hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tert-amyylimetyylieetteri
Tertiääriamyylimetyylieetteri, tert-amyylimetyylieetteri eli TAME (CHO) on rakenteeltaan eetteri. Se on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön, helposti syttyvä, herkkäliikkeinen ja erittäin helposti haihtuva neste, jolla on mieto, kamferimainen ja eetterinkaltainen haju. Aineen moolimassa on 102,18 g/mol, sulamispiste − 80 °C, kiehumispiste 86 °C, tiheys 20 °C:n lämpötilassa 0,77 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste - 11 °C, itsesyttymislämpötila 415 °C ja CAS-numero 994-05-8. Aine liukenee veteen 11 g/l sekä useisiin orgaanisiin liuottimiin.
Aineesta käytetään myös nimiä "2-metoksi-2-metyylibutaani", "tert-pentyylimetyylieetteri", "1,1-dimetyylipropyylimetyylieetteri" ja "metyyli-tert-pentyylieetteri".
Tertiääriamyylimetyylieetteriä voidaan käyttää bensiinin lisäaineena. Se toimii tällöin oksygenaattina eli hapettimena parantamassa bensiinin palamista ja vähentämällä pakokaasupäästöistä mm hiilimonoksidin (CO) määrää. Aine on estämässä myös moottorin nakutusta.
Mauri Tuuri
Mauri Tuuri (s. 25. elokuuta 1940) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Tuuri edusti urallaan Valkeakosken Hakaa 1960–1967 ja Pallo-Seppoja 1968–1969. Hän voitti Hakassa Suomen mestaruuden 1960, 1962 ja 1965. Kaikkiaan Tuuri pelasi kahdeksan kauden aikana 101 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 41 maalia.
Tuuri pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1966.
Pentti Tähtinen
Pentti Tähtinen (11. helmikuuta 1934 – elokuu 2006) oli suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Tähtinen edusti urallaan Kotkan Työväen Palloilijoita kausilla 1952–1956, 1958, 1965–1966 ja 1969. Lisäksi hän pelasi Valkeakosken Hakassa 1957 sekä Pallo-Pojissa 1959–1962. Hän voitti KTP:ssa Suomen mestaruuden 1952 ja Suomen Cupin 1958. Kaikkiaan Tähtinen pelasi 13 kauden aikana 200 mestaruussarjan ottelua.
Tähtinen pelasi maajoukkueessa kolme maaottelua vuonna 1955.
Pertti Utriainen
Pertti "Pekka" Utriainen (s. 23. lokakuuta 1937 Viipuri) on entinen suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja.
Keskikentällä ja hyökkääjänä pelannut Utriainen edusti urallaan Vaasan Palloseuraa 1954–1958, ruotsalaista IFK Holmsundia 1959–1967 ja Vasa IFK:a 1968–1973. Ruotsissa vietetyistä kausista hän vietti yhden Allsvenskanissa ja loput 1. divisioonassa. Kaikkiaan Utriainen pelasi Suomessa neljän kauden aikana 65 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 16 maalia.
Utriainen pelasi Suomen maajoukkueessa kaksi maaottelua vuonna 1963.
Pelaajauran jälkeen Utriainen toimi muun muassa Vasa IFK:n, Bollklubben-48:n ja BK-IFK:n päävalmentajana. Hän on ollut myös Suomen jalkapallovalmentajat ry:n hallituksessa vuodesta 1984 lähtien.
Peter Utriainen
Ulf Peter Utriainen (s. 20. marraskuuta 1960 Holmsund, Ruotsi) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija.
Keskikenttäpelaajana pelannut Utriainen edusti urallaan Suomessa Vasa IFK:a 1978–1980, Bollklubben-48:a 1987–1988 ja BK-IFK:a 1989–1990. Ruotsissa hän pelasi Allsvenskanissa Östers IF:ssä kausilla 1980–1982 ja Gefle IF:ssä 1983–1984 sekä 2. divisioonassa IFK Holmsundissa 1986. Utriainen voittin Österissä Ruotsin mestaruuden 1980 ja 1981.
Utriainen pelasi maajoukkueessa vuosina 1981–1984 yhteensä 11 maaottelua.
Nykyään hän toimii valmentajana I-JBK:n A-junioreissa.
Aistialiherkkyys
Aistialiherkkyys tarkoittaa tilannetta, jossa ihmisen keskushermosto ei aisti tarpeeksi voimakkaasti saadakseen riittävästi aistimuksia. Ihminen kokee tällöin tarvetta toimia tavalla, joka johtaa aistimusten kokemiseen. Hän voi siksi esimerkiksi painella, puristella tai jopa lyödä itseään.
Aistialiherkkyyttä esiintyy etenkin autisteilla. Pienellä osalla autistilapsia on todettu, että heidän hermostonsa reagoi poikkeuksellisen vaimeasti ulkoisiin ärsykkeisiin. Näillä korkean ärsykekynnyksen lapsilla esiintyy taipumusta itseään vahingoittavaan käytökseen. Tutkijat epäilevät, että hermoston aliherkkyys saattaa johtua mantelitumakkeen ja ohimolohkojen epänormaalista toiminnasta.
Hyvin voimakkaasta aistialiherkkyydestä kärsivän on hyvä itse tunnistaa oma tilansa, koska jotkut tilanteet voivat olla vaarallisia. Jos ei aisti esimerkiksi kuumuutta, ei osaa vähentää vaatteita tai hakeutua varjoon, jolloin pahimmillaan seuraa nestehukka. Jos ei tunne kipua, ei osaa hakeutua hoitoon tai pois kipua aiheuttavasta tilanteesta.
Aistialiherkkyyden vastakohta on aistiyliherkkyys.
Pianokonsertto nro 3 (Beethoven)
Pianokonsertto nro 3 c-molli op. 37 on Ludwig van Beethovenin pianokonsertto, joka on sävelletty pääosin vuosina 1799–1800. Ensimmäiset luonnostelmat ovat vuodelta 1797. Kantaesitys oli Beethovenin itsensä esittämänä Wienissä Theater an der Wienissä 5. huhtikuuta 1803. Samassa konsertissa kantaesitettiin myös toinen sinfonia ja oratoria "Kristus öljymäellä". Konsertto on omistettu Preussin prinssi Louis Ferdinandille.
Beethoven oli säveltänyt konserton suurimmaksi osaksi valmiiksi kesään 1800 mennessä, mutta solistin osuutta ei ollut kirjoitettu yksityiskohtaisesti ylös kantaesitykseen mennessä. Beethoven soitti kantaesityksessä soolo-osuuden lähes kokonaan ulkomuistista ja oli kirjoittanut piano-osuuden vain paikoitellen muistiin hänelle ominaisella pikakirjoituksella. Sivunkääntäjänä esityksessä toiminut Beethovenin ystävä Ignaz von Seyfried muisteli jälkeenpäin, että hän ei nähnyt partituurissa juuri muuta kuin tyhjiä nuottiviivastoja tai käsin kirjoitettua sekasotkua, eikä hänellä ollut aavistustakaan, missä kohdin sivuja olisi pitänyt kääntää.
Konserton valmistumisajankohtana Beethoven oli säveltänyt jo muun muassa ensimmäisen sinfonian ja pianosonaatin nro 8. Tyyliltään konsertto enteilee Beethovenin niin sanotun keskimmäisen kauden teoksia. Konserton ensimmäisen osan alun teema muistuttaa Mozartin pianokonserton nro 24 (c-molli) alkua. Hidas toinen osa on ensimmäisen osan c-mollille etäisessä sävellajissa E-duurissa ja alkaa pitkällä pianon soolo-osuudella. Viimeinen osa loppuu C-duuriin.
