hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Au bonheur des ogres
Au bonheur des ogres (kansainvälisesti "The Scapegoat") on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Nicolas Baryn ohjaama ranskalainen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Raphaël Personnaz, Bérénice Bejo, Guillaume de Tonquédec ja Emir Kusturica.
"Au bonheur des ogres" perustuu Daniel Pennacin samannimiseen romaaniin "Au bonheur des ogres" (1985), joka on Pennacin "Malaussène"-saagan ensimmäinen osa. Romaanin pohjalta Nicolas Bary, Jérôme Fansten ja Serge Frydman laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Dimitri Rassam ja Jérôme Seydoux.
Suuri Malaussènen perhe vaikuttaa olevan päällisin puolin hämärän epänormaali, mutta kaoottisuuden alta paljastuu onnellinen perhe, jonka päänä on jokaiseen vastaantulevaan rakastuva äiti. Elämä ei käy koskaan tylsäksi tavaratalossa työskentelevälle Benjaminille, joka on perheen lapsista vanhin ja vastuussa koko sisaruslaumastaan. Kun onnettomuuksia alkaa tapahtua kaikkialla siellä missä Benjamin kulkee, niin poliisi kuin hänen työtoverinsakin alkavat epäillä häntä onnettomuuksien syyksi. Benjamin haluaa tietää miksi ja miten nämä onnettomuudet tapahtuvat ja mikä on hänen osansa niissä. Vastauksien saamiseksi hän alkaa selvittää asiaa pelottoman journalistin, Julian, kanssa.
"Au bonheur des ogresin" kuvaukset alkoivat 16. helmikuuta 2012. Elokuva kuvattiin yhdentoista viikon ajan Pariisissa ja Luxemburgissa 13 070 000 euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Chapter 2, ja elokuvan tuottamiseen osallistuivat myös Pathé, Bidibul Productions, France 2 Cinéma, Nexus Factory ja Alvy Productions. "Au bonheur des ogresin" teaser julkaistiin 20. kesäkuuta 2013 ja virallinen traileri 31. elokuuta 2013.
"Au bonheur des ogres" sai ensi-iltansa Luxemburgin elokuvajuhlilla 8. maaliskuuta 2013. Elokuvan Ranskan ensi-ilta oli Angoulêmen ranskankielisten elokuvien elokuvajuhlilla 25. elokuuta 2013. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 16. lokakuuta 2013 ja oli Pathé Distributionin teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 158 674 katsojaa ja sai ranskalaisilta elokuvakriitikoilta ja yleisöltä lähinnä sekalaisen vastaanoton.
"Au bonheur des ogres" julkaistiin Ranskassa DVD:lle ja blu-raylle 26. helmikuuta 2014.
Alexandra Maquet
Alexandra Maquet (s. 27. syyskuuta 1988 Lyon, Ranska), tunnettu myös nimellä Alma, on ranskalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän edusti Ranskaa vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Requiem” ja sijoittui 12:nneksi.
Alma eli oikealta nimeltään Alexandra Maquet varttui Lyonissa kahden nuoremman sisaren kanssa. Hänen lapsuudessaan perhe vietti aikaa myös Yhdysvalloissa, Italiassa ja Brasiliassa. Valmistuttuaan taloustieteen alalta hän muutti vuodeksi Milanoon, mutta sen jälkeen hän muutti Pariisiin tavoitellakseen muusikon uraa. Pariisissa Alma esiteltiin Nazim Khaledille, ja hän allekirjoitti sopimuksen Warner Music Francen kanssa. Kesäkuussa 2016 Alma julkaisi debyyttisinglensä "La chute est lente".
9. helmikuuta 2017 ilmoitettiin, että Alma edustaisi Ranskaa vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa Kiovassa kappaleella ”Requiem”.
Paavo Kiljunen
Paavo Kalevi Kiljunen (s. 2. kesäkuuta 1951 Rantasalmi) on suomalainen kenraaliluutnantti, joka toimi muun muassa Kainuun prikaatin komentajana, YK:n rauhanturvatehtävissä, Pohjoisen maanpuolustusalueen esikunnan päällikkönä, Maavoimien materiaalilaitoksen johtajana ja puolustusvoimien sotatalouspäällikkönä.
Kiljunen syntyi maanviljelijä Eino Kiljusen ja Lahja Laukkasen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1975 on Kaija Virolainen.
Kiljunen tuli ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1970 ja valmistui Kadettikoulusta 1974. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1983 ja Maanpuolustuskurssin 1992. Hän toimi opetusupseerina Pohjois-Karjalan Patteristossa 1974–1976 ja toimisupseerina ja toimistoesiupseerina Pääesikunnassa 1983–1988, toimistopäällikkönä UNIFIL:issä 1988–1989 sekä opettajana Sotakorkeakoulussa 1989–1992. Puolustusministeriössä Kiljunen työskenteli 1992–1996 sekä 1997–2000 ja NORDBAT-pataljoonan komentajana YK:n UNPREDEP-rauhanturvaoperaatiossa 1996–1997. Kainuun prikaatia hän komensi 2000–2002 Ilkka Asparan jälkeen. KFOR-prikaatin komentajaksi Kosovoon Kiljunen tuli vuonna 2003 ja Pohjoisen maanpuolustusalueen esikunnan esikuntapäälliköksi hänet määrättiin vuoden 2004 alusta, minkä jälkeen hän toimi Maavoimien materiaalilaitoksen johtajana vuoteen 2009 ja sitten puolustusvoimien sotatalouspäällikkönä.
Kiljunen ylennettiin vänrikiksi 1971, luutnantiksi 1974, yliluutnantiksi 1976, kapteeniksi 1981, majuriksi 1986, everstiluutnantiksi 1992 ja everstiksi 1997. Prikaatikenraali hänestä tuli 2002 ja vuonna 2005 tapahtuneen kenraalimajuriksi ylentämisen jälkeen kenraaliluutnantti 2010.
Kiljunen valittiin Suomen Rauhanturvaajaliiton puheenjohtajaksi vuonna 2011.
Monitoimikeskus Lumo
Monitoimikeskus Lumo on Vantaalla, Korson kaupunginosassa sijaitseva, vuonna 2003 valmistunut kulttuuri- ja liikuntakeskus. Uudisrakennuksen suunnittelijana oli arkkitehtitoimisto "P&R arkkitehdit". Keskuksessa järjestetään muun muassa teatteriesityksiä, konsertteja, näyttelyitä, opiskelu-, luento- ja seminaaritilaisuuksia ja liikuntatapahtumia. Suurten yleisötilaisuuksien käyttöön keskuksessa on 325-paikkainen "Lumosali". Siellä on myös monipuoliset mahdollisuudet taiteiden ja liikunnan harrastamiseen ja erilaisten yksityistilaisuuksien järjestämiseen. Keskuksen tiloissa sijaitsevat Vantaan kaupunginkirjaston ylläpitämä Lumon kirjasto ja kaupungin sivistystoimen Lumon lukio. Keskuksessa käy vuosittain noin puoli miljoonaa asiakasta.
Eri taiteenalojen opetusta Lumossa tarjoavat Musiikkileikkikoulu Lystileikki, Tikkurilan teatteri- ja sirkuskoulu, Vantaan kuvataidekoulu, Vantaan musiikkiopisto ja Vantaan tanssiopisto. Keskuksessa toimii myös Vantaa-infon toimipiste ja Vantaan Nuorisopalveluiden aluetoimisto.
