hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Inuvik
Inuvik on 3 484 asukkaan kaupunki Beaufortinmeren rannalla, Luoteisterritorioissa, Kanadassa. Kaupunki on Inuvikin hallinnollisen alueen keskus. Inuvik rakennettiin Kanadan hallituksen toimeksiannosta 1950-luvulla.
Alueen tärkeimpiä työllistäjiä ovat öljy-yhtiöt, jotka poraavat Beaufortinmeren alla sijaitsevia öljy- ja maakaasuesiintymiä. Turismista on myös 2000-luvun alkupuolella muodostunut tärkeä tulonlähde kaupunkilaisille.
Inuvikissä sijaitsi aikaisemmin Kanadan tiedustelupalvelun salainen kuuntelu- ja kaukovaroitusasema. Kaupungissa oli myös pohjoisen Kanadan suurin sotilastukikohta, joka lakkautettiin 1985. Nykyisin Inuvikissä on edelleen Kanadan ilmavoimien CF-18-lentokoneiden tankkaus- ja huoltotukikohta.
Tutkimusmatkailija Alexander Mackenzie saapui Beaufortinmeren rannalle nykyisen kaupungin alueelle 1789, kun hän kartoitti nimeään kantavaa Mackenziejokea. Tuolloin alueella ei ollut minkäänlaista asutusta, vaan alue sijoittui pohjoisessa asuvien inuiittien ja etelän dene-intiaanien maiden väliin.
Alueen hallinnollinen keskus sijaitsi vuoteen 1958 saakka Aklavikissä. 1950-luvun alussa Kanadan hallinto teki päätöksen Inuvikin alueen uuden pääkaupungin rakentamisesta, koska Aklavik sijaitsi vaikeakulkuisella ja vuosittain tulvivassa jokisuistossa. Eroosion epäiltiin myös huuhtovan pian Aklavikin kylän mennessään. Vuonna 1954 suoritetuissa selvityksissä nykyinen kaupungin paikka, jota tuolloin kutsuttiin nimellä East Three, todettiin parhaiten soveltuvaksi. Se sijaitsi alueella, jossa ei ollut vaaraa joen tulvimiseen. Lisäksi se oli riittävän suuri jopa lentoaseman rakentamiseen, ja Mackenziejokea pitkin oli mahdollista kuljettaa rakennustarvikkeita. Rakennustyöt kaupungin paikalla aloitettiin vuonna 1955, ja ne oli tarkoitus saada päätökseen vuoteen 1962 mennessä. Kaupungin rakentaminen tyhjästä ikiroudan alueelle oli teknisesti vaativa urakka, eikä sellaista työtä oltu aikaisemmin yritetty. Ikiroudan takia rakennukset ja tiet on rakennettu joko paaluille tai paksun sorakerroksen päälle; jopa lentoaseman ja kiitotien alla on noin kaksi metriä paksu sorakerros tasaamassa epävakaan maan liikkeitä.
Inuvikin väkiluku kasvoi alkuaikoina voimakkaasti lähialueiden asukkaiden muuttaessa kylään. 1. huhtikuuta 1967 Inuvik määriteltiin virallisesti kyläksi. Kylä oli tuolloin Kanadan ainoa virallistettu asuinalue pohjoisen napapiirin pohjoispuolella. Vuonna 1970 Inuvik sai kaupunkioikeudet ja oli jälleen Kanadan ainoa kaupunki pohjoisen napapiirin pohjoispuolella.
Beaufortinmeren alta löydettiin 1970 öljyesiintymiä ja seuraavana vuonna maakaasuesiintymiä. Öljy-yhtiöt aloittivat poraustoiminnan alueella, minkä jälkeen kylään virtasi jälleen uusia asukkaita ja öljyteollisuuden tuomaa vaurautta. 1970 ja 1980-luvuilla öljyteollisuudessa nähtiin monia nousu- ja laskukausia, jotka vaikuttivat myös Inuvikin väkilukuun. Dempsterin valtatie eteläisestä Kanadasta Inuvikiin valmistui 1979, ja ensimmäistä kertaa kylään pääsi maanteitse. Tätä ennen ainoat yhteydet olivat lentokone, laiva tai koiravaljakko.
Vietnamin–Kiinan sota
Vietnamin–Kiinan sota voi tarkoittaa useaa konfliktia kiinalaisten ja vietnamilaisten välillä:
Seitsemäs uhri
Seitsemäs uhri ("The Seventh Victim") on Val Lewtonin tuottama ja Mark Robsonin ohjaama yhdysvaltalainen kauhu- ja film noir -elokuva vuodelta 1943. Se kertoo nuoresta naisesta, joka lähtee pelastamaan saatananpalvojien kynsiin joutunutta sisartaan.
"Seitsemäs uhri" oli Mark Robsonin ensimmäinen ohjaustyö.
Tom Conwayn näyttelemä tohtori Louis Judd esiintyi myös Lewtonin elokuvassa "Kissaihmiset".
Tavalliseen tapaan RKO oli antanut tuottaja Val Lewtonille vain elokuvan nimen "Seitsemäs uhri", jonka pohjalta Lewtonin pitäisi tehdä sopiva elokuva halvalla. Lewton palkkasi Charles O'Nealin kirjoittamaan käsikirjoitusta orvosta tytöstä, jonka on löydettävä murhaaja ennen kuin hänestä itsestään tulee seitsemäs uhri. Lewton muutti kuitenkin mieltään ja DeWitt Bodeen sai kirjoittaa uuden käsikirjoituksen, jossa tyttö lähtee Greenwich Villageen etsimään saatananpalvojien käsiin joutunutta sisartaan.
Lewtonin edellisen elokuvan "Leopardimies" jälkeen hänen tuotantoryhmänsä ohjaaja Jacques Tourneur oli siirretty A-luokan elokuviin. Lewton antoi ylennyksen Mark Robsonille, joka oli leikannut Lewtonin kolme ensimmäistä RKO-elokuvaa. "Seitsemäs uhri" oli Robsonin ensimmäinen ohjaustyö.
Kultaposkiamatsoni
Kultaposkiamatsoni ("Amazona amazonica") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää mantereen pohjoisosan ja Amazonin altaan sekä Trinidad ja Tobagon. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné Amazonilta 1766.
Ulkonäöltään kultaposkiamatsoni - tai tuttavallisemmin OWA sen englanninkielisestä nimestä Orange-winged Amazon - on tyypillinen papukaija: sillä on vahva nokka, iso pää ja lyhyt kaula. Se on väriltään suurimmaksi osaksi vihreä, ja sen päätä koristavat kullankeltaiset ja siniset merkinnät. Kultaposkiamatsoni muistuttaa ulkonäöltään siniotsa-amatsonia. Lemmikkinä ne ovat hyvin yleisiä ympäri maailman.
Liekkipyrstöamatsoni
Liekkipyrstöamatsoni ("Amazona brasiliensis") on Brasilian kotoperäinen papukaija. Se elää Brasilian kaakkoisosissa kapealla rannikkokaistaleella São Paulon ja Paranán osavaltioissa sekä Santa Catarinan osavaltion koilliskulmassa. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné 1758.
Meksikonamatsoni
Meksikonamatsoni ("Amazona viridigenalis") on Meksikon koillisosien kotoperäinen papukaija. Karanneista häkkilinnuista muodostuneita pieniä populaatioita on useissa kaupungeissa Yhdysvalloissa, Puerto Ricossa ja Oahulla. Lajin holotyypin kuvaili John Cassin 1853.
