hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hannah Macleod
Hannah Louise Macleod (s. 9. kesäkuuta 1984 Boston) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Macleod voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Englannin maajoukkueen pelaajana Macleod on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 ja saavuttanut hopeaa vuonna 2013 sekä pronssia vuosina 2007, 2009 ja 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut pronssia vuonna 2010.
Macleod on pelannut Englannin maajoukkueessa 88 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 65 kertaa ja tehnyt kahdeksan maalia. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Nicola White
Nicola White (s. 20. tammikuuta 1988 Oldham) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
White voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Englannin maajoukkueen pelaajana White on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 2009 ja 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2010.
White on pelannut Englannin maajoukkueessa 106 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 80 kertaa ja tehnyt kuusi maalia, joista yksi oli tasoitusmaali 3–3 Rion olympialaisten vasta rangaistusvippauskilpailussa ratkenneessa loppuottelussa Alankomaita vastaan. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Kivikkokimalainen
Kivikkokimalainen ("Bombus lapidarius") on kimalaisiin kuuluva punamusta mesipistiäislaji.
Kivikkokimalaisen kuningattaret ja työläiset ovat kirkkaanpunaista takaruumiin kärkiosaa lukuun ottamatta täysin mustia. Koirailla pään etuosassa ja usein myös keskiruumiin etuosassa on keltaista karvaa. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on 10–16 mm. Kuningattaret ovat huomattavasti kookkaampia pituudeltaan 20–25 mm.
Kivikkokimalainen on Euroopan yleisimpiä kimalaislajeja. Etelä-Euroopassa se on kuitenkin vuoristolaji. Levinneisyys ulottuu Pohjois-Marokosta Britteinsaarille, idässä Kaukasukselle ja Siperian poikki Japaniin. Pohjoismaissa levinneisyysalue yltää napapiirin tuntumaan. Suomessa se on etelä- ja keskiosissa erittäin yleinen, mutta harvinaistuu pohjoista kohti. Pohjoisimmat havainnot ovat Etelä-Lapista.
Kivikkokimalainen elää hyvin monenlaisissa ympäristöissä ja se on merkittävä erityisesti hedelmäpuiden pölyttäjänä. Ne käyvät mielellään etenkin voikukilla, pietaryrtillä ja ohdakkeilla. Pesä on yleensä maassa, vanhassa hiirenkolossa, mutta joskus korkealla kuten linnunpöntössä tai rakennuksen ullakolla. Kivikkokimalaisen tiedetään myös vallanneen pesäpaikkoja mantukimalaiselta. Yhdyskunta on usein suuri ja siihen kuuluu 100–300 yksilöä.
2,4-dikloorifenoksietikkahappo
2,4-Dikloorifenoksietikkahappo eli 2,4-D on kloorattuihin aromaattisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään hyvin yleisesti rikkaruohomyrkkynä.
Huoneenlämpötilassa 2,4-dikloorifenoksietikkahappo on värittömiä kiteitä. Yhdiste liukenee erittäin vähäisessä määrin veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. 2,4-Dikloorifenoksietikkahappo on heikko happo ja sen pK-arvo on 2,87. 2,4-Dikloorifenoksietikkahapon herbisidiset vaikutukset perustuvat siihen, että se matkii kasvien omaa kasvuhormonia auksiinia. Yhdiste ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Sille altistumisesta oireita voivat olla pää- ja vatsakivut, huonovointisuus ja hengityksen vaikeutuminen.
2,4-Dikloorifenoksietikkahapon valmistuksessa 2,4-dikloorifenoli reagoi metallisen natriumin kanssa muodostaen natrium-2,4-dikloorifenolaattia. Tämä suola reagoi kloorietikkahapon kanssa 2,4-dikloorifenoksietikkahapoksi. Yhdistettä voidaan valmistaa myös klooraamalla fenoksietikkahappoa.
2,4-Dikloorifenoksietikkahappoa käytetään selektiivisenä rikkaruohomyrkkynä muun muassa maataloudessa, puutarhoissa, puistoissa ja vesikasvien hävitykseen. Se tuli Yhdysvalloissa markkinoille vuonna 1942 ja on edelleen Yhdysvaltojen käytetyin herbisidi. Ainetta käytetään myös hedelmänviljelyksillä sadon parantamiseksi, koska yhdiste toimii kasvuhormonina. Aine oli yksi osa niin kutsuttua Agent Orange-herbisidiä. 2,4-Dikloorifenoksietikkahapon käyttö on sallittua Euroopan unionin alueella.
Juudas (romaani)
Juudas ("Ha-besora al-pi Jehuda") on israelilaisen kirjailijan Amos Ozin palkittu romaani vuodelta 2014. Teoksen on suomentanut hepreasta Minna Tuovinen, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 2018 Tammi.
Oz kuvaa kirjassaan Juudaksen väärinymmärretyksi opetuslapseksi. Hän olisi todellisuudessa ollut Jeesuksen uskollisin opetuslapsi, joka ei kavaltanut opettajaansa rahasta vaan osoittaakseen, että tämä on Jumalan poika ja vapahtaja. Hän uskoo, että Jeesus laskeutuu ristiltä kaikkien kaupunkilaisten nähden. Kun niin ei käy, hän romahtaa ja menettää uskonsa.
Arvostelussaan Helsingin Sanomissa Jukka Petäjä kirjoittaa, että Oz tulkitsee pääsiäisen sanomaa uudella tavalla. Ozin näkemys on, että kristityt ovat Uudessa testamentissa syyllistäneet juutalaiset, ja näin syntyi antisemitismin käyttämä pahan juutalaisen perustyyppi. Oz sijoittaa tarinan romaanin nykytason lomaan niin, että se paljastuu sieltä paikka paikoin esiin.
Juudas ei ole teoksen nimestä huolimatta sen päähenkilö, vaan päähenkilö on vuotta 1959 elävä opiskelija Schmuel, joka kohtaamiensa vastoinkäymisten jälkeen löytää uuden asunnon, työn ja elämänsisällön.
Petäjä luonnehtii kirjaa hybridiksi: se on kylläkin historiallinen romaani, jossa Oz etsii uutta näkökulmaa Raamatun kuvaamiin pääsiäisen tapahtumiin, mutta samalla se on historiallinen romaani Israelista ja Jerusalemista talvella 1959, kun kun maa on itsenäistynyt.
Petäjän mukaan teos on "hivelevän kaunis ja haikea rakkausromaani", ja hän ennakoi, että nyt saattaisi olla Ozin vuoro saada Nobelin kirjallisuuspalkinto.
