hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Chilandárin luostari
Chilandárin luostari (, ; myös "Hilandarin luostari", "Hilandarioun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on Athoksen serbialainen luostari. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Chilandári on neljännellä sijalla.
Chilandárin luostarin paikalla oli alun perin vanhempi, 900-luvulla rakennettu luostari. Sen raunioitumisen jälkeen Bysantin keisari Aleksios III luovutti sen serbialaisille Stefan Nemanjalle ja hänen pojalleen Rastikolle, joista tuli myöhemmin Pyhä Simeon ja Pyhä Sava. He perustivat nykyisen luostarin vuonna 1197. Luostarin nimi tulee joko paikalla olleen varhaisemman luostarin Chilandári-sukuisesta perustajasta tai bysanttilaisen ajan merenkulkutermistä "chelandion". Luostariin liitettiin aikojen kuluessa useita alueen vanhoja pienempiä luostareita.
Chilandári kukoisti erityisesti 1300-luvulla. Serbialaisten jatkuva tuki mahdollisesti luostarin kukoistamisen myös turkkilaisvallan vuosina. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1722 ja 1891, mikä sai aikaan laskukauden luostarin toiminnassa. Sittemmin luostari on elpynyt ja se on edelleen Athoksen serbialainen luostari ja sitä pidetään serbialaisten hengellisenä keskuksena. Vuonna 2011 luostarissa oli 58 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan koillisosissa noin kaksi kilometriä niemimaan itärannikosta ja Esfigménoksen luostarista. Luostarirakennus muistuttaa torneineen keskiaikaista linnoituskaupunkia. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on rakennettu 1300-luvulla ja sen seinämaalaukset ovat samalta ajalta, joskin osa on maalattu uudestaan 1800-luvulla. Kirkko on omistettu Neitsyt Marian temppeliin tuomiselle. Luostariin kuuluu 11 kappelia sen sisäpuolella ja kaksi sen ulkopuolella, 17 keljaa ja kolme metokhionia. Luostarin kokoelmiin kuuluu lukuisia pyhäinjäännöksiä ja ihmeitätekeviksi uskottuja ikoneita. Luostarilla on suuri kirjasto, jossa on 181 kreikkalaista ja yli 800 slaavilaista käsikirjoitusta, yli 20 000 painettua kirjaa sekä historiallisia dokumentteja.
Pyhän Dionysioksen luostari
Pyhän Dionysioksen luostari ( tai Μονή Διονυσίου, "Moní Dionysíou"; myös "Dionysioksen luostari", "Dionysioun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Dionysioksen luostari on viidennellä sijalla.
Pyhän Dionysioksen luostari on perustettu vuonna 1375. Sen perustaja oli Dionysios Korysoslainen. Hän sai tukea perustamiseen Aleksios III Komnenokselta. Vuonna 1389 luostari sai patriarkaalisen luostarin aseman Konstantinopolin patriarkka Antonios IV:ltä. Luostarissa oli vakava tulipalo vuonna 1539, joka tuhosi sen lähes kokonaan. Se kuitenkin rakennettiin uudelleen. Turkkilaisvallan aikana luostari taantui ja siirtyi idiorytmiseen kilvoitustapaan. Se palasi kinobioottiseen elämäntapaan 1800-luvulla. Vuonna 2011 luostarissa oli 36 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan länsirannikon eteläosassa. Linnoitusmainen luostari on rakennettu vuorenrinteeseen noin 80 metriä merenpinnasta. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on rakennettu alun perin 1300-luvun jälkimmäisellä puoliskolla ja uudestaan tulipalon jälkeen vuonna 1540. Se on omistettu Johannes Kastajalle. Kirkon seinämaalaukset edustavat kreetalaista koulukuntaa ja ovat noin vuodelta 1546. Luostariin kuuluu kahdeksan kappelia sen sisäpuolella ja kuusi ulkopuolella, sekä seitsemän keljaa. Luostarin lukuisiin pyhäinjäännöksiin kuuluu muun muassa Johannes Kastajan oikea käsi. Kirkkotaiteen aarteisiin kuuluu muun muassa norsunluinen ristiinnaulitsemista esittävä reliefi 900-luvulta sekä useita ihmeitätekeviksi uskottuja ikoneita. Luostarin kirjastossa on 1 100 käsikirjoitusta ja yli 15 000 painettua kirjaa, joihin kuuluu myös inkunaabeleita.
Pyhän Dionysioksen pohjoispuolella linnuntietä noin kahden kilometrin päässä sijaitsee Pyhittäjä Gregorioksen luostari ja eteläpuolella noin 1,5 kilometrin päässä Pyhän Paavalin luostari.
Koutloumoúsin luostari
Koutloumoúsin luostari (, myös "Koutloumousioun luostari", "Kutlumusionin luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on omistettu Kristuksen kirkastumiselle. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Koutloumoúsi on kuudennella sijalla.
Koutloumoúsin luostari on perustettu alun perin 1100-luvulla, viimeistään vuonna 1169. Luostarin nimi on peräisin joko alkuperäisestä luostarista, jonka nimi oli Koutloumoúsi, tai myöhemmästä Koutloumoús-nimisestä perustajasta, joka perusti luostarin uudelleen 1300-luvulla. Koutloumoúsista tuli stauropegiaalinen vuonna 1393. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1497, 1767, 1857, 1870 ja 1980. Niiden jälkeen se on aina rakennettu tai kunnostettu uudelleen. Vuonna 2011 luostarissa oli 75 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan keskiosissa vajaa puoli kilometriä itsehallintoalueen hallinnollisen keskuksen Karyésin kylän eteläpuolella. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on rakennettu vuonna 1540 ja sen kellotorni on 1800-luvulta. Luostarin alaisuuteen kuuluu sivuluostari Pyhän Panteleimonin skiitta, joka sijaitsee sen lähellä. Luostariin kuuluu myös seitsemän kappelia sen sisäpuolella ja seitsemän sen ulkopuolella, sekä 18 keljaa. Luostarin kirjastossa on 662 käsikirjoitusta ja noin 3 500 painettua kirjaa.
Pantokrátorin luostari
Pantokrátorin luostari (, ”Kaikkivaltiaan luostari”) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Pantokrátor on seitsemännellä sijalla.
Pantokrátorin luostari on perustettu 1300-luvulla ja ollut olemassa viimeistään vuonna 1358. Perimätiedon mukaan sen olisi perustanut Aleksios III Komnenos, mutta todennäköisemmin sen perustivat veljekset Aleksios Stratopedarkki ja Johannes (Ioannes) Primikerios, jotka palvelivat Bysantin valtakunnan korkeissa tehtävissä. Luostarin lähellä sijaitsevat antiikin aikaisen Thyssoksen kaupungin rauniot.