Mustanokka-amatsoni
Mustanokka-amatsoni ("Amazona agilis") on Jamaikan kotoperäinen papukaija. Sen holotyypin kuvaili Carl von Linné Jamaikalta 1758.
Punaotsa-amatsoni
Punaotsa-amatsoni ("Amazona autumnalis") on keski- ja eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Keski-Amerikan Karibianmeren puoleisen rannikon Itä-Meksikosta Kolumbiaan, sekä Etelä-Amerikan luoteisosan. Siitä tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné eteläisestä Meksikosta 1758.
Rubiiniamatsoni
Rubiiniamatsoni ("Amazona tucumana") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Luoteis-Argentiinan ja mahdollisesti Bolivian eteläosan, josta ei kuitenkaan ole havaintoja vuoden 1938 jälkeen. Lajin holotyypin kuvaili Jean Cabanis Tucumánista 1885.
Saintlucianamatsoni
Saintlucianamatsoni ("Amazona versicolor") on Saint Lucian saarella Karibianmerellä kotoperäisenä esiintyvä papukaijalaji. Sen holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Saint Luciasta vuonna 1776.
Siniposkiamatsoni
Siniposkiamatsoni ("Amazona dufresniana") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää mantereen pohjoislaidan Venezuelan kaakkoisosista Ranskan Guayanaan ja mahdollisesti läheisiä Brasilian osia. Lajin holotyypin kuvaili George Shaw Cayennesta 1812.
Tuliotsa-amatsoni
Tuliotsa-amatsoni ("Amazona rhodocorytha") on Brasilian kotoperäinen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Alagoasista ja Bahian eteläosista Rio de Janeiroon ja São Pauloon. Lajin holotyypin kuvaili Tommaso Salvadori Brasiliasta 1890.
Valko-otsa-amatsoni
Valko-otsa-amatsoni ("Amazona albifrons") on keskiamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Meksikosta läntiseen Costa Ricaan. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Sen holotyypin kuvaili Anders Sparrman Lounais-Meksikosta 1788.
Viiniamatsoni
Viiniamatsoni ("Amazona vinacea") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Brasilian Bahian eteläosista Paraguayn itäosiin ja Argentiinan pohjoisosiin. Lajin holotyypin kuvaili Heinrich Kuhl Brasiliasta 1820.
Kulta-aratti
Kulta-aratti ("Guarouba guarouba") on Brasilian kotoperäinen papukaija. Se elää maan pohjoisosassa Maranhãossa ja Parássa. Lajin holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin Koillis-Brasiliasta 1788.
Ulkomuodoltaan kulta-arattia on vaikea sekoittaa moneen muuhun lajiin. Sen nokka on suuri verrattuna linnun päähän, ja väriltään vaalea. Höyhenys on suurimmaksi osaksi kirkkaan keltainen, lukuun ottamatta vihreitä siipisulkia. Linnun koivet ovat vaaleanpunertavat, mutta kynnet mustat.
Deir Yassinin verilöyly
Deir Yassinin verilöyly oli puolisotilaallisten israelilaisten sionistijärjestöjen Irgunin ja Lehin taistelijoiden tekemä isku palestiinalaiskylään 9. huhtikuuta 1948. Kohteena olleessa Deir Yassinin kylässä asui noin 600–700 palestiinalaisarabia. Isku oli osa puolisotilaallisten juutalaisorganisaatioiden yritystä purkaa arabien ylläpitämä Jerusalemin saarto.
Noin 107 kyläläistä, mukaan lukien naisia ja lapsia kuoli verilöylyn aikana. Osa heistä ammuttiin ja osa kuoli, kun sionistitaistelijat heittivät käsikranaatteja heidän koteihinsa. Kuolonuhrien lisäksi 12 haavoittui. Vain 11 kuolonuhreista tiedetään olleen aseistetun. Lisäksi hyökkääjät ryöstivät arvoesineitä, koruja ja rahaa. Useita palestiinalaisarabeja vangittiin, jonka jälkeen heitä kuljetettiin esillä pitkin länsi-Jerusalemin katuja. Osa vangituista mahdollisesti teloitettiin näytösomaisen tapahtuman jälkeen. Hyökkääjistä neljä kuoli ja noin 35 haavoittui.
Tapaus levitti pelkoa palestiinalaisten keskuuteen. Israelin joukkojen edetessä siviilit hylkäsivät kotinsa ja pakenivat.
Haganah, juutalaisyhteisön merkittävin puolisotilaallinen organisaatio tuomitsi iskun välittömästi, kuten tekivät myös alueen johtavat rabbit. Verilöyly syvensi yhä käynnissä olevan Arabien–Israelin konfliktin osapuolten välistä kuilua. Eri puolet iskusta käyttivät tapausta omiin tarkoituksiinsa: aluksi arabit mustamaalasivat juutalaisyhteisöä ja pian siitä tuli väline myös israelilaisten keskinäisessä politiikassa.
Deir Yassin autioitui. Neljä israelilaista akateemikkoa vetosi tuolloiseen pääministeriin David Ben-Gurioniin, että kylän asuttamista israelilaisilla siirrettäisiin tapauksen saaman kyseenalaisen maineen vuoksi. Vuonna 1951 paikalle rakennettiin kuitenkin psykiatrinen sairaala Kfar Shaul Mental Health Center, joka käyttää hyväkseen osaa kylän rakennuksista. Ben-Gurion vastasi vasta myöhemmin, että oli ollut aikanaan liian kiireinen lukeakseen akateemikkojen vetoomuksen.
Liekkiparatiisikaija
Liekkiparatiisikaija ("Northiella haematogaster") on Australian kotoperäinen kaijalaji. Siitä tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili John Gould Uudesta Etelä-Walesista vuonna 1838.
Paimenruohokaija
Paimenruohokaija ("Neopsephotus bourkii") on Australian kotoperäinen kaijalaji. Sen holotyypin kuvaili John Gould Bogan Riveriltä Uudesta Etelä-Walesista vuonna 1841.
Perkjärven kirkko
Perkjärven Pyhän Sergei Radonežilaisen kirkko oli yksi entisen Kyyrölän ortodoksisen seurakunnan kirkoista Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Se sijaitsi Perkjärven asemakylässä Muolaan kunnassa. Kirkon yhteydessä oli pieni hautausmaa. Perkjärven kirkko oli pieni ja puusta rakennettu. Kirkon sisustus oli hyvin runsas. Kirkon oli rakennuttanut pietarilainen rouva Saint-Hilair vuonna 1901 Pietarin kaupungin 1. reaalikoulun omistamalle tontille. Kirkko vihittiin käyttöön 25. toukokuuta 1901.
Kirkko säilyi ehjänä talvisodasta. Neuvostoliittolaiset turmelivat kirkon ja muuttivat sen kerho- ja ruokailuhuoneeksi. Kun Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodassa, ei kirkkoa enää kunnostettu. Sotien jälkeen kirkkoa käytettiin asuintalona. Sotapoliisi sai evakuoitua vuonna 1940 Perkjärven kirkosta 42 esinettä, joista viisi oli ikoneita. Esineistö lähetettiin Hämeenlinnan ortodoksiseen kirkkoon säilytettäväksi.
Pikkuara
Pikkuara ("Diopsittaca nobilis") on eteläamerikkalainen papukaija. Se on sukunsa ainoa laji, mutta siitä tunnetaan kolme alalajia. Sen laaja levinneisyysalue käsittää mantereen koillisosaa Venezuelan itäosista Ranskan Guayanaan, Brasiliaan sekä Perun ja Bolivian itäisiin osiin. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Surinamesta 1758.
