi vitsisarjaksi, joka perustui kevyelle mustalle huumorille. Prohías piirsi sarjaa vuosina 1961–1990, minkä jälkeen hän jäi eläkkeelle. Muut "Madin" piirtäjät ovat jatkaneet sarjaa sen jälkeen. Prohías käsikirjoitti vielä joitain strippejä 1990-luvun alkupuolella. Lähes jokaisessa "Madin" numerossa ilmestyneen "Spy vs Spyn" ohella hän piirsi lehteen vuosien varrella muutaman kerran muita yksittäisiä sarjakuvia.
Prohías kuoli keuhkosyöpään 77-vuotiaana Miamissa vuonna 1998.
Ravenswood
Ravenswood voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
James Comey
James Brien ”Jim” Comey, Jr. (s. 14. joulukuuta 1960 Yonkers, New York) toimi Yhdysvaltain keskusrikospoliisin FBI:n johtajana vuodesta 2013 vuoteen 2017, jolloin hänet erotettiin tehtävästä odottamattomasti kesken toimikauden Yhdysvaltain presidentin Donald Trumpin toimesta. Vuonna 2018 ilmestyi Comeyn muistelmateos "A Higher Loyality. Truth, Lies and Leadership" (suom. "Uskollisuuden velvoite: Trumpin erottaman FBI:n johtajan muistelmat"), jossa hän käsittelee johtajuutta.
Raimo Nisula
Raimo Nisula (6. lokakuuta 1942 Hämeenlinna – 23. toukokuuta 1969) oli suomalainen nyrkkeilijä, joka otteli ammattilaisena vuosina 1966–1969. Vuonna 1965 Nisula voitti raskaassa sarjassa sekä Suomen että Pohjoismaiden mestaruudet.
Pete Parkkonen
Pete Parkkonen tarkoittaa seuraavia henkilöitä ja asioita:
Oo se kun oot
”Oo se kun oot” on kolmas single suomalaislaulaja Sannin kolmannelta studioalbumilta "Sanni". Single julkaistiin 14. syyskuuta 2016. Sen ovat säveltäneet Sanni sekä Henri ”Hank Solo” Salonen ja sanoittaneet Sanni sekä kappaleella vieraileva rap-artisti Paperi T.
Suomen virallisella listalla kappale nousi suoraan single- ja striimatuimmat-listojen ykköseksi viikolla 38/2016 pysyen kärkipaikalla yhden viikon. Latauslistalla se aloitti 19. sijalta viikolla 37/2016, nousten seuraavalla viikolla parhaimmalle sijalleen toiseksi. Radiosoitossa se nousi parhaimmillaan 17. soitetuimmaksi radiokappaleeksi alkuvuodesta 2017.
Kappaleesta julkaistiin 15. marraskuuta 2016 musiikkivideo Sannin YouTube-kanavalla.
Pratsikvanteeli
Pratsikvanteeli tai pratsikvanteli (CHNO) on isokinolinonijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä loismatoinfektioiden hoitamiseen. Pratsikvanteeli kuuluu WHO:n julkaisemalle tärkeimpien lääkeaineiden listalle.
Huoneenlämpötilassa pratsikvanteeli on väritöntä kiteistä ainetta. Sen liukoisuus veteen on huono ja se liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, dimetyylisulfoksidiin tai kloroformiin. Maultaan pratsikvanteeli on karvas.
Pratsikvanteeli tehoaa useisiin loismatoihin. Sille ovat alttiita muun muassa heisimadot, tiehytmadot, maksamadot ja halkiomadot. Pratsikvanteeli on optisesti aktiivinen yhdiste ja lääkeaineena vaikuttava isomeeri on (-)-enantiomeeri. Yhdistettä käytetään kuitenkin raseemisena seoksena. Pratsikvanteelin tehon mekanismi ei ole tarkasti tiedossa, mutta se todennäköisesti perustuu siihen, että se kasvattaa loismatojen solukalvojen kalsium- ja muiden kahdenarvoisten katioinien läpäisevyyttä. Kalsium-ionien kertyessä soluihin loismadot halvaantuvat ja irtoavat isäntäeläimestä.
