Klaus Fuchs
Klaus Emil Julius Fuchs (29. joulukuuta 1911 Rüsselsheim, Saksa – 28. tammikuuta 1988 Dresden, Saksan demokraattinen tasavalta) oli saksalaissyntyinen brittiläinen teoreettinen fyysikko ja "atomi­vakooja", joka tuomittiin vuonna 1950 brittiläisen ja yhdysvaltalaisen atomipommitutkimustiedon luovuttamisesta Neuvostoliitolle toisen maailmansodan aikana ja pian sen jälkeen. Työskennellessään Los Alamos National Laboratoryssa Fuchs oli vastuussa monista merkittävistä ensimmäisiin atomipommeihin ja vetypommien varhaisiin malleihin liittyvistä teoreettisista laskelmista.
Fuchsin isä oli luterilainen pappi, myöhemmin teologian prosessori Leipzigin yliopistossa. Fuchs oli nelilapsisen perheen kolmas lapsi. Fuchsin isoäiti, äiti ja yksi sisar tekivät itsemurhan, toisen sisaren diagnoosin vahvistuessa skitsofreniaksi. Fuchs kävi sekä Leipzigin yliopistoa että Kielin yliopistoa. Hän liittyi nuorena Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen jäseneksi, ja vuonna 1932 Saksan kommunistisen puolueen jäseneksi. Vuonna 1933 hän pakeni natseja Ranskaan ja perhesuhteitaan käyttäen edelleen Bristoliin, Englantiin. Hän suoritti fysiikan tohtorintutkinnon Bristolin yliopistossa vuonna 1937 Nevill Mottin alaisena ja suoritti Doctorate in Science -tutkinnon Edinburghin yliopistossa opiskellessaan Max Bornin alaisena.
Toisen maailmansodan syttyessä Britanniassa asuvat Saksan kansalaiset internoitiin, myös Fuchs, mutta Born puhui hänen puolestaan ja hänet vapautettiin. Vuonna 1941 hän ryhtyi työskentelemään Britannian atomipommiprojektin ("Tube Alloys" program) parissa. Fuchs sai Britannian kansalaisuuden vuonna 1942. GRU otti Fuchsiin uudelleen yhteyttä elokuussa 1941 ja Fuchs alkoi välittämään sotilassalaisuuksia Neuvostoliittoon. Vuonna 1943 Fuchs työskenteli myös Yhdysvaltain atomipommiprojektin, Manhattan-projektin parissa. Fuchs ilmoitti kuulusteluissa myöhemmin, että hänen mielestään Neuvostoliitolla oli oikeus tietää Britannian ja Yhdysvaltojen salaisuuksista sen jälkeen kun Saksa oli hyökännyt Neuvostoliittoon vuonna 1941. Ei tiedetä miten paljon Fuchsin vakoilu vaikutti Neuvostoliiton ydinohjelmaan. Fuchsin tiedot auttoivat Neuvostoliittoa laskemaan Yhdysvaltain atomipommien määrän.
Tiedusteluviranomaiset pääsivät Fuchsin jäljille Venona-projektin avulla. Fuchs tunnusti pitkällisten kuulustelujen jälkeen MI5:lle olevansa vakooja tammikuussa 1950. Hänet pidätettiin 3. helmikuuta 1950 ja tuomittiin 1. maaliskuuta 1950. Fuchs sai Britanniassa maksimituomion vakoilusta sotilassalaisuuksien välittämisestä ystävällismielisille valtioille, 14 vuotta, mistä hän istui yhdeksän vuotta ennen vapautumistaan heinäkuussa 1959. Kylmän sodan alkuvaiheissa Neuvostoliittoa pidettiin vielä liittolaisvaltiona. Viikko tuomion julistamisen jälkeen, 7. maaliskuuta 1950, Neuvostoliitto kiisti Fuchsin olevan neuvostovakooja. Fuchsin lausuntoja brittiläisille ja amerikkalaisille tiedusteluviranomaisille käytettiin Harry Goldin vangitsemiseen, joka oli avaintodistaja David Greenglassin ja Ethel ja Julius Rosenbergin vakoiluoikeudenkäynneissä Yhdysvalloissa.
Joulukuussa 1950 Fuchsilta oli viety Britannian kansalaisuus. Fuchs muutti vapauduttuaan Saksan demokraattisen tasavaltaan (DDR), missä hän jatkoi tieteellistä työtään. Fuchs valittiin DDR:n tiedeakatemiaan ja Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen keskuskomiteaan työskennellen myöhemmin Rossendorfin ydintutkimuslaitoksen apulaisjohtajana Dresdenin lähellä eläkkeellejäämiseensä asti vuoteen 1979. Vuonna 1959 hän meni naimisiin vanhan ystävänsä Margarete Keilsonin kanssa. Fuchsille myönnettiin itäsaksalaisia kunniamerkkejä.
Hän avusti myös kiinalaisia tiedemiehiä heidän ensimmäisen atomipomminsa räjäyttämisessä viittä vuotta myöhemmin.
Klaus Fuchs kuoli Dresdenin lähellä 28. tammikuuta 1988.