Pikkuaraa pidetään toisinaan häkkilintuna. Lemmikkinä se on suhteellisen älykäs papukaija, joka kiintyy omistajaansa syvästi kun sitä kohdellaan oikealla tavalla. Pikkuaran seurallisuudesta ja älykkyydestä johtuen se tarvitsee päivittäin paljon virikkeitä ja huomiota.
Ranskan avoin tennisturnaus 2003
Ranskan avoin tennisturnaus 2003 järjestettiin 26. toukokuuta – 8. kesäkuuta 2003 Pariisissa. Juan Carlos Ferrero voitti miesten kaksinpelin ja uransa ainoan Grand Slam -turnauksen. Justine Henin-Hardenne voitti naisten kaksinpelin ja samalla uransa ensimmäisen Grand Slam -turnauksen. Miesten nelinpelin voittivat kaksoset Bob ja Mike Bryan. Kim Clijsters ja Ai Sugiyama voittivat naisten kaksinpelin. Sekanelinpelin voittivat Lisa Raymond ja Mike Bryan.
Juan Carlos Ferrero – Martin Verkerk 6–1, 6–3, 6–2
Justine Henin-Hardenne – Kim Clijsters 6–0, 6–4
Bob Bryan / Mike Bryan – Paul Haarhuis / Jevgeni Kafelnikov 7–6(3), 6–3
Kim Clijsters / Ai Sugiyama – Virginia Ruano Pascual / Paola Suárez 6–7(5), 6–2, 9–7
Lisa Raymond / Mike Bryan – Jelena Lihovtseva / Mahesh Bhupathi 6–3, 6–4
Savanniara
Savanniara ("Orthopsittaca manilata") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää mantereen pohjoisosan, etelässä Pohjois-Boliviaan, idässä Brasiliaan ja Ranskan Guayanaan, sekä lännessä Kolumbian kaakkoisosiin. Lajin holotyypin kuvaili Pieter Boddaert Cayennesta 1783.
European Humanities University
European Humanities University tai EHU (, ) on valkovenäläis-liettualainen yliopisto, jonka tilat sijaitsevat Liettuan pääkaupungissa Vilnassa.
Yliopiston kampusalue sijaitsee runsas 5 kilometriä pohjoiskoilliseen Vilnan vanhasta keskustasta ja on yhteinen Mykolas Romeris yliopiston kanssa. Opiskelijoita on runsas 1 600, joista noin 95 prosenttia on valkovenäläisiä. Pääosa opiskelijoista asuu yliopisto-opinnoistaan huolimatta Valko-Venäjällä, jolloin merkittävä osa opetuksesta toteutetaan etäopetuksen keinoin. Noin 700 opiskelijaa osallistuu opintoihin päätoimisesti Vilnassa.
Vuosina 1992–2004 EHU oli Valko-Venäjällä Minskissä toimiva valtiosta riippumaton yliopisto. Vuonna 2004 sen toiminnot siirtyivät Liettuaan, kun presidentti Aljaksandr Lukašenka sulki sen. Se saa kuitenkin poliittista, hallinnollista ja taloudellista tukea Euroopan Unionilta, Pohjoismaiden neuvostolta, Liettuan valtiolta sekä useilta eurooppalaisilta valtiolta. Sitä tukevat myös monet järjestöt ja säätiöt, kuten George Soros, joiden kaikkien avulla se on pystynyt jatkamaan toimintaansa Vilnassa. ja tarjoamaan valkovenäläisille opiskelijoille mahdollisuuden tutkintojen suorittamiseen syksystä 2006 alkaen. Vuodesta 2006 alkaen sillä on virallinen asema liettualaisena yliopistona.
Töpöaratti
Töpöaratti ("Graydidascalus brachyurus") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Amazonin altaan pohjoisosaa, lännessä Ecuadorin ja Perun itäosista itään Ranskan Guayanaan ja Brasiliaan. Lajin holotyypin kuvaili Heinrich Kuhl Amazonin yläjuoksulta 1820.
Brasilianara
Brasilianara ("Primolius maracana") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää pääosan Brasiliaa, Paraguayn ja Koillis-Argentiinan. Lajin holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Paraguaysta 1816.
Sepelara
Sepelara ("Primolius auricollis"), myös "Propyrrhura auricollis", on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Koillis-Bolivian, Pohjois-Paraguayn, Pohjois-Argentiinan ja Brasilian lounais- ja itäosia. Lajin holotyypin kuvaili John Cassin Boliviasta 1853.
Sinipääara
Sinipääara ("Primolius couloni"), myös "Propyrrhura couloni", on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Koillis-Bolivian, Itä-Perun ja Brasilian länsiosia. Lajin holotyypin kuvaili Philip Lutley Sclater Perusta 1876.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2003
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2003 järjestettiin 25. elokuuta – 7. syyskuuta 2003 New Yorkissa. Andy Roddick voitti miesten kaksinpelin ja uransa ensimmäisen Grand Slam -turnauksen. Justine Henin-Hardenne voitti naisten kaksinpelin. Miesten nelinpelin voittivat Jonas Björkman ja Todd Woodbridge. Virginia Ruano Pascual ja Paola Suárez voittivat naisten nelinpelin. Katarina Srebotnik ja Bob Bryan voittivat sekanelinpelin.
Andy Roddick – Juan Carlos Ferrero 6–3, 7–6(2), 6–3
Justine Henin-Hardenne – Kim Clijsters 7–5, 6–1
Jonas Björkman / Todd Woodbridge – Bob Bryan / Mike Bryan 5–7, 6–0, 7–5
Virginia Ruano Pascual / Paola Suárez – Svetlana Kuznetsova / Martina Navrátilová 6–2, 6–3
Katarina Srebotnik / Bob Bryan – Lina Krasnorutskaja / Daniel Nestor 5–7, 7–5, [10–5]
Molukkienriippukaija
Molukkienriippukaija ("Loriculus amabilis") on Indonesian kotoperäinen kaija. Se elää Halmaheran ja Bacanin saarilla Molukkien pohjoisosassa. Lajin holotyypin kuvaili Alfred Russel Wallace Halmaherasta 1862.
Papuanriippukaija
Papuanriippukaija ("Loriculus aurantiifrons") on Papua-Uuden-Guinean kotoperäinen kaija. Siitä tunnetaan kolme alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Hermann Schlegel Misoolista Länsi-Papuasta 1873.
Ebba Sommardahl
Ebba Cecilia Sommardahl (22. marraskuuta 1867 Karjalohja – 26. elokuuta 1902 ) oli suomalainen ruotsiksi kirjoittanut runoilija.
Edward Dutton
Edward Dutton on Suomessa asuva brittiläinen antropologi ja toimittaja. Hän on väitellyt filosofian tohtoriksi uskontoantropologiasta Aberdeenin yliopistossa. Dutton on teoksissaan käsitellyt muun muassa suomalaisuutta ja suomalaista kulttuuria. Kirjassaan "" Dutton vertaili Suomea Grönlantiin. Hän on myös käsitellyt suomalaisten miesten kulttuurista taipumusta väkivaltaan Kauhajoen ampumavälikohtauksen yhteydessä.
