hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Castlevania: Dawn of Sorrow
Castlevania: Dawn of Sorrow (Japanissa nimellä "Akumajō Dracula: Sōgetsu no Jūjika") on Konamin kehittämä videopeli, ja osa Castlevania-pelisarjaa. Peli julkaistiin vuonna 2005 ja se on julkaisujärjestyksessä ensimmäinen kolmesta Nintendo DS:n "Castlevania"-pelistä. "Dawn of Sorrow" on suora jatko osa aiemmin Game Boy Advancelle julkaistulle pelille "".
"Dawn of Sorrow" on kaksiulotteinen toimintaseikkailu kuten edeltäjänsäkin. Peruspelattavuus on samantapainen kuin "Aria of Sorrow"issa: pelaajan hahmo Soma taistelee tiensä linnan lävitse kohdaten monenlaisia hirviöitä ja vihollisia. Soman kokemustaso nousee taisteluiden myötä ja Soma voi löytää tai ostaa parempia aseita ja muita esineitä käyttöönsä.
"Aria of Sorrow" -pelissä esitelty sielusysteemi palaa suurilta osin samanlaisena. Aina kun Soma voittaa hirviön, Somalla on mahdollisuus saada tapetun vihollisen sielu haltuunsa ja sen ansiosta käyttää hirviöiden voimia. Sielut on jaettu kolmeen luokkaan joista voi olla jokaisesta vain yksi kerrallaan käytössä. Suurin osa sieluista ei ole pakollisia pelin etenemiselle, mutta jotkut kyvyt (kuten tuplahyppy) ovat välttämättömiä että pelaaja voi päästä alueille joihin ei muuten pääsisi.
Uusiin ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa mahdollisuus käyttää Nintendo DS:n kahta ruutua siten että itse pelinäkymä on toisessa ja kartta toisessa ruudussa. Lisäksi peli hyödyntää kosketusnäyttöä, sillä aina pomotaisteluiden lopuksi pelaajan tulee piirtää ruudulle tietty kuvio jotta pomovastus tuhoutuu. Mikäli pelaaja epäonnistuu piirtämisessä, pomo saa osan energiastaan takaisin ja pelaajan on yritettävä uudestaan.
"Dawn of Sorrow" alkaa kun on kulunut vuosi "" tapahtumista. Vuosi on kulunut normaalisti ja Soma uskoo että on menettänyt kykynsä hirviöiden sielujen hallitsemiseen. Eräänä päivänä Soma ja hänen lapsuudenystävänsä Mina ovat kaupungilla, kun salaperäinen nainen nimeltä Celia ilmestyy ja kutsuu hirviöitä paikalle. Soma tuhoaa hirviöt samalla kun niiden sielut imeytyvät Soman sisälle, ja Soma huomaa että hän pystyy jälleen ottamaan sieluja hallintaansa. Celia perääntyy mutta uhkaa samalla että Soma tulee pian kokemaan tuhonsa. Paikalle ilmestyy myös edellisestä pelistä tuttu Arikado joka selittää Somalle että Celia on mysteerisen kultin johtaja jonka pyrkimyksenä on herättää uusi pimeyden valtias.
Arikado kieltää Somaa jahtaamasta Celiaa, mutta myöhemmin Soma kuitenkin saa tietoonsa kultin tukikohdan sijainnin ja menee paikalle omatoimisesti. Soma huomaa että kultin tukikohta on valtava hirviöiden täyttämä linna, ja se on käytännössä kopio Draculan linnasta.
Linnassa Soma kohtaa Celian ja myös kaksi miestä, Dmitriin ja Darion. Dmitrii ja Dario olivat syntyneet samaan aikaa kuin Dracula tuhottiin, ja siksi heillä on yliluonnollisia voimia. Celia haluaa tuoda maailmaan uuden pimeyden valtiaan ja jommastakummasta näistä voi tulla se jos he onnistuvat voittamaan Soman. Soman täytyy päihittää molemmat ja samalla estää uuden pimeyden valtiaan synty ja siten pelastaa jälleen maailma.
Milcah Cheywa
Milcah Chemos Cheywa (s. 24. helmikuuta 1986 Mt. Elgon) on kenialainen yleisurheilija, jonka päälaji on 3 000 metrin estajuoksu.
Chemos sai hopeaa Berliinin MM-kilpailuissa 2009 ajalla 9.08,57. Alun perin hän oli sijoittunut kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin toiselle sijalle kun alkuperäinen voittaja Marta Domínguez hylättiin dopingin vuoksi. Saman vuoden hän sijoittui toiseksi. Hän voitti 2010 kultaa Nairobin Afrikan-mestaruuskilpailuissa ajalla 9.32,18 ja Delhin Kansainyhteisön kisoissa ajalla 9.40,96. Hän voitti samana vuonna myös Kenian-mestaruuden ja sijoittui toiseksi Splitin maanosien cupissa.
Chemos saavutti Daegun MM-kilpailuissa 2011 pronssia ajalla 9.17,16. Hän voitti samana vuonna Kenian-mestaruuden. Vuonna 2012 hän voitti Kenian olympiakarsinnan ja sijoittui Lontoon olympialaisissa neljänneksi. Hän voitti maailmanmestaruuden Moskovassa 2013 ajalla 9.11,65. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän sai hopeaa ajalla 9.31,30. Hän on voittanut myös useita Timanttiliigan kilpailuja.
Chemos juoksi Afrikan ennätyksen 9.07,14 Oslossa 7. kesäkuuta 2012. 3 000 metrin juoksussa hän teki ennätyksensä 8.43,92 Zagrebissa 31. elokuuta 2009.
Bell XFL-1 Airabonita
Bell XFL -1 oli Yhdysvaltain laivastolle valmistettu hävittäjän prototyyppi ja kokeilukone. Vuonna 1938 laivasto teki aloitteen uudesta tukialushävittäjästä. Bell-yhtiö sai tilauksen prototyypistä 8. marraskuuta 1938 ja se lensi ensilentonsa 13. toukokuuta 1940. Bell nimesi tyypin Airabonitaksi.
Kone pohjautui yhtiön P-39-koneeseen. Tukialuskäyttöä varten tehtiin huomattavia muutoksia. Alkuperäinen nokkapyörällinen laskuteline muutettiin kannuspyörälliseksi, mikä oli tuohon aikaan tavanomainen. Päälaskuteline siirrettiin siiven etuosaan. Tästä seurasi, että jäähdyttimet siirrettiin siipien tyven tunneleista koteloihin siiven takareunaan. Tukialukselle laskeutumisen helpottamiseksi siiven etuopuolelle rungon alle rakennettiin ikkuna. Pysäyttämistä varten rungon alle asennettiin ylösvedettävä jarrukoukku.
Viralliset koelennot alkoivat heinäkuussa 1940. Pituusvakavuus havaittiin heikoksi. Tuulitunnelikokeiden jälkeen sivuperäsintä suurennettiin.
Lentäjät huomauttivat erityisesti ohjaamon hätäpoistumisluukusta pitäen kokonaan irrotettavaa kuomua parempana. Voimansiirtoakselin pelättiin värisevän ja heikentävän runkoa ja lyhentävän käyttöikää. Luvattu palvelulakikorkeus oli vaikea saavuttaa ja onnistui harvoin. Laivasto myös suosi tähtimoottoria nestejäähdytteisen moottorin sijasta. Havaitut puutteet sekä Vought-yhtiön onnistunut prototyyppi, josta kehittyi F4U Corsair, johtivat päätökseen lopettaa projekti.
