hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mankala-periaate
Mankala-periaate on toimintatapa, jossa usea yhtiö yhdessä perustaa voittoa tuottamattoman osakeyhtiön yhteistä tarkoitusta varten. Malli on käytössä erityisesti energia-alalla, jossa on useita Mankala-yhtiöitä, joita on perustettu yhden tai useamman voimalaitoksen rakentamista ja operointia varten. Osakeyhtiön osakkaat rahoittavat laitoksen rakentamisen ja ylläpidon ja vastavuoroisesti ne saavat rakennetusta laitoksesta sähköä omakustannushintaan.
Käytäntö on laillinen, koska korkein hallinto-oikeus (KHO) hyväksyi sen kahdessa ratkaisussaan vuosina 1963 ja 1968 (KHO 1963 I 5 ja KHO 1968 B II 521). Toinen ratkaisuista koski Oy Mankala Ab:tä, siksi tätä toimintamallia alettiin kutsua Mankala-periaatteeksi. Tuolloin kiista koski sitä, että kunnat halusivat, että niiden alueella tuotettu sähkö olisi arvostettu siirtohintaa korkeampaan hintaan siksi, että alihintaiseksi epäilty sähkö vähensi kuntien yritystulosta saamaa kunnallisveroja ja kuntien näkökulmasta vaikutti peitellyltä osingonjaolta.
Mankala-yhtiöt ovat osakeyhtiöitä ja osakkaiden vastuu määräytyy osakeyhtiölain mukaisesti. Mankala-yhtiön omistajat sopivat osakassopimuksessa vastaavansa voimayhtiölle yhtiön energian tuotannon aiheuttamista yhtiön normaaleista kustannuksista, kuten esimerkiksi käyttö- ja huoltokustannuksista, veroista, vakuutuksista, lainoista ja polttoainekustannuksista omistuksensa suhteessa.
Keväällä 2010 europarlamentaarikot Satu Hassi ja Heidi Hautala (vihr) esittivät EU-parlamentille kirjallisen kysymyksen (E2217-10) Mankala-periaatteen laillisuudesta. Heidän mielestään kyse oli peitellystä osingonjaosta. EU-komissio tutki asiaa, mutta lopetti tutkimukset marraskuussa 2012.
Mankala-yhtiöitä ovat esimerkiksi Teollisuuden Voima Oyj, Pohjolan Voima Oy ja Fennovoima Oy:n suomalainen osakas, Voimaosakeyhtiö SF.
Neljästoista vieras
Neljästoista vieras on Toivo Särkän vuonna 1948 ohjaama elokuva, johon hän laati myös käsikirjoituksen.
Roolinimien perusteella on esitetty, että Särkän käsikirjoitus saattaa pohjautua ruotsalaiseen alkuperäistekstiin. Alkujakso on kuvattu pernajalaisella sahalla, jonka omistajasuvun nimi Palomaa saattaa viitata Paloheimoon. Särkän isä työskenteli metsätyönjohtajana H. G. Paloheimon palveluksessa. Sahan konttorikohtaus on kuvaaja Sulo Tammilehdon ideoimana lavastettu avokulisseina aitoon sahaympäristöön, jossa tuuli kuitenkin haittasi kuvauksia heiluttelemalla papereita.
Isänsä kanssa liikeasioissa riitautunut sahatehtailijan poika lähtee kaverinsa luokse, mutta päätyy kulkuria esittäväksi neljänneksitoista vieraaksi kartanontyttären kihlajaisiin, ja tuloksena on romanssi.
Elokuvan menestys jäi vaatimattomaksi, ja aikalaiskriitikoiden arvioissa todettiin muun muassa, että se on syytä sivuuttaa lempeästi mahdollisimman lyhyesti. Parissa arviossa siitä on kuitenkin löydetty kaikkien heikkouksien joukosta hauskuuttakin.
Särkän ohjaajanuraa ei ole arvostettu kovin korkealle, eikä tämäkään ole erään myöhemmän kriitikon mukaan poikkeus, vaan siinä rämmitään suomalaisen elokuvataiteen pohjamudissa liki puolitoista tuntia.
Volgan lautturit
Volgan lautturit voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Nurmi (Tusinan piiri)
Nurmi () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Venäjällä Leningradin alueen Tusinan piirissä. Se sijaitsee 9 kilometriä Tusinan kaupungista itään. Kunnassa on 3 300 ja kylässä 3 100 asukasta (vuonna 2010).
Kunnan pinta-ala on 138 neliökilometriä. Pohjoisessa se rajoittuu Kirovskin piiriin, idässä Tusinan piirin Hattulan kuntaan, etelässä ja lännessä Tusinan kaupunkiin ja luoteessa Lomkan kaupunkikuntaan. Pinta-alasta 77,8 % on osittain soistunutta metsää ja 15,9 % maatalousmaata. Suurimmat vesistöt ovat Pentikäisenjärvi ja Voittolanjoki.
Nurmen kuntaan kuuluvat keskuskylän lisäksi Korkan (ven. Горки, "Gorki") ja Savotan (Жоржино, "Žoržino") kylät. Entisten Metsäpirtin (Нечеперть, "Netšepert") ja Kylväjän (Кюльвия, "Kjulvija") kylien paikalla on puutarhapalsta-alueita.
Ruotsin vallan aikana kylässä asui inkerinsuomalaisia, mutta Suuren Pohjan sodan jälkeen asukkaat pakenivat muualle, esimerkiksi Nurmesta kotoisin ollut Olli Matinpoika Julli kuoli vuonna 1709 Pyhtäällä.
Nurmen kylä mainitaan Venäjällä ensimmäisen kerran 1700-luvulla, jolloin keisarinna Elisabet lahjoitti seudun maat rippi-isälleen Fjodor Dubjanskille. Myöhemmin ne kuuluivat Hattulan kartanonherroille. Nurmi oli metsien ja soiden ympäröimä pikkukylä, johon 1800-luvulla rakennettiin Balašovin tilallissuvun metsästysmaja. Kylän talonpojat olivat venäläisiä, jotka kuuluivat Hattulan ortodoksiseen seurakuntaan. 1870-luvulla alueelle alkoi saapua virolaisia Liivinmaan kuvernementista, koska he olivat maaorjuden lakkauttamisen jälkeen jääneet ilman maata. Nurmen pohjoispuolelle oli silloin rakennettu uusi kylänosa, joka sai sittemmin nimi "Estonskij" (ven. Эстонский). Vuonna 1926 kylässä oli 55 taloa ja 225 asukkaita. Vuonna 1933 Nurmi kuului Estonskin kansallisen kyläneuvostoon. Kurjien olojen vuoksi kaikki paikkakunnan virolaiset lähtivät keväällä 1942, saksalaismiehityksen aikana, Viroon.
Neuvostoaikana kunnassa harjoitettiin turpeen tuotantoa. Vuonna 1974 kylään rakennettiin Neuvostoliiton suurin siankasvatuskompleksi. Kunnan kautta kulkee Kemppaalan ja Hattulan välinen R-40-maantie sekä Tusinasta Hattulaan johtava rautatie. Nurmesta on linja-autoyhteys Tusinaan.
Paikallisista elinkeinoista tärkein on maatalous, joka on erikoistunut sianlihan ja rehun tuotantoon. Lisäksi viljellään vihanneksia ja perunaa. Maatalousyrityksiä ovat Rjurik-Agron suursikala ja Tusinan rehuseostehdas. Kolme neljäsosaa asukkaista käy työssä kunnan ulkopuolella, heistä viidesosa Pietarissa.
Palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, kerhotalo, lasten taidekoulu, kirjasto, terveysasema, posti, pankki sekä joukko kauppoja. Nurmen kylässä toimii ortodoksinen seurakunta.