Kaisa Neimala näkee teoksen muistuttavan miellyttävällä tavalla Ozin viidentoista vuoden takaista teosta "Tarina rakkaudesta ja pimeydestä". Hän toteaa, että vastoin lukijan odotuksia Juudasta käsitellään vasta kirjan loppupuolen luvussa, joka sitten on sitäkin vaikuttavampi.
Neimala kiinnittää huomiota myös suomennokseen. Hän kiittää sitä eloisaksi ja kauniiksi ja arvelee tarkaksikin, mutta huvittuu erikoisista verbeistä, joita hän epäilee ehkä olevan myös alkutekstissä. Suomennoksen kannen ohdakkeista kuvaa hän hämmästelee: kirjassa ne tulevat vasta toiseksi viimeisellä sivulla. Raamatun Vanhassa testamentissa ohdake väkivallan symboli, Uudessa testamentissa synnin, hän muistuttaa.
Hollie Pearne-Webb
Hollie Pearne-Webb (o.s. Webb, s. 19. syyskuuta 1990 Belper) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Pearne-Webb voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Hän teki Alankomaita vastaan pelatun loppuottelun päättäneessä rangaistusvippauskilpailussa joukkueensa viidentenä vippaajana maalin, joka vei Ison-Britannian tavoittamattomaan 2–0-johtoon. Englannin maajoukkueen pelaajana Pearne-Webb on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuonna 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2018.
Pearne-Webb on pelannut Englannin maajoukkueessa 93 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 53 kertaa ja tehnyt kaksi maalia. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Korpikimalainen
Korpikimalainen ("Bombus cingulatus") on kimalaisiin kuuluva mesipistiäislaji.
Korpikimalainen on pienikokoinen kimalainen, jonka keskiruumiin etu- ja takareuna ovat ruskeakarvaiset ja takaruumiin kärki valkoinen. Koirailla keskiruumis saattaa olla kokonaan ruskea. Ruskeaa väriä voi olla myös takaruumiin tyviosassa. Laji saattaakin muistuttaa hyvin paljon kartanokimalaista. Kuningattaren keskiruumiin takimmainen selkäkilpi on kuitenkin kyhmyinen ja koiraan tuntosarven kolmas jaoke on lyhyempi kuin viides jaoke. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on 8–16 mm ja kuningatarten 14–18 mm.
Korpikimalainen on pohjoisen havumetsätaigan laji, jonka levinneisyys ulottuu Skandinaviasta Venäjän Tyynenmeren rannikolle. Tarkka levinneisyys on huonosti tunnettu, sillä laji sekoittuu helposti kartanokimalaiseen. Suomessa se on yleisimmillään Pohjois-Pohjanmaalta Pohjois-Karjalaan ja Etelä-Lappiin. Pohjoisempana Lapissa se on paikoittainen. Sen sijaan Etelä- ja Länsi-Suomesta korpikimalainen puuttuu kokonaan.
Korpikimalainen elää metsissä, soilla ja niityillä. Se pölyttää etenkin mustikkaa, vadelmaa ja muita marjoja. Lajin elintapoja ei juuri tunneta.
Tanskan kansallismuseo
Tanskan kansallismuseo on Tanskan valtiollinen kulttuuri-historiallinen päämuseo, jossa esitellään sekä tanskalaisen ja ulkomaalaisen kulttuurin historiaa. Museo valittiin vuoden Euroopalaiseksi museoksi vuonna 1994.
Ensimmäiset kokoelmat kuuluivat Frederikin III noin vuonna 1650 perustamalle taidekamarille (), jossa oli talteen kerättynä käsitöitä, maalauksia, etnograafisia esineitä, aseita ja antiikkia. Kokoelmaa säilytettiin kuninkaalisen kirjaston varastossa. Vuonna 1807 perustettiin Kuninkaalisen Komissio (kungliga Komission til Oldsagers Opbevagning), jota johti aluksi Rasmus Nyerup (12.3.1759-28.6.1829). Vuonna 1832 siirrettiin muinaisesineet Christiansborgiin, mutta uuden vuoden 1849 perustuslain myötä se siirrettiin vielä Prinsens Palæ'een. Muinaisesineiden määrä kasvoi nopeasti ja C. J. Thomsenin ollessa inspektöörinä, tuli esineet lajitella yhteen kuuluville osastoille. Tässä työssään Thomsen sai ajatuksensa jakaa muinaisuus kivi-, pronssi- ja rautakauteen. Vuonna 1844 muinaisesineet erotettiin taidekokoelmista ja liitettiin Thomsenin kokoelmiin, jotka oli lueteltu seuraavana vuonna. Muinaisesineitä oli silloin yli 10 000.
Vuosina 1849–1850 keräsi Thomsen muista kokoelmista erilleen kaikki etnograafiset ja antiinkin ajan esineet. Ne sijoitettiin tämän jälkeen Kuninkaaliseen etnograafiseen museoon () ja Kuninkaaliseen antiikin kokoelmaan ().
Thomsen johti nyt useita museoita ja vuonna 1853 perustettiin Prinsens Palæ'een Kuninkaalisen museo pohjoismaiden muinaisesineille (). Eri museoille hankittiin omat johtajat ja kun Thomsen kuoli vuonna 1865, oli hänen suururakkansa sopivasti ohitse. Vuonna 1892 sai museot yhteisen hallinnon ja niitä olettiin johtaa Kansallismuseon nimen alla. Vuoteen 1992 oli valtion museot kävijöille ilmaiset, mutta niiden tultua maksullisiksi, laski kävijöiden määrät selvästi. Vuodesta 2005 ei sisäänpääsymaksua ole enää peritty valtion museoissa.
Museon osastoja ovat esihistoria, keskiaika, renessanssi, historiallinen aika, antiikin kokoelmat, etnografian osasto, Kuninkaaliset raha- ja mitallikokoelmat ja lastenmuseo. Seuraavassa museoiden kuuluisia näyttelykohteita:
Maddie Hinch
Madeleine Clare "Maddie" Hinch (s. 8. lokakuuta 1988 West Chiltington) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Hinch voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Englannin maajoukkueen pelaajana Hinch on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 sekä pronssia vuosina 2011 ja 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2018.
Hinch on pelannut Englannin maajoukkueessa 88 maaottelua ja Ison-Britannian maajoukkueessa 45 maaottelua. Pelipaikaltaan hän on maalivahti.
Sam Quek
Samantha Ann "Sam" Quek (s. 18. lokakuuta 1988 Liverpool) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Quek voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Champions Trophyssa saavutuksena on hopeaa vuodelta 2012. Englannin maajoukkueen pelaajana Quek on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 ja saavuttanut hopeaa vuonna 2013. Hänet valittiin vuoden 2015 EM-loppuottelun parhaaksi pelaajaksi. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014.