Helsingin Sanomat kertoi aluksi 1.8.2016 virheellisesti tietovuotoepäilystä, jossa brittitutkijat Dutton ja Lynn olisivat saaneet tutkimusaineistoa oikeudetta käyttöönsä, mutta Pääesikunta on kiistänyt epäilyn 8.8.2016, ja myöhemmin asia korjattiin. Myös Dutton on kiistänyt, että hänellä olisi ollut aineisto käytössään. Sen sijaan hän on kertonut kääntäneensä englanniksi erään suomenkielisen gradun. Viikon kuluttua 8.8.2016 Helsingin Sanomat kertoi, että Oulun yliopisto harkitsee selvitystä tutkimusvilpistä. Pääesikunnan mukaan kyseessä saattaa olla tutkimuseettinen ongelma. Tutkimusvilppiepäilystä ilmoituksen tehneen taloustieteilijä Roope Uusitalon mukaan Dutton on kopioinut Jyväskylän yliopistossa julkaistun gradun ja esittänyt tämän tuloksia ominaan. Toisessa julkaistussa artikkelissa Dutton on Uusitalon mukaan käyttänyt aineistoa, jota ei ole olemassa.
Oulun yliopisto tiedotti 26.9.2016 käynnistäneensä hyvän tieteellisen käytännön loukkauksesta varsinaisen tutkinnan, joka koskee Edward Duttonin ja Richard Lynnin vuonna 2013 julkaistua artikkelia "A negative Flynn effect in Finland, 1997-2009". Tiedotteessa viitataan Helsingin Sanomien 1.8.2016 julkaisemaan uutiseen, jonka väitteisiin liittyy epäselvyyksiä. Oulun yliopisto tiedotti 16.6.2017 Duttonin syyllistyneen plagiointiin.
Karl Rosendahl
Karl (Carl) Gustaf Rosendahl (17. marraskuuta 1831 Turku – 6. maaliskuuta 1902 Pori) oli suomalainen ruotsiksi kirjoittanut lennätinvirkailija, toimittaja, näytelmäkirjailija ja runoilija.
Rosendahl toimi lennätinvirkailijana Porissa 1859–1891. Hän oli Porissa ilmestyneen ruotsinkielisen Björneborgs Tidning-lehden päätoimittajana 1860 ja 1862–1878. Rosendahl sai hovineuvoksen arvon 1887.
Rosendahlin tunnetuimman näytelmän "Lemun rannalla" tapahtumat sijoittuvat 1850-luvulle. Ensimmäinen näytös tapahtuu Suomen sodan veteraanin, majuri Ridderstrjernan kartanossa lähellä Turkua, toinen näytös taas sijoittuu Suomen sodan Lemun taistelun tapahtumapaikalle.
AQUA@home
AQUA@home oli BOINC-alustalla suoritettava hajautetun laskennan projekti. Projektin tavoitteena on tutkia suprajohtavien aineiden käyttäytymistä. Projekti tutkii myös koneoppimista pyrkien näin parantamaan mahdollisuuksia rakentaa kvanttitietokone.
http://aqua.dwavesys.com/
Kriisi
Kriisi on ihmisen tai organisaation kohtaama uusi tilanne, jossa aiemmin opitut ongelmanratkaisukeinot eivät välttämättä toimi. Kriisi yleisesti tarkoittaa kreikkalaisen sanan "krisis" () mukaisesti käännekohtaa, jossa yksilön tai organisaation tulevaisuuden suunta määräytyy paremmaksi tai huonommaksi toimiemme mukaan.
Kriisit voidaan jakaa kehitys- eli elämänkriiseihin ja traumaattisiin kriiseihin. Kehityskriisit syntyvät sinänsä normaaleista elämäntilanteen muutoksista, kuten lapsen syntymä, avioero tai eläkkeelle jääminen. Traumaattinen kriisi syntyy äkillisestä ja ennalta-arvaamattomasta tapahtumasta, johon henkilö tai organisaatio ei ole voinut varautua.
Kriisi on organisaation itsensä tai jonkun ulkopuolisen tekijän aiheuttama poikkeustila, joka uhkaa organisaation pääomaa ja vaatii välitöntä viestintää.
Illusionismi (taide)
Illusionismi tarkoittaa kuvataiteissa niitä suuntauksia ja teoksia, jotka pyrkivät luomaan aidon tilavaikutelman illuusion tai muutoin harhauttamaan katsojaa luulemaan kuvia aidoiksi esineiksi.
Illusionistisia teoksia ovat muun muassa barokin ajan kirkkojen kattomaalaukset, joissa maalaus ikään kuin sulautuu rakennuksen arkkitehtuuriin ja jatkaa sitä. Tyypillisesti illusionistiset kattofreskot tehostavat perspektiiviä ja saavat katsojassa aikaan tunteen todellista laajemmasta tilasta. Myös optisiin illuusioihin perustuva Op-taide on luonteeltaan illusionistista.
Anders Johan Nygren
Anders Johan Nygren (19. maaliskuuta 1869 Vassor, Koivulahti – 15. toukokuuta 1902 Vaasa) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Muolaan seurakunta
Muolaan seurakunta (aikaisempia nimiä Äyräpää ja Pyhänristin seurakunta) oli Viipurin hiippakunnan Äyräpään rovastikuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Karjalankannaksella Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Se käsitti Muolaan kunnan alueen ja vuosina 1890-1934 toimineen Kyyrölän kunnan, joka lakkauttamisensa jälkeen liitettiin Muolaan kuntaan. Seurakunnan väkiluku oli kirkokonkirjojen mukaan 10 402 vuonna 1939.
Muolaa oli vanhin Viipurin itäpuolinen seurakunta ja se mainitaan ensimmäisen kerran nimellä Äyräpää ("parrochia Aegrepae") vuonna 1348. Seurakunta käsitti suuren alueen Karjalankannaksen eteläosasta. Keskiajalla sen eteläosasta muodostettiin Uudenkirkon ja Kivennavan seurakunnat. Näiden seurakuntien tarkkoja perustamisvuosia ei tiedetä, mutta ne mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1445. Valkjärvi mainitaan Muolaan kappeliseurakuntana vuonna 1648. Heinjoen kappeliseurakunta erosi omaksi seurakunnakseen vuonna 1868, mutta käytännössä ero toteutui vasta 1889. Vuonna 1913 erotettiin Vuosalmen kylä uuteen Vuokselan seurakuntaan ja vuonna 1926 muodostettiin seurakunnan pohjoisosasta uusi seurakunta, joka otti nimekseen emäseurakunnan vanhan nimen Äyräpää.
Seurakunta lakkautettiin vuoden 1949 lopulla muiden luovutetulle alueelle jääneiden seurakuntien tavoin.
Voittaja-näyttely
Voittaja-näyttely on Suomen Kennelliiton vuosittain järjestämä koiranäyttely ja Suomen suurin koiratapahtuma. Näyttelyssä jaetaan Voittaja-titteleitä kunkin rodun parhaalle urokselle ja nartulle. Lisäksi junioriluokassa voittaneet, erinomaisen laatuarvostelun saaneet koirat saavat Juniorivoittaja-tittelin. Esimerkiksi vuonna 2009 ansaittu Voittaja-titteli merkitään koiran ansioluetteloon lyhenteellä V-09. Vastaavasti Juniorivoittaja merkitään JV-09.
Näyttely järjestetään yleensä joulukuussa Helsingissä. Vuonna 2009 näyttelyyn osallistui 8600 koiraa 19 eri maasta. Näyttelykilpailun lisäksi tapahtuman aikana järjestetään yleisöesityksiä, kuten agility-näytöksiä.
Vuoden 2009 voittaja-näyttely televisioitiin, ja se näytettiin Urheilukanavalla kahta viikkoa myöhemmin. Vuoden 2014 näyttelystä välitettiin suora internet-lähetys junior handler -kilpailusta, ryhmäkilpailuista ja parhaan koiran valinnasta.
