Rovaniemen Ilmatorjuntapatteristo
Rovaniemen ilmatorjuntapatteristo (lyhenne ROVITPSTO) on Rovaniemellä toimiva Jääkäriprikaatin joukkoyksikkö. Patteristoon kuuluu nykyisin kolme komppaniakoon perusyksikköä. Rovaniemen Ilmatorjuntapatteristo oli vuosina 1974–1988 itsenäinen joukko-osasto, joka yhdistettiin vuonna 1989 Oulun Ilmatorjuntapatteriston ja Lapin Sotilassoittokunnan kanssa osaksi Lapin Ilmatorjuntarykmenttiä. Lapin Ilmatorjuntarykmentin toiminnot yhdistettiin 1.1.2015 osaksi Jääkäriprikaatia osana puolustusvoimauudistusta. Ennen organisaatiomuutosta patteristoon kuului neljä ilmatorjuntapatteria.
Rovaniemen Ilmatorjuntapatteriston organisaatio on 1.1.2017 lähtien:
1.Ilmatorjuntapatteri antaa koulutusta erilaisiin ilmatorjuntamiehen tehtäviin ohjus-, tykki- sekä johtokeskuskalustolla. Tärkeintä koulutuskalustoa ovat ilmatorjuntaohjus 90M Crotale, ilmatorjuntakanuuna 23ITK61 sekä johtokeskus 06:n erilaiset laitteet (maalinosoitustutkat, linkit ja johtamisajoneuvot). Miehistötehtävien palvelusaika on 165 ja johtajatehtävien 347 vuorokautta. Miehistötehtäviä on useita mm. 23ITK 61-tykkiryhmän eri tehtävät, tulenjohtomies, taistelulähetti, keittäjä, ohjusmies ja viestimies. Miehistöön kuuluvat C-kortin ajavat kuljettajat palvelevat 347 vuorokautta. Johtajatehtäviä on useita mm. jaosjohtaja, tulenjohtoupseeri, viestiupseeri, ohjus- ja tykkiryhmän johtaja, tiedusteluryhmän johtaja sekä johtokeskusorganisaatioon kuuluvat teknistä osaamista vaativat johtajatehtävät.
2. Ilmatorjuntapatteri kouluttaa aliupseerit ilmatorjunnan ja sotilaspoliisialan tehtäviin. Aliupseerikurssin linjat ovat ohjus- ja tykkilinja, tulenjohto- ja viestilinja sekä sotilaspoliisilinja. Lisäksi yksikkö kouluttaa koko Jääkäriprikaatin sotilaspoliisimiehistön. Patteri asettaa Rovaniemen ja Sodankylän varuskunnan vartiointiin tarvittavat sotilaspoliisiryhmät Lapin lennoston ja Jääkäriprikaatin esikunnan käyttöön. Johtajien palvelusaika on 347 vuorokautta ja sotilaspoliisimiehistön 255 vuorokautta.
Tukikohtakomppania antaa koulutusta eri huollon alojen tehtäviin. Yksikössä koulutetaan täydennys- ja kuljetusjoukkueita, ensihoitojoukkueen evakuointiryhmiä, huoltopalvelujoukkueita ja komentojoukkueita. Tärkeintä koulutuskalustoa ovat erilaiset ajoneuvot, materiaalin siirtoon, käsittelyyn ja kunnossapitoon liittyvä kalusto ja lääkintäalan materiaali. Yksikön vahvuuteen kuuluvat myös varuskunnan sotilaskuljettajakurssilaiset sekä lentotekniikka-alan varusmiehet. Miehistön palveluaika on 165 vuorokautta (pääosa) tai 255 vuorokautta (lääkintämiehet). Miehistön tehtäviä ovat esimerkiksi taistelulähetti, keittäjä, kirjuri, huoltopalvelumies, polttoainemies, asentaja ja lennokkimies. Johtajatehtävät liittyvät koulutettavien joukkueiden ryhmien johtamiseen. Yksikkö toteuttaa myös varuskunnallisia tukitehtäviä.