Voimalaite ja mittojaSuorituskyky ja aseistus
Magellanin pilvet
Magellanin pilvet, Pieni Magellanin pilvi (SMC) ja Suuri Magellanin pilvi (LMC), ovat kaksi epäsäännöllistä kääpiögalaksia, jotka ovat nähtävissä eteläisen pallonpuoliskon taivaalla. Kummatkin pilvet ovat Linnunradan satelliittigalakseja ja kuuluvat näin ollen myös Paikalliseen ryhmään.
Pilvet on nimetty Fernão de Magalhãesin () mukaan.
Grigori Retškalov
Grigori ”Griša” Andrejevitš Retškalov (; 9. helmikuuta 1920 Hudjakovo – 22. joulukuuta 1990 Žukovski) oli neuvostoliittolainen lentäjä. Hän oli liittoutuneiden kolmanneksi eniten ilmavoittoja saanut hävittäjälentäjä (hävittäjä-ässä) 56 vahvistetulla pudotuksellaan. Lisäksi 6 pudotusta oli jaettuja, jonkin toisen lentäjän kesken.
P-39 Airacobran lisäksi Grigori Retškalov lensi ja saavutti taisteluvoittoja Polikarpov I-153- sekä I-16- ja Jakovlev Jak-1-koneilla.
Hän oli tunnettu tavastaan jahdata pudotuksia ja välinpitämättömyydestä lentokuriin ja hän sai tästä lentokieltoja.
Kapteeni Retškalov haavoittui ainakin kerran hyvin vaikeasti, ja joutui kokemaan kolme leikkausoperaatiota sekä pitkän hoitojakson sairaalahoidossa. Heikohko yleiskunto ja näkökyvyn ongelmat johtivat niin ikään useisiin lentokieltoihin.
Saavutuksistaan Retškalov sai kuitenkin Neuvostoliiton sankarin arvon. Hän lensi amerikkalais-valmisteisella Bell P-39 Airacobra-hävittäjällä. Grigori Retškalovin palvelusyksikkö oli 16. GIAP. Hän toimi sen 1. lentueen johtajana. Tämä 7. maaliskuuta vuonna 1942 muodostettu hävittäjäyksikkö tuli tunnetuksi siitä, että sillä oli eniten Neuvostoliiton sankareita palveluksessaan.
Roger ja minä
Roger ja minä ("Roger & Me") on Michael Mooren ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1989. Moore tuli Yhdysvalloissa tunnetuksi "Roger ja minä" -elokuvalla, joka kuvasi mitä Michiganin Flint-kaupungissa tapahtui, kun General Motors sulki tehtaansa ja avasi uuden Meksikossa, jossa palkat olivat pienemmät. Nimi Roger viittaa Roger B. Smithiin, entiseen General Motorsin toimitusjohtajaan ja johtokunnan puheenjohtajaan.
"Roger ja minä" valittiin vuonna 2013 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Tien päällä Michael Moore
Tien päällä Michael Moore ("The Big One") on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1997. Pääosassa itse Michael Moore, jonka "Downsize This" -nimisen kirjan myynninedistämiskiertueesta elokuva kertoo.
Go Suomessa
Suomessa gota on pelattu 1970 luvulta lähtien ja kansainvälisiä kontakteja on ollut heti alusta lähtien.
Ensimmäinen go-seura oli Helsingin go-kerho, joka perustettiin vuonna 1979. Nykyään Suomessa on noin 20 vakiintunutta kerhoa.
Suomen suurin go-turnaus on vuosittain järjestettävä Takapotku Open, jossa pelaa vuosittain yli 70 pelaajaa.
Prozac Nation
Prozac Nation on Miramax Films -filmiyhtiön elokuva vuodelta 2001. Ohjaaja on Erik Skjöldbjærg. Pääosissa Christina Ricci, Anne Heche, Jessica Lange, Michelle Williams ja Jason Biggs. Elokuva perustuu Elizabeth Wurtzelin omaelämäkertaan, joka kuvaa hänen henkistä väsymystään. Nimi viittaa lääkemerkkiin, onnellisuuspilleriksi kutsuttuun mielialalääkkeeseen Prozaciin, jota hänelle määrättiin.
Elokuvan maailmanensi-ilta oli 8. syyskuuta 2001 Toronton elokuvajuhlilla.
Unta vai rakkautta
Unta vai rakkautta () on Sandra Bullockin tähdittämä yhdysvaltalainen romanttinen komedia vuodelta 1995, jonka on ohjannut Jon Turteltaub ja kirjoittanut Daniel G. Sullivan ja Frederic Lebow. Julia Robertsille tarjottiin Lucy Moderazin roolia mutta hän kieltäytyi.
Jonah Hill
Jonah Hill (oik. Jonah Hill Feldstein; s. 20. joulukuuta 1983 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ohjaaja, näyttelijä, tuottaja, käsikirjoittaja ja koomikko. Hill on näytellyt muun muassa elokuvissa "Superbad", "Paksuna", "Funny People", "Keikkaa pukkaa", "Moneyball", "Django Unchained", "21 Jump Street" ja "The Wolf of Wall Street".
Jonah Hill syntyi juutalaiseen perheeseen. Hänellä on nuorempi sisko Beanie Feldstein, joka on myös näyttelijä. Hänellä oli myös vanhempi veli Jordan Feldstein. Hill kasvoi Cheviot Hillsin naapurustossa Los Angelesissa.
Hill teki elokuvadebyyttinsä vuonna 2004 elokuvassa "I Heart Huckabees", jossa hän näytteli yhdessä Jason Schwartzmanin ja Dustin Hoffmanin kanssa. Hill pääsi myöhemmin näyttelemään suurempaa sivuroolia elokuvassa "Paksuna". Hill oli ehdolla Teen Choice -palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa "Accepted" (2006). Hän pääsi myös näyttelemään pääosaa elokuvassa "Superbad". Hän sai roolistaan elokuvassa "Moneyball" (2011) sekä Golden Globe- että Oscar-ehdokkuuden. Vuonna 2012 hän näytteli yhdessä Channing Tatumin kanssa elokuvassa "21 Jump Street". Hill sai myös pienen roolin Quentin Tarantinon elokuvasta "Django Unchained". Vuonna 2013 Hill esiintyi elokuvassa "The Wolf of Wall Street", josta hän sai uransa toisen parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Ricci
Ricci () on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Mollie King
Mollie Elizabeth King (s. 4. kesäkuuta 1987) on englantilainen laulaja-lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten brittiläis-irlantilaisesta tyttöbändistä The Saturdays. Ennen The Saturdaysiä King oli toisessa tyttöbändissä nimeltä Fallen Angelz, joka osallistui Britannian "X Factoriin" ja saikin tuomareilta positiivisiä kommentteja, mutta putosi kilpailusta sen alkuvaiheilla. King soittaa myös kitaraa.
Mollie King syntyi Wandsworthissa, Lontoossa. Hänen perheeseensä kuuluvat vanhemmat Susan ja Stephen King sekä kaksi siskoa. 11-vuotiaana King menestyi hiihdossa ja oli mukana menestyneessä nuorten hiihtojoukkueessa. King kuitenkin tyrmäsi ajatuksen siitä uranaan, koska unelmoi laulamisesta.
Kamppailu elämästä
Kamppailu elämästä () on yhdysvaltalainen televisioelokuva vuodelta 1997. Sen on ohjannut Jim Abrahams ja pääosia näyttelevät Fred Ward ja Meryl Streep. Elokuva pohjautuu tositarinaan vaihtoehtoisesta lääketieteestä hoitokeinona epilepsiaan.
Danielle Carruthers
Danielle Carruthers (s. 22. joulukuuta 1979) on yhdysvaltalainen pila-aitajuoksija.