Pratsikvanteelin mahdollisia haittavaikutuksia voivat olla pääkipu, huimaus, vatsakivut, oksentelu ja ripuli sekä harvinaisina väsymys ja allergiset iho-oireet.
Pratsikvanteelin synteesin lähtöaineena on isokinoliini, sykloheksaanikarboksyylihappo ja kaliumsyanidi, jotka reagoivat Reissert-reaktiolla. Reaktiossa muodostuva 1-sykloheksyyliasyyli-2-syano-1,2-dihydroisokinoliini pelkistyy ja toisiintuu amidijohdannaiseksi. Seuraavassa vaiheessa tämä välituote reagoi klooriasetyylikloridin kanssa ja viimesessä vaiheessa rengasrakenne sulkeutuu molekyylinsisäisellä alkylointireaktiolla trietyyliamiinin toimiessa emäksisenä katalyyttinä.
Kate DiCamillo
Kate DiCamillo (s. 25. maaliskuuta 1964 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen lastenkirjailija, joka on palkittu kahdesti Newbery-mitalilla, kirjoistaan "Desperon taru" (2003) ja "Flora & Ulysses" (2013).
Elokuvat "Ystäväni Winn-Dixie" (2005) ja "Desperon taru" (2008) perustuvat DiCamillon kirjoihin.
Philadelphiassa syntynyt DiCamillo kärsi lapsena kroonisesta keuhkokuumeesta, minkä vuoksi opettajaäiti muutti viisivuotiaan tyttärensä ja tämän isonveljen (josta tuli arkkitehtuurihistorioitsija Curt DiCamillo) kanssa paremman ilmanalan Floridaan. Hammasteknikkoisä jäi Philadelphiaan, ja vanhemmat erosivat. DiCamillo opiskeli englantia Floridan yliopistossa ja valmistui 1987. Hän muutti 30-vuotiaana Minnesotan osavaltion Minneapolisiin, missä hän työskenteli kirjakauppa-alalla. Kosketus lastenkirjallisuuteen sai hänet aloittamaan oman kirjailijauransa.
DiCamillo toimi vuosina 2014–2015 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston lasten- ja nuortenkirjallisuuden ”suurlähettiläänä” ().
Arirang Mass Games
Arirang Mass Games, koko nimeltään Grand Mass Gymnastics and Artistic Performance Arirang (: 아리랑 축제, : 아리랑 祝祭), ja myös Arirang Festivaliksi kutsuttu tapahtuma on Pohjois-Korean pääkaupungissa Pjongjangissa Rŭngradon stadionissa pidettävä taiteellinen voimisteluesitys, jossa 90 minuutin aikana 100 000 esiintyjää esittää voimistelu- tanssi- ja musiikkiesityksiä. Yleensä Mass Games esityksiä järjestetään vuosittain elokuusta syyskuun alkuun mutta viimeksi Mass Games on järjestetty vuonna 2013.
Elokuussa 2007 Arirang Mass Games lisättiin Guinnessin ennätystenkirjaan maailman suurimpana taiteellisena urheilutapahtumana. Viime vuosina myös ulkomaalaiset turistit ovat olleet tervetulleita katsomaan esitystä, tosin vuosina 2014, 2015 ja 2016 tapahtuma peruttiin.
Vaikka on myönnettävä, että esitys on todella vaikuttava ja vaikka osallistujat itse pitävät osallistumistaan suurena kunniana, on esitykseen valmistautuminen osaksi epäinhimillistä ja suurta kipua aiheuttavaa harjoitusta. Esiintyjät, myös lapsia, joita esitykseen osallistuu tuhansia, jotka epäonnistuvat esityksessä hakataan kepillä. Esiintyjille annetaan vain hyvin vähän ruokaa tai jopa vain vettä kuritustoimentpiteinä.
Toinen kritiikkiä niittävä aihe on esityksen aihe, joka glorifisoi Kim Il-Sungia.