Rovaniemen ilmatorjuntapatteriston historian voidaan katsoa alkaneen 29.7.1940, jolloin Oulussa perustettiin Kevyt Ilmatorjuntapatteristo 5. Tämän yksikön ensimmäinen komentaja oli kapteeni C. A. Ehrnrooth ja sen rungon muodostivat talvisodan 9. Kevyt Ilmatorjuntapatteri ja 4. Ilmatorjuntakonekiväärikomppania. Liikekannallepanossa 17.6.1941 tämän patteriston runko täydennettiin kolminkertaiseksi ja alistettiin III armeijakunnalle, jonka keskityskuljetusten suojaamistehtävien päätyttyä yksiköt osallistuivat taisteluihin Uhtuan ja Kiestingin suunnilla, Maaselän kannaksella ja Ilmatorjuntarykmenttinä Karjalan kannaksella kesällä 1944 mm. Vuosalmen, Rautakorven ja Ihantalan torjuntataisteluihin. Aselevon jälkeen siirrettiin Ilmatorjuntarykmentti 15 takaisin Ouluun, josta se osallistui sotatoimiin Pohjois-Suomessa aina joukkojen kotiuttamiseen saakka.
Ilmatorjuntarykmentti 15 liitettiin Ilmatorjuntarykmentti 2:n I Patteristoksi 4.12.1944. Siihen kuuluivat esikunta, 1. ja 2. Patteri sekä asepaja. Majuri Pentti Paatero määrättiin patteriston komentajaksi.
Tammikuun lopulla vuonna 1945 patterit siirrettiin Oulun Hietasaareen, missä patteriston esikuntakin sijaitsi. Oulussa koulutus-, majoitus- ja varastointiolosuhteet olivat heikot. Olosuhteiden parantamiseksi aloitettiin uuden sijoituspaikan etsiminen.
Uudeksi sijoituspaikaksi käskettiin Naarajärvi lähellä Pieksämäkeä. Siellä sijaitsi käyttämättömäksi jäänyt lentotukikohta. Patteristo siirtyi junakuljetuksena suhteellisen lyhyen valmisteluajan jälkeen 25.-26.2.1945 Naarajärvelle.
Teknisen toimiston päällikkö kapteeni Veikko Järvelä oli määrätty patteriston komentajan sijaiseksi 25.2.1945. Hänelle oli ilmoitettu, että Naarajärvellä on tiet aurattu ja rakennukset valmiina ottamaan henkilöstön ja materiaalin vastaan. Nämä tiedot osoittautuivat vääriksi. Purkauslaiturille mahtui vain kaksi vaunua samanaikaisesti ja muualla oli auraukset suorittamatta. Ahkerasti lumitöitä tekemällä patteristo asettautui lumen seasta löydettyihin rakennuksiin seuraavien lähivuorokausien aikana.
Naarajärvellä käyttöön otetut rakennukset osoittautuivat kylmiksi ja vetoisiksi. Ensi töikseen patteriston henkilöstö ryhtyi kunnostamaan rakennuksia. Kantahenkilökunnan perheitä alkoi saapua paikan päälle jo keväällä. Kesän alkuun mennessä oli kunnostettu kohtuulliset majoitustilat ja asunnot. Koulutettavat varusmiehet olivat astuneet palvelukseen Torniossa ja Kemissä sijaiseviin pattereihin.
Varusmiesten palvelusajaksi oli määrätty rauhan ajan organisaatioon siirryttäessä upseereiksi ja aliupseereiksi koulutettaville 440 päivää ja miehistölle 350 päivää. Vielä vuonna 1949 palvelukseen astui miehiä, jotka olivat osallistuneet sotaan.
Kapteeni Veikko Järvelä luovutti komentajan tehtävät majuri Unto Aarniolle 15.12.1945 ja jatkoi sen jälkeen varsinaisessa tehtävässään teknillisen toimiston päällikkönä 6.2.1948 saakka. Majuri Aarnio komennettiin Sotakorkeakouluun syksyllä 1949 ja majuri Erkki Tarvainen toimi viransijaisena, kunnes nimitettiin patteriston komentajaksi 12.1.1951.