Nähtävyyksiä ovat Pokrovan kirkon rauniot ja keskiaikainen asuinpaikka Tsaritsyna Gorassa, kaksi sotamuistomerkkiä sekä Metsäpirtin hautapaikka.
Gustavo Rodolfo Mendoza Hernández
Gustavo Rodolfo Mendoza Hernández (s. 19. lokakuuta 1934 Guatemala) on guatemalalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Guatemalan arkkihiippakuntaan Mariano Rossell y Arellano 21. syyskuuta 1958, ja hänet nimitettiin Guatemalan vihkipiispaksi sekä Selemselaen titulaaripiispaksi 9. heinäkuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Rodolfo Quezada Toruño, jota avustivat Bruno Musarò ja Pablo Vizcaino Prado.
Ge’ezin kieli
Ge’ez () eli "(muinais)etiopia" on seemiläisten kielten etiopialaisen ryhmän pohjoishaaraan kuuluva kieli. Ge’ezin käyttö puhekielenä lakkasi jo ensimmäisen ja toisen vuosituhannen vaihteessa, mutta sen on säilynyt Etiopian kirkon jumalanpalveluskielenä.
Ge’eziä kirjoitetaan eteläarabialaisesta konsonanttikirjaimistosta kehittyneellä etiopialaisella tavukirjoituksella. Varhaisimmat kirjoitukset ovat 100–200-luvuilta. Etiopian muihin seemiläisiin kieliin verrattuna ge’ez on vanhakantaisempi ja siinä on vähemmän kuušilaisia aineksia. Ge’ezinkielinen kirjallisuus käsittää lähinnä uskonnollisia ja historiallisia teoksia sekä runoutta. Amhara korvasi ge’ezin kirjakielenä 1800–1900-lukujen vaihteessa.
Kolmastoista koputus
Kolmastoista koputus on vuonna 1945 valmistunut Ilmari Unhon ohjaama jännityselokuva. Käsikirjoitus pohjautuu Simo Penttilän tarinaan, jossa tapahtumat liikkuvat sodan aiheissa.
Elokuvan aiheena on kahden suomalaisen merikapteenin seikkailu Göteborgissa, jossa kapteenit (Joel Rinne ja Tauno Palo) kohtaavat kabareelaulajina esiintyvät torpedoijille tietoja välittävät agentit. Tuotantoresurssien vähäisyyden vuoksi Göteborgia esittää elokuvassa Turku.
Aikalaiskriitikot ottivat elokuvan myötämielisinä vastaan: ”Älykäs seikkailuelokuva [– –] laatutyötä, ajanvietefilminä hyvää luokkaa”, arvioi Olavi Vesterdahl Aamulehdessä. Huolellista työtä kiiteltiin yleisesti, myös musiikin ja lavastuksen osalta.
Eräs myöhempi kriitikko pitää tarinaa löyhänä, mutta George de Godzinskyn merimieslaulut tekevät häneenkin vaikutuksen.
José Ramiro Pellecer Samayoa
José Ramiro Pellecer Samayoa (s. 10. lokakuuta 1929 Antigua, Guatemala) on guatemalalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Guatemalan arkkihiippakuntaan Mariano Rossell y Arellano 7. marraskuuta 1954. Hänet nimitettiin Guatemalan vihkipiispaksi sekä Teglata in Proconsularin titulaaripiispaksi 28. marraskuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1968. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Torpigliani, jota avustivat Mario Casariego y Acevedo ja Rafael González Estrada.
Pellecer Samayoa jäi eläkkeelle 2. lokakuuta 2010.
Bernabé de Jesús Sagastume Lemus
Bernabé de Jesús Sagastume Lemus (s. 20. toukokuuta 1961) on guatemalalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli kapusiinien jäsen 28. joulukuuta 1985, ja hänet vihki papiksi Rodolfo Quezada Toruño 31. tammikuuta 1987. Hänet nimitettiin Santa Rosa de Liman hiippakunnan piispaksi 28. heinäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Quezada Toruño, jota avustivat Bruno Musarò ja Pablo Ervin Schmitz Simon.
Jimmy Lidberg
Jimmy Lidberg (s. 13. huhtikuuta 1982 Tukholma) on ruotsalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Pääasiassa 96 kilogramman painoluokassa kilpaileva Lidberg on saavuttanut olympiapronssia sekä kolme MM- ja neljä EM-mitalia. Myös hänen isoveljensä Martin on kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestari.
Chameleon Casanova
Chameleon Casanova on Jari Sillanpään kappale, ja se on ilmestynyt vuonna 2005. Chameleon Casanova on tehty yhdessä Beats and Stylesin kanssa. 
Musiikkivideossa Sillanpää esiintyy charmikkaasti valkoisessa puvussa, ja tanssahtelee sulavasti.
Raymond Razakarinvony
Raymond Razakarinvony (s. 19. marraskuuta 1927 Antananarivo) on madagaskarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. heinäkuuta 1956 ja nimitettiin Miarinarivon hiippakunnan piispaksi 14. helmikuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Armand Gaétan Razafindratandra, jota avustivat Bernard Charles Ratsimamotoana ja Albert Joseph Tsiahoana.
Razakarinvony jäi eläkkeelle 15. helmikuuta 2007.
Alim Selimau
Alim Selimau (, s. 26. tammikuuta 1983 Kasumkent, Dagestanin ASNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja maailmanmestari.
84 kilogramman painoluokassa kilpaileva Selimau voitti maailmanmestaruuden Budapestissa 2005 ja Istanbulissa 2011.
Manutšar Tskhadaia
Manutšar Tskhadaia (, s. 19. maaliskuuta 1985 Khobi, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Pääasiassa 66 kilogramman painoluokassa kilpaileva Tskhadaia on saavuttanut olympiapronssia Lontoossa 2012 ja MM-hopeaa Herningissä 2009 ja Istanbulissa 2011. Lisäksi hän on saavuttanut EM-hopeaa Belgradissa 2012 (74 kg) ja EM-pronssia Vilnassa 2009.
Vaajakosken vanha vesivoimalaitos
Vaajakosken vanha vesivoimalaitos eli Wanha Woimala on Vaajakoskessa Vaajavirrassa Jyväskylässä sijaitseva vuonna 1920 rakennettu vesivoimalaitos, joka ei ole enää sähköntuotantokäytössä. Se toimii erilaisten tapahtumien, taidenäyttelyiden, konserttien ja tanssien järjestämispaikkana.
Vesivoimalaitoksen rakennutti SOK Vaajakosken tehtaiden tarpeisiin. Alun perin voimalaitoksen ympärillä ei ollut patolaitteita, vaan vettä virtasi myös voimalaitoksen turbiinien ohi. Voimalaitoksella oli kaksi turbiiniparia, joiden yhteenlaskettu teho oli 500 hevosvoimaa. Turbiinit oli kytketty kahteen vaihtovirtageneraattoriin, joiden yhteenlaskettu teho oli 368 kilowattia.
Vuonna 1942 Naissaaren toisella puolella sijaitsevaan Vaajavirran toiseen koskeen, Naiskoskeen, rakennettiin uusi voimalaitos. Sen valmistuttua vanha voimala poistettiin käytöstä ja veden virtaus paitsi voimalan läpi myös sen ohitse padottiin. Voimalaan johtavan sillan alla olevia patoja saatetaan edelleen avata vedenpinnan noustessa voimalaitosten yläpuolella.
Voimalaan asennettiin käyttövesijohdot 1996 ja samalla rakennettiin käymälä teollisuustalon puoleiselle rannalle voimalan läheisyyteen.
Vaajakosken vanha vesivoimalaitos on vuosikymmenien aikana muodostunut Vaajakosken ja sen teollisuuden tunnukseksi. Sen lähellä sijaitsee toinen Vaajakosken teollisuuden maamerkki, entinen naulatehdas, nykyinen Vaajakosken teollisuustalo. Vanhan voimalaitoksen vieressä kulkee Vaajakosken kanava.
