Martimoaapa
Martimoaavan soidensuojelualue sijaitsee Simon ja Keminmaan kunnissa. Martimoaavan - Lumiaavan - Penikoiden soidensuojelualue on yksi Pohjois-Suomen tärkeimpiä suoluonnon suojelukohteita.
Martimoaavan soidensuojelualue on perustettu 1981 ja alueen pinta-ala on 134km. Alueella on retkeilyreittejä ja alueella liikkuu paljon päiväkävijöitä patikoimalla tai hiihtämällä. Alue soveltuu parhaiten retkeilyyn ja pieni muotoiseen vaellukseen ympärivuoden.
Martimoaavalla on useita autiotupia, laavuja ja tulentekopaikkoja, joita käyttäen voi tehdä useammankin päivän patikointireissuja. Varsinkin talvella, kun suot kantavat, voi tehdä pitempiäkin hiihtoretkiä.
Hangassalmenahosta lähtee kolme eri pituista retkeilyreittiä: Luontopolku 3km, Järviaavan rengasreitti 9km ja Martimoaavan vaelluspolku 12,8km. Keski-penikan näkötornille lähtee 3km pituinen retkeilyreitti Kivalon parkkipaikalta.
Alueella kulkee myös Kemistä lähtevä Ranua-Rovaniemi-reittiin yhtyvä moottorikelkkaura.
Martimoaavan alueella sijaitsee 6 autiotupaa, 6 laavua ja 3 tulentekopaikaa. Martimoaavan vaellusreitin varrella on Koivuselän ja Saunasaaren autiotupa. Kivalon Jääkärikämppä sekä Kivalon autiotupa sijaitsevat Keski-Penikan näkötornin reitin varrella. Martimo-ojan varressa on sulanmaan aikaan vaikeasti saavutettava Martimo-ojan niittytupa. Kaltiolammen vanha autiotupa on purettu (2017) ja rakenteilla on uusi tupa.
Keski-Penikan eteläpuolella sijaitsee kaksi tulentekopaikkaa sekä Kurkiojan laavu. Martimojärven suunnalla on kaksi laavua. Kivalon p-paikalla sekä Kivalon Jääkärikämpän läheisyydessä on myös laavu. Valkaman laavu Martimojärven rannalla paloi vuonna 2018.
Reittien lähtöpisteillä Kivalon p-paikalla ja Hangassalmen ahossa on opastustaulut.
Kävijämäärät vaihtelevat vuosittain. Viimeisten vuosien aikana kävijämäärät ovat olleet lähempänä 11 000.
Martimoaavalla on liikuttu jo esihistoriallisella ajalla. Alueelta on löydetty muinaisjäännöksiä, tavallisimmat löydökset ovat olleet rakkakuoppia, joita on käytetty lihansäilytykseen. Martimoaavalta on löydetty myös kymmenmetrinen kivikehä, jonka käyttötarkoitus on epäselvä sekä pieniä kvartsilouhoksia, joista on käyty irrottamassa raaka-ainetta työkaluihin. Sijaintikorkeuden perusteella moni kohteista voi olla peräisin jo varhaisimmalta kivikaudelta.
Penikoiden ja lähialueiden laajoista kivirakoista on löydetty kaksi latomusta, kaksi pientä kvartsilouhosta ja kolme kivistä tehtyä mahdollista asumusvallia. Suojelualueen itäreunalta on löydetty myös yksi kvartsiittikaavin ja yksi kvartsiittiiskos. Löytö paikalla on todennäköisesti ollut kivikautinen asuinpaikka, mutta se on tuhoutunut soran otossa. Alueen läheisyydestä, Yli-Penikkavaaran pohjoispuolelta, on löytynyt rippeitä kivikautisesta asuinpaikasta.
Saunasaaren kämpän vanha sauna on ollut savottasauna. Saunaan liittyi alun perin hirsinen savottapirtti, joka oli mitoitettu noin 24 miehelle. Kesällä lähimetsissä savotoissa tehtiin pinotavaraa ja talvella tukkeja. Savottamiehet käyttivät savottakämppää lepäämiseen, ruuanlaittoon ja vaatteiden kuivaamiseen.
Kieltolain aikaan (1919–1932) soidensuojelualueen maastoissa kulki vanha pirtureitti. Pirtua salakuljetettiin Ruotsin kautta Suomeen. Pirtua salakuljetettiin kantamalla reppuselässä salaista Maksniemi - Sompujärvi - Tervola - Arppee - Kauhanen - Rovaniemi -reittiä pitkin. Reitti kulki Simon ja Tervolan pitäjien rajaa ja näkyy maastossa vieläkin.