Organisaation muutoksessa 31.11.1952 ilmatorjuntatykistö liitettiin maavoimiin ja Naarajärvellä sijaitseva Ilmatorjuntarykmentti 2:n II Patteristo liitettiin 1.12.1952 Helsingin ilmatorjuntarykmenttiin sen I Patteristoksi.
Elokuussa 1954 patteristo sai nimekseen 1. Erillinen Ilmatorjuntapatteristo ja se liitettiin 1. Divisioonaan, jonka esikunta sijaitsi Oulussa.
Patteriston siirto Kokkolaan määrättiin 9.6.1954 päivätyllä Pääesikunnan kirjeellä. Kirjeessä käskettiin: ""I/ITR:n kuuluminen ilmatorjuntarykmentin kokoonpanoon päättyy 31.7.1954 ja sen nimi muutetaan 1. Erilliseksi Ilmatorjuntapatteristoksi sekä liitetään I. Divisioonan kokoonpanoon. Patteristo siirretään Naarajärveltä Kokkolaan sen jälkeen, kun 1:n Prikaatin patteristo on vapauttanut majoitustilan."" Taasen oli siis muutto edessä.
Patteriston etukomennuskunta saapui Pikiruukkiin kapteeni Arnold Airakorven johdolla 1.10.1954. Patteriston siirto oli loppuun suoritettu 11.10.1954 mennessä. Pikiruukin kasarmialue sijaitsi vanhan satamalahden rannalla. Pohjoiessa aluetta rajoitti Suntti ja etelässä ravirata.
Kokkolassa alku oli jopa hankalampaa kuin Naarajärvellä. Asuntoja riitti vain osalle henkilökuntaa ja varusmiehet majoitettiin sotien aikana korjaamoina käytettyihin lentokonehalleihin. Tilaa kyllä oli, kun yhteen "tupaan" voitiin majoittaa jopa sata miestä, mutta tilat olivat kylmiä ja vetoisia. Rakentaminen käynnistyi nopeasti ja kasarmialueesta kehittyi tarkoituksenmukainen ja viihtyisä alue muutamassa vuodessa.
Alueella sijaitsivat kasarmirakennus, ruokala- ja liikuntasalirakennus, tykki- ja autohallirakennus, korjaamo, esikunta-, sairastupa- ja kasarmivartiorakennus, kerhorakennus, sotilaskotirakennus, varusmiessaunarakennus sekä henkilökunnan asuntorakennukset.
Alueella oli riittävästi tilaa myös ilmatorjunta- ja sulkeisjärjestys- sekä liikuntakoulutusta varten. Tykkihallissa oli liikkuvan maalin harjoitusrata 40 ITK -tykille ja harjoituskentällä oli liikkuva ilmamaalirata 30 ja 35 ITK -tykkien sauvasuuntaajille. Lähistöllä sijatsi hyviä harjoitusalueita kuten Harrinniemi, Laajalahti, Kruununkylän lentokenttä ja tietenkin Lohtajan Vattajanniemellä oleva, puolustusvoimien omistama valtakunnallinen ilma-ammunta-alue.
Puolustusvoimien suuressa uudistuksessa patteristo sai taas uuden nimen. Se nimettiin 1.1.1957 Pohjanmaan ilmatorjuntapatteristoksi. Samalla päivämäärällä ilmatorjuntajoukkojen kunniamarssiksi määrättiin Nuijamiesten marssi. Toivo Kuula on säveltänyt marssin V. A. Koskenniemen sanoittamaan tekstiin. Sen sanoissa on haluttu nähdä vertauskuvallisuutta: ""Kenet kerran nuijamme maahan lyö; se maassa on"". Toisin sanoen, kenet me ammumme alas; se maassa on.