Luostari kunnostettiin ja sitä laajennettiin 1500-luvulla. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1393, 1773 ja 1948, mutta se ei koskaan tuhoutunut kokonaan. Luostari oli välillä kilvoitustavaltaan idiorytminen, mutta palasi kinobiottiseen elämäntapaan vuonna 1992. Vuonna 2011 luostarissa oli 28 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan itärannikon keskivaiheilla. Sen lähin luostari on Stavronikítaksen luostari linnuntietä noin kaksi kilometriä etelään. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on omistettu Kristuksen kirkastumiselle ja rakennettu luostarin perustamisen aikoihin 1300-luvulla. Tuolloin tehdyt makedonialaisen koulukunnan seinämaalaukset maalattiin uudelleen vuonna 1854. Kirkon kellotorni on rakennettu 1800-luvulla. Luostarin alaisuuteen kuuluu sivuluostari Profeetta Elian skiitta. Luostariin kuuluu myös seitsemän kappelia sen sisäpuolella ja seitsemän sen ulkopuolella sekä viisi keljaa. Luostarin kirjastossa on 350 käsikirjoitusta, noin 3 500 painettua kirjaa sekä useita historiallisia dokumentteja.
Xiropótamoksen luostari
Xiropótamoksen luostari (, myös "Kseropotamoksen luostari", "Ksiropotamoun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Xiropótamos on kahdeksannella sijalla.
Xiropótamoksen luostari on perustettu 900- tai 1000-luvulla. Sen perustajasta ei ole varmuutta. Perustaja oli mahdollisesti Paavali Kseropotamoslainen (Paulos Kseropotamenos), joka perusti myös Pyhän Paavalin luostarin. Toisaalta luostarin perustajiksi mainitaan myös muun muassa keisarit Konstantinos VI ja Romanos I. Luostari kukoisti 1200-luvulle saakka. Frankkivallan aikana se kärsi kuitenkin merirosvojen hyökkäyksistä. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1280, 1507 ja 1609. Se selvisi ulkoisen tuen avulla, mutta taantui kuitenkin välillä. Vuosina 1821–1830 Xiropótamos oli turkkilaisten joukkojen miehittämä. Luostarissa oli suuret tulipalot myös vuosina 1950 ja 1973. Vuonna 2011 luostarissa ei ollut yhtään vakituista asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan länsirannikon keskivaiheilla noin neljä kilometriä Dáfnin satamasta pohjoiseen. Se on rakennettu noin 200 metrin korkeuteen. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on rakennettu 1761–1763 ja omistettu neljällekymmenelle marttyyrille. Luostariin kuuluu seitsemän kappelia sen sisäpuolella ja yhdeksän sen ulkopuolella, sekä kuusi keljaa. Myös Dáfnin satama kuuluu Xiropótamoksen hallintaan. Luostarin lukuisiin pyhäinjäännöksiin kuuluu muun muassa kaksi niin kutsuttua aidon Kristuksen ristin osaa, joiden sanotaan olevan suurimpia säilyneitä koko maailmassa. Luostarin kirjastossa on 409 käsikirjoitusta ja noin 6 000 painettua kirjaa.
Xiropótamosta lähin luostari on Pyhän Panteleimonin luostari, joka sijaitsee linnuntietä noin kaksi kilometriä luoteeseen.
Zográfoksen luostari
Zográfoksen luostari (, , myös "Zografoun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on Athoksen bulgarialainen luostari ja omistettu Pyhälle Yrjölle. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Zográfos on yhdeksännellä sijalla.
Zográfoksen luostari on perustettu 900-luvulla. Perimätiedon mukaan perustajat olivat munkit Mooses, Aaron ja Johannes. Toisen tiedon mukaan perustaja olisi ollut Georgios Maalari (kreikaksi "Zografos"), mistä se olisi saanut myös nimensä. Luostarista tuli bulgarialaisten luostari 1200-luvulla. Samalla vuosisadalla 26 luostarin munkeista kärsi marttyyrikuoleman, koska he vastustivat idän ja lännen kirkkojen yhdistymistä sekä keisari Mikael VIII:n ja Konstantinopolin patriarkan ajamaa yhdistymistä kannattanutta politiikkaa. Myöhäisbysanttilaisella ajalla luostari kärsi muiden Athoksen luostareiden tavoin katalaanien hyökkäyksistä, mutta se rakennettiin uudelleen Bysantin keisareiden tuella.
1800-luvulle saakka luostarissa asui sekä bulgarialaisia, kreikkalaisia että serbialaisia munkkeja, mutta vuodesta 1845 se on ollut puhtaasti bulgarialainen. Luostaria kunnostettiin ja laajennettiin erityisesti vuosina 1862–1869. Vuonna 1873 Zográfokseen pystytettiin kenotafi sen marttyyrien muistoksi. Luostari vaurioitui osittain tulipalossa vuonna 1974. Vuonna 2011 luostarissa oli 42 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan keskiosissa. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on rakennettu 1800-luvun alkupuolella ja sen seinämaalaukset ovat vuodelta 1817. Luostariin kuuluu kahdeksan kappelia sen sisäpuolella ja kahdeksan sen ulkopuolella. Luostarin kirjastossa, joka sijaitsee päärakennuksen tornissa, on 126 kreikkalaista ja 388 slaavilaista käsikirjoitusta ja noin 10 000 painettua kirjaa. Harvinaisuuksiin kuuluu muun muassa koodeksi 1, joka sisältää munkki Paisioksen vuonna 1745 kirjoittaman ensimmäisen Bulgarian historian.
Markku Salo (asianajaja)
Markku Salo (5. helmikuuta 1953 Pietarsaari – 28. heinäkuuta 2012 Turku) oli varatuomari ja asianajaja.
Salo valmistui Turun yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta ja perusti oman asianajotoimistonsa vuonna 1984. Hän oli opiskellessaan aktiivinen Akateemisessa sosialidemokraattisessa yhdistyksessä ja oli perustamassa turkulaista urheiluseura Pontevaa. Lisäksi hän oli vuonna 1985 perustetun paikallisradio Auran Aaltojen ensimmäinen toimitusjohtaja.
Salo kirjoitti kaksi tietokirjaa ja toimi Narsistien uhrien tuki ry:n varapuheenjohtajana.
Ennen kuolemaansa Salo työskenteli Hilkka Ahteen asianajajana tämän työpaikkakiusaamisjutussa. Salo menehtyi pitkäaikaiseen ja vaikeaan sairauteen 59-vuotiaana.
Italian Formula 4
Italian Formula 4 on vuonna 2014 käynnistynyt FIA:n hallinnoima Formula 4 -sarja, jonka kilpaillut käydään pääosin Italiassa. Sarja sai alkuunsa kun se korvasi vuonna 2014 Formula Abarth -sarjan. Auton suunnittelee ja rakentaa italialainen Tatuus. Auton mallinimi on Tatuus F4-T014. Sen moottorina toimii 1.4 litran Abarth-turbo. Renkaat tulevat Pirelliltä. Sarjassa ajetaan yhtenä viikonloppuna kolme kisalähtöä. Pisteitä jaetaan siten että kahdesta ensimmäisestä startissa jaetaan kymmenelle parhaalle kuljettajalle pisteitä 25, 18, 15, 12, 10, 8, 6, 4, 2, 1. Kolmannessa startissa pisteitä jaetaan kahdeksalle parhaalle 13, 11, 9, 6, 5, 4, 2, 1. Lisäksi sarjassa jaetaan yksi piste paalupaikan ajaneelle kuljettajalle ja nopeimmasta kierroksesta on tarjolla viisi lisäpistettä. Sarjan mestaruuden ovat voittaneet Lance Stroll, Ralf Aron ja Marcos Siebert. Tallimestaruuden on voittanut Prema Powerteam kahteen kertaan.
