hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ajab Prem Ki Ghazab Kahani
Ajab Prem Ki Ghazab Kahani on vuonna 2009 ilmestynyt intialainen romanttinen komedia, jonka on ohjannut Rajkumar Santoshi. Päärooleja näyttelevät Ranbir Kapoor ja Katrina Kaif.
Nuori mies Prem on valmis uhraamaan oman rakkautensa varmistaakseen muiden onnen, ja järjestääkseen unelmiensa tytön naimisiin tämän unelmamiehen kanssa.
Box Office India julisti elokuvan ”superhitiksi”.
Chapter One
Chapter One on englantilaisen laulaja-lauluntekijä Ella Hendersonin esikoisalbumi, julkaistiin syksyllä 2014. Albumin kappaleita työstivät artistin itsensä lisäksi muun muassa Ryan Tedder, Babyface ja Emeli Sandé. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 37.
Hendersonin mukaan albumi on kuin päiväkirja. "Halusin, että jokainen kappale selittää jonkin tilanteen, ja seuraava kappale ikään kuin käy läpi sen tilanteen", laulaja kertoi Digital Spylle kesällä 2014. Albumin ensimmäinen single, "Ghost", julkaistiin Isossa-Britanniassa 8. kesäkuuta 2014. Kappale ylsi singlelistan kärkeen sekä Isossa-Britanniassa että Irlannissa.
Toinen single, "Glow", julkaistaan 14. syyskuuta 2014. Sen virallinen musiikkivideo ladattiin YouTubeen 8. elokuuta.
Teo Torriatte (Let Us Cling Together)
Teo Torriatte on brittiyhtye Queenin kappale, joka on sävelletty Japania varten. Se ilmestyi vuonna 1976 albumilla "A Day at the Races". Levy-yhtiö EMI oli yhteistyössä tekemässä albumia, jonka kappaleet tehtiin Japania kunnioittaen. Kappaleen tuottoa lahjoitettiin Japanin Punaiselle Ristille.
Osa kappaleen kertosäkeistöistä lauletaan japaniksi kiitoksesi yhtyeen sen alkuaikoina saamasta suosiosta Japanissa.
Ferdinand II
Ferdinand II voi tarkoittaa ainakin seuraavia hallitsijoita:
Olavi Kaskisuo
Olavi Kaskisuo (s. 1942) on suomalainen lehtivalokuvaaja, joka tunnetaan julkisuuden henkilöitä esittävistä valokuvistaan 1960–1980-lukujen aikakauslehdissä.
Olavi Kaskisuo oli keskeisiä hahmoja suomalaisen julkkiskulttuurin syntymisessä aikana, jolloin muun muassa iskelmälaulajia, televisiokasvoja ja poliitikkoja alettiin järjestelmällisesti seurata herkullisten jutunaiheiden toivossa. Toinen, Kaskisuon suosima tapa oli sopia kohdehenkilön kanssa etukäteen jutusta ja siihen liittyvistä kuvista. Kaskisuon ideoimia julkisuustemppuja olivat muun muassa laulaja Kristianin tekaistu itsemurha ja riippuminen ristillä, laulaja Salomonin lavastettu hukkuminen sekä Anita Hirvosen ja Harri Piitulaisen häät, jotka myytiin yksinoikeudella Kaskisuon edustamalle lehdelle. Uusia poptähtiä synnytettiin viemällä nuori laulaja Monsieur Mossen ehostettavaksi ja puettavaksi ja sitten Kaskisuon kuvattavaksi jossain erikoisessa paikassa. Monsieur Mosse myös vinkkasi Kaskisuota jutunaiheista työssään kuulemien juorujen perusteella.
Kaskisuo tunnettiin Dannyn ja muiden D-Tuotannon artistien vakiokuvaajana jopa niin, että muilla kuvaajilla oli vaikeuksia päästä heitä kuvaamaan. Tästä hyvästä Suomen lehtikuvaajat valitsivat Dannyn ”Vuoden sitruuna 1968” -palkinnon saajaksi, ironisena tunnustuksena tämän ”ponnisteluista lehtikuvaajain työn vaikeuttamiseksi”.
1960-luvun loppupuolella Kaskisuo oli mukana seitsemän lehtikuvaajan perustamassa Finnseven-osuuskunnassa, jolla oli yhteinen studio ja kuvatoimisto. Finnsevenin muut jäsenet olivat C. G. Hagström, Timo Kirves, Aulis Nyqvist, Kristian Runeberg ja Seppo Saves sekä vuoden verran Caj Bremer, jonka tilalle tuli Martti Brandt.
Vuonna 2006 Nina af Enehjelm koosti Kaskisuon valokuvista ja tarinoista kirjan "Poppareita, sankareita ja kaunottaria: Olavi Kaskisuo ja Suomen julkkishistorian villit vuodet" (Minerva 2006).
Ystävyyden silta (Brasilia–Paraguay)
Ystävyyden silta (, ) on Paranájoen ylittävä kaarisilta, joka yhdistää Foz do Iguaçun (Brasilia) ja Ciudad del Esten (Paraguay) kaupungit.
Silta on 552,4 metriä pitkä ja rakennettiin vuosina 1960–1965.
Amvrosijivka
Amvrosijivka (; ) on Itä-Ukrainan Donetskin alueen kaakkoisosassa sijaitseva kaupunki ja Amvrosijivkan piirin hallintokeskus. Ukrainan tilastokeskuksen arvion mukaan kaupungissa oli vuoden 2013 alussa 18 832 ja koko piirissä 45 508 asukasta. 
Amrosijivkan kaupunki sijaitsee noin 20 kilometriä Venäjän Rostovin alueen rajan luoteispuolella; rajalla on kansainvälinen, Ukrainan rajavartiolaitoksen ylläpitämä Uspenkan rajanylityspaikka. Ainakin toukokuun lopulla ja kesäkuun 2014 alussa seudulla oli Ukrainan hallitusvaltaa vastustavia ja yleistä järjestystä häiritseviä ja Venäjä-mielisiä aseistettuja separatisteja (terroristeja), joita maan turvallisuusviranomaiset pyrkivät riisumaan aseista.
Salon Mannerheim-ristin ritarit
Salon Mannerheim-ristin ritarit on muistomerkki, joka sijaitsee Salossa Sibeliuspuistossa. Muistomerkki on Hajalasta löytynyt luonnonkivi, johon on laitettu pronssinen laatta ja laattaan on laitettu kolmen salolaisen Mannerheim-ristin saajan eli Hans Olof von Essenin, Eino Laisin ja Urho Lehtovaaran nimet. Muistomerkki on paljastettu 7. kesäkuuta 2014 ja paljastuspuheen piti Tasavallan Presidentti Sauli Niinistö.
Kaitila (yritys)
Kaitila Oy oli orimattilalainen trikoovaatteiden ja -asusteiden valmistaja, joka toimi vuodesta 1924 vuoteen 1986. Suurimmillaan vuonna 1974 se työllisti 840 ihmistä ja oli Suomen Trikoon jälkeen maan toiseksi suurin trikoovalmistaja. Kaitilan näkyvimpiä tuotemerkkejä olivat Kaitex-alusvaatteet ja Kaisport-vapaa-ajanasut.
Yritys sai alkunsa vuonna 1924, kun Bertta Kaitila perusti Orimattilan Mallusjoelle Kaitilan Kotikutomon, jossa teki käsikoneilla villapaitoja ja -takkeja aluksi yksin, mutta parin vuoden kuluttua jo viidentoista työntekijän voimin. Sotien aikana yritys muutti isompiin tiloihin Orimattilan kirkonkylään ja muutti nimekseen Kaitilan Kutomo Oy.