Patteriston koulutuskalustona olivat aluksi raskaassa patterissa vanhat 75 mm:n Škoda-malliset tykit ja myöhemmin 88 mm:n tykit. Kevyessä patterissa kalustona olivat 40 ItK 38 Bofors ja 20 ItK 40 "Vekotin" sekä 7.62 ItKK 31.
Patteristo sai oikeuden omaan lippuunsa joulukuussa 1956 annetulla Pääesikunnan käskyllä. Lipun suunnitteli taiteilija Gustav von Numers ja se hyväksyttiin tasavallan presidentin esittelyssä 17.4.1958. Lipun heraldinen selitys kuului näin: ""Sinisessä lippukankaassa kullankeltaisen laakeriseppeleen ympäröimänä vanhimmasta Pohjanmaan vaakunasta kävelevä näätä, jonka yläpuolella kolme ja alapuolella kaksi naularistiä, kaikki hopeanvalkoiset paiksi näädän varukset kullankeltaiset. Lipun kussakin kulmassa hopeanvalkoinen siivekäs ammus, kärjet kulmia kohti. Lipun korkeus 80 cm ja leveys 95 cm, 4 cm:n levyisin, helmenharmain ripsuin. ""
Lippu vihittiin puolustusvoimien lippujuhlapäivän paraatissa Helsingissä 4.6.1958 ja luovutettiin joukko-osaston käyttöön. Alkuperäinen Pohjanmaan Ilmatorjuntapatteriston lippu oli käytössä vuoteen 1977 ja se luovutettiin Sotamuseolle 23.11.1977.
Joukko-osastotunnuksena käytettiin sotien jälkeen ilmatorjunta-aselajin yleistunnusta, missä oli alla pommi sen päällä ristikkäiset tykinputket. Vuoden 1967 uudistuksen yhteydessä Pohjanmaan Ilmatorjuntapatteristo sai omaksi joukko-osastotunnuksekseen siivitetyn ammuksen, jonka alapuolella oli tyylitelty kävelevä näätä.
Vuonna 1960 patteriston organisaatioon perustettiin kolmas perusyksikkö. Tämä 3. Patteri alkoi kouluttaa reserviä jalkaväen ilmatorjuntayksiköihin muun muassa Pohjan Prikaatin ja Pohjois-Savon Prikaatin ilmatorjuntakomppanioihin.
Everstiluutnantti Erkki Tarvainen siirtyi reserviin 1962 ja hän luovutti komentajan tehtävät everstiluutnantti Paavo Viirille. Hänen komentajakautensa jäi lyhyeksi, sillä jo seuraavana vuonna tehtävät otti vastaan everstiluutnantti Arnold Airakorpi.
Airakorpi oli palvellut melkein yhtäjaksoisesti patteristossa eri tehtävissä jatkosodasta alkaen. Hän paneutui voimakkaasti koulutuksen kehittämiseen ja toteuttamiseen. Ilmatorjunta-aselajilta puuttui tarpeellisia ohjesääntöjä. Tätä puutetta poistivat patteriston koulutustoimiston komentajan ohjauksessa laatimat useat koulutuksen pysyväisohjeet. Koulutusta kehitettiin tekemällä tärkeimmistä harjoituksista opetussuunnitelmat. Koulutuksessa korostettiin ns. äksiisikoulutusta. Tätä varten tehtiin jalkaväkiryhmän ja tykkiryhmän vakiokoulutusradat. Varusmiesten kuntoa ja kunnon kehitystä seurattiin 15 minuutin juoksutestein ensimmäisenä joukko-osastona puolustusvoimissa. Aamulenkki korvattiin voimisteluharjoituksella.
Puolustusvoimissa alettiin 1960-luvulla järjestää suuria, paljon eri aselajien joukkoja käsittäviä sotaharjoituksia. Patteristo osallistui niihin kevyen ilmatorjuntapatteriston organisaatiolla. Muodostettiin esikunnan ja esikuntapatterin rungot sekä kaksi kevyttä patteria. Toinen yksikkö koostui vanhemmasta saapumiserästä - eli oli heidän loppusotansa - ja toinen yksikkö koostui nuoremmasta saapumiserästä, mikä rajoitti tietenkin se toimintaa.