Pianokonsertto nro 4 (Beethoven)
Pianokonsertto nro 4 G-duuri op. 58 on Ludwig van Beethovenin pianokonsertto, joka on sävelletty luultavasti vuosina 1805–1806. Konsertto julkaistiin elokuussa 1808 ja se on omistettu Itävallan arkkiherttua Rudolphille.
Konserton kantaesitys oli maaliskuussa 1807 yksityisessä konsertissa prinssi Lobkowitzin palatsissa Wienissä Beethoven solistina. Konsertissa kantaesitettiin myös neljäs sinfonia. Ensimmäinen julkinen esitys oli 22. joulukuuta 1808 Theater an der Wienissä myös Beethovenin esittämänä. Samassa konsertissa kantaesitettiin myös "Kuorofantasia" sekä viides ja kuudes sinfonia.
Teos on sävelletty samoihin aikoihin viidennen sinfonian kanssa. Ensimmäinen osa alkaa pianon soolo-osuudella, joka on rytmisesti samanlainen viidennen sinfonian alun teeman kanssa.
Pianokonsertto nro 1 (Beethoven)
Pianokonsertto nro 1 C-duuri op. 15 on Ludwig van Beethovenin pianokonsertto, joka julkaistiin Wienissä vuonna 1801. Beethoven aloitti teoksen säveltämisen luultavasti vuonna 1795. Teos oli ensimmäinen Beethovenin julkaistu pianokonsertto, mutta hän oli säveltänyt aikaisemmin jo konserton nro 2 (op. 19) sekä numeroimattoman Es-duuri-konserton (WoO 4).
Beethoven on luultavasti esittänyt konserton Prahassa vuonna 1798 ja uudistanut konserttoa 1798 ja 1800. Teos oli mahdollisesti konsertto, jonka Beethoven esitti Wienissä 2. huhtikuuta 1800 samassa konsertissa, jossa kantaesitettiin ensimmäinen sinfonia ja septetto op. 20. Teos on omistettu prinsessa Barbara Odeschalchille, joka oli ollut Beethovenin oppilaana.
Pianokonsertto nro 2 (Beethoven)
Pianokonsertto nro 2 B-duuri op. 19 on Ludwig van Beethovenin pianokonsertto, joka on sävelletty pääosin Bonnissa vuosina 1789–1790. Konserton lopullinen versio julkaistiin Leipzigissä vuonna 1801 ensimmäisen pianokonserton julkaisun jälkeen. Teos on omistettu Carl Nicklas von Nickelsbergille.
Konserton kantaesitys oli Wienin Burgtheaterissa 29. maaliskuuta 1795. Konsertto kuului ensimmäisiin teoksiin, joilla Beethoven toi Wienissä itseään esiin pianistina ja myös säveltäjänä. Beethoven esitti konserton Wienissä myös joulukuussa 1795 ja Prahassa 1798, jolloin hän luultavasti myös uudisti teosta.
Kvanttivaras
Kvanttivaras () on Hannu Rajaniemen esikoisromaani, joka ilmestyi Gollancz-yhtiön kustantamana vuonna 2010 ja suomeksi Gummeruksen kustantamana seuraavana vuonna.
Rajaniemen tieteisromaani sijoittuu kaukaiseen tulevaisuuteen omassa aurinkokunnassamme. Päähenkilö Jean le Flambeur ( ’uhkapeluri’) on arvoitusvankilassa, jossa hänen rangaistuksenaan on peliteoreettisten arvoitusten ratkominen. Hän pääsee vapauteen, jos hän suostuu Mielen ehdotukseen tehdä vielä yksi keikka Marsin liikkuvassa kaupungissa. Teos sisältää tieteellistä käsitteistöä ja kuuluu kovan scifin lajityyppiin.
Kirja oli ehdokkaana John W. Campbellin muistopalkinnolle.
Kirja on voittanut Tähtivaeltaja-palkinnon.
Valtionetu
Valtionetu () on historiallinen poliittisen toiminnan periaate, jonka mukaan tavoitteena pitää olla valtion olemassaolon turvaaminen. Periaatteen merkittävin puolestapuhuja oli italialainen Niccolò Machiavelli (1469–1527). Pyrkimys valtionedun esiintuomiseen oli tärkeässä asemassa yksinvaltiaiden aikana, mutta 1800-luvulla se heikkeni ja sai piirteitä reaalipolitiikasta eli tavoitteiden asettamisesta toteuttamismahdollisuuksien mukaisiksi.
Viljelty maa
Viljelty maa eli viljelymaa on maatalousmaata, jota käytetään maataloudessa kasvintuotantoon. Se voi olla peltoa, niittyä, viljeltyä laidunta tai hyötykasvien viljelyyn käytettävää puutarha-aluetta.
Viljelymaan maaperästä erotetaan multakerros eli ruokamulta, jankko ja pohjamaa.
Viljelymaa on termi tiluslajiluokituksessa. "Viljelykelpoinen maa" taas on tiluslajiluokituksen mukainen maa-alue, joka voidaan kohtuullisin kustannuksin raivata viljelykuntoon. Maan muodot tai maaperän ominaisuudet eivät saa liiaksi haitata maan käyttöä aiottuun tarkoitukseen.
Betty Missiego
Beatriz Teresa ”Betty” Missiego Campos (16. tammikuuta 1945 Lima, Peru) on perulaissyntyinen laulaja, joka on nykyään Espanjan kansalainen ja asuu Espanjassa.
Perussa Missiego aloitti uran tanssijana, mutta hänen uransa pysähtyi vammaan. Vuonna 1969 hän muutti Espanjaan tavoittelemaan laulajan uraa. hän sai Espanjan kansalaisuuden vuonna 1972. Hän on siis tällä hetkellä sekä Espanajan että Perun kansalainen.
Vuonna 1979 Missiego edusti Espanjaa Eurovision laulukilpailussa Jerusalemissa 31. maaliskuuta kappaleella ”Su canción” (suom. Sinun laulusi). Hän sijoittui toiseksi 116 pisteellä häviten Israelin Gali Atarin ja Milk and Honeyn kappaleelle ”Hallelujah” yhdeksällä pisteellä.
Kəlbəcərin piirikunta
Kəlbəcərin piirikunta (, ) on Azerbaidžaniin de jure kuuluva hallintoalue. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 3050 neliökilometriä.
Kəlbəcərin piiri sijaitsee Azerbaidžanin lounaisosan vuoristoseudulla Vuoristo-Karabahin ja Armenian välissä. Maan virallisen hallinnollisen jaon mukaan se rajoittuu pohjoisessa Daşkəsənin, Göygölin ja Goranboyn, koillisessa Tərtərin, idässä Ağdamin, kaakossa Xocalın sekä etelässä Laçınin piireihin.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Kəlbəcərin piirissä oli 43 700 asukasta. Sen hallinnollinen keskus oli Kəlbəcərin kaupunki. Toinen huomattavampi paikkakunta oli İstisun kylpylätaajama. Marraskuussa 1991 piiriin liitettiin Vuoristo-Karabahin Mardakertin piirin länsiosa. Armenialaiset joukot miehittivät alueen Vuoristo-Karabahin sodan aikana huhtikuussa 1993.
Nykyään Kəlbəcərin piiri on osa de facto itsenäistä Vuoristo-Karabahin tasavaltaa. Sen alue kuuluu tasavallan Šahumjanin ja Askeranin piireihin.
