Georgian nimi
Nimi Georgia on Kaukasiassa sijaitsevasta valtiosta käytetty eksonyymi. Maan georgiankielinen nimi on Sakartvelo (). Eksonyymille on annettu erilaisia etymologioita: sen on sanottu olevan peräisin kreikan kielen sanasta γεωργός (”maanviljelijä”), Pyhän Yrjön nimestä tai todennäköisemmin nimistä, joita muinaiset persialaiset käyttivät georgialaisista. Georgiankielinen nimi on johdettu Kartlin alueelta, joka on Georgian ydinalue ja joka tunnettiin antiikin ja Bysantin lähteissä nimellä Iberia. Georgialaiset heimot yhdistyivät varhaiskeskiajalla kulttuurillisesti ja poliittisesti Kartlin ympärille.
Georgian kielellä maata kutsutaan nimellä Sakartvelo (საქართველო). Sana koostuu kahdesta osasta. Sen juuri "kartvel-i" (yks., ქართველ-ი) viittasi alun perin Georgian ydinalueen Kartlin asukkaaseen. 800-luvun alkuun mennessä sanan ”Kartli” merkitys laajeni käsittämään muut keskiajan Georgian alueet, joita sitoivat yhteen uskonto, kulttuuri ja kieli. Georgian kielen sirkumfiksi "sa"-X-"o" on tavallinen maantieteellisestä alueesta käytetty rakenne, joka tarkoittaa ”X:n asuttamaa aluetta”, kun X on etnonyymi.
Nimi ”Kartli” esiintyy ensimmäisen kerran kirjoitettuna 400-luvun tekstissä "Tsamebaj tsmidisa Šušanikisi dedoplisaj" (), joka on vanhin säilynyt georgiankielinen teos. Keskiaikaisen kronikan "Kartlis tskhovreba" mukaan Kartli on saanut nimensä georgialaisten myyttiseltä kantaisältä Kartlosilta, joka rakensi kaupungin Mtkvarin varrelle; sitä kutsuttiin nimellä Kartli (luultavasti myöhempi Armazi), ja nimi yleistyi myöhemmin tarkoittamaan koko Kartlosin ja hänen jälkeläistensä hallitsemaa maata. Kartlos vaikuttaa olevan keskiajan keksintö, ja teoria hänestä Kartlin perustajana ei ole vakuuttava. Keskiaikainen kronikoitsija käyttää hänen nimestään luonteenomaisesti muotoa, jossa on kreikan nominatiivisuffiksi –ος ("os"), ja yrittää siten Georgia State Universityn Stephen Rappin mukaan "tuoda kertomukseen mielikuvan antiikista".
Professori Giorgi Melikišvili on liittänyt Kartli-nimen sanaan "karta" (), jota käytetään mingrelin kielessä (georgian lähisukulaiskieli) ja joissakin länsigeorgialaisissa murteissa. Se tarkoittaa ”karja-aitausta” tai ”aidattua paikkaa”. Juuri "kar" esiintyy lukuisissa paikannimissä ympäri Georgiaa, ja Melikišvilin näkemyksen mukaan sen merkitys on samanlainen kuin vastaavalla indoeurooppalaisella kantasanalla; vertaa germaaninen "gardaz" (”aidattu alue”, ”piha”), liettuan "gardas" (”aidattu paikka”, ”aita”, ”karja-aitaus”), muinaiskirkkoslaavin "gradu" (”puutarha”, myös ”kaupunki”) ja heetin "gurtas" (”linnoitus”). Nimeä on yritetty liittää myös antiikin lähteiden khaldoi- ja gorduene-kansojen nimiin.
Varhaisin tunnettu teksti, jossa nimeä ”Sakartvelo” on käytetty, on Pseudo-Džuanšerin noin vuonna 800 laatima georgialainen kronikka. Seuraavan 200 vuoden aikana nimen käyttö muuttui niin, että se alkoi tarkoittaa kaikki georgialaiset alueet käsittävää kuningaskuntaa, joka syntyi Kartlin eli Iberian ja Apkhazetin eli Abasgian yhdistyessä kuningas Bagrat III:n hallintaan vuonna 1008. Nimeä alettiin käyttää yleisesti virallisissa yhteyksissä kuitenkin vasta 1200-luvun alussa.