Luontoa ennallistetaan polttamalla, pienaukottamalla ja lahopuuta lisäämällä. Näin parannetaan alueen luonnontilaa. Metsän pystyyn poltolla pyritään turvaamaan paloalueista ja palaneesta lahopuusta riippuvaisen lajiston elinmahdollisuudet sekä muuttamaan metsää luonnontilaisemmaksi.
Uhanalaisia lajeja seurataan Martimoaavalla. Seurannoilla pyritään varmistamaan luonnonsuojelutavoitteiden toteutuminen sekä luonnonsuojelun ja käytön tavoitteiden yhteensopivuus. Liikkumista ja leiriytymistä ohjataan järjestyssäännöillä.
Martimoaavan suotyypit vaihtelevat keidassoista rimpilettoihin sekä erilaisiin lettorämeisiin ja -korpiin. Martimoaavan alueen soista on yli puolet aapasoita. Lettoja on lähes 10% alueen pinta-alasta. Puustoisten soiden osuus on vieläkin suurempi. Keidassoita alueella on noin 9% pinta-alasta. Letot ja puustoiset suot ovat pääosin Kivaloiden vaarajakson rinteiden piensoita. Martimoaapa alueen soille ei ole tehty ojituksia tai muita metsätaloustoimia, joten suot ovat pysyneet erinomaisia tai hyviä.
Martimoaavan alueesta noin 17% pinta-alasta on boreaalisia luonnonmetsiä. Eniten luonnonmetsiä on Penikoiden kivikkoisilla rinteillä ja Kontiokummuilla. Martimoaavalla on pienialaisia lehtoja ja ne keskittyvät Kivalojen vaarajakson seudulle. Vanhoissa metsissä valtalajina on kuusi, mutta metsistä löytyy myös koivua, aihkimäntyjä ja jättihaapoja. Nuoret metsät ovat monin paikoin yksipuolisia männiköitä.
Alueen länsiosaan sijoittuva Penikat ovat toinen pää Kivalon yli 100km pitkästä vaarajaksosta. Vaarajakso päättyy Kemijärven eteläpuolelle. Vaara on luonnontieteellinen raja PohjoisPohjanmaalle ja Peräpohjolalle. Kivaloiden kivilajit, gabrot, ovat kulutusta hyvin kestäviä, siksi ne ovat jääneet aikojen saatossa koholle muusta ympäristöstä.
Martimoaavan alueella sijaitsee Martimojärvi. Martimojärven pinta-ala on 255ha. Martimojärven lounaispuolella on kymmeniä pieniä, alle 11ha kokoisia lampia. Martimojärvestä laskee Martimo-oja Simojokeen.
Martimoaavan alueella esiintyy luonnontilaisia lähteitä. Lähteitä ja lähdesoita on alueella yhteensä 0,3ha.
Rimpinevoilla ja Martimojärven eteläpuolisella keidassuoalueella kasvilajisto on niukkaa, mutta Penikoiden rinteillä ja rinteiden alla kasvillisuus on rehevämpää. Nevalakeuksilla kasvillisuutta hallitsee sarat ja rahkasammalet.
Keski-Penikalla kasvaa tämänhetkisten tietojen mukaan yksi alueellisesti uhanalainen sienilaji, neulasmaatähti (Geastrum quadrifidum). Alueelta on havaittu myös kaksi hyvin uhanalaista jäkälälajia, lännenhyytelöjäkälä (Collema nigrescens) ja kaitalaakajäkälä (Physcia phaea). Kummatkin lajit on havainnoitu Keski-Penikalta.
Martimoaavan alueella pesii lähes 100 lintulajia. Alueella voi havaita mm. kuikan, kaakkurin, laulujoutsenen ja kurjen.
Alueella esiintyviin petolintuihin kuuluu haukoista hiiri-, kana-, mehiläis-, sinisuo-, nuoli-, ampu- ja tuulihaukka. Alueen pöllöjä ovat hiiri-, suo-, lapin- ja helmipöllö sekä huuhkaja. Muusta linnustosta runsaimpia lajeja ovat pajulintu, niittykirvinen, keltavästäräkki ja metsäkirvinen. Tavi, sinisorsa ja jouhisorsa ovat yleisimpiä sorsia.
Suurpedoista tavataan säännöllisesti karhua ja ilvestä sekä satunnaisesti ahmaa ja sutta.