Bertta Kaitilan kuoltua 1954 toimitusjohtajaksi tuli hänen poikansa Pauli Kaitila. Päätuotteiksi muodostuivat trikoiset alusvaatteet ja paksummat neuleet. 1960-luvulla tehdasta Orimattilassa laajennettiin useaan otteeseen ja tuotantoa laajennettiin myös Kuusankoskelle ja Kouvolaan. Anna-Liisa Kajakosken suunnittelemasta Kaisport-vapaa-ajanmallistosta tuli yhtiön yksi menestystuote. Trikootuotteiden ja neuleiden tavaramerkki oli Kaitex, ja ne edustivat noin 80 prosenttia myynnistä.
1970-luvun alussa Kaitila Oy:ksi muuttunut yritys laajensi Jap Oy:ltä vapautuneeseen tehtaaseen Luumäelle ja vietti 1974 viisikymmenvuotisjuhliaan kunniavieraina tasavallan presidentti Urho Kekkonen sekä kauppa- ja teollisuusministeri Jermu Laine. Pauli Kaitila sai teollisuusneuvoksen arvon 1975.
Nopeasti kasvaneen yrityksen käänne huonompaan tuli vuosikymmenen lopulla perustetun oman 16 myymälän vähittäiskauppaketjun myötä. Se osoittautui tappiolliseksi ja lopetettiin 1982, jolloin myös Suomen korkeat työvoimakustannukset olivat alkaneet purra kaikkeen suomalaiseen tekstiiliteollisuuteen. Vuonna 1986 huippuvuosista työntekijämäärältään puolet pienentynyt yhtiö ajautui konkurssiin. Teollisuusneuvos Pauli Kaitila piti Orimattilan Sanomien haastattelussa joulukuussa 1986 konkurssin syinä työvoimakustannusten lisäksi pankkien löysää rahapolitiikkaa ja yhä korkeampia korkoja.
Anna-Liisa Kajakosken lisäksi muita Kaitilan käyttämiä vaatesuunnittelijoita olivat Mosaik-mallistollaan menestynyt Riitta-Liisa Lehto sekä Helka Partanen, Kaarina Koponen, Liisa Aumo, Liisa Vesterinen, Carita Korolainen, Eila Vainio ja Päivi Lampola.
Paasivuoren puistikko
Paasivuoren puistikko, Paasipuisto, aiemmin Sirkuspuisto () on pieni suorakaiteen muotoinen puisto Helsingin Siltasaaressa. Sitä rajaavat yhdeltä sivulta Saariniemenkatu ja kolmelta sivulta Paasivuorenkatu. Puisto on muutoin joka puolelta korkeiden kerrostalojen ympäröimä, paitsi sieltä avautuu näkymä Hakaniementorille itäpäädystä.
Saariniemenkadulta Siltasaarenkadulle johtava Sirkuskatu nimettiin vuonna 1938 Paasivuorenkaduksi huomionosoituksena edellisenä vuonna kuolleelle helsinkiläiselle ammattiyhdistyspioneerille, kaupunginvaltuutetulle ja kansanedustajalle Matti Paasivuorelle. Entisestä Sirkustorista tuli Paasivuoren puistikko.
Paasivuoren puistikko peruskorjattiin 1990-luvun lopussa ja se valittiin Vuoden ympäristörakenteeksi vuonna 2000. Kilpailun tuomariston mielestä kokonaisuudessa on yhdistetty sopusointuisesti kasvillisuus ja luonnonkivi. Korjauksen yhteydessä puistoon tehtiin tuntemattomaksi jääneen henkilön ideoima ympäristötaideteos "Punainen viiva", kulkuväylälle upotettu punaisesta graniitista tehty murtoviiva, joka symboloi äänioikeuden käyttöä, ”punaisen viivan vetämistä”. Korjaussuunnitelman tekivät Kaija Uusitalo ja Matti Ventola Maisema ja Ympäristö Oy:stä.
Puisto on aidattu metalliaidalla ja sen läpi johtavat kulkuväylät ovat osin hiekkapintaisia, osin päällystetty nupukivin. Nurmialueet on rajattu nupukivillä, joista on tehty myös pintavesikourut. Puiston etelälaidan puut ovat lehmuksia. Perennojen ja pensaiden istutusalueet on rajattu graniittisin reunakivin ja matalalla metallisella suoja-aidalla. Teräksiset puistonpenkit ja pollarivalaisimet ovat punaiset, punaista on myös aidan yksityiskohdissa.
Kukkaistutukset ovat puiston keskellä olevan patsaan graniittijalustan ympärillä. Kuvanveistäjä Johannes Haapasalon pronssiveistos "Nyrkkeilijät" paljastettiin 1932. Puistikkoon näkyy myös viereisten rakennusten julkisivuihin kiinnitettyä taidetta: Saariniemenkatu 6 pääsisäänkäynnin yläpuolella on Kimmo Pyykön reliefi "Vuorovaikutus" vuodelta 1978 ja Paasivuorenkatu 3 julkisivussa on Pyykön reliefi "Rinnakkaiselo", joka on paljastettu kolme vuotta myöhemmin.
Puiston ympäristön rakennukset liittyvät tai ovat liittyneet työväenliikkeeseen:
Brittiläinen 20. erillinen jalkaväkiprikaati
Brittiläinen 20. erillinen jalkaväkiprikaati oli Britannian armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa.
Prikaati perustettiin Aldershotin alueella 22. huhtikuuta 1940. Ranskan taisteluihin se liitettiin vuonna 1940 osaksi 1. panssaridivisioonaa. Prikaati puolusti 22.-23. toukokuuta Boulognea, josta se evakuoitiin takaisin Britteinsaarille. Paluun jälkeen prikaati liitettiin itäiselle alueelle ja edelleen Lontoon suojaksi.
Prikaati muutettiin 15. syyskuuta 1941 5. kaartin panssariprikaatiksi Kaartin panssaridivisioonaan, millä nimellä se osallistui Normandian maihinnousuun ja Ranskan, Belgian ja Alankomaiden vapauttamiseen sekä Saksan valtaukseen.
Prikaatinkomentajina olivat:
Seuraavat joukko-yksiköt kuuluivat prikaatiin:
Gennadi Gusarov
Gennadi Aleksandrovitš Gusarov (, 11. maaliskuuta 1937 Moskova, Venäjän SFNT – 2. kesäkuuta 2014 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut jalkapalloilija.
Gusarov saavutti Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkueessa EM-hopeaa Espanjasta 1964.
Gusarov kuoli Moskovassa 2. kesäkuuta 2014, 77-vuotiaana.
Hamza Younes
Hamza Younes (, s. 16. huhtikuuta 1986 Monastir) on tunisialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Younes edustaa Bulgarian pääsarjassa pelaavaa Botev Plovdivia.
Younes siirtyi kasvattajaseurasta US Monastirista CS Sfaxien vuonna 2006. Hän saavutti seurassa menestystä voitettuaan muun muassa CAF Confederation Cupin kahdesti vuosina 2007 ja 2008. Younes siirtyi elokuussa 2011 kolmen vuoden sopimuksella ES Saheliin. Hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin marraskuussa 2011.
Helmikuussa 2012 Younes siirtyi Romaniaan Petrolul Ploieștiin. Hän pelasi avauskaudellaan 13 sarjaottelua ja teki niissä kaksitoista maalia. Younes teki muun muassa heti avausottelussaan Concordia Chiajnaa vastaan kolme maalia. Myös kaudella 2012–2013 Younes onnistui heti avausottelussaan Ceahlăul Piatra Neamţia vastaan tekemään kolme maalia. Hän teki lopulta kauden aikana kolmetoista maalia. Younes voitti myös joukkueen mukana Romanian cupin. Kaudella 2013–2014 hän ehti pelata yksitoista sarjaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia, kunnes jätti seuran joulukuussa.
28. tammikuuta 2014 Younes siirtyi kolmen vuoden sopimuksella bulgarialaiseen Botev Plovdiviin. Younes teki loppukauden aikana viisi maalia ja onnistui tekemään muun muassa heti avausottelussaan kaksi maalia Ludogoretsia vastaan.