Carruthers saavutti NCAA:n mestaruuskilpailuissa neljä hopeaa: ulkoradoilla 100 metrin aitajuoksussa 2001 ja 2003, sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa 2002 ja 2003. Hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa 2005 ja 2006. Moskovan sisäratojen MM-kilpailuissa 2006 hän sijoittui 60 metrin aitajuoksussa neljänneksi ennätyksellään 7,88. Yhdysvaltojen-hallimestaruuskilpailuissa hän sai 60 metrin aitajuoksussa hopeaa 2007.
Carruthers sijoittui toiseksi Yhdysvaltojen-mestaruuskilpailujen 100 metrin aitajuoksussa 2011. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän sai hopeaa ennätyksellään 12,47.
Vedam
Vedam () on vuonna 2010 ilmestynyt, Radhakrishna Jagarlamudin käsikirjoittama ja ohjaama telugunkielinen elokuva. Pääosarooleissa nähdään Allu Arjun, Manoj Manchu ja Anushka Shetty. Elokuva voitti vuoden parhaan elokuvan Nandi Awards -palkinnon, vuoden parhaan telugunkielisen elokuvan Filmfare Awards South -palkinnon sekä muutamia muita palkintoja. Vuonna 2011 Radhakrishna Jagarlamudi teki elokuvasta tamilinkielisen uudelleenfilmatisoinnin nimeltä "Vaanam", jossa osa "Vedamin" näyttelijöistä esitti roolinsa uudelleen.
"Vedam" voitti vuoden 2010 parhaan elokuvan Nandi Awards -palkinnon. Filmfare Awards South 2010 -palkintogaalassa se sai telugunkielisten elokuvien kategoriassa neljä palkintoa: paras elokuva, paras ohjaaja, paras miespääosa (Allu Arjun) ja paras naispääosa (Anushka Shetty). Anushka Shetty voitti myös CineMAA Awardsin parhaan naispääosan tuomaristopalkinnon.
Elokuvan musiikin on säveltänyt M. M. Keeravani. Kappaleiden sanoitukset ovat tehneet Sirivennela Seetarama Sastry, Sahiti, E. S. Murthy ja M. M. Keeravani. Soundtrack julkaistiin 3. toukokuuta 2010. Kappaleet 9–12 esiintyvät vain albumin digitaalisessa julkaisussa, eivät fyysisellä levyllä.
Sergei Udaltsov
Sergei Stanislavovitš Udaltsov (s. 16. helmikuuta 1977) on venäläinen poliittinen aktivisti ja Vasemmistorintama-liikkeen johtaja. Hän on koulutukseltaan juristi. Udaltsov oli yksi Venäjän mielenosoitusten 2011–2012 kärkihahmoista ja "Punaisen Nuorison Etuvartio" -ryhmän puhemies.
Udaltsov on ollut useita kertoja pidätettynä pienistä rikkomuksista, kuten kadun ylittämisestä väärästä kohtaa. Hän pitää pidätysten todellista motiivia poliittisena, ja Amnesty International on julistanut hänet mielipidevangiksi pidätysten aikana.
Tammikuussa 2012 antamansa haastattelun mukaan Udaltsov ja hänen joukkonsa eivät haaveile Neuvostoliiton paluusta, mutta ”haluavat säilyttää sen, mikä neuvostojärjestelmässä oli hyvää”.
Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Udaltsov toimi Gennadi Zjuganovin (KPRF) kampanjassa ja Zjuganov on kuvaillut häntä liittolaisekseen. Udaltsov on Venäjällä varsinkin vanhempien kommunistinaisten avoimesti ihailema henkilö.
Helmikuussa 2013 moskovalainen tuomioistuin määräsi Udaltsovin kotiarestiin. Hän on tutkinnassa mielenosoitusten organisoinnista ja epäiltynä väkivaltaisesta kumoushankkeesta. Udaltsov kiisti syytökset. Heinäkuussa 2014 hänet tuomittiin 4,5 vuodeksi vankeuteen Putinin vastaisten mellakoiden järjestämisestä vuonna 2012.
Kimmo Oksanen
Kimmo Oksanen (s. 1. syyskuuta 1960 Sysmä) on Helsingin Sanomien toimittaja ja kolumnisti.
Oksanen on ollut Helsingin Sanomien toimittaja vuodesta 1993. Kaupunkitoimittajana hän herätti monilla aiheilla keskustelua. Hän on kirjoittanut paljon yhteiskunnan vähäosaisista, syrjäytyneistä, muun muassa asunnottomista ja alkoholisteista sekä laitoksissa elävistä vanhuksista. Oksanen on kirjoittanut runsaasti kolumneja myös kaupunkielämästä, kaupunkikulttuurista sekä erilaisista kaupunkielämää rikastaneista ilmiöistä. Hän on myös paheksunut pienyrittäjien kohtelua byrokratian ja isompien toimijoiden kuten K- ja S-ryhmien ikeessä.
Oksanen on kirjoittanut kirjat muun ja romanialaisista kerjäläisistä. Makasiinit 1899-2006 kertoo Töölönlahden historian rautatien rakentamisesta 1800-luvulla VR:n makasiinien paloon 2006 sanoin ja kuvin. Kerjäläisten valtakunta: totuus kerjäävistä romaneista... ja muita valheita on kertomus Euroopan sorretuimmasta väestönosasta ja Itä-Euroopan romanien tilanteesta 2010-luvulle tultaessa.
Stafylokokkibakteerin ja herpes-viruksen aiheuttama infektio vaurioitti Oksasen kasvoja vuonna 2008. Hän on kirjoittanut kokemuksistaan teoksen "Kasvonsa menettänyt mies" (2015). Teos palkittiin vuoden parhaana kirjana Bonnierin Suuren Journalistipalkinnon Vuoden kirja -kategoriassa 2015. Kirjasta on tehty myös samanniminen näyttämöversio, jonka ohjasi Kari Paukkunen ja jonka rooleissa nähdään näyttelijä ja muusikko Puntti Valtonen sekä muusikko ja näyttelijä Safka Pekkonen.
Vuonna 2018 julkaistiin Kimmo Oksasen ja Heidi Piiroisen kirja Ohikuljetut - Erään kerjäläisperheen tarina (WSOY). Oksanen ja Piiroinen ovat seuranneet 10 vuoden ajan kahden kahden romanialaisen romanisuvun elämää. Kirjan keskiössä on sen päähenkilö Mihaela-Aurelia Stoica perheineen ja sukulaisineen. Romanikerjäläiset tulivat kotikylästään Cetatea de Baltasta Romanian Transilvaniasta Helsinkiin vuonna 2007. Kirja kertoo heidän tarinansa Oksasen tekstein ja Piiroisen kuvin.
Joulukuussa 2015 valokuvaaja Stefan Bremer ja Oksanen pitivät yhteisnäyttelyn Lasipalatsin galleriassa: Exodus - matkalla Suomeen. Näyttely oli Lasipalatsin gallerian viimeinen ennen sen peruskorjausta. Bremer kuvasi näyttelyyn turvapaikanhakijoita Suomessa, Oksasen näyttelyyn kirjoittamat runot kertoivat samasta aiheesta. Koosteen Vieraat-niminen runo on käännetty sosiaalisen median tempauksessa lähes neljällekymmenelle eri kielelle.
Vuonna 2012 Oksaselle myönnettiin Kultainen Helsinki-mitali. Vuonna 2014 kirjailijoiden sananvapausjärjestö PEN myönsi hänelle Vuoden sananvapauspalkinnon.
Rebekah Brooks
Rebekah Brooks (o.s. Wade; s. 27. toukokuuta 1968) on brittiläinen toimittaja ja News Corporationiin kuuluvan News Internationalin entinen toimitusjohtaja. Hän oli salakuunteluskandaaleissa ryvettyneen ja sittemmin lakkautetun News of the World -lehden päätoimittaja vuosina 2000–2003, salakuunteluiden aikana.