Kuninkaiden koitos
Kuninkaiden koitos () on George R. R. Martinin kirjoittaman "Tulen ja jään laulu" -fantasiasarjan toinen osa. Alkuperäisteos ilmestyi vuonna 1999 ja suomennos vuonna 2004.
Yhdysvaltalainen kaapelitelevisioyhtiö HBOn tuottaman "Tulen ja jään lauluun" pohjautuvan televisiosarjan, "Game of Thronesin" toinen tuotantokausi sijoittuu "Kuninkaiden koitoksen" tapahtumiin.
Seitsemän kuningaskunnan kuninkaan Robert Baratheonin kuoltua valtakunta on ajautunut sisällissotaan. Joffrey Baratheon on kruunattu isänsä seuraajaksi, mutta Robertin veljet Stannis ja Renly vaativat valtaistuinta itselleen. Robb Stark on julistautunut Pohjoisen kuninkaaksi ja Balon Greyjoy Rautasaarten kuninkaaksi. Sarjan ensimmäisen osan tavoin kirjassa on kolme pääjuonta, joista yksi keskittyy mahtisukujen väliseen valtataisteluun, yksi tapahtumiin valtakunnan pohjoisrajan Muurilla ja sen takana sekä yksi idän mailla maanpaossa olevaan Daenerys Targaryeniin. Pääjuonten lisäksi seurataan useita alajuonia. Kirjan luvut on kirjoitettu eri henkilöiden näkökulmista.
"Legolas"-lehden Teemu Naarajärvi katsoi kirjan olevan hieman liian pitkä ja pääjuonen liikkuvan verrattain vähän eteenpäin.
Kiovan keskusrautatieasema
Kiovan rautatieasema eli Kiovan matkustajaliikenteen rautatieasema () on Ukrainan pääkaupunki Kiovan keskusrautatieasema. Asema koostuu oikeastaan useasta toisiinsa liitetyistä tai erillisistä rakennuksesta ja toimii sekä Ukrainan rautateiden kaukojunien että Kiovan seudun lähijunien keskusasemana.
Aseman lähistöllä (150 m rautatieaseman vanhan puolen pääsisäänkäynnistä luoteeseen, lähijunien lähtölaitureiden suuntaan) sijaitsee käynti Kiovan metron Voksalnajan asemalle ().
Kruunajaismessu
Kruunajaismessu () on Wolfgang Amadeus Mozartin 15. (toisen tulkinnan mukaan 16.) messu. Se on C-duurissa, ja Köchelin luettelossa sen merkintä on KV 317. Se luetaan "Missa brevikseksi" eli lyhyeksi messuksi "Missa solemniksen" vastakohtana.
"Kruunajaismessu" valmistui Salzburgissa 23. maaliskuuta 1779, ja se kantaesitettiin lähes varmasti Salzburgin tuomiokirkossa pääsiäissunnuntaina 4. huhtikuuta 1779. Kutsumanimensä teos sai ilmeisesti 1800-luvun alussa Wienin hovissa. Joseph Haydn viittasi teokseen omassa "Harmoniemessessään".
Naukion koulu
"Naukion koulu ja entinen Tähteen koulu"' on yhtenäiskoulu Kuusankosken kaupunginosassa Kouvolassa. Koulun rehtorina toimii Kai Mikkonen ja vararehtorina Sari Grekula.
Nimeni on Bill W.
Nimeni on Bill W. () on vuoden 1989 Hallmark Hall of Fame -televisioelokuva, jonka ohjasi Daniel Petrie ja jossa pääosia näyttelevät James Woods ja James Garner. Käsikirjoittaja William G. Borchert perusti elokuvan tositarinaan William Griffith Wilsonista ja tohtori Robert Holbrook Smithistä, jotka perustivat AA-liikkeen (Nimettömät Alkoholistit). Woods voitti roolistaan Wilsonina Emmy-palkinnon. Lisäksi elokuva sai kuusi muuta Emmy-ehdokkuutta ja kaksi Golden Globe -ehdokkuutta.
Elokuvaa levitti Warner Bros. Television. Sen tuottajana toimi Paul Rubell, ja sen musiikin sävelsi Laurence Rosenthal. Kuvaajana toimi Neil Roach sekä leikkaajina Paul Rubell ja John Wright. 30. huhtikuuta 1989 julkaistu elokuva kestää 100 minuuttia.
Katoamisten kirja
Katoamisten kirja on kirjailija Iida Rauman vuonna 2011 julkaistu esikoisteos, joka ottaa kantaa koulujen, terveyskeskuksien ja vanhainkotien ovien takana tapahtuvaan arkiseen väkivaltaan.
Nimettömät Narkomaanit
Nimettömät Narkomaanit (, lyhennettynä "NA") on kansainvälinen yhteisö, jonka toiminta perustuu AA-liikkeenkin (Nimettömät Alkoholistit) käyttämään vertaistukitoimintaan ja 12 askeleen ohjelmaan. Idea AA:n ohjelman soveltamisesta huumeongelmaisten kohdalla syntyi Yhdysvalloissa 1940-luvulla, ja ensimmäinen huumausaineriippuvaisten kokous pidettiin siellä vuonna 1948. Nykyisenkaltainen NA kuitenkin perustettiin vasta 1953. Noihin aikoihin AA myönsi sille luvan käyttää ja muokata 12 askeleen ohjelmaa.
Nimettömien Narkomaanien toiminta Euroopassa alkoi 1980-luvulla, ja Suomessa ensimmäinen kokous pidettiin vuonna 1988. Toukokuussa 2010 järjestettiin yli 58,000 NA-kokousta 131 maassa.
Nimettömien Narkomaanien kolmas perinne sanoo, että jäsenyyden ainoa edellytys on halu lopettaa käyttäminen. NA sanoo, että kokoukset on tarkoitettu järjestettäväksi säännöllisesti toinen toisemme tukemiseen puhtaana pysymisessä. Puhtaana pysyminen tarkoittaa täydellistä pidättäytymistä kaikista mielialaan ja mieleen vaikuttavista yhdisteistä. NA-jäsenyys on aina ilmainen, joskin vapaaehtoisen kannatusmaksun voi halutessaan maksaa, koska toiminta on omarahoitteista.
Perusta Nimettömien Narkomaanien ohjelmalle on kahdessatoista askeleessa ja kahdessatoista perinteessä.
Nimettömillä Narkomaaneilla "ei ole mielipidettä kokousten ulkopuolisiin asioihin", tämä koskee politiikkaa, tiedettä, lääketiedettä sekä ulkopuolisia organisaatioita ja instituutioita. Järjestö ei varsinaisesti mainosta itseään, vaan pikemminkin houkuttelee uusia jäseniä julkisella tiedolla järjestön olemassaolossa. NA-ryhmät ja alueet tarjoavat tietoa NA-ohjelmasta ulkopuolisille järjestöille, myös yksittäiset jäsenet ovat vieneet paikallisiin sairaaloihin ja instituutioihin, kuten päihdehoitokeskuksiin ja vankiloihin NA-sanomaa.
Reijo Siltala
Reijo Petteri Siltala (s. 17. tammikuuta 1978 Köyliö) on entinen Kokemäen kaupunginjohtaja ja seutukaupunkien varapuheenjohtaja . Siltala on työskennellyt myös Satakunnan maakunnan konserni- ja strategiavalmistelijana.
Siltala on koulutukseltaan filosofian tohtori ja kasvatustieteen maisteri sekä eMBA. Hän on puoluepoliittisesti sitoutumaton.
Siltala aloitti kaupunginjohtajana 2014 ja siirtyi Perlacon Oy:n palvelukseen elokuussa 2018. Hänen siirtymisensä syyksi on arveltu johtamansa Kokemäen kaupungin talouden tasapainon saavuttamista ja vanhojen alijäämien kattamisen onnistumista vuosina 2015-2017. Hänen edeltäjänsä oli Markus Ojakoski ja seuraajansa Nina Kivi..