Erkki Karvinen
Erkki Sakari Karvinen (9. heinäkuuta 1918 Viipuri – 18. lokakuuta 2005) oli suomalainen arkkitehti.
Karvinen kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta lyseosta 1938 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1953. Hän työskenteli Alvar Aallon arkkitehtitoimistossa vuosina 1950–1955 ja hänellä oli oma toimisto vuosina 1953–1988. Karvinen suunnitteli lukuisia ostoskeskuksia pääkaupunkiseudun lähiöihin 1950-luvulta alkaen. Tunnetuin niistä on vuonna 1964 valmistunut Helsingin Puotinharjun ostoskeskus eli Puhos, johon Karvinen suunnitteli myös 1980-luvun laajennuksen. Muita hänen suunnittelemiaan ovat Helsingissä Kannelmäen (1959), Kulosaaren (1960), Puotilan (1961), Konalan (1961 ja 1963), Maunulan (1962), Myllypuron (1965) ja Yliskylän (1973) ostoskeskukset, Vantaalla Martinlaakson Martinkeskus (1970) sekä Pähkinärinteen (1973) ja Hakunilan (1981) ostoskeskukset. Osa näistä on sittemmin purettu. Helsingin Yliskylään Karvisen arkkitehtitoimisto suunnitteli myös asuinkerrostalot. Lisäksi Karvinen laati suunnitelman Lieksan "Rukajärven suunnan taistelumuistomerkkiin", jonka toteutti kuvanveistäjä Heikki Häiväoja 1966.
Beretta M1915
Beretta M1915 on vuonna 1915 ilmestynyt Beretan valmistama itselataava massasulkulukkoinen pistooli. Ase kehitettiin ensimmäistä maailmansotaa varten, jolloin Italiassa ja Euroopassa ei ollut tarpeeksi pistooleita. M1915 ei kuitenkaan saanut suosiota vaan jäi muiden käsiaseiden varjoon, kuten Bodeo 1889 -revolverin ja Glisenti M1910:n. Vasta Beretta M1934 mallin kehittämisen jälkeen Berettan valmistamat pistoolit pääsivät suositumpaan käyttöön.
M1915 ladattiin pääosin 7,65×17 mm Browning-patruunalla, jonka jälkeen siinä käytettiin myös hetken aikaa 9×19 mm Glisenti-patruunoita. Perinteinen 7,65 mm pistooli käytti yksinkertaista massasulkumekanismia, kun taas 9 mm versioissa pistoolin sisäosat oli vahvistettu, jotta ne kestäisivät paremmin kovempia patruunoita. Kokonaisuutena M1915-malli oli käytännöllinen, jonka liipasimen ympärillä oli vahva suojakaari ja perinteiset etu- ja takatähtäimet olivat selkeät.
Pistoolin valmistus ajoittui vuosien 1915–1945 väliin, ja sitä nähtiin ensimmäisen ja toisen maailmansodan aikana. Siitä kehitettiin parenneltu versio M1915/19. Pääosin M1919-malli oli kehitetty turvallisemmaksi ja muun muassa puiset kahvalevyt oli korvattu pellillä, jotta tuotannon kustannukset pysyisivät matalampina. Muutamia M1915/19-pistooleita otettiin Italian armeijan käyttöön 1922 M1922-nimellä, ja ne käyttivät myös 7,65×17 mm Browning-patruunaa. M1915/19:n pohjalta kehitettiin myöhemmin Beretta M1923.
Omantunnon tutkiskelu
Omantunnon tutkiskelu on hengellinen harjoitus, missä katsastetaan omia menneisyyden ajatuksia, sanoja, tekoja ja laiminlyöntejä peilaten niitä moraalikäsitykseen. 