Brooks haastettiin oikeuteen yhdessä miehensä ja neljän muun kanssa poliisitutkinnan haittaamisesta. Kesäkuussa 2014 hänet todettiin syyttömäksi.
Aini Alhovuori
Aini Maria Alhovuori-Tervo (23. syyskuuta 1901 Tampere – 1982) oli suomalainen kirjailija.
Djennén piiri
Djennén piiri () on paikallishallintoalue Malin Moptin alueella. Sen pinta-ala on 4 563 neliökilometriä. Asukkaita on 207 300 henkeä.
Djennén piiri rajoittuu lännessä Ténenkoun, pohjoisessa Moptin ja idässä Bandiagaran piireihin sekä etelässä Ségoun alueeseen. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen. Sen läpi virtaa Niger ja sen sivujoki Bani.
Piiriin kuuluu Djennén kaupunkikunta sekä 11 maalaiskuntaa: Dandougou Fakala, Derary, Fakala, Femaye, Kéwa, Madiama, Néma-Badenyakafo, Niansanarié, Ouro Ali, Pondori ja Togué Morari. Hallinnollinen keskus on Djenné. Kyliä on yhteensä 167. Asukkaat ovat fulbeja, bambaroita, bozoja, markoja, soninkeja, dogoneja, boboja, moseja ja tuaregeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Djenné on yksi Malin tärkeimpiä matkailukohteita.
Matthew Centrowitz
Matthew Centrowitz (s. 18. lokakuuta 1989) on yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija, 1 500 metrin olympiavoittaja ja MM-mitalisti. Hän asuu Oregonissa ja on pituudeltaan 173 cm. Hän on opiskellut sosiologiaa Oregonin yliopistossa. Hänen isänsä Matthew Centrowitz Sr oli 1 500 metrin olympiaedustaja Montrealissa 1976.
Centrowitz voitti alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuden 1 500 metrillä São Paulossa 2007. Hän voitti 2008 saman ikäluokan Yhdysvaltojen-mestaruuden 5 000 metrillä ja oli alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa samalla matkalla 11:s. Vuonna 2011 hän voitti 1 500 metrin NCAA:n ja Yhdysvaltojen-mestaruuden. Daegun MM-kilpailuissa hän sai pronssia ajalla 3.36,08. Istanbulin MM-hallikilpailuissa 2012 hän sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi ajalla 3.35,17. Hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 2013. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Centrowitz saavutti hopeaa ajalla 3.36,78.
Centrowitz voitti 2015 Yhdysvaltojen-mestaruuden sisäradoilla mailin juoksussa ja ulkoradoilla 1 500 metrillä. Pekingin MM-kilpailuissa hän sijoittui 1 500 metrillä kahdeksanneksi. Hän voitti 2016 kotimaansa sisä- ja ulkoratojen mestaruuden 1 500 metrillä. Hän voitti samalla matkalla kultaa Portlandin MM-hallikilpailuissa ajalla 3.44,22. Rio de Janeiron olympialaisissa samana vuonna hän voitti matkan kultaa ajalla 3.50,00. Samalla hänestä tuli ensimmäinen yhdysvaltalainen 1500 metrin olympiavoittaja sitten vuonna 1908 kun Mel Sheppard voitti sen matkan kullan. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 Centrowitz karsiutui 1 500 metrin alkuerissä.
Moptin piiri
Moptin piiri () on paikallishallintoalue Malin Moptin alueella. Sen pinta-ala on 7 262 neliökilometriä. Asukkaita on 368 500 henkeä.
Moptin piiri rajoittuu idässä Moptin alueen Douentzan ja Bandiagaran, etelässä Djennén ja lännessä Ténenkoun sekä pohjoisessa Youwaroun ja Timbuktun alueen Niafunkén piiriin. Sen läpi virtaa Niger ja sen sivujoki Bani. Seudulla on lukuisia järviä. Osa siitä kuuluu Dogonin tasankoon.
Piiriin kuuluu Moptin kaupunki sekä 14 maalaiskuntaa: Bassirou, Borondougou, Dialloubé, Fatoma, Konna, Korombana, Koubaye, Kounari, Ouro Modi, Ouroubé Douddé, Salsalbé, Sio, Socoura ja Soye. Hallinnollinen keskus on Mopti. Kyliä on yhteensä 239. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja ja bozoja. Lisäksi on dogoneja, markoja, songhaita ja bambaroita.
Seudun läpi kulkevat valtatiet RN6 ja RN16. Nigerillä ja Banilla on jokiliikennettä. Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi ja hirssi.
Ténenkoun piiri
Ténenkoun piiri () on paikallishallintoalue Malin Moptin alueella. Sen pinta-ala on 11 297 neliökilometriä. Asukkaita on 163 600 henkeä.
Ténenkoun piiri rajoittuu pohjoisessa Moptin alueen Youwaroun, idässä Moptin ja kaakossa Djennén piireihin sekä etelässä ja lännessä Ségoun alueeseen. Seudun kautta virtaa Niger ja sen sivujoki Diaka.
Piiriin kuuluu Ténenkoun kaupunki sekä 9 maalaiskuntaa: Diafarabé, Diaka, Diondiori, Karéri, Ouro Ardo, Ouro Guiré, Sougoulbé, Togoré-Coumbé ja Togoro Kotia. Hallinnollinen keskus on Ténenkou. Kyliä on yhteensä 205. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja ja bozoja. Lisäksi on markoja, songhaita ja bambaroita.
Seudun tärkein liikenneväylä on Nigerjoki. Pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi ja durra. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja.
Piirissä toimii 43 ala- ja viisi yläkoulua, poliklinikka ja 13 terveyskeskusta.
Youwaroun piiri
Youwaroun piiri () on paikallishallintoalue Moptin alueella Malissa. Sen hallinnollinen keskus on Youwarou. Piirin pinta-ala on 7 139 neliökilometriä. Asukkaita on 108 500 henkeä (vuonna 2009, väestönlaskenta).
Youwaroun piiri muodostaa 9,0 % Moptin alueen pinta-alasta. Se rajoittuu idässä Moptin alueen Moptin ja etelässä Ténenkoun piireihin, lännessä Ségoun alueen Nionon piiriin ja pohjoisessa Timbuktun alueen Niafunkén ja Goundamin piireihin.
Piiri sijaitsee Nigerin sisämaasuistossa. Se on pinnanmuodostukseltaan etupäässä tasankoa. Paikoittain esiintyy hiekkadyynejä. Piirin läpi virtaa Niger ja sen haarajoet Issa Ber ja Ambiri. Järviä ovat Débo ja Walado.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 200–400 millimetriä. Säätä leimaavat hiekkamyrskyjä aiheuttava harmattan ja sateita tuova monsuuni. Kasvillisuus on pensassavannia ja ruohoniittyä. Eläinkunta on rikas.
Piirissä sijaitsevat Moptin alueen kaikki seitsemän suojeltua metsää. Ihmisen toiminnan ja ilmasto-olosuhteiden takia niiden alkuperäisestä 8 000 hehtaarin pinta-alasta oli vuonna 2007 jäljellä enää 942 hehtaaria. Débo- ja Waladojärvien niityt muodostavat 150 000 hehtaarin laajuisen karjan laidunalueen, joka kärsii ylilaiduntamisesta kauden lopussa.
Youwaroun piiri erotettiin Niafunkén piiristä Timbuktun alueen perustamisen yhteydessä vuonna 1977. Siihen kuuluu seitsemän maalaiskuntaa: Bembéré Tama, Déboye, Dirma, Dongo, Farimaké, N’Dodjigu ja Youwarou. Kyliä on yhteensä 177.