Asidotrofinen järvi
Asidotrofinen järvi (, happamuus) on järvi, johon laskee metsä- ja suo-ojista humuspitoista ja hapanta vettä ja jonka vedessä on samalla runsaasti maaperästä liuenneita mineraaleja. Se on siten dystrofinen järvi, mutta runsas mineraalipitoisuus luokittelee sen luokkansa alakategoriaan. Suoalueiden suodosvesissä on vain vähän ravinteita, joten soiden valuma-alueen järvet ovat karuja ja niiden biomassa vähäinen. Rantojen ominaisia kasvilajeja ovat esimerkiksi kurjenjalka, suovehka ja erilaiset sarat sekä erilaiset turpeessa elävät sammaleet. Tämä järvityyppi on maailmalla melko harvinainen ja esimerkiksi Virossa näitä järvi suojellaan juuri sen vuoksi.
Viron tutkituista järvistä on asidotrofisia 19 eli 2,5 % . Tällaisia järviä ovat esimerkiksi Meelva järv, Kõvera järv, Akste järv ja Lahojärv.
Requiem (Alman kappale)
”Requiem” on ranskalaisen laulajan Alman esittämä kappale, jolla hän edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 2017. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Nazim Khaled. Alun perin kappale oli kokonaan ranskankielinen, mutta Eurovision loppukilpailua varten sanoitusta päätettiin muokata osin englanninkieliseksi. Samalla myös sovitukseen tehtiin muutoksia. Lopullinen versio kappaleesta julkaistiin 11. maaliskuuta 2017.
”Requiem” valittiin Ranskan edustuskappaleeksi 9. helmikuuta 2017. Hiukan myöhemmin kävi ilmi, että se oli esitetty pienelle yleisölle jo tammikuussa 2015, vaikka Eurovision sääntöjen mukaan edustuskappaleita ei olisi saanut julkaista kaupallisesti tai esittää julkisesti ennen syyskuun 2016 alkua. Säännön tarkoitus on asettaa kaikki kilpailijat tasapuoliseen asemaan. Siitä on kuitenkin joustettu aiemminkin tämänkaltaisissa tilanteissa, joissa kappaletta ei ole julkaistu kaupallisesti eikä esityksellä ole ollut merkittävää määrää katsojia.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa 13. toukokuuta, jossa se sai 135 pistettä ja saavutti sijan 12.
Aljuniedin metroasema
Aljunied on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Geylangissa Singaporen keskisellä suuralueella. Se avattiin 4. marraskuuta 1989. Asemaa käyttävät East West Linen junat.
Arévalo
Arévalo on kaupunki Kastilia ja Leónin itsehallintoalueella Espanjassa. Sen asukasluku vuonna 2016 oli noin 8100.
Sporofyytti
Sporofyytti on sukupolvenvuorottelua ilmentävien kasvien monisoluinen vaihe, joka kehittyy mitoosilla kahden haploidin sukusolun muodostamasta tsygootista ja jonka kromosomisto on diploidi. Sporofyytti tuottaa haploideja itiöitä meioosilla, jotka voivat kehittyä gametofyyteiksi.
Sporofyytin rooli osana näkyvää kasvia on evoluution myötä kasvanut. Varhain kehittyneillä lajeilla, kuten useimmilla sammalilla, sporofyytin muodostaa sammalen kärkeen kasvava itiöpesäke. Myöhemmin kehittyneillä lajeilla, kuten siemenkasveilla, sporofyytti muodostaa näkyvän kasvin.
Merja-Riitta Stenroos
Merja-Riitta Stenroos, myös Merja Riitta Black (s. 5. lokakuuta 1963 Helsingin maalaiskunta), on kirjailija ja kielentutkija.
Suomessa syntynyt Stenroos muutti Skotlantiin opiskelemaan. Hän teki vuonna 1977 väitöskirjan Herefordshiren keskiaikaisista murteista. Hän on opettanut englanninkielistä kirjallisuutta Glasgow'n yliopistossa ja Norjassa Stavangerissa korkeakoulussa.
Alli Huovinen
Alli Huovinen on eläkkeellä oleva matematiikan yliopistolehtori. Huovinen työskenteli urallaan Oulun yliopistossa. Huovinen on profiloitunut julkisuudessa "matikkatätinä" ja puolustanut voimakkaasti matematiikan opetusta. Huovisen mielestä matematiikan tunneilla ei pitäisi opiskella koodaamista.
Soft rock
Soft rock on musiikkigenre, joka kehittyi 1970-luvun alussa. Sille on tyypillistä keveys, melodisuus ja tunteelliset sanoitukset. Kappaleet noudattavat yksinkertaista säkeistö-kertosäe-kaavaa.
Soft rockin pioneereina pidetään artisteja, kuten Carole King, Bread ja James Taylor. Soft rock oli suosituimmillaan 1970-luvulta 1980-luvun alkuun, jolloin sitä esittivät muun muassa Elton John, Billy Joel, Fleetwood Mac ja Chicago. Nykyään soft rockia edustavat laulaja-lauluntekijät James Blunt ja Jack Johnson.
Totally Vulgar – Live at Tuska 2013
Totally Vulgar – Live at Tuska 2013 on suomalaisen death metal -yhtyeen Abhorrencen livealbumi. Se julkaistiin 10. helmikuuta 2017 levymerkillä Svart Records. Kappaleet on nimensä mukaisesti nauhoitettu yhtyeen vuoden 2013 Tuska-festivaalilla.
Yhtye juhlistaa albumiaan tekemällä neljän keikan kiertueen yhdessä Demilichin kanssa.
Imperiumin Serpent antoi albumille arvosanan 7,5/10. Hän sanoi yhtyeen välttävät räikeät soittomokat ja kuulostavan energiseltä, suurimman ongelman piillessä itse hiomattomissa kappaleissa.
Mari Walls
Mari Walls (s. 27. maaliskuuta 1961 Helsinki) on suomalainen professori. Hän on ollut Luonnonvarakeskuksen (Luke) pääjohtaja sen perustamisesta, vuodesta 2015 alkaen.
Walls kirjoitti ylioppilaaksi Tampereelta. Hän opiskeli ja väitteli Turun yliopistossa ekologiasta vuonna 1989 aiheenaan immuunipuolustus. Hän teki väitöskirjan jälkeistä tutkimustyötä yhdysvaltalaisessa Cornellin yliopistossa. Walls on ollut Helsingin yliopiston ekologian dosentti vuodesta 1995.
Walls työskenteli Maj ja Tor Nesslingin säätiön tutkimuspäällikkönä (1995-1997) ja oli sitten Suomen Akatemian käynnistämän laajan biodiversiteettitutkimusohjelman johtajana (1997-2003). Tämän jälkeen hän toimi Turun yliopiston biodiversiteetti- ja ympäristötieteen professorina (2004-2005), siirtyi sitten Maatalouden tutkimuskeskuksen ympäristöjohtajaksi, myöhemmin tutkimusjohtajaksi (2006-2009). Ennen Luken perustamista hän johti Suomen ympäristökeskuksen Merikeskusta vuosina 2009-2014.
Hän oli myös Luonnonvarakeskukseen yhdistettyjen Metsäntutkimuslaitoksen ja Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen johtokunnan jäsen sekä Suomen Akatemian biotieteiden ja ympäristön tutkimuksen toimikunnan jäsen.
Huhtikuussa 2018 Walls valittiin uuden Tampereen yliopiston rehtoriksi. Hän aloittaa tehtävässä elokuussa 2018.
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1935
Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1935 pelattiin kahdessa lohkossa ja lohkojen voittajat kohtasivat loppuottelussa, jossa ratkesi Ruotsin mestaruus kaudella 1935.