Matkakirjeitä Maasta
Matkakirjeitä Maasta () on Mark Twainin postuumisti julkaistu kirja. Vuonna 1962 julkaistun teoksen toimitti Bernard DeVoto. Valikoima teoksesta ilmestyi suomeksi Kristiina Kivivuoren suomennoksena 1963 Gummeruksen kustantamana.
Teoksessa kristinuskon Jumala luo koemielessä pienen pallon, jolle hän antaa nimeksi Maa. Jumalan palvelija, arkkienkeli Saatana, arvostelee liian kärkevästi herransa luomuksia ja hänet karkotetaan määräajaksi katsomaan, miten koe edistyy. Saatana kirjoittaa tovereilleen Mikaelille ja Gabrielille Maan ihmisten olevan mielipuolia.
Aivan kuin mainingit sois
Aivan kuin mainingit sois – Juha Vainion laulujen äärellä on musiikintutkija, etnomusikologi Laura Henrikssonin kirjoittama teos, joka käsittelee Juha Vainion laulutuotantoa. Teoksen on julkaissut vuonna 2011 Tammi.
Kirjan tekijä, Kirkkonummen Veikkolassa asuva filosofian maisteri Laura Henriksson sai ensikosketuksen Juha Vainioon kymmenvuotiaana C-kasetin kautta, jolle oli kopioitu sekalainen valikoima 1970-luvun suosikkikappaleita, joukossa "Käyn ahon laitaa", johon Henriksson ihastui ja joka herätti hänessä pitkäaikaisen kiinnostuksen Vainion lauluihin ja niiden tarinoihin. Hän teki Vainion laulutyylistä ja laulunaiheista ensin gradun, ja kirjahankkeessakin hän käsittelee laulujen tulkinnassa elämäkerrallisuuden sijasta juuri tarinoita, siitä miten Vainio tulkitsee niissä elämää. Teos keskittyy 2 433 sanoitusta tai sävelmää tehneen Vainion uraan ja tuotantoon ja jättää yksityiselämän vaiheet sivuun. Henriksson esittelee myös Vainion työskentelytapoja ja -asennetta ja tuo esiin yhden keskeisen piirteen, kehityksen nuoruuden huumorilauluista kohti vakavampia tekstejä.
Kriitikko toteaa, että Henriksson osaa tehdä Vainion lauluista oivaltavia analyysejä ja osaa myös ilmaista sanottavansa hyvin. Kirjaa tehdessään Henriksson tutustui myös Vainion elinpiiriin Kotkassa ja toteaa, että ympäristö selittää hyvin, millaisesta tunnelmasta Vainion ajattelutapa on syntynyt.
Teosta varten Henriksson on haastatellut monia musiikkialan vaikuttajia ja Vainion työtovereita, kuten Erik Lindströmiä, Markku Johanssonia, Esa Niemistä ja koko uran ajan Vainiota säestänyttä Harry Roinetta. Lisäksi hän on hyödyntänyt Vainion arkistohaastatteluja. Kirjan lopussa on henkilöhakemisto ja kappalehakemisto sekä Vainion että muiden kappaleista, jotka kirjassa mainitaan.
Kordelinin säätiö myönsi Henrikssonille teosta varten apurahan.
Ramsundin laivastotukikohta
Ramsundin laivastotukikohta ("Ramsund orlogsstasjon", ROS) on 1913 perustettu Norjan laivaston huoltotukikohta Pohjois-Norjassa Tjeldsundin kunnassa. Se on yksi kolmesta merkittävästä työnantajasta.
Tukikohdassa on 200 työpaikkaa lähinnä siviilityöntekijöille Ramsundissa, Harstadissa ja Sortlandissa.
Gambas
Gambas on avoimen lähdekoodin BASIC-sukuinen olio-ohjelmointiominaisuuksilla laajennettu ohjelmointikieli. Gambas sisältää integroidun ohjeimointiympäristön, joka on ohjelmoitu Gambasilla itsellään.
Gambas muistuttaa erittäin paljon Visual Basic -ohjelmointikieltä ja osa Visual Basicillä tehdyistä ohjelmista toimiikin lähdekoodia muuttamatta
Gambasissa. Gambas ei ole kuitenkaan Visual Basic -klooni, ja kielten välisiä eroja onkin syntynyt parantaessa syntaksia
ja sisäistä logiikkaa. Nimi Gambas tulee sanoista "Gambas Almost Means BASIC".
Gambas on julkaistu avoimella GPLv2-lisenssillä (tai omavalinnaisesti myöhempi).
Gambas 3.0:lla tehdyt suorituskykymittaukset osoittavat Gambasin olevan merkittävästi nopeampi kuin
esimerkiksi Perl ja Python.
Gambas on aktiivisen kehityksen alla.
Suunnitelmissa on muun muassa laajentaa käyttöjärjestelmätukea muun muassa OS X:iin.
Tässä esimerkissä teksti tulostuu terminaaliin:
Public Sub Main()
End
Tässä GUI versio, jossa teksti tulostuu omaan ikkunaan:
Public Sub Main()
End
Iuje
Iuje () eli Ivje () on pieni kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueella Valko-Venäjän länsiosissa. Vuoden 2009 väestönlaskun mukaan kaupungin väkiluku oli 8 174 ja koko piirin 28 891.
Hallintopiirin pohjoisosien läpi kulkee Valko-Venäjän rautateiden Maladzetšna–Lida-rata. Sen varrella on useita asemia tai seisakkeita Iujen piirissä.
Kaarle Ojanen
Kaarle Ojanen voi tarkoittaa seuraavia:
Via Mistica
Via Mistica on puolalainen goottimetalliyhtye, joka on perustettu vuonna 1998 Białystokissa, Puolassa.Entiset jäsenetDema
Daşkəsənin piirikunta
Daşkəsənin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1047 neliökilometriä. Asukkaita on 32 900 henkeä (vuonna 2010).
Daşkəsənin piiri sijaitsee Azerbaidžanin länsiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu lännessä Gədəbəyn, pohjoisessa Şəmkirin, idässä Göygölin ja etelässä Kəlbəcərin piireihin sekä lounaassa Armeniaan.
Piirin keskus on Daşkəsənin kaupunki, josta on 397 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen huomattavampi paikkakunta on Yuxarı Daşkəsənin taajama. Kuntia on yhteensä 32, taajamia 6 ja kyliä 42. Kaupunkiväestön osuus on 43,5 % (vuonna 2010).
Aikaisemmin lähes puolet seudun asukkaista oli armenialaisia (47,2 % vuonna 1959). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 99,7 % asukkaista on azereja.
Seudun talous perustuu kaivosteollisuuteen, karjanhoitoon ja maanviljelyyn.
Historiallisia nähtävyyksiä ovat muinaiset asuinpaikat, linnoitukset ja hautausmaat, 1400-luvulla rakennetut Bayanin, Zəylikin ja Qabaqtəpən kylien kirkot sekä Quşqaraçayı- ja Gəncəjokien sillat.
Paikallislehtenä ilmestyy "Daşkəsən".
Koripallon Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut
Koripallon Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut on FIBA Americasin järjestämä koripallon mestaruusturnaus eteläamerikkalaisille maajoukkueille.
Turnaus on järjestetty vuodesta 1930 lähtien, jolloin ensimmäisen mestaruuden voitti Uruguay. Eniten mestaruuksia on kuitenkin voittanut Brasilia, joka on saavuttanut 18 mestaruutta. Nykyisin kilpailut järjestetään kahden vuoden välein.