Docheiárioksen luostari
Docheiárioksen luostari (, myös "Dohiarioksen luostari", "Dokhiarioun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Docheiários on kymmenennellä sijalla.
Docheiárioksen luostari on perustettu alun perin mahdollisesti 900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Sen perustajana pidetään Euthymiosta, joka oli Athanasios Athoslaisen oppilas ja Suuren lavran "dokheiares" eli eräänlainen tavaranhankkija ja kellarinvartija. Tästä Euthymioksen perustama luostari sai nimensä. Luostari sijaitsi alun perin lähellä Athoksen Dáfnin satamaa, mutta joutui noin vuonna 1030–1032 siirtymään nykyiselle paikalle merirosvojen vuoksi. Erityisesti 1300-luvulla luostari sai tukea Bysantin keisareilta. Seuraavina vuosisatoina luostari taantui. Luostarissa ei kuitenkaan ole ollut suuria tulipaloja, jotka ovat tuhonneet monet muut Athoksen luostarit. Luostarin uusi nousu alkoi 1600-luvulla. Siitä tuli stauropegiaalinen vuonna 1660. Luostari menetti kaiken omaisuutensa Kreikan vapaussodassa vuosina 1821–1831. Vuonna 2011 luostarissa oli 53 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan länsirannikon keskivaiheilla hieman pohjoiseen Xenofónin luostarista. Se on ensimmäinen luostari, joka tulee näkyviin kun matkataan laivalla Ouranoúpolista Dáfnin satamaan. Linnoitusmainen luostarikokonaisuus muistuttaa keskiaikaista kaupunkia. Luostarin nykyinen pääkirkko ("katholikon") on rakennettu vuonna 1568 ja omistettu arkkienkeleille Mikael ja Gabriel. Kirkko on koristeltu rakentamisen yhteydessä kreetalaisen koulukunnan maalauksilla ja maalattu uudelleen vuonna 1855. Sen kellotorni on rakennettu 1700-luvulla. Luostariin kuuluu 12 kappelia sen sisäpuolella ja neljä sen ulkopuolella. Luostarin kirjastossa on 545 käsikirjoitusta ja yli 5 000 painettua kirjaa.
Karákalloksen luostari
Karákalloksen luostari (, myös "Karakalloun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Karákallos on sijalla yksitoista.
Karákalloksen luostari on perustettu 1000-luvun alkupuolella. Sen perustaja oli mahdollisesti Karakalas-niminen munkki, josta luostari myös on saanut nimensä. Luostari mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1018, mutta se on saatettu joutua perustamaan myöhemmin uudelleen. Luostari hylättiin kokonaan 1200-luvulla merirosvojen ja latinalaisten hyökkäysten vuoksi. Se herätettiin uudelleen henkiin 1300-luvulla Palaiologos-suvun keisareiden Andronikos II ja Johannes V sekä Konstantinopolin patriarkan tuella. Luostari taantui ja tuhoutui uudelleen ja rakennettiin jälleen 1500-luvulla. Luostarissa oli suuri tulipalo vuonna 1875, jonka jälkeen suuri osa siitä rakennettiin uudelleen. Luostari paloi myös vuonna 1988, mutta on kunnostettu. Vuonna 2011 luostarissa oli 45 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan itäosassa vajaan kilometrin päässä niemimaan itärannikosta. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on rakennettu vuosina 1548–1564 ja laajennettu myöhemmin. Se on omistettu apostoleille Pietari ja Paavali. Luostarirakennuksiin kuuluva Pietarin torni on Athoksen suurin ja rakennettiin 1500-luvulla. Luostariin kuuluu viisi kappelia sen sisäpuolella ja kaksi sen ulkopuolella, sekä 18 keljaa. Luostarin pyhäinjäännöksiin kuuluvat muun muassa apostoli Bartolomeuksen ja Pyhän Kristoforoksen kallot. Luostarin kirjastossa on 279 käsikirjoitusta, noin 2 500 painettua kirjaa sekä historiallisia dokumentteja, kuten "khrysobullia".
Karákallosta lähimmät luostarit ovat Filótheoksen luostari länsipuolella ja Ivíronin luostari luoteispuolella.
Simonópetran luostari
Simonópetran luostari (, ”Simonin kallion luostari” tai Σιμωνόπετρα, "Simonópetra", ”Simonin kallio”) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Simonópetra on sijalla kolmetoista.
Simonópetran luostari on perustettu noin vuonna 1257. Sen perusti Pyhittäjä Simon, jonka mukaan luostari on saanut nimen ”Simonin kallion luostari”. Vuonna 1363 luostari kunnostettiin serbialaisten rahoituksella. Luostari paloi vuonna 1570 ja rakennettiin uudelleen valakialaisten tuella. Luostari paloi uudelleen vuonna 1622. Luostari taantui välillä ja alkoi toimia uudestaan 1700-luvun lopulla. Luostarissa oli vakava palo myös vuonna 1891. Tuolloin se kunnostettiin venäläisten tuella. Vuonna 2011 luostarissa oli 75 asukasta.
Simonópetra sijaitsee Athoksen niemimaan länsirannikon eteläosissa. Korkeaseinäinen, seitsenkerroksinen luostarirakennus on rakennettu jyrkälle vuorenrinteelle noin 330 metrin korkeuteen. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on rakennettu noin vuonna 1600 ja nykyisessä muodossaan vuoden 1891 palon jälkeen. Se on omistettu Kristuksen syntymälle. Luostariin kuuluu neljä kappelia sen sisäpuolella ja kahdeksan ulkopuolella. Tulipalojen vuoksi luostarin kirjasto on monia muita Athoksen luostareita pienempi ja käsittää lähinnä jälkibysanttilaisia käsikirjoituksia sekä nykyaikaista tieteellistä kirjallisuutta ja tiedejulkaisuja.
Luostarin pyhäinjäännöksiin kuuluu muun muassa Magdalan Marian vasen käsi, jonka sanotaan säilyneen erikoisen hyvin ja jota pidetään ihmeitätekevänä. Siksi Mariaa pidetään myös luostarin ”toisena perustajana”.
Linnuntietä noin 1,5 kilometriä luostarista etelään sijaitsee Pyhittäjä Gregorioksen luostari.
Mendele Mojkher Seforim
Mendele Mojkher Seforim, oik. Šalom Jakob Abramovitš, (1835–1917) oli venäjänjuutalainen kirjailija. Hän loi nykyaikaisen heprean- ja jiddišinkielisen kirjallisuuden perustan. Hän kuvasi kertomuksissaan ja romaaneissaan itäjuutalaisten elämää realistisesti. Hänelle on ominaista kypsä, satiirinsävyinen huumori.
Pyhän Paavalin luostari
Pyhän Paavalin luostari (, myös "Agiou Pavloun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on omistettu Kristuksen temppeliintuomiselle. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Pyhän Paavalin luostari on sijalla neljätoista.