Younes pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian paidassa harjoitusottelussa Etelä-Koreaa vastaan 28. toukokuuta 2014.
Ivica Brzić
Ivan ”Ivica” Brzić (28. toukokuuta 1941 Novi Sad, Unkarin kuningaskunta – 2. kesäkuuta 2014) oli Jugoslaviaa pelaajaurallaan edustanut serbialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Brzić kuoli 2. kesäkuuta 2014, 73-vuotiaana.
Schaumburg-Lippe
Schaumburg-Lippe oli saksalainen Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluva läänitys ja myöhemmin ruhtinaskunta nykyisen Ala-Saksin osavaltion alueella.
Ruhtinaskunta syntyi vuonna 1643 Schaumburgin ruhtinaskunnan hajoamisen yhteydessä. Vuonna 1777 siihen liitettiin Lippe-ruhtinassuvun hallitsema Lippe-Alverdissen niminen läänitys. Schaumburg-Lippe oli läänitys aina vuoteen 1807 asti, jolloin se kohosi ruhtinaskunnaksi ja sitä hallitsi Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluva prinssi. Vuodesta 1871 alkaen se oli osa Saksan keisarikuntaa ja muodosti sen pienimmän osavaltion. Se sai lähettää yhden edustajan liittoneuvostoon ("Bundesrat") ja yhden valtiopäiville ("Reichstag"). Vuoden 1868 perustuslain mukaan osavaltiota hallitsi 15-jäseninen lainsäädäntöelin, jonka kymmenen jäsentä valitsi kaupungit tai maaseutupiirikunnat, aatelisto, papisto ja koulutetut luokat saivat kukin yhden edustajan ja ruhtinas sai nimittää kaksi.
Kun monarkia vuonna 1918 lakkautettiin tuli Schaumburg-Lippestä Saksaan kuuluva tasavalta; nimeltään Schaumburg-Lippen vapaavaltio (saks. Freistaat Schaumburg-Lippe). Schaumburg-Lippe oli nyt Weimarin tasavallan osavaltio. Natsien noustua valtaan 1933 osavaltion demokraattinen järjestelmä purettiin. Saksan hävittyä Toisen maailmansodan, Schaumburg-Lippe joutui osaksi Brittien miehitysvyöhykettä. Britit päättivät yhdistää Schaumburg-Lippen Preussiin kuuluneen Hannoverin maakunnan sekä osavaltioiden Braunschweigin vapaavaltion ja Oldenburgin vapaavaltion kanssa yhdeksi Ala-Saksin osavaltioksi. Näin Schaumburg-Lippe lakkasi olemasta oma itsenäinen yksikkönsä 1. marraskuuta 1946. Schaumburg-Lippen alue kuuluu pääosin nykyisin Ala-Saksin Schaumburgin piirikuntaan.
Schaumburg-Lippe oli sekä pinta-alaltaan (340 km²) että väkiluvultaan (53 277 asukasta vuonna 1939) Saksan pienin osavaltio. Sen pääkaupunki oli Bückeburg ja osavaltiossa sijaitsi vain toinen kaupunki Stadthagen. Kummatkin kaupungit ovat nykyisin osa Schaumburgin piirikuntaa.
Ánna Pollátou
Ánna Pollátou (, 8. lokakuuta 1983 Kefaloniá – 17. toukokuuta 2014 lähellä Várdaa) oli kreikkalainen rytminen voimistelija ja olympiamitalisti.
Pollátou saavutti Kreikan joukkueessa Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 pronssia joukkuekilpailusta.
Pollátou kuoli 30-vuotiaana 17. toukokuuta 2014 lähellä Várdaa auto-onnettomuudessa.
Frans I (Sisilia)
Frans I (14. elokuuta 1777 Napoli – 8. marraskuuta 1830 Napoli) oli Molempain Sisiliain kuningaskunnan kuningas vuosina 1825–1830.
Fransin vanhemmat olivat kuningas Ferdinand I ja tämän puoliso, Itävallan Maria Karoliina. Frans esiintyi nuorempana liberaalin ajatusmaailman kannattajana. Hän toimi isänsä neuvonantajana, kun koko hallitsijaperhe oli Napoleonin sotien aikana joutunut perääntymään Napolista Italian mantereelta Sisilian saarelle. Frans kannatti Sisilian säätykokouksen vuonna 1812 hyväksymää perustuslakia, joka oli muotoiltu brittiläisen parlamentaarisen mallin mukaiseksi. Perustuslain hyväksymisen jälkeen hänet nimitettiin sijaishallitsijaksi ("vicario") Napoliin. Kuningas Ferdinand sai valtansa takaisin vuonna 1815, ja seuraavana vuonna Frans nimitettiin Sisilian kuvernööriksi. Carbonari-salaseuran vuonna 1820 johtaman vallankumouksellisen kansannousun jälkeen kruununprinssi Frans ryhtyi jälleen valtakunnan sijaishallitsijaksi ja kutsui koolle parlamentin, joka sai tehtäväkseen säätää uuden perustuslain. Hän vastusti Laibachin kongressin vuonna 1821 tekemää päätöstä, jonka nojalla itävaltalaiset joukot lähetettiin Napoliin kukistamaan vallankumous ja palauttamaan Bourbonien yksinvalta. Itävallan sotilaallisen väliintulon jälkeen hän oli muutaman vuoden syrjässä kuningaskunnan johdosta.
Kun Frans tuli isänsä kuoleman myötä hallitsijaksi 4. tammikuuta 1825, hän irtisanoutui aiemmasta liberaalista politiikastaan. Hallitsijana hän tuki Itävallan konservatiivista politiikkaa ja osoittautui jopa taantumuksellisemmaksi kuin isänsä. Hän lakkautti kansalliskaartin, pyysi Itävallan armeijan joukkojen oleskelua Napolissa jatkettavan vuoteen 1827 ja tukahdutti vuonna 1828 Cilentossa puhjenneen kapinan.
Frans I oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli keisari Leopold II:n tytär Klementina, jonka kanssa hän ei saanut poikia. Heidän tyttärestään Carolinasta tuli Berryn herttuan puoliso. Vuonna 1802 Frans meni toisen kerran naimisiin Espanjan kuningas Kaarle IV:n tyttären Maria Isabellan kanssa. Heidän poikansa oli Fransin seuraajaksi tullut Ferdinand II. Yksi heidän tyttäristään oli Espanjan kuningatar Maria Kristiina.
Vasili Blohin
Vasili Mihailovitš Blohin (7. tammikuuta 1895 – 3. helmikuuta 1955) oli neuvostoliittolainen kenraalimajuri, joka toimi NKVD:n pääteloittajana Stalinin vainojen ja toisen maailmansodan aikana. Hänen on arvioitu ampuneen omakätisesti 7 000 puolalaista sotavankia Katynin joukkomurhassa ja ehkä useita tuhansia muita Neuvostoliiton sisäisissä puhdistuksissa. Blohin on Guinnessin ennätystenkirjan mukaan kaikkien aikojen tuotteliain pyöveli. Hän on eniten yksitellen tehtyjä murhia toteuttanut henkilö maailmanhistoriassa.
Tunnettuja Blohinin ampumia ihmisiä olivat Moskovan näytösoikeudenkäynneissä tuomitut korkea-arvoiset neuvostojohtajat sekä marsalkka Mihail Tuhatševski. Samoin Blohinin entiset esimiehet Genrih Jagoda ja Nikolai Ježov heidän menetettyään asemansa.
Stalinin kuoleman ja Nikita Hruštšovin valtaannousun jälkeen Blohin erotettiin nopeasti kaikista tehtävistään ja hänen sotilasarvonsa julistettiin menetetyksi. Hän alkoholisoitui vakavasti.
Virallisen tiedon mukaan Blohin teki itsemurhan vuonna 1955.
Pekka Niemi (koripalloerotuomari)
Pekka Niemi (s. 1981 tai 1982) on suomalainen koripalloerotuomari.