Quek on pelannut Englannin maajoukkueessa 62 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 52 kertaa. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Quekin isä on kotoisin Singaporesta.
Silje Opseth
Silje Opseth (s. 28. huhtikuuta 1999) on norjalainen mäkihyppääjä. Hänen seuransa on Holevaringen Il.
Opseth sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 2017 normaalimäessä 31:nneksi ja sekajoukkuemäessä viidennenneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa hän hyppäsi normaalimäessä 16:nneksi.
Maailmancupissa Opseth esiintyi ensimmäisen kerran joulukuussa 2015 Lillehammerissa sijoittuen 37:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 14:nneksi maaliskuussa 2018 Râșnovissa.
Nuorten MM-kilpailuihin Opseth on osallistunut neljä kertaa. Vuonna 2015 hän sijoittui normaalimäessä kuudenneksi. Vuonna 2016 Opseth hyppäsi normaalimäessä 11:nneksi ja sijoittui sekajoukkuemäessä neljänneksi. Vuoden 2017 kisoissa hän oli neljäs sekä joukkuemäessä että sekajoukkuemäessä. Normaalimäessä hän oli 22:s. Vuoden 2018 kilpailuissa Kanderstegissa hän voitti sekajoukkuemäessä nuorten maailmanmestaruuden, oli joukkuemäessä viides ja hyppäsi normaalimäen kilpailussa 12:nneksi.
Lily Owsley
Lily Isabelle Owsley (s. 10. joulukuuta 1994 Bristol) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Owsley voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Englannin maajoukkueen pelaajana Owsley on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuonna 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014.
Owsley on pelannut Englannin maajoukkueessa 78 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 40 kertaa ja tehnyt yhdeksän maalia. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Lapinkimalainen
Lapinkimalainen ("Bombus lapponicus") on kimalaisiin kuuluva, Euroopan pohjoisimpien seutujen mesipistiäislaji.
Lapinkimalainen on pieni, väritykseltään kirjava kimalaislaji. Kimalaisen päälaki, keskiruumiin etu- ja takareuna sekä takaruumiin tyviosa ovat vaaleankeltaiset. Takaruumis on suurimmaksi osaksi oranssinpunainen, mutta kärkiosa on vaalean kellertävä. Keskiruumiin keskiosa on musta. Samoin takaruumiin tyviosa joillakin yksilöillä. Kuningattaren keskiruumiista saattaa keltainen väri puuttua lähes kokonaan. Koiraiden väritys on naaraiden ja työläisten väritystä vaaleampi. Pään sivu verkkosilmän takana on tiheään pisteinen eikä pinta juuri kiillä. Kuningattaren pituus on 18–20 mm. Työläiset ja koiraat ovat pienempiä, vain 8–16 mm.
Euroopassa lapinkimalaista tavataan vain Fennoskandian vuoristoissa ja pohjoisosissa sekä sieltä itään Venäjän pohjoisosiin, ei kuitenkaan kylmimmille tundra-alueille. Lajin levinneisyysaluetta ei tunneta tarkkaan sillä merkittävimpien kartoitusten aikaan vuoristokimalaista ei vielä pidetty omana lajinaan. Suomessa lapinkimalaista tavataan eteläisimmillään Etelä-Lapissa ja se alkaa yleistyä vasta Rovaniemen pohjoispuolella.
Lapinkimalainen elää etenkin soilla, tunturikoivikoissa ja tuntureiden paljakoilla. Se on pohjoisten marjojen tärkeimpiä pölyttäjiä. Kimalaisten lentoaika alkaa vasta keskikesällä. Pesä on usein maan alla vanhassa myyrän pesäkolossa, mutta sen on tavattu pesivän myös linnunpöntössä. Pesä on pieni ja siihen kuuluu suurimmillaankin vain muutamia kymmeniä yksilöitä.
Lajin koiraiden tuottama makeantuoksuinen feromoni on ihmisenkin haistettavissa.
Chang Xinyue
Chang Xinyue (s. 13. helmikuuta 1994) on kiinalainen mäkihyppääjä.
Chang sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 normaalimäessä 30:nneksi, Falunin MM-kilpailuissa 2015 38:nneksi ja Lahden MM-kilpailuissa 2017 35:nneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa hän hyppäsi normaalimäessä 20:nneksi.
Maailmancupissa Chang esiintyi ensimmäisen kerran helmikuussa 2013 Ljubnossa sijoittuen 32:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kymmenenneksi tammikuussa 2018 Sapporossa.
Vuoden 2013 nuorten MM-kilpailuissa Chang oli normaalimäessä 41:s.
Susannah Townsend
Susannah Townsend (s. 28. heinäkuuta 1989 Lontoo) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Townsend voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Englannin maajoukkueen pelaajana hän on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 2011 ja 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2018.
Townsend on pelannut Englannin maajoukkueessa 88 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 52 kertaa ja tehnyt kaksi maalia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Esko Hanninen
Esko Hanninen (s. 23. joulukuuta 1941 Viipurin maalaiskunta) on suomalainen virkamies, joka toimi Outokummun ja Riihimäen kaupunginjohtajana.
Esko Hanninen syntyi teknikko Toivo Hannisen ja Emma Mannin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1966 on Tuula Marjatta Hyrkkö. Hanninen tuli ylioppilaaksi 1961 ja valmistui oikeustieteiden kandidaatiksi 1966, varatuomarin arvon hän sai 1970. Hanninen toimi valtiokonttorin asiamiehenä 1966–1969 ja toimistopäällikkönä 1970–1973. Hyvinkään tuomiokunnan notaari hän oli 1969 ja Vantaan asuntotoimiston päällikkö 1973–1976. Outokummun kauppalanjohtajana Hanninen toimi 1976–1977 ja kaupunginjohtajana 1977–1983, Riihimäen kaupunginjohtaja hänestä tuli 1983. Hanninen toimi Outokummun järjestysoikeuden puheenjohtajana 1977–1978, Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsenenä 1973–1976 ja valitsijamiehenä Suomen presidentinvaalissa 1982. Riihimäen kaupunginjohtajan tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 2000.
Shona McCallin
Shona McCallin (s. 18. toukokuuta 1992 Newark-on-Trent) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
McCallin voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Englannin maajoukkueen pelaajana hän on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 ja saavuttanut pronssia vuonna 2017.
McCallin on pelannut Englannin maajoukkueessa 34 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 39 kertaa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Skallerupin vaunu
Skallerupin vaunu () on kattilavaunu, joka on vuonna 1895 Trudshøjn hautakummusta löytynyt kulttiesine. Hautakumpu sijaitsee Vordingborgin Udbyssä, lähellä Skallerupia, Etelä-Sjællannissa Tanskassa. Esine ajoitetaan Skandinavian pronssikaudelle Monteliuksen periodille III, joka vastaa 1300–1100 eaa.