Pyhän Paavalin luostari on perustettu 900-luvun lopulla. Se mainitaan asiakirjoitta ensimmäisen kerran vuonna 972. Sen perustaja oli Paavali Kseropotamoslainen, joka perusti myös Xiropótamoksen luostarin. Ilmeisesti myös Pyhän Paavalin luostari tunnettiin alun perin tällä nimellä, mutta vuodesta 1108 se on tunnettu Pyhän Paavalin luostarina. Luostari autioitui 1300-luvulla ja alennettiin keljaksi. Se elpyi 1400-luvulla ja siitä tuli jälleen luostari, mutta se taantui uudelleen 1700-luvulla. Luostarin uusi elpyminen alkoi 1800-luvulla. Luostarissa oli suuri tulipalo vuonna 1902 ja se kärsi tulvasta vuonna 1911. Vuonna 2011 luostarissa oli 48 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan länsirannikon eteläosissa vuorenrinteessä vajaan kilometrin päässä merenrannasta. Luostarirakennukseen kuuluu suuri torni, joka rakennettiin vuonna 1522. Luostarin nykyinen pääkirkko ("katholikon") on rakennettu 1839–1844 ja se on omistettu Neitsyt Marian puhdistamiselle. Vanhimmat luostarirakennukset ovat peräisin 1400- ja 1500-luvulta. Luostarin alaisuuteen kuuluvat sivuluostarit Uusi skiitta ja Lákkoksen Pyhän Demetrioksen skiitta. Luostariin kuuluu myös 12 kappelia, joihin lukeutuva Pyhän Yrjön kappeli on luostarin vanhin rakennus. Luostarin pyhäinjäännöksiin kuuluvat muun muassa Itämaan tietäjien antamiksi lahjoiksi uskotut esineet sekä Gregorios Nazianzilaisen jalka. Luostarin kirjastossa on 494 käsikirjoitusta ja yli 12 000 painettua kirjaa.
Luostarin pohjoispuolella linnuntietä noin 1,5 kilometrin päässä sijaitsee Pyhän Dionysioksen luostari.
Robert Milkins
Robert Milkins (s. 6. maaliskuuta 1976) on englantilainen snooker-ammattilainen. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1995. Hän on saavuttanut urallaan noin 665 tuhatta puntaa palkintorahoja.
Milkins aloitti ammattilaisuransa vuonna 1995. Kaudeksi 1996-1997 hän putosi ulos pääkiertueelta, mutta palasi sinne vuoden päästä. Milkins on saavuttanut urallaan yhden rankingittoman turnausvoiton, kun hän voitti vuonna 2009 Pro Challenge Seriesin kilpailun finaalissa Shailesh Jogian. Ranking-kilpailuiden turnausvoittoja Milkins ei vielä ole saavuttanut. MM-kilpailuissa hän on päässyt parhaimmillaan toiselle kierrokselle.
Milkins on huhtikuussa 2015 maailmanrankingissa sijalla 17. Hänen paras rankingsijoituksensa on 12:s sija helmi-maaliskuulta 2014. Milkins on saavuttanut urallaan 141 sadan breikkiä ja hänen paras breikkinsä on maksimibreikki 147.
Stephen McCarthy
Stephen Michael McCarthy (s. 21. heinäkuuta 1988 Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Pelipaikaltaan McCarthy on keskuspuolustaja.
McCarthyn ammattilaisuran ensimmäinen seura oli DFW Tornados, jota hän edusti vuonna 2009. Seuraavana vuonna hän edusti Carolina Dynamoa tehden yhdeksässä pelaamassaan ottelussa neljä maalia. New England Revolution varasi McCarthyn vuonna 2011 Major League Socceriin numerolla 24 ja tammikuussa 2011 McCarthy siirtyikin seuraan. Debyytti seuran paidassa MLS:ssä tapahtui maaliskuussa 2011 Los Angeles Galaxya vastaan. Hän teki 69 pelaamassaan MLS-ottelussa seuralle kaksi maalia. Kaudella 2014 hän oli Revolutionin kanssa Major League Soccerin toinen.
Tammikuussa 2015 McCarthy siirtyi Suomen Veikkausliigan Kuopion Palloseuraan yksivuotisella pelaajasopimuksella. Hän debytoi Veikkausliigassa huhtikuussa 2015 Vaasan Palloseuraa vastaan.
McCarthy pelasi vuonna 2007 Yhdysvaltain alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa kolme ottelua viimeistellen niissä yhden osuman.
Joanna García
Joanna Lynne García (tunnettu myös nimellä Joanna García Swisher; s. 10. elokuuta 1979 Tampa, Florida) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän on näytellyt lukuisissa televisiosarjoissa vuodesta 1992 alkaen, mutta tunnetaan ehkä parhaiten rooleistaan nuortensarjassa "Pelottaako?" ja sitcom-sarjassa "Reba". Lisäksi García on näytellyt rooleja muun muassa sarjoissa "Viiden juttu", "Freaks and Geeks", "Gossip Girl", "Ensisilmäyksellä" ja "Olipa kerran".
García aloitti näyttelemisen kymmenvuotiaana esiintyen useissa kotikaupunkinsa paikallisissa teatterinäytelmissä. Hän oli tanssiaiskuningatar koulussaan Tampan katolisessa lukiossa.
García on myös näytellyt muutamassa elokuvassa, kuten "American Pie 2", "Not Another Teen Movie", "Revenge of the Bridesmaids" ja "The Internship".
Lainahöyhenissä (musikaali)
Lainahöyhenissä ("La Cage aux folles") on yhdysvaltalainen farssimusikaali vuodelta 1983, jonka käsikirjoituksen on tehnyt Harvey Fierstein sekä musiikin ja sanoitukset Jerry Herman. Se perustuu ranskalaisen Jean Poiret’n farssiin "La Cage aux folles", jota on suomeksi esitetty nimellä "Herrat diivat".
Tarinassa ikääntyvä homopari pyörittää yökerhoa Ranskan Rivieran Saint-Tropez’ssa. Georges on yökerhon johtaja ja hänen elämänkumppaninsa Albin paikan suosituin drag-artisti. Georgesin poika Jean-Michel on tulossa käymään tyttöystävänsä ja tämän äärikonservatiivisten poliitikkovanhempien kanssa, ja kulissit on saatava kuntoon, ettei heidän suhteensa ja työnsä todellinen laatu paljastuisi.
Musikaalin alkuperäinen Broadway-tuotanto sai yhdeksän Tony-ehdokkuutta, joista voitti kuusi. Myös monet muut musikaalin tuotannot eri puolilla maailmaa on palkittu.
Suomessa musikaalia on esitetty Åbo Svenska Teaterissa syyskaudella 1991 Torsten Sjöholmin ohjauksena, Mikko Koivusalon suomennoksena Heinolan kesäteatterissa vuonna 2007 (ohj. Tiina Brännare), Svenska Teaternissa vuonna 2008 (ohj. Georg Malvius), Helsingin Kaupunginteatterissa kaudella 2011–2012 (ohj. Neil Hardwick) ja Jyväskylän kaupunginteatterissa kaudella 2014–2015 (ohj. Timo Rissanen).
Seitsemäs pasuuna
Seitsemäs pasuuna on vuonna 1986 ilmestynyt rock-yhtye Kansanturvamusiikkikomission minialbumi. Sen materiaali julkaistiin uudelleen vuonna 1995 Dekadenz-yhtiön kokoelmalla "Fuck Hits Vol. 1".