Tampereella asunut Niemi on valittu Korisliigan vuoden erotuomariksi vuonna 2011.
Tazul Izan Tajuddin
Tazul Izan Tajuddin (s. 1969 Banting) on malesialaissyntyinen säveltäjä, joka on asunut vuodesta 1997 Isossa-Britanniassa. Hänen orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksiaan on esitetty eri puolilla maailmaa.
Tajuddin aloitti kitaransoiton itsenäisesti 15-vuotiaana ja säveltämisen 24 vuoden iässä. Hän opiskeli sekä länsimaista taidemusiikkia että malesialaista perinnemusiikkia Universiti Teknologi MARAssa Shah Alamissa vuosina 1988–1991. Lisäksi hän sai sävellysopetusta Leonardo Baladalta ja tutki Iannis Xenakisin musiikkia Juan Pablo Izquierdon johdolla Carnegie Mellon -yliopistossa vuosina 1994–1996. Hän pääsi opinahjoon Malesian kulttuuriministeriön stipendillä ja sai siellä musiikin maisterin arvon. Hän täydensi sävellysopintojaan vielä Martin Butlerin, Michael Finnissyn ja Jonathan Harveyn johdolla Sussexin yliopistossa (1997–2001), jossa hän sai filosofian tohtorin arvon.
Tajuddin on johtanut Malesian kansalliskuoroa Kuala Lumpurissa ja tehnyt useita sovituksia sille. Hän on johtanut kokoonpanoja myös Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Hänelle on myönnetty useita palkintoja ja palkintoehdokkuuksia.
'
Le sette folgori di Assur
Le sette folgori di Assur (”Assurin seitsemän salamaa”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen elokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Silvio Amadio. Sen pääosia esittävät yhdysvaltalaiset Howard Duff ja Jackie Lane.
Vanhempansa menettänyt kaunis Mirra tuodaan Assyrian kuninkaan Assurbanipalin hoviin Niniveen. Kuninkaan veli Šamaš ihastuu tyttöön, mutta myös Assurbanipal ja Mirra rakastavat salaa toisiaan. Šamašista tehdään Babylonian kuningas ja Mirra lähtee hänen mukaansa. Miehet riitautuvat keskenään neuvonantaja Arbacen juonittelun seurauksena. Arbace tapattaa Šamašin ja babylonialaiset hyökkäävät Assyriaan. Mirra palaa Niniveen, joka tuhoutuu Assurbanipalin suututettua jumalan.
"Le sette folgori di Assur" on kuvattu Cinemascope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Rooman Cinecittàn studioilla. Siinä käytetään samoja lavasteita kuin samoihin aikoihin tehdyssä Primo Zeglion elokuvassa "Io, Semiramide" (1963).
Silvio Amadion ohjaustyö on näyttävästi toteutettu pukudraama, jonka suhde historiaan on puhtaasti viitteellinen. Sen tarina ei ole kovin kiinnostava ja näyttelijäsuoritukset korkeintaan keskinkertaisia. Elokuvan kohokohta on lopun suuri vedenpaisumus. Se sai kriitikoilta huonon vastaanoton ja tuotti Italiassa melko vaatimattomat 213 miljoonan liiran kassatulot.
Elokuvan englanninkielinen versio on saatavilla Retromedian laadultaan tyydyttävänä aluekoodittomana DVD:nä.
Nikolaj Lie Kaas
Nikolaj Lie Kaas (s. 22. toukokuuta 1973 Rødovre, Tanska) on tanskalainen elokuva- ja teatterinäyttelijä, joka on menestynyt sekä kotimaassaan että ulkomailla.
Nikolaj Lie Kaas syntyi taiteilijaperheeseen: isä Preben Kaas (1930–1981) oli näyttelijä ja äiti Anne Mari Lie Kaas (1945–1989) kirjailija ja näyttelijä. Molemmat vanhemmat tekivät itsemurhan 1980-luvulla. Perheen tragedioista huolimatta Nikolaj pyrki näyttelijänuralle. Jo hänen ensimmäinen roolinsa oli menestys: sivuosa Søren Kragh-Jacobsenin sotaelokuvassa "Sankt Petrin pojat" (1991) palkittiin sekä Bodil- että Robert-palkinnolla. Seuraava elokuvarooli oli Carl Nielsenin elämäkertaelokuvassa "Min fynske barndom" (1994).
Lie Kaas opiskeli Valtion teatterikoulussa vuosina 1994–1998. Valmistumisensa jälkeen hän oli mukana Dogma-elokuvissa "Idiootit" (1998), "Et rigtigt menneske" (2001) ja "Rakastan sinua ikuisesti" (2002). Varhaisiin menestyselokuviin kuuluivat myös komediat "I Kina spiser de hunde" (1999) ja "Vilkkuvat valot" (2000). Kuninkaallisessa teatterissa Lie Kaas esiintyi "Peer Gyntin" pääroolissa vuonna 2001 ja "Ivanhoen" pääroolissa 2003.
Kansainvälistä menestystä Lie Kaas saavutti Susanne Bierin elokuvissa "Rakastan sinua ikuisesti" ja "Veljekset" (2004). Hänen englanninkielisiin rooleihinsa kuuluvat sivuosat elokuvissa "The Half Life of Timofey Berezin" (2006) ja "Enkelit ja demonit" (2009), ja ulkomaisista tuotannoista voidaan mainita myös norjalainen televisioelokuva "" (2010). Dirch Passerin elämäkertaelokuva "Dirch – hauska mies" (2011) toi hänelle sekä Bodil- että Robert-palkinnon. Robert-palkinnon hän sai myös pääosastaan televisiosarjassa "Rikos" vuonna 2013.
Lie Kaas on tehnyt myös tanskankielisiä äänirooleja animaatioelokuviin, kuten "Karhuveljeni Koda" ja "Rottatouille".
Vuonna 2013 Lie Kaas esitti ensimmäisen kerran Carl Mørckiä, Jussi Adler-Olsenin luomaa poliisihahmoa, rikoselokuvassa "Vanki" ("Kvinden i buret"). Elokuvasarjasta suunnitellaan kymmenosaista.
Lie Kaas avioitui vuonna 2008 Anne Langkilden kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Nikolaj Lie Kaasin vanhempi velipuoli Jeppe Kaas on säveltäjä ja näyttelijä.
Severi Parko
Severi Raimo Kalervo Parko (11. tammikuuta 1932 Somero – 30. toukokuuta 2014 Helsinki) oli Taideteollisen korkeakoulun professori, taidekriitikko ja tietokirjailija. Severi Parko muistetaan erityisesti luennoitsijana ja puhujana.
Severi Parko opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1951–1954. Hän toimi taidekriitikkona ja vapaana toimittajana Suomen Sosiaalidemokraatissa 1961–1964. Hän toimi ensin Taideteollisen oppilaitoksen, myöhemmin Taideteollisen korkeakoulun tuntiopettajana 1962–1973, vt. professorina 1973–1976 ja vakinaisena professorina vuoteen 1995. Vaikuttavia olivat varsinkin Parkon muoto-opin luennot, joissa hän käsitteli havainnollisesti aate-, kulttuuri-, taide- ja taideteollisuuden historiaa.
Severi Parko toimi useissa taideteollisuuden, muotoilun ja alan koulutuksen luottamus- ja asiantuntijatehtävissä. Hän toimi valtion taideteollisen toimikunnan varapuheenjohtajana 1968–1970 ja jäsenenä 1971–1973 sekä 1980–1985. Parko jäi eläkkeelle vuonna 1994.