Kuten koiranäyttelyissä yleensä, myös Voittaja-näyttelyssä valitaan koko näyttelyn paras koira, joka saa Best in Show -tittelin. Vuodesta 2005 lähtien näyttelyssä on parhaiten menestynyt FCI 9 -ryhmä, eli seura- ja kääpiökoirat. Roturyhmästä Lhasa Apso on voittanut näyttelyn peräti kolme kertaa vuosina 2012, 2011 ja 2007, ja kaikilla kerroilla koira on ollut Chic Choix-kennelistä.
Frans Österblom
Frans Österblom (16. syyskuuta 1870 Kemiö – 29. kesäkuuta 1907 Kemiö) oli suomenruotsalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.
Österblomin vanhemmat olivat puuseppä F: M: Österblom ja Erika Lindholm. Hän kävi neljä vuotta kansakoulua ja opiskeli sitten 1887–1891 Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarissa valmistuen kansakoulunopettajaksi. Österblom toimi vuodesta 1891 opettajana Kemiön Vestlaxin koululla. Hänet tunnetaan ennen kaikkea ruotsinkielisen kotiseutulaulun "Min hembygd" sanoittajana.
Frans Österblom kuoli tapaturmaisesti kesäkuussa 1907 salaman iskettyä hänen työhuoneensa ikkunaan. Österblomin muistokivi on pystytetty Kemiön Vestlaxin kylään.
Fanny Lybecker
Franziska Christina Lovisa (Fanny) Lybecker (25. tammikuuta 1845 Helsinki – 20. maaliskuuta 1907 Porvoo) oli suomenruotsalainen runoilija. Hän käytti myös nimimerkkejä "Fransiska", "Franziska" ja "Louise".
Fanny Lybeckerin vanhemmat olivat kenraalimajuri Georg Henrik Lybecker ja Lybeckerin koulun perustajana tunnettu raahelainen Sofia Lybecker.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Fransiska":
Nimimerkillä "Louise":
Michaël Llodra
Michaël Llodra (s. 18. toukokuuta 1980 Pariisi) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 21 toukokuussa 2011 ja nelinpelissä sijalle kolme marraskuussa 2011. Miesten nelinpelissä hän on voittanut kaksi kertaa Australian avoimet Fabrice Santoron parina ja kerran Wimbledonin Arnaud Clémentin parina. Kaiken kaikkiaan hän on voittanut viisi ATP-turnausta kaksinpelissä ja 23 ATP-turnausta nelinpelissä. Davis Cupissa hän on edustanut Ranskaa 22 maaottelussa vuosina 2002–2011.
Sigrid Wasastjerna
Sigrid Maria Wasastjerna (28. kesäkuuta 1862 Helsinki – 28. kesäkuuta 1909 Helsinki) oli suomenruotsalainen runoilija.
Niilo Savolainen
Niilo (Nils) Savolainen (19. elokuuta 1824 Nilsiä – 21. tammikuuta 1913 Otava) oli suomalainen puuseppä ja runoilija.
Flegon Tralleislainen
Flegon Tralleislainen (; 100-luku) oli antiikin kreikkalainen kirjailija ja keisari Hadrianuksen "libertus" eli vapautettu orja. Hän oli kotoisin Tralleiksesta.
Flegonin merkittävin teos oli "Olympiadit" tai "Olympian voittajat" (, "Olympionikōn kai khronikōn synagōgē"), joka oli kuusitoista kirjaa kattanut olympiadeja ja Olympian kisojen voittajia käsittelevä teos. Se kattoi ajan ensimmäisestä olympiadista olympiadiin 229, toisin sanoen vuodet 776 eaa. – 137 jaa. Teoksesta on säilynyt joitakin osia Eusebioksen teoksessa "Khronikon" sekä Fotioksella ja Georgios Synkelloksella. Fotios on ilmeisesti lainannut teoksen samannimistä mutta lyhyempää kahdeksan kirjaa käsittänyttä versiota.
Lisäksi Flegonilta on säilynyt kaksi pienempää teosta:
"Sudan" mukaan Flegon kirjoitti myös seuraavat teokset:
Joskus Flegonin nimiin on laitettu myös seuraavat teokset:
Flegon
Flegon () on antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin:
Black Star (hajuvesi)
Black Star on laulaja Avril Lavignen luoma hajuvesi. Tuote tuli markkinoille vuonna 2009. Hajuvesi tuoksuu hibiscus-nimiselle kukalle, tummalle suklaalle ja mustalle luumulle
Natriumjodaatti
Natriumjodaatti (NaIO) on natriumkationien ja jodaattianionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa natriumjodaattia tavataan Chilen salpietarin eli natriumnitraatin yhteydessä. Yhdiste on voimakas hapetin.
Natriumjodaattia voidaan valmistaa hapettamalla natriumjodidiliuosta elektrokemiallisesti. Natriumjodaattia voidaan tuottaa myös jodin ja kuuman natriumhydroksidiliuoksen välisellä reaktiolla. Tällöin sivutuotteena muodostuu myös natriumjodidia.
Chilen salpietari sisältää noin 0,2 % natriumjodaattia. Natriumjodaatti voidaan erottaa ja käyttää jodin valmistukseen. Valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa vetysulfiitti-ionit reagoivat jodaatti-ionien kanssa, jolloin muodostuu jodidi- ja vetysulfaatti-ioneita. Jodidianionit reagoivat edelleen jodaatti-ionien kanssa, jolloin tuotteena muodostuu jodia.
Natriumjodaattia käytetään myös antiseptisena aineena, desinfioinnissa ja lisäaineena eläinten ruuissa.
Nicolas Berthelot
Nicolas Berthelot (s. 26. heinäkuuta 1964 Pariisi) on ranskalainen pistooliampuja ja olympiamitalisti.
Olympialaisissa Berthelot on kilpaillut kahdesti, olleen neljäs vuonna 1984 ja hopealla vuonna 1988. MM-kilpailuissa hän on edustanut maataan vain vuonna 1989, ollen henkilökohtaisessa kilpailussa kuudes ja voittaen joukkuekultaa. Maailmancupissa Berthelot on saavuttanut kolme pronssia ja osallistunut kahdesti maailmancupin finaaliin.
Asteroids
Asteroids on Atarin kehittämä ampumapeli, joka on julkaistu vuonna kolikkopelinä. Laite käytti vektorigrafiikkaa esittävää näyttötekniikkaa. Ääni- grafiikkalaitteiston on suunnitellut Howard Delman.
Pelin kehittäjiin kuulunut Ed Logg on saanut AIAS pioneeripalkinnon.
Pelissä pelaaja voi liikuttaa alustaan kaikkiin suuntiin varoen ja tuhoten samalla asteroideja. Tarkoituksena on pisteiden keruu ja elossa säilyminen mahdollisimman kauan. 10 000:n pisteen välein pelaaja saa uuden aluksen. Peli on ohi, kun pelaajalla ei enää ole aluksia käytettävänään.
15-vuotias newjerseyläinen Scott Safran rikkoi marraskuussa 1982 "Asteroidsin" maailmanennätyksen saamalla pelissä 41 336 440 pistettä.
"Blasteroids" on eräs "Asteroids"-pelin jatko-osista.
Sangihenriippukaija
Sangihenriippukaija ("Loriculus catamene") on Indonesiassa kotoperäisenä esiintyvä kaijalaji, joka kuuluu riippukaijojen sukuun. Se elää vain Sangihen saaristossa Sulawesin koillispuolella. Lajin holotyypin kuvaili Hermann Schlegel Isolta Sangihelta 1873.