Väestöltään Youwarou on Moptin alueen piireistä pienin. Asukastiheys 14,5 henkeä neliökilometrillä on Douentzan piirin jälkeen toiseksi alhaisin (yhdessä Tenenkoun piirin kanssa). Asukkaat ovat fulbeja, bambaroita, mandinkoja, bozoja, somonoja ja songhaita.
Piirin tärkein liikenneväylä on Nigerjoki. Maanteitä ei ole käytännössä katsoen lainkaan.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi ja hirssi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Bozojen ja somonojen harjoittama kalastus on hyvinä vuosina huomattavaa, mutta kärsii kuivuudesta ja välineiden puutteesta. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Piirissä toimii 32 alakoulua ja kaksi yläkoulua (vuonna 2003/2004). Youwarou on Moptin alueen piireistä ainoa, jossa ei ole keskikoulua. Terveyspalvelut käsittävät piirin poliklinikan ja seitsemän kunnallista terveyskeskusta (vuonna 2008). Kulttuurilaitoksia ovat kirjasto ja kaksi nuorisotaloa. Vesihuolto kattaa 88,4 % tarpeesta. Piirissä on lanka- ja matkapuhelinverkot, mutta ei sähköverkkoa.
Oskari Kuitunen
Oskari Kuitunen (3. syyskuuta 1892 Kangasniemi – 22. syyskuuta 1972 Mikkeli) oli suomalainen kansakoulunopettaja, kansanperinteen kerääjä ja runoilija.
Kuitunen toimi opettajana Kangasniemen Harjunmaan koululla vuoteen 1959 saakka. Hän keräsi Kangasniemen alueelta sanoja ja sanontoja sekä noin 14 000 paikannimilappua.
Bandiagaran piiri
Bandiagaran piiri () on paikallishallintoalue Malin Moptin alueella. Sen pinta-ala on 10 520 neliökilometriä. Asukkaita on 318 000 henkeä.
Bandiagaran piiri rajoittuu pohjoisessa Moptin alueen Douentzan, idässä Koron, etelässä Bankassin sekä lännessä Djennén ja Moptin piireihin. Seutu käsittää Dogonin ylängön.
Piiriin kuuluu Bandiagaran kaupunkikunta sekä 20 maalaiskuntaa: Bara Sara, Borko, Dandoli, Diamnati, Dogani Béré, Doucoumbo, Dourou, Kendé, Kendié, Lowol Guéou, Métoumou, Ondougou, Pélou, Pignari Bana, Pignary, Sanghan, Ségué Iré, Soroly, Timniri ja Wadouba. Hallinnollinen keskus on Bandiagara. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja. Lisäksi on fulbeja, soninkeja, bambaroita ja bozoja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, riisi, maapähkinä, fonio, seesami ja sipuli. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Paavo Montonen
Paavo Montonen (28. marraskuuta 1892 Uusikirkko – 23. joulukuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, pakinoitsija ja kirjailija.
Montonen toimi Helsingin Sanomien Viipurin kirjeenvaihtajana 1927–1932 ja hän pakinoi Uusi Suomi-lehteen 1943–1944 nimimerkillä "Jeremias". Montonen oli aktiivisesti mukana myös nuorisoseuraliikkeessä.
Markat
Markat ovat mandekieltä puhuva etninen ryhmä, joka elää etupäässä Malin Ségoun alueella sekä Burkina Fasossa.
Markat ovat alkuperältään soninkeja, jotka ovat omaksuneet bambaroiden kulttuurin. Tärkeimmät elinkeinot ovat kaupankäynti ja maanviljely. Suuri osa on muuttanut töihin Bamakoon tai naapurimaihin. Uskonnoltaan markat ovat muslimeja.
"Marka"-nimitystä käytetään usein myös Malin ja Burkina Fason soninkeista sekä Nigerjoen sisämaasuiston nononkeista.
Ounasloma
Ounasloma on vuonna 1985 perustettu perheyritys, joka vuokraa mökkejä Enontekiön kirkonkylässä Hetassa. Mökkejä on 13 kappaletta ja ne ovat hirsirakenteisia.
Ounasloma toimii jo neljännessä suoraan alenevassa polvessa. Matkailun juuret ovat Lapin vanhimmat ja alkavat jo vuodelta 1924, jolloin Anna Kreeta ja Fredrik Vuontisjärvi alkoivat majoittaa kodissaan matkailijoita ja perustivat Hetan Majatalon. Sotien jälkeen tehtiin ensimmäinen sukupolvenvaihdos. Kalle ja Maija Vuontisjärvi perustivat kestikievarin ja saivat Suomen viimeiset kestikievarioikeudet. Vuonna 1960 Kalle ja Maija Vuontisjärvi laajensivat majataloa ja perustivat leirintäalueen Närpistöjoen ja Ounasjärven väliin jäävälle hiekkakankaalle. Ensimmäinen mökki rakennettiin vuonna 1963, jolloin alkoi mökkien vuokraustoiminta. Vuonna 1985 tehtiin seuraava sukupolvenvaihdos ja nimi vaihtui Leirikentästä Ounaslomaksi. Ounasloman yrittäjäksi alkoi Maijan ja Kallen poika Alpo ja Hetan Majataloa jatkoi Alpon veli Matti. Ounasloman ensimmäinen hyvin varusteltu mökki eli huvila rakennettiin 1987. Näin telttailu väheni ja mökkien vuokraus yleistyi Ounaslomassa 80-luvulla. Nykyaikaiset huvilat rakennettiin vuosina 1987 ja 1997.
Robert Andersson
Robert Theodor Andersson (18. lokakuuta 1886 Tukholma – 2. maaliskuuta 1972 Tukholma) oli ruotsalainen vesipalloilija, uimahyppääjä ja uimari. Hän edusti seuratasolla Stockholms KK:ta.
Andersson kilpaili Ateenan välikisoissa 1906 uimahyppyjen kerroshypyissä, joissa hän sijoittui seitsemänneksi, ja 100 metrin vapaauinnissa, jossa hän oli yhdeksäs. Hän oli kerroshypyissä neljäs vuoden 1908 olympialaisissa, jonka lisäksi hän kilpaili 100 ja 400 metrin vapaauinnissa pudoten ensimmäisellä kierroksella molemmissa lajeissa. Lontoossa pidetyissä kisoissa hän kuului Ruotsin pronssia voittaneeseen vesipallojoukkueeseen.
Andersson sai Tukholman olympiakisoista 1912 vesipallosta hopeaa ja pääsi puolivälieriin saakka 100 metrin vapaauinnissa, mutta karsiutui kerroshypyissä alkuerissä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuoden 1920 kisoissa hän voitti vesipallosta pronssia ja ui maansa 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa, joka sijoittui neljänneksi.
Robertin sisko Selma sekä veljet Adolf ja Erik kilpailivat kaikki vesiurheilulajeissa.
Andersson teki vuonna 1909 200 metrin rintauinnin maailmanennätyksen 3.08,3. Frederick Holmanin edellinen ennätys parani 0,9 sekunnilla. Ennätys pysyi voimassa seuraavaan vuoteen, kunnes Felicien Courbet rikkoi sen.
Influenssi
Influenssi eli "sähköstaattinen induktio" on ilmiö, joka esiintyy metalli- tai muissa johdekappaleissa niiden ollessa sähkövarauksellisen kappaleen läheisyydessä. Tällöin johdinelektronit siirtyvät johdekappaleen sisällä niin, että sen toinen pää saa positiivisen, toinen negatiivisen varauksen.