Keijo Elio
Keijo Elio (8. tammikuuta 1934 Viipuri – 7. joulukuuta 2010 Tampere) oli suomalainen upseeri, lentäjä, kasvatustieteilijä ja professori. Hän palveli upseeriksi valmistuttuaan ilmavoimien eri osastoissa, viimeiseksi Satakunnan lennostossa, josta hän jäi eläkkeelle 1975 esikuntapäällikön tehtävistä everstiluutnanttina. Hän oli ilmavoimien kunniatuomioistuimen vakinainen jäsen ja Upseeriliiton Pirkka-Hämeen osaston puheenjohtaja.
Elio teki kasvatustieteilijäuransa enimmäkseen Tampereen yliopiston kasvatustieteen laitoksella mutta toimi paitsi Tampereen yliopiston, myös Jyväskylän yliopiston dosenttina.
Percy Sledge
Percy Tyrone Sledge (25. marraskuuta 1940 Leighton, Alabama – 14. huhtikuuta 2015 Baton Rouge, Louisiana) oli yhdysvaltalainen soullaulaja. Sledgen muusikonura alkoi 1960-luvun alussa. Vuonna 2005 hänet valittiin Rock and Roll Hall of Fameen. Sledge sairasti syöpää ja kuoli kotonaan Louisianassa huhtikuussa 2015.
Valkenee – Koko tuotanto
Valkenee – Koko tuotanto on vuonna 2007 ilmestynyt hardcore-yhtye Kansanturvamusiikkikomission kokoelma-albumi, joka sisältää 1983–1986 toimineen yhtyeen kaiken levytetyn materiaalin. Kappaleet on aikaisemmin julkaistu albumeilla "666" (1985) ja "Seitsemäs pasuuna" (1986) sekä Barabbas Recordsin kokoelmalla "Yalta Hi-Life" (1984).
Kappaleet 1–18 ovat albumilta "666" (1985), 19–24 minialbumilta "Seitsemäs pasuuna" (1986) ja 25–29 kokoelmalta "Yalta Hi-Life" (1984).
Ungelon torppa
Ungelon torppa on Enontekiön Hetassa sijaitseva kirjailija Yrjö Kokon entinen kirjailijakoti joka on valmistunut 1952. Torpan hirsirakennukset sijaitsevat Ounasjärveen pistävässä Ungelonniemessä jonne pääsee polkua pitkin kapean maakannaksen kautta. Torpan rakennuksiin kuuluu asuinrakennuksen ohella sauna, venehuone ja verkkokatos.
Kokko saapui sodan jälkeen eläinlääkäriksi Käsivarren Lappiin mutta ryhtyi sitten ammattikirjailijaksi. Hän suunnitteli itse Ungelon torpan rakennukset käyttäen esikuvina vanhoja talonpoikaisrakennuksia. Torppa oli alun perin vain kesäkäytössä ja Kokko kirjoitti ja muokkasi siellä useita teoksiaan. Hän kuvasi torppaa vuonna 1957 ilmestyneessä teoksessaan "Ungelon torppa". Torppa on nykyisin Yrjö Kokon pojan Olli Kokon loma-asuntona.
Ungelonniemeltä on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja ja niemi on toiminut aikoinaan väliaikaisena hautaussaarena.
Rurik Ahlberg
Rurik Ahlberg (s. 1972) on Mustasaaren kunnanjohtaja. Mustasaaren kunnanvaltuuston valitessa kunnanjohtajan 25. tammikuuta 2007 hän sai 24 ääntä, Alice Linnas sai 19 ääntä eikä kolmas ehdokas, Anders Kjellman, saanut yhtään ääntä. Ahlberg on valtiotieteiden maisteri ja lisensiaatti. Hän on RKP:n ehdokkaana vuoden 2015 eduskuntavaaleissa.
Ilkka Salminen
Ilkka Salminen on ollut Jämsän kaupunginjohtaja vuodesta 2010. Aiemmin hän oli Lopen kunnanjohtaja. Hän on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri. Maaliskuussa 2015 hän haki Lohjan kaupunginjohtajaksi.
Timothy Spencer
Timothy Wilson Spencer (17. maaliskuuta 1962 – 27. huhtikuuta 1994) oli afroamerikkalainen sarjamurhaaja, joka raiskasi ja tappoi kuristamalla neljä naista Richmondissa, Virginiassa syksyllä 1987. Lisäksi häntä epäiltiin Carolyn Hammin samankaltaisesta murhasta vuodelta 1984, josta oli syyttömänä tuomittu mies nimeltä David Vasquez. Spencerin syyllisyyttä ei kuitenkaan voitu todistaa.
Ennen kiinnijäämistään 25-vuotias Spencer sai aikaan kauhua ja paniikkia Richmondin rauhallisessa esikaupunkiyhteisössä riehuvana sarjamurhaajana syyskuusta 1987 alkaen. Kaupunki antoi Spencerille nimen "South Siden kuristaja". Timothy Spenceristä tuli ensimmäinen DNA-näytteen perusteella tuomittu murhaaja Yhdysvalloissa.
Timothy Spencer oli kotoisin Washington DC:n liepeiltä, ja hän kasvoi Green Valleyssa, Virginiassa yksinhuoltajaäitinsä kanssa. Hänellä on yksi nuorempi veli. Rikoksen tielle Spencer lähti jo nuorena alkaen rankoista kouluajoista, ja joutui jo kaksikymppisenä vankilaan useista tekemistään ryöstöistä Richmondin alueella.
Spencer valitsi uhrinsa huolella vakoilemalla ja seuraamalla heitä paikallisessa ostoskeskuksessa. Hän toisti saman kaavan kaikkien uhriensa kanssa; kiipesi yöllä sisään naisten kotien ikkunoista, raiskasi ja kidutti heitä kuristamalla vain tajuttomuuteen asti ja uhrien virottua tappoi heidät. Murha-aseinaan Spencer käytti vyötä ja sukkaa. Tutkijoita hämmästytti hänen huolellisuutensa; hän ei jättänyt mitään jälkiä itsestään rikospaikalle siemennestettä lukuun ottamatta.DNA-testien perusteella Timothy Spencer tuomittiin Debbie Daviesin, Susan Hellamsin ja Susan Tuckerin murhista. Vaikka 15-vuotiaan Diane Chon murhapaikalta löytyneet todisteet olivat ristiriitaisia, Spencer sai syytteen ja tuomion myös hänen raiskauksestaan ja murhastaan. Hänet teloitettiin sähkötuolissa 27. huhtikuuta 1994.
Yalta Hi-Life
Yalta Hi-Life on vuonna 1984 ilmestynyt Barabbas Recordsin kokoelma-albumi, jolla esiintyvät Terveet Kädet, Varaus, Äpärät, Aivoproteesi, Kaaos ja Kansanturvamusiikkikomissio. Saksalainen Power It Up julkaisi levyn uudelleen vinyylinä vuonna 2008.