Trudshøj on Skallerupin lounaispuolella sijaitseva hautakumpu, joka on ollut halkaisijaltaan 30 metriä ja noin 6 metriä korkea. Sen alkuperäisestä koosta on vain rippeet jäljellä. Se on rauhoitettu vuoden 1937 lain perusteella. Keskeltä kumpua löytyi noin 4 metriä pitkä kivipaasiarkku, joka oli rakennettu puisen arkun ympärille. Puuarkku oli lahonut pois lukuun ottamatta pientä puunkappaletta. Arkun sisällä oli seissyt Skallerupin pronssinen vaunu, joka oli kuitenkin murskaantunut puisen arkun annettua lahoessaan periksi. Vaununkattilassa olivat vainajan poltetut luut.
Vaunu on niin sanottu kattilavaunu, jossa kattilaan tai kulhoon on kiinnitetty pyörät, joiden avulla sitä voi liikuttaa. Vaunu on kolmiosainen. Alaosa muodosti vaunun rungon. Pyörät ja akselit ovat valettua pronssia, jotka on kiinnitetty kahteen kaarevaan runkokaareen. Nekin ovat valettua pronssia. Pyörät ovat uhuita pronssivanteita, joissa on akseliholkin ympärillä neljä pyöränpinnaa. Kaarien päissä on neljä koukkua, jotka lähemmin tarksteltuna esittävätkin pieniä lintuja.
Yläosassa oli kaksi osaa. Vaunun kattila oli taottua pronssia, joka oli koottu niittaamalla kaksi puolikasta yhteen. Osien saumat olivat tiivistettyjä hartsilla. Kattilan pintaan on pakotettu pieniä lintukuvioita. Kattilan reunaan oli ripustettu useita lehtimäisiä riipuksia, jotka ovat heiluessaan kilisseet kattilaa vasten.
Vaunuille tehtiin kemiallinen analyysi jo 1896, jonka mukaan metalli oli kuparin seosta, jossa oli mukana tinaa ja hieman muitakin metalleja. Se on valmistettu jossakin itäisessä Keski-Euroopassa ja on siten tuontitavaraa.
Ulla Aartomaa
Ulla Aartomaa (s. 1949 Kuopio) on suomalainen museoamanuenssi. Hän kirjoittaa taiteesta ja muotoilusta. Hän valmistui Jyväskylän yliopistosta 1977 taidehistoria pääaineena ja opiskeli sen jälkeen Alvar Aalto -museossa, Keski-Suomen museossa ja Kuopiossa Kulttuurihistoriallisessa museossa.
Muiden julkaisujen lisäksi hän on tehnyt Lahden taidemuseon julkaisusarjaan yhdessä muiden kanssa näyttelyesitteitä.
Charlotte Augusta
Charlotte Augusta (7. tammikuuta 1796 – 6. marraskuuta 1817) oli Yhdistyneen Kuningaskunnan prinsessa. Hänen vanhempansa olivat Walesin prinssi, tuleva kuningas Yrjö IV ja Caroline von Braunschweig.
Charlotte sai tavata äitiään vain rajoitetusti, ja kasvoi lastenhoitajien ja kotiopettajattarien huomassa. Hänellä oli lämmin suhde isoisäänsä Yrjö III:een. Hän meni naimisiin Saxe-Coburgin prinssi Leopoldin kanssa toukokuussa 1816, mutta kuoli vain 18 kuukautta myöhemmin synnyttäessään ensimmäistä lastaan.
Charlotte oli kansan suosiossa, toisin kuin pröystäilevään elämään taipuvainen isänsä, ja häntä kutsuttiin "kansakunnan toivoksi ja ylpeydeksi". Kun hän menehtyi viisikymmentä tuntia kestäneeseen synnytykseen, britit ilmaisivat suruaan monin tavoin.
Marion Dönhoff
Marion Hedda Ilse Gräfin von Dönhoff (2. joulukuuta 1909 Friedrichsteinin linna, Saksan keisarikunta – 11. maaliskuuta 2002 Friesenhagen, Saksa) oli saksalainen toimittaja, joka toimi aktiivisesti vastarintaliikkeessä kansallissosialistien valtakaudella. Toisen maailmansodan jälkeen hänestä tuli "Die Zeitin" toimittaja ja vuonna 1968 päätoimittaja. Hän kirjoitti paljon politiikasta ja Länsi- sekä Itä-Saksan välisestä suhteista.
Dönhoff syntyi vuonna 1909 Itä-Preussissa Friedrichsteinin linnassa lähellä Königsbergiä. Linna oli ollut hänen sukunsa koti jo useamman vuosisadan. Hänen vanhempansa olivat August Karl Graf Dönhoff ja Ria von Lepel. August-isä oli Preussin herrainhuoneen ja Saksan valtiopäivien jäsen. Ria-äiti oli puolestaan keisarinna Augusta Victorian palveluksessa.
Dönhoff aloitti vuonna 1932 taloustieteen opinnot Frankfurt am Mainissa. Kansallissosialistien noustua valtaan 1933 Dönhoff vastusti julkisesti puoluetta: hän poisti yliopiston katolta hakaristilipun ja repi seiniltä juutalaisia ja vasemmistolaisia vastustavia julisteita. Dönhoff pakeni 1933 mahdollisilta ainoilta Baseliin. Siellä hän jakoi natsivastaisia mainoslehtisiä ja saa lempinimen ”punainen kreivitär”.
Baselista Dönhoff lähti matkustelemaan ympäri Eurooppaa, Afrikkaa ja Yhdysvaltoja. Itä-Preussiin hän palasi 1938 hoitamaan perheen omistuksia. Saksassa hän liittyi vastarintaliikkeeseen. Heinäkuun 20. päivän salaliiton jälkeen Gestapo epäili Dönhoffia myös osallisuudesta, mutta hänet vapautetaan kuulusteluiden jälkeen.
Puna-armeijan saapui Itä-Preussiin 1945. Dönhoff pakeni länteen, ja Friedrichsteinin kotilinna tuhoutui tulipalossa.
Dönhoffista tuli Hampurissa toimittaja, kun hän liittyi vuonna 1946 freelancerina Die Zeit -lehteen. Hänestä tuli vuonna 1955 politiikan osaston johtaja ja varapäätoimittaja ja vuonna 1968 lehden päätoimittaja. Dönhoff tunnettiin 1950-luvulla erityisesti liittokansleri Konrad Adenauerin tylynä kriitikkona. Dönhoff kannatti itse enemmin sosiaalidemokraattista puoluetta.