Kirjallisen tuotantonsa Severi Parko aloitti vuonna 1984 julkaistulla kirjalla "Savikuoppa ja kulissi". Hänen kirjansa pohjautuvat muistelmiin, esseisiin ja laajapohjaiseen tietoon. "Kunniaistuin ja muita aiheita" (1994) sisältää muistelmia ihmisistä ja taideteoksista, sekä näiden yhteyksistä. Esipuheessaan Severi Parko sanoo tehneensä tämän teoksen akateemisen jäähyväisluennon sijasta. "Leimasimen jäljessä" (2002) hän valottaa niin Ateneumin kuin oman sukunsa historiaa. "Elävä malli – muisteluksia, selityksiä ja kuvatekstejä" (2008) kertoo siitä, miten Severi Parkosta tuli opettaja.
Severi Parko palkittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsenyydellä vuonna 2002.
Hänen puolisonsa oli vuodesta 1956 sisustusarkkitehti Marja-Liisa Annikki Hurme.
Maciste (elokuva)
Maciste on vuonna 1915 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Sen sankari on Bartolomeo Paganon esittämä voimamies Maciste, joka oli edellisenä vuonna tullut kuuluisaksi Giovanni Pastronen ohjaamassa mykkäelokuvan klassikossa "Cabiria". Elokuvan ovat ohjanneet Pastronen valvonnassa Luigi Borgnetto ja Vincenzo Dènizot.
Rikollisjoukkion jahtaama tyttö piiloutuu elokuvateatteriin, jossa näytetään Pastronen "Cabiriaa". Sen sankarin uroteot tekevät vaikutuksen tyttöön, joka päättää pyytää Macistea auttamaan häntä. Seuraavana päivänä Itala Filmin studiolle saapuu tapahtumat käynnistävä salaperäinen kirje…
Elokuva on ensimmäinen Bartolomeo Paganon Itala Filmille ja muille tuotantoyhtiölle tekemästä noin kahdestakymmenestä Maciste-filmistä. Hänen "Cabiriassa" esittämänsä antiikin ajan tummaihoinen afrikkalaisorja muuttuu siinä valkoihoiseksi pohjoisitalialaisen keskiluokan edustajaksi. Aikansa rasistisessa ilmapiirissä muutos oli välttämätön Pastronen ideoiman elokuvasarjan suosion turvaamiseksi. Sitä alleviivataan kohtauksella, jossa Maciste tunkeutuu herttuan palatsiin tummaihoiseksi palvelijaksi naamioituneena.
Macisten uroteot ovat "Cabiriaan" verrattuna monimutkaisempia ja humoristisempia ja taitava kameratyöskentely tekee niistä myös jännittävämpiä. Esimerkkinä on mainittu pitkä kohtaus, jossa Maciste tyrmää vastustajansa, rakentaa hampaillaan tornin pöydistä, murtautuu katon läpi ja vapauttaa tytön siteistä ja tekee kaiken tämän kädet ja jalat sidottuina. Pohjimmiltaan sankari on kuitenkin sama rohkea ja hyväntahtoinen jättiläinen, joka kukistaa vastustajansa vain lihaksillaan turvautumatta aseisiin. Kiinnostava on myös alun elokuvateatterikohtaus, jossa "Cabiriasta" tulee ”elokuva elokuvan sisällä” ja Itala Film mainostaa häpeilemättömästi itseään.
Puhtaaksi viihteeksi tarkoitettu elokuva oli yleisön keskuudessa erittäin suosittu. Se sai kiittäviä lausuntoja myös kriitikoilta aikana, jolloin elokuva kamppaili asemastaan taidemuotona. "Maciste" teki Paganosta Italian ensimmäisen kansainvälisesti menestyneen miespuolisen elokuvatähden. Nimellä "Marvelous Maciste" elokuva sai suuren yleisönsuosion myös Yhdysvalloissa, jossa Macistea pidettiin ensimmäisen maailmansodan liittolaissuhteen symbolina ja Paganoa kutsuttiin ”Italian Douglas Fairbanksiksi”.
Suomessa elokuvaa esitettiin alkuvuodesta 1917 nimellä "Macistes". Lehtimainoksissa sitä kuvattiin erittäin jännittäväksi ja hauskaksi. Helsingin Maxim-teatterissa elokuvaa esitettiin viikon ajan täysille katsomoille.
"Maciste" on restauroitu vuonna 2006 Alankomaiden elokuvamuseossa säilyneen nitraattikopion pohjalta osana Italian kansallisen elokuvamuseon ja Bolognan elokuva-arkiston tukemaa projektia Torinossa tuotettujen mykkäelokuvien säilyttämiseksi. Italiankieliset välitekstit on rekonstruoitu elokuvan sensuuri- ja tuotantoasiakirjojen sekä valokuvien perusteella. Alkuperäinen pituus on 1968 metriä, josta on säilynyt 1377. Mustavalkoinen filmi on sävytetty ja värjätty.
Elokuva julkaistiin DVD:llä vuonna 2009 nimellä "Maciste, l’uomo forte".
Mäntynakkeli
Mäntynakkeli ("Sitta pygmaea") on nakkelien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mäntynakkelia tavataan Kanadan lounaisosissa, Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Lajin populaatio on hyvin suuri ja runsastuva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruskopäänakkeli
Ruskopäänakkeli ("Sitta pusilla") on nakkelien heimoon kuuluva varpuslintu.
Ruskopäänakkelia tavataan Yhdysvaltain kaakkoisosissa ja Grand Bahamalla. Lajin populaatio on hyvin suuri ja kannankehitys vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Yunnaninnakkeli
Yunnaninnakkeli ("Sitta yunnanensis") on nakkelien heimoon kuuluva varpuslintu.
Yuannaninnakkelia tavataan suhteellisen pienellä alueella Kiinassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, mutta se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Itala Film
Itala Film oli Torinossa vuosina 1905–1919 toiminut italialainen elokuvien tuotantoyhtiö
Yhtiön perustivat Carlo Rossi ja William Remmert vuonna 1905 nimellä "Carlo Rossi & C". Vuonna 1907 sen toimintaan tuli mukaan Giovanni Pastrone. Rossi lähti vuonna 1908 Roomaan Cinesille ja yhtiö sai nimen "Itala Film".
Yhtiön johtajana, tuottajana ja teknikkona toimineen Pastronen johdolla Itala Filmistä muodostui yksi maan johtavista tuotantoyhtiöistä. Sen suurimpia menestyksiä olivat André Deedin Cretinetti-komediat, Pastronen ohjaama "Troijan hävitys" (1911), Pastronen spektaakkelielokuva "Cabiria" (1914), Bartolomeo Paganon Maciste-elokuvat sekä erikoistehostemies Segundo de Chomónin animaatio "Momi näkee unta sodasta" (1917).
Vuoteen 1918 mennessä yhtiö oli joutunut taloudellisiin vaikeuksiin ja Italian elokuvateollisuuden kriisiytyessä se yhdistettiin epäonniseen Unione Cinematografica Italianaan. Vuonna 1927 Itala Filmin Torinon studio siirtyi Stefano Pittalugan omistukseen.
Remix (yhtye)
Remix on porilainen, pääosin viihdemusiikkia soittava yhtye. Alkuvuodesta 2008 toimintansa aloittaneeseen yhtyeeseen kuuluvat laulaja Jouni Herranen, rumpali Juha Jokinen, kitaristi Janne Lintula, basisti Teemu Ruokoski, sekä kosketinsoittaja Jyri Kallio. Yhtyeessä on soittanut myös basisti Jyrki "Jyce" Vanhatalo, joka jätti yhtyeen tammikuussa 2010, laulaja Juha Lamminen, joka jätti yhtyeen helmikuussa 2015. Hänen seuraajansa Kristian Huovinen luopui pestistään alkuvuodesta 2017. Yhtye soitti vuoteen 2012 asti lähinnä toisten artistien esittämiä kappaleita, kunnes he lopulta julkaisivat ensimmäisen itse tekemänsä kappaleen Porin Ässille.