Michel Vaucaire
Michel Vaucaire (1904–1980) oli ranskalainen sanoittaja. Hän oli tiiviissä yhteistyössä säveltäjä Charles Dumontin kanssa. He tekivät muun muassa Edith Piafille laulun Non, je ne regrette rien.
Hänen vaimonsa oli laulaja Cora Vaucaire.
K-tyypin pääsarjan tähti
K-tyypin pääsarjan tähti, joskus oranssi kääpiö/"K-kääpiö" on tähtitieteessä Aurinkoa kevyempi
oranssi pääsarjan tähti. Niinpä oranssin kääpiön spektriluokka on K ja luminositeettiluokka V. Oranssit kääpiöt ovat jonkin verran Aurinkoa kevyempiä, viileämpiä, pienempiä ja himmeämpiä, mutta muistuttavat melko paljon Aurinkoa. Kooltaan tällaiset ovat pienempiä kuin keltaiset G-tyypin tähdet ja suurempia kuin punaiset M-tyypin tähdet.
K-tyypin pääsarjan tähtien on 0,45–0,8 kertaa Auringon massa ja pintalämpötila on 3 900–5 200 K. Säde 0,7–0,96 R☉, säteilyntuotto eli bolometrinen luminositeetti 0,08–0,6 L☉. Vaikka näitä tähtiä yleensä sanotaan oransseiksi, ne ovat yleensä keltaoransseja.
Suhteellisen vakaina pääsarjassa nämä tähdet viettävät 15–30 miljardia vuotta, kun Aurinko vain 10 miljardia vuotta. K-tyypin tähtiä on pääsarjan tähdistä noin 12 %.
Varsinkin kirkkaimmilla K-tyypin tähdillä saattaa olla elinkelpoisia planeettoja. Siihen että K-tyypin tähdeltä saattaa löytyä helpommin elämää kuin Auringon tyyppiseltä viittaa se, että K-tyypin tähdet ovat Auringon tyyppisiä yleisempiä ja pitkäikäisempiä. Myöskään varhaisen K-tyypin tähdissä (K0-K5) ei vuorovesilukkiutuminen estä planeettaa pyörimästä niin kuin punaisilla kääpiöillä ja tasaamasta planeetan lämpötilaa elämälle sopivaksi. 
Mutta toisaalta väitetään, että alle 0,8 AU etäisyydellä oleva Maan tyyppinen planeetta menettää paljon kaasukehäänsä voimakkaissa kaskustähden säteily- ja hiukkaspurkauksissa. 
Aurinkoa melko lähellä olevia K-tyypin pääsarjan tähtiä ovat esimerkiksi Alfa Centauri B, Epsilon Indi 61 Cygnin molemmat komponentit , Epsilon Eridani ja Sigma Draconis.
Joukkuekilpailu alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011
Joukkuekilpailu alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011 järjestettiin 16. helmikuuta Kandahar-rinteessä.
Kilpailuun sai osallistua FIS-rankingin kuusitoista parasta maata, ja joka joukkueessa piti olla vähintään kaksi miestä ja kaksi naista. Lopulta 11 maata osallistui. Kilpailijat laskivat vastakkain suurpujottelussa vierekkäin asetetuilla rinteillä siten, että parin voittaja saa yhden pisteen. Neljän parin jälkeen voittaja pääsi jatkoon ja tasapelin sattuessa jatkoon pääsi joukkue, jonka nopeamman miehen ja nopeamman naisen yhteisaika oli pienempi.
Kilpailun voitti Ranska, toiseksi sijoittui Itävalta ja pronssia voitti Ruotsi.
Göygölin piirikunta
Göygölin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1380 neliökilometriä. Asukkaita on 57 800 henkeä (vuonna 2010). Vuoteen 2008 saakka nimenä oli "Xanlarin piiri".
Göygölin piiri sijaitsee Azerbaidžan länsiosassa Kaukasusvuoristossa ja sen reuna-alueella. Se rajoittuu pohjoisessa Samuxin piiriin ja Gəncən kaupunkiin, idässä Goranboyn piiriin, etelässä Kəlbəcərin piiriin sekä lännessä Daşkəsənin ja Şəmkirin piireihin.
Piirin keskus on Göygölin kaupunki (entinen "Xanlar"), josta on 364 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Muita merkittävämpiä paikkakuntia ovat Hacıməlikin, Qızılqayan ja Firuzabadin taajamat. Kuntia on yhteensä 30, taajamia 5 ja kyliä 38. Kaupunkiväestön osuus on 41,0 % (vuonna 2010).
Aikaisemmin piirin asukkaista puolet oli armenialaisia (51,7 % vuonna 1959). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 97,5 % väestöstä on azereja ja 1,9 % turkkilaisia.
Seudun kautta kulkee Bakun ja Tbilisin välinen rautatie sekä Bakusta Georgian rajalle johtava M1-valtatie. Pääelinkeino on on maatalous, joka on erikoistunut viljan, perunan ja vihannesten viljelyyn sekä karjanhoitoon. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta.
Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, vanhat kivisillat, Şəhriyarin, Çaykəndin ja Yeni-Zodin kylien kirkot, Üçbulaqin ja Balçılın kylien puolustustornit sekä vuonna 1854 rakennettu Göygölin saksalainen kirkko.
Paikallislehtenä ilmestyy "Göygöl".
Torsten Lindholm
Torsten ”Toli” Lindholm (22. toukokuuta 1911 Maarianhamina – 13. syyskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen lehtitoimittaja ja jalkapalloilija.
Lindholm tunnettiin toimittajana etenkin "Hufvudstadsbladetin" jalkapallo- ja jääpallokirjoittajana, vaikka kirjoitti lehteen muistakin aiheista. Lehti julkaisi hänen ensimmäisen jalkapalloaiheisen kirjoituksensa vuonna 1934 ja seuraavana vuonna hän alkoi työskennellä lehden yleistoimittajana. Hän siirtyi vuonna 1950 osuuskauppa Elannon ruotsinkielisen lehden palvelukseen, jossa työskenteli 1970-luvun puoliväliin. Hän toimi aluksi lehden toimitussihteerinä ja myöhemmin päätoimittajana. Lindholm jatkoi kuitenkin myös "Hufvudstadsbladetiin" kirjoittamista, ja hänen viimeinen jalkapalloa käsitellyt kirjoituksensa julkaistiin vuonna 1992.
Ennen toimittajanuraansa Lindholm oli pääsarjatason jalkapalloilija. Hän oli voittamassa vuosina 1930 ja 1931 jalkapallon Suomen-mestaruutta helsinkiläisseura HIFK:ssa. Hän pelasi myös yhdessä lajin B-maaottelussa.
Lindholmin tytär Susanne murhattiin vuonna 1976, ja tapaus on yhä selvittämättä.
The Voice of the Sparrow: The Very Best of Édith Piaf
The Voice of the Sparrow: The Very Best of Edith Piaf on Edith Piafin kokoelma-albumi, joka on tehty hänen kuolemansa jälkeen. Albumilla on Piafin tunnetuimpia kappaleita.
Kulhon koulu
Kulhon koulu on Pohjois-Karjalassa Kontiolahden Kulhon kylässä Rekilammen rannalla sijaitseva alakoulu. Koulussa on tällä hetkellä noin 140 oppilasta ja yhdeksän opettajaa. Koululla käy myös kaksi kiertävää tuntiopettajaa, jotka opettavat englantia ja ortodoksista uskontoa. Koulu sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä Joensuusta, vaikkakin Kontiolahden omaan kuntakeskukseen matkaa on kaksikymmentä kilometriä.