Tingvalla IP, Karlstad 3. maaliskuuta
Picture Book
Picture Book on Simply Redin debyyttialbumi, joka julkaistiin lokakuussa 1985. Albumi sisältää yhtyeen menestyneimmän singlen ”Holding Back the Years” ja cover-version laulusta ”Money’s Too Tight (to Mention)”.
Loppusointu
Loppusointu eli riimi tarkoittaa runoudessa säkeiden lopputavujen äänteellistä yhtäläisyyttä.
Sanojen loppuosan samankaltaisuutta voidaan kutsua puhekielessä rimmaamiseksi. Kahdesta keskenään rimmaavasta sanasta voidaan käyttää nimitystä "riimipari". Riimipareja ovat esim. "luu" ja "suu" – näissä on lyhyt loppusointu. Pitkiä ovat esim. "taateli" ja "kaateli".
Loppusointuja käytetään esimerkiksi seuraavassa runossa:
"Tarhapöllö se oksallansa
laululintuja kuulee
Makumestari olevansa
laulun maassa luulee"
Riimiparin äänteellinen yhtäläisyys lasketaan viimeisen nousutavun (eli viimeisen painollisen tavun) ensimmäisestä vokaalista. Riimejä eivät siis ole "koira" ja "kissa" tai "lakana" ja "orpana", sillä niissä loppusointua muistuttava samankaltainen osuus alkaa painottomasta tavusta.
Geofysiikan seura
Geofysiikan seura r.y. on vuonna 1926 perustettu geofysiikan alan tutkimusta edistävä ja alan henkilöiden yhdyssiteenä toimiva suomalainen tieteellinen yhdistys. Geofysiikan aihepiirejä ovat maa, vesi, ilma ja lähiavaruus. Seura järjestää kaikille avoimia esitelmätilaisuuksia kuukausikokoustensa yhteydessä ja julkaisee vertaisarvioiduista tieteellisistä artikkeleita "Geophysica"-lehden muodossa. Joka toinen vuosi yhdistys järjestää 2-3-päiväisen tieteellisen "Geofysiikan Päivät" -kokouksen.
Geofysiikan seura kuuluu alansa suomalaisena jäsenjärjestönä Euroopan meteorologiseen yhdistykseen (EMS). Yhdistys kuuluu myös Tieteellisten seurain valtuuskuntaan. Lisäksi Geofysiikan seura edustaa suomalaisia geofysiikan ja meteorologian toimijoita (WCRP-kansalliskomitea) Maailman ilmatieteen järjestön (WMO), Kansainvälisen tiedeneuvoston (ICSU) ja UNESCO:n Hallitustenvälisen meritieteellisen komission (IOC, Intergovernmental Oceanographic Commission) yhteisessä Maailman ilmastotutkimusohjelmassa (World Climate Research Programme). Seuran Geodeettis-geofysikaalinen kansalliskomitea pitää puolestaan yhteyttä Kansainväliseen geodeettis-geofysikaaliseen unioniin (International Union of Geodesy and Geophysics, IUGG).
Palmén-mitali on Geofysiikan seuran neljän vuoden välein myöntämä ansiomitali. Akateemikko, meteorologian professori Erik Palménin mukaan nimetty tunnustus annetaan ansiokkaasta toiminnasta geofysiikan alalla. Hopeisen mitalin ovat saaneet:
Visa Koivunen
Visa Koivunen on signaalinkäsittelyn professori Aalto-yliopistossa. Hän toimi akatemiaprofessorina kaudella 2010–2014.
Professori Koivunen on tuottelias tutkija ja opettaja. Vuoteen 2017 mennessä hän oli osallistunut yli 380 tieteellisen artikkelin tai kokousjulkaisun kirjoittamiseen. Hänellä on kuusi patenttia. Lisäksi oli ohjannut yli 20 väitöskirjatyötä.
Hän on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen ja Fellow-jäsen IEEE-insinöörijärjestössä (2011-).
Nokia X Platform
Nokia X Platform oli Linux ja Android pohjainen käyttöjärjestelmä ja ohjelmistoalusta Nokian matkapuhelimille.
Alusta käytti "Android Open Source Project" (AOSP) alustaa ja ei sisältänyt Googlen sovelluksia kuten Google Play. Sovellukset koostuivat Nokian (HERE-kartat, Nokia Xpress) ja Microsoftin (Skype, Outlook) sovelluksista.
Alustaa käytettiin Nokia X -sarjan matkapuhelimissa: Nokia X, Nokia X+ ja Nokia XL.
Hankittuaan Nokian matkapuhelinyksikön Microsoft lopetti alustan 17. heinäkuuta 2014 vain muutama kuukausi sen julkaisun jälkeen.
Harjasarvinokka
Harjasarvinokka eli kuontalosarvinokka ("Anorrhinus galeritus") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintulaji.
Harjasarvinokkaa tavataan Malakan niemimaalta Myanmarin, Thaimaan ja Malesian alueelta sekä Borneolta ja Sumatralta. Sen kannan suuruutta ei ole määritetty mutta se on tiettävästi laajalle levinnyt mutta vain paikallisesti yleinen. Kannan arvioidaan olevan pienenemässä elinalueiden tuhoamisen vuoksi, ja se on arvioitu silmälläpidettäväksi.
Laji elää alavissa ja vuoristoisissa metsissä 1 800 metrin korkeuteen saakka.
Taavettilan riihi
Taavettilan riihi on Jyväskylän keskusta-alueen vanhin rakennus. Rakennus on sijainnut paikallaan nykyisen kampusalueen reunalla jo vuonna 1833 eli ennen Jyväskylän kaupungin perustamista. Riihi on Puutarhurin talon ohella ainut seminaarin alueen vanha puurakennus joka on säästynyt purkamiselta.
Alun perin rakennus on ollut yksinäisriihi, jossa viljan kuivattaminen ja puinti on tapahtunut samassa tilassa. 1800-luvun lopulla rakennus tuli osaksi Jyväskylän seminaarin aluetta. 1900-luvun alussa riihi muutettiin museoksi seminaarin lehtori ja arkkitehti Yrjö Blomstedtin johdolla. Museoksi muuttamisen yhteydessä riiheen muun muassa lisättiin ikkunat ja se sisustettiin pohjalaistyyliseksi pirtiksi. Museo avattiin Uno Cygnaeuksen syntymän 100-vuotisjuhlavuonna 1910 ja nimettiin Cygnaeus-pirtiksi .
Kansatieteellisten näyttelyiden lisäksi museoriihessä järjestettiin muun muassa opiskelijoiden iltamia, maakuntailtoja ja osakuntajuhlia 1960-luvulle saakka, jolloin rakennuksen rooli opiskelijoiden kokoontumispaikkana väheni ylioppilaskunnan Ilokivi -rakennuksen valmistumisen myötä .
Historica
Historica (H) on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. Rakennus valmistui vuonna 1881 Jyväskylän seminaarin naisosaston päärakennukseksi. Rakennuksessa järjestettiin suurin osa naisosaston opetuksesta. Opetusharjoittelua varten perustettu tyttömallikoulu ja myöhemmin kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulu toimivat rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa. Kolmannessa kerroksessa sijaitsi naisosaston juhlasali, jota käytettiin myös voimistelusalina
Rakennus peruskorjattiin moderniin asuun 1960-luvulla. Vuosien 1997-1998 peruskorjauksessa ullakkokerrokseen rakennettiin lisätilaa opetukselle ja näyttelytoiminnalle.