Puolustusvoimat siirtyi sotilaslääniorganisaatioon vuonna 1966 ja sen seurauksena johtosuhteet muuttuivat jälleen. Patteristo alistettiin heinäkuussa Vaasassa sijaitsevan Pohjanmaan Sotilasläänin Esikunnan johtoon. Silloisen patteriston komentajan everstiluutnantti Airakorven määrätietoisen työn tuloksena Pohjanmaan ilmatorjuntapatteriston organisaatioon lisättiin oma aliupseerikoulu. Ensimmäinen aliupseerikurssi alkoi 8.1.1968.
Kun pohjoiskalotin sotilaallinen merkitys suurvalloille kasvoi, oli nähtävissä uhka sekä Lapin alueen että sen ilmatilan käytöstä suurvaltain keskinäisessä kriisitilanteessa. Tämä johti Suomessa pitkäjänteiseen turvallisuuspoliittiseen ajatteluun, missä Pohjois-Suomen ja erityisesti Lapin alueen puolustusvalmiuden kohottaminen tuli korostetusti esille. Tämän johdosta Pohjanmaan Jääkäripataljoona siirtyi Vaasasta elokuussa 1964 Sodankylään. Pohjanmaan Ilmatorjuntapatteristo päätettiin siirtää myös Lappiin Rovaniemen maalaiskuntaan Someroharjulle lentokentän länsipuolelle.
Patteriston henkilökunta sai varman tiedon tulevasta siirrosta vuoden 1967 lopulla. Patteristo sai esittää omat tilatarpeensa ja myöhemmin myös tarvittavia rakennemuutoksia. Siirto Rovaniemelle voitiin suunnitella alusta alkaen riittävän yksityiskohtaisesti ja pitkällä aikavälillä.
Siirto tapahtui maantiekuljetuksina. Kuljetusapua saatiin 1. Erillisestä Autokomppaniasta. Etukomennuskunta johtajanaan majuri Antti Matomäki muutti kesäkuun lopulla 1970 Rovaniemelle. Komennuskunta oli pieni ja muodostui lähinnä huoltohenkilöstöstä ja varastomiehistä. Etukomennuskunta vahvistui heinäkuussa, kun 2. Patteri yliluutnantti Heikki Viitasen johdolla siirtyi Kokkolasta Someroharjun kasarmialueelle.
Patteriston pääosat saapuivat 31.7. iltayöstä Someroharjulle. Tulokatselmus pidettiin Rovaniemen torilla, jossa Pohjanmaan Sotilasläänin komentaja kenraalimajuri Toivo Kytölä luovutti patteriston Pohjois-Suomen Sotilasläänin komentaja kenraaliluutnantti Olli Korhoselle. Ohimarssi tapahtui nelostiellä 1.8.1970.
Tilojen rakentamisen Someroharjulla voidaan katsoa alkaneeksi jo vuonna 1966, kun Someroharjun asuntoalueen rivitalojen rakentaminen käynnistyi Puolustusministeriön Rakennustyö (PLM) Rovaniemen toimesta työllisyystyönä. Ilmatorjunnan tulevia tiloja rakennettiin alkuvuosina aina talviaikana ja kesän ajaksi rakennustyöt olivat keskeytettynä. Arkkitehdit Timo ja Tuomo Suomalainen, Pertti Pajarinen ja Pekka Holma ovat jättäneet merkittävän kädenjäljen Rovaniemen varuskunnassa sotilaalliseen rakentamiseen eri aikakausilla. Heidän arkkitehtuurinen vaikutuksensa Puolustusvoimien rakennuskantaan on nähtävissä hyvin monissa eri varuskunnissa.