Kokemäen kaupunginvaltuusto valitsi Siltalan yksimielisesti kaupunginjohtajaksi 2014. Ennen kaupunginjohtajaksi valitsemista Siltala oli hallintojohtajan virassa Köyliön kunnassa.
Kauhajoen kaupunginhallitus esitti suostumuksensa antanutta Siltalaa Kauhajoen kaupunginjohtajan virkaan elokuussa 2017, mutta kaupunginvaltuuston päätöksellä valituksi tuli keskustalainen Isojoen kunnanjohtaja Linda Leinonen.
Kunta-alan tehtäviä edelsivät Siltalan työt Turun yliopiston tutkijana Suomen työ- ja elinkeinoministeriön ja Suomen Akatemian tutkimushankkeissa. Siltalan tärkeimpien julkaisujen aiheina ovat olleet innovatiivisuus, innovaatiot ja yhteistoiminnallinen oppiminen. Hänen tutkimustensa tulokset ovat todentaneet esimerkiksi, että yhteistoiminnallisen oppimisen viisiportainen jaottelu luo käyttökelpoisen tavan analysoida innovaatioyrityksen oppimista ja menestynyttä liiketoimintaa. Myöhemmin Siltala on tutkinut mm. kuntien johtoryhmien työskentelyä.
Siltalan väitöstutkimuksen tulosten perusteella innovatiivisuus on monipuolista oppimista edellyttävää luovuutta, jolla on prosessiin tai tapahtumaan liittyviä positiivisia vaikutuksia käytännössä. Menestyksekkäissä innovaatioyrityksissä yhteistoiminnalliseen oppimiseen on pikemminkin ajauduttu kuin suoranaisesti pyritty. Yhteistoiminnallisen oppimisen voi katsoa olevan innovaatioyritykselle luonteenomaista.
Toisaalta Siltalan väitöskirjan tulokset osoittavat, että opettajan innovatiivisuus on yhteydessä erityisesti uudistushenkisyyteen ja uudistuksiin. Innovatiivisuus edellyttää monipuolista oppimista yksilöiltä ja yhteisöiltä. Tärkeää on opettajan jatkuva pyrkimys opetusmenetelmien uudistamiseen ja työ- ja opetustapojen yhdistelemiseen. Perusedellytyksenä on pedagoginen ammattitaito ja kekseliäisyys jokapäiväisessä työssä.
Siltala on Satakylät ry:n hallituksen pitkäaikainen jäsen. Muusikkotaustainen Siltala oli mukana kaupunginjohtajana toimiessaankin useissa eri orkesterikokoonpanoissa esimerkiksi Huittisten kaupunginjohtaja Jyrki Peltomaan kanssa. Siltalalla on tutkinto klassisesta laulusta ja hän soittaa useita instrumentteja.
Ricardo Sperafico
Ricardo Sperafico (s. 23. heinäkuuta 1979 Toledo, Paraná) on brasilialainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2000 hän voitti Italian F3000-sarjan mestaruuden. Vuosina 2001–2003 hän kilpaili International F3000 -sarjassa sijoittuen sarjan toiseksi vuonna 2003. Vuonna 2004 hän piti välivuotta kunnes siirtyi vuonna 2005 Champ Car -sarjaan, jossa hän sijoittui 17:nneksi. Richardon kaksoisveli Rodrigo ja serkut Alexandre ja Rafael ovat myös moottoriurheilijoita.
Hannu Syrjänen
Hannu Syrjänen (s. 2. lokakuuta 1951 Hollola) on suomalainen yritysjohtaja. Syrjänen toimi Sanoma-konsernin toimitusjohtajana vuosina 2001–2011.
Syrjänen valmistui ekonomiksi 1973 ja oikeustieteen kandidaatiksi 1979. Hän valmistui Stanfordin yliopiston SEP-ohjelmasta (Stanford Executive Program) vuonna 2001.
Hannu Syrjänen oli Rautakirjan toimitusjohtaja, varatoimitusjohtaja ja toimialajohtaja vuosina 1989–2001. Ennen Rautakirjaa hän toimi muun muassa Keskossa, TS-Yhtymässä johtajana, Wihurissa toimialajohtajana ja Lakimiesliiton Kustannuksen toimitusjohtajana. Syrjänen oli SanomaWSOY:n johtoryhmän jäsen 1999–2001 ja Sanoman toimitusjohtaja ja johtoryhmän puheenjohtaja 2001–2010. Syrjänen oli hallituksen puheenjohtaja Ilmarisessa vuosina 2004–2011, Viestinnän Keskusliitossa 2005–2006, Kansainvälisen kauppakamarin Suomen osastossa 2010–2011 ja Management Institute of Finland MIF:ssä 2012–2014. Hän oli hallituksen jäsen SanomaWSOY:ssä vuosina 2001–2010, East Officessa 2008–2010, Elinkeinoelämän keskusliitossa 2005–2006 ja Palvelutyönantajissa 1999–2001. Hän on ollut myös Helsinki Median hallituksen jäsen ja useiden Rautakirjan tytäryhtiöiden hallituksen puheenjohtaja.
Hannu Syrjänen on ollut Orionin hallituksen jäsen vuodesta 2007 lähtien ja hallituksen puheenjohtaja vuosina 2010–2017. Vuodesta 2011 lähtien hän on ollut myös VR-Yhtymän hallituksen puheenjohtaja. Syrjänen on ollut Realian hallituksen jäsen vuodesta 2011, Suomen Messut Osuuskunnan vuodesta 2012 ja John Nurmisen Säätiön hallituksen jäsen vuodesta 2012 alkaen.
Hannu Syrjänen valittiin media-alan Vuoden Vaikuttajaksi vuonna 2009.
HMS William Honnor
HMS William Honnor oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari, joka valmistui saattajaksi.
Alus myytiin 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Portsmouthissa. Seuraavana vuonna alus myytiin uudelleen kauppalaivastolle, jolloin sen nimeksi tuli "Grimurkamban".
HMS Christopher Dixon
HMS Christopher Dixon oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari.
Alus myytiin vuonna 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Portsmouthissa. Seuraavana vuonna alus myytiin Fleetwoodiin J. Manille nimellä "Lord Gainford". Kuninkaallinen laivasto pakko-otti aluksen joulukuussa 1939 nimeten sen HMS "Lord Gainfordiksi" viirinumerolla Z111. Alus muutettiin sukellusvenepuominvalvojaksi. Se palautettiin vuonna 1946 omistajilleen.
HMS Robert Murray
HMS Robert Murray oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari.
Alus myytiin vuonna 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Portsmouthissa. Seuraavana vuonna alus myytiin Fleetwoodiin T. Carwell & R. H. Bagshawille nimellä "Northlyn". Kuninkaallinen laivasto pakko-otti aluksen lokakuussa 1939 nimeten sen HMS "Northlyniksi". Alus muutettiin sukellusvenepuominvalvojaksi, ja se palveli Grimsbyssä. Laivasto lunasti aluksen joulukuussa 1943. Se myytiin maaliskuussa 1947 kauppalaivastolle.
HMS Thomas Thresher
HMS Thomas Thresher oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari, joka valmistui miinanraivaajaksi.
Alus myytiin vuonna 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Brightlingseassa. Seuraavana vuonna alus myytiin Grimsby SFC:lle aluksen säilyttäen nimensä. Se myytiin Norjaan, jossa omistaja nimesi sen "Syrianiksi". Kuninkaallinen laivasto vuokrasi aluksen norjalaiselta omistajaltaan huhtikuussa 1940 HMS "Syrianina" palauttaen sen miinanraivaajaksi. Se palautettiin tammikuussa 1946 Norjaan omistajilleen.