Srilankanriippukaija
Srilankanriippukaija ("Loriculus beryllinus") on Sri Lankan kotoperäinen kaija. Lajin holotyypin kuvaili Johann Reinhold Forster Sri Lankasta 1781.
Viherriippukaija
Viherriippukaija ("Loriculus exilis") on Indonesian Sulawesin kotoperäinen kaija. Lajin holotyypin kuvaili Hermann Schlegel Tulabulosta Sulawesista 1866.
Olympus E-620
Olympus E-620 on Olympuksen Four Thirds -kiinnitystä tukeva järjestelmäkamera, johon on yhdistetty E-420:n pieni koko, E-520:n kuvanvakaaja ja E-30:n useita ominaisuuksia. Näitä ovat esimerkiksi uusi 12,3 Megapikselin kenno, suurempi etsin, kääntyvä nestekidenäyttö ja uusi AF-anturi.
Olympus markkinoi E-620 kameraa maailman pienimpänä järjestelmäkamerana, jossa on sisäänrakennettu kuvanvakain. Kamerarungon ulkomitat ovat 130 mm × 94 mm × 60 mm, ja se painaa 475 grammaa, 533 grammaa akun ja muistikortin kanssa.
Kuten muissa, myös tässä Four Thirds -kamerassa polttovälikerroin on 2,0 eli 50 mm:n Four Thirds -objektiivi vastaa 35 mm:n kameran 100 mm:n objektiivia.
Pelkän kamerarungon lisäksi E-620 on tarjolla kolmen eri objektiivipakkauksen kanssa:
Toisin kuin E-420 ja E-520 -malleissa, tähän voi liittää HLD-5 tehoakkukahvan. E-620:lle on tehty myös PT-E06-sukelluskotelo, joka on vesitiivis 40 metriin.
Harmaa-aratti
Harmaa-aratti ("Psilopsiagon aymara") on eteläamerikkalainen papukaija. See elinympäristö käsittää Bolivian pohjois- ja keskiosat sekä Argentiinan luoteisosia. Lajin holotyypin kuvaili Alcide d'Orbigny Sicasicasta, La Pazin eteläpuolelta Boliviasta 1862.
Ohansk
Ohansk () on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman muodostaman Votkinskin tekojärven rannalla 119 kilometriä Permistä lounaaseen. Kaupunki on Ohanskin piirin keskus. Asukkaita on 7 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikalla sijainnut Ohanskojen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1547. Vuonna 1781 siitä tuli kaupunki ja Permin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Asukkaat harjoittivat maanviljelyä, jokiliikennettä ja kalastusta.
Nykyään Ohanskissa toimii ompelimo, elintarviketeollisuutta, sahalaitos ja maatalousyritys. Kaupungissa on kotiseutumuseo ja biologian tutkimusasema.
Ylänköaratti
Ylänköaratti ("Psilopsiagon aurifrons") on eteläamerikkalainen papukaijalaji. Sen esiintymisalue käsittää mantereen länsiosaa Perussa, Boliviassa, Chilessä ja Argentiinan luoteiskolkassa. Lajin holotyypin kuvaili René-Primevère Lesson Perusta vuonna 1830.
Otšor
Otšor () on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman sivujoen Otšorin varrella 125 kilometriä Permistä länteen. Kaupunki on Otšorin piirin keskus. Asukkaita on 15 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1759 perustetun Stroganovien rautatehtaan yhteyteen. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1950. Nykyään Otšorissa on metalli-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Venäjän liittovaltiollinen maahanmuuttovirasto on sijoittanut paikkakunnalle maan ainoan turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskuksen.
Markku Lepistö
Markku Lepistö (s. joulukuussa 1963 Kuortane) on suomalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä ja sovittaja. Hänen soitannollinen ura alkoi syksyllä 1969 ja ensimmäisinä opettajina olivat pelimannit Kuortaneen Salmen kylässä.
Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistosta valmistumisen jälkeen Lepistö opiskeli 1982–1983 Oriveden Opiston musiikkilinjalla. Vuonna 1983 hänet valittiin vastaperustetun Sibelius-Akatemian kansanmusiikin koulutusohjelman ensimmäisten opiskelijoiden joukkoon ja hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 1990 pääsoittiminaan yksi-, kaksi- ja viisiriviset harmonikat.
Urallaan Lepistö on musisoinut lukuisissa yhtyeissä, jotka ovat edustaneet suomalaisen nykykansanmusiikin kärkeä: mm. Värttinä, Doina Klezmer, duo Lepistö&Lehti, duo Hakala & Lepistö, Progmatics, Pirnales ja Markku Lepistö Company. Yhtyeiden albumeita on julkaistu noin 15 kpl ja kaikkiaan Lepistön musisointia voi löytää yli 30 äänitteeltä.
Doina Klezmer –yhtyeen Nomada-albumi oli Teosto-palkinnon ehdokkaana vuonna 2004 ja Lepistö&Lehti –duon albumi Helsinki niin ikään Teosto-palkinnon ehdokkaana vuonna 2008.
Yhtyelevyjen lisäksi Lepistö on julkaissut kolme sooloalbumia: Silta (2002), Polku (2006) ja Tupasoitto (2009). Lisäksi hän on julkaissut kaksi eteläpohjalaista harmonikkamusiikkia sisältävää nuottikirjaa: Sitähä voi inspiroira (1999) ja Tauno Krossin nuottikirja (2009).
Lepistöllä on taiteen tohtorintutkinto musiikissa.
Clarins
Clarins on ranskalainen kosmetiikkayritys, jonka tarina on saanut alkunsa vuonna 1954, kun Jacques Courtin-Clarins avasi ensimmäisen Clarins-hoitolan. Suorittaessaan lääketieteen opintojaan Jacques Courtin oli havainnut, että naiset olivat yhtä kiinnostuneita kauneudestaan kuin terveydestään. Hän ajatteli, että naisen mittapuun mukaan "näyttää kauniilta ja tuntea itsensä kauniiksi on yhtä kuin olla olemassa". Tähän vakaumukseensa pohjautuen Courtin avasi ensimmäisen hoitolansa.
Vuonna 1978 Courtin ja hänen kaksi poikaansa lisäsivät yhtiön nimen sukunimeensä.
Hoitolaa seurasi ensimmäinen Clarins-laboratorio, jossa syntyivät varhaisimmat Clarins-tuotteet: kasviraaka-aineisiin pohjautuvat eteeriset öljyt. 1970-luvun alkupuolella Clarins aloitti tuotteidensa myynnin kansainvälisesti. Ensimmäinen Clarins-tytäryhtiö perustettiin Yhdysvalloissa tammikuussa 1981.
Clarins valmistaa useita kauneuden- ja ihonhoitotuotteita, jotka on tarkoitettu eri ikäisille naisille ja miehille. Clarins-tuotteita myydään 150 eri maassa yli 19 000 myyntipisteessä, ja yrityksellä on noin 6 100 työntekijää.
Vuonna 2008 perustajan pojat ostivat yhtiön koko osakekannan itselleen. Silloin sen arvo oli 2.3 miljardia ja liikevaihto miljardi euroa.
Clarins on yhä perustajasuvun hallussa, ja Clarinsin hallituksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2000 yrityksen perustajan poika Christian Courtin-Clarins.
Suomessa Clarinsin tuotteiden maahantuojana toimii Berner Oy.