Katolinen kirkko kehottaa tekemään omantunnon tutkiskelun valmistautumisena parannuksen ja sovinnon sakramenttiin ja käyttämään omatunnon peilinä kymmentä käskyä sekä hyveitä ja paheita. Juutalaisuudessa valmistaudutaan Jom kippur-juhlaan katumuksella ja omantunnon tutkiskelulla. Islaminuskossa Muhasabah ja itsetutkiskelu ovat hyvin samantapaista tutkiskelua, jossa peilataan omatuntoa islamin moraalilakeihin.. Marxismi-leninismi opettaa, että ""arvostelu ja itsearvostelu on kommunistille yhtä välttämätön kuin ihmiselle on ilma ja vesi"".
Käsky omantunnon tutkiskeluun kristinuskossa on paitsi juutalaisuuden perintöä, tulee myös selkeänä Paavalilta: "Jokaisen on tutkittava itseään, ennen kuin syö tätä leipää ja juo tästä maljasta. Se, joka syö ja juo ajattelematta, että kysymys on Kristuksen ruumiista, syö ja juo itselleen tuomion. Sen vuoksihan teidän joukossanne on paljon heikkoja ja sairaita ja monet ovat jo nukkuneet pois. Jos me itse tutkisimme itseämme, emme joutuisi tuomittaviksi." 1 Kor. 11:28-31 Koska alkukirkossa ehtoollista vietettiin hyvin usein, tuli myös omantunnon tutkiskelusta arkinen osa uskon harjoittamista. Esimerkiksi pyhä Antonios Suuri kirjoitti tutkiskelevansa omantuntoaan joka ilta ja Basileios Suuri, Augustinus ja Bernhard Clairvauxlainen opettivat seuraajilleen sen olevan yksi oleellinen osa kristinuskon harjoittamista ja sääntökuntien perustajat lisäsivät omantunnon tutkiskelun sääntökuntalakeihinsa. Ignatius Loyolaa oli kuitenkin viimein se, joka kirjasi ylös tarjat ohjeet itsetutkiskeluun Jesuiitojen sääntökunnan hengellisten harjoitusten ohjeisiin. Nykyään ignatiaaniset itsetutkiskelun retriitit ovat tulleet suosituiksi myös luterilaisuudessa.
Katolisessa kirkossa omantunnon tutkiskelu on oleellinen osa katolisen uskon harjoittamista. Katolisen kirkon katekismus nimittäin määrittelee, että jokaisen katolilaisen tulisi käydä ripillä, eli vastaanottaa katumuksen ja sovituksen sakramamentin vähintään kerran vuodessa. Ja omantunnon tutkiskelulla valmistaudutaan ripillä käyntiin. Se on myös jokapäiväinen uskon harjoitus osana kompletoriota.
Myös luterilaisuudessa esitti Martin Luther, että jokaisen uskovaisen päivän tulisi päättyä kompletorioon, joka sisältää synnintunnustuksen. Nykyään Vähäkatekismuksessa käskee kirkon reformoija: "Tutki tilaasi kymmenen käskyn avulla, olitpa sitten isä tai äiti, poika tai tytär, isäntä, emäntä tai palvelija: oletko niskoitellut, oletko ollut epäluotettava, laiska, vihainen, röyhkeä ja riitaisa, oletko sanoin tai teoin tuottanut jollekulle mielipahaa, oletko varastanut, oletko laiminlyönyt tai huonosti hoitanut asioita ja aiheuttanut vahinkoa?"
Pikku-Tohloppi
Pikku-Tohloppi (joskus myös Pikkulampi) on Pirkanmaalla Tampereella Epilänharjun kaupunginosassa Lamminpään, Tohlopin ja Tohloppi-järven välissä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Pikku-Tohloppi on osa Pyhäjärven lähialuetta.
Lammen pituus on 200 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Lampi sijaitsee Epilänharjun ja sen edustalla olevan suon välissä. Ympäristöön kuuluu myös lampea suurempi järvi Tohloppi, jonne Pikku-Tohloppi laskee kaivettua suo-ojaa myöten. Ympäröivä suo on ojitettu ja sen ojat laskevat sekä Pikku-Tohloppiin että Tohloppiin. Lammen rantaviivan pituus on 500 metriä. Länsiranta on suota ja itärantaan on rakennettu Epilästä luoteeseen johtava maantie. Tien itäpuolinen rinne on koko matkaltaan rakennettua ja osa asunnoista sijaitsevat lammen kohdalla.