Albumin materiaalia on mukana muun muassa Varauksen kokoelmalla "Requiem" (1996) ja Kansanturvamusiikkikomission kokoelmalla "Valkenee – Koko tuotanto" (2007) sekä Kaaoksen debyyttialbumin "Ristiinnaulittu Kaaos" uudelleenjulkaisulla (2003).
Levyn kannet on painettu paperille, joka aukeaa julisteeksi. Kansien ensimmäinen painos oli painojäljeltään huono ja painotalo joutui painamaan ne uudelleen laadukkaammalle paperille. Painosten välillä on pieniä eroja, esimerkiksi Kansanturvamusiikkikomissio -yhtyeen nimi on levyn sisäkanteen kirjoitettu aiemmassa panoksessa käsin ja myöhemmässä kirjoituskoneella.
Karjalatalo
Karjalatalo on sotien jälkeen karjalaisten kokoontumispaikaksi rakennettu Karjalan Liiton omistama punatiilinen talo Helsingin Käpylässä. Arkkitehti Into Pyykön suunnittelema talo valmistui 1974.
Talossa Karjalan Liiton toimintojen lisäksi runsaasti erilaista muuta toimintaa. Siellä on ekumeeninen kappeli. Siellä toimii 1982 ammattilaisten ohjauksessa harrastajateatteri Karjalainen näyttämö. Viipurin Lauluveikkojen harjoitustilat ovat Karjalatalossa.
Haukilammi (Lohja)
Haukilammi on Uudellamaalla Lohjalla oleva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. Järvi kuuluu Liesjärveen laskevan Mustijoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 100 metriä. Järven läpi virtaa oja, jota kutsutaan alajuoksulla Mustijoeksi. Vain Uudenkylänlammin laskuoja laskee järveen. Järven rantaviiva on 640 metriä pitkä ja sen ranta on suota, jota ympäröi moreenipohjainen metsämaasto. Rannat ovat rakentamattomia eikä järvelle johda teitä.
Järvi oli piirretty näkyviin vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa, mutta sille ei annettu nimeä. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa sen nimi kirjoitettiin "Hauklampi".
Metsälammi (Lohja)
Metsälammi tai Metsälampi on Uudellamaalla Lohjalla oleva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. Järvi kuuluu Liesjärveen laskevan Mustijoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 70 metriä. Siihen laskee kaksi suo-ojaa. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkuunsa 1,2 kilometriä pitkä oja Mustijokeen.
Järven rantaviiva on 0,48 kilometriä pitkä ja sen ranta on suota, jonka reunoihin päättyy moreenipohjainen metsämaasto.Järven rannat ovat rakentamattomia eikä järvelle johda teitä. Valtatie 2 ohittaa järven 500 metrin etäisyydeltä.
Järvi on piirretty näkyviin vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa, mutta sille ei ole annettu nimeä. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa sen nimi kirjoitettiin "Rajalampi", josta laski oja "Mustajokeen".
Myllylammi (Lohja)
Myllylammi on Uudellamaalla Lohjalla oleva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. Järvi kuuluu Liesjärveen laskevan Mustijoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen pituus on 150 metriä ja leveys 100 metriä. Siihen laskee kaksi ojaa, jotka tuovat Isojärvestä vettä. Nämä oja ovat samalla Mustijoen yläjuoksua, joten joki virtaa järven läpi. Isojärvelle on 350 metriä matkaa ja Haukilammille on kilometrin verran matkaa alajuoksulle.
Järven soinen rantaviiva on 460 metriä pitkä ja suon ympäristö on moreenipohjaista metsämaastoa, mutta siellä ei ole rakennuksia. Tie kiertää suon melko läheltä.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa sitä ei vielä näkynyt, mutta vuoden 1884 Senaatin kartastossa sen nimi kirjoitettiin "Myllymäkilampi". Järvestä pohjoiseen oli merkitty myllyä tarkoittava karttamerkki.
Riihilammi (Lohja)
Riihilammi eli Ruoholammi on Uudellamaalla Lohjalla oleva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. Järvi kuuluu Liesjärveen laskevan Mustijoen valuma-alueeseen.
Soikean lammen pinta-ala on 0,69 hehtaaria ja sen halkaisija on 100 metriä. Lampi sijaitsee Löytynharjun patoaman suon keskellä aivan valtatien 2 vieressä. Suo on voimakkaasti ojitettu ja ojia on yhdistetty lampeen. Mustinjoen luikerteleva uoma toimii ojien keräilyuomana, johon on lammesta matkaa 200 metriä. Järven soista rantaviivaa on 310 metriä.
Lampea ei piirretty näkyviin vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa, mutta vuoden 1884 Senaatin kartastossa se piirrettiin ja sen nimi oli "Riihilampi". Lammesta oli piirretty oja suoraan Musijokeen.
Uudenkylänlammi
Uudenkylänlammi on järvi Pusulassa Lohjalla Uudenmaan maakunnassa. Se kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. Tämän sisällä se on osa Liesjärveen laskevan Mustijoen valuma-aluetta.
Järven pinta-ala on 3,1 hehtaaria ja sen pituus on 400 metriä ja leveys 130 metriä. Järvi on keskeltä kapeampi, joten järvessä on kaksi allasta. Siihen laskee neljä metsäojaa ja yhden varrella on rakennuksia lähellä rantaa. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 1,5 kilometriä pitkä Haukilammiin.
Järven rantaviiva on 0,95 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven rannat ovat lähes rakentamattomia eikä rantaan johda teitä. Valtatie 2 ohittaa lammen 150 metrin etäisyydeltä.
Järvi on piirretty nimettömänä näkyviin uoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa. Se on merkitty monta kertaa suurempana kuin Haukilammi on piirretty nykykarttoihin. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa sen nimi kirjoitettiin "Laihalampi". Sen eteläpuolella sijaitsi "Uuskylä". Nykykartoissa järvellä on keskellä kaventuma, mutta vanhoissa kartoissa se on soikio.
Five Tango Sensations
Five Tango Sensations on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin albumi, joka julkaistiin vuonna 1991 levymerkillä Nonesuch Records. Levy sisältää Argentiinalaisen Astor Piazzollan sävellyksiä.
Kappaleet säveltänyt Astor Piazzolla.
Hepolammi (Lohja)
Hepolammi on Uudellamaalla Karkkilassa ja Lohjalla oleva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. Järvi kuuluu sekä Liesjärveen laskevan Mustijoen valuma-alueeseen että Karjaanjoen vesistöön, jonka Takalammiin se laskee myös.
Järven pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee vain Tervalammin vedet. Laskuojia on kuitenkin kaksi, sillä järvi sijaitsee tarkalleen vedenjakajalla. Toinen laskuoja laskee Isojärvi ja toinen Takalammiin, joka kuuluu Ruokjärven valuma-alueeseen. Järviä, joilla on kaksi eri laskevat kahteen eri vesistöön, kutsutaan bifurkaatiojärviksi.
Järven rantaviiva on 670 metriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven eteläranta on soistunutta. Läheiseltä tilalta johtaa järvelle polku ja järven ylittää säjkölinja. Lähin rakennus sijaitsee Lohjan puolella mäessä noin 50 metrin päässä. Lohjan ja Karkkilan välinen raja ylittää järven ja tajan käännekohta sijaitsee keskellä järveä.