Mauritiuksensinikyyhky
Mauritiuksensinikyyhky ("Alectroenas nitidissima") oli Mauritiuksella elänyt kyyhkylintu, joka kuoli sukupuuttoon 1820- tai 1830-luvulla. Viimeinen pyydystetty yksilö on vuodelta 1826. Museoissa on säilynyt kolme nahkaa. Lajin holotyypin kuvaili Giovanni Antonio Scopoli vuonna 1786.
Tšernuška
Tšernuška () on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kazanin ja Jekaterinburgin välisen rautatien varrella 231 kilometriä Permistä etelään. Kaupunki on Tšernuškan piirin keskus. Asukkaita on 36 300 henkeä (vuonna 2009).
Tšernuška sai kaupunginoikeudet vuonna 1977. Nykyään siellä on elintarvike-, metalli- ja rakennustarviketeollisuutta. Seudulla harjoitetaan öljynporausta. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Komoriensinikyyhky
Komoriensinikyyhky ("Alectroenas sganzini") on Intian valtamerellä sijaitsevilla Aldabralla ja Komorien saariryhmään kuuluvilla Ngazidjalla, Ndzuanilla ja Maorella elävä kyyhkylintu. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Sen holotyypin kuvaili Charles Lucien Bonaparte Komoreilta 1854.
Gatineau (yritys)
Gatineau on ranskalainen ihonhoitotuotteita valmistava yritys. Gatineaun on perustanut ranskalainen kosmetologi, manikyristi, kiropraktikko ja fysioterapeutti Jeanne Gatineau. Hän avasi ensimmäisen Gatineau-hoitolan Pariisiin, Boulevard Haussmannille vuonna 1932. Ensimmäiset omat kosmetiikkatuotteensa Gatineau toi myyntiin vuonna 1941.
Muutamassa vuodessa Gatineau laajensi tuotevalikoimaansa. Tuotteiden ja hoitoloiden lisäksi Gatineau avasi vuonna 1950 Pariisiin oman kosmetologikoulunsa. Myöhemmin hän avasi kouluja myös Milanoon, Casablancaan ja Antwerpeniin.
Vuonna 1956 71-vuotias Gatineau luovutti yhtiönsä sekä kosmetologikoulun johdon tyttärelleen. 1979 yhdysvaltalainen kosmetiikkayritys Revlon osti Gatineau-konsernin.
Ensimmäiset Gatineau-tuotteet tulivat Suomeen vuonna 1984. Tuotteiden maahantuojana on Berner Oy.
Madagaskarinsinikyyhky
Madagaskarinsinikyyhky ("Alectroenas madagascariensis") on Madagaskarin itä- ja pohjoisosissa elävä saaren kotoperäinen kyyhkylintu. Sen holotyypin kuvaili Carl von Linné 1766.
Vereštšagino
Vereštšagino () on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Permin ja Kirovin välisen rautatien varella 142 kilometriä Permistä länteen. Kaupunki on Vereštšaginon piirin keskus. Asukkaita on 22 800 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1800-luvun lopulla rautatien rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1915 se sai nimen "Vereštšagino" taidemaalari Vasili Vereštšaginin mukaan. Vuonna 1942 Vereštšaginosta tuli kaupunki. Nykyään siellä on rautatieliikenneyrityksiä, elintarviketeollisuutta ja trikootehdas.
Grace Metalious
Grace Metalious synt. Marie Grace de Repentigny (8. syyskuuta 1924 Manchester, New Hampshire – 25. helmikuuta 1964) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka myyntimenestykseen "Kaupunki nimeltä Peyton Place" perustuu televisiosarja "Peyton Place".
Metalious valmistui Manchester Central High Schoolista 1942 ja avioitui seuraavana vuonna George Metaliousin kanssa. Sodan jälkeen George Metalious opiskeli sodassa palvelleille tarkoitetun tuen turvin, ja valmistuttuaan New Hampshiren yliopistosta hän vastaanotti rehtorin viran Gilmantonin kylässä New Hampshiressa. Gilmantonin on sanottu olevan sen kaupungin esikuva, johon Metalious sijoitti vuonna 1956 julkaistun romaaninsa "Kaupunki nimeltä Peyton Place" tapahtumat. Kirja oli myyntimenestys, ja se oli yli vuoden "The New York Timesin" myydyimpien kirjojen listalla. Vuonna 1957 kirjasta tehtiin elokuvaversio "Peyton Place – vihan tyyssija" ja myöhemmin televisiosarja "Peyton Place". Metalious kirjoitti kirjalle myös jatko-osan "Paluu Peyton Placeen".
Metalious kuoli 39-vuotiaana alkoholin aiheuttamaan maksakirroosiin.
Täydelliset naiset (3. tuotantokausi)
Täydellisten naisten kolmatta tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa 24. syyskuuta 2006 ja se jatkui 20. toukokuuta 2007 saakka. Kausi koostuu 23 jaksosta. Tuotantokauden pääosassa ovat jälleen Wisteria Lanen asukkaat Susan Mayer, Lynette Scavo, Bree Hodge, Gabrielle Solis ja Edie Britt. Mary Alice Young jatkaa sarjan kertojana, paitsi jaksossa ”Pokerinaamat” ("My Husband, the Pig"), jossa kertojana toimii Rex Van de Kamp. Tämän kauden mysteeri koskee Breen uutta aviomiestä Orson Hodgea.
"Täydellisten naisten" kolmatta tuotantokautta esitettiin edellisten kausien tapaan ABC:llä sunnuntai-iltaisin kello 21.00. Suomessa Nelosella kauden esittäminen aloitettiin maanantaina 17. syyskuuta 2007 kello 21.00. Tavallisten jaksojen lisäksi Yhdysvalloissa esitettiin kaksi erikoisjaksoa, joissa pohjustettiin kauden tapahtumia. Jaksot esitettiin 3. syyskuuta 2006 ja 1. huhtikuuta 2007.
Sarjan katsojaluvut laskivat huomattavasti kolmannen kauden aikana, sillä lähes neljännes katsojista katosi kauden aikana. Katsojakadosta huolimatta sarja pysyi kymmenen katsotuimman ohjelman joukossa. Tuotantokausi keräsi keskimäärin 17,5 miljoonaa katsojaa jaksoa kohden.
Kausi julkaistiin DVD:nä Suomessa 7. maaliskuuta 2008.
Kolmannella kaudella Marc Cherry palasi sarjan pyörittäjäksi ja vastaavaksi tuottajaksi. Hän alkoi jälleen myös kirjoittaa jaksoja. Michael Edelstein ja Tom Spezialy – jotka työskentelivät vastaavina tuottajina ensimmäisellä ja toisella kaudella – eivät palanneet enää kolmannelle kaudelle. Heidät korvasi Kevin Murphy ja Georhe W. Perkins, jotka olivat aikaisemminkin toimineet sarjan tuottajina. Myös John Pardee, Joey Murphy, ja Chris Black jatkoivat myös sarjan tuottamista.
Muita keskeisiä henkilöitä:
Vierailevia tähtiä:
Seychelliensinikyyhky
Seychelliensinikyyhky ("Alectroenas pulcherrima") on Intian valtamerellä sijaitsevan Seychellien saariryhmän Praslinilla, Felicitéllä, Silhouettella, Frigatella, Mariannella ja Mahélla elävä kyyhkylintu. Sen holotyypin kuvaili Giovanni Antonio Scopoli Seychelleiltä 1786.