Koulussa toimii myös oppilaskunta.
Koulun rakentaminen aloitettiin vuonna 1928. Kulhon koulussa oli aluksi vain kaksi opettajaa. Kulhon koulun oppilasmäärä on koko ajan noussut sen perustamisesta lähtien.
1960-luvulla koulua laajennettiin rakentamalla kouluun keittiö, laajentamalla luokkatiloja ja rakentamalla talonmiehelle koulun yhteyteen oma asunto. Koulu on peruskorjattu vielä kertaalleen 1990-luvulla, minkä yhteydessä koulu sai uuden lisärakennuksen. Vuonna 2006 koulua laajennettiin vielä rakentamalla lisäksi neljä uutta luokkahuonetta sekä tilat tietotekniikalle, terveydenhoitajalle ja lääkärille.
Ramblers (yhtye)
Ramblers oli suomalainen rockyhtye, joka julkaisi kaksi albumia. Ensimmäisen Hi-Hat-levymerkille ja toisen Dig It-levymerkille.
Levyllä: We Don't Mind Rockin Tonite
Levyllä: Talkin' About...
Alppihiihdon kolmoiskruunu
Alppihiihdon kolmoiskruunu koostuu kolmesta eri kilpailumuodosta. Kolmoiskruunun voittaja voittaa kaikki kolme maailmancupin lajicupia samalla kaudella tai kaikki kolme kultamitalia samoissa talviolympialaisissa seuraavissa lajeissa:Vain kaksi laskijaa on pystynyt tähän.
Göran Wallén
Nils-Göran Ragnar Wallén (2. helmikuuta 1941 Helsinki – 17. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen urheilutoimittaja.
Wallén työskenteli "Hufvudstadsbladetin" toimittajana vuodesta 1960 vuoteen 2003, jolloin jäi eläkkeelle. Hän toimi myös lehden urheilutoimituksen päällikkönä. Wallénin luottamustehtäviä olivat muun muassa Urheilutoimittajain liiton puheenjohtajuus vuosina 1982–1990 ja Euroopan urheilutoimittajien liiton (UEPS) hallituksen jäsenyys vuosina 1990–1998.
Suomen Valmentajat ry nimesi Wallénin vuoden urheilutoimittajaksi vuonna 1986. Hänet palkittiin myös Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun ansioristillä vuonna 2001, Pro Urheilu -mitalilla vuonna 2009 ja Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun kultaisella ansioristillä vuonna 2011.
Wallén toimitti urheiluaiheisia kirjoja, muun muassa kirjan "Rakas jalkapallo: 100 vuotta suomalaista jalkapalloa" (2007) yhdessä Yrjö Lautelan kanssa ja helsinkiläisseura Kiffenin historiikin "Mustat hurmurit – De svarta charmörerna" (2008) yhdessä Erkki Alajan ja Timo Huotisen kanssa. "Rakas jalkapallo" valittiin vuonna 2008 Vuoden urheilukirjaksi 2007.
Gyachung Kang
Gyachung Kang on vuori Himalajan vuoristossa, lähellä Nepalin ja Kiinan (Tiibetin) rajaa. Se on maailman 15. korkein vuori. Lisäksi se on maailman korkein alle 8 000-metrinen vuori, ja korkein vuori Mount Everestin (8 848 m) ja Cho Oyun (8 201 m) välillä. Ensimmäiseksi vuoren huipulle kiipesivät Y. Kato, K. Sakaizawa ja Pasang Phutar 10. huhtikuuta 1964.
Svislatš
Svislatš () eli Svislotš () on pieni kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueen länsiosissa Valko-Venäjällä lähellä Puolan rajaa. Vuoden 2009 väestönlaskun mukaan kaupungin väkiluku oli 6 886 ja koko piirin 19 539. Piirin asukaslukuun sisältyy myös 1 119 asukkaan kaupunkityyppinen taajama Porozovo ().
Piirissä on paikallishallinnon mukaan kolme rajanylityspaikkaa Puolaan, mutta toisaalta näitä ei luetella kansainvälisinä ylityspaikkoina. Svislatšin läpi kulkee Valko-Venäjän rautateiden Vaukavyskissa lounaaseen haarautuva rata, jotka raiteet jatkuvat Puolan puolelle. Svislatšin piirissä on useita radan seisakkeita, mutta henkilöliikenne ei aikatauluhakujen perusteella toimi. Rajan ylittävällä rahtiliikenteellä on mahdollisuus telinvaihtoihun kaupungin lounaispuolella.
Bosnia ja Hertsegovinan sosialistinen tasavalta
Bosnia ja Hertsegovinan sosialistinen tasavalta, lyhenteeltä Bosnia ja Hertsegovinan ST (, Социјалистичка Pепублика Босна и Херцеговина, СР Босна и Херцеговина, СР БиХ) eli Bosnia ja Hertsegovinan kansantasavalta, lyhenteeltä Bosnia ja Hertsegovinan KT (, Народна Република Босна и Херцеговина, НР Босна и Херцеговина, НР БиХ), vuosina (1945-1963) oli sosialistinen tasavalta osana Jugoslavian sosialistista liittotasavaltaa vuodesta 1943 vuoteen 1992. Se on nykyisen Bosnia ja Hertsegovinan edeltäjä, ja perustettiin fasisminvastaisen vastarinnan aikana Mrkonjić Gradissa on 25. marraskuuta 1943. Sosialistinen tasavalta hajosi vuonna 1990, kun se hylkäsi kommunistiset periaatteet 1990, ja itsenäistyi 1992. Alueen pääkaupunki oli Sarajevo, joka pysyi pääkaupunkina itsenäistymisen jälkeen.
Ojakaali
Ojakaali ("Lythrum portula", myös "Peplis portula") on vaatimaton kosteikkokasvi, jota tavataan lähes koko Euroopassa. Suomessa laji on harvinainen ja luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi.
Yksivuotinen ojakaali kasvaa 3–25 cm korkeaksi. Kalju varsi on rento ja tyviosasta juurehtiva. Vihreät tai punaruskeat lehdet ovat varressa vastakkain, vastapuikeita tai kapean vastapuikeita. Lehdet ovat 0,5–2 cm pitkiä, lehden lapa on ruotia pidempi. Pienet, perättömät kukat ovat yksittäin lehtihangoissa. Kukkapohjus on kellomainen. Pitkään säilyvät verholehdet ovat suippoja, teriö puuttuu tai on verhiötä lyhyempi. Ojakaali kukkii Suomessa heinä-elokuussa.
Ojakaalia tavataan lähes koko Euroopassa Pyreneiden niemimaan keskiosista Venäjän keskiosiin. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian eteläosiin. Islannista laji puuttuu. Ojakaalia tavataan harvinaisena myös Pohjois-Afrikasta sekä Pohjois-Amerikassa Kaliforniasta, jossa se ei kuitenkaan ole alkuperäislaji. Suomessa ojakaalia kasvaa harvinaisena Etelä- ja Kaakkois-Suomessa noin Pori-Tampere-Lappeenranta-linjan korkeudelle saakka.
Ojakaali kasvaa märällä maalla tai matalassa vedessä teillä, ojissa, lammikoissa sekä järvien ja jokien rannoilla. Laji on Suomessa viime vuosikymmeninä nopeasti harvinaistunut.