Järvi on piirretty nimettömänä näkyviin vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Vuoden 1884 Senaatin kartastossa sen nimi kirjoitettiin "Mettälampi". Siitä laski tuolloin kaksi ojaa eri suuntiin. Toinen ojista laski "Takalampeen" ja toinen "Isojärveen".
Riihilammi (Karkkila)
Riihilammi on Uudellamaalla Karkkilassa oleva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. Järvi kuuluu Liesjärveen laskevan Mustijoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja sen pituus on 170 metriä ja leveys 100 metriä. Järvi sijaitsee korkealla mäellä neljän kukkulan välissä ja sitä ympäröivän suon ojat laskevat siihen. Suolta on laskuojia kuitenkin kaksi, sillä järvi sijaitsee tarkalleen vedenjakajalla. Toinen laskuoja laskee Isojärvi ja toinen Kololammiin, joka kuuluu Ruokjärven valuma-alueeseen. Järviä, joilla on kaksi eri laskevat kahteen eri vesistöön, kutsutaan bifurkaatiojärviksi.
Järven rantaviiva on 420 metriä pitkä ja sen rannat ovat suota, jota ympäröivät moreenipohjainen metsämaasto. Rannat ovat rakentamattomia eikä järvelle johda teitä. Isojärvelle on matkaa 400 metriä ja lähimmälle tielle 200 metri.
Sitä ei piirretty näkyviin vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa, mutta vuoden 1884 Senaatin kartastossa sen nimi kirjoitettiin "Riihilampi". Se oli tuolloin vielä ojaton.
Henryk Mikolaj Górecki: Already It Is Dusk/&quot;Lerchenmusik&quot;
"Lerchenmusik"
Henryk Mikolaj Górecki: Already It Is Dusk/"Lerchenmusik" on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin ja englantilaisen London Sinfoniettan albumi, joka julkaistiin vuonna 1991 levymerkillä Nonesuch Records. Levy sisältää puolalaisen Henryk Góreckin sävellyksiä.
Kappaleet säveltänyt Henryk Górecki.
Alviina Alametsä
Alviina Alametsä (s. 29. syyskuuta 1992) on suomalainen vihreiden poliitikko. Hän on kansanedustaja Pekka Haaviston eduskunta-avustaja ja tuleva Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Alametsä valmistui ylioppilaaksi Jokelan lukiosta vuonna 2011. Hän aloitti opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 2011 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 2014 pääaineenaan maailmanpolitiikan tutkimus.
Aiemmin Alametsä on toiminut opiskelijapolitiikassa esimerkiksi Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksessa (2015), Helsingin yliopiston kollegiossa (2014–2016) ja Suomen ylioppilaskuntien liitossa (2016). Alametsä on toiminut nuorisojärjestö Allianssin ilmastodelegaattina kaudella 2012–2013, ja HYY Ravintolat Oy:n ja Academica Hotels Oy:n hallituksissa vuonna 2014.
Alametsä oli ehdolla kunnallisvaaleissa 2012 Vihreiden riveistä. Hän on Helsingin ympäristölautakunnassa varajäsenenä vuodesta 2013 alkaen. Alametsä oli ehdolla eduskuntavaaleissa 2015 Helsingin Vihreiden ehdokkaana, ja sai Helsingin piirin nuorimpana ehdokkaana 1 273 ääntä, joka oli listan 13. paras suoritus. Alametsä valittiin vuoden 2017 kunnallisvaaleissa 1 621 äänellä Helsingin kaupunginvaltuustoon.
Alametsä on Vihreiden turvallisuuspoliittisen ryhmän puheenjohtaja, ja johti syyskuussa 2016 Vihreiden puoluevaltuuskunnan hyväksymän Vihreiden ulko- ja turvallisuuspoliittisen linjapaperin valmistelua.
Alametsä on ollut töissä konfliktinratkaisujärjestö Crisis Management Initiativessa.
Nykyään Alametsä työskentelee kansanedustaja Pekka Haaviston avustajana eduskunnassa.
Alametsä oli yhdeksäsluokkalaisena koululaisena paikalla Jokelan koulukeskuksessa, kun siellä tapahtui useita kuolonuhreja vaatinut koulusurma. Hän on kirjoittanut kokemuksistaan kirjan.
Vuonna 2014 Alametsä työskenteli asiantuntijatehtävissä "Pekka – Inside the Mind of a School Shooter" -dokumenttielokuvahankkeessa (Submarine Channel, 2014). Ohjaaja Alexander Oey hyödynsi dokumentissa koulusurmista 15-vuotiaana selvinneen Alametsän keräämää aineistoa, joka koostui tutkijoiden, mielenterveysalan asiantuntijoiden, Auvisen läheisten, opettajien ja oppilaiden haastatteluista. Elokuva esitettiin Suomessa ensimmäisen kerran DocPoint-elokuvafestivaaleilla 28. tammikuuta 2015. Elokuva on saanut kansainvälistä tunnustusta, kuten International Festival of Audiovisual Programs (FIPA) - festivaalin parhaan elokuvan palkinnon.
Huume-Suomen historia
Huume-Suomen historia on Yleisradion tuottama dokumenttisarja, joka kertoo siitä, miten nykyään huumeina pidetyt aineet tulivat Suomeen. Sitä ennen kannabis, oopiumi, morfiini, heroiini, kokaiini ja amfetamiini olivat lähinnä lääkeaineita, joita myös satunnaisesti väärinkäytettiin.
"Huume-Suomen historia" -sarjaan kuuluu neljä puolituntista televisiodokumenttia ja neljä verkkodokumenttia.
Sokotrankeltasiipi
Sokotrakeltasiipi eli aiemmalta nimeltään kultasiipihemppo ("Rhynchostruthus socotranus") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Sokotrankeltasiipeä tavataan Sokotran saariryhmään kuuluvalla Sokotran saarella. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pyrstöpunavarpunen
Pyrstöpunavarpunen ("Urocynchramus pylzowi") on pyrstöpunavarpusten heimoon kuuluva varpuslintu. Aikaisemmin laji luetiin peippojen heimoon, mutta on sittemmin erotettu omaan heimoonsa.
Pyrstöpunavarpusta tavataan Kiinan keskiosissa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lanainkoukkunokka
Lanainkoukkunokka ("Dysmorodrepanis munroi") oli peippojen heimoon kuulunut varpuslintu.
Lanainkoukkunokkaa tavattiin vain Havaijiin kuuluvalla Lanain saarella. Siitä ei ole tehty havaintoja vuoden 1918 jälkeen, ja laji katsotaan sukupuuttoon kuolleeksi. Sen häviämisen syinä olivat elinympäristöjen tuhoutuminen ja vieraslajit.
Bonininnokkavarpunen
Bonininnokkavarpunen ("Chaunoproctus ferreorostris") oli peippojen heimoon kuulunut varpuslintu.
Bonininnokkavarpusta tavattiin Japanissa, eikä siitä ole tehty havaintoja vuoden 1828 jälkeen. Laji hävisi luultavasti metsien tuhoutumisen ja vieraslajien takia.
Tervalammi (Karkkila)
Tervalammi on Uudellamaalla Karkkilassa oleva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. Lampi kuuluu Liesjärveen laskevan Mustijoen valuma-alueeseen.