Jean-Paul Randriamanana
Jean-Paul Randriamanana (27. kesäkuuta 1950 Antananarivo – 9. marraskuuta 2011) oli madagaskarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. syyskuuta 1979 ja nimitettiin Antananarivon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Paria in Proconsolaren titulaaripiispaksi 3. kesäkuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Armand Gaétan Razafindratandra, jota avustivat Adriano Bernardini ja Joseph Ignace Randrianasolo. Randriamanana kuoli virassa.
Joseph Ignace Randrianasolo
Joseph Ignace Randrianasolo (31. heinäkuuta 1947 – 4. helmikuuta 2010) oli madagaskarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1975 ja nimitettiin Antananarivon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Milevumin titulaaripiispaksi 24. lokakuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. helmikuuta 1998. Pääkonsekraattorina toimi Armand Gaétan Razafindratandra, jota avustivat Adriano Bernardini ja Albert Joseph Tsiahoana.
Randrianasolo sai 3. kesäkuuta 1999 nimityksen Mahajangan hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi kaksi päivää ennen kuolemaansa, 2. helmikuuta 2010.
Lars Eckerdal
Lars Hugo Eckerdal (s. 15. elokuuta 1938 Töllsjö, Länsi-Götanmaa) oli Ruotsin kirkon pappi, joka toimi Göteborgin hiippakunnan piispana vuosina 1991–2003. Hänen veljensä on sittemmin itsekin piispaksi valituksi tullut Per Eckerdal.
Lars Eckerdalin edeltäjä oli Bertil Gärtner ja seuraaja Carl Axel Aurelius.
AUDIT
AUDIT () on WHO:n kehittämä kymmenkysymyksinen testi, jolla on tarkoitus selvittää, onko henkilön alkoholinkäyttö haitallista. Testi suunniteltiin kansainväliseen käyttöön, ja se validoitiin tutkimuksella, jossa käytettiin potilaita kuudesta eri maasta. Kysymykset 1–3 käsittelevät alkoholinkulutusta, 4–6 liittyvät alkoholiriippuvuuteen eli alkoholismiin ja 7–10 koskevat alkoholin aiheuttamia ongelmia. Miehellä pistemäärä 8, naisella 7 tai enemmän indikoi vahvaa vaarallisen tai haitallisen alkoholinkäytön todennäköisyyttä. 20:n ylittävä pistemäärä viittaa alkoholismiin.
AUDIT-C () on kolmikysymyksinen seulontatesti ongelmajuomisen varalle.
Frederick Exley
Frederick "Fred" Exley (28. maaliskuuta 1929 – 17. kesäkuuta 1992) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on romaani "Luuserin muistiinpanot" ("A Fan's Notes"). Teoksen englanninkielinen nimi tulee havainnosta, joka sai kirjoittajan murtumaan: ”minun kohtaloni, osani ja arpani oli loppujen lopuksi hurrata muille.”
"Luuserin muistiinpanot" on kuvaus miehestä, jota vaivaavat alkoholismi, epäonnistumiset ja mielisairaus. Teos perustuu kirjoittajan omaan elämään ja Exleyn elämäkerran kirjoittaja, yhdysvaltalainen Jonathan Yardley on todennut, että teos muutettiin muistelmista romaaniksi, koska kustantaja pelkäsi oikeusjuttua. Teosta leimaakin tunne että kyseinen pieleen menneen elämän kuvaus on vahvasti todenmukainen. Tekijän itsensä lisäksi kirjassa on monia vinksahtaneita hahmoja, kuten herra Blue joka myy alumiinia ja on pakkomielteisesti kiinnostunut cunnilinguksesta sekä lankomies Bumpy, jonka pakkomielteenä on tappaa kissoja.
Eucalyptus (makeinen)
Eucalyptus on vanha Fazerin luoma pastilli. Pastillin pinta on tomusokerilla päällystetty. Eucalyptus on väriltään hennon valkoinen. Pastilleja myydään rasioissa sekä pusseissa.
Pastillirasia on puna-valkoinen, jonka päällä on oksalla istuva viherpunainen papukaija. Tuotetta myydään nykyään myös pusseissa.
Glagoliittimessu
Glagoliittimessu ( tai "Mša glagolskaja"; myös "Missa Glagolitica") on Leoš Janáčekin säveltämä messu laulusolisteille (sopraano, altto, tenori, basso), kaksoiskuorolle, uruille ja orkesterille. Teos valmistui 15. lokakuuta 1926, ja se kantaesitettiin Jaroslav Kvapilin johdolla Brnossa 5. joulukuuta 1927.
"Glagoliittimessun" teksti on muinaiskirkkoslaavia, jonka ns. glagoliittiseen kirjaimistoon messun nimikin viittaa. Viisi laulettua osaa vastaa katolista messuordinariumia, jossa "Agnus Deistä" kuitenkin on poistettu "Dona nobis pacem". Teoksen levyttäneitä kapellimestareita ovat olleet Břetislav Bakala, Leonard Bernstein, Karel Ančerl, Rafael Kubelík, Rudolf Kempe, František Jílek, Simon Rattle, Charles Mackerras, Michael Gielen, Robert Shaw, Michael Tilson Thomas, Kurt Masur, Charles Dutoit, Charles Mackerras, Riccardo Chailly ja Ladislav Slovák.
"Glagoliittimessua" käytettiin musiikkina Kenneth Angerin ohjaamassa elokuvassa "Inauguration of the Pleasure Dome" (1954).
Glagoliittimessuja ovat Janáčekin lisäksi säveltäneet Josef Bohuslav Foerster, František Zdeněk Skuherský, Aleksandr Gretšaninov, Bedřich Antonín Wiedermann, Jan Křesadlo.
Jimmy McHugh
James Francis ”Jimmy” McHugh (1894–1969) oli yhdysvaltalainen populaarimusiikin säveltäjä.
McHugh syntyi Bostonissa ja työskenteli ennen säveltäjäksi ryhtymistään McHugh Bostonin oopperatalossa harjoituspianistina. Hän työskenteli Bostonissa Irving Berlinin julkaisuyhtiössä ja vuonna 1921 muutti New Yorkiin. Hänen ensimmäinen menestyskappaleensa oli Irving Millsin ja Gene Austinin sanoittama ”When My Sugar Walks Down the Street” vuonna 1924.
Hän kirjoitti yhdessä sanoittaja Dorothy Fieldsin kanssa musiikin Broadway-näytelmään "Blackbirds of 1928", joka sisälsi muun muassa kappaleen ”I Can’t Give You Anything But Love”. McHugh ja Fields toimivat pitkään yhdessä kirjoittaen New Yorkissa muun muassa hittikappaleet ”On the Sunny Side of the Street” (1930), ”Exactly Like You” (1930) ja ”Don’t Blame Me” (1932). He muuttivat Hollywoodiin 1930-luvun alussa. McHugh’n ja Fieldsin elokuvamusiikkikappale ”I’m in the Mood for Love” nousi listalla ensimmäiselle sijalle vuonna 1935.
1930-luvun puolivälissä McHugh aloitti yhteistyön sanoittaja Harold Adamsonin kanssa. He kirjoittivat musiikin yhteensä 19 elokuvaan. Frank Sinatra lauloi heidän kappaleensa ”I Couldn’t Sleep a Wink Last Night” ja ”This Is a Lovely Way to Spend an Evening” vuoden 1943 elokuvassa "Sano se iskusävelin" (engl. "Higher and Higher"). Toisen maailmansodan aikana McHugh ja Adamson kirjoittivat isänmaallisia lauluja, muun muassa ”Coming In On a Wing and a Prayer” vuonna 1943. He saivat sodanaikaisesta työstään "President’s Certificate of Merit" -kunniamitalin presidentti Harry Trumanilta. McHugh työskenteli toisinaan myös muiden sanoittajien kuten Johnny Mercerin, Ted Koehlerin, Ned Washingtonin ja Frank Loesserin kanssa.