Educa
Educa on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. Rakennus valmistui Jyväskylän seminaarin naisoppilaiden asuntolaksi vuonna 1881. Naisinternaatilla oli kahdeksan huonetta toisessa kerroksessa ja seitsemän huonetta kolmannessa kerroksessa. Rakennuksessa oli myös seminaarin johtajattaren asunto ja opettajattarien asuntoja, lastentarhan ja -seimen tilat sekä erillinen sairashuonesiipi, joka purettiin 1970-luvun alussa. Lastenseimi lakkautettiin vuonna 1892 ja lastentarha vuonna 1900. Educassa oli naisopiskelijoiden internaatti 1950-luvulle saakka, kunnes Alvar Aallon suunnittelemat korkeakoulurakennukset asuntolarakennuksineen valmistuivat. Sen jälkeen rakennuksessa toimi Suomen ensimmäinen kasvatustieteen laitos. .
Oppio
Oppio on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema punatiilirakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Rakennus valmistui Jyväskylän seminaarin johtajan virka-asunnoksi ja työtilaksi vuonna 1882. Ennen rakentamista Kiseleffin alkuperäisiä rakennuspiirustuksia jouduttiin muuttamaan ja lopulliset piirustukset laati arkkitehti Helge Rancken.
Rakennuksen toisessa kerroksessa sijaitsi johtajan asuintilat, johtajan työhuone ja seminaarin kanslia. Ensimmäisessä kerroksessa oli kirjasto- ja kokoelmatilat sekä kuusi asuntolahuonetta miesopiskelijoita varten. Seminaarin ja korkeakoulun kirjasto toimi ensimmäisessä kerroksessa arkkitehti Alfred Wilhelm Stenforsin vuonna 1930 suunnittelemassa kirjastotilassa.
Toisen maailmansodan aikaan seminaarirakennukset toimivat armeijan majoituspaikkoina ja sotasairaalana.
Oppio on ollut Jyväskylän yliopiston kielikeskuksen käytössä 1970-luvulta lähtien.
Seminarium
Seminarium on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Rakennus valmistui vuonna 1883 Jyväskylän opettajaseminaarin miesosaston päärakennukseksi. Rakennuksessa sijaitsi miesosaston opetustiloja ja juhlasali. Rakennus edustaa tyyliltään uusrenessanssia. Muiden Kiseleffin suunnittelemien Seminaarinmäen rakennusten tapaan Seminarium on saanut vaikutteita tiilikasarmiarkkitehtuurista.
Seminarium kuului seminaarin miesosaston rakennuksiin, mutta se palveli myös koko seminaarin pää- ja juhlasalirakennuksena. Seminariumin juhlasali oli 1880–1890-luvuilla Jyväskylän suurin juhlatila. Juhlasalissa vietettyjen joulu- eli kuusijuhlien myötä juhlaperinteet levisivät valmistuvien opettajien mukana ympäri Suomen. Useat nykyisinkin tunnetut koulu- ja joululaulut esitettiin ensimmäistä kertaa juuri Seminariumin juhlasalissa. Yksi näistä kappaleista on seminaarin musiikin lehtorin P. J. Hannikaisen säveltämä ja sanoittama "Joulupukki".
Luokkahuoneet sijoittuivat rakennuksessa alun perin toiseen ja kolmanteen kerrokseen. Veistosali, jota myös poikaharjoituskoululaiset käyttivät, sijaitsi ensimmäisessä kerroksessa tiloissa, joissa nykyisin sijaitsevat Jyväskylän yliopiston tiedemuseon näyttelytilat. Miesopiskelijoiden piirustuksen ja veiston opetustilat siirtyivät 1900-luvun alussa valmistuneeseen Villa Rana -rakennukseen. 1900-luvun alussa musiikin opetus keskitettiin Seminariumiin ja laulun- ja soitonopetuksen luokat saivat tilat ensimmäisestä kerroksesta. Rakennuksessa sijaitsi alun perin myös kaksi asuinhuonetta.
1940-luvun lopulta aina tähän päivään saakka Seminariumin juhlasali on toiminut Jyväskylän yliopiston ja sen edeltäjän kasvatusopillisen korkeakoulun väitöstilaisuuksien paikkana. Ensimmäinen väitöstilaisuus järjestettiin juhlasalissa 12. toukokuuta 1949. Tuolloin Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun Aimo Lahti väitteli aiheenaan "Virheet opetusopillisena ongelmana". Kasvatusopillisen korkeakoulun ensimmäinen kahvila sijaitsi myös Seminarium-rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa.
Yliopiston museolla on ollut tilat Seminariumissa vuodesta 1961 lähtien.
Seminariumissa toteutettiin korjaus- ja restaurointihanke vuosien 2007–2010 aikana. Restaurointitöiden myötä rakennuksessa säilytettiin sen historialliset tyylikerrostumat ja palautettiin tiloja aikaisempien vaiheiden mukaisiin asuihin. Rakennuksessa näkyvät aikakaudet ovat uusrenessanssi (toinen kerros), art nouveau (ensimmäisen kerroksen Tissarin taidesali) ja 1960-luvun moderni tyyli (ylin kerros). Eri kerrosten opetustiloihin on sijoitettu opetusvälineitä eri vuosikymmeniltä sekä valokuvia eri aikakausien opiskelijaelämästä.
Seminariumin juhlasaliin palautettiin uusrenessanssille tyypilliset kasviornamentit ja koristeaiheet, kuten salin yläosaa kiertävät tekstit ja viittaukset Raamattuun. Juhlasalissa sijaitsevat seminaarin lehtori Iivari Koskimiehen rakentamat urut kunnostettiin ja ne ovat edelleen käytössä.
Jyväskylän yliopiston tiedemuseon näyttelykeskus Soihtu avasi ovensa Seminariumin ensimmäisessä kerroksessa vuonna 2013.
Fennicum
Fennicum on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä, joka suunniteltiin seminaarin miesosastolle. Rakennuksessa on sijainnut miesoppilaiden asuntola, luonnontieteen opetustiloja ja poikamallikoulu (harjoituskoulu).
Rakennusta kutsuttiin 1980-luvulle asti Kilistiikaksi. Nimi tuli rakennuksessa luonnontiedettä opettaneelta lehtori Ludvig "Kili" Kiljanderilta. Rakennuksen toisesta kerroksesta löytyy nykyään Kiljanderin mukaan nimetty luentosali.
1920-luvulla rakennusta laajennettiin. Kuusiosaiseen lisäosaan sijoitettiin luonnonhistorian ja maantien kokoelmat ja poikaharjoituskoulun opetusvälineitä. Lisäosa purettiin 1950-luvulla, kun korkeakoululla tehtiin uudisrakennustöitä. Kilistiikka oli pitkään purku-uhan alla kirjaston laajennuksen vuoksi, mutta 1976 se kunnostettiin seminaarin aikaiseen asuun. Siksi rakennuksen ulkoinen ilme on lähempänä alkuperäistä kuin muut Kiseleffin alueelle suunnittelemat rakennukset, jotka korjattiin 1960-luvulla. Se on myös ainoa alueen vanhoista tiilirakennuksista, joka on sisätiloiltaan lähes alkuperäisen kaltainen.
Kaikissa kerroksissa Fennicumin halkaisee kahtia lounais-koillis-suunnassa kulkeva 3 metriä leveä käytävä. Ensimmäisessä kerroksen kaakkoissivulla sijaitsi portaikko, laboratorio ja konferenssihuone, johon kuului pieni eteinen ja kaksi kolmen hengen internaattihuonetta. Luoteissivulla oli kahden kolmen hengen internaattihuoneen lisäksi myös siivoojan huone ja poikien käsityösali. Toisen kerroksen kaakkoissivulla sijaitsi portaikko ja normaalikoulun luokat III, IV ja V. Luoteissivulla olivat normaalikoulun luokkahuoneet VI, II ja I, jossa pidettiin myös aamuhartaudet ja voimistelutunnit. Alkuperäisessä suunnitelmassa kolmannessa kerroksessa sijaitsi kaakkoissivulla kaksi internaattihuonetta ja muut tilat oli varattu luonnontiedon opetustiloiksi ja opetusvälineiden säilytykseen. Luoteissivulla oli neljä internaattihuonetta.