Vuoden 1953 julkaistun peruskartan mukaan lammen nimi kirjoitettiin "Pikku Tohloppi". Jo tuolloin kulki Epilästä alkava tie sen ohitse. Lammen lähellä ei vielä silloin sijainnut asuntoja, koska rannat olivat suota tai peltomaata. Asuntoja on merkitty tien varteen vuoden 1960 peruskartassa ja vuoden 1975 kartassa näkyy Haukiluoman suuntaan johtava uusi tie. Tämän jälkeen on kehitys johtanut kaupungistumiseen, kun ympäristön maatilat on myyty tonteiksi kasvavalle asuntotuotannolle.
Beretta M1917
Beretta M1917 on vuonna 1917 ilmestynyt Beretan valmistama itselatavaa massasulkulukkoinen pistooli. Ase oli käytössä ensimmäisen ja toisen maailmansodan aikana. Myös Suomessa asetta käytettiin jatkosodassa.
Marangoni suunnitteli aseen oletettavasti ennen M1915 mallia. Se oli suunniteltu siviilimarkkinoille ja useille ulkomaisille ostajille. M1917 hyväksyttiin käyttöön 14. syyskuuta 1917 ja ensimmäisessä erässä 12. lokakuuta niitä julkaistiin 10 000 kappaletta kahdella lippaalla. Tuotantoa jatkettiin armeijan käyttöön vuoteen 1921, jonka jälkeen sitä jatkettiin siitä eteenpäin siviilikäyttöön. 1940-luvulla pistoolia vietiin myös Suomen armeijan käyttöön 1500 kappaletta.
M1917 on pienempi, kevyempi ja yksinkertaistetumpi M1915 nähden. Kahva on yhdeksän asteen kulmassa ja liipasinkaari on ovaalin sijaan pyöreä. Lippaaseen oli lisätty yksi patruuna enemmän, jonka myötä määrä nousi seitsemästä kahdeksaan M1915:sta nähden.
Mango (hedelmä)
Mango on mangopuun ("Mangifera indica") hedelmä.
Mango on rakenteeltaan luumarja. Se on tavallisesti muodoltaan pitkänpyöreä tai munuaismainen, 5–10 senttimetriä pitkä ja 3–4,5 cm leveä. Joillakin viljelyslajikkeilla voi kuitenkin olla tätä huomattavasti suuremmat, jopa 25 senttimetriä pitkät hedelmät.
Mangon kuori on sileän vahapintainen ja nahkamainen. Sen väri vaihtelee vihreästä keltaiseen ja punaiseen. Kuoressa on usein monenvärisiä läiskiä. Hedelmämalto on kypsänä pehmeää tai kuituista ja väriltään keltaista tai oranssia. Luumarjan sisällä on suuri soikea tai munuaismainen endokarppi eli ”kivi”. Kovan endokarpin sisällä on yksi siemen.
Mango sisältää runsaasti kuitua. Siinä on myös A- ja C-vitamiinia. Sadassa grammassa mangoa on C-vitamiinia 29 milligrammaa ja 53 kilokaloria.
Mango voidaan kypsänä syödä sellaisenaan tai valmistaa monin tavoin. Myös raakoja mangoja käytetään vihanneksena ja säilykkeiden tai chutneyn raaka-aineena.
Mangot säilyvät viileässä lajikkeesta riippuen 2–7 viikkoa. Kylmässä säilytetyt mangot saattavat paleltua ja pilaantua. Hedelmään kohdistuvat iskut saavat sen pilaantumaan herkästi.
