hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Intimacy (vuoden 2001 elokuva)
Intimacy on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Patrice Chéreaun ohjaama eurooppalainen yhteistuotantoelokuva.
Jay (Mark Rylance) on jättänyt vaimonsa ja kaksi poikaansa ja asuu nyt yksin huonokuntoisessa talossa. Hän aloittaa seksisuhteen naisen kanssa (Kerry Fox), jonka nimeä ei edes tiedä. Vähitellen Jay alkaa ihastua naiseen ja eräänä päivänä seuraa häntä läpi Lontoon katujen harmaalle esikaupunkialueelle. Tie johtaa teatteripubiin, jossa nainen näyttelee iltaisin. Hän saa tietää, että naisen nimi on Claire ja että tällä on aviomies (Timothy Spall) ja poika. Siltä istumalta hän päättää lopettaa suhteen, koska alkaa ajatella ja kaivata omia poikiaan. He tapaavat vielä kerran, intiimimmin kuin koskaan.
Elokuvan seksikohtaukset aiheuttivat kohun Englannissa ja Ranskassa. Film-O-Holic -sivuston Mari Verho rinnasti elokuvan "Viimeiseen tangoon Pariisissa" ja piti sen ansioina hienoa näyttelijäntyötä ja erityisesti Jayn (Mark Rylance) henkilöhahmon monisyisyyttä. Sivuosassa nähtävä Marianne Faithfull on Verhosta mainio karhea lisä näyttelijäkaartiin. MTV3 Viihteen Tuuve Aro harmitteli elokuvan markkinointia pelkällä rajulla seksillä, vaikka hänestä "Intimacy" tavoittaa ”jotakin olennaista ihmisyydestä, sen vahvuuksista ja heikkouksista, peloista ja toiveista joiden varassa kaikki lopulta pyristelevät”.
Hue and Cry
Hue and Cry on veljesten Pat (laulu) ja Greg Kane (musiikki/tuotanto) Skotlannin Coatbridgessä vuonna 1983 muodostama sophisti-pop-duo. Heidät tunnetaan parhaiten vuoden 1987 singlekappaleesta ”Labour of Love”, joka sijoittui Britannian singlelistalla kuudenneksi. Hue and Cry on yhä toiminnassa.
Under the Skin
Under the Skin voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Wallander: Rauhaton mies
Rauhaton mies on Wallander-elokuvasarjan kolmannen tuotantokauden ensimmäinen elokuva. Se filmattiin kesällä 2012, ja ensi-ilta elokuvateattereissa Ruotsissa oli tammikuussa 2013. Elokuva perustuu Henning Mankellin samannimiseen kirjaan. DVD-levy ilmestyi Ruotsissa toukokuussa 2013 ja Suomessa kesäkuussa.
Iltalehden arvostelu pitää elokuvaa perustason tyydyttävänä trillerinä, mutta kirjaan verrattuna vaisuna kokemuksena.
Panapasa Balekana
Panapasa Balekana MBE SIM (1929 – 22. tammikuuta 2009) oli salomonsaarelainen säveltäjä. Hän oli etnisesti fidžiläinen, mutta asui lähes koko aikuisikänsä Salomonsaarilla. Alun perin Balekana oli kotoisin Kadavulta. Hän saapui Salomonsaarille vuonna 1953 työskentelemään mekaanikkona ja pysyi maassa jäätyään eläkkeelle vuonna 1988. Hän kuoli Honiarassa 79 vuoden iässä.
Vuonna 1978 Salomonsaarille pyydettiin ehdotuksia kansallislauluksi. Balekanan ja hänen vaimonsa Matilan "God Save Our Solomon Islands" hyväksyttiin. Balekana toimi wesleyläisen kirkon kuorossa.
Mitsubishi Ki-15
Mitsubishi Ki-15 oli Mitsubishin 1930-luvun lopulla valmistama lentokone, jota käytettiin keisarillisen Japanin armeijan tiedustelu- ja yhteyslentotehtäviin. Konetta valmistettiin 435 kappaletta ja se teki ensilentonsa vuonna 1936. Tyyppi oli ennen toista maailmansotaa vielä nopea, mutta Tyynenmeren sodan edetessä se alkoi jäädä liittoutuneiden hävittäjien jalkoihin. Koneen voimanlähteenä oli 900 hevosvoiman tähtimoottori, joka mahdollisti koneen 510 km/h huippunopeuden. Aseistuksena oli yksi 7,7 mm konekivääri ohjaamon takaosassa. Liittoutuneet antoivat konetyypille koodinimen "Babs".
Ki-15-kone rekisteritunnuksella J-BAAI saavutti vuonna 1937 ennätyksen keskilentonopeudellaan 162,9 km/h. Kone lensi 6. huhtikuuta – 9. huhtikuuta 1937 kolmessa päivässä Tachikawasta Lontooseen.
Keisarillisen Japanin laivastolle valmistettiin arviolta 50 lentokonetta, joissa oli maavoimien koneista poiketen hieman tehokkaammat moottorit. Ne saivat tyyppimerkinnän C5M.
Islote Tortuga
Islote Tortuga (myös Isla Tortuga) on pieni saari Atlantin valtameressä. Se sijaitsee Annobónin saaresta koilliseen ja on osa Päiväntasaajan Guineaan kuuluvaa Annobónin provinssia. Islote Tortugasta lounaaseen sijaitsee pieni Islote Pirámiden (myös nimellä Ye Cuín) saari.
Saaresta käytetään muitakin nimiä, kuten Isla Tortuga, Isla Pan de Azúcar, Isla Piedra Grande, Isla Yegani, Isla Yegany ja Ye Nganchi.
Aleksandr Ivanov
Aleksandr Andrejevitš Ivanov (; 28. heinäkuuta 1806 Pietari – 15. heinäkuuta 1858 Pietari) oli venäläinen taidemaalari, joka maalasi hiipuvaan uusklassiseen tyyliin ja sai vain vähän ymmärrystä aikalaisiltaan.
Aleksandr Ivanovin isä Andrei Ivanov oli Pietarin taideakatemian professori. Ivanov opiskeli yhdessä Karl Brjullovin kanssa taideakatemiassa isänsä johdolla. Opintojensa jälkeen hän sai vuonna 1830 stipendin ulkomaille matkustamiseen ja matkusti Dresdenin kautta Roomaan. Hän vietti siellä suurimman osan elämästään, ystävystyi Nikolai Gogolin kanssa ja sai vaikutteita nasareeneilta.
Ivanovia sanotaan yhden työn mestariksi, sillä hän maalasi "Kristus ilmestyy kansalle" -nimistä taulua 20 vuotta vuosina 1837–1857. Hän toteutti maalauksen Italiassa asuessaan ja teki sitä varten satoja luonnoksia. Maalaus on 7,5 metriä leveä ja 5,4 metriä korkea. Ivanov kuvasi myös Gogolin maalaukseen kerjäläisen hahmossa. Teos on nykyisin näytteillä Tretjakovin galleriassa Moskovassa.
Aleksandr Ivanov palasi Venäjälle vuonna 1857 ja seuraavana vuonna 1858 hän kuoli koleraan. Hänet haudattiin Aleksanteri Nevskin luostarin Tihvinän hautausmaalle.
Kriittinen arvio Ivanovin taiteesta ilmestyi seuraavien sukupolvien aikana. Monia hänen luonnoksiaan teokseen "Kristus ilmestyy kansalle" pidetään itsessään taideteoksina. Kattavin kokoelma hänen töitään on esillä Venäläisessä museossa Pietarissa.
Velikovisotšnoje
Velikovisotšnoje () on kylä ja samannimisen, vuonna 1995 perustetun maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjän pohjoisosissa, Petšorajoen alajuoksulla, joen vasemmalla eli läntisessä laidalla, osin saaressa.
Velikovisotšnojen kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 1 011 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Velikovisotšnojen kylän lisäksi kunnan asukkaita asuu maalaiskunnan muissa kylissä, joita ovat Labožskoje, Pylemets, Tošviska ja Štšelino.