Dönhoff osallistui aktiivisesti Ostpolitik-politiikkaan eli Länsi- ja Itä-Saksan suhteiden normalisoimiseen. Hän oli liittokansleri Willy Brandtin mukana, kun tämä allekirjoitti Varsovan sopimuksen. Rauhan ja sovinnon edistämistyön ansiosta Dönhoff sai vuonna 1971 Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinnon.
Dönhoffistä vuli vuonna 1972 The Zeitin kustantaja. Hän jatkoi edelleen toimittajana mutta keskittyi kuitenkin kirjoihin. Häneltä ilmestyi muun muassa artikkelikokoelmia ja 1988 omaelämäkerrallinen kirjoitus "Kindheit in Ostpreußen". Teoksessa "Um der Ehre willen" (1994) hän käsitteli suhteitaan heinäkuun 20. päivän salaliiton jäseniin.
Dönhoff oli aktiivinen ihan viimeisiin vuosiinsa asti. Hän kuoli 92-vuotiaana maaliskuussa 2002, ja vielä muutamaa kuukautta aiemmin hän oli Die Zeitin toimistossaan.
Englannin naisten maahockeymaajoukkue
Englannin naisten maahockeymaajoukkue edustaa Englantia naisten maahockeyn maaotteluissa. MM-kilpailuissa joukkueen paras saavutus on pronssimitali vuodelta 2010. Euroopan-mestaruuden se on voittanut vuosina 1991 ja 2015. Olympialaisissa Englannin pelaajat edustavat Isoa-Britanniaa.
Maailmanrankingissa Englanti on huhtikuussa 2018 sijalla kaksi.
Louisa Adams
Louisa Catherine Johnson Adams (12. helmikuuta 1775 – 15. toukokuuta 1852), oli Yhdysvaltain presidentti John Quincy Adamsin puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuosina 1825–1829.
Louisa Catherine Adams syntyi Lontoossa, hänen äitinsä oli englantilainen mutta isänsä amerikkalainen. Hän muutti Yhdysvaltoihin vasta neljä vuotta sen jälkeen kun oli mennyt naimisiin John Quincy Adamsin kanssa. He tapasivat Lontoossa vuonna 1794, kun John Quincy Adams oli diplomaattina Euroopassa sijoituspaikkanaan Alankomaat. Kolme vuotta myöhemmin he menivät naimisiin ja muuttivat Berliiniin. He ehtivät asua vielä Moskovassa, Ghentissä ja Lontoossa, ennen kuin James Monroe kutsui John Quincy Adamsin ulkoministerikseen ja Adamsit muuttivat Washingtoniin vuonna 1817.
Presidenttikausi oli raskas, koska vaaleja varjostivat vilppiepäilyt ja poliittiset kiistat, ja Louisan terveys oli hauras. Hän kärsi masennuksesta ja vietti mieluiten aikaansa kotonaan. Presidenttikauden päätyttyä hän oli toivonut muuttoa perheen maatilalle Massachusettsiin, mutta John Quincy Adams oli vielä 17 vuotta edustajainhuoneen jäsen.
Vuoristokimalainen
Vuoristokimalainen ("Bombus monticola") on Euroopan vuoristoissa ja Fennoskandian pohjoisosissa elävä, kimalaisiin mesipistiäislaji.
Vuoristokimalainen muistuttaa erittäin paljon lapinkimalaista, ja se erotettiin omaksi lajikseen vasta 1980-luvulla. Suomesta tavatuilla yksilöillä kuningatar ja työläinen ovat kokonaan mustia lukuun ottamatta takaruumista, joka on mustaa etummaista jaoketta lukuun ottamatta kokonaan punainen. Koiraan pään etuosa ja keskiruumiin etuosa ovat keltakarvaiset. Ruotsissa ja Norjassa tavataan koirasta muistuttavia kuningattaria ja työläisiä. Pään sivu verkkosilmän takana on harvapisteinen ja kiiltävä. Laji on pienikokoinen, mutta hieman lapinkimalaista kookkaampi. Kuningattaren pituus on 19–23 mm. Työläiset ja koiraat ovat pienempiä, vain 11–16 mm.
Vuoristokimalaisen tiedetään varmuudella esiintyvän vain Euroopassa. Esiintymisalue on hieman epäselvä, sillä vanhemmissa kartoituksissa sitä on pidetty lapinkimalaisen värimuotona tai alalajina. Esiintymispaikkoja on Fennoskandiassa, Britteinsaarilla, Pyreneillä, Alpeilla, Apenniineilla ja Balkanilla. Kimalaisen levinneisyys rajoittuu kokonaan vuoristoihin. Elinympäristöt laskeutuvat merenpinnan tasolle vain Norjan rannikolla ja Kuolan niemimaalla. Suomessa lajia on tavattu vain Utsjoen ja Enontekiön tuntureilla.
Briteissä laji vaikuttaa olevan pahoin taantumassa. Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vuoristokimalainen viihtyy tunturikoivikoissa, mutta liikkuu myös paljakalla. Yhdyskunta on pieni ja siihen kuuluu korkeintaan muutamia kymmeniä yksilöitä. Merkittävä uhka lajille on kanervaloiskimalainen, joka kelpuuttaa myös vuoristokimalaisen isännäkseen. Loiskimalaisen valtaamat pesät tuhoutuvat.
Lajin koiraiden tuottama feromoni on ihmisenkin aistittavissa, mutta sitä ei ole kuvailtu yhtä miellyttävän tuoksuiseksi kuin lapinkimalaiskoiraiden feromonia.
Julia Dent Grant
Julia Boggs Dent Grant (26. tammikuuta 1826 – 14. joulukuuta 1902) oli Yhdysvaltain presidentti Ulysses S. Grantin puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuosina 1869 – 1877.
Julia Boggs Dent kasvoi Etelävaltioiden tyypillisessä ympäristössä maatilalla lähellä St. Louisia. Tuleva presidentti oli hänen veljensä kurssitoveri West Pointin sotilasakatemiasta. Mies osallistui Meksikon sotaan ja Yhdysvaltojen sisällissotaan, ja palasi kotiin juhlittuna kenraalina. Presidenttikausi oli heidän elämänsä iloisinta aikaa, ennen ja jälkeen sitä Ulysses Grant koki epäonnistumisia liike-elämässä.