ComColor
ComColor on sarja Rison valmistamia tulostimia, johon kuuluu maailman nopein mustesuihkutulostin. Siinä on PIN-koodi, 8,5-tuumainen kosketusnäyttö sekä ulostulossa tilaa 3000 sivulle. Koneita on mainostettu myös niiden halvan käyttöhinnan avulla. Tulostimet voidaan yhdistää Rison HS4000 -skanneriin, jolloin siitä tulee kopiokone. HS400 skannaa papereita automaattisesti, ja yhtä nopeasti kuin ComColorit ehtivät tulostaa. Tulostimissa on myös toiminto, joka voi automaattisesti tulostaa papereihin sivunumerot, sekä tulostuksen päivämäärän.
Alla on lista ComColor sarjan tulostimista
Serbian sosialistinen tasavalta
Serbian sosialistinen tasavalta, lyhenteeltä Serbian ST (, Социјалистичка Република Србија, СР Србија, СРСрби) eli Serbian kansantasavalta, lyhenteeltä Serbian KT (, Народна Република Србија, НР Србија, НРСрби), vuodesta (1945-1963) oli sosialistinen tasavalta osana Jugoslavian sosialistista tasavaltaa vuodesta 1943 vuoteen 1990. Se on nykyisen Serbian edeltäjä. Serbian sosialistinen tasavalta oli Jugoslavian suurin ja väestörikkain tasavalta. Sillä oli lisäksi tärkein osa valtion taloudellisessa ja poliittisessa kehityksessä. Tasavallan pääkaupunki Belgrad oli koko Jugoslavian pääkaupunki.
Serbian sosialistisen tasavallan suurimmat etniset ryhmät lukumäärän mukaan:
Punainen Lanka
Punainen Lanka on vuonna 1974 perustettu suomalainen lauluyhtye, jonka perustajajäsenet olivat Harri Saksala, Eija Ahvo, Antti Hytti, Hasse Walli ja Jukka Hauru. Yhtyeen ensimmäinen levytys tehtiin 1975. Se oli livenä taltioitu ”Punavangin laulu” ja ilmestyi toukokuussa 1976 osana eri esittäjien albumia "Helsingin Laulufestivaali 9.-16.11.1975" Love Recordsin Eteenpäin-alamerkillä.
Punaisen Langan ensimmäinen albumi ilmestyi toukokuussa 1976 nimellä "Punainen Lanka". Yhtyeen kokoonpano oli muuttunut ja albumilla musisoivat yhtyeen alkuperäisjäsenten Harri Saksalan (laulu, haitari, tamburiini, huuliharppu, kellot), Eija Ahvon (laulu, perkussiot) ja Antti Hytin (bassoviulu, piano, huilu, perkussiot) lisäksi Sakari Kukko (perkussiot, saksofoni, piano, huilu), Antero Jakoila (kitara, mandoliini, perkussiot) ja Ilmari Hytönen (kitara, perkussiot). Lisäksi levyn tuottaja Hasse Walli vierailee parissa esityksessä rumpalina.
"Punainen Lanka" menestyi kaupallisesti hyvin. Levyn tunnetuin laulu ”Taistelija” on Hectorin suomennos Paul Simonin ”The Boxer”
-kappaleesta. Punaisen Langan tavaramerkiksi on muodostunut ”Punavangin laulu”. Se on vanha ranskalaisvalssi, johon suomenkielisen
tekstin kirjoitti Jali Joutsenniemi Tammisaaren vankileirillä vuonna 1919. Kappaleen ensilevytyksen teki Hannes Saari vuonna 1928.
Punainen Lanka äänitti toisen albuminsa "Pohjolan lumiset kalmiston hongat "kesällä 1977. Harri Saksalan tuottama albumi julkaistiin saman vuoden elokuussa. Yhtyeen kokoonpanoon oli jälleen tullut muutoksia, ja tällä albumilla musisoivat Harri Saksala (laulu, hanuri, perkussiot), Eija Ahvo (laulu), Sakari Kukko (perkussiot, saksofoni, piano, huilu), Jorma Koivulehto (basso), Antero Jakoila (kitara) ja Juha Björninen (kitara). Vierailevana muusikkona levyllä esiintyy Hasse Walli, joka soittaa kitaraa kappaleessa ”Muistan sinut, Amanda”.
Levyn nimikappale ”Pohjolan lumiset kalmiston hongat”'on tuntemattoman punavangin tekemä kappale. Kappale oli 1970-luvulla suosittu levytyskappale laululiikkeen parissa. Ensimmäisenä sen levytti KOM-teatteri vuonna 1972.
Punaisen Langan toiminta jatkui vuoteen 1978. 24. huhtikuuta 2015 julkaistava ”Taistelija – Levytykset 1976-1977” CD-julkaisu on musiikillinen yhteenveto Punaisen Langan historian ensimmäisestä luvusta. Julkaisulla ovat mukana yhtyeen kaikki 1970-luvun levytykset, kaksi albumia ja yksi live-levytys. Yhtye alkoi valmistella vuonna 2015 paluuta esiintymisareenoille, ja esiintyi Savoy-teatterissa 1. toukokuuta 2015.
Kääpiöhevosenkenkäyökkö
Kääpiöhevosenkenkäyökkö ("Rhinolophus hipposideros") on hevosenkenkäyökköjen heimoon kuuluva lepakkolaji. Lajin uudeksi nimeksi on nisäkäsnimistötoimikunta ehdottanut euroopanpikkuherkkoa.
Sen siipien kärkiväli on 19–25 cm ja vartalo 4–4,5 cm sekä häntä 2–3 cm. Painoa lepakolle kertyy vain 5–9 g. Kääpiöhevosenkenkäyököllä on heimolaistensa tavoin hevosenkengän muotoinen ihopoimu kuonossa. Äänet ovat hyvin korkeita ja hiljaisia, kirskuvia. Laji elää metsäisillä kalkkikivialueilla, missä se lentää öisin pyydystäen lähinnä ilmasta yökkösiä, sääskiä, kärpäsiä ja kovakuoriaisia.
Kääpiöhevosenkenkäyökkö horrostaa yksin luolissa, mutta kesällä päiväpiilossa voi olla kokonainen yhdyskunta. Naaras saa kesä-heinäkuussa neljän kuukauden tiineyden jälkeen yhden poikasen. Poikanen vieroitetaan 6–7 viikon kuluttua. Laji tulee sukukypsäksi yksivuotiaana. Kääpiöhevosenkenkäyökkö saattaa elää luonnossa ainakin 21-vuotiaaksi, mutta kuolee vankeudessa nopeasti. Lajin levinneisyysalue ulottuu Britteinsaarilta idässä Kirgisiaan ja Kashmiriin Keski-Aasiassa ja etelässä Koillis-Afrikkaan.
Kääpiöhevosenkenkäyökön kannan kokoa ei tunneta, mutta se on joissakin valtioissa luokiteltu vaarantuneeksi ja on vaarassa kuolla sukupuuttoon levinneisyytensä pohjoisosissa Euroopassa. Alankomaista ja Liechtensteinistä se on jo hävinnyt. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN kuitenkin muutti omassa uhanalaisuusarviossaan vuonna 2004 lajin luokituksen vaarantuneesta elinvoimaiseksi.
Aulis Vahtonen
Aulis Kullervo Vahtonen (s. 27. tammikuuta 1929 Turku, k. 1995?) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Vahtonen edusti koko uransa ajan Turun Palloseuraa vuosina 1946–1956. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1949. Kaikkiaan Vahtonen pelasi seitsemän kauden aikana 86 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 17 maalia. Hän pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1952.
vahtonen pelasi jalkapallon lisäksi jääkiekkoa SM-sarjassa 6 ottelua TPS:n joukkueessa kaudella 1947-1948.
