Viljo Vesterinen -kilta
Viljo Vesterinen-kilta ry (V.V.-kilta) oli yhdistys, joka järjesti Viljo Vesterisen nimeä kantavia valtakunnallisia harmonikkakilpailuja vuosina 1978-1993. Jäseniä killassa oli 23, joista V.V.-kilpailun voittajia oli 16.
Viljo Vesterisen saadessa toisen palkinnon Euroopan harmonikkamestaruuskilpailussa Göteborgissa 1934 ja voittaessa pohjoismaiden harmonikkamestaruuskilpailut Tukholmassa neljä kertaa: 1934, 1936, 1938 ja 1939 (Suomi-Ruotsi harmonikkamaaottelun henkilökohtainen voittaja Helsingissä 1943), hänen nimeään kantavia kilpailuja olisi pitänyt järjestää jo 1930-luvun lopulla ja viimeistäänkin heti sotien jälkeen. Suomen Harmonikansoittajain Liitto ry (nyk. Suomen Harmonikkaliitto Ry) ilmoitti järjestävänsä Viljo Vesterisen harmonikkakilpailun vuonna 1977, joka peruuntui vain yhden soittajan ilmoittautuessa osanottajaksi. Melodiabassoharmonikan soiton opetus oli tuolloin vasta alullaan. Siitä huolimatta standardibassoharmonikalla olisi pitänyt soittaa pakollisena kappaleena polyfoninen sävellys.
Viljo Vesterinen-kilta ry (V.V.-kilta) perustettiin musiikinopettaja Jukka Ollilan toimesta Vesterisen perikunnan kirjallisella suostumuksella Helsingissä 16.10.1977. Säännöissä mainittiin: Yhdistyksen tarkoituksena on vaalia ja kehittää Viljo Vesterisen harmonikkaperinnettä järjestämällä hänen nimeään kantavia kilpailuja maassamme. Jukka Ollila, joka valittiin V.V.-killan puheenjohtajaksi, oli kutsunut perustavaan kokoukseen Suomen harmonikkamestaruuskilpailun voittaneita soittajia. Varapuheenjohtajaksi valittiin Esko Könönen, sihteeri/rahastonhoitajaksi Paavo Tiusanen, kiltaneuvoston jäseniksi Veikko Ahvenainen, Taito Vainio ja poissaolevana Yhdysvalloissa opiskeleva Juha Silfverberg. Kunniajäseneksi kutsuttiin rouva Toini Vesterinen ja vuonna 1979 professori George de Godzinsky. Silfverbergin erottua killasta, hänen tilalleen kutsuttiin Aarre Lievonen 1981, joka valittiin myös varapuheenjohtajaksi Esko Könösen kuoleman jälkeen 1983. Tilintarkastajina toimivat arkkitehti Ylermi Salminen ja rehtori Matti Kaihovaara, jonka tilalle tuli ekonomi Olli Palonen. Varatilintarkastajina olivat viulutaiteilija Pertti Kiri ja nuottigraafikko Unto Satukangas.
V.V.-kilta järjesti vuosittain Viljo Vesterisen nimeä kantavia valtakunnallisia harmonikkakilpailuja eri paikkakunnilla. Paikallisilta kulttuuritoimilta kilta edellytti ilmaisia kilpailutiloja ja kiltajäsenten matkakorvauksia julkisten kulkuneuvotaksojen mukaan. Kiltajäsenet toimivat tehtävissään ilman palkkioita. Viljo Vesterisen kilpailun voittaja kutsuttiin V.V.-killan jäseneksi ja hän sai 1. palkinnon lisäksi hopeisen jäsen-/ansiomerkin. Kilpailutuomaristoon kuuluivat kaikki killan jäsenet, mutta ennen varsinaista tuomarijäsenyyttään V.V.-kilpailun voittajan oli oltava kuunteluoppilaana kolmessa kilpailussa. Tuomariston puheenjohtajana toimi killan puheenjohtaja ja hänen estyessään varapuheenjohtaja. Arvostelu perustui aluksi pistearviointiin ja myöhemmin avoimeen keskusteluun mies- ja ääniratkaisuineen, joissa huomioitiin myös kategoriset sijoitukset. Viljo Vesterisen 75-v. muistokonsertti pidettiin Sibelius-Akatemian juhlasalissa 28.3.1982.