Christiana Figueres
Karen Christiana Figueres Olsen (s. 7. elokuuta 1956 San José, Costa Rica) on costaricalainen diplomaatti, joka toimi pääsihteerinä, kun Pariisin ilmastosopimus hyväksyttiin vuonna 2015. Hän sai tuolloin nimeä hyvänä neuvottelijana ja diplomaattina. Figueres on merkittävän costaricalaisen suvun jäsen: hänen isänsä José Figueres Ferrer ja veljensä José María Figueres Olsen ovat toimineet kumpikin Costa Rican presidenttinä.
Figueres syntyi San Joséssa vuonna 1956. Hänen isänsä oli kolme kertaa Costa Rican presidenttinä toiminut José Figueres Ferrer, joka tunnetaan myös Costa Rican demokratian perustajana. Christianan äiti oli Yhdysvalloissa syntynyt Karen Olsen Beck, joka toimi Costa Rican Israelin-suurlähettiläänä ja kansanedustajana. Figueresit saivat neljä lasta. Christianan isoveli José oli 1994–1998 Costa Rican presidentti.
Figueres opiskeli antropologia Swarthmore Collegessa. Maisterin tutkintonsa hän suoritti sosiaaliantropologiasta London School of Economicsissa.
Figueres aloitti virkamiesuran vuonna 1982 Bonnissa, missä hän työskenteli Costa Rican Saksan-suurlähetystössä. Hän toimi 1987–1988 Costa Rican suunnitteluministeriön kansainvälisen yhteistyön johtajana ja 1988–1990 maatalousministerin henkilöstöpäällikkönä.
Figueres siityi ympäristödiplomatiaan vuonna 1994, kun hänestä tuli Amerikan valtioiden järjestön alaisen Renewable Energy in the Americas -aloitteen johtaja. Hän perusti vuonna 1995 yleishyödyllisen Center for Sustainable Development of the Americas -järjestön, jonka kautta hän työskenteli latinalaisessa Amerikassa kansallisten ilmastonmuutosohjelmien parissa. Figueres johti järjestöä vuoteen 2003 saakka.
Figueres toimi 1995–2009 YK:ssa Costa Rican edustajistossa ilmastonmuutoskeskusteluissa. Ura YK:ssa jatkui, kun Ban Ki-moon nimitti hänet vuonna 2010 pääsihteeriksi. Hänet valittiin toiselle kolmivuotiskaudelle heinäkuussa 2013.
Figueres vastasi pääsihteerinä eri tahojen tuomista yhteen ilmastosopimusta varten. Hänen kaudellaan saatiin aikaan Pariisin ilmastosopimus, joka astui voimaan ennätyksellisesti alle vuodessa. Figuresia on kehuttu uudenlaisesta yhteistyön diplomatiasta.
John Leyden
John Leyden (8. syyskuuta 1775 – 28. elokuuta 1811) oli skottilainen runoilija orientalisti. Leyden syntyi Denholmissa, Teviotissa joka on lähellä Hawickia.
Leydenin isä oli paimenenena. Leyden meni kouluun vasta yhdesksän vuotiaana, mutta hän oppi lukemaan kotona paljon ennen kouluun menemistä. Hän ehti ahmia ennen koulua kaikki kirjat jotka sai käsiinsä. Hänen vanhempansa toivoivat hänestä pappia ja hän meni Edinburghin yliopistoon vuonna 1790.
Vuonna 1794 hän tutustui British Poetsin toimittajan Robert Andersoniin ja hän julkaisi ensimmäisen runonsa tässä lehdessä. Hän osallistui myös kansanrunojen ja balladien keräämiseen ja käveli välillä pitkiä matkoja niitä keräämässä.
Vuosien 1803–1811 välillä hän oli töissä Intiassa Itä-Intian kauppakomppaniassa Madrasissa sairaalassa ja samaan aikaan hän tutki Intian kieliä. Ennen pitkää hänen Intian kielten ja murteiden tuntemus toi hänelle professorin viran.
Hän matkusti vuonna 1811 lordi Minton kanssa Jaavalle jossa hän sairastui malariaan josta ei toipunut ja kuoli 28. ikäisenä kuumeeseen.
Elizabeth Monroe
Elizabeth Kortright Monroe (30. kesäkuuta 1768 – 23. syyskuuta 1830) oli Yhdysvaltain presidentti James Monroen puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuosina 1817–1825.
Kortright oli varakkaan newyorkilaisen liikemiehen tytär. Hän meni naimisiin nuoren lakimiehen James Monroen kanssa alle 18-vuotiaana helmikuussa 1786. Mies toimi vuoroin Virginian osavaltion hallinnossa, vuoroin diplomaatina ulkomailla, kunnes hänestä tuli ulkoministeri ja perhe muutti Washingtoniin.
Nuoresta iästään huolimatta Elizabeth Monroe oli tottunut emäntä, kun perhe asettui Valkoiseen taloon. Hänen heikon terveydentilansa takia tytär Eliza kuitenkin hoiti monia edustustehtäviä.
Aleksandra Kustova
Aleksandra Kustova (s. 26. elokuuta 1998) on venäläinen mäkihyppääjä.
Vuoden 2018 talviolympialaisissa Kustova hyppäsi normaalimäessä 24:nneksi.
Maailmancupissa Kustova kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2014 Tšaikovskissa ja sijoittui 44:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 11:nneksi joulukuussa 2016 Nižni Tagilissa.
Nuorten MM-kilpailuihin Kustova on osallistunut kahdeksan kertaa vuosina 2011–2018. Joukkuemäessä hän on voittanut kaksi hopeamitalia. Normaalimäesä hän on sijoittunut parhaimmillaan 11:nneksi.
Hinode
Hinode (), tunnettu ennen Solar-B:nä, on Japanin avaruusjärjestön aurinko-avaruuslento Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa. Se laukaistiin M-V-7-raketin viimeisellä lennolla syyskuun 22, 2006 21:36 UTC.
Anastasija Barannikova
Anastasija Barannikova (s. 27. marraskuuta 1987) on venäläinen mäkihyppääjä.
Barannikova sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 normaalimäessä 26:nneksi ja sekajoukkuemäessä yhdeksänneksi, Falunin MM-kilpailuissa 2015 normaalimäessä 35:nneksi ja Lahden MM-kilpailuissa 2017 normaalimäessä 21:nneksi ja sekajoukkuemäessä kuudenneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa hän hyppäsi normaalimäessä 27:nneksi.
Maailmancupissa Barannikova kilpaili ensimmäisen kerran joulukuussa 2011 Lillehammerissa ja sijoittui 46:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yhdeksänneksi joulukuussa 2015 Nižni Tagilissa.
Hän lopetti uransa marraskuussa 2018.