Reijo Vaittinen
Reijo Vaittinen (s. 24. tammikuuta 1956 Suonenjoki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Vaittinen on Suonenjoen Pallon kasvatti. Hän edusti urallaan Mikkelin Pallo-Kissoja 1972–1976, Oulun Palloseuraa 1977–1978, Mikkelin Palloilijoita 1979–1989 ja Porrassalmen Urheilijoita 1990–1993. Kaikkiaan hän pelasi 11 kauden aikana 203 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 16 maalia.
Vaittinen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1977–1982 yhteensä 13 maaottelua.
Erkki Valla
Erkki Valla (s. 8. syyskuuta 1964 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Valla edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia 1983–1991 ja Finnairin Palloilijoita 1991–1994. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1985, 1987, 1988 ja 1990 sekä Suomen Cupin 1984. Kaikkiaan Valla pelasi 11 kauden aikana 183 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 16 maalia.
Valla pelasi Suomen maajoukkueessa kolme maaottelua vuonna 1988.
Pelaajauran jälkeen Valla on valmentanut muun muassa AC Vantaan A-nuoret Suomen mestaruuteen ja toiminut Käpylän Pallon toiminnanjohtajana.
Tällä hetkellä Valla toimii HJK:n valmennuspäällikkönä.
Itä–Länsi-ottelu 2010
Vuoden 2010 Itä–Länsi-ottelu oli järjestyksessään miesten 76. pesäpallon vuotuinen arvo-ottelu, joka palasi pitkän tauon jälkeen Helsinkiin, jossa ottelu pelattiin Finnair Stadiumilla 2.–4. heinäkuuta. Paremmuus ratkottiin viidessä sarjassa: miehet, naiset, A-pojat, B-pojat ja B-tytöt. Itä voitti kaikki ottelut B-tyttöjen peliä lukuun ottamatta. Itä-länteen tehtiin täksi vuodeksi raju sääntömuutos Finnair Stadiumin ahtauden takia. Kentän sivuille sijoitettiin portit, joiden välistä lyöty läpilyönti tiesi automaattisesti kunnaria.
Molempiin joukkueisiin valittiin yksi pelaaja yleisöäänestyksen perusteella. Varsinaisina valitsijoina toimivat Idällä Pasi Varonen ja Lännellä Veijo Turpela.
Idän pelinjohtajiksi valittiin viime vuoden mestarijoukkueen Sotkamon Jymyn Mikko Kuosmanen ja Sami Mähönen. Lännen pelinjohtajina puolestaan toimivat Vimpelin Vedon Risto Ojanperä ja Jussi Haapakoski.
Idän naisten joukkueen valitsi Paula Rautiainen ja lännen joukkueen Hanna Tuomaala. Lisäksi yleisö valisi molempiin joukkueisiin yhden pelaajan miesten joukkueiden tapaan.
Pelinjohtajiksi valittiin idälle Jyväskylän Kirittärien Jussi Viljanen ja lännelle Porin Pesäkarhujen Sami-Petteri Kivimäki.
Veijo Valtonen
Veijo Ensio Valtonen (5. tammikuuta 1936 Käkisalmi – 11. kesäkuuta 2016 Valkeakoski) oli suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja.
Puolustajana pelannut Valtonen edusti koko uransa ajan Valkeakosken Hakaa vuosina 1953–1968. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1960, 1962 ja 1965 sekä Suomen Cupin 1955, 1959, 1960 ja 1963. Kaikkiaan Valtonen pelasi 14 kauden aikana 252 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Valtonen pelasi Suomen maajoukkueessa neljä maaottelua vuosina 1960–1964.
Pelaajauran jälkeen Valtonen toimi muun muassa Haka valmentajana kausilla 1966–1970, 1972 ja 1981. Hänet on valittu seuran kunniajäseneksi.
Luhtakuoriaismaiset
Luhtakuoriaismaiset ("Dascilloidea") on kovakuoriaisiin ("Coleoptera") kuuluva yläheimo.
Yläheimolle tyypillisiä piirteitä ovat tappimaiset etulonkat sekä vahvasti liuskaiset nilkkajaokkeet.
Yläheimoon kuuluu Euroopan alueella vain yksi heimo, "Dascillidae" eli luhtakuoriaiset, jonka ainoa Pohjois-Euroopassa tavattava laji on hiirokuoriainen ("Dascillus cervinus"). Kyseinen laji on Suomen eteläosissa yleinen ja sitä tavataan erityisesti kosteahkoilla niityillä, missä laji tavallisesti istuu kukissa. Hiirokuoriaisen toukka elää maan sisässä, missä se syö kasvien juuria.
Tšekkoslovakia talviolympialaisissa 1932
Tšekkoslovakia osallistui Lake Placidin talviolympialaisiin 1932 kuuden miesurheilijan joukkueella. Kaikissa kolmessa pohjoismaisessa hiihtolajissa ja taitoluistelussa kilpailleet tšekkoslovakialaiset jäivät ilman mitaleja. Parhaan sijoituksen saavutti yhdistetyssä kilpaillut Antonín Bartoň oltuaan kuudes.
Atlantismi
Atlantismi on aate, joka pyrkii läheiseen yhteistyöhön Länsi-Euroopan ja Pohjois-Amerikan maiden, erityisesti Kanadan ja Yhdysvaltain välillä varsinkin politiikkaa, taloutta ja puolustusta koskevissa asioissa. Tarkoituksena on pitää yllä osallistuvien maiden turvallisuutta ja suojella niitä yhdistäviä arvoja, ”demokratiaa, yksilönoikeuksia ja lakia.”
Atlantismin kannattajaa kutsutaan atlantistiksi.
Nimi juontuu Atlantin valtamerestä, joka erottaa tai yhdistää kaksi maanosaa. Atlantismi on etäällä kontinentalismista.
Tunnettuja atlantisteja ovat Britannian entiset pääministerit Tony Blair ja Gordon Brown sekä Zbigniew Brzezinski ja Javier Solana. Nato on atlantistinen organisaatio ja F-35-hävittäjälentokone on atlantistinen projekti. Useilla Itä-Euroopan maiden, kuten Puolan ja Romanian, johtajilla on voimakkaita atlantistisia näkemyksiä.
Erään WikiLeaks-vuodon mukaan Suomi olisi tehnyt salaiset vaihtokaupat muun muassa Israelin kanssa n vaihtuvasta jäsenyydestä. Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystön tekemän raportin mukaan Suomi pyrkii hankkimaan ääniä eritoten YK:n pieniltä valtioilta. Raporttiin on lisätty loppukommentti, ettei ulkoministeri Alexander Stubbia sotkettaisi mihinkään YK-haihattelijaan: ”Huolimatta laskelmoidusta vetoomuksestaan pienille valtioille Stubb on vakaumuksellinen atlantisti.”
Naton taholta atlantismin on nähty tarjoavan sen jäsenmaille uuden ja positiivisemman kuvan.
Atlantismi koki merkittäviä muutoksia 2000-luvun alussa terrorismin ja Irakin sodan valossa. Huolimatta transatlanttisen turvallisuusmaiseman suurista muutoksista atlantismin on nähty selvinneen erityisenä kansallisena turvallisuussuuntauksena Euroopan poliittisella areenalla ja Naton sisällä.