McHugh’n sävellystyö vähentyi 1950-luvulla ja hän keskittyi enemmän musiikin julkaisemiseen. Hän perusti hyväntekeväisyyssäätiö Jimmy McHugh Polio Foundationin vuonna 1951. Hän oli jäsenenä Beverly Hillsin kauppakamarin johtokunnassa ja toimi vuosina 1950–1952 sen puheenjohtajana. Hän oli myös muusikkojärjestö ASCAP:n puheenjohtaja vuodesta 1960 lähtien. Jimmy McHugh kuoli Beverly Hillsissä 23. toukokuuta 1969.
Palmiro Togliatti
Palmiro Togliatti (26. maaliskuuta 1893 Genova – 21. elokuuta 1964 Jalta, Neuvostoliitto) oli italialainen vasemmistopoliitikko, joka toimi Italian kommunistisen puolueen (PCI) pääsihteerinä ja tosiasiallisena johtajana vuodesta 1927 kuolemaansa saakka, osan ajasta maanpakolaisena. Vuosina 1945–1946 hän oli maan oikeusministeri kommunistien ollessa mukana hallituksessa. Hänen johtajakaudellaan PCI:stä tuli kannatukseltaan Länsi-Euroopan suurin kommunistinen puolue.
Lakimieheksi kouluttautunut ja journalistina toiminut Togliatti kuului Italian kommunistisen puolueen perustajajäseniin. Fasistien vallan aikana vuosina 1926–1944 hän eli maanpaossa, pääasiassa Neuvostoliitossa, ja toimi Kominternin sihteeristössä. Hän osallistui myös Espanjan sisällissotaan. Togliattista tuli myös kommunistisen puolueen pääsihteeri Antonio Gramscin vangitsemisen jälkeen 1927. Sodan jälkeen hän oli ensin salkuttomana ministerinä Pietro Badoglion johtamassa hallituksessa ja sitten oikeusministerinä. Kommunistien hallituksesta syrjäyttämisen jälkeen Togliattia ammuttiin kesäkuussa 1948, mikä uhkasi aiheuttaa poliittisen kriisin Italiassa, mutta hän jäi täpärästi henkiin.
Puolueen suuresta kannatuksesta huolimatta Togliatti ei onnistunut saamaan kylmän sodan takia kommunisteja enää myöhemmin takaisin Italian hallitukseen, mutta PCI:n politiikka maltillistui hänen kaudellaan. Varsinaisen eurokommunismin vaihe alkoi kuitenkin vasta hänen kuolemansa jälkeen, Enrico Berlinguerin johtajakaudella.
Togliatti kuoli lomamatkan aikana Neuvostoliitossa. Hänen mukaansa nimettiin pian tämän jälkeen Toljattin kaupunki Venäjällä.
Washington D.C. Temple
Washington D.C. Temple tai Washington Temple on MAP-kirkon temppeli Kensingtonin kaupungissa Marylandin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Rakennusta alettiin rakentaa vuonna 1968 ja se valmistui vuonna 1974. Kirkko maksoi valmistuessaan noin 15 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Kirkko on 88 metriä korkea. Kirkko on rakennettu valkoisesta Alabaman marmorista.
Linkkien yhdistäminen
Linkkien yhdistäminen on tietoliikennetekniikan termi joka tarkoittaa erilaisia keinoja yhdistää fyysisiä yhteyksiä yhdeksi loogiseksi yhteydeksi.
Hellbound: Hellraiser II
Hellbound: Hellraiser II on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, joka on jatkoa elokuvalle "Hellraiser". Elokuvassa on lähes samanlainen juoni, mutta juoni poikkeaa yhdestä asiasta: Nyt pitää matkata jopa helvettiin. Elokuva kertoo Kirsty-nimisestä tytöstä (joka esiintyi "Hellraiser"-elokuvassa), joka on joutunut mielisairaalaan. Mielisairaalassa alkaa tapahtua kamalia ja Kirsty tajuaa että asialla on jälleen kerran Pinhead.
Sigvards Kļava
Sigvards Kļava (s. 1962) on latvialainen kuoronjohtaja. Hän aloitti uransa Latvian radion kuoron kanssa vuonna 1987, ja hän sai vuonna 1992 nimityksen sen pääkapellimestariksi ja taiteelliseksi johtajaksi. Hän on työskennellyt myös monien muiden johtavien latvialaisten kuorojen ja orkesterien kanssa. Hän on johtanut useimmat latvialaisten nykysäveltäjien uusien kuoroteosten kantaesitykset.
Kļavan diskografia Latvian radion kuoron kanssa kattaa yli 20 CD-levyä, joilla kuullaan esimerkiksi Rahmaninovin ja Vasksin teoksia. Hän on toiminut pääkapellimestarina useilla latvialaisilla ja pohjoismaisilla laulujuhlilla. Hän oli mukana perustamassa latvialaisen nykymusiikin ARENA-festivaalia. Hän toimii lisäksi pedagogina Latvian musiikkiakatemiassa ja Riian luterilaisen tuomiokirkon kuorokoulussa.
Kļava on palkittu Suurilla musiikkipalkinnoilla ja Latvian ministerikabinetin palkinnolla.
Agaton Sax (elokuva)
Agaton Sax ("Agaton Sax och Byköpings gästabud") on ruotsalainen animaatioelokuva, joka julkaistiin vuonna 1976. Elokuva perustuu Agaton Sax -kirjasarjan kirjaan "Agaton Sax ja kaksi roistoa" ().
Neliulotteisuus
Matematiikassa neliulotteisuus ("4D") on abstrakti käsite, joka johdetaan yleistämällä kolmiulotteisen avaruuden säännöt. Algebrallisesti se muodostetaan soveltamalla vektorien ja analyyttisen geometrian sääntöjä neliulotteiseen avaruuteen. Avaruus on euklidinen avaruus, eli siinä on metriikka ja normi ja kaikki suunnat ovat samanlaisia: ylimääräinen ulottuvuus on samanlainen kuin muut kolme.
4D kappaleita ymmärretään analogioilla 1D, 2D ja 3D kappaleista ja mittayksiköistä:
Alppihiihdon maailmancup 2011–2012
Alppihiihdon maailmancup 2011–2012 oli historian 46. alppihiihdon maailmancup -kausi. Kausi alkoi Itävallan Söldenissä 22. lokakuuta 2011 ja päättyi Itävallan Schladmingissa 18. maaliskuuta 2012. Miehillä oli yhteensä 45 osakilpailua ja naisilla 40. Kauden aikana oli tarkoitus laskea kaksi pujottelun kaupunkikilpailua, toinen Münchenissä ja toinen Moskovassa, mutta Münchenin kilpailu jouduttiin perumaan lämpimään sään vuoksi. Lisäksi kalenterissa oli Schladmingissa järjestettävä joukkuekilpailu.
Koti, uskonto ja isänmaa (kirja)
Koti, uskonto ja isänmaa on kirjailija Jarkko Tontin vuonna 2011 ilmestynyt esseekokoelma. Teos ilmestyi uudestaan e-kirjana vuonna 2014 Otavan kustantamana.
Teoksen itsensä mukaan esseissä käydään hymisteltyjen myyttien kimppuun: osansa saavat Alvar Aalto, Mannerheim, lasten kotihoito ja joulunvietto. Uskontojen ja politiikan vaaranpaikkoja ja valheellista yhteisöllisyyttä puidaan. Tontti kirjoittaa myös kirjallisuudesta: runoilijalle rakkaista runoilijoista, suomalaisen kirjallisuuskäsityksen synnystä sekä filosofien kielestä.
Teos sai ilmestyessään runsaasti huomiota mediassa.