Yhtyeen ensimmäinen single, "Isomäen Legenda" julkaistiin digitaalisesti ladattavana helmikuussa 2014. Myöhemmin saman vuoden toukokuussa yhtye julkaisi toisen singlen nimeltään "Sinut tahtoisin luokseni", jolla vierailee yhtyeen lisäksi laulaja Martina Aitolehti. Keväällä 2012 "Remix" osallistui "Bilebändi 2012"-kilpailuun, jossa se pääsi semifinaaliin mutta hävisi lopulta kyseisessä kilpailussa.
Vuonna 2015 Remix julkaisi singlen Tehosekoitin -yhtyeen kappaleesta "Hetken tie on kevyt", jolla vierailee laulajina Janne Hurme ja Heidi Mäensivu.
Vuonna 2016 julkaistu "Vapauteen" kappale on käännös Nenan 80 -luvun hitistä Irgendwie, irgendwo, irgendwann. Biisissä vierailijana toimii mentalisti Noora Karma ja sen suomenkieliset sanat on tehnyt Sana Mustonen (Warner Chappel Music).
Vuonna 2017 Remix sai viralliset käännösluvat Alan Walkerin maailman luokan megahitille nimeltä Faded. Suomeksi kappale kantaa nimeä "Kylmää". Feattaamassa tässä rock -henkisessä versiossa on porilainen, nouseva tähti Sara (Sara Lindroos). Suomenkielisen tekstin kappaleeseen kirjoitti Sana Mustonen (Warner Chappel Music).
7. heinäkuuta 2017 Remix julkaisi itse tekemänsä singlen, joka kantaa nimeä "Kävelen sun yli". Sävellyksestä ja sanoituksesta vastaa Jouni Herranen ja solistivieraana biisillä on Tauski.
Singlet
Clas Fredrik Hornstedt
Clas Fredrik Hornstedt (12. helmikuuta 1758 Linköping – toukokuussa 1809 Helsinki) oli ruotsalainen lääkäri ja luonnontutkija.
Hornstedt pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1777. Hän teki luonnontieteellisiä tutkimusmatkoja eri puolille Ruotsia ja Suomea. Vuosina 1783–1785 Hornstedt teki pitkän tutkimusmatkan Azoreille, Etelä-Afrikkaan ja Jaavalle. Hornstedt väitteli lääketieteen tohtoriksi Greifswaldin yliopistossa 1786, väitöskirjan nimi oli "Fructus Javæ esculentæ eorumque usus cum diæteticus tum medicus" ja se käsitteli Jaavan saarelta löytyviä syömäkelpoisia hedelmiä.
Hornstedt valittiin 1787 Drottningholmin linnan luonnontieteellisen kabinetin intendentiksi ja Linköpingin lukion luonnonhistorian lehtoriksi. aikana 1788–1890 Hornstedt toimi Ruotsin laivastossa lääkärinä. Vuonna 1796 hänestä tuli Suomenlinnaan sijoitetun laivastoeskaderin lääkäri ("amiralitetsmedicus"). Suomen sodan aikana Viaporin antautuessa keväällä 1808 Hornstedt joutui venäläisten sotavangiksi ja hänet vietiin Pietariin. Hän oli sitten jonkin aikaa Helsingissä sijainneen venäläisten sotilassairaalan lääkärinä.
Nimellä "C. F. Hornstedt":
Ville Mäkinen
Ville Mäkinen on suomalainen basisti, joka soittaa Apulanta-yhtyeessä vuodesta 2014. Hän soitti aiemmin yhtyeissä Bomfunk MC’s, Manzana sekä Flesh Roxon. Mäkinen soittaa sekä bassokitaraa että kontrabassoa. Mäkinen on toiminut myös DJ:nä Tampereella ravintola Doriksessa nimellä MR Willy.
Talutusnuora
Talutusnuora (talutin) on koiran tai muun kotieläimen taluttamiseen tarkoitettu nuora tai narukela. Perinteisesti talutusnuora on ollut naru tai hihna, joka kiinnitetään eläimen kaulapantaan ja jonka lenkistä taluttaja pitää kiinni.
Kelatalutin toimii jousella, joka pitää narun sopivan kireällä. Hihnan/narun ollessa irti koiran kaulapannasta narukela imee narun kotelon sisälle, jossa myös jousi ja kela sijaitsevat. Kelatalutin on Flexi-nimisen saksalaisen yrityksen 1970-luvulla tekemä keksintö. Flexi on vielä nykyäänkin yksi tunnetuimmista koiran talutukseen tarkoitettujen tuotteiden valmistajista maailmassa.
Myös lapsia pidetään joskus hihnassa, yleensä ulkomailla.
Pervomaiskyi
Pervomaiskyi (, , vuoteen 1952 saakka Lyhatšove ) on kaupunki Itä-Ukrainassa Harkovan alueella. Pervomaiskyi perustettiin rautatien rakentamisen yhteydessä vuonna 1869 ja se sijaitsee Harkovasta etelään Krimin niemimaalle johtavan Ukrainan rautateiden pääradan varrella, rautateitse noin 88 kilometriä Harkovasta etelään. Tämän suoraan aluehallinnon alaisen kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 31 061 (2013).
Julian Green
Julian Wesley Green (s. 6. kesäkuuta 1995 Tampa, Florida) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Bayern Müncheniä. Hän on pelipaikaltaan laitalinkki.
Ikäkausimaajoukkueissa Green on edustanut myös äitinsä kotimaata Saksaa, jossa hän on asunut kaksivuotiaasta lähtien. Green valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin, ja hän teki maalin turnauksen ensimmäisellä kosketuksellaan neljännesvälieräottelussa Belgiaa vastaan.
Kimmo Vähä-Ruohola
Kimmo Vähä-Ruohola (s. 27. elokuuta 1981 Tampere) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Hän toimii SM-liigajoukkue Tapparan apuvalmentajana. Hän pelasi pelaajaurallaan SM-liigassa yhteensä 133 runkosarjaottelua tehopistein 12+8=20 ja keräten 57 jäähyminuuttia sekä 12 playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen ja keräten 29 jäähyminuuttia. Vähä-Ruohola laukoi oikealta.
Vähä-Ruohola aloitti jääkiekkoilun Lempäälän Kisassa, josta hän siirtyi D-juniori-ikäisenä Tapparaan. Vuotta myöhemmin Vähä-Ruohola vaihtoi Tampereen Ilvekseen. Hän teki joukkueessa SM-liigadebyyttinsä kaudella 2000–2001, jolloin Vähä-Ruohola pelasi 37 runkosarja- ja yhdeksän playoff-ottelua tehden kaksi maalia. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa jo kauden avauskierroksella 14. syyskuuta 2000 paikallisvastustaja Tapparaa vastaan. Vähä-Ruoholan liigauran avausmaali syntyi 28. syyskuuta 2000 vieraissa ylivoimalla JYPiä vastaan. Hän pelasi kautensa lähinnä Ilveksen nelosketjussa. Vähä-Ruohola voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Hän pelasi kauden aikana myös viisi ottelua lainalla Mestis-joukkue Uudenkaupungin Jää-Kotkissa.
Myös kauden 2001–2002 Vähä-Ruohola pelasi lähinnä nelosketjussa, mutta hän murtautui myös joukkueen kokoonpanoon ja pelasi tehopisteiden valossa parhaan SM-liigakautensa tehtyään 46 runkosarjaottelussa tehot 7+5=12. Huhtikuussa 2002 Vähä-Ruohola teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Kaudella 2002–2003 hänellä oli koko SM-liigan huonoin teholukema (–25).
Kaudeksi 2003–2004 Vähä-Ruohola siirtyi Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 2. Bundesligan ESV Kaufbeureniin. Kauden 2004–2005 alussa hän siirtyi Mestis-joukkue Forssan Palloseuraan paikkaamaan sentteripulaa. Hänen sopimuksessaan oli pykälä ulkomaille siirtymisestä, jonka Vähä-Ruohola käytti siirryttyään vuodenvaihteessa Italian toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Serie A2-joukkue HC Bressanoneen. Kauden 2005–2006 hän vietti Suomi-sarjajoukkue Seinäjoki Hockey Teamissa.