Rakennuksen sisäkatoissa on käytetty leveää helmiponttilautaa ja kattolistat ovat voimakkaasti profiloituja. Alun perin vernissatut katto ja listat ovat nyt vaalean harmaita. Seinällä kulkee 127 sentin korkeudella tumman ruskeaksi maalattu 7 senttiä leveä lista. Alun perin sen alle jäävä osa oli tarkoitus maalata marmorijäljitelmäksi, mutta nyt se on keskiruskea. Seinien yläosaan oli piirretty "nurkkakoristein varustettu kasetti", mutta nyt seinä on vaalean ruskea listan alla kulkevaa sinistä laitaa lukuun ottamatta.
Ryhtilä
Ryhtilä on arkkitehti Ernst Theodor Granstedtin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Wayne Newton
Wayne Newton (s. 3. huhtikuuta 1942) on yhdysvaltalainen laulaja. Uransa alkuvaiheessa Newtonilla oli poikkeuksellisen korkea ääni mieheksi. Wayne Newton oli nuorena aikuisena niin sanottu kontratenori, mutta hänen äänensä madaltui myöhemmin. Newtonin tunnetuin kappale on "Danke Schoen", joka on hänen tunnuskappaleensa. Myös "April Showers" on tunnettu Newtonin kappale. Newtonista tuli vuosikymmenien ajaksi yksi tunnetuimmista Las Vegasin viihdyttäjistä. Newton tunnetaan myös nimityksellä "Mr. Las Vegas".
Aallon kirjasto
Aallon kirjasto on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Jyväskylän yliopiston päärakennus
Jyväskylän yliopiston päärakennus on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Lozzi
Lozzi on arkkitehti Alvar Aallon opiskelijoiden ruokalaksi suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. Samaan rakennusketjuun Lyhdyn ja Philologican kanssa kuuluva Lozzi on osa Alvar Aallon arkkitehtuuritoimiston suunnitteleman Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun kampusaluetta. Rakennus valmistui vuonna 1954. Rakennus on suojeltu valtioneuvoston 15.10.1992 tekemällä päätöksellä valtion omistamien rakennusten suojelusta annetun asetuksen (480/85) nojalla.
Opiskelijaruokala Lozzi peri nimensä vuonna 1937 toimintansa naisseminaarin vanhassa ruokalarakennuksessa aloittaneelta ylioppilaskunnan kahvila-ravintolalta. Ravintola oli nimetty kasvatustieteilijä Johann Heinrich Pestalozzin mukaan. Ravintolan lisäksi ylioppilaskunta sai rakennuksesta kerho- ja toimistotiloja. Rakennus toimi käytännössä ylioppilastalona vuoteen 1964 asti, jolloin Alvar Aallon suunnittelema Ylioppilastalo Ilokivi valmistui ruokalarakennuksen viereen. Lozzin toiminta siirtyi ylioppilaskunnalta yliopistolle vuonna 1975, minkä jälkeen rakennus peruskorjattiin ensimmäisen kerran vuosina 1979–1980. Vuodesta 1997 lähtien ruokalan toiminnasta on vastannut Sonaatti Oy. Toisen kerran rakennus peruskorjattiin vuosina 2014–2015 osin entistäen.
Ravintolarakennus Lozzi edustaa Alvar Aallon punatiilikauden arkkitehtuuria. Hallitsevia rakennusmateriaaleja ovat punatiili, puu ja valkoiset betoni- ja rappauspinnat. Tilojen käyttötarkoitusta ja hierarkiaa on korostettu valaistuksella. Alakerran hämäristä eteistiloista noustaan portaikon kautta ruokasaliin, johon tulee luonnon valoa suurten yläikkunoiden ja terassille avautuvan ikkunaseinän kautta. Pulpettikattoisen salin honkapuiset kattorakenteet on jätetty näkyviin. Aallon toimistossa suunniteltiin yhteustyössä Artekin kanssa myös ruokasalin valaistus ja kalustus, joka on säilynyt lähes alkuperäisen kaltaisena. Samassa kerroksessa sijaitsevat alkujaan ylioppilaskunnan käytössä olleet kaksi kerhuonetta sekä niiden välissä oleva takallinen aula. Ruokalan keittiö on pohjakerroksessa.
Ylioppilaskunnan asuntolassa Internaatissa (Philologica) asuvat opiskelijat kokoontuivat Lozzille aterioimaan ja kuuntelemaan suosittua Lauantain toivotut -radiohjelmaa. Lozzilla järjestettiin erilaisia juhlatilaisuuksia kuten pikkujouluja, vappujuhlia, osakuntien tapahtumia ja tanssijaisia. Erityisen näyttäviä olivat ylioppilaiden vuosijuhlat.
Lyhty (rakennus)
Lyhty on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä, joka suunniteltiin opettajien ruokalaksi. Se on osa Lozzin ja Philologican muodostamaa rakennusketjua, joka valmistui vuonna 1954. Tila jäi vähäiselle käytölle alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan ja siitä muodostui edustuksellinen kokous- ja juhlatila.
Lyhty poikkeaa Lozzista rakennusmateriaalien ja muotokielensä puolesta, jotka viestivät tilalle annetusta suuresta arvosta. Vaaleiden graniittipintojen jakamat laajat ikkunapinnat ja kuparinen aumakatto muodostavat kokonaisuuden, joka muistuttaa kreikkalaista temppeliä. Pimeällä rakennus loistaa lyhdyn tavoin. Lyhdyn sisäänkäynti vie eteistilaan, joka on osa Lozzin rakennusosaa. Kuten Lozzissa, eteistilat ovat hämärät ja rakennusmateriaaleina on käytetty puhtaaksimuurattua tiiltä, puuta ja valkoiseksi maalattuja pintoja. Aallon arkkitehtuuritoimisto suunnitteli Lyhdyn tilojen valaistuksen sekä sisustuksen. Lyhty korjattiin perusteellisesti vuosina 2014–2015 sen alkuperäinen ilme säilyttäen.
Levina
Isabella Lueen (s. 4. joulukuuta 1991 Bonn, Saksa), tunnettu myös nimellä Levina, on saksalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän edusti Saksaa vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa Kiovassa kappaleella "Perfect Life".
Vismuttinitraatti
Vismuttinitraatti (Bi(NO)) on vismutti- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää pigmenttinä, muiden vismuttiyhdisteiden valmistamiseen, orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä ja aikaisemmin sitä on myös käytetty lääketieteessä.
Useimmiten vismuttinitraatti esiintyy kidevedellisenä pentahydraattina (Bi(NO)·5HO), joka on väritöntä ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Aineen alkeiskoppi on trigonaalinen. Yhdiste hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta niin kutsutuksi emäksiseksi vismuttinitraatiksi, jonka koostumus on epämääräinen. Vismuttinitraatti liukenee epäorgaanisiin niin kutsuttuihin mineraalihappoihin sekä etikkahappoon, asetoniin ja glyseroliin sekä vähäisessä määrin myös etanoliin. Kuumennettaessa vismuttinitraatin pentahydraattia kidevesi alkaa poistua noin 30 °C:n lämpötilassa.