Letitia Tyler
Letitia Christian Tyler (12. marraskuuta 1790 – 10. syyskuua 1842) oli Yhdysvaltain presidentti John Tylerin ensimmäinen puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuodesta 1841 kuolemaansa vuonna 1842 asti. Hän oli nuorimpana kuollut presidentin puoliso, ja yksi kolmesta Valkoisessa talossa kuolleesta poulisosta.
Letitia Tyler oli tarvinnut pyörätuolia jo kahden vuoden ajan, kun hänen miehestään tuli presidentti hiukan yllättäen. John Tyler valittiin alun perin Yhdysvaltain varapresidentiksi vuonna 1841, mutta maan tuolloinen presidentti William Henry Harrison kuoli pian virkaanastujaisten jälkeen ja Tyler nousi presidentiksi. Letitia Tyler pysytteli hänen presidenttikaudellaan asuintilosissa ja miniä, Priscilla Tyler hoiti edustusvelvollisuudet. Letitia Tyler osallistui vain yhteen tapahtumaan: Elizabeth-tyttärensä häihin.
Julia Gardiner Tyler
Julia Gardiner Tyler (4. toukokuuta 1820 – 10. heinäkuuta 1889) oli Yhdysvaltain presidentti John Tylerin toinen puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuosina 1844–1845.
Gardiner oli varakkaiden newyorkilaissukujen jälkeläinen, joka oli kasvatettu seurapiirirouvaksi pienestä pitäen. Vuonna 1842 Gardinerit asettuivat Washingtoniin talven juhlakaudeksi, ja Julia herätti kauneudellaan ja viehätysvoimallaan monien huomion, myös leskeksi jääneen presidentti Tylerin. He menivät ensin salaa kihloihin ja kesäkuussa 1844 naimisiin. Yleisön huomiota herätti heidän 30 vuoden ikäeronsa. Julia nautti ensimmäisen naisen asemasta John Tylerin virkakauden viimeisten kahdeksan kuukauden ajan. Pariskunta viihtyi myös maatilallaan Virginiassa, minne he muuttivat presidenttikauden jälkeen. Heille syntyi seitsemän lasta.
Miehensä kuoleman jälkeen Julia Tyler palasi New Yorkiin, ja teki vapaaehtoistyötä Etelävaltioiden puolesta. Kun Etelävaltiot hävisivät sisällissodan, hän oli taloudellisissa vaikeuksissa. Tuohon aikaan laki ei määrännyt presidenttien leskille eläkettä. Vuonna 1880 kongressi päätti myöntää hänelle 1200 dollaria eläkettä vuodessa. Seuraavana vuonna, James Garfieldin murhan jälkeen, kaikille silloisille presidenttien leskille myönnettiin 5000 dollarin suuruinen vuosittainen eläke.
Jamil Mukulu
Jamil Mukulu (s. 1964 tai 1965 Ntoke, Ntenjerun hallintoalue, Kajungan alue, Uganda) on ugandalais-kinšasankongolaisen aseistautuneen ryhmän Liittoutuneiden kansanvaltaisten voimien (ADF) perustaja, entinen johtaja ja entinen komentaja. Ryhmä vastustaa Ugandan presidentti Yoweri Musevenin politiikkaa tekemällä hyökkäyksiä, joissa se surmaa ihmisiä.
Ryhmän johtajana toiminut Mukulu pidätettiin heinäkuussa 2015. Vuonna 2018 Ugandassa järjestetään oikeudenkäynti, jossa hänelle luetaan 34 syytettä muun muassa rikoksista ihmisyyttä vastaan ja murhista.
Mukululla on Ugandan kansalaisuus. Hän opiskeli liikehallintoa Kenian Nairobissa ja arabiaa Saudi-Arabiassa.
Tabligh-islamiin kääntynyt alkuaan kristitty Jamil Mukulu perusti Liittoutuneet kansanvaltaiset voimat vuonna 1995 joko Ugandan tai Kongon (vuoteen 1997 Zairen) puolella rajaa. Kansanvaltaiset voimat muodostettiin useasta aseellisesta ryhmästä. Niitä rahoittivat Zairen itsevaltainen presidentti Mobutu Sese Seko (vuoteen 1997 asti) ja sudanilainen uskonnollinen- ja puoluejohtaja Hassan al-Turabi.
Mukulu pidätettiin huhtikuussa 2015 Dar es Salaamissa Tansaniassa ja karkotettiin heinäkuussa Kampalaan Ugandaan. Heinäkuussa Kansanvaltaisten voimien uudeksi johtajaksi valittiin Musa Baluku. Syyskuusta 2016 lähtien Mukulu on ollut pidätettynä oikeudenkäyntiä varten Nalufenjan pidätyskeskuksessa (poliisivankilassa) Jinjan alueella. Häntä syytetään 34 rikoksesta, joihin kuuluu Geneven yleissopimuksen vakavia rikkomuksia. Vuonna 2018 hänet oli siirretty Kampalan Luziraan.
Maria Luisa (keisarinna)
Maria Luisa (1745–1782) oli espanjalainen prinsessa, josta tuli keisari Leopold II:n puolisona saksalais-roomalainen keisarinnapuoliso, Saksan, Unkarin ja Böömin kuningatar ja Toscanan herttuatar.
Maria Luisa oli Espanjan Bourbon-sukuisen kuninkaan Kaarle III:n tytär. Jo varhain sovittiin, että hänet naitettaisiin Habsburg-sukuun. Alkujaan sulhaseksi valittiin Leopoldin isoveli, mutta koska hän kuoli nuorena, sulhanen vaihtui nuorempaan. Häitä vietettiin Innsbruckissa vuonna 1765. Pariskunta sai 16 lasta 21 vuoden aikana. Toistuvat raskaudet ja synnytykset vanhensivat Maria Luisaa nopeasti. Hänen kerrotaan hyväksyneen miehensä suhteet ja jopa ystävystyneen tämän läheisimmän rakastajattaren kanssa.
Martin Wallström
Martin Wallström (s. 7. heinäkuuta 1983 Uddevalla, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan "Mr. Robot" -sarjassa, jossa hän näyttelee Tyrell Wellick -nimistä toimitusjohtajaa.
Wallström on näytellyt myös muun muassa "Wallander"-sarjassa sekä elokuvissa "Avaruudessa ei ole tunteita" ja "Isku rajalle".
Hypnotisoija (elokuva)
Hypnotisoija (ruots. "Hypnotisören") on ensi-iltansa vuonna 2012 saanut ruotsalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Lasse Hallström. Elokuva perustuu Lars Keplerin "Hypnotisoija"-romaaniin, jonka pääosassa on suomalaistaustainen Joona Linna (Tobias Zilliacus), joka työskentelee rikoskomisariona Ruotsin poliisissa.