Muisto ja unelma yhdistyneestä Georgiasta – Sakartvelo – jatkoi elämistään vielä 1400-luvun poliittisen katastrofin jälkeen, kun Georgian kuningaskunta hajosi kolmeksi erilliseksi kuningaskunnaksi, Kartliksi, Kakhetiksi ja Imeretiksi, ja viideksi ruhtinaskunnaksi, jotka olivat Samtskhe, Samegrelo, Guria, Svanetia ja Abhasia. Niinpä myöhemmät Kartlin kuninkaat eivät luopuneet koko Georgiaa hallinneiden monarkkien arvonimistä, sillä he pitivät itseään aiempien kuninkaiden laillisina seuraajina. Ajatus yhtenäisestä Georgiasta hallitsi myös 1700-luvun alussa eläneen Bagrationi-hallitsijasuvun jäsenen prinssi Vakhuštin historiankirjoitusta. Hänen teoksellaan "Aghtsera sameposa Sakartvelosa" (, ”Georgian kuningaskunnan kuvaus”) oli huomattava vaikutus myöhempään käsitykseen Sakartvelo-nimen merkityksestä. Vaikka Georgia oli Vakhuštin elinaikana jakautunut useisiin toisiaan vastaan kamppaileviin kuningas- ja ruhtinaskuntiin, hän piti näiden valtiomuodostelmien menneisyyttä ja nykytilaa yhden kansakunnan historian osasina. Sen jälkeen kun Kartlin ja Kakhetin kuningaskunnat jälleenyhdistyivät vuonna 1762, nimestä Sakartvelo tuli uudesta itägeorgialaisesta valtiosta käytetty virallinen synonyymi, mutta se alkoi jälleen tarkoittaa koko Georgiaa myöhemmin Venäjän keisarikunnan valtakaudella 1800-luvulla. 26. toukokuuta 1918 maa itsenäistyi ja sen nimeksi otettiin "Sakartvelos demokratiuli respublika" eli Georgian demokraattinen tasavalta. Siitä tuli "Sakartvelos sabtšota sotsialisturi respublika", Georgian sosialistinen neuvostotasavalta, 25. helmikuuta 1921 ja "Sakartvelos respublika", Georgian tasavalta, 14. marraskuuta 1990. Vuoden 1995 perustuslain mukaan valtion virallinen nimi on "Sakartvelo", jonka suomenkielinen vastine on yksinkertaisesti ”Georgia”.
Eurooppalainen nimi ”Georgia” on luultavasti peräisin sanoista "gurğ" tai "ğurğ", joita persialaiset ja arabit käyttiivät georgialaisista. Länsieurooppalaiset ristiretkeilijät ja pyhiinvaeltajat kohtasivat nimen Pyhällä maalla ja kirjoittivat sen muotoon "Georgia" (myös "Jorgania", "Giorginia" ja niin edelleen). He katsoivat maan saaneen nimensä Pyhältä Yrjöltä (), joka oli georgialaisten keskuudessa suosittu. Tätä selitystä kannattivat muiden muassa Jacques de Vitry ja Franz Ferdinand von Troilo. Toisen teorian mukaan ”Georgia”-nimen merkitys liittyi kreikan ja latinan juuriin "γεωργός" (”maanviljelijä”) ja "georgicus" (”maataloudellinen”). Sen popularisoijiin lukeutui esimerkiksi Jean Chardin. Tämän selityksen kannattajat viittasivat joskus antiikin lähteisiin, kuten Pliniukseen ja Pomponius Melaan. Heidän mainitsemansa ”georgi”-kansat (Plinius, IV.26, VI.14; Mela, "De Sita Orb". i.2, &50; ii.1, & 44, 102.) olivat kuitenkin yksinkertaisesti maata viljeleviä heimoja, jotka piti erottaa vaeltavista ja eläimiä paimentavista naapureistaan Pantikapaion-joen toisella puolella (Tauricassa eli Krimillä).