Vähä-Ruohola lopetti pelaajauransa SHT:ssä, mutta hän palasi kaukaloihin vielä yhteen III-divisioonaotteluun Kiuruveden Kiekko -81:n paidassa kaudella 2011–2012.
Vähä-Ruohola aloitti valmentajauransa Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana kaudella 2009–2010. Kaudella 2010–2011 hän toimi alle 17-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana mm. World U-17 Hockey Chellengessa ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleissa, joista jälkimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Kaudella 2011–2012 Vähä-Ruohola toimi alle 18-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana Jussi Tapolan johtamassa valmennustiimissä. Sekä syksyn 2011 Ivan Hlinkan muistoturnaus että kevään 2012 MM-kilpailut päättyivät Suomen neljänteen sijaan.
Kaudella 2012–2013 Vähä-Ruohola toimi Tapparan SM-liigajoukkueen luistelu- ja pelivalmentajana. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2013–2014 Vähä-Ruohola toimi Tapparan A-nuorten päävalmentajaksi. Kaudeksi 2014–2015 hän palasi Tapparan SM-liigajoukkueen valmennukseen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Jussi Tapolan apuvalmentajaksi.
Haimustekala
Haimustekala (engl. "Sharktopus") on Declan O'Brienin ohjaama tieteiskauhuelokuva vuodelta 2010.
Yhdysvaltain laivaston yksikkö "Blue Waters" on kehittänyt otuksen, joka on puoliksi hai ja puoliksi mustekala. Otuksesta käytetään nimeä S-11. Se pääsee kuitenkin karkaamaan, koska siinä kiinni oleva kaulapanta irtaantuu siitä osuttuaan veneen potkuriin. Peto menee Meksikoon ja alkaa hyökkäillä ihmisten kimppuun "Blue Watersin" yksikön lähtiessä sen perään.
Elokuvalla on "Rotten Tomatoes"-sivustolla 50 prosentin "mätä" arvosana.
Lauren Cohan
Lauren Cohan (s. 7. tammikuuta 1982 Cherry Hill, New Jersey, Yhdysvallat) on brittiläis-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Maggie Rheen roolista televisiosarjassa "The Walking Dead", jossa hän on esiintynyt vuodesta 2011 alkaen. Cohanin muihin televisiorooleihin lukeutuvat muun muassa vierailut sarjoissa "Chuck", "Supernatural" ja "Vampyyripäiväkirjat".
Theodor Förster
Theodor Förster (15. toukokuuta 1910 Frankfurt am Main, Saksa – 20. toukokuuta 1974 Stuttgart, Saksan liittotasavalta) oli saksalainen fysikaalinen kemisti. Hänen tunnetuin saavutuksensa on Försterin resonanssienergiansiirron () löytäminen vuonna 1946.
Päästyään ylioppilaaksi Theodor Förster ryhtyi opiskelemaan matematiikkaa ja fysiikkaa Frankfurtin yliopistossa, josta hän valmistui neljän vuoden kuluttua 23 vuotiaana tohtoriksi. Opiskeluaikana hän toimi Karl Friedrich Bonhoefferin laboratoriossa tämän assistenttina. Väitöksensä jälkeen hän siirtyi vuonna 1934 Bonhoefferin perässä Leipzigin yliopistoon. Bonhoefferin alaisuudessa toimiessaan hän pääsi yhteyksiin useisiin aikakauden merkittävimpiin alansa tieteentekijöihin, kuten Peter Debyeen, Werner Heisenbergiin ja Hans Kautskyyn. Förster tuli tunnetuksi muun muassa kirjoituksistaan, jotka käsittelevä orgaanisten yhdisteiden kykyä absorboida valoa, ja hän sai vuonna 1942 professuurin Poznańin yliopistosta Puolasta, joka tällöin oli Saksan miehittämä. Sodan päätyttyä Theodor Förster siirtyi osastopäälliköksi vasta perustettuun fysikaalisen kemian Max Planck -instituuttiin Göttingeniin. Vuonna 1951 Theodor Förster sai fysikaalisen kemian professuurin Stuttgartin yliopistosta, jossa hän toimi kunnes kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1974.
Göttingenin aikanaan Theodor Förster julkaisi sarjan tieteellisiä kirjoituksia, joissa hän käsitteli energiansiirtoa virittyneeltä niin sanotulta luovuttajamolekyyliltä vastaanottajamolekyylille. Uutta ja poikkeuksellista tässä Försterin energiansiirroksi ja myöhemmin Försterin resonanssienergiansiirroksi nimetyssä prosessissa oli se, ettei energiansiirto perustu virittyneen luovuttajan lähettämään fotoniin ja sen absorptioon vastaanottajamolekyylissä. Sen sijaan vastaanottajamolekyylin sijaitessa tarpeeksi lähellä luovuttajaa voi luovuttajamolekyylin viritystilan purkautuessa vapautuva energia virittää vastaanottajamolekyylin dipoli-dipolivuorovaikutuksen välityksellä.
Försterin resonanssienergiansiirron eli lyhyesti "resonanssin" todennäköisyys riippuu luovuttajan ja vastaanottajan välisestä etäisyydestä ollen kääntäen verrannollinen niiden etäisyyden kuudenteen potenssiin. Försterin säteeksi kutsutaan sitä etäisyyttä luovuttaja- ja vastaanottajamolekyylien välillä, jolla todennäköisyys resonanssi-ilmiöön on 50%.
Försterin resonanssienergiansiirto on tärkeä ilmiö muun muassa erilaisissa biologisissa järjestelmissä. Esimerkiksi fotosynteesin ensimmäisessä vaiheessa pigmenttien keräämä valo siirtyy Försterin resonanssienergiansiirrolla klorofyllille.
Pergine Valsugana
Pergine Valsugana on kunta Trenton maakunnassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella Pohjois-Italiassa . Kaupungin keskiaikainen linna "Castel Pergine" toimii nykyään hotellina.
Sinut tahtoisin luokseni
Sinut tahtoisin luokseni on suomalaisyhtye Remixin kappale. Sen julkaisi Magnum Music yhtyeen toisena singlenä 7. toukokuuta 2014. Kappale oli alun perin tarkoitus julkaista jo 22. huhtikuuta, mutta sen julkaisu viivästyi lopulta kahdella viikolla. "Sinut tahtoisin luokseni" on suomenkielinen versio Cutting Crewn kappaleesta "(I Just) Died in Your Arms", jonka lisäksi kappaleella vierailee laulaja Martina Aitolehti.
Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa kaksi päivää ennen singlejulkaisua. Video kuvattiin 4. ja 5. maaliskuuta 2014 Radisson blu plazassa Helsingissä sekä Cabaretin yökerhossa Porissa. Kappale ei ole toistaiseksi päässyt lainkaan listoille.
Digitaalinen lataus
Pirkko Arola (kauppaneuvos)
Pirkko Arola (alkujaan "Birgit Elise Lönnroth", 28. kesäkuuta 1908 Laukaa – 22. toukokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen kutomoalan yrittäjä, joka perusti Arolan kutomon, sittemmin Arola Oy:n. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1969.
Birgit Lönnrothin isoisä oli kemiöläinen maanviljelijä ja kalastaja. Hänen äitinsä Augusta (o.s. Nylund) oli kotoisin Helsingin maalaiskunnan Keimolasta. Vanhemmat puhuivat keskenään ruotsia, mutta lapset kävivät suomenkielisen koulun ja Birgitistä tuli Pirkko.
Keskikoulun käytyään Pirkko Arola lähti Helsinkiin ja sai paikan pankkitoimihenkilönä. Hän tutustui siellä Kylmäkoskella sijaitsevan Arolan kartanon omistajaan Atte Arolaan, ja he menivät naimisiin 1933 mutta asuivat 1930-luvun loppuun Helsingissä, jossa Atte Arola toimi valtioneuvoston ministerinä.