Vuoden 1967 joulukuun 15. päivänä käynnistyi kasarmi 1:n rakentaminen. Se valmistui piharakenteineen vuonna 1970, kuten varuskuntaruokala, sotilaskoti ja kaarihallit 1 ja 2. Valmisteluaika ei kuitenkaan riittänyt uuden varuskuntaalueen valmiiksi saamiseen ja patteriston henkilöstöllä oli jälleen edessä muutto osittain keskeneräisiin tiloihin. Esimerkiksi ruokalan laiteasennukset olivat kesken ja esikunta sekä sairastupa sijoitettiin asuntokäyttöön rakennettuun rivitaloon. Kasarmi 2 polkupyöräkatoksineen valmistui vuonna 1972. Kasarmi 1:ssä majoittui myös aina vuoteen 1976 saakka työllisyysvaroilla ympäri maakuntaa palkattuja rakennustyöntekijöitä. Useamman vuoden ajan 1970-luvulla työmailla oli myös vankilasta ehdonalaiseen vapauteen päästettyjä henkilöitä sopeutumassa yhteiskuntaan ja työelämään.
Vuonna 1973 valmistui päävartiorakennus ja kahdesta parakista rakennettu varuskuntasairaalarakennus, joka viela kesään 2014 saakka oli - vain nimensä muuttaneena - alkuperäsessä käytössä samoissa tiloissa, tosin useen kertaan korjattuna. Parhaimmillaan 1970-luvun alkupuolelle PLM:n rakennustyön eri kohteissa Rovaniemen mlk:ssa Someroharjulla, Maunun Matissa, Venevaarassa ja Rovaniemellä Evakkotie 75:ssä ja Hillapolulla työskenteli yhteensä lähes 500 henkilöä. Rakentaminen tapahtui omana työnä työllisyysvaroin. Ainoastaan LVIS-työs sekä vesikattojen vesieristystyöt suoritettiin ulkopuolisten urakoitsijoiden voimin.
Eräs suurimmista ongelmista toiminnan alkuvaiheissa Someroharjulla oli ajoneuvojen puute. Patteristolla oli kuusi vanhaa ja heikkokuntoista kuorma-autoa, kaksi maastohenkilöautoa, joista toinen oli loppuun ajettu ja yksi Volvo Duett -henkilöfarmariauto, joka myös yski viimeisiä kilometrejään. Ajoneuvojen puute vaikutti olennaisesti koulutuksen tehokkuuteen. Tilanne korjaantui hitaasti vuosien kuluessa ja oli tyydyttävä vasta vuodesta 1976 alkaen.
Vuonna 1971 perustettiin Esikuntapatteri, johon keskitettiin erikoisalojen varusmieskoulutus kuten kuljetusvälinehuollon, viesti-, tutka-, lääkintä- sekä muonitushuollon johtajien ja miehistön koulutus. Patterin päälliköksi määrättiin yliluutnantti Kyösti Karjalainen ja patterin vääpeliksi vääpeli Kari Kauppinen.
Everstiluutnantti Pentti Mäki ontti vastaan patteriston komentajan tehtävät vuonna 1972. Tikkakoskella sijainnut Hämeen Lennosto siirtyi vahventamaan Lapin ilmapuolustusta vuonna 1973. Sen osia sijoitettiin myös Someroharjun kasarmialueelle.
Patteriston tullessa Rovaniemelle vuonna 1970 se sai vastuulleen koko varuskunnallisen huoltotoiminnan. Tämä oli pienelle joukko-osastolle melkoinen rasite, varsinkin kun suunnitelmien mukaista henkilöstölisäystä ei saatu. Komentajan esitykset huollon kehittämiseksi Someroharjulla eivät tulleet hyväksytyksi huoltojohdon piirissä ja niin vuonna 1974 huoltovastuu jaettiin lennoston kanssa. Patteriston vastuulle tuli taloushuolto. Lennoston vastuulle tulivat varuskuntakorjaamo, varuskuntasairaala ja varuskunnan maakuljetukset.