Jos eristetty metallikappale tuodaan lähelle lasisauvaa, joka on hankaamalla saatu positiivisesti sähköiseksi, se vetää puoleensa metallissa olevia johdinelektroneja, joista merkittävä osa näin ollen siirtyy kappaleen siihen päähän, joka on lähempänä lasisauvaa. Metallikappaleen tämä pää saa näin ollen negatiivisen ja toinen pää positiivisen varauksen. Jos metallikappale taas tuodaan lähelle negatiivisesti varattua kappaletta, se työntää metallin johdinelektroneja luotaan, joten ne keskittyvät sen vastakkaiseen päähän. Täten lähempänä varattua kappaletta oleva metallikappaleen osa saa positiivinen, vastakkainen pää negatiivisen varauksen. Jos tällä tavoin käsitelty metallisauva katkaistaan, sen toiseen osaan jää positiivinen, toiseen negatiivinen varaus.
Jos taas metallisauva ei ole eristetty vaan sen toinen pää on kytketty maahan eli maadoitettu, elektroneja siirtyy maasta kappaleeseen tai päinvastoin. Täten metallikappale saa positiivisen tai negatiivisen sähkövarauksen. Influenssin avulla siis voidaan metalleihinkin saada aikaan staattinen sähkövaraus, vaikka niitä ei voida saada hankaamalla sähköisiksi.
Influenssilla on suuri merkitys myös kondensaattoreissa. Jos kondensaattorin toiseen levyyn tuodaan varaus, esimerkiksi kytkemällä se jännitelähteen toiseen napaan ja toinen levy maadoitetaan, tähän levyyn muodostuu yhtä suuri, mutta vastakkaismerkkinen sähkövaraus.
Michael Steele (muusikko)
Michael Steele (oikealta nimeltään Susan Thomas; s. 2. kesäkuuta 1955) on yhdysvaltalainen muusikko ja säveltäjä. Hän on esiintynyt kitaristina, basistina ja laulajana. Steele oli yksi The Runaways -yhtyeen perustajajäsenistä ja kuului vuosina 1983–2005 The Bangles -yhtyeeseen. The Runawaysissa hän käytti nimeä Micki Steele.
Steele kuului The Runawaysin alkuperäismiehitykseen Joan Jettin ja Sandy Westin kanssa, mutta erosi tai erotettiin ennen esikoisalbumin äänitystä. Eron syynä olivat musiikilliset ja henkilökohtaiset skismat yhtyeen tuottajan Kim Fowleyn kanssa. Steeleä kuullaan Runawaysin riveissä vuonna 1993 julkaistulla "Born to be Bad" -albumilla, joka on koottu vuoden 1975 demonauhoituksista. Useimmissa tämän albumin raidoista Steele soittaa bassoa ja laulaa melodiaa, ja lisäksi sanoitukset ja sovitukset on merkitty Steele, Jett, Fowley -yhteistyöksi.
Vaikka Steele kiinnitettiin The Banglesiin alun perin vain rivibasistiksi korvaamaan Annette Zilinskas, hän osallistui "Different Light" -albumista lähtien merkittävästi yhtyeen sävellys-, sanoitus- ja sovitustyöhön sekä lauluosuuksiin.
Sininen Saimaa
Sininen Saimaa on suomalainen matkailuaiheinen dokumenttielokuva vuodelta 1954.
Viapori (lyhytelokuva)
Viapori - Suomenlinna on lyhyt dokumentti Suomenlinnasta vuodelta 1972.
Pullmanin lakko
Pullmanin lakko () oli koko Yhdysvaltain laajuinen konflikti vuonna 1894.
Taustalla oli rautatievaunuja valmistaneen Pullman Palace Car Companyn päätös alentaa työntekijöidensä palkkoja 25 prosentilla vuoden 1893 laskusuhdanteen seurauksena. Yhtiön tehdaskaupungissa Illinoisin Pullmanissa lähellä Chicagoa ei kuitenkaan suoritettu vastaavia vuokrien alennuksia, joten työntekijöiden elinkustannukset nousivat äkisti. Tämän seurauksena noin 4 000 yhtiön työntekijää meni korpilakkoon 11. toukokuuta 1894. Yrityksen omistaja George Pullman ei kuitenkaan halunnut neuvotella lakkoilevien työntekijöiden kanssa. Tämän seurauksena Eugene V. Debs, aikansa suurimman rautatietyöntekijöiden ammattiliiton American Railway Unionin johtaja, julisti Pullmanin junat maanlaajuiseen boikottiin. Ammattiliittoon kuuluneet rautatietyöläiset 27:ssä osavaltiossa kieltäytyivät ajamasta Pullmanin valmistamia vaunuja, minkä takia Pullmanin oli pakko lopettaa vaunujen valmistaminen lakon ajaksi kokonaan.
American Railway Unionin boikotti alkoi 26. kesäkuuta. Seuraavan neljän päivän aikana 125 000 rautatietyöläistä lopetti työnteon vastalauseena työnantajiensa määräyksille käyttää myös Pullmanin vaunuja. Rautatieyhtiöt palkkasivat lakkoilevien työntekijöiden tilalle lakkorikkureita, mikä kiristi osapuolien välejä entisestään.
29. kesäkuuta Debs järjesti rauhanomaisen mielenosoituksen Blue Islandilla Illinoisissa lakkoilijoiden tueksi. Mielenosoitus kuitenkin yltyi väkivaltaiseksi ja osa mielenosoittajista sytytti alueelle tulipaloja ja suisti junia raiteilta. Tästä huolimatta ihmisten sympatiat olivat lakkolaisten puolella ja kymmenet tuhannet ihmiset jäivät pois töistä osoittaakseen tukeaan rautatieläisille.
Illinoisin kuvernööri John P. Altgeld sympatisoi lakkolaisia ja kieltäytyi käyttämästä sotilasjoukkoja mielenosoitusten hajottamiseen. Saadakseen mielenosoitukset päättymään presidentti Grover Cleveland päätti 4. heinäkuuta lähettää Illinoisiin liittovaltion sheriffejä sekä noin 12 000 armeijan sotilasta, komentajanaan Nelson Miles. Liittovaltion joukkojen saapuminen Blue Islandille johti mielenosoittajien ja armeijan yhteenottoon, jossa kuoli 13 ja haavoittui 57 lakkolaista. Lakko päättyi viikon sisällä ja joukot kutsuttiin takaisin 20. heinäkuuta.
Lakon aikana oikeusministeri Richard Olney oli ohjeistanut oikeusistuimet antamaan määräyksiä, joiden mukaan postinkulkua ja osavaltioiden välistä kauppaa hidastavat toimet (toisin sanoen lakko ja boikotti) tulisi lopettaa. Koska Debs ja muut ammattiyhdistysjohtajat eivät olleet noudattaneet näitä määräyksiä, heidät tuomittiin myöhemmin vankeuteen oikeuden halveksinnasta. Osavaltioiden välisen kaupan haittaamisen kriminalisointi liittyi vuoden 1890 Sherman Antitrust Act -lakiin. Pullmanin lakon jälkiselvittely osoitti, miten monopoliyrityksiä vastaan tarkoitettu antitrustilainsäädäntö käännettiinkin ammattiliittoja vastaan.
Nauhanorsukala
Nauhanorsukala ("Gymnarchus niloticus") on arapaimakaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan makeista vesistä trooppisesta Afrikasta. Se on ainoa laji nauhanorsukalojen ("Gymnarchidae") heimossa.