Vismuttinitraattia valmistetaan liuottamalla joko metallista vismuttia, vismuttioksidia tai vismuttikarbonaattia typpihappoon ja kiteytetään.
Vismuttinitraatista voidaan valmistaa muita vismuttiyhdisteitä. Sitä voidaan käyttää myös lasitteiden valmistamiseen sekä helmiäismäisenä kimmeltävänä pigmenttinä. Vismuttinitraattia voidaan myös käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa. Aikaisemmin yhdistettä on käytetty lääketieteessä muun muassa ripulin hoitoon sekä ulkoisesti antiseptisenä aineena.
Perfect Life (kappale)
Perfect Life on saksalaisen laulajan Levinan esittämä kappale, jolla hän edusti Saksaa vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili 13. toukokuuta euroviisujen finaalissa, jossa se sai 6 pistettä ja jäi sijalle 25.
Eläintarhanlahti
Eläintarhanlahti () on merenlahti Helsingin kantakaupungissa ydinkeskustassa Kallion kaupunginosassa. Se on yhteydessä avomereen Kaisaniemenlahden, Siltavuoren salmen ja Kruunuvuorenselän kautta.
Eläintarhanlahti erottaa toisistaan Siltasaaren ja Linjojen osa-alueet. Lahden etelärantaa pitkin, Siltasaaren puolella, kulkee Säästöpankinranta -niminen katu, jonka varrella sijaitsee Helsingin työväentalo. Lahden pohjoisrannalla on Tokoinrannan puistoalue ja sen takana Helsingin kaupunginteatteri. Lahden länsirannalla rautatien vieressä kulkee Kaisaniemen puistosta Kallioon johtava jalankulku- ja pyörätie. Lahdessa on venesatama, jossa on tilaa 69 veneelle.
Nykyinen Eläintarhanlahti on alun perin ollut osa Töölönlahtea. Nykyisin sen kuitenkin erottaa varsinaisesta Töölönlahdesta vuonna 1862 rakennettu ratapenger.
Nimi Eläintarhanlahti johtuu Eläintarhan puistoalueesta, joka alun perin ulottui rautatien itäpuolellekin ja käsitti myös nykyisen Tokoinrannan. Samasta syystä Tokoinrannan puistoalueen ohi kulkevalla kadulla on nimi Eläintarhantie. Ruotsinkielinen nimi "Djurgårdsviken" esiintyi kartoissa jo 1880-luvulla, suomenkielinen nimi Eläintarhanlahti vahvistettiin vuonna 1909.
Salmi, joka yhdisti Eläintarhanlahden Siltavuoren salmeen nykyisen Hakaniemen torin poikki ja erotti Siltasaaren mantereesta, täytettiin 1800-luvun lopulla. Eliel Saarisen "Pro Helsingfors" -suunnitelmassa vuodelta 1918 ja sen mukaisesti muutamissa myöhemmissäkin kaavaehdotuksissa ehdotettiin lisäksi koko Töölönlahden ja Eläintarhanlahden täyttämistä ja alueen muuttamista rakennusmaaksi. Aiheena olivat osittain lahden mataluus ja sen veden saastuneisuus. Ajatus kuitenkin hylättiin lopullisesti 1940-luvulla.
Liikuntatieteen laitosrakennus
Liikuntatieteen laitosrakennus on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Katni
Katni (hindiksi कटनी "Katni") on kaupunki Madhya Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Katnin lempinimiä ovat Murwara ja Mudwara, joiden alkuperästä on epäselvyyttä. Kaupunki tunnetaan erityisesti pyhiinvaelluskohde Rupnathista (myös "Roopnath"), jossa on 200-luvulla eaa. eläneen hallitsija Ašokan nimissä kaiverrettuja julistuksia. Vaikka julistuksia on löydetty muualtakin, arvellaan paikan olevan ainoa, jossa Ašokan nimi on kaiverrettu niiden yhteyteen.
Requiem (täsmennyssivu)
Requiem tarkoittaa katolisen kirkon sielunmessua. Se on myös muun muassa seuraavien sävellysten nimi:Sanan muita merkityksiä:
Kasvatusopillisen korkeakoulun asuntola
Kasvatusopillisen korkeakoulun asuntola on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulu
Kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulu (kutsumanimi Harkkari) on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. Rakennus valmistui vuonna 1954 osana Jyväskylän Seminaarinmäelle rakentunutta Aallon kampusaluetta. Rakennus oli koulukäytössä vuoteen 2002 saakka, jonka jälkeen siinä on toiminut Jyväskylän yliopiston eri laitoksia.
Harjoituskoulun rakennus oli omana aikanaan poikkeuksellisen moderni. Rakennuksessa on neljä erisuuntaista luokkasiipeä. Siipien kerroksissa luokat on sijoitettu kolmen luokan soluihin, jolloin koulutyöskentely oli rauhallisempaa ja eikä rakennuksessa ollut pitkiä häliseviä käytäviä. Jokaisen solun edessä on työskentelytila, johon luokasta pääsi opiskelemaan vapaamuotoisesti esim. kirjojen pariin ja työskentelemään ryhmissä. Kussakin luokkatilassa oli opettajakokelaiden tila, joka on erotettu käytävästä vinolla seinällä. Näin käytävien tilarytmi on eloisa eikä muodostunut perinteisiä suoria koulukäytäviä. Normaaliluokat olivat hyvin valoisia, sillä niistä on suuret ikkunat lounaaseen Mattilanpellon suuntaan. Erikoisluokkasiivessä olivat erityiset tilat mm. kuvaamataidonopiskelulle ja käsitöille. Opettajainhuoneita oli useita. Eri kerrosten opettajien ja auskultanttien huoneet oli sijoitettu luokkasolujen käytävien päähän, ja suurimmissakin opettajainhuoneissa oli tilat vain kuudelle opettajalle. Luokka- ja ryhmätyötilojen sijoittelu mahdollisti joustavan koulutyöskentelyn. Ideat olivat aikaansa edellä, sillä joustavan opiskelun ajatukset levisivät varsinaisesti Suomeen vasta 1970-luvulla.
Käytävien seinämateriaali on punatiili. Portaikkojen ja kerrosten lattiat ovat neliönmuotoista punaista klinkkeriä. Luokissa on vaaleat rapatut seinät. Lakattua puuta on käytetty portaikkojen kaiteissa, koululaisten vaatenaulakoissa ja luokkahuoneiden takaseinissä sekä etuseinien paneloinneissa. Luokkien värimaailma vaihteli eri kerroksissa. Pääasiallisina väreinä olivat valkoinen, sinapinkeltainen/oliivin vihreä ja sininen. Nämä värit toistuivat mm. verhoissa, opettajanpöytien etupaneeleissa ja luokkien säilytyskaappien ovissa sekä ryhmätyötilojen pöydissä ja jakkaroiden kansissa. Ryhmätyötilojen kalusteet, luokkahuoneiden opettajainpöydät sekä liukuovikaapistot olivat Artekin/Alvar Aallon suunnittelemia ja Helnon valmistamia. Opettajainpöytien työtuolit oli suunnitellut Ilmari Tapiovaara. Opettajainhuoneiden kalustuksessa oli käytetty Artekin kalusteiden lisäksi Olof Ottelinin suunnittelemia sohvapöytiä. Rakennuksen valaisimet oli valmistanut Idman ja Orno. Tilojen alkuperäisestä kalustusta on hyvin vähän jäljellä rakennuksessa. Kalustemalleja on säilynyt Jyväskylän yliopiston Avoimen tiedon keskuksen tiedemuseon kokoelmissa.