Maailman mangontuotanto painottuu Aasiaan, jossa tuotetaan noin 77 prosenttia mangoista. Vuonna 2012 maailman kymmenen suurinta mangontuottajaa olivat:
Mangoa on viljelty ja jalostettu varsinkin Intiassa tuhansia vuosia. Buddhalaisten munkkien uskotaan levittäneen kasvia varsinkin 400–300-luvuilla eaa. myös Kaakkois- ja Itä-Aasiaan. Itäiseen Afrikkaan mango on tuotu jo ennen vuotta 1000, ja 1500-luvulla se levisi portugalilaisten merenkulkijoiden mukana läntiseen Afrikkaan ja Brasiliaan. Myöhemmin 1700–1800 luvuilla mangon viljely levisi Brasiliasta edelleen muualle trooppiseen Amerikkaan.
Mangot kypsyvät tavallisesti 4–5 kuukauden kuluttua kukinnasta, joka tapahtuu tavallisimmin kuivan kauden aikana joulu-helmikuussa. Jalostetut mangolajikkeet saattavat tuottaa hedelmää hyvinkin vaihteleviin aikoihin tai kaksikin kertaa vuodessa. Useimmat mangot kuitenkin tuottavat runsaasti hedelmiä vain joka toinen vuosi.
Mangot poimitaan usein raakoina pilaantumisen ja lintujen aiheuttamien vahinkojen välttämiseksi. Hedelmä kypsyy vielä poimimisen jälkeenkin, mutta raakana poimitut hedelmät usein käsitellään kypsymistä edistävällä eteenillä ennen myyntiä.
Nykyisten viljelymangojen hedelmät ovat yleensä huomattavasti suurempia kuin alkuperäisten luonnonvaraisten puiden hedelmät. Nykyään mangosta on olemassa satoja hedelmätuotantoon tarkoitettuja viljelylajikkeita, jotka eroavat toisistaan lähinnä hedelmän koon, muodon, kypsymisajankohdan ja hedelmämallon rakenteen perusteella.
Mangolla on huomattava kulttuurillinen merkitys osissa Aasiaa. Hedelmiä käytetään useissa kulttuurillisissa ja uskonnollisissa seremonioissa. Muinaisintialainen runoilija Kālidāsa ylisti mangoa. Nykyisin mango on Intian kansallishedelmä.
Gorky Park (albumi)
Gorky Park on venäläisen rock-yhtye Gorky Park ensimmäinen albumi. Se julkaistiin lokakuussa 1989.
The Stage
The Stage on Avenged Sevenfoldin seitsemäs studioalbumi, joka ilmestyi 28. lokakuuta 2016 levymerkillä Capitol Records.
"The Stage" on konseptialbumi, joka käsittelee muun muassa tekoälyä. Albumin tuottivat Avenged Sevenfold ja Joe Barresi, ja se on yhtyeen ensimmäinen albumi rumpali Brooks Wackermanin ja Capitol Recordsin kanssa. Albumin viimeisessä kappaleessa ”Exist” vierailee astrofyysikko Neil deGrasse Tyson.
Albumin ensimmäinen single ”The Stage” julkaistiin 13. lokakuuta 2016. Albumia itsessään odotettiin vasta joulukuuksi, ja sen nimeksi oli huhuttu "Voltaic Oceans". 27. lokakuuta Avenged Sevenfold esiintyi Capitol Records Buildingin katolla internetiin suoratoistetussa konsertissa, jonka jälkeen yhtye ilmoitti, että uusi albumi julkaistaan jo seuraavana päivänä.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 4. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan sijalla 10.
Pauli Niemelä
Pauli Niemelä (s. 1946) on suomalainen sosiaalipoliitikko. Hän on suorittanut teologian kandidaatin (1968) ja lisensiaatin (1976) tutkinnot, humanististen tieteiden kandidaatin (1970), valtiotieteiden kandidaatin (1971) ja lisensiaatin (1974) tutkinnot. Hän on väitellyt sosiaalipolitiikasta (1977) Helsingin yliopistossa. Hän toimii edelleen emeritusprofessorina Itä-Suomen yliopistossa, josta eläköityi vuonna 2013.