Nauhanorsukala on pitkulainen ja pitkäkuonoinen kala, joka jää yleensä alle 90 cm pitkäksi mutta voi kasvaa 167 cm pitkäksi ja saavuttaa 18,5 kg:n painon. Lajin ruumis kapenee kohti pyrstöä ja sillä ei ole pyrstöevää. Myös rinta- ja peräevät puuttuvat. Nauhanorsukalan selkäevä on pitkä ja kalat käyttävät selkäeväänsä uimiseen. Nauhanorsukala kykenee luomaan heikon sähkömagneettisen kentän elimellään, joka ulottuu pyrstön kärjestä lähes koko ruumiin mittaisena. Sähköistä elintään kala käyttää muun muassa saaliin ja parittelukumppanien paikantamiseen. Nauhanorsukala voi hengittää uimarakkonsa avulla happea suoraan ilmasta. Väriltään nauhanorsukala on harmaa, suomut ovat pienet ja puuttuvat päästä. Toisin kuin monilla muilla arapaimakalojen lahkon lajeilla nauhanorsukalalle ei ole hampaita kielessä.
Nauhanorsukalaa tavataan trooppisesta Afrikasta päiväntasaajanseudulta Niilistä, Nigerjoesta, Voltajoesta, Tšadin ja Senegalin alueen joista sekä Nasser- ja Turkanajärvistä. Nauhanorsukala on runasalukuisin Afrikan länsiosissa, itäisessä Afrikassa vaarantuneeksi ja laji voi olla jopa paikoitellen hävinnyt Pohjois-Afrikassa. Kokonaisuudessaan lajin kanta kuitenkin arvioidaan elinvoimaiseksi.
Nauhanorsukala on petokala, jonka ravintoa ovat kalat, äyriäiset ja muut selkärangattomat eläimet sekä sammakot. Erityisesti nuorena ne syövät vesihyönteisiä. Päivisin se piileskelee usein juurakoiden ja vesikasillisuuden joukossa. Kutuaikaan nauhanorsukalat rakentavat vesikasveista kelluvan pallomaisen rakennelman, jonka halkaisija voi olla jopa 1,5 metriä. Naaras kutee rakennelman sisälle ja sekä koiras että naaras vartioivat kutua. Nauhanorsukala on Afrikassa paikallisesti tärkeä ruokakala.
Unto Paananen
Unto Einar Paananen (5. kesäkuuta 1934 Pylkönmäki – 10. maaliskuuta 2009 Oulu) oli suomalainen filosofian tohtori, antiikintutkija, Italian kulttuurin tuntija ja latinan kielen lehtori. Hän toimi Suomen Rooman-instituutin johtajana 1986–1989. Paananen sai professorin arvon vuonna 2000. Hänet tunnettiin myös kirja-arvostelijana ja viinintuntijana sekä luottamustehtävistään historiaseuroissa.
Jesper Jensen
Jesper Jensen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Reinhold Ferdinand Sahlberg
Reinhold Ferdinand Sahlberg (23. joulukuuta 1811 Turku – 18. maaliskuuta 1874 Yläne) oli suomalainen luonnontutkija, museomies, lääkäri ja tilanomistaja.
Sahlberg oli entomologisukua, hänen isänsä oli professori Carl Reinhold Sahlberg ja äitinsä Johanna Sofia Björkfors. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1835, lääketieteen lisensiaatiksi 1839 ja lääketieteen tohtoriksi 1840. Sahlberg toimi vuodesta 1829 yliopiston luonnonhistorian museon amanuenssina ja sitten inspehtorina vuodesta 1844, mutta ei saanut tavoittelemaansa professuuria hävittyään haussa Alexander von Nordmannille, vaikka olikin toiminut eläin- ja kasvitieteen vt. professorina 1847–49. Professorin viran hakua varten hän julkaisi 1848 tutkimuksen "Monographia Geocorisarum Fenniae". Hänet syrjäytettiin yliopistosta ja hän siirtyi kartanonomistajaksi, maanviljelijäksi ja suurperheen isäksi Yläneen Uuteenkartanoon.
Nuorena tiedemiehenä Sahlberg teki pitkän luonnontieteellisen tutkimusmatkan 1839–1843, purjehtien suomalaisen kuvernööri Arvid Adolf Etholénin kanssa Kap Hornin ympäri Alaskan Sitkaan, jossa toimi lääkärinä vuoden ajan. Hän palasi Suomeen Aleuttien ja Siperian kautta, viipyen vuoden verran Baikalin alueella ja keräten runsaat luonnontieteelliset kokoelmat. Pojanpoika Uunio Saalas on kuvannut matkaa Sahlbergin päiväkirjamerkintöjen avulla. Brasiliaan Sahlberg teki tutkimusmatkan 1849–1850. Keräämistään hyönteisistä Sahlberg julkaisi kaksi tutkielmaa, 1844 ja 1846.
Sahlbergin puoliso vuodesta 1843 oli Christina Sofia Brusin (k. 1877), John Sahlberg oli heidän poikansa.
Hirtettyjen kettujen metsä (elokuva)
Hirtettyjen kettujen metsä on Jouko Suikkarin vuonna 1986 käsikirjoittama ja ohjaama elokuva, joka perustuu Arto Paasilinnan samannimiseen romaaniin.
Elokuva on esitetty kolme kertaa televisiossa TV2-kanavalla: 1.1.1987, 24.8.1994 ja 28.12.1996.
Jouko Suikkari (s. 1948) oli valmistunut ohjaajaksi Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-linjalta vuonna 1977, käynyt Yleisradion ohjaajakurssin ja työskennellyt valokuvaajana, tv-toimittajana ja tv-ohjaajana. Hän kertoi lukeneensa Paasilinnan "Hirtettyjen kettujen metsän" heti romaanin ilmestyttyä vuonna 1983 ja ryhtyneensä välittömästi suunnittelemaan aiheesta elokuvaa. Alun perin "Hirtettyjen kettujen metsästä" piti tulla televisioelokuva, mutta lopulta se valmistui Yleisradion ja Suikkarin oman yrityksen, keravalaisen Studio Artesis Oy:n yhteisenä tuotantona ja se päätettiin esittää ensin elokuvateattereissa. ”Tätä suunniteltiin kolme vuotta, filmattiin kolme kuukautta ja lopulta se piti saattaa teatterikuntoon kolmen päivän varoitusajalla”, Suikkari totesi ensi-illan kynnyksellä (Iltalehti 15.3.1986).
Esikoiselokuvansa ensi-illan aikaan Suikkarilla oli valmiina käsikirjoitus myös Paasilinnan romaanista "Isoisää etsimässä", mutta TV2:n vetäydyttyä hankkeesta elokuva ei koskaan toteutunut. Suikkarin seuraava pitkä näytelmäelokuva "Rundi" valmistui 1990.
CIDOC Conceptual Reference Model
CIDOC CRM (CIDOC Conceptual Reference Model) on johtava standardi kulttuuriperinnön tallennuksessa ja luokittelussa. Järjestelmää on laajennettu muun muassa MPEG-7-standardilla. Standardin kehittämisestä vastaa Center for Intercultural Documentation (CIDOC) -organisaatio.
CIDOC CRM:n päätarkoitus on mahdollistaa kulttuuriperintöön liittyvän tiedon siirtäminen eri muotoisistä lähteistä. Tähän pyritään tarjoamalla sisällön määritelmiä ja selvennyksiä, joiden avulla eri muotoiset tiedot voidaan muuttaa yleisesti ymmärrettävään muotoon. Tämä voidaan tehdä esimerkiksi yhden instituution sisällä erilaisista omista tietolähteistä tai eri tahojen muodostamasta tiedosta Internetissä.