Kasvatusopillisen korkeakoulun henkilökunnan asuntola
Kasvatusopillisen korkeakoulun henkilökunnan asuntola on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Moment Group
Moment Group Oy on vuonna 2017 perustettu B2B-asiantuntijayritys. Yritys syntyi Midas Touch Oy:n ja Ina Finland Oy:n yhdistyttyä 1.2.2017. Yritys tuottaa contact center -palveluja. Contact centerit sijaitsevat Iisalmessa, Pieksämäellä, Tampereella ja Fuengirolassa. Pääkonttori on Tampereella ja myyntikonttori Espoossa.
Moment Group työllistää noin 250 henkilöä. Inspecta on 11.4.2017 myöntänyt Moment Group Oy:n Asiakaspalvelukeskustoiminnalle ISO 9001:2015 -laatusertifikaatin.
Antton Rönnholm
Antton Rönnholm (s. 1980) on SDP:n puoluesihteeri. Hänet valittiin Reijo Paanasen seuraajaksi SDP:n puoluekokouksessa helmikuussa 2017.
Rönnholm on koulutukseltaan valtiotieteen maisteri Åbo Akademista. Hän on työskennellyt Paavo Lipposen, Eero Heinäluoman, Mitro Revon sekä Pia Viitasen avustajana, asiantuntijana Elinkeinoelämän Keskusliitossa sekä EU-edunvalvontatehtävissä viestintätoimisto Milttonilla.
Rönnholm toimii myös ammattiyhdistysliikkeessä, Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut ry:n puheenjohtajana kaudella 2017-2018. Rönnholmin isä on SDP:n entinen kansanedustaja ja europarlamentaarikko Mikko Rönnholm ja veli Iitin kunnanjohtaja Riku Rönnholm.
Venäjän Gazprom-valtionyhtiön South Stream -kaasuputkihankkeen lobbarina hän laskutti hankkeelta melkein 200 000 euroa vuosina 2011-2013.
Rönnholm valittiin Turun kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2004, mutta hän ei asettunut ehdolle seuraavalle kaudelle
Urheiluhalli U1
Urheiluhalli U1 on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Rakennus valmistui vuonna 1953 Kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulun voimistelu- ja juhlasalikäyttöön. Toinen urheiluhalli U2 valmistui korkeakoulun voimistelurakennukseksi vuonna 1955. Urheiluhallien väliin on sijoitettu vuonna 1955 valmistunut uimahalli. Voimistelurakennus käsittää pohjakerroksen puku- ja pesutilat sekä kahteen osaan jaettavan toisen kerroksen salitilan, näyttämön ja katsojaparvekkeen. Rakennuksen seinät ja pohjakerroksen lattiat ovat punatiiltä. Salitila saa luonnonvaloa molemmilla sivuilla olevista yläikkunoista.
Urheiluhalli U2
Urheiluhalli U2 on arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Rakennus valmistui vuonna 1955 Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun voimistelusaliksi Alvar Aallon suunnittelemien uimahallin sekä Kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulun voimistelurakennuksen (Urheiluhalli U1) välittömään läheisyyteen. Rakennus käsittää pohjakerroksen puku- ja pesutilat sekä kahteen osaan jaettavan toisen kerroksen salitilan. Seinät on verhoiltu punatiilellä ja rakennuksessa on valkoinen betonikatos, joka erottaa sen ulkoisesti harjoituskoulun voimistelurakennuksesta. Salitila saa luonnonvaloa molemmilla sivuilla olevista yläikkunoista.
Parviaisen talo
Parviaisen talo on arkkitehti Wäinö Gustaf Palmqvistin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä.
Seminaarinmäen viljamakasiini
Seminaarinmäen viljamakasiini on Seminaarinmäellä sijaitseva Jyväskylän vanhin kivirakennus. Se rakennettiin vuonna 1851 turvaamaan viljansaantia huonoina satovuosina. Arkkitehti Wivi Lönnin suunnitelmien perusteella rakennus muutettiin Jyväskylän kaupunginkirjaston ja Jyväskylän tieteellisen kirjaston käyttöön vuonna 1916 ja se toimi kaupunginkirjastona vuosina 1948–1980. Rakennuksessa toimi tämän jälkeen Suomen kotiteollisuusmuseo. Jyväskylän yliopiston rehtoraattina rakennus oli vuosina 2001–2014.
Keski-Suomen Suojeltavat Museokiinteistöt Oy osti Jyväskylän yliopistolle tarpeettomaksi jääneen viljamakasiinin loppuvuodesta 2016 Suomen Yliopistokiinteisöt Oy:ltä. Samassa kaupassa omistajuus siirtyi myös aiemmin yliopiston käytössä olleiden Villa Ranan ja Parviaisen talon kohdalla.
Arvo Naukkarinen
Arvo Artturi Naukkarinen (s. 11. huhtikuuta 1938 Parikkala) on Oulun yliopiston maantieteen professori emeritus. Hän on alueellisen kehittämissuunnittelun asiantuntija.
Naukkarinen kirjoitti ylioppilaaksi Parikkalan yhteislyseossa 1958 ja valmistui Oulun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1964, filosofian lisensiaatiksi 1966 ja väitteli filosofian tohtoriksi Oulun yliopistossa 1970.
Oulun yliopisto on ollut Arvo Naukkarisen työnantajana koko hänen työuransa ajan. Hän aloitti maantieteen assistenttina 1964, sai maantieteen apulaisprofessorin viransijaisuuden 1971 ja toimi maantieteen professorin viransijaisena 1973–1978. Vuosina 1977–1978 hän työskenteli myös maantieteen apulaisprofessorina, kunnes nimitettiin maantieteen professoriksi 1978. Naukkarinen oli myös yliopiston maantieteen laitoksen johtaja 1987–1999, luonnontieteellisen tiedekunnan varadekaani 1988–1993. Hän jäi professorin virasta eläkkeelle 2001.
Päätyönsä ohessa Naukkarinen on toiminut Maaseutuneuvottelukunnan puheenjohtajana 1994–1999, Thule-instituutin johtokunnan puheenjohtajana 1997–1999, Siirtolaisuusinstituuttisäätiön valtuuskunnan jäsenenä 1987–2001 sekä matkailualan verkostoyliopiston hallituksen jäsenenä 1994–2001. Hänet on palkittu Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkillä, valtion virka-ansiomerkillä 30 vuoden palveluksesta ja Oulun yliopisto teetti hänestä 1999 muotokuvan, jonka maalasi Olli Pohjola. Naukkarisen harrastuksia ovat golf ja kuvataiteet.
Esko Niemi (professori)
Esko Martti Juhani Niemi (s. 20. heinäkuuta 1959 Helsinki) on Aalto-yliopiston teknologiateollisuuden tuotantotekniikan professori.
Niemi kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1978 ja valmistui teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1984, tekniikan lisensiaatiksi 1991, suoritti MBA-tutkinnon 1997 ja väitteli tekniikan tohtoriksi teknillisessä korkeakoulussa 1999. Master of Science -tutkinnon hän suoritti University of Manchester Institute of Science and Technology -yliopistossa 1987.