Magnus Forsström
Magnus (Mauno) Ernfrid Forsström (26. lokakuuta 1831 Mäntyharju – 25. marraskuuta 1903 Lepola, Pudasjärvi) oli suomalainen metsänhoitaja ja suomeksi sekä ruotsiksi kirjoittanut kirjailija.
Forsströmin vanhemmat olivat Heinolan kihlakunnan kruununvouti, hovineuvos Karl Magnus Forsström ja Agata Serafia Stiervald. Hänen veljensä oli laamanni Karl Ferdinand Forsström. Magnus Forsström kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1849. Forsström valmistui filosofian kandidaatiksi 1856 ja maisteriksi 1857. Hän lähti 1858 opiskelemaan Tukholman metsäinstituuttiin ja suoritti 1859 metsänhoitajan ja metsäkonduktöörin tutkinnot. Forsström toimi Iin tarkastuspiirin vt. ylimetsänhoitajana vuodesta 1859 ja vakinaisena ylimetsänhoitajana vuodesta 1863. Hän sai hovineuvoksen arvon 1897 ja kamarineuvoksen arvon 1899.
Forsström oli naimisissa vuodesta 1866 Margareta Lievosen kanssa.
Ptolemaios Khennos
Ptolemaios Khennos (100-luku) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hän toimi Aleksandriassa ja eli Trajanuksen ja Hadrianuksen aikana.
"Sudan" mukaan Ptolemaios kirjoitti historiallisen näytelmän nimeltä "Sfinksi", 24 kirjaa käsittäneen eeppisen runoelman nimeltä "Anthomeros", sekä teoksen "Hämmästyttävä kertomus". Näistä kaksi ensin mainittua ovat kadonneet. Viimeksi mainittu on todennäköisesti sama kuin kuusi kirjaa käsittävä teos "Uusi kertomus", jonka Fotios on laittanut Ptolemaios Hefaistionin nimiin. Teoksesta on säilynyt yhteenveto Fotioksen teoksessa "Bibliothēkē". Teos sisälsi kirjavan joukon kaikenlaisia legendoja ja taruja, jotka sijoittuvat sekä myyttiseen että historialliseen aikaan. Fotios huomautti sarkastisesti sen herkkäuskoisesta tekijästä, että tämä yrittää jopa löytää selityksiä kirjansa sisältämille ihmeellisille jutuille.
Joskus Ptolemaios on yhdistetty henkilöön, joka esiintyy arabiankielisissä teksteissä nimellä Ptolemaios el-Garib, ja joka kirjoitti Aristoteleen elämästä ja teoksista. Nykyisin tutkijat eivät kuitenkaan enää hyväksy tätä.
Kataisk
Kataisk () on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Obin vesistöön kuuluvan Iset-joen varrella 214 kilometriä Kurganista luoteeseen. Kaupunki on Kataiskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Jekaterinburgin ja Kurganin välinen rautatie. Asukkaita on 14 400 henkeä (vuonna 2009).
Vuonna 1655 venäläiset rakensivat Kataiskiin linnoituksen suojaksi paimentolaisten hyökkäyksiltä. 1700–1800-luvuilla sen kautta kulki tärkein Siperian kauppareitti. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa Kataisk oli huomattava viljantuotannon keskus. Toisen maailmansodan aikana sinne evakuoitiin Melitopolin pumpputehdas. Kaupunginoikeudet Kataisk sai vuonna 1944.
Nykyään Kataisk on maatalousalueen keskus, jossa on pumpputehdas sekä rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Kurtamyš
Kurtamyš () on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tobolin sivujoen Kurtamyšin varrella 90 kilometriä Kurganista lounaaseen. Kaupunki on Kurtamyšin piirin keskus. Asukkaita on 17 800 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1745. Vuonna 1956 siitä tuli kaupunki. Nykyään Kurtamyš on maatalousalueen keskus, jossa on mm. puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Carl Ferdinand Nordlund
Carl (Karl) Ferdinand Nordlund (6. joulukuuta 1820 Luvia – 6. marraskuuta 1905 Porvoo) oli suomalainen rehtori ja kirjailija joka käytti nimimerkkejä "K. Pohjanen" ja "vanha koulumies".
Nordlundin vanhemmat olivat Luvian kappalainen Isak Nordlund ja Albertina Helena Törnroth. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja Turun lukiota päästen ylioppilaaksi 1838. Nordlund valmistui filosofian kandidaatiksi 1843 ja maisteriksi 1844. Hän toimi Turun yläalkeiskoulun vt. kollegana 1843 ja Uudenkaupungin ala-alkeiskoulun vt. rehtorina 1844–1845. Nordlund oli Porin yläalkeiskoulun ja myöhemmin Porin lyseon 1. kollega vuodesta 1845, konrehtori vuodesta 1847 sekä rehtori 1870–1882.
Nordlund oli naimisissa vuosina 1852–1901 Johanna Elisabet von Schantzin (k. 1901) kanssa. Heidän tyttärensä oli taidemaalari ja piirustuksenopettaja Elin Nordlund.
Makušino
Makušino () on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kurganin ja Petropavlovskin välisen rautatien varrella 131 kilometriä Kurganista itään. Kaupunki on Makušinon piirin keskus. Asukkaita on 9 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on perustettu vuonna 1797. Vuonna 1963 siitä tuli kaupunki. Nykyään Makušino on maatalousalueen keskus, jossa toimii mm. konepaja.
Petuhovo
Petuhovo () on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kurganin ja Petropavlovskin välisen rautatien varrella 178 kilometriä Kurganista kaakkoon. Kaupunki on Petuhovon piirin keskus. Asukkaita on 11 400 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1892 rakennetusta Siperian radan asemataajamasta. Myöhemmin siihen liitettiin vuonna 1779 perustettu Judinon kylä. Vuonna 1944 Petuhovosta tuli kaupunki. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa toimii mm. konepaja ja ratapiiri.
Jääkiekon 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2010
Jääkiekon 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2010 pelattiin kahdessa lohkossa: Luxemburgin Kockelscheuer isännöi A-lohkoa 13-16. huhtikuuta ja Armenian Jerevan B-lohkoa 15-18. huhtikuuta.
A-lohkon joukkueet: , , ,
B-lohkon joukkueet: , , ,
Šadrinsk
Šadrinsk () on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Obin vesistöön kuuluvan Iset-joen varrella 146 kilometriä Kurganista luoteeseen. Kaupunki on Šadrinskin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen. Šadrinskin kautta kulkee Jekaterinburgin ja Kurganin välinen rautatie. Asukkaita on 75 300 henkeä (vuonna 2009).
Kaupungin paikalla sijainnut asutus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1644. Vuonna 1662 perustettiin linnoitettu kylä, joka sai nimensä Isetin sivujoen mukaan. Vuonna 1712 siitä tuli kaupunki ja vuonna 1781 Permin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla Šadrinsk oli huomattava kauppa- ja kulttuurikaupunki, johon syntyi myös teollisuutta.
Nykyään Šadrinskissa on mm. kone- ja laite-, elintarvike- sekä rakennustarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kasvatustieteellinen korkeakoulu, teatteri ja kotiseutumuseo.
Valonesto
Valonesto on menetelmä, jolla lintujenkasvattajat säätelevät vangittuina pidettävien lintujen saamaa valoa linnun vuosirytmin muuttamiseksi haluttuun suuntaan. Esimerkiksi lyhentämällä asteittain linnun saamaa päivänvaloa sen sulkasato aikaistuu, ja taas valoa vähitellen lisäämällä saadaan koiraslintu lisääntymisvireeseen, jolloin se alkaa laulaa väärään vuodenaikaan.