CRM määrittelee kulttuuriperinnön ja museoiden dokumentaatiossa käytettyjen tietokantarakenteiden semantiikkaa ja dokumenttien rakennetta pyrkien selittämään yleisellä tasolla nykyisin dokumentoitavaa sisältöä. Se ei kuitenkaan määrittele terminologiaa, jota tietosisällössä käytetään, eikä ohjeista, mitä pitäisi dokumentoida.
Erityisiä tavoitteita, joihin CRM pyrkii, ovat:
Chris Zylka
Chris Zylka, oikealta nimeltään Chris Settlemire, (s. 9. toukokuuta 1985 Warren, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Noitapiiri" ja "The Leftovers".
Chris Zylka syntyi Ohion Warrenissa. Hänen alkuperäinen sukunimensä on Settlemire, mutta näyttelijänä hän on ottanut käyttöön äitinsä tyttönimen. Zylka aloitti uransa vieraillessaan televisiosarjassa "90210".
Liejukana (televisioelokuva)
Liejukana on Philip Levenen jännitysnäytelmään perustuva suomalainen mustavalkoinen televisioelokuva vuodelta 1968. Tarinan keskiössä on rahapulassa riutuva, kiristyksen kohteena oleva lintutieteilijä George Appleby. Vahingossa hän tulee surmanneeksi kiristäjänsä. Tapahtumat sijoittuvat Lontooseen.
Matthew Stafford
John Matthew Stafford (s. 7. helmikuuta 1988, Tampa, Florida) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Detroit Lionsissa.
Stafford oli NFL:n varaustilaisuuden ensimmäinen valinta vuonna 2009.
Detroit Lions varasi Georgian yliopistossa pelanneen Staffordin vuoden 2009 NFL:n varaustilaisuudessa koko tilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Hän teki Lionsin kanssa kuusivuotisen sopimuksen, jonka arvo voi nousta yhteensä 78 miljoonaan dollariin. Lionsin päävalmentaja Jim Schwartz nosti Staffordin edellisen aloittajan Daunte Culpepperin ohi jo ennen tulokaskautensa alkua. Avauskaudellaan hän pelasi yhteensä kymmenen ottelua, jouduttuaan loppukaudeksi sivuun lievän polvivamman vuoksi.
Staffordin toinen ammattilaiskausi alkoi ikävästi, hänen loukattuaan olkapäänsä avausottelussa Chicago Bearsia vastaan. Vamma ei kuitenkaan estänyt Staffordia pelaamasta, mutta kolmannessa ottelussa hän loukkasi saman olkapään uudelleen. Nyt jouduttiin turvautumaan leikkaukseen, joka myös päätti Staffordin kauden vain kolmen ottelun jälkeen.
Olkapään kuntouduttua Staffordista tuli kolmannella kaudellaan NFL-historian neljäs yli 5000 jaardia kaudessa heittänyt pelinrakentaja. Hänet valittiin kauden päätteksi myös vuoden comeback-pelaajaksi.
Brigitte Lahaie
Brigitte Lahaie (s. 12. lokakuuta 1955, Tourcoing, Ranska) on ranskalainen radiotoimittaja ja entinen pornonäyttelijä, joka on näytellyt myös eroottisissa elokuvissa sekä mainstream-elokuvissa. Lahaien ura aikuisviihteen parissa rajoittuu vuosiin 1976-1980, jona aikana hän ehti esiintyä kymmenissä pornoelokuvissa.
Lahaie jätti aikuisviihteen vähitellen 1970-luvun lopulla. Vuonna 1978 hän näytteli pienen roolin Jean Rollinin eroottisessa kauhuelokuvassa Les raisins de la mort ja jo vuotta myöhemmin hän oli pääosassa saman ohjaajan elokuvassa Fascination. Yhteistyö Rollinin kanssa oli alkanut jo aiemmin hardcore-pornon merkeissä. Lahaien näyttelijänura on jatkunut aina 2000-luvulle saakka useilla sivu- ja päärooleilla. Aktiivisimmillaan hän oli 1980-luvulla.
Tällä hetkellä Lahaie juontaa seksuaalisuuteen ja rakkauteen keskittyvää päivittäistä radio-ohjelmaa "Lahaie, l'Amour et Vous".
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1978
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1978 käytiin 14. toukokuuta Porissa.
Kim Hee-chul
Kim Hee-chul (s. 10. heinäkuuta 1983) on eteläkorealainen muusikko ja Super Junior -nimisen yhtyeen jäsen. Hän on yhtyeen laulaja. Hän on näytellyt monissa eteläkorealaisissa draamoissa.
Jaakko Elo
Jaakko Oskari Elo (25. heinäkuuta 1925 Kokemäki – 28. tammikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen urologi, kirurgi ja opinalansa historioitsija.
Jaakko Elo syntyi Kokemäellä 25. heinäkuuta 1925, joskin perhe oli asettunut asumaan Helsinkiin jo 1922. Hänen vanhempansa olivat DI ja rakennusyrittäjä Kalle Elo sekä sairaanhoitaja Eva Elo o.s. Saarivirta. Elo palveli talvisodassa Väestönsuojeluesikunnan lähettinä, jatkosodassa viime vaiheessa vänrikkinä ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1945. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1953 ja väitteli tohtoriksi 1960. Elo opiskeli British Councilin stipendiaattina Cambridgen yliopistossa 1948 sekä Ranskan valtion stipendiaattina ssa 1966 ja on täydentänyt opintojaan myös muissa ulkomaisissa instituutioissa.
Tutkijakoulutuksen Elo sai professori K.O. Renkosen johtamalla Helsingin yliopiston Serobakteriologian laitoksella 1950-luvulla. Hänen tutkimuksensa käsittelivät paitsi mikrobiologiaa myös luonnossa esiintyvissä sienissä olevia ihmisen veriryhmien antigeenejä. Urologiksi valmistuttuaan Elo keskittyi tutkimaan virtsatieinfektioita (UTI). Ensimmäiset työt käsittelivät UTI:n epidemiologiaa, vaikeusastetta ja ns. vesikoureteraalisen refluksin merkitystä UTI:n vaikeusasteeseen. Myöhemmin tutkimukset keskittyivät UTI:n patogeneesin tutkimukseen yhdessä Kansanterveyslaitoksen tutkijoiden kanssa tutkimalla kolibakteerin kiinnittymistä limakalvosoluihin. Näin voitiin mikrobia tutkimalla määritellä kunkin infektion vaikeusaste eli mikrobin virulenssi.
Hän pätevöityi kirurgiksi 1961 ja erikoistui myöhemmin lasten urologiaan, jonka erikoisalueen dosentti hän oli Helsingin yliopistossa 1983–1995. Elo edisti lastenurologiaa merkittävästi ottaen huomioon, että lastenkirurgia ylipäänsäkin on Suomessa eriytynyt vasta 1940-luvulla. Hän työskenteli Auroran sairaalassa 1956–1963 sekä 1965–1988, hoitaen muun muassa osastonylilääkärin tehtäviä. 1963–1965 hän työskenteli Marian sairaalassa. Lisäksi hänellä oli yksityispraktiikka Mehiläisessä 1966–2002.
Elo julkaisi noin 30 tieteellistä artikkelia ja toimitti yhdessä Martti Ala-Oppaan kanssa Suomalaisen Urologiyhdistyksen historiikin "Laski laulellen vesiä". Elo perusti Urologia Fennica -aikakauskirjan 1986 ja oli sen ensimmäinen päätoimittaja. Viroista eläkkeelle jäätyään Elo keskittyi urologian historian tutkimukseen. Hän oli vuodesta 2000 lähtien Euroopan Urologijärjestön (EAU) historiakomitean jäsen.
Elo oli sekä Suomen että skandinaavisen urologiyhdistysten kunniajäsen. Tasavallan presidentti myönsi hänelle professorin arvonimen vuonna 2011.