Työurallaan Niemi on ollut teollisuuden ja korkeakoulujen palveluksessa. Hän aloitti teknillisen korkeakoulun assistenttina 1984–1986 ja siirtyi Suomen Akatemian tutkimusassistentiksi vuosiksi 1986–1988. Vuosina 1988–1996 hän työskenteli ABB Industry oy:n palveluksessa useissa eri tehtävissä, osan ajasta tuotantopäällikkönä. Hän palasi teknilliseen korkeakouluun yliassistentin virkaan vuosiksi 1997–1998 ja siirtyi sieltä Lappeenrannan teknilliseen korkeakouluun määräaikaisen professorin virkaan 1998–1999. Seuraava vaihe hänen työurallaan oli toimiminen liiketoiminta-alueen johtajana Nordic Aluminium oyj:ssä 1999–2002 ja paluu teknilliseen korkeakouluun opettavaksi tutkijaksi ja muihinkin töihin 2002–2003. Vuosina 2004–2006 Niemi toimi Tampereen teknillisen yliopiston tuotantotekniikan professorina, teknillisen korkeakoulun teknologiateollisuuden tuotantotekniikan professorina 2006–2009 ja korkeakoulun vaihdettua nimensä Aalto-yliopiston teknologiateollisuuden tuotantotekniikan professorina vuodesta 2010 alkaen.
Esko Niemen isä oli teknillisen korkeakoulun säätötekniikan professori Antti Niemi.
Matilda Södergran
Matilda Södergran (s. 17. marraskuuta 1987) on suomalainen runoilija, kriitikko ja kääntäjä. Södergran on syntynyt ja viettänyt lapsuutensa Suomessa mutta asuu ja työskentelee nykyisin Ruotsissa. Hän on julkaissut muutamia runokokoelmia. Valikoima hänen runojaan on käännetty englanniksi antologiaan "Six Finnish Poets" (2013). Södergran on runoilija Edith Södergranin etäinen sukulainen.
Södergran on kuvannut kirjailijanolemustaan pyrkimyksesi pyrkiä kohtaamaan ja haastamaan totisuuden. Vallan analyysi, kahlitsevat sukupuoliroolit ja ruumis ovat keskeisiä teemoja kirjoittajan runodiskurssissa.
Södergranin feministiseen runouteen on kiinnitetty huomiota. Kokoelma "Maror" (2012) käsittelee sellaisia teemoja kuin naisenruumiin kurittaminen. Kokoelmassa "Lotusfötter" (2014) Södergran haastaa suoraviivaisen kertomuksen rajat tutkiessaan väkivallan rakennette, naisen älyä ja aktiivista naisruumista. "Lotusfötterin" arviossa kirjoitti Ny Tidin kriitikko, että Södergran ”liikkuu varmoin ja täsmällisin askelin uusilla alueilla, niin temaattisesti kuin muodonkin puolesta.”
Södergran on saanut runoilijana useita palkintoja, muun muassa Arvid Mörne -kilpailussa 2006 ja Svenska litteratursällskapetin palkinnon 2013. Kun Södergran sai vuoden kirjallisuuspalkinnon Kreagalanissa 2013, häntä kuvailtiin sanoin ”Nuori kirjailija, jolla on kyky luoda maaginen universumi, jossa runollinen ja hauras kohtaavat sanan voimakkuuden. Poikkeuksellisella kielentajullaan hän vakiinnuttanut paikkansa runoilijana Pohjolassa.”
Einiö
Einiö on sukunimi. Se on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Kalastonhoitomaksu
Kalastonhoitomaksu on veronluonteinen maksu, jota lain mukaisesti kerää Metsähallitus ja jonka tuotto käytetään kalakantojen hyvinvoinnin edistämiseen. Kalastonhoitomaksun ovat velvollisia maksamaan kaikki 18–64-vuotiaat, jotka kalastavat muuten kuin yhdellä ongella, pilkillä tai silakkalitkalla. Vuonna 2018 kalastonhoitomaksu on 45 euroa vuodelta, 15 euroa viikolta ja kuusi euroa vuorokaudelta. Kalastonhoitomaksun voi maksaa Metsähallituksen verkkokaupassa tai puhelinpalvelussa, useissa luontokeskuksissa ja R-kioskeilla
Tavex
Tavex Oy on suomalainen rahoitusyhtiö, joka tarjoaa fyysisiä jalometalleja, valuutanvaihtoa sekä maksupalveluita yksityishenkilöille, eri kokoisille yrityksille sekä rahoituslaitoksille. Tavex ostaa ja myy sijoituskultaa, sijoitushopeaa ja noin 40 eri valuuttaa. Tavex palvelee Suomessa kahdessa toimipisteessään Helsingissä. 
Tavex OY kuuluu Tavex-konserniin, joka on Pohjois-Euroopan suurin sijoituskultaa myyvä yhtiö.
Tavex Oy on rekisteröity Suomeen 27.5.1996 ja liike avattiin vuoden 1996 kesäkuussa. Alussa Tavex keskittyi ainoastaan valuutanvaihtoon. Tavexin valikoimassa on edelleen noin 40 eri maan valuuttaa. Toimipisteiden välisiä rahan pikasiirtoja on suoritettu heti alusta alkaen. Sijoituskullan myynti aloitettiin vuonna 2004. Tavexilla on suorasopimukset maailman suurimpien kullantuottajien kanssa . Vuonna 2005 Tavex myi sijoituskultaa 430 kiloa, 1500 kiloa vuonna 2009 ja 1750 kiloa vuonna 2010 . Sijoitushopea lisättiin valikoimaan vuonna 2012. Tavex ostaa myös romukultaa. Romuhopeaa Tavex on ostanut vuodesta 2013 saakka.
Tavexin nykyinen toimitusjohtaja Marek Viskman on työskennellyt Suomen toimipisteessä alusta alkaen ja yleni toimitusjohtajaksi 4.5.2000.
Tavex OY:n emoyhtiö Tavid AS perustettiin huhtikuun 1. päivä vuonna 1991, Alar Tammingin toimesta. Firman nimi Tavid tuli siitä, että Alar Tamming oli aikaisemmin Tallinna Videokeskus-organisaation johtaja.
Yhtiö laajeni vuonna 1996 ensimmäistä kertaa ulkomaille, Suomeen, kun Tavex OY aloitti toimintansa tytäryhtiönä. Tavid laajeni vuonna 2002 Latviaan, jossa se toimii Tavex SIA nimellä. Helmikuussa 2005 yhtiö avasi Tavex AB toimiston Ruotsiin. Tavex EOOD Bulgariassa aloitti toimitansa vuonna 2009, Tanskan Tavex A/S vuonna 2010, Norjan Tavex AS vuonna 2011, sekä Puolan Tavex Sp. z o.o. vuonna 2014.
Helvi Mäkinen
Helvi Mäkinen (1902−1988) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti. Hänen tunnetuin sävellyksensä on Kotkan ruusu. Mäkinen työskenteli Tampereen Työväen Teatterin kapellimestarina vuosina 1936–1958.
Jessica Yeaton
Jessica Yeaton (s. 21. marraskuuta 1991) on australialainen maastohiihtäjä.
Yeaton osallistui Falunin MM-kilpailuihin 2015, missä hän oli Australian viestijoukkueen mukana 14:s, parisprinttijoukkueessa 18:s, perinteisen hiihtotavan sprintissä 50:s ja vapaan hiihtotavan 10 kilometrin kilpailussa 60:s. Maastohiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Östersundissa helmikuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Pyeongchangissa helmikuussa 2017 sijoituttuaan ensin perinteisen hiihtotavan sprintissä 30:nneksi ja seuraavana päivänä 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 24:nneksi.
Mestareiden kisa 2017
Mestareiden kisa 2017 oli järjestyksessään 28. Mestareiden kilpailu. Kilpailu käytiin 21–22. tammikuuta Marlins Parkin pesäpallostadionilla Miamissa. Kilpailun voitti entinen Formula 1 -kuljettaja Juan Pablo Montoya, joka päihitti finaalissa yhdeksänkertaisen Le Mans -voittajan Tom Kristensenin lähtövoitoin 2-0.