Kylä tunnetaan jo asiakirjoista jo vuodelta 1564. Sen monet asukkaista ovat venäläistaustaisia. Asukkaat harjoittavat erityisesti kalastusta ja karjataloutta.
Kylä sijaitsee noin 90 kilometriä Nenetsian keskuskaupungin Narjan-Marista ylävirtaan. Kylässä on muun muassa kaksi päiväkotia, koulu ja kulttuuritalo. Vuonna 2007 avattiin Pyhän Nikolauksen mukaan nimetty ortodoksikirkko. Yksi kunnan kolmesta kirjastosta toimii kylässä. Palokunta. Kylien sähkö tuotetaan dieselgeneraattoreilla. Velikovisotšnojessa on 75 lampun katuvalaistus ja vuonna 1996 rakennettu hirsisilta.
Sonnilanjoki
Sonnilanjoki on Satakunnassa virtaava noin 22 kilometriä pitkä Kokemäenjoen sivujoki. Se on virtaamaltaan heikko ja vähävetinen joki, jonka veden laatu on pääsääntöisesti huono.
Sonnilan kylästä nimensä saanut joki alkaa Köyliönjärven itäpuolella sijaitsevalta tiheästi ojitetulta metsä- ja suoalueelta. Viimeiset 8-9 kilometriä joki virtaa läpi laajan peltoaukean. Ohitettuaan maisemallisesti ja historiallisesti arvokkaan Sonnilan-Ylistaron alueen se laskee Kokemäenjokeen Ylistaron kylässä Kokemäen kaupungin keskustaajaman tuntumassa.
Joessa on ainakin neljä patoa. Sonnilanjoen ylitse kulkee muun muassa vuonna 1855 rakennettu Sonnilanjoen kivisilta. Ylistaroon vuonna 1845 rakennettu kivisilta purettiin 1960-luvun alussa ja se korvattiin uudella maantiesillalla. Lisäksi Ylistarossa sijaitsee vuonna 2005 valmistunut 33 metrin pituinen teräsbetoninen rautatiesilta.
Abram Arhipov
Abram Jefimovitš Arhipov (; 27. elokuuta 1862 Jegorovo, Rjazanin kuvernementti - 25. syyskuuta 1930 Moskova) oli venäläinen realistinen taidemaalari, joka oli sekä Vaeltajien että Mir iskusstvan jäsen.
Abram Arhipov (syntymänimeltään Abran Pyrikov) syntyi Jegorovon kylässä Rjazanin kuvernementissä uskonnolliseen ortodoksiperheeseen. Hän lähti vuonna 1877 opiskelemaan Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistoon, jossa hän opiskeli monien venäläisten taiteilijoiden ohjauksessa, muun muassa Vasili Perovin, Vasili Polenovin ja Vladimir Makovskin. Vuonna 1883 Arhipov meni opiskelemaan Keisarilliseen taideakatemiaan Pietariin, jossa hän viipyi kaksi vuotta, kunnes palasi viimeistelemään opintonsa Moskovaan.
Arhipov hyväksyttiin Vaeltajien jäseneksi vuonna 1889 ja Mir iskusstvan jäseneksi 1903. Hänen teoksissaan esiintyviä aiheita ovat venäläisnaisten elämä, joka osassa teoksista on kuvattu synkän arjen realiteettien täyttämänä. Arhipov maalasi myös joitain maalauksia talonpoikaisnaisista Venäjän maaseudulla, kuvaten heidät kirkkaissa perinneasuissa ja kansallispuvuissa. Kuten muutkin Mir iskusstvan jäsenet Arhipov maalasi säännöllisesti ulkoilmassa, matkustaen ja maalaten kuvia pohjois-Venäjältä ja Valkoisen meren rannikolta.
Arhipov myös opetti Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa, jossa hän oli alun perin ollut opiskelija ja vuodesta vuodesta 1922 alkaen hän opetti VHUTEMAS:issa. Arhipov liittyi Vallankumouksellisen Venäjän taiteilijayhdistykseen vuonna 1924, ja vuonna 1927 hänelle myönnettiin arvonimi Neuvostoliiton kansantaiteilija. Arhipov kuoli Moskovassa vuonna 1930.
Hov
Hov viittaa esimerkiksi seuraaviin paikkoihin:
Jokivarren koulu
Jokivarren koulu oli vuosina 1869–2015 toiminut jämsäläinen alakoulu ja sitä edeltänyt kansakoulu (osoite Kelhänkatu 8, 42100 Jämsä). Jämsän kaupunginvaltuusto päätti kuitenkin lopettaa koulun. Sen oppilaat siirtyivät syksyllä 2015 jatkamaan koulunkäyntiään joen toisella puolella sijainneeseen Vitikkalan kouluun. Koulussa opetettiin loppuvaiheessa luokkia 1–6. Koulun rehtorina toimi vuodesta 2010 lähtien Hannu Reijonen. Koulussa oli 252 oppilasta ja rinnakkaisluokkia on kaksi. Rehtorin lisäksi koulussa työskentelee 14 opettajaa, kaksi koulunkäyntiavustajaa, koulusihteeri ja terveydenhoitaja.
Ensimmäinen Jokivarren koulurakennus rakennettiin 1893. Sitä ennen koulua on pidetty isojen talojen pirteissä. Vuonna 1921 koulua laajennettiin tiilikoululla ja 1922 rakennettiin nykyinen päärakennus. Samalla vanhoja luokkatiloja saneerattiin erikoisluokkatiloiksi eli käsityö-, musiikki- sekä kuvaamataitotiloiksi. Oppilasmäärän kasvu on aiheuttanut sen että joitakin erikoisluokkia on otettu normaaleiksi luokkatiloiksi ja tällä hetkellä tilat ovat tiiviissä käytössä. Iltaisin kouluntilat ovat erilaisten iltakäyttäjien käytössä. Eniten koulun ohella tiloja käyttää nykyisin tiilikoulun ylä kerrassa toimiva musiikkiopisto.
Lohjan miesten talvisota
Lohjan miesten talvisota on Esa Vuoriston kirjoittama teos Lohjan seudun miehistä kootusta Kenttätykistörykmentti 4:n III patteristosta eli Lohjan p:stosta talvisodassa. 360-sivuisen kirjan julkaisivat Lohjan Rintamaveteraanit, Lohjan Seudun Sotaveteraanit ja Sotainvalidien Veljesliiton Lohjan osasto. Kirjassa on julkisista arkistoita saatujen kuvien lisäksi yksityishenkilöiltä saatuja kuvia.
Kirjan merkittävin yksittäinen aineisto on ollut patteriston alkuperäinen sotapäiväkirja, jossa on taistelukertomuksia ja tappioluetteloita. Päiväkirja löytyi aikoinaan roskalavalta, ja siitä on kopio Sota-arkistossa.
Kirjan rahoittajina ovat toimineet seudun yritykset, kuten Sappi, Orthex ja Länsi-Uudenmaan Osuuspankki sekä Lohjan kaupunki ja Lohjan Maakunnallinen Kulttuurisäätiö.
Kirjan kirjoittaja on aiemmin julkaissut muun muassa teoksen "Lohjan talvisota" kotirintaman tapahtumista.
Sydänviikko
Sydänviikko on Sydänliiton yhdistysten tärkein vuosittainen järjestöllinen tapahtuma. Sitä on vietetty vuodesta 1990 lähtien.
Sydänsunnuntaita alettiin viettää 1950-luvulla. Päivän kohokohtana oli suuri pääjuhla, jossa oli arvovaltaista kutsuvierasjoukkoa. Sydänsunnuntain perinteisiin kuului myös sydänsairauksiin liittynyt radioesitelmä. Sydänsairauksia ja niiden syitä käsiteltiin laajalti julkisuudessa. 1960-luvun kuluessa sydänsunnuntain pääjuhlan merkitys väheni. Sydänsunnuntain vietto laajeni maakuntiin.
Sydänviikko:
Sydänviikko syntyi vuonna 1990. Kun aiemmin toiminta keskittyi sydänsunnuntain juhliin, 1990-luvulta lähtien painopiste on ollut arjessa: tietopisteitä on pystytetty milloin kirjastoihin, kauppoihin, apteekkeihin ja kauppakeskuksiin. Tempauksia on järjestetty työpaikoilla, kouluissa ja päiväkodeissa. Juhlaperinne on jäänyt sekin elämään monilla paikkakunnilla.
Lounaskampanjat:
Sydänviikkoon on liittynyt alusta pitäen joukkoruokailun lounaskampanja, joka on tarjonnut sydänystävällisiä reseptejä suurkeittiöille ja iloista rekvisiittaa ruokasaleihin.
Sydänviikon 2013 kohderyhmänä olivat pienet lapset perheineen. Viikolla keskityttiin erityisesti Sydänmerkin tunnetuksi tekemiseen perheiden arjen helpottajana. Sydänliitto teki Sydänviikolla yhteistyötä Hammaslääkäriliiton ja Apteekkariliiton kanssa.
Classic Pizza
Classic Pizza Restaurants on suomalainen vuonna 1996 perustettu pizzeriaketju ja perheyritys, jonka omistavat Juha Toivanen ja Merja Rahkola-Toivanen Ensimmäinen Classic Pizza Restaurants avattiin Hangon Itäsataman vanhassa makasiinirakennuksessa vuonna 1996. Classic Pizza Restaurants -aputoiminimellä toimivan yrityksen virallinen nimi on CPR Conseptor Oy.
Classic Pizza Restaurants -ravintolat ovat saaneet Suomen parhaat pizzat -tittelin "Glorian" "Ruoka & Viini" -lehden äänestyksessä vuonna 2011. Classic Pizza Restaurants on Suomen ainoa pizzaketju, jolle on myönnetty Haaga-Perhon ja MEK:n laatu1000-diplomi. Vuonna 2016 Classic Pizzan Hangon ravintola palkittiin Kasvu Openin Start again -sarjassa.
Toinen Juha Toivasen ja Merja Rahkola-Toivasen omistama ravintolayritys on pastaruokiin keskittynyt Hangon Makaronitehdas.
Sukkulamonnit
Sukkulamonnit ("Amblycipitidae") on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Aasiasta.
Sukkulamonnien heimoon kuuluu 3 sukua ja noin 18 lajia. Kooltaan ne ovat pieniä ja kasvavat korkeintaan noin 10 cm pitkiksi ja ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia. Selkäevä sekä rinta- ja vatsaevät ovat paksun nahan peittämät. Lajeilla on rasvaevä, joka on joskus yhtynyt selkäevän kanssa ja rintaevissä on piikki. Sukkulamonnilajien kuonossa on neljäparia viiksisäikeitä. Kylkiviiva on epätäydellinen ja uimarakko on pienikokoinen.
Sukkulamonnilajeja tavataan Aasiasta. "Amblyceps"-suvun kaloja tavataan Intiasta ja Pakistanista Burmaan ulottuvalta alueelta, "Liobagrus"-sukuun kuuluvia lajeja Etelä-Koreasta, Japanista ja Kiinasta ja "Xiurenbagrus"-suvun lajeja Kiinasta. Sukkulamonnit elävät nopeasti virtaavissa puroissa ja joissa tyypillisesti vuoristoalueilla.
Mustapääsammal
Mustapääsammal ("Catoscopium nigritum") on lehtisammallaji, joka on ainoa laji mustapääsammalten heimossa (Catoscopiaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoisella puolella.
Mustapääsammal tuottaa itiöpesäkkeitä säännöllisesti. Ne koostuvat pienestä noin millimetrin kokoisesta mustasta pesäkeosasta ja suhteellisen pitkästä punaisesta pesäkeperästä ja näyttävät pikkuruiselta golfmailalta.
Mustapääsammalta esiintyy Suomen alueella aivan etelässä ja keskisen Suomen pohjoispuolelta Lappiin. Pohjois-Suomen kalkkipitoisilla seuduilla laji on yleinen, muualla harvinainen. Mustapääsammal on kalkinvaatija ja kasvaa runsasravintesilla paikoilla kuten lettosoilla, lähdepuroilla ja rannoilla märällä maa- ja turvealustalla.
Takakia
Takakia on lehtisammaliin kuuluva kaksilajinen suku, joka on ainoa suku "Takakiopsida"-kasviluokassa.
"Takakia"-suku on alun perin sijoitettu lehtisammalten sijasta maksasammaliin. Sammalien sporofyytistä puuttuvat ilmaraot. "Takakia"-lajeilla ei ole monisoluisia juurtumahapsia kuten kaikilla muilla lehtisammalilla.
Lajit:
Takakia ceratophylla
Takakia ceratophylla on lehtisammallaji, joka on toinen "Takakiopsida"-kasviluokan kahdesta lajista. Sen on kuvannut ensimmäisen kerran William Mitten maksasammalten "Lepidozia"-sukuun (haarusammalet) 
nimellä "Lepidozia ceratophylla".
"Takakia ceratophylla"a esiintyy Kiinassa Tiibetissä ja Yunnanissa, Intiassa Sikkimissä, Nepalissa ja Yhdysvalloissa Aleuttien saarilla. Laji kasvaa varjoisilla kosteilla kallioilla, hyvin märällä maalla lumenviipymissä sekä kylmillä aavikoilla. Laji on maailmanlaajuisesti erittäin harvinainen ja luokiteltu uhanalaiseksi, vaarantuneeksi (VU).
Andreaeobryum macrosporum
Andreaeobryum macrosporum on lehtisammallaji, joka Goffinet et al. -luokittelun mukaan on ainoa laji "Andreaeobryopsida"-kasviluokassa.
"Andreaeobryum macrosporum"ia esiintyy Pohjois-Amerikan luoteisosissa, Yhdysvalloissa Alaskassa, Kanadassa Yukonin, Brittiläisen Kolumbian ja Luoteisterritorioiden alueella. Se kasvaa kalkkikallioilla arktisella ja subarktisella vyöhykkeellä.
Jyväsvarstasammal
Jyväsvarstasammal ("Pohlia annotina") tai rihmavarstasammal, on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa (Mniaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla. Suomen alueella laji on elinvoimainen (LC) ja esiintyy etelä- ja keskiosassa. Levinneisyys on huonosti tunnettu. "Pohlia annotina" on pioneerilaji, joka kasvaa kostean hiekkaisen maan maapaljastumilla erilaisilla avoimilla paikoilla.
"Pohlia annotina" muistuttaa muista varstasammallajeista ituvarstasammalta ("Pohlia camptotrachela"). Molempien tuntomerkki on lukuisat pienet itusilmut ylemmissä lehtihangoissa. Itusilmujen muoto on pitkulainen verrattuna "Pohlia camptotrachela"an. Lajilla kasvaa itiöpesäkkeitä harvoin, itujyväset ovat yleisiä.
Vaimoni on konna
Vaimoni on konna tai Vaimoni on gangsteri ("Jopog manura" tai "Jopok manura") on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Cho Jin-gyun (joskus muodossa Jin-Kyo Cho) ohjaama eteläkorealainen toimintaelokuva.
Ituvarstasammal
Ituvarstasammal ("Pohlia camptotrachela") on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa ("Mniaceae"). Sitä esiintyy Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Japanissa, etenkin lauhkealla vyöhykkeellä. Suomen alueella lajia esiintyy paikoitellen maan eteläosassa, sitä on löydetty Satakuntaan ja Etelä-Savoon asti.
Ituvarstasammal muistuttaa varstasammallajeista eniten "Pohlia annotina"a. Niiden tuntomerkki on lukuisat pienet itusilmut ylemmissä lehtihangoissa. Samankaltaisia itusilmuja on myös monilla hiirensammalten ("Bryum") lajeilla, joihin ituvarstasammalen erona ovat lehdet, jotka ovat tyypillisesti kapeammat kuin hiirensammalilla ja hienosti hampaalliset yläpuolelta. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin, itujyväset ovat tavallisia.
Ituvarstasammal kasvaa avoimilla paikoilla kostealla soralla ja hiekalla, joskus savella.
Kiiltolehväsammal
Kiiltolehväsammal ("Pseudobryum cinclidioides") on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa ("Mniaceae"). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon viileät alueet.
Kiiltolehväsammal kasvaa melko kookkaaksi, yleensä viidestä kahteentoista senttimetriä pitkäksi ja muodostaa löyhiä kasvustoja. Varsi on tummanruskea tai melkein musta ja usein melkein latvaan täynnä ruskeita juurtumahapsia. Lehdet ovat pitkänomaiset, hyvin leveät ja pyöreäkärkiset. Ne ovat voimakkaasti kiiltäviä, erityisesti kosteina. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin, itiöt ovat isokokoisia.
Kiiltolehväsammal on Suomen alueella yleinen, elinvoimainen (LC) ja esiintyy ihan koko maassa. Se kasvaa ainakin märissä korvissa, vähintään keskiravinteisilla soilla, lähteiköissä ja rehevillä tulvarannoilla.Kuvalinkit:
Hetevarstasammal
Hetevarstasammal ("Pohlia wahlenbergii") on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa ("Mniaceae"). Sen levinneisyysalue on koko maailma.
Hetevarstasammal kasvaa pystysti ja on kooltaan pienehköstä keskikokoiseen, yleensä yhdestä kymmeneen senttimetriä korkea. Se muodostaa löyhiä mättäitä. Varsi on hento, varsinkin tyveltä punainen. Lehdet ovat himmeän sinivihreitä, melko leveitä mutta teräväkärkisiä. Itiöpesäkkeiden kasvaminen on harvinaista, itujyväsiä syntyy toisinaan. Hetevarstasammal on lajina monimuotoinen. Muunnoksia ovat "Pohlia wahlenbergii" var. "calcarea" ja "Pohlia wahlenbergii" var. "glacialis" . Jälkimmäistä esiintyy tuntureilla.
Hetevarstasammal kasvaa lähteiköissä, lähdepuroissa, lähdeojissa, joenrannoilla, järvenrannoilla, pelto-ojissa ja tieojissa märällä savisella maalla. Se viihtyy erityisesti tunturipurojen varsilla.Kuvalinkit:
Isovarstasammal
Isovarstasammal ("Pohlia longicolla" tai "Pohlia longicollis") on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa ("Mniaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla ja Keski-Afrikassa, etenkin vuoristoissa.
Suomen alueella isovarstasammalen levinneisyys on pohjoinen, lajia esiintyy Kainuun ja Oulun Pohjanmaan korkeudelta pohjoisimpaan Lappiin. Se on melko yleinen ja uhanalaisluokituksessa elinvoimainen (LC). Isovarstasammal kasvaa keskiravintesilla kallioseinämillä, louhikoissa ja pahdoilla, tuntureilla alapaljakan korkeudelle asti.
Marjan rakkaus
Marjan rakkaus ("L’amore di Marja") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Anne Riitta Cicconen ohjaama italialainen draamaelokuva, jonka pääosia esittävät Laura Malmivaara (Marja) ja Vincenzo Peluso (Fortunato). Lapsinäyttelijöinä ovat italialais-suomalaiset Lepistön sisarukset. Elokuva perustuu italiansuomalaisen Cicconen kymmenen vuotta aiemmin kirjoittamaan näytelmään.
Elokuvan tarina kerrotaan osittain Marjan kahdesta lapsesta vanhemman, Alicen näkökulmasta. Se on kertomus suomalaisesta Marjasta ja tämän italialaisesta miehestä Fortunatosta, jotka elävät nuoruuttaan kommuunissa 1970-luvun Suomessa. Heidän muutettuaan sisilialaiseen pikkukylään mies mukautuu lapsuutensa yhteisöön, kun taas Marja ei siihen kykene vaan eristäytyy lastensa kanssa täydellisesti ja lopulta murtuu henkisesti.
"Marjan rakkaus" sai ensi-iltansa Italiassa 6. maaliskuuta 2004 ja keräsi sinä vuonna siellä 120  000 katsojaa 12 kopiolla. Se palkittiin Annecyn, Montpellier’n ja Villeruptin filmifestivaaleilla. Elokuva
Helsingin Sanomien Leena Virtaselle elokuvasta jäi hyvä mieli, vaikka hän kritisoi ohjaajan liian pientä etäisyyttä aiheeseen, kertojan sekavaa vaihtumista ja Marjan hahmon jäämistä etäiseksi. Laura Malmivaaran hän sanoo tosin erottuvan vähemmän taitavista muista näyttelijöistä. Kirkko & Kaupunki -lehden Janne Villa piti "Marjan rakkautta" yhtenä vuoden 2005 elokuvatapauksena, jossa äidin ja aikuistuvien tyttöjen (Veronica Visentin, Sara Filizzola Hartmann) suhteen kuvaus on tehty taitavasti. Tampereen ylioppilaslehden Aviisin Antti Kivimäki suhtautui tylymmin: ”Mutta kuka haluaa lisätä eksistentiaaliahdistustaan puolitoistatuntisella paasauksella naisen alistamisesta 1970-luvun Sisiliassa?”
Xenakis
Xenakis (Ksenakis, ) on kreikkalainen sukunimi, joka on ollut muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Rusovarstasammal
Rusovarstasammal ("Pohlia melanodon") on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa ("Mniaceae"). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon lauhkea ja viileä vyöhyke.
Suomen alueella rusovarstasammal on harvinainen ja levinneisyydeltään eteläinen. Sitä esiintyy Ahvenanmaalla, Uudellamaalla, Etelä-Hämeessä ja Etelä-Pohjanmaalla. Uhanalaisluokituksessa laji on silmälläpidettävä (NT).
Hohtovarstasammal
Hohtovarstasammal ("Pohlia cruda") on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa ("Mniaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoisella ja eteläisellä puoliskolla lauhkealta vyöhykkeeltä tundralle.
Hohtovarstasammal on pystykasvuinen ja pienikokoinen, yleensä kahdesta kolmeen senttimetriä korkeaksi kasvava. Lehdet ovat melko leveät, teräväkärkiset ja selvästi keskisuonelliset. Lehtien väri on kalpean sinivihreä ja metallinhohtoinen. Itiöpesäkkeitä kasvaa toisinaan. Laji ei tee itujyväsiä, kuten useat varstasammalet.
Hohtovarstasammal on Suomen alueella yleinen, elinvoimainen (LC) ja esiintyy koko maassa. Se kasvaa varjoisilla paikoilla kuten kalliojyrkänteiden raoissa ja onkaloissa, tuulen kaatamien puiden juuripaakkujen suojassa.Kuvalinkit:
Sandy Island
Sandy Island () on joissakin kartoissa Australian ja Uuden-Kaledonian välissä sijaitsevaksi merkitty saari. Se esiintyy myös nimellä "Sable Island".
Saari on ollut kartoissa ainakin 1800-luvulta lähtien. Se näkyi esimerkiksi Googlen karttapalveluissa. Sandy Islandin "olemattomuuden" havaitsivat ilmeisesti ensimmäisenä paikalla marraskuussa 2012 käyneet australialaiset tutkijat. Mikäli kyseisellä paikalla olisi saari, kuuluisi se Ranskan merentakaisiin alueisiin.
Merilapiosammal
Merilapiosammal ("Hennediella heimii") on lehtisammallaji toukosammalten heimossa ("Pottiaceae"). Sen levinneisyysaluetta ovat rannikot Maan pohjoisen ja eteläisen puoliskon lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä.
Merilapiosammal on pienikokoinen ja muodostaa 2,5 millimetriä korkeaa kellertävänvihreää tai ruskeaa kasvustoa. Itiöpesäkkeen perä on kiertynyt ja suhteellisesti erikoisen pitkä, enimmillään yli yhden senttimetrin. Itiöpesäkkeessä on pitkä ja viisto kansi, jonka pesäkkeen jäykkä keskipylväs nostaa itiöiden kypsyessä ylemmäs jolloin se muistuttaa velhon hattua.
Merilapiosammal kasvaa merenrannoilla kostealla ja suolaisella paljaalla maalla. Suomen alueella lajia esiintyy lounaisrannikolla paikotellen, Perämerellä on ollut erillisesiintymä.
Anne Riitta Ciccone
Anne Riitta Ciccone (s. 19. heinäkuuta 1967 Helsinki) on italialais-suomalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja.
Sisilialaisen isän ja suomalaisen äidin tyttärenä syntynyt Ciccone asui aluksi Suomessa, kunnes seitsenvuotiaana muutti perheineen isän kotiseudulle Sisiliaan. Lukion jälkeen hän lähti Roomaan opiskelemaan ja suoritti filosofian tutkinnon yliopistossa 1991 ja valmistui dramaturgiksi Radiotelevisione Italianan (RAI) käsikirjoittajakoulusta. Ennen omaa elokuvauraansa hän työskenteli vuosina 1984–1996 monien italialaisohjaajien, kuten Nanni Loyn ja Angelo Longonin, tuotannoissa.
Tikkurilan Soittokunta
Tikkurilan Soittokunta (tunnetaan myös nimellä TixiBand) on vantaalainen puhallinorkesteri. Orkesteri on vanhin Vantaalla edelleen toimiva orkesteri. Tominta alkoi vuonna 1945 ja rekisteröitiin yhdistyksenä kahta vuotta myöhemmin nimella Tikkurilan Musiikkiyhdistys ry. Nimeksi muutettiin Tikkurilan Soittokunta ry vuonna 1972. Viime vuosina tapahtuneiden ohjelmistolinjausten myötä orkesteri käyttää nimeä TixiBand®.
Vuonna 2016 kapellimestarina on aloittanut Panu Matilainen.
Orkesteri järjestää vuosittain kaksi omaa konserttia. Pääkonsertti järjestetään keväisin itäisellä Vantaalla, Tikkurilassa, ja rakentuu erityisen teeman ja siihen sopivan solistin ympärille. Konserttissa on vierailevina solisteina olleet mm. Erkki Liikanen, Martti Suosalo, Mikael Konttinen ja Kari Fall. Joulukonsertti järjestetään Malmilla, Malmitalossa. Omien konserttien lisäksi orkesteri soittaa useissa tilaustapahtumissa. Näistä on jo vuosittaiseksi perinteeksi muodostunut Laurin Elojuhlat Helsingin pitäjän kirkolla, missä soittokertoja on kertynyt jo 20 (2012). TixiBand on myös toiminut Tikkurilan lukion vanhojen tanssien orkesterina nykyisen koulun perustamisesta lähtien (2001). Konserttitanssiaiset järjestetään Tikkurilan jäähallissa ja on Suomen suurin yksittäisen koulun järjestämä tämänkaltainen tapahtuma.
MicroMedia
MicroMedia Oy on suomalainen yritysten väliseen markkinointiin erikoistunut toimisto, joka perustettiin vuonna 1978. Ruotsalainen Anderson & Lembke perusti MicroMedia Ab:n Ruotsiin vuonna 1975 ja Suomen MicroMedia aloitti kolme vuotta myöhemmin.
MicroMedian palvelut kattavat nykyisin strategisen suunnittelun, markkinoinnin suunnittelun, kampanjasuunnittelun ja konseptit, segmentoinnin ja kohderyhmät, telemarkkinoinnin, sekä markkinointiteknologioiden hyödyntämiset. Yrityksessä työskenteli 35 henkilöä vuonna 2018 ja sen liikevaihto vuonna 2017 oli noin 2 miljoonaa euroa. MicroMedian kotipaikka on Helsinki.
MicroMedia Oy toimii Suomessa ja sen omistavat yrityksen avainhenkilöt. Toimitusjohtajana työskentelee Timo Häkkinen ja hallituksen puheenjohtajana toimii Esko Reinonpoika Alanko. Yrityksen aikaisempia omistajia ovat olleet McCann, Intrum Justitia, Esselte Info Oy ja DDB-mainostoimistoketju.
Yorkin linna
Yorkin linna on Yorkin kaupungissa sijaitseva keskiaikainen linnoitus. Se rakennettiin vuonna 1068 Vilhelm Valloittajan käskystä.
Linna paloi maan tasalle vuonna 1190 tapahtuneessa pogromissa, jossa kuoli 150 paikallista juutalaista. Richard de Malbis, joka oli velkaa juutalaiselle rahanlainaajalle, käytti hyväkseen tulipaloa kiihottaakseen kansanjoukon juutalaisia vastaan, jotka pakenivat linnan suojiin. Henrik III rakennutti linnan uudestaan puusta.
Linnasta tuli vankila vuonna 1825 ja uudemmat vankilarakennukset purettiin vuonna 1935.
Kuningas Henrik III määräsi vuonna 1245, että linna oli jälleenrakennettava täydellisesti. Seuraavien parin vuosikymmenen aikana rakennettiin kehämuuri torneilla ja kahdella portilla, sekä päälinna kokonaan kivestä.
Vuonna 1978 Clifford's Towerin juurella paljastettiin muistolaatta juutalaisvainon uhreille. Tätä ennen keskiaikaista joukkomurhaa, jonka 800-vuotismuistojuhlaa vietettiin vuonna 1990, ei tunnettu juuri ollenkaan. Keskustorniin kului kaikkiaan noin 2 600 puntaa.
Keskiyön juhla
Keskiyön juhla () on vuonna 1995 julkaistu Justin Hardy ohjaama brittiläinen komediaelokuva. Ohjaaja Hardy myös käsikirjoitti elokuvan Yoshi Nishion kanssa. Nishio tuotti elokuvan.
Komedian pääosissa ovat Christopher Lee, Robert Hardy ja Edward Fox. "Keskiyön juhla" sai ensimmäisen ensi-iltansa marraskuussa vuonna 1994 Lontoon elokuvajuhlilla. Elokuva julkaistiin 26. maaliskuuta vuonna 1995.
Volmar
Volmar tai Wolmar, Suomessa myös Volmari, on miehen etunimi. Nimi on lyhentymä Valdemar-nimen saksalaisesta vastineesta "Voldemar", mutta Saksassa se on käsitetty myös muunnokseksi nimestä "Wolkmar", joka on muodostettu "kansaa" ja "kuuluisaa" tarkoittavista saksan kielen sanoista.
Suomessa nimi Volmar on Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2009 loppuun mennessä 490 henkilölle. Muodossa" Volmari" nimi on annettu hieman yli 200 henkilölle, muodossa "Wolmar" 71 miehelle ja muutamalle naiselle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Volmarin nimipäivä on 18. huhtikuuta.
Etiproducts
Ab Etiproducts Oy on Turkin valtion omistaman Eti Mine Works:n tytäryhtiö, joka aikaisemmin tunnettiin nimellä Eti Holding AS tai Etibank. Ab Etiproducts Oy perustettiin 1982 Helsingissä, Suomessa. 
Emoyhtiö, joka ilmoittaa olevansa Turkin suurin ja vanhin kaivosyhtiö, toimii pääasiassa kaivosalalla, metallien valmistuksessa ja jalostuksessa sekä kemianteollisuuden alalla. Yhtiön omat kaivokset sijaitsevat kaikki Turkissa. Yhtiö on monien erilaisten mineraalien sekä metalli- ja kemianteollisuuden raaka-aineiden valmistaja ja kertoo olevansa maailman suurin boorin tuottaja.