Lampi on kapean muotoinen ja sen pituus on 120 metriä ja leveys 50 metriä. Se sijaitsee suon keskellä ja siihen laskevat kaksi suo-ojaa eri suunnilta. Ojat saattavat olla samalla myös laskuojia, sillä lampi sijaitsee ylhäällä neljän kukkulan keskellä ja on lähellä vedenjakajaa. Suon vedet virtaavat kahteen eri suuntaan, mutta kyseessä ei kuitenkaan ole selkeä bifurkaatio­tilanne. Lyhin reitti vie Hepolammiin. Karkkilan ja Lohjan välinen raja kulkee 150 metrin etäisyydellä kääntyen Rajakalliomäellä eri suuntiin.
Järveä ei merkitty näkyviin vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa se oli merkitty "Rajalammen" nimisenä. Nykykartassa lampi on terävälahtinen, mutta vanhoissa kartoissa sen muoto on pyöreä.
Isojärvi (Lohja)
Isojärvi on Pusulan Kärkölän ja Pyhäjärven Vuotinaisten puolessavälissä Lohjan ja Karkkilan rajalla Uudellamaalla oleva järvi. Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen ja tämän sisällä Tammelan Liesjärveen laskevan Mustijoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 27 hehtaaria ja sen pituus on 1,4 kilometriä ja leveys 500 metriä. Siihen laskee kaksitoista suo- tai metsäojaa, joista eräät tuovat vettä sekä Hepolammilta ja Tervalammilta että Riihilammilta. Järven luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, jossa kolme ojaa yhtyvät Myllylammiin. Näistä pohjoisin lienee luontainen laskuoja. Laskuojan pituus on 300 metriä ja se virtaa Myllylammin läpi. Oja jatkaa Mustijokena laskien lopuksi Liesjärveen.
Järven rantaviiva on 5,2 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa ja vain pieni osa suota. Järvessä on neljä pientä luotoa, joista yksi toimii rajan kulmapisteenä. Rannoille on rakennettu 13 loma-asuntoa, joille johtaa tiet valtatieltä 2. Järvelle on toimitettu ranta-asemakaava. Karkkilan ja Lohjan välinen raja kulkeen järven pituusakselia pitkin.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi oli jo nykyinen ja samoin se oli vuoden 1884 Senaatin kartastossa.
Thomas Romain
Thomas Romain on ranskalainen animaattori, joka tunnetaan parhaiten Code Lyokon tekijänä.
Macraucheniidae
Macraucheniidae oli Litopterna-lahkoon kuulunut heimo, joka kuului Etelä-Amerikassa eläneeseen Meridiungulata-ryhmään. Siihen kuuluneet eläimet muistuttivat kameleita, paitsi että niiden jalat olivat enemmän samanlaiset kuin sarvikuonoilla. Heimoon kuuluneita sukuja olivat "Macrauchenia, Theosodon" ja "Xenorhinortherium".
Trigonostylopidae
Trigonostylopidae oli Astrapotheria-lahkoon kuulunut heimo. Tähän heimoon on aikaisemmin sijoitettu sukuja, joiden on myöhemmin ajateltu joko muodostavan oman lahkonsa tai kuuluvan lahkoon Litopterna. Ainoa heimoon varmasti kuuluva suku on "Trigonostylops", joka eli paleoseenikaudelta eoseenikaudelle. "Trigonostylops" muistutti sukua "Astrapotherium".
Bacillus
Bacillus on Bacillaceae-heimoon kuuluva gramposiitiivinen bakteerisuku, johon kuuluu useita lajeja. Suvun lajeja elää kaikkialla ja ne ovat enimmäkseen aerobisia, mutta osa on myös fakultatiivisesti anaerobisia. Tämän bakteerisuvun nimi, "Bacillus", merkitsee suomeksi "”pientä sauvaa”".
"Bacillus" bakteerit ovat muodoltaan sauvamaisia, eli basilleja, ja ne voivat muuntua itiömuotoon. Itiöinä ne kestävät äärioloja, mutta eivät lisäänny. Vaikka "Bacillus"-lajit ovat enimmäkseen grampositiivisia, osalla lajeista solut muuttuvat ikääntyessään gramnegattivisiksi. "Bacilluksilla" on monia erilaisia fysiologisia ominaisuuksia, midenkä johdosta suvun eri lajit voivat elää kaikentyyppisissä ympäristöissä. Niitä elää esimerkiksi arktisessa maaperässä, makean veden tai meren sedimentissä, aavikoiden hiekassa ja kuumissa lähteissä.
Osa "Bacillus"-lajeista aiheuttaa tauteja esimerkiksi "Bacillus anthracis" saa aikaan pernaruttoa. "Bacillus larvae", "Bacillus lentimorbus" ja "Bacillus popilliae" taasen ovat eri hyönteisryhmien taudinaiheuttajia. Koska "Bacillus"-itiöt kestävät kuumuutta ja säteilyä, ne voivat aiheuttaa ongelmia elintarviketeollisuudelle mm. pilaamalla ruokia ja "Bacillus cereus" voi aiheuttaa ruokamyrkytyksiä.
M-Nitrotolueeni
m-Nitrotolueeni eli 3-nitrotolueeni (CHNO) on tolueenin nitrattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa väriaineiden ja muiden kemikaalien valmistamiseen. m-Nitrotolueeni on o- ja p-nitrotolueenien isomeeri.
m-Nitrotolueeni on huoneenlämpötilassa keltaista nestettä. Yhdiste liukenee vain vähän veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Yhdiste voidaan hapettaa elektrolyyttisesti m-nitrobentsaldehydiksi tai kromihapon avulla m-nitrobentsoehapoksi. Pelkistäminen vedyttämällä johtaa m-toluidiiniin. Nitraus johtaa pääasiassa 3,4-dinitrotolueenin muodostumiseen.
m-Nitrotolueenia voidaan valmistaa nitraamalla tolueenia väkevien typpi- ja rikkihappojen seoksella ja puhdistamalla tislaamalla alipaineessa ja kiteyttämällä. Tämän valmistustavan huono puoli on se, että tolueenin nitrauksessa muodostuvassa nitrotolueenien isomeerien seoksesta m-nitrotolueenia on vain noin 2–5 %. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on 3-amino-4-nitrotolueenin diatsoniumsuolan pelkistys.
m-Nitrotolueenia käytetään pääasiassa m-nitrobentsaldehydin, m-nitrobentsoehapon ja m-toluidiinin, joita käytetään muun muassa väriaineteollisuudessa, valmistamiseen. Sitä käytetään myös eräiden lääkeaineiden kuten flutamidin valmistamiseen.
Energia Itävallassa
Energia Itävallassa käsittelee Itävallan energiantuotantoa, -kulutusta ja -politiikkaa.
Vuonna 2000 kokonaisenergian kulutuksesta öljypolttoainetta oli 39%, maakaasua 20%, kivihiiltä 10% ja vesivoimaa 31%.
Vuonna 2000 sähköntuotanto oli 58,8 TWh, mistä 28,5% oli fossiilisista polttoaineista, 68,6 vesivoimaa ja loput muista lähteistä. Saman vuonna energinkulutus oli 54,8 TWh.