Niemelä on toiminut Helsingin ylopiston palveluksessa sosiaalipolitiikan assistenttina ja lehtorina (1974–1985). Osan aikaa hän toimi Kansaneläkelaitoksen Sosiaaliturvan tutkimuslaitoksen tutkijana (1980–1982). Kuopion yliopiston, sittemmin Itä-Suomen yliopiston sosiaalipolitiikan, erityisesti sosiaalityön professorina hän on toiminut vuodesta 1986. Kuopion yliopistossa hän osallistui hallinnollisiin tehtäviin, toimien laitoksen johtajana (1986–1998), dekaanina (1995–2001 ja 2004–2007), vararehtorina (1989–1994) ja hallituksen jäsenenä (1995–2001 ja 2007–2009). Hän toimi 2000–2003 myös Diakonia-ammattikorkeakoulun rehtorina. Hän on ohjannut 25 väitöskirjaa. Hän on ollut esitarkastajana ja/tai vastaväittäjänä 19 tapauksessa. Lisäksi hän on antanut tieteellisen asiantuntija-arvion 21 kertaa, pääasiassa professuuria täytettäessä.
Hän on toiminut Korkeakouluneuvoston jäsenenä (1993–1995), Suomen Akatemian kulttuurin ja yhteiskunnan tutkimuksen jaoston jäsenenä (1995–1997 ja 2008–2012) sekä Euroopan tiedesäätiön (ESF) Sosiaalitieteiden pysyvän komitean (EFSS) jäsenenä (2009–2012). Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet kirkon toiminta sekä eläketurva ja sosiaalityö. Hänen tutkimushankkeensa yhdessä tutkimusryhmän kanssa Kuopiossa ovat olleet "Suomalainen turvattomuus", Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto 1997 ja "Inhimillinen turvallisuus", Vastapaino 2000. Erityiskiinnostuksen kohteena hänellä on ihmiskäsitys, josta aiheesta hän on julkaissut pääteoksensa "Systemaattinen ihmiskäsitys", United Press Global 2014 ja "The Human System. A Systematic Conception of Human Being", UNIpress 2017.
Pekka Niemi (psykologi)
Pekka Olavi Niemi (s. 1948) on suomalainen psykologi. Hän on ollut Åbo Akademin psykologian professori vuodesta 1988. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet kognitiiviset toiminnot ja psykologian historia. Sittemmin hän on ollut Turun yliopiston professori ja Jyväskylän yliopiston oppimisen ja motivaation huippututkimusyksikön professori.
Auvo Nieminen
Auvo Kalervo Nieminen (s. 10. maaliskuuta 1936 Koijärvi) on suomalainen juristi. Hän on ollut korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräinen hallintoneuvos 1982–1987 ja hallintoneuvos 1987–2000.
Caldecott-mitali
Caldecott-mitali () on Yhdysvalloissa lastenkirjallisuudelle jaettava palkinto. Se jaetaan vuosittain tammikuussa edellisen vuoden parhaaksi arvioidun lasten kuvakirjan kuvittajalle, jonka on asuttava Yhdysvalloissa. Jakajana on lastenkirjastoalan järjestö "Association for Library Service to Children" (ALSC), joka on Yhdysvaltojen kirjastojärjestön ALA:n alajärjestö. Se on yhdessä Newbery-mitalin kanssa Yhdysvaltojen arvostetuin lastenkirjallisuuspalkinto. Molempien palkintojen perustaja oli kustantaja Frederic G. Melcher.
Mitali on saanut nimensä 1800-luvun brittiläisen kuvittajan Randolph Caldecottin (1846–1886) mukaan. Mitalin lisäksi jaetaan vuosittain kahdesta viiteen kunniamainintaa ("honors").
Ensimmäisen Caldecott-mitalin vuonna 1938 sai Dorothy Lathrop kirjasta "Animals of the Bible". Robert Lawson on ainoa sekä Caldecott- että Newbery-mitalin voittanut: Caldecott-mitalin hän sai 1941 kirjastaan "They Were Strong and Good" ja Newbery-mitalin 1945 kirjastaan "Rabbit Hill". Molemmat kirjat hän sekä kirjoitti että kuvitti.
Kaksi kuvittajaa on voittanut Caldecott-mitalin kolmasti: Marcia Brown vuosina 1955, 1962 ja 1983 sekä David Wiesner vuosina 1992, 2002 ja 2007.