Itsenäisyyspäivänä 1974 patteriston nimi muutettiin Rovaniemen Ilmatorjuntapatteristoksi. Samalla vahvistettiin joukko-osastotunnus. Pohjanmaan näätä vaihtui Rovaniemen kaupunginvaakunan revontuli- ja tunturikuvioon. Lipuksi periytyi nimenmuutoksen yhteydessä Pohjanmaan ilmatorjuntapatteriston lippu. Everstiluutnantti Antti Matomäki siirtyi patteristoupseerin tehtävästä komentajaksi vuonna 1978.
Kun patteriston Someroharjulle tulon 10-vuotispäivä läheni, tuli esille muistomerkin pystyttäminen Someroharjulle. Lapin Lennosto käynnisti hankkeen joukko-osastonsa 60-vuotisjuhlaan liittyen vuonna 1978.
Rovaniemen ilmatorjuntapatteristo oli jo aikaisemmin sijoittanut tilapäisesti kasarmialueelle sotilaskodin edustalle perinnetykit. Muistomerkkiasian tultua esille, esitti patteriston komentaja yhteisen ilmapuolustusmuistomerkin rakentamista ja neuvotteluiden jälkeen päästiin sopimukseen muistomerkistä. Lapin Lennoston osuus, Gnat-torjuntahävittäjä, paljastettiin 1978 lennoston juhlatilaisuudessa. Patteriston muistomerkin osuutena olevat tykit paljastettiin Rovaniemelle muuton 10-vuotisjuhlissa 20.7.1979. Tykit ovat 76 mm:n ilmatorjuntakanuunoita mallia Vickers vuodelta 1934.
Everstiluutnantti Ahti Lappi määrättiin patteriston komentajaksi 1982. Hän oli suorittanut varusmiespalveluksensa Pohjanmaan Ilmatorjuntapatteristossa ja hänen ensimmäinen palveluspaikkansa kadettikoulun jälkeen oli myös Pikiruukissa. Hän toimi koulutustoimiston päällikkönä patteriston siirron aikana. Lapilla oli vahvat siteet patteristoon ja sen henkilökuntaan. Hänki paneutui voimallisesti koulutuksen kehittämiseen.
Vuonna 1982 tehtiin puolustusvoimissa suuri koulutustarkastus, jossa varusmieskoulutus jaksoteltiin uudelleen ja määritettiin yleiset ja yhtenäiset sekä aselajikohtaiset suoritevaatimukset. Koulutusjärjestelmää kehitettiin patteristossa vuosina 1983-1984, jolloin otettiin käyttöön nousujohteinen koulutusjaksosta toiseen etenevä tutkintojärjestelmä. Jokainen varusmies suoritti taistelijan kokeen lisäksi oman koulutushaaransa mukaiset perus- ja erikoistutkinnot. Järjestelmä paransi varusmiesten palvelusmotivaatiota.
Koulutuskalustona oli pääasiallisesti 23 ItK 61 "Sergei" ja 40 ItK 38 Bofors. Sveitsiläiselle automaattikalustolle (35 ItK 58 ja Super Fledermaus-tulenjohtolaite) koulutettiin ikäluokka noin viiden vuoden välein.
Lähi-ilmatorjuntaohjusten tulo edellytti uuden koulutusjärjestelmän suunnittelun ja käytännön toteuttamisen. Oli kehitettävä ampumakoulutus ja taistelutekniikka sekä taktilliset käyttöperiaatteet. Toimintaa tutkittiin ja kokeiltiin useissa harjoituksissa. Ohjuspatterin ohjesääntöluonnos valmistui vuonna 1981. Sitä tarkistettiin käytännössä eri harjoituksissa, muun muassa Pohjois-Suomen Sotilasläänin johtamassa Ruska-harjoituksessa vuonna 1982. Rovaniemen Ilmatorjuntapatteriston kouluttama ja ensimmäinen reserviläisistä perustettu ohjuspatteri oli mukana harjoituksessa Kittilän suunnassa. Ohjesääntö hyväksyttiin käyttöön 5.6.1984.