Vuonna 1982, Etibank ja Suomalainen kaivos- ja metalliteollisuuden yhtiö Outokumpu perustivat yhteisyrityksen Ab Etiproducts Oy:n markkinoidakseen Etibank -yhtiön tuotteita Pohjoismaiden markkinoilla. Vuonna 1993 Outokummun osakkeet siirrettiin Etimine SA -yhtiölle, Ab Etiproducts Oy:n sisaryhtiölle, vastuullaan turkkilaisten boorituotteiden markkinointi Länsi-Euroopassa. 
Yhtiöllä on markkinointiyksinoikeus turkkilaisiin boorituotteisiin Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Islannissa, Puolassa, Virossa, Latviassa, Liettuassa, Venäjällä, Ukrainassa, Valko-Venäjällä, Kazakstanissaja muissa C.I.S. maissa.
Venäjän markkinoille Ab Etiproducts Oy perusti oman tytäryhtiön, Etiproducts Llc:n vuonna 2005.
Ab Etiproducts Oy:llä on yksinoikeus toimia Eti Mine Works –yhtiön boorituotteiden myyjänä ja jakelijana pohjoismaissa, Puolassa, Baltian maissa and CIS-maissa. Ab Etiproducts Oy:llä on useita varastoja Itämeren alueella (Ruotsissa, Suomessa, Puolassa ja Latviassa). Ab Etiproducts Oy:llä on tytäryhtiö Venäjällä, Etiproducts Llc, joka vastaa Venäjän markkinoista. Etiproducts Llc:llä on varasto Mustanmeren rannalla (Azovissa). Ab Etiproducts Oy hallinnoi Helsingin pääkonttorista boorituotteiden myyntiä ja jakelua.
Kamarikuoro Dimus
Kamarikuoro Dimus on suomalainen kuoro. Se on perustettu nimellä Demenante vuonna 1994 Espoossa kamarikuoro Dominanten seniori-kuoroksi. Toiminnan eriydyttyä alkuperäisestä tarkoituksestaan kuoro muutti 2006 nimensä Dimukseksi. Tosin kuoro edelleenkin koostuu pääosin Dominanten ja Polyteknikkojen kuoron kokeneista laulajista ('DImus').
Kuoro on esiintynyt Suomen lisäksi myös muun muassa Unkarissa, Virossa, Irlannissa, Latviassa ja Espanjassa sekä osallistunut menestyksekkäästi Italiassa C. A. Seghizzi -kuorokilpiluun.
Laiva (täsmennyssivu)
Laiva voi viitata muun muassa seuraaviin:
DME-kaari
Oletetaan seuraavat perustiedot menetelmästä (esimerkkinä DME-kaari osana mittarilähestymismenetelmää):Koneen ollessa sisäänlentosuunnassa (180 - 030 = 150 astetta) sekä noin 14 nm etäisyydellä majakasta aloittaa ohjaaja lähestymisen kaartamalla 90 astetta kaarta vastaan. Eli ohjaaja kaartaa suuntaan 150 - 90 = 060. Kaarto tehdään mittarikaartona, joten kaarron lopussa ohjaajan pitäisi olla noin 11,5 nm etäisyydellä majakasta ja lentää viistosti siitä poispäin. Seuraavaksi ohjaaja säätää VOR1-neulan 10 astetta (tässä tapauksessa) eteenpäin suuntaan 070 ja odottaa, kunnes neula leikkaa keskikohdan. Seuraavaksi neulaa siirretään taas 10 astetta eteenpäin, sekä koneella kaarretaan 10 astetta oikealle. Tätä jatketaan, kunnes ollaan kartassa merkityssä pisteessä, josta kaarretaan loppulähestymislinjalle tai lähtömenetelmän seuraavalle osalle. Loppupiste on yleensä määritelty kaarta rajoittavan, nk. johtoradiaalin avulla.
Menetelmän lentäminen on hiukan haastavaa pelkällä VHF-suunnistusradion ja DME-vastaanottimen yhdistelmällä, joten aina kun koneesta löytyy joko RNAV- tai HSI-varustus, on niiden avulla lähestyminen edellisessä tapauksessa hyvin yksinkertaista ja jälkimmäisessäkin oleellisesti helpompaa.
Juan Manuel Polar
Juan Manuel Polar (s. 24. syyskuuta 1983 Lima) on perulainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2001 hän sijoittui seitsemänneksi Formula Dodge National Championship -sarjassa. Vuonna 2003 Polar kilpaili Formula Renault UK -sarjassa sijoittuen sijalle 23. Seuraavana vuonna hän sijoittui sijalle 25. Polar ajoi myös kaksi kilpailua Eurocup Formula Renault -sarjassa vuonna 2004. Vuonna 2005 Polar kilpaili Espanjan F3-sarjassa sijoittuen kolmanneksitoista. Vuonna 2006 Polar sijoittui toiseksi Copa de Espana -luokassa. Hän toisti saman vuonna 2007. Vuonna 2008 Polar kilpaili Indy Lights -sarjassa sijoittuen sijalle 26. Vuonna 2010 Polar kilpaili Perun Turismo Competicion 2000 -sarjassa sijoittuen kuudenneksi. Vuonna 2011 Polar kilpaili Perun kuuden tunnin ajossa TC2000-luokassa sijoittuen toiseksi.
Tattaranjoki
Tattaranjoki on Nakkilassa virtaava Kokemäenjoen sivujoki. Kunnan keskustan tuntumassa siihen yhtyy "Palojoki".
Joki saa alkunsa Harjavallasta, kuivatun Hiirijärven peltoaukealta lähtevistä ojista. Se virtaa ensin "Pörönoja"- nimisenä ja muuttuu myöhemmin "Saamanojaksi". Tattaranjokena se tunnetaan Tattaran kylästä lähtien.
Tattaranjoki laskee Kokemäenjokeen Nakkilan Kirkkosaaren kohdalla. Joen suussa on noin sadan metrin pituinen "Kukkaskoski", jossa on aikoinaan sijainnut mylly. Myllypadon rauniot ovat yhä nähtävissä. Tattaranjoessa on nykyään yksi pohjapato, joka sijaitsee Suomisen tehtaille johtavan sillan kohdalla.
Joen virtaamavaihtelut ovat erittäin suuria. Pienimmillään se voi olla vain joitakin kymmeniä litroja sekunnissa ja kesäaikaan joki onkin käytännössä lähes kokonaan kuivunut. Tattaranjoki voi kuitenkin myös tulvia yli äyräidensä, kuten tapahtui rankkasateiden ansiosta syys-lokakuun vaihteessa 2012.
Tattaranjoki on tiettävästi ollut keskiajalla purjehduskelpoinen, mutta nykyään se on veneilyyn soveltumaton. Ruskilassa sijaitsee vuonna 1891 valmistunut kivisilta. Sitä on vuosikymmenten saatossa uudistettu niin, ettei siltaa pidetä enää rakennushistoriallisesti kovinkaan arvokkaana.
Tattaranjoki on erittäin rehevöitynyt ja sen veden laatu on huono. Rehevöitymiseen ovat syynä maatalous, joki virtaa koko matkaltaan peltoviljelysten läpi ja siihen laskee useita ojia.
Veden laatuun on vaikuttanut myös teollisuus. Joen varrella on ollut ainakin kaksi nahkatehdasta sekä meijeri, jotka ovat aikoinaan laskeneet jätevetensä jokeen. Suomisen kuitukangastehdas on myös laskenut jätevesiään Tattaranjokeen, mutta tehtaalle on rakennettu ensimmäinen vedenpuhdistamo jo 1940-luvulla.
Tattaranjoen raskasmetallipitoisuuksia on nostanut Harjavallan suurteollisuuspuiston yritysten Torttilassa sijaitsevilta läjitysalueilta ojien mukana jokeen kulkeutuvat orsivedet sekä varastointialtaiden vuodot.
Myös "Vähäjoeksi" kutsuttu Palojoki on noin viiden kilometrin pituinen joki, joka yhtyy Tattaranjokeen Nakkilan keskustaajamassa Valtatie 2:n ja rautatien välissä.