Juha Niinikoski
Juha Niinikoski (s. 1942) on suomalainen lääkäri. Hän on ollut Turun yliopiston kirurgian professori vuodesta 1987. Hänen tutkimuskohteensa on ollut sydän- ja verisuonikirurgia. Hän on ollut Kirurgiyhdistyksen julkaisun Annales Chirurgiae et Gynaecologia päätoimittaja 1989, jolloin lehden julkaisu siirtyi Duodecimilta yhdistykselle.
Château-Ville-Vieille
Château-Ville-Vieille on kunta Ranskan kaakkoisosassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee Queyrasin laaksossa, joka on suosittua matkailuseutua.
Kunnan nähtävyyksiä on alkujaan keskiaikainen linna "Fort Queyras", jota Vauban myöhemmin rakennutti paremmaksi.
Al Jaffee
Alan ”Al” Jaffee (synt. Abraham Jaffee; s. 13. maaliskuuta 1921 Savannah, Georgia) on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka on luonut pitkän uran humoristisessa "Mad"-lehdessä. Hänet tunnetaan varsinkin "Madin" takakannessa julkaistavan taittelutehtävän kehittämisestä. Vuonna 2016 "Guinnessin ennätyskirja" julisti 95-vuotiaan Jaffeen maailman pisimmän uran luoneeksi sarjakuvapiirtäjäksi. Hän on myös "Madin" pitkäaikaisin piirtäjä ja piirtää edelleen säännöllisesti lehteen korkeasta iästään huolimatta.
Jaffee on taustaltaan juutalainen ja hänen alkuperäinen äidinkielensä on jiddiš. Hän on kotoisin New Yorkista, mutta lapsuudessaan hän asui kuusi vuotta äitinsä kanssa juutalaisessa kylässä eli shtetlissä Liettuassa. Hän oli 12-vuotias palatessaan Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli New Yorkissa High School of Music & Art -taidekoulussa, jossa hän tutustui tuleviin "Mad"-kollegoihinsa Will Elderiin ja Harvey Kurtzmaniin. Jaffee toimi toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain ilmavoimien piirtäjänä. Jaffee aloitti uransa vuonna 1941 piirtämällä ja käsikirjoittamalla Quality Comics -kustantamolle "Inferior Man" -nimistä sarjakuvaa, minkä jälkeen hän piirsi eläinsarjakuvia ja toimitti nuorille suunnattuja sarjakuvalehtiä Timely Comicsille. "Madiin" Jaffee siirtyi vuonna 1955. Hän jätti lehden hieman myöhemmin yhdessä Kurtzmanin kanssa piirtääkseen tämän uusiin julkaisuihin, mutta palasi "Madiin" jo 1958. Sittemmin Jaffee on sekä käsikirjoittanut että piirtänyt "Madiin". Käsikirjoittajana hän on suosinut terävää ja iskevää huumoria. Vuonna 1964 hän kehitti kuuluisan "Madin" taittelutehtävän, jossa takakannen piirros muuttuu oikein taiteltaessa toiseksi kuvaksi. Muita Jaffeen kuuluisia ideoita ovat kirjoinakin julkaistut "Snappy Answers to Stupid Questions" (”Teräviä vastauksia typeriin kysymyksiin”) sekä kaaviokuvin varustetut esittelyt arkipäivää helpottamaan tarkoitetuille naurettaville kuvitteellisille keksinnöille.
"Mad"-uransa ohella Jaffee piirsi "New York Herald Tribunessa" vuosina 1958–1965 julkaistua "Tall Tales" -nimistä yksiruutuista sarjakuvaa sekä myöhemmin syndikoituja strippisarjoja "Debbie Deere" (1966–1969) ja "Jason" (1971–1974). Hän on tehnyt myös paljon mainospiirroksia ja lastenkirjojen kuvituksia. Jaffee sai Reuben-palkinnon vuonna 2008 ja hänet liitettiin Will Eisner Hall of Fameen vuonna 2013.