“Kirjallisuutta käsittelevistä esseistä mielenkiintoisin käsittelee Runebergin runoutta sekä tämän ja Snellmanin kirjallisuuskäsitysten vastakkaisuutta. Myös sananvapauden ja tekijänoikeuden kehityksestä on kirjoitettu tärkeät esseet.” – Suomen Kuvalehti 11/2011.
“Tontin kokoelma Koti, uskonto ja isänmaa on toimivaa esseetä preesensissä. Kirjailija on sisäistänyt hyvin Stieg Larssonin periaatteen, ettei demokratiaa voi puolustaa anonyymisti.” – Turun Sanomat 8.12.2011.
“Teoksen kiistaton vahvuus on ennen kaikkea taitava sanankäyttö.” – Kritiikki. Nuoren Voiman kirjakatsaus. Kevät 2011.
“Kieli on nautinnollisen kaunokirjallista. Koti, uskonto ja isänmaa on siis teos, jonka esseet ovat juuri sellaisia kuin hyvien esseiden tulee ollakin.” – Keskipohjanmaa 13.2.2011.
“Hyvin kirjoitettua ja johdonmukaisesti perusteltua tekstiä on aina hauska lukea, silloinkin, kun on toista mieltä.” – Lakimiesuutiset 3/2011.
Pentikäisenjärvi
Pentikäisenjärvi () on järvi Venäjällä Leningradin alueen Tusinan piirin Nurmen kunnassa. Sen pinta-ala on 2,1 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 21,4 neliökilometriä.
Järvi sijaitsee Nevan ja Olhavanjoen vedenjakajalla. Se laskee Nevaan Voittolanjoen alkujoen Igolinkan kautta. Aikaisemmin Pentikäisenjärven rannalla sijaitsi inkerinsuomalaisten asuttama Järvenkylä (ven. Пендиково, "Pendikovo"). Nykyään siellä on kunnallisen Fauna-yhtiön hoitama metsästysmaja. Järvessä on 241 tuhannen kuutiometrin suuruinen sapropeeliesiintymä, jonka laajempi hyödyntäminen on suunnitteilla.
Pomfretit
Pomfretit eli vanhemmalta nimeltään merilahnat (Bramidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan lauhkeista ja lämpimistä valtameristä.
Varhaisimmat heimoon kuuluvat fossiilit on ajoitettu mioseeni- ja oligoseenikausille, tällainen on muun muassa Romaniasta löydetty "Paucaichthys". Pomfrettien heimo jaetaan kahteen alaheimoon "Braminae", johon kuuluu 5 sukua, ja "Pteraclinae", johon kuuluu kaksi sukua. Lajeja heimossa on lähteestä riippuen 18–22. Pomfretit ovat keskikokoisia tai suuria lajeja. Suurimmista lajeista sirppipomfretti ("Taractichthys longipinnis") voi kasvaa noin 85 cm pitkäksi ja pomfretti ("Brama brama") voi saavuttaa jopa metrin pituuden. Ruumiinrekentaaltaan kalat ovat soikeanmallisia, ruumis on hyvin korkea ja usein litteähkö. Silmät ja suu ovat melko kookkaat. Selkä- ja peräevät ovat pitkät ja "Braminae"a-alaheimon lajeilla suomuiset. "Pteracliane"-alaheimon evät ovat usein korkeat. Pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Pomfretit ovat väritykseltään mustia tai hopeanharmaita ja suomut ovat kookkaat.
Pomfrettilajit ovat mereisiä ja niitä tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenemeren alueilta. Useimmat lajit elävät melko lähellä merenpintaa. Pomfrettien ravintoa ovat pienet kalat, mustekalat ja muut nilviäiset ja pienet äyriäiset. Monet pomfrettilajeista ovat hyviä ruokakaloja ja tärkeitä kalastuksen kohteita.
Harald Pager
Harald Pager (1923 – 1. heinäkuuta 1985) oli itävaltalainen taiteilija, valokuvaaja ja suunnittelija, joka jäljensi kahdeksan vuoden ajan Namibin aavikolla kalliotaidetta. Pager meni Etelä-Afrikkaan ja päätti keskittyä pelkästään tutkimaan Brandbergin Ndederna Gorgen kalliomaalauksia. Mukana oli hänen vaimonsa Shirley Ann Pager. Hän kuvasi maalaukset ensin filmille ja teki niistä sitten 1:1 jäljennökset, jotka hän väritti. Saksalainen Kölnin yliopisto on julkaissut niitä sarjassa Africa Praehistorica.
Pager kuoli työskenneltyään kahdeksan vuotta. Hänen dokumentoimansa kuvat on luovutettu vuonna 2005 Namibiaan.
Wild Bill Davison
Wild Bill Davison (5. tammikuuta 1906 Defiance, Ohio – 14. marraskuuta 1989 Santa Barbara, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Dixieland-tyylin jazz-kornetisti, joka on ennen kaikkea tunnettu levytyksistään Eddie Condonin kanssa.
Bill Davison soitti 1920-luvulla Chicagossa yhtyeissä Ohio Lucky Seven ja Seattle Harmony Kings sekä teatteriorkestereissa, ennen kuin perusti vuonna 1931 oman yhtyeen klarinetisti Frank Teschemacherin (1906–1932) kanssa. Teschemacher kuoli kuitenkin jo vuonna 1932 auto-onnettomuudessa, Davisonin ollessa ratissa; syynä oli vieras valaisematon taksi. Davison meni sen jälkeen Milwaukeehen, jossa hän soitti oman yhtyeensä kanssa. Vuonna 1940 hän muutti New Yorkiin taustamuusikoksi "Catherine Dunham Show’hun". Vuosina 1943–1945 Davison oli sotilaana ja aloitti sen jälkeen yhteistyön Eddie Condonin kanssa, jonka klubilla hän soitti säännöllisesti. Davisonilta on olemassa lukuisia levytyksiä seuraavien muusikkojen kanssa: George Brunies, Eddie Condon, Sidney Bechet, Bud Freeman ja George Wettling. Dixieland Revivalin aikaan 1960-luvulla Davison osallistui monille Euroopan-kiertueille. Claude Hopkinsin kanssa hän perusti vuonna 1968 Jazz Giantsin ja otti haltuunsa erään yökerhon San Franciscossa. Myös 1970-luvulla hän esiintyi säännöllisesti festivaaleilla muun muassa Detroitissa ja Nizzassa ja soitti The World’s Greatest Jazz Bandissa. Vuodesta 1974 Bill Davison asui Kööpenhaminassa, mutta vuonna 1979 hän palasi takaisin Yhdysvaltoihin. Hän oli muusikkona aktiivinen elämänsä loppuun asti.
Águila Roja
Águila Roja (suom. punainen kotka) on espanjalainen televisiosarja, jonka tapahtumat sijoittuvat 1600-luvulle. Sen ensimmäinen jakso esitettiin Espanjan televisiossa 19. helmikuuta 2009, ja sitä seurasi noin viisi miljoonaa katsojaa.
Toinen kausi alkoi 7. tammikuuta 2010 ja päättyi 8. huhtikuuta samana vuonna. Päätösjaksoa katsoi lähes kuusi miljoonaa espanjalaista. Sarja onkin tällä hetkellä Espanjan suosituin televisiosarja ja siitä on nyt menossa kolmas kausi.
Aiheesta on tehty myös , jonka ensi-ilta oli 20. huhtikuuta 2011.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat 1600-luvun Espanjaan, aikaan, jolloin katolinen kirkko oli jo myöntänyt tieteen olemassaolon. Kuninkaana oli Felipe IV. Paikkana on Madridin kylä, jossa tuohon aikaan oli noin 125 000 asukasta. Sarjan fiktiivisiä päähenkilöitä ovat muun muassa Gonzalo, Hernán ja Saturno.