Everstiluutnantti Seppo Lehto aloitti komentajana vuonna 1986. Hän sai johdettavakseen hyvässä kunnossa olevan joukon. Kantahenkilökunta oli ammattitaitoista ja heidän keskuudessaan vallitsi hyvä yhteishenki.
Lehdon komentajakaudella yksi merkittävimmistä tapahtumista oli Pohjois-Suomen Sotilasläänin johtama Tuisku-harjoitus keväällä 1988. Harjoitukseenosallistuvien joukkojen vahvuus ylitti 5000 miestä, mikä ylitti myös Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestölle (ETYJ) ilmoittamisvelvollisuuden kynnyksen. Harjoitusta seurasi lukuisia sotilasasiamiehiä ja muita tarkkailijoita.Seuraajille järjestettiin taisteluammuntanäytös Rovajärven ampuma-alueella. Näytöksessä ammuttiin kaksi Strela-ohjusta (ItO78) yhteislaukauksena maalirakettiin 15.4.1988. Puolustusvoimien komentaja kenraali Jaakko Valtanen seurasi harjoitusta päivittäin paikan päällä.
Patteriston olo itsenäisenä joukko-osastona päättyi näyttävästi. Ilmatorjunta-ampumaleirillä syyskuussa 1988 patteristo voitti Kunniahylsy-palkinnon. Tämä todisti sen, että koulutustaso oli korkea. Tulevan rykmentin toinen joukko-osasto Oulun Ilmatorjuntapatteristo oli tässä kilpailussa toinen. Everstiluutnantti Seppo Lehto määrättiin 1.1.1989 alkaen Lapin Ilmatorjuntarykmentin komentajaksi.
Juuri ennen kylmän sodan päättymistä Suomen ilmatorjunnan rauhan ajan kokoonpanoa vahvennettiin merkittävästi:
Tämä oli tulos puolustusvoimen keväällä 1986 aloitetusta rauhanajan organisaation uudistuksesta. Tärkein peruste organisaation vahventamiseen oli koulutetun ilmatorjuntareservin suuri vajaus, joka oli havaittu sotilaspiireissä ja -lääneissä. Uuden ilmatorjuntakaluston (ilmatorjuntaohjukset, 23 mm:n tykit) aiheuttamaa reservin lisätarvetta (+50%) ei pystytty vanhalla koulutusorganisaatiolla täyttämään. Samasta syystä käynnistettiin ilmatorjuntakoulutus 23 mm:n tykeillä myös rannikkotykistössä ja ilmavoimissa. Uudistus ei ollut alusta alkaen itsestään selvä - pikemminkin päinvastoin. Aselajin ainoakin rykmentti Helsingissä oli vaarassa.
Lapin Ilmatorjuntarykmentti perustettiin 1.1.1989, kun Rovaniemen ilmatorjuntapatteriston toiminta itsenäisenä joukko-osastona lopetettiin ja patteristosta tuli toinen Lapin ilmatorjuntarykmentin joukko-yksiköistä. Toinen rykmentin joukkoyksiköistä, Oulun ilmatorjuntapatteristo liitettiin rykmenttiin samalla päivämäärällä ja siirrettiin Oulusta Rovaniemelle. Lisäksi 1.1.1990 rykmenttiin liitettiin aikaisemmin Rovaniemen sotilaspiiriin kuulunut Rovaniemen varuskuntasoittokunta ja sen nimi muutettiin Lapin sotilassoittokunnaksi.
Lapin ilmatorjuntarykmentin tehtävät muuttuivat useaan kertaan vuosien saatossa. Ennen siirtymistä uudelle vuosituhannelle toteutettiin Puolustusvoimissa ja Rovaniemen varuskunnassa seuraavat suuret muutokset, jotka vaikuttivat sekä rykmentin tehtäviin että sen organisaatioon:
Rovaniemen ilmatorjuntapatteristo jatkoi toimintaansa Jääkäriprikaatin joukkoyksikkönä 1.1.2015.
Rovaniemen ilmatorjuntapatteriston komentajina ovat toimineet:
Perinnejoukkojen komentajina ovat toimineet: