Sydän paikallaan (romaani)
Sydän paikallaan on kirjailija Hannu Salaman elokuussa 2010 ilmestynyt romaani. Salama sai kirjansa valmiiksi jo vuoden 2009 puolella, kertoi ryhtyneensä sen kirjoittamiseen, "kun en minä muutakaan osaa tehdä." Kirjansa nimen Salama sanoo viittaavan Vänrikki Stoolin: ”Älyä kyll’ ei Dufvalla lie liiaksi ollutkaan, pää huono oli”, arveltiin, ”mut sydän paikallaan.” Kirja ei ole moraliteetti, mutta sen tarkoituksena on muistuttaa, että lapsia ei pitäisi alistaa aikuisten ihanan elämän maksumiehiksi. Salaman näkemyksen mukaan näin kuitenkin tapahtuu kaikkialla maailmassa, "ihmisistä on tullut moraalittomia tietokoneiden jatkeita, jotka viihteen ylivalta on kietonut pauloihinsa".
Romaanin päähenkilö ja minäkertoja on eläkeikäinen kirjailija Hans von Blixt ('blixt' ruots. salama), jota romaanissa kutsutaan myös Hanskiksi ja Handeksi. Tapahtumat vapusta kesän yli syksyyn sijoittuvat Itä-Helsinkiin, kaupungin vuokrayksiöön "kalliin asuinalueen ja Finnsomalian välissä" sekä muutamiin muihin paikkoihin, kuten Itäkeskukseen ja Tampereelle.
Kirjailija tapaa kahta naista, "rehellistä suhdetta" Riitasta ja etenkin Mikaelasta etsien ("eikä minusta ole rakastamaan sitä luupussia yhtään enempää kuin ketään muutakaan ja hyvä niin"), kuljeskelee ja kuntoilee lähiseuduilla, törmää ohimennen veneilystä innostuneeseen poikaansa ja miniäänsä. Käy säännönmukaisesti aamiaisella ja iltapäiväkahvilla Itäkeskuksen ostoskeskuksella havainnoiden kanssakulkijoita ja ehdotellen nuorelle tarjoilijattarelle lähempää tuttavuutta. Kirjailija tekee matkan Tampereelle samalla kun on yrittänyt saada päätökseen moniosaista antiromaaniaan ja pitkää vastauskirjettä elämäkertakirjuriksi ryhtyneelle vanhalle kuolemaa tekevälle ystävälleen Allulle.
Kirjassa arvioidaan elämää taaksepäin keskittymällä menneiden vuosikymmenten henkilösuhteisiin ja kirjallisiin tapahtumiin, ennustellaan ihmiskunnalle kavalaa tulevaisuutta ja rienataan paitsi yhteiskunnan valkokaulusparemmistoa myös sen johtajistoa, "Arkadian natokiimaisia europellejä, entisiä missejä, ulkopoliittisia Touho-serkkuja ja puolustusministeriön Vänrikki Nappuloita". Osansa saarnoista saavat maailmanpolitiikka, ulko- ja sisäpolitiikka, kulttuuripiirit, Kekkonen ja Kekkoslandia, kirkko ja koko suomalainen elämäntapa, tämä "kännykkäteollisuutensa sivistämä Härmä".
Loppua kohden kirjailija alkaa epäillä menneiden muistelemisen mielekkyyttä: "Jälkiväsymys vei komiikan puolelle: 66-vuotias äijä pui sopeutumisvaikeuksiaan kuin kolmekymppinen Netta Muskett. Kun asiat kuitenkin olivat yksinkertaisia: elää ilman kuohuntaa, levottomuutta, ihmissuhdeongelmia tai 'luokkatietoisuutta', joko valheellisuudessa joka tähänkin asti on pitänyt yllä parisuhteita olioitten kesken joita ei luotu yksiavioisiksi, tai sitten yksikseen, vihdoinkin."
Salama sekoittaa kirjassaan omaelämäkerrallista, elettyä kokemusaineistoa sepitteelliseen kerrontaan. Kirjassa esitetyt näkemykset ovat melkein kuin hänen omiaan, mutta todellisuudessa kirjailija ei ole aivan niin kiukkuinen kuin kirjan kertoja Hans. "Hän saa kirjani sivuilla kiukutella niin paljon kuin lystää, ja minä voin viettää vähän seesteisempää eläkeläiskirjailijan elämää. On terapeuttista, että voin sanataiteen välityksellä purkaa tuntojani ja elettyä elämää fiktiivisten hahmojen kautta. (...) Kirjojeni Harri Salmisesta tai tästä Hans von Blixtistä on helpompi kirjoittaa kuin pusata tekstiä Hannu Salamasta. Fiktiohan piirtää paljon todempaa kuvaa minusta. (...) On hauskaa tehdä jäynää lukijoille, jotka posket punoittaen miettivät, kuka kukin kirjassa on, ja mikä on totta ja tarua."Kirja-arvioita