Se saa alkunsa kuivatusta Leistilänjärvestä, jonka halki kulkee "Isokanava" -niminen kuivatusuoma. Viimeiset 400 metriä ennen Palojoeksi muuttumistaan Isokanava virtaa 6–7 metrin syvyisessä kallioon louhitussa uomassa.
Laasonen
Laasonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Tales from the Punchbowl
Tales from Punchbowl on yhdysvaltalaisen rockyhtye Primuksen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 23. toukokuuta 1995. Se on yhtyeen viimeinen albumi Tim Alexanderin kanssa, ennen kuin hän palasi Primukseen seitsemän vuotta myöhemmin.
Leminen
Leminen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Täplähietakyyhky
Täplähietakyyhky ("Pterocles senegallus") on hietakyyhkylaji.
Täplähietakyyhky on 29-33 senttimetriä pitkä, jonka lisäksi sillä on 3-6 senttimetriä pitkä, ohut pyrstöjouhi. Täplähietakyyhky on väritykseltään vaalean kellanbeige. Siiven alapinnan kyynärsulat ovat räikeän mustat ja käsisulat epäselvärajaisesti vaaleammat. Vatsan keskellä on musta pitkittäisjuova. Koiraalla on vaalean siniharmaa päälaki, niska ja rinta sekä oranssit kurkku, kaulansivut ja posket. Naaras on pohjaväriltään vaaleanbeige ja sillä on selässä, rinnassa ja päälaella heikkoa täplitystä.
Täplähietakyyhkyn lentoääni on terävä "kjutt-o", jota edeltää joskus yksitavuinen "kvi"-ääni.
Täplähietakyyhkyjä elää Pohjois-Afrikan länsiosista Länsi-Intiaan ulottuvalla alueella.
Täplähietakyyhky pesii alangoilla aavikkomaisilla ja kivikkoisilla alueilla. Täplähietakyyhkyt käyvät aamuisin juomapaikoilla usein suurina parvina.
Lempiäinen
Lempiäinen on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lievonen
Lievonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Mitsubishi Ki-30
Mitsubishi Ki-30 ("armeijan tyyppi 97 kevyt pommituskone") on toisen maailmansodan japanilaisvalmisteinen lentokone. Sitä käytettiin rynnäköintitehtäviin kevyenä kaksipaikkaisena pommituskoneena. Enimmäiskuorma oli 400 kiloa pommeja. Ensilento tapahtui helmikuussa 1937. Konetyypin yksilöitä valmistui 700 kappaletta. Tullessaan palveluskäyttöön Ki-30 oli suhteellisen edistyksellinen, mutta toimintaominaisuuksiltaan kuitenkin vain keskinkertaista tasoa oleva sotilaslentokone. Tyyppiä käytettiin pääasiallisesti Kiinan–Japanin sodassa, missä ei ollut kovin suurta vaaraa hävittäjätoiminnasta. Profiililtaan konetyyppi oli keskitaso, sen siivet sijaitsivat rungon keskivaiheilla korkeustasossa. Erotukseksi: sen seuraaja Mitsubishi Ki-51 oli alataso, siivet olivat alhaalla koneen rungossa.
Liittoutuneet antoivat konetyypille raportointitunnuksen "Ann".
Liikkanen
Liikkanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Erkki Määttänen
Erkki Määttänen on suomalainen televisio-ohjaaja ja tuottaja. Hän työskentelee toimittajana Yleisradiossa ja on tehnyt televisioon dokumentteja yli 30 vuoden ajan. Määttänen on työskennellyt ohjaajana Yleisradion monikameratuotannoissa Suomessa ja Venäjällä sekä toiminut tuottajana television dokumenttitoimituksessa.
Määttänen on käsikirjoittanut, kuvannut ja äänittänyt yli 80 kappaletta 30–60 minuutin pituisia dokumenttielokuvia. Näistä 20 käsittelee muun muassa amerikansuomalaisten elämää Yhdysvalloissa ja Venäjällä. Lisäksi Määttänen on valmistanut televisioon kymmeniä lyhytelokuvia. Vuosien varrella Määttänen on kuvannut ja äänittänyt dokumenttielokuvia myös muille suomalaisille dokumentaristeille ja pitänyt Suomessa, Virossa ja Yhdysvalloissa elokuva-alan luentoja eri oppilaitoksissa. Määttäsen tuotannolle ominaista on ihmisläheisyys: hän usein tutustuu läheisesti dokumenttielokuvan aiheena olevaan ihmiseen ja kuvaa ja äänittää elokuvansa itse.
Lipsanen
Lipsanen on suomalainen sukunimi. Se on ensisijaisesti savolainen nimi. Tunnettuja nimenkantajia:
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2012
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2012 16. kertaa. Kilpailut pidettiin Ranskan Chartres’ssa 22.–25. marraskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Kilpailuissa kilpailtiin yksittäisellä matkalla alkuerissä, välierissä ja loppukilpailussa poikkeuksena naisten 800 metrin ja miesten 1 500 metrin vapaauinnit, joissa uitiin pelkät erät.
* uivat alkuerissä
* uivat alkuerissä
* uivat alkuerissä
Isäntämaa
Suomen Uimaliitto valitsi Chartresiin yhteensä 17 kilpailijaa, joista kahdeksan oli naisia ja yhdeksän miehiä.
Miehet
Naiset
Juho Kangas
Juho Kangas (s. 1976) on suomalainen säveltäjä. Kangas on opiskellut sävellystä Sibelius-Akatemiassa vuosina vuodesta 2000 opettajinaan Paavo Heininen ja Eero Hämeenniemi. Hän opiskeli vaihtovuotenaan sävellystä Wolfgang Rihmin johdolla Hochschule für Musik Karlsruhessa 2003–2004. Yksityisesti hän opiskeli sävellysopettajanaan Olli Koskelin 1999–2002. Juho Kangas on opiskellut Helsingin konservatoriolla musiikin teoriaa 1996–1997 ja Sibelius-Akatemiassa 1997–2000. Lisäksi Kangas opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa 1996–1997.
Loponen
Loponen on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pimeyden hehku
Pimeyden hehku on suomalaisen black metal -yhtyeen Hornan EP-levy. Se on julkaistu vuonna 2007 levymerkillä Debemur Morti Productions.
Tapio Nevanlinna
Tapio Nevanlinna (s. 1954) on suomalainen säveltäjä. Nevanlinna on opettanut muun muassa sävellystä Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1982. Nevanlinnan sävellystuotanto koostuu viidestä orkesteriteoksesta, kamarimusiikista, teoksista soolosoittimile, vokaalisävellyksistä sekä elektroakustisista teoksista.
Lötjönen
Lötjönen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Markkanen
Markkanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aki Yli-Salomäki
Aki Yli-Salomäki (s. 1972, Tampere) on suomalainen säveltäjä. Hän on tuotannossaan keskittynyt erityisesti soinnillisiin kysymyksiin, ajalliseen kokemukseen sekä musiikin tilallisuuden ja "maisemallisuuden" estetiikkaan. Varsinkin 2010-luvun tuotanto on usein hidasta, rauhallista ja keskittynyttä musiikkia, mitä ilmentävät monien teosten nimetkin (esim. "Viipyillen"-teossarja soolosoittimille). Tyylillisesti Yli-Salomäen tuotanto ammentaa muun muassa jälkiminimalismista, sointivärimusiikista, uusmystiikasta ja slow music -ajattelusta. Tyypillisiä ovat hitaasti liikkuvat mutta voimaperäisesti soivat pinnat sekä virtailevat jatkumot. Maisemallisuutensa ja meditatiivisuutensa vuoksi Yli-Salomäen musiikkia on luonnehdittu myös hidasta kuuntelua vaativaksi "pohjoiseksi" tai "syväekologiseksi" musiikiksi. Toisaalta joissakin Yli-Salomäen sävellyksissä on mukana voimakkaan rytmisiä osuuksia, iskeviä sykkeitä ja riffimäisiä toistokuvioita. Orkesterin väri-ilmaisua Yli-Salomäki on laajentanut teoksissaan muun muassa ja steel panein (esim. "Ilmanvaloa" klarinetille ja orkesterille) sekä kurkkulaululla (esim. "Aukea" kurkkulaulajalle ja orkesterille).