Sarja sijoittuu 1600-luvun Espanjaan ja sen päähenkilö on Águila Roja, jota näyttelee David Janer. Hän on oikeudenmukainen ja taistelee sortoa vastaan, puolustaen köyhien oikeuksia. Hän haluaa myös paljastaa salaliiton, joka on murhannut hänen nuoren vaimonsa. Tässä seikkailusarjassa on paljon vehkeilyä, juonittelua, urheutta, jaloutta, ystävyyttä, rakkaussuhteita ja ripaus huumoria.
Seikkailua, aatelisten juonittelua ja rakkautta sisältävä sarja on tarkoitettu koko perheelle. Päähenkilö on säyseä opettaja, joka päättää toimia sen jälkeen, kun hänen vaimonsa murhataan hämärissä olosuhteissa. Tämän päätöksen johdosta hän elää kaksoiselämää: päivisin hän on opettaja ja öiseen aikaan hän muuttuu sankariksi, joka väsymättä etsii vaimonsa murhan syyllisiä. Samanaikaisesti hän taistelee ilkeä komissaarin harjoittamaa terroria ja sortoa vastaan. Komissaari Hernán on erään salaliiton palveluksessa, joka yrittää syöstä kuninkaan vallasta. Komissaaria näyttelee Francis Lorenzo.
Águila Roja on oikealta nimeltään Gonzalo de Montalvo. Gonzalo on jäänyt kolmen roolin puristuksiin: mies, isä ja öisin sankari. Kaksi naista taistelee hänen rakkaudestaan samalla kun hän itse kärsii vaimonsa kuoleman johdosta. Samanaikaisesti Gonzalo yrittää voittaa oman poikansa, Alonson, luottamuksen ja arvostuksen. Komissaarin heltymätön vaino häiritsee häntä Águila Rojana.
Ainoastaan Gonzalon uskollinen palvelija ja salaperäinen munkki tietävät Águila Rojan todellisen identiteetin. Ei edes hänen poikansa, joka ihailee tätä salaperäistä sankaria, tiedä isänsä salaisuutta, vaikka he asuvat saman katon alla. Humoristisen puolen sarjaan tuo Águila Rojan veijarimainen palvelija ja ystävä Sátur, joka alati puuttuu muiden asioihin. Sáturin roolia näyttelee Javier Gutiérrez.
Sarjasta on esitetty kolme kautta, 39 jaksoa. Se on ollut erittäin suosittu Espanjassa ja ensimmäisellä jaksolla oli jopa 5 miljoonaa katsojaa
Betty Hutton
Betty Hutton (26. helmikuuta 1921 Battle Creek, Michigan – 11. maaliskuuta 2007 Palm Springs, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti esiintymisen jo lapsena laulamalla ensin kadulla elättääkseen perhettään ja 13-vuotiaana hän esiintyi eri yhtyeiden solistina. Broadway-debyyttinsä Hutton teki 1940 ja vuotta myöhemmin hän solmi elokuvasopimuksen Paramount Picturesin kanssa. Huttonin ensimmäinen elokuva oli vuonna 1942 valmistunut "Laivasto kuhertelee". Hänen myöhempiin elokuviinsa kuuluvat muun muassa "Annie mestariampuja" vuodelta 1950 ja kaksi vuotta myöhemmin valmistunut "Suuri maailmansirkus". Hutton vaati vuonna 1952 silloista aviomiestään koreografi Charles O'Currania elokuviensa ohjaajaksi. Paramountilla ei suostuttu vaatimukseen, joten Hutton irtisanoi sopimuksensa studion kanssa. Lopun näyttelijäuransa ajan hän esiintyi satunnaisesti teatterissa ja yhdessä elokuvassa. Hutton on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Siurilan puisto
Siurilan puisto on Forssassa Haudankorvan kaupunginosassa Viksbergin kerrostaloalueella sijaitseva laaja puistoalue. Puiston pinta-ala on 80 363 m², ja siellä kasvaa muun muassa lehtikuusia. Puistossa on kaksi lampea, joista toisessa on suihkulähde.
Puisto sijaitsee Viksbergin keskiosassa Helsingintien ja Siurilankadun välisellä alueella kerrostalojen ympäröimänä. Puiston laidoilla sijaitsevia rakennuksia ovat päiväkoti, Kuhalan koulu, Viksbergin ostoskeskus sekä nuoriso- ja asukastalo Vikspirtti. Asukastalossa toimii Viksbergin asukasyhdistys, koululaisten iltapäiväkerho ja monikulttuurinen perhekerho. Vikspirtin lähellä on myös leikkipaikka.
Arttu Wiskari (albumi)
Arttu Wiskari on laulaja Arttu Wiskarin 15. kesäkuuta 2011 julkaistu debyyttialbumi. Sen julkaisi Warner Music Finland ja sen on tuottanut Olli Saksa. Albumia myytiin kolmessa viikossa 10 000 kappaletta ja se ylitti kultarajan. Albumi myös nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen (31/2011).
Albumin introssa Vesa-Matti Loiri lausuu sanat: ”Hyvät naiset ja herrat, Arttu Wiskari yhtyeineen.”
Albumin ensimmäinen single ”Mökkitie” julkaistiin kesällä 2010 viikkoa ennen juhannusta. Se sijoittui Suomen virallisella latauslistalla 10. sijalle ja vietti listalla yhteensä kymmenen viikkoa (48/2010).
Albumin toinen single ”Tuntematon potilas” julkaistiin 16. toukokuuta 2011. Kappale sijoittui The Voicen Kesähitti 2011 -äänestyksessä 11:nneksi. Myös "Tuntemattomasta potilaasta" on kuvattu musiikkivideo.
Albumin muina singleinä on julkaistu kappaleet ”Sorateiden sankarit” ja ”Terveiset lattianraosta”.
Banachin tulitikkuongelma
Banachin tulitikkuongelma on klassisen todennäköisyyslaskennan tehtävä, joka on kunnianosoitus Stefan Banachille. Matemaatikko Hugo Steinhaus kertoi, että ongelman inspiraation lähteenä oli ollut Banachin tupakointi, ja koska nimestä tuli kirjallisuudessa niin suosittu, hän päätti olla muuttamatta ongelman nimeä.
Kuvitellaan tilanne, jossa matemaatikko kantaa aina yhtä tulitikkurasiaa oikeassa taskussaan ja yhtä tulitikkurasiaa vasemmassa taskussaan. Kun hän tarvitsee tulitikun, hän valitsee toisen taskuista sattumanvaraisesti, käyttää yhden tulitikun ja laittaa rasian taskuun katsomatta, kuinka monta tulitikkua rasiaa jäi. Tarkastellaan tilannetta, jossa matemaatikko huomaa ensimmäisen kerran, että toinen rasioista on tyhjä. Oletetaan, että alun perin molemmissa rasioissa on täsmälleen formula_1 tulitikkua. Mikä on todennäköisyys, että toisessa rasiassa on täsmälleen formula_2 tikkua (formula_3) silloin, kun matemaatikko havaitsee toisen rasian olevan tyhjä?
Olkoon vasemman taskun valinta ”onnistuminen” ja oikean taskun valinta ”epäonnistuminen”. Huomataan, että vasemman taskun rasia on tyhjä hetkellä, kun oikean taskun rasiassa on täsmälleen "k" tikkua jos ja vain jos täsmälleen "N"−"k" epäonnistumista tapahtuu ennen onnistumista "N"+1. Taskun valinnan todennäköisyys on "p" = 1/2, joten saamme negatiivisella binomijakaumalla todennäköisyydeksi
Sama todennäköisyys pätee myös sille, että oikean taskun ollessa tyhjä vasemmassa on "k" tikkua. Täytyy siis laskea tapaukset yhteen, joten vaadittu todennäköisyys on
Numeerisia arvoja, kun alkuperäinen tulitikkumäärä on formula_6, nähdään seuraavasta taulukosta. formula_7 on todennäköisyys sille, että rasiassa on formula_2 tikkua. formula_9 on todennäköisyyksien summa.