Musiikin arvokilpailuissa samassa sarjassa kilpailevilta soittimilta edellytetään tiettyä ykseyttä. Myös V.V.-kiltaa perustaessaan puheenjohtaja lähti siitä, että Viljo Vesterisen kilpailut käydään 5-riviöharmonikkaa soittavien kesken. Tämä ei ollutkaan itsestään selvä asia kaikille kiltajäsenille. Säännöissä Vesterisen harmonikkaperinteen vaaliminen olisi pitänyt ilmaista tarkemmin. Helsingissä Karjalatalossa pidetyn V.V.-kilpailun jälkeen Juhani Pitkänen kirjoitti Hanuri-lehdessä 4/1979: ”... miksi pianoharmonikalla ei saa osallistua V.V.-kilpailuun … kukahan oli tämä nero, joka keksi tämän säännön ja mihin tällä pyritään?” Pj. Jukka Ollila, koulutukseltaan myös kanttori-urkuri, vastasi kirjoitukseen samassa Hanuri-lehdessä. Hänelle piano- ja 5-riviöharmonikan yhteiskilpailu samassa sarjassa oli sovittamaton yhtälö. Kysymyksessä oli valtakunnallinen arvokilpailutapahtuma, jonka tavoitteena oli spesifioitua mahdollisimman hyvin 5-riviöharmonikan kapealla alueella.
Kiltaa kritisoitiin myös Vesterisen soiton matkimisesta, johon puheenjohtaja totesi: ”Sivistynyt musiikkimaailma vaalii Puolan kansallissäveltäjän Frederik Chopinin ja Unkarin kansallissäveltäjän Franz Lisztin klassista pianonsoittoperinnettä, eikä kenellekään tule mieleen puhua matkimisesta. Heillä molemmilla oli lahjakkaita piano-oppilaita ja näillä oppilaita, joiden myötä tuo arvokas pianonsoittoperinne jatkuu kauas tulevaisuuteen asti. Kansainvälisesti katsoen - muutamia maita lukuun ottamatta - 5-riviöharmonikkaa ei juuri tunneta maailmalla, joten se tulisi julistaa suojelun kohteeksi. Sen vaaliminen ei pitäisi ketään loukata."
Soittavat kasetilla ja CD-levyllä
Yleisön äänestämän kunniapalkinnon ja hopeisen V.V.-ansiomerkin saivat myös 1978 Maija Rantanen, 1979 Marjo Suominen ja 1989 Maarit Lehtimäki.
Puheenjohtaja Jukka Ollila ilmoitti hyvissä ajoin luopuvansa killan tehtävistä. Hänet nimettiin V.V.-killan kunniapuheenjohtajaksi Aarre Lievosen ehdotuksesta. Myös kiltajäsenet Veikko Ahvenainen, Paavo Tiusanen, Taito Vainio ja Aarre Lievonen sekä postuumina Esko Könönen nimettiin kunniajäseniksi. Koska kiltajäsenillä ei ollut halukkuutta yhdistyksen johtotehtäviin, päätettiin 16 vuotta kestänyt Viljo Vesterisen nimeä kantavan killan toiminta lopettaa 13.3.1994. Killan arkisto, pöytä- ja tilikirjat sekä muu materiaali luovutettiin Suomen Harmonikkaliitolle, jonka ensimmäiseksi kunniajäseneksi Viljo Vesterinen oli nimetty vähän ennen kuolemaansa pj. Martti Jäppilän, sihteeri Esko M.K. Koskisen ja Jukka Ollilan toimesta vuonna 1961.