Sotavuosina Arolat asuivat sekä Helsingissä että Kylmäkosken kartanossa, kunnes Atte Arolan erosi 1945 Kansaneläkelaitoksen pääjohtajan virastaan ja ryhtyi päätoimiseksi hoitamaan 150 hehtaarin kartanotilaansa. Pirkko Arola 1948 perusti kartanon yhteyteen kutomon työllistääkseen kartanon palkollisia ympäri vuoden. Kutomon tuotteita olivat aluksi Pirkko Arolan itsensä suunnittelemat kankaat, huivit ja solmiot. 1950-luvun jälkipuoliskolla kutomoon hankittiin ensimmäisenä Pohjoismaissa muotoon kutovia neulekoneita, joilla ryhdyttiin valmistamaan italialaisista langoista naisille laadukkaita neulepuseron ja -takin yhdistelmiä, niin sanottuja twinsetejä.
1960-luvun alussa Arolan kutomo alkoi panostaa vahvasti vientiin, ja neuleille markkinoita löytyi Keski-Euroopasta ja Yhdysvalloista. Bilateraalikauppana vietiin Neuvostoliittoon muun muassa miesten mohair-kaulaliinoja. Parhaimmillaan noin puolet tuotannosta meni vientiin 15 eri maahan, ja työntekijöitä oli kolmisensataa. Arolassa tehtiin myös työasuja muun muassa pankkitoimihenkilöille ja matkailualan virkailijoille. Yritys perusti myös kymmenkunta omaa vähittäismyymälää Suomeen.
Arolan suunnittelijoina toimivat oma tytär Pirkko Mäki sekä muun muassa Anna Ahlqvist, Liisa Kotilainen, Eija Lampio-Sainio, Ritva-Liisa Lehto, Anne Linnonmaa, Sirpa Rahtu, Ceci Söderlund, Sirkka Vesa-Kantele ja Paula Vesala.
Työvoimapulan takia trikootuotanto lopetettiin 1971. Pirkko Arola luovutti pian sen jälkeen Arola-yhtiön toimitusjohtajuuden tyttärelleen mutta jatkoi hallituksen puheenjohtajana.
Arola-yhtiö joutui monien vaatetustehtaiden tavoin vaikeuksiin Suomen 1990-luvun alun lamassa ja ajautui konkurssiin 1990. Toimintaa jatkoi Liisa Kotilainen nimellä Arola Design Oy, mutta sekin yritys koki vararikon 2012.
Pirkko Arola toimi muun muassa Kylmäkosken kunnanvaltuustossa 1964–1970 ja Akaan maatalousnaisten puheenjohtajana. Hänestä tuli talousneuvos 1963 ja kauppaneuvos 1969. Suomen liike- ja virkanaiset valitsivat hänet Vuoden naiseksi 1971.
Isamu Tamotsu
Isamu Tamotsu (29. marraskuuta 1919 – 31. toukokuuta 2000) oli japanilainen karateka. Hän kehitti karaten tyylisuunnan Shōrinji-ryū Renshinkan.
Tamotsu syntyi Amaminsaarilla, Japanissa kaksilapsiseen perheeseen. Hänen isänsä hukkui myrskyssä Tamotsun ollessa vielä hyvin nuori. Hänen äitinsä elätti kahta poikaansa kutojana, ja perhe usein muutti paikasta toiseen työn perässä.
Tamotsu aloitti kamppailulajien harjoittelemisen hyvin nuorella iällä. Hän aloitti harrastamisen judolla, jossa hän saavutti Tadao Nakaharan ohjaamana 3. danin arvon. Nuoruusvuosina Tamotsu joutui tappeluihin ja sai huomata, ettei pärjännyt pelkästään judolla kuin yksittäisiä henkilöitä vastaan. Sitä vastoin useamman hyökkääjän käydessä päälle selviytyminen oli hankalampaa. Tämän johdosta 13-vuotiaana Tamotsu alkoi harjoitella taiwanilaista kenpoa Roshi Shin opettamana.
Toisen maailmansodan aikana Tamotsu oli kaksi vuotta pioneerina Kiinan Mantšuriassa. Tuona aikana hän kiinnostui kiinalaisesta kenposta, jossa Tamotsun opettajana toimi O Shi Hei. Sodan jälkeen Tamotsu palasi Kagoshimaan, jossa hän harjoitteli Daito-ryu- ja Hakko-ryu-jujutsua sekä kenjutsua. 1950-luvun alkupuolella hän sai idean karaten tyylisuunnan perustamisesta. Tamotsu halusi tyylisuuntaansa katat, joilla olisi mahdollisimman pitkä historia ja perinne. Hän matkusti harjoittelemaan shōrin-ryūta Okinawan saarelle Zenryō Shimabukuron luokse, jonka opetuksessa hän harjoitteli puoli vuotta. Tamotsu palasi Kagoshimaan, jossa hän aloitti tyylisuunnan opettamisen. Katoja hän opetteli Okinawa karaten eri ohjaajien parissa. Ananku ja Chinto katat Tamotsu opetteli Shimabukuron opissa, joka kehotti opettelemaan Joyen Nagazaton ohjaamana Chinto ja Tokumine no kon bo-katat. Sittemmin Tamotsu opetteli Kusanku-katan Yonaha-nimiseltä henkilöltä. Loput tyylisuuntansa katat (wanshu, seisan, gojushiho ja bassai) Tamotsu opetteli Nagazatolta.
Perustettuaan tyylisuuntansa 1955 Kagoshimassa Tamotsulla oli aluksi viisi oppilasta. Tuolloin yksi hänen oppilaistaan oli hänen kuusivuotias poikansa Iwao Tamotsu. Perhe keräsi rahaa ruokaan harjoitusten jälkeen pesemällä astioita ravintoloissa. Tamotsun saatua enemmän mainetta karateohjaana hänen tyylisuuntansa harrastajien määrä kasvoi Japanissa. Tamotsusta tuli samalla ensimmäinen karateohjaaja, jonka Kiinan opetusministeriö kutsui vuonna 1965 esittelemään ja opettamaan Shōrinji-ryū Renshinkan karatea.
Lastenmusiikkiorkesteri Ammuu!
Lastenmusiikkiorkesteri Ammuu! on suomalainen, varhaisiän musiikkikasvatukseen ja lasten musiikkiin suuntautunut yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 2007 alkuaan kertaluontoiseksi kokoonpanoksi Kaustisen musiikkifestivaaleille. Yhtyeen saavuttama suosio ja yhtyeen jäsenten halu korkealaatuisen lastenmusiikin tekemiseen saivat kuitenkin otteen ja kokoonpano pysyi yhdessä. Yhtyeen jäsenet ovat varhaismusiikkikasvatuksen ammattilaisia ja kokeneita musiikin esittäjiä; yhtyeläisten taustalta löytyy Sibelius-Akatemia. Yhtyeen kotipaikka on Helsinki. Yhtyeen musiikki on suosittua esimerkiksi lukuisissa musiikkileikkikouluissa.
Kesän 2014 alkuun mennessä yhtye on julkaissut kolme CD-levyä. Yhtyeellä on vuosina 2013-2014 noin parikymmentä keikkaa vuosittain eri puolilla Suomea ja kokoonpano on palkittu tuotannostaan. Varsinaisten konserttien ohella yhtye on esiintynyt myös musiikkikasvatukseen liittyvissä tapahtumissa. Bändi on oli muun muassa Guinnessin ennätyskirjaan pyrkineessä, yli 1400 lapsen tai vanhemman yhteisessä maailman suurimmassa vauvamuskaritapahtumassa Helsingin Musiikkitalolla vuonna 2012. Yhtyeen toinen levy Traktori palkittiin Emma-gaalassa vuonna 2011 vuoden lastenmusiikkialbumina.