Leijonat kulttuurissa
Leijona on suurikokoinen kissapeto, joka on esiintynyt kulttuurissa tuhansien vuosien ajan.
Aikanaan leijona oli yksi kaikkien aikojen laajimmalle levinneistä nisäkkäistä. Vielä antiikin aikoihin leijonia tavattiin kaikkialla Afrikassa Saharan autiomaan keskiosia ja joitain päiväntasaajan sademetsiä lukuun ottamatta. Lisäksi leijonia tavattiin muun muassa antiikin Kreikassa, Makedoniassa, Palestiinassa sekä nykyisen Turkin alueilla ja laajalti Aasiassa aina Intiaan asti. Leijonia saattoi tavata niin nykyisen Afganistanin kuin Pakistaninkin alueilla. Leijona oli aikoinaan maailman yleisimpiä suuria nisäkkäitä. Tämän paljastavat muun muassa fossiililöydöt sekä esihistorialliset luolamaalaukset.
Raamatun Evankelista Markuksen tunnuksena on siivekäs kirjaa pitelevä leijona, joka on myös Venetsian suojelija ja sen lipussa esiintyvä eläin. Leijona mainitaan useita kertoja myös Vanhassa testamentissa, esimerkiksi kertomuksessa Danielista leijonien luolassa.
Leijonakoirat vartioivat monien buddhalaisten temppelien ja šintopyhäkköjen ovia. Hahmo on levinnyt Japaniin Koreasta ja Kiinasta. Missään näistä maista ei ole elänyt oikeita leijonia, ja hahmo muistuttaa jonkun verran koiraa. Kiinalaisessa perinteessä leijona on oikeuden puolustaja ja pyhien paikkojen vartija, voiman, menestyksen ja ylhäisen syntyperän symboli.
Leijona on yksi Eläinradan mukaan nimetyistä länsimaisista horoskooppimerkeistä. Se on saanut nimensä Leijonan tähtikuviosta.
Kreikkalaisen mytologian mukaan Nemean leijonan surmaaminen oli ensimmäinen Herakleen kahdestatoista urotyöstä.
Leijonia voidaan pitää voiman ja rohkeuden vertauskuvina, minkä vuoksi joillekin suurille kuninkaille on annettu lisänimeksi "leijona", esimerkiksi Rikhard I Leijonamieli. Juudan leijona on juutalainen ja kristillinen symboli.
”Lampaat” ja ”leijonat” ovat symboleita esimerkiksi silloin, kun halutaan nimetä urheilussa parhaiten ja huonoimmin menestyneet pelaajat. Leijonalle kuuluu suurin osa, ”leijonanosa”.
Kansainvälinen hyväntekeväisyysjärjestö on ottanut nimekseen Lionsklubi (lyhennys englanninkielisistä sanoista Liberty, Intelligence, Our Nations’ Safety) mutta suomeksi sitä kutsutaan leikkisästi Leijoniksi.
Leijona on ainakin Aisopoksen ajoista saakka ollut yleinen eläin eläinsaduissa. Se on myös saanut kunnianimen "eläinten kuningas".
Uudemmassa kirjallisuudessa esimerkiksi C. S. Lewisin Narnia-sarjan keskeinen hahmo Aslan on leijona. Se on nähty sekä Jumalan että Jeesuksen vertauskuvana.
Harry Potter-kirjasarjassa Leijona on Rohkelikkojen tunnus.
Leijonan oletettuun rooliin rohkeana eläimenä viittaa omalla tavallaan myös L. Frank Baumin "Ihmemaa Oz" -kirjojen pelokas leijona, joka pelkää omaa varjoaankin.
Muita leijonaan viittaavia kaunokirjallisia teoksia ovat Wilbur Smithin "Kun leijona metsästää", Joseph Kesselin "Tyttö ja leijona", Vigdis Grimsdottirin "Nimeni on Isbjörg, olen leijona", Astrid Lindgrenin "Veljeni, Leijonamieli" ja Dzalaladdin Rumin "Rakkaus on musta leijona". Gustav Hägglund nimesi muistelmateoksensa "Leijona ja kyyhky".
Gizan sfinksin ruumis on leijonan, mutta pää ihmisen.
Leijona oli keskeinen aihe Mesopotamian taiteessa, etenkin assyrialaisella kaudella. Tunnettu on myös Mykenen leijonaportti.
Intiassa 200-luvulla eaa. hallinnut Ašoka oli aikansa merkittävimpiä ruhtinaita. Hän pystytti pylvään kunnioittaakseen Buddhaa, joka saarnasi rauhaa ja vapautta maailmankaikkeuden neljään kolkkaan. Sen muistoksi Ašokan pylvään päässä oli neljään eri suuntaan karjuvia leijonia esittävä patsas. Tämä yhdestä hiekkakivestä veistetystä neljän leijonan ryhmästä tuli Intian kansallistunnus vuonna 1950.
Suomalainen taidemaalari Unto Koistinen maalasi useita leijona-aiheisiä töitä, ja omakuvansakin leijonana. Samoin Leena Luostarisen töissä arvoituksellisilla kissaeläimillä on merkittävä osa.
Metro-Goldwyn-Mayerin kuuluisa tunnuksena Leo-niminen leijona, joka karjaisee studion logossa.
George Adamsonin vaimo Joy Adamson kirjoitti perheessään eläneestä Elsa-nimisestä leijonasta joukon kirjoja, joiden pohjalta tehtiin 1970-luvulla elokuvasarja. Sen ensimmäinen osa on "Elsa – vapaana syntynyt" (Born Free). Adamsonien elämästä kertoo myös vuonna 1999 valmistunut elokuva Taistelu leijonista.
Vuonna 1996 Stephen Hopkin ohjasi Tsavon ihmissyöjäleijonista kertovan elokuvan "Yön metsästäjät" (The Ghost and the Darkness), jonka pääosissa nähtiin Val Kilmer ja Michael Douglas.
The Walt Disney Companyn "Leijonakuningas" tuotti maailmanlaajuisesti yli 783 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Elokuva kertoo Afrikassa elävästä leijonalaumasta ja sen hallinnasta käytävästä valtataistelusta. Elokuvassa on myös piirteitä William Shakespearen "Hamlet"-näytelmästä.
Kultainen leijona () on joka vuosi jaettava Venetsian elokuvajuhlien tärkein palkinto.
Heraldiikassa leijona merkitsee perinteisesti urhoollisuutta, jaloutta ja voimaa. Leijonaa alettiin käyttää yhtenä yleisimmistä heraldisista symboleista jo heraldiikan alkuaikoina 1100-luvulla. Vanhin dokumentoitu esimerkki on vuodelta 1127 Geoffrey Plantagenetin kilvestä, jossa oli kultaisia leijonia. Leijonaa käytettiin symbolina 1100-luvulla esimerkiksi Espanjassa Leónin kuningaskunnan vaakunassa ja lipussa sekä Tanskan vaakunassa, joka otettiin käyttöön vuonna 1194.
Leijona esiintyy Suomen, Norjan, Tanskan, Englannin, Skotlannin, Bulgarian, Luxemburgin ja monen muun valtion vaakunassa. Myös monien aatelissukujen vaakunassa esiintyy leijona.