Yli-Salomäki on opiskellut sävellystä Jouni Kaipaisen ja Juhani Nuorvalan johdolla. Hän opiskeli sävellystä ja orkestraatiota opettajanaan Harri Vuori Helsingin Yliopistossa 1998–1999 ja yksityisesti 2000–2002. Musiikkitiedettä ja kirjallisuustieteitä Helsingin Yliopistossa opiskellut Yli-Salomäki on myös tehnyt Yleisradiolle klassista musiikkia käsitteleviä radio-ohjelmia, erityisesti nykymusiikkia esitteleviä ohjelmia, sekä toiminut musiikkikriitikkona. Klassisen musiikin ohella Yli-Salomäki työskentelee säveltäjänä populaarimusiikin (pop, iskelmä) parissa.
Yli-Salomäki on pitänyt sävellyskonsertit Helsingissä vuosina 2004 ja 2013.
Alon Day
Alon Day (; s. 4. marraskuuta 1991 Ashdod) on israelilainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2009 Day voitti Aasian Formula Renault Challenge -sarjan mestaruuden. Vuosina 2010–2011 Day kilpaili Saksan Formula 3 -sarjassa sijoittuen jälkimmäisellä kerralla sarjan neljänneksi. Hän ajoi myös muutaman kilpailun Formula 3 Euroseries- ja Itävallan F3 -sarjoissa. Vuonna 2012 Day kilpaili Indy Lights -sarjassa sijoittuen 12:nneksi. Hän jatkoi myös Saksan F3-sarjassa sijoittuen sarjan 11:nneksi. Day on ensimmäinen israelilainen, joka on kilpaillut IndyCar-tasolla. Vuonna 2017 Daystä tulee ensimmäinen israelilainen NASCAR-kuljettaja.
Ken Park
Ken Park ("Ken Park") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Larry Clarkin ohjaama draamaelokuva.
Larry Clarkin omiin päiväkirjoihin ja muistiinpanoihin perustuva elokuva alkaa teinipoika Ken Parkin itsemurhalla paikallisessa skeittipuistossa. Neljä tämän ystävystä – Shawn, Tate, Peaches ja Claude – jatkavat elämäänsä perheidensä kanssa tai niitä kaveriporukan avulla vältellen. Tarina käsittelee nuorten itsemurhien lisäksi muitakin mielipiteitä jakavia aiheita kuten seksikokeiluja, insestiä ja päihteitä.
Windows RT
Windows RT (aikaisemmin Windows ARM) on Windows 8-käyttöjärjestelmän versio, joka on tarkoitettu laitteisiin, jotka käyttävät 32-bittisiä ARM-pohjaisia suorittimia. Käyttöjärjestelmä julkaistiin 26. lokakuuta 2012, samaan aikaan Windows 8:n kanssa.
Windows RT:n sovellukset hankitaan Windows Store -sovelluskaupasta, joka on ainoa tapa hankkia laitteeseen kolmannen osapuolen sisältöä.
Microsoft on ilmoittanut, että Windows RT-laitteisiin ei voi päivittää ilmaista Windows 10-päivitystä, joka tuli saataville Windows 7 ja Windows 8 -käyttöjärjestelmille.
Lähde:""Lähde:""
Radosław Kawęcki
Radosław Kawęcki (s. 16. elokuuta 1991 Głogów) on puolalainen uimari. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 200 metrin selkäuinnissa neljänneksi. Hän voitti saman lajin lyhyen radan maailmanmestaruuden Istanbulissa 2012 ajalla 1.48,48, Dohassa 2014 ajalla 1.47,38 ja Windsorissa 2016 ajalla 1.47,63. Pitkän radan MM-kilpailuissa hän sai 200 metrin selkäuinnissa hopeaa Barcelonassa 2013 ajalla 1.54,24 ja Kazanissa 2015 ajalla 1.54,55. Kawęcki on voittanut urallaan yhdeksän kultamitalia Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Hän on erikoistunut selkäuintiin.
Decebalusin patsas
Decebalusin patsas on 40 metriä korkea veistos, joka on kaiverrettu vuoren kylkeen. Veistos sijaitsee Tonavan vieressä lähellä Orșovan kaupunkia Romaniassa. Decebalusin patsas on Euroopan suurin kiviveistos. Veistosta rakennettiin kymmenen vuotta (1994–2004) ja se tuli valmistuessaan maksamaan yli miljoona dollaria (noin 788 000 euroa). 
Veistos on rakennettu kuningas Decebalusin kunniaksi. Hän hallitsi Daakiaa vuosina 87–106.
Inkinen
Inkinen on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Andrei Gubin
Andrei Viktorovitš Gubin (; oik. Валерьевич Клементьев, Valerjevitš Klementjev) (s. 30. huhtikuuta 1974, Ufa, Neuvostoliitto) on venäläinen poplaulaja, tuottaja, säveltäjä ja sanoittaja, joka oli aktiivinen vuosina 1989-2010. Hän esitti venäläistä popmusiikia ja viihdemusiikkia. Hän tuli tunnetuksi 1990-luvulla.
Hänen esikoisalbuminsa "Мальчик-бродяга" julkaistiin Venäjällä 1995 ja Euroopassa 1996. Albumi nauhoitettiin vuonna 1994, mutta sen julkaisu viivästyi.
Andrei Gubinin toinen albumi "Только ты", julkaistiin vuonna 1998. Se on ollut hänen myydyin albuminsa. Se nauhoitettiin vuosina 1995-1998.
Gubin on kirjoittanut myös muille kuuluisille venäläisille artisteille sanoituksia, esim. Žanna Frisken laulun "Ла-ла-ла". Kyseisen kappaleen sanoituksessa oli apuna myös Filipp Kirkorov. Laulun "Мама Мария" Gubin lauloi vuonna 2004 singlejulkaisuna ja julkaisi sen kokoelma-albumissa vuonna 2005, ennen Frisken vuoden 2006 hittiä "Мама Мария", mistä tuli isompi menestys. Gubinin viimeisin kappale "Нежность" julkaistiin vuonna 2009. Se ei menestynyt hyvin ja jäi yksittäiseksi kappalejulkaisuksi. Sen lisäksi Gubin on työstännyt lauluja esim. "Я и ты" ja "Солнышко", jotka ovat myös yksittäisiä kappalejulkaisuja. Tunnetuimmat hitit ovat: "Милая моя далеко", "Зима-холода", "Мальчик-бродяга", "Девушки, как звёзды", "Ночь", "Танцы", "Лиза" ja "Облака", mitkä pääsivät Venäjän radiolistoille. Gubin on tuottanut omat kappaleensa kokonaan itse, paitsi "День и ночь" ja "Он тебя не любит", jotka hän tuotti ja sanoitti muiden lauluntekijöiden kanssa. Hänen esikoissingle "Лиза" julkaistiin vuonna 1994 ja esikoisalbumissa 1995. "Ночь" ja "Мальчик-бродяга" kappaleet hän on laulanut ensimmäistä kertaa vuonna 1994 ensin livenä toisten esikoisalbumin kappaleiden kanssa ja nauhoitti ne, sen jälkeen hän on julkaissut kappaleet singlejulkaisuna vuosina 1995 ja 1996 musiikkivideoineen, silloin kuin hänen esikoisalbuminsa julkaistiin. "Дай мне слово" -kappaleen piti alunperin julkaista esikoisalbumille, mutta kappale päätyikin lopulta toiselle studioalbumille. Yhden kappaleen Andrei Gubin on tehnyt Vladimir Putinista.