Iso-Britannia talviolympialaisissa 1932
Yhdistynyt kuningaskunta osallistui Ison-Britannian nimellä Lake Placidin talviolympialaisiin 1932 neljän naisurheilijan joukkueella. Taitoluistelun naisten yksinluistelussa kilpaillut nelikko oli sangen nuori: siihen kuului kaksi 11-vuotiasta ja yksi 14-vuotias tyttö. Cecilia Colledge on yhä (2011) kaikkien aikojen nuorin talviolympialaisissa kilpaillut urheilija. Parhaiten brittiluistelijoista sijoittui Megan Taylor oltuaan seitsemäs.
Mollie Phillips toi maansa lipun olympiastadionille avajaisissa ensimmäisenä brittiläisenä naisurheilijana.
Jérémy Ménez
Jérémy Ménez (s. 7. toukokuuta 1987 Longjumeau, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan pääsarjassa pelaavaa Paris Saint-Germainia ja on pelipaikaltaan laitalinkki tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ménez aloitti ammattilaisuransa vuonna 2004 Sochaux'sta. Hän oli aiemmin pelannut seuran juniorijoukkueissa kolme vuotta. Edustettuaan joukkuetta kahden kauden ajan hän siirtyi Monacoon. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen.
Ménez pelasi kahden kauden aikana Monacossa yhteensä 54 sarjaottelua, ja niissä syntyi 14 maalia. Hänen hyvät otteensa kiinnittivät huomiota suuremmissa seuroissa ja lopulta elokuussa 2008 hän siirtyi italialaisseura Romaan 10,5 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 31. elokuuta 2008 ottelussa Napolia vastaan. Heinäkuussa 2011 Ménez palasi takaisin kotimaahansa Paris SG:n riveihin.
Ménez teki ensiesiintymisensä Ranskan maajoukkueessa 11. elokuuta 2010 ystävyysottelussa Norjaa vastaan.
Dzjatlava
Dzjatlava () eli Djatlovo () on pieni kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueen keskiosissa Valko-Venäjällä. Vuoden 2009 väestönlaskussa kaupungin väkiluku oli 7 853 ja koko hallintopiirin 29 703. Piirin asukaslukuun sisältyy myös kaupunkityyppiset taajamat Kozlovštšina (1 847 asukasta, ) ja Novojelnja (3 041 asukasta, ).
Dzjatlavan piirin maanteistä keskeisimpiä on kaupungin pohjoisosien läpi kulkeva valtatie M11 (), joka luo yhteyden pohjoisessa esimerkiksi Lidaan (50 km) ja etelässä Slonimiin (46 km). Itään vievä kantatie P10 tuo tieyhteyden Navahrudakiin (37 km). Kantatie P108 johtaa puolestaan Dzjatlavasta kaakkoon M1-moottoritielle ().
Dzjatlavan piirin pohjoisrajalla virtaa Niemen-joki. Piirin itäosien poikki kulkee Valko-Venäjän rautateiden pohjois-etelä-suuntainen Lidan ja Baranavitšyn välinen rataosuus.
Peter Sladey
Peter Alexander Sladey () oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Sladeyn vanhemmat olivat talonomistaja ja kauppias Peter Sladey ja Anna Aleksandra Kecklund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Enny Sofia Reckardtin kanssa. Hän kävi viisi luokkaa Tampereella klassillista lyseota. Opintojaan hän jatkoi Tampereella teknillisen opiston sähköteknillisellä osastolla, mistä hän sai päästötodistuksen vuonna 1915. Sotilaskoulutusta hän sai kaasukurssilla Helsingissä vuonna 1924 ja sotilaspedagogisella kurssilla Hämeenlinnassa vuonna 1925.
Sladey liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 12. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Sladey saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Sladey siirrettiin sisällissodan jälkeen 5. elokuuta 1918 alkaen puhelinjoukkueen johtajaksi 2. Divisioonan tiedonanto-osastoon, josta hänet siirrettiin Kenttälennätinpataljoonaan ja nimitettiin 2. helmikuuta 1921 alkaen päälliköksi 2. komppaniaan. Kenttälennätinpataljoonassa hän siirtyi 1. lokakuuta 1924 alkaen aliupseerikoulun johtajaksi. Hän erosi armeijasta 8. maaliskuuta 1927 ja muutti siirtolaiseksi Kanadaan. Hän julkaisi vuonna 1926 kirjan "Sähkö- ja puhelinoppi viestijoukkoja varten". Hänet on haudattu Egmontiin, Kanadaan.
Anne-Marie Kynsilehto
Anne-Marie ”Mirri” Kynsilehto (nyk. Clarke, s. 1969) on entinen suomalainen esteratsastaja. Hän aloitti ratsastuksen kotikaupungissaan Oulussa ratsastuskoulu Saaran Tallilla ja edusti kilpailu-uransa ajan seuraa Oulun Ratsastajat. Hän kilpaili vuodesta 1979 aina 1990-luvun alkupuoliskolle edeten kansainvälisesti menestyksekkäästä poniratsastajasta kansainväliseen avoimen tason kilpailumenestykseen. Poniratsastajana hän saavutti Pohjoismaiden mestaruuden ponilla Super Trouper vuonna 1984 sekä viisi Suomen mestaruutta muun muassa poneilla Janina ja Two Star, juniorina lisäksi kaksi PM-hopeaa hevosella Maxall. Avoimella tasolla hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1990 ja SM-hopeaa vuonna 1989 sekä Finnderbyn vuonna 1988, ratsasti Suomen Nations Cup -joukkueessa monissa kilpailuissa vuosina 1990–1992 sekä kilpaili kansainvälisesti keräten sijoituksia World Cup -tasolla saakka, muun muassa 7. sijan Helsinki International Horse Shown Word Cup -osakilpailussa vuonna 1992. HIHS:ssa hän myös tuli kolmanneksi tapahtuman toisessa pääluokassa eli Grand Prix'ssa vuonna 1989.
Kynsilehto oli vuonna 1988 ensimmäinen pohjoismaalainen esteratsastaja, joka kutsuttiin kilpailemaan Kanadaan Calgaryn Spruce Meadows -ratsastuskeskukseen, ja hän vietti talvet 1988–1990 Yhdysvalloissa George Morrisin valmennuksessa kilpaillen hyvällä menestyksellä muun muassa Tampassa ja West Palm Beachissa. 1990-luvulla hän kilpaili Euroopan kansainvälisissä kilpailuissa hollantilaisesta valmennuskeskuksesta käsin.
Kynsilehdon tärkein kilparatsu oli ori Neopolitan (kilpailunimi Uusi Suomi (US) Neopolitan), mutta hän kilpaili kansainvälisesti myös muiden muassa hevosilla (EG) Argentina, Jasper BB ja Whispering Royal Lady, jotka myöhemmin siirtyivät Pinja Immosen esteratsuiksi. Kansainvälisen tason kilparatsuihin kuului myös (GWS) Run and Jump.
Anne-Marie Kynsilehto avioitui 1990-luvulla englantilaisen esteratsastaja Warren Clarken kanssa. Hän asuu nykyään Lancashiressa, Englannissa ja keskittyy puolisonsa kanssa estehevosten kasvatukseen ja myyntiin. Kynsilehdon isä on entinen ralliautoilija, oululainen liikemies Juhani (Jussi) Kynsilehto, joka tyttärensä kilpailuvuosina toimi tämän managerina.
Yksi Kynsilehdon kilpailu-uran tärkeistä sponsoreista oli sanomalehti Uusi Suomi, jonka viimeisessä painetussa numerossa 28.11.1991 hän kiitti yhteistyöstä koko sivun ilmoituksella. Kynsilehto kuului myös Kati Hurmeen tavoin vuodesta 1985 alkaen Enso-Teamiin, joka tuki lahjakkaita nuoria suomalaisratsastajia.