1800-luvulla tutkijat kyseenalaistivat eurooppalaiset kansanetymologiat. Marie-Félicité Brosset kannatti teoriaa, jonka mukaan Georgia oli saanut nimensä Mtkvari-joelta reittiä Kuros-Cyrus-Kura-Djurzan. Todellisuudessa vaikuttaa siltä, että ”Georgia” on lainattu eurooppalaisiin kieliin 1000- tai 1100-luvulla syyrian sanasta "gurz-ān"/"gurz-iyān" ja arabian sanasta "ĵurĵan"/"ĵurzan", jotka ovat vuorostaan peräisin persian termistä "gurğ"/"gurğān". Muinais- ja keskipersiassa sana esiintyi muodossa "vrkān"/"waručān", eikä sen alkuperää varmasti tunneta, mutta se muistuttaa Kaspianmeren itäpuolen paikannimeä Gorgan, joka on peräisin keskipersian sanasta "varkâna" eli ”susien maa”. Sen etymologia saattaa olla sama kuin muinaisarmenian Georgiaan viittaavalla sanalla "Virk"' (Վիրք) ja se saattaa olla lähde kreikkalais-roomalaiselle nimelle "Iberi" (Ἴβηρες). Antiikin kirjailijat käyttivät nimeä myös Iberian niemimaalla asuvista ibereistä.
Venäläinen eksonyymi "Gruzija" (Грузия) on myös persialais-arabialaista alkuperää. Se esiintyy ensimmäisen kerran Ignati Smolnjaninin matkapäiväkirjoissa muodossa "gurzi" (гурзи) vuonna 1389 ja Afanasi Nikitinillä muodossa "gurzynskaja zemlja" (Гурзыньская земля, ”Gurzinin maa” vuosina 1466–1472. Nimi on lainattu venäjästä useisiin slaavilaisiin kieliin, kuten tšekkiin ("Gruzie"), puolaan ("Gruzja") ja serbiaan ("Грузија"), unkariin ("Grúzia") ja baltian maiden kieliin (, , ). Myös japaninkielinen nimi "Gurujia" () ja vietnamin "Gruzia" on lainattu venäjästä.
Venäläinen nimi otettiin hepreaan muodossa גרוזיה ("Gruzija"). Sitä käytettiin yhdessä nimien גיאורגיה ("Georgia") ja גורג'יה ("Gurdžia") kanssa. "Gruzija" kuitenkin yleistyi 1970-luvulla, luultavasti siksi, että Israeliin muutti valtavasti kaksikielisiä georgiaa ja venäjää puhuvia juutalaisia. Elokuussa 2005 Georgian Israelin-suurlähettiläs Laša Žvania pyysi heprean puhujia palaamaan nimeen "Georgia" ja hylkäämään nimen "Gruzija".
Samuel Rinta-Nikkolan 1800-luvun alussa kääntämässä Daniel Djurbergin teoksessa "Geografia alkavillen" Georgia luetaan Persian osaksi ja sitä kutsutaan nimellä ”Gurdschistan”:
Kirja kertoo lisäksi, että ”Grusinian” pääkaupunki on "Tiflis", eli Tbilisi. Ilmeisesti nimi viittaa Kartliin. Ensimmäisessä suomenkielisessä tietosanakirjassa eli "Isossa mustassa tietosanakirjassa", jonka julkaisu aloitettiin vuonna 1909, maata kutsutaan nimellä ”Georgia”. Siitä kerrotaan seuraava:
Hakusanan ”Grusia” kohdalla kerrotaan: ”Grusia, Georgian ven. nimi (oik. "Gruzija") ks. Georgia.” ”Georgian kieli” viittaa kuitenkin hakusanaan ”Grusian kieli ja kirjallisuus”, jonka alla aihe käsitellään. Vuosina 1925–1928 ilmestyneessä "Pienessä tietosanakirjassa" päähakusana on ”Georgia”, mutta maalle annetaan myös vaihtoehtoinen nimi ”Grusia”:
Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen vuonna 2000 antaman maiden nimiä koskevan suosituksen mukaan valtion ensisijainen nimi on ”Georgia”, mutta käytössä on myös nimi ”Gruusia”. Kansalaisuuden nimitys on ”georgialainen, gruusialainen”.