"Hypnotisoija" on saanut kansainvälistä suosiota, ja se oli Ruotsin ehdokas parhaan vieraskielisen Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 2013.
Tukholman läheltä Tumbasta löytyy mies urheilukentän pukuhuoneesta julmasti surmattuna. Myös hänen puolisonsa ja tyttärensä löytyvät surmattuina perheen rivitalosta, ainoastaan poika Josef on elossa, joskin haavoittuneena ja sairaalassa. Tapahtumien selvittämiseksi komisario Linna pyytää tunnettua hypnotisoijaa, lääkäri Erik Maria Barkia hypnotisoimaan pojan. Lääkäri suostuu, vaikka on aiemman huonosti päättyneen tehtävän jälkeen päättänyt lopettaa hypnotisoinnit. Mutta hän joutuu poikansa kanssa mukaan tapahtumien ketjuun.
Pena Ranta
Pena Ranta (s. 6. huhtikuuta 1981 Suolahti) on suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Ranta edusti kasvattajaseuraansa Äänekosken Huimaa miesten pääsarjassa viiden kauden ja valtakunnallisissa divisioonissa kuuden kauden ajan. Lisäksi hän pelasi kaksi I-divisioonakautta BC Jyväskylässä. Kaudella 2002–2003 Ranta oli SM-Koriksen tarkin kolmen pisteen korien heittäjä.
Ranta toimi Huiman pelaaja–valmentajana kunnes lopetti pelaajauransa keväällä 2018. Viimeisellä pelaajakaudellaan hän oli myös M1DB:ssä pelanneen Huiman apuvalmentaja, ja seuraavaksi kaudeksi hän nousi joukkueen päävalmentajaksi.
Rannan isä Markku Ranta valmensi Huimaa.
Päivi Virta
Päivi Virta (ent. Halonen, s. 3. elokuuta 1964 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hänen pelaajauransa alkoi Tampereen Ilveksessä vuonna 1982 pääsarjauralla. Tampereen Ilves oli myös hänen kasvatusseuransa, tämä erotuksena Ylöjärven Ilveksestä mainittakoon. Sittemmin hän on edustanut Kerava Shakersia, Kiekko-Espoota ja Espoo Bluesia. Espoon Blues on jäädyttänyt hänen pelipaitansa numeron 33, ja hän on Jääkiekkoleijona numero 235.
Virta oli Naisten Liigan voittaja kausilla 1985–2005 eli parikymmentä vuotta. Hän pelasi yli 400 runkosarjan ottelua, joissa saavutti 495 tehopistettä. Virta edusti Suomea kansainvälisissä arvokisaturnauksissa, joissa hän saavutti muun muassa Euroopan-mestaruuden ja MM-pronssia. Pelipaikaltaan kutsumanimen ""Pilleri"" saanut Virta on toiminut puolustajana.
Virta saavutti ensimmäisenä suomalaisena naiskiekkoilijana, Suomen Jääkiekkoliiton President's Trophy -palkinnon 2004. Hänen nimeään kantava tunnustuspalkinto jaetaan nykyään (peliuransa päättymisen jälkeen) vuosittain parhaalle puolustajalle NSML-sarjassa. Vuodesta 2018 lukien joukkueiden määrä kasvaa 8:sta 10:een.
Karen McCarthy
Karen McCarthy (18. maaliskuuta 1947 Haverhill, Massachusetts – 5. lokakuuta 2010 Overland Park, Kansas) oli yhdysvaltalainen poliitikko demokraattisesta puolueesta. Hän toimi vuosina 1995–2005 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Missourista.
Ennen uraansa politiikassa McCarthy työskenteli englanninopettajana. Hän suoritti biologian ja englannin Bachelor of Science -tutkinnon Kansasin yliopistossa Lawrencessa vuonna 1969 ja englanninopetuksen Master of Arts -tutkinnon Missourin yliopistossa Kansas Cityssä vuonna 1976. Poliittisen uransa aikana hän suoritti vielä Master of Business Administration -tutkinnon Kansasin yliopistossa vuonna 1986 ja toimi lääkeyhtiö Marion Merrell Dowin konsulttina.
McCarthy aloitti vuonna 1977 Missourin edustajainhuoneen jäsenenä ja hän vaikutti siellä yhdeksän kaksivuotiskautta. Hän toimi aikanaan osavaltion edustajainhuoneessa muun muassa ways and means -valiokunnan puheenjohtajana yli kymmenen vuotta. Vuonna 1994 hän pyrki onnistuneesti Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen Missourin viidennestä vaalipiiristä, joka pitää sisällään suurimman osan Kansas Cityn metropolialueesta. Hän voitti demokraattien esivaalissa kymmenen vastaehdokasta ja varsinaisessa vaalissa republikaani Ron Freemanin, amerikkalaisen jalkapallon entisen ammattilaispelaajan. McCarthy aloitti Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuonna 1995 ja oli aluksi kolmen valiokunnan jäsen, tiedevaliokunnan, pienyritysvaliokunnan ja liikenne- ja infrastruktuurivaliokunnan. Vuodesta 1997 alkaen hän toimi kauppavaliokunnan (sittemmin energia- ja kauppavaliokunta) jäsenenä ja vuodesta 2003 alkaen lisäksi tuolloin vastaperustetun kotimaan turvallisuuden valiokunnan jäsenenä. McCarthy äänesti edustajainhuoneessa Irakin sotaa vastaan vuonna 2002.
Joulukuussa 2003 McCarthy ilmoitti, ettei asettuisi enää ehdolle vuoden 2004 vaaleissa. Aiemmin samana vuonna hän oli saanut kielteistä julkisuutta kaaduttuaan päihtyneenä edustajainhuoneen liukuportaissa. Hän myönsi julkisesti alkoholiongelmansa ja hakeutui päihdehoitoon. Myös edustajainhuoneen eettisen valiokunnan sittemmin vahvistama epäily kampanjavarojen väärinkäytöstä New Yorkin Grammy-gaalaa varten tehtyyn matkaan sai huomiota tuona vuonna.
McCarthy oli vuosina 1969–1984 naimisissa asianajaja Arthur A. Benson II:n kanssa. Heillä ei ollut yhteisiä lapsia.
Kesäkuussa 2009 McCarthyn perhe ilmoitti julkisuuteen, että tällä oli todettu aiemmin samana vuonna Alzheimerin tauti ja ainakin vuosikymmenen diagnosoimattomana ollut kaksisuuntainen mielialahäiriö. Hän joutui laitoshoitoon ja kuoli vajaat puolitoista vuotta myöhemmin, lokakuussa 2010, 63-vuotiaana.
Morten A. Strøksnes
Morten Andreas Strøksnes (s. 1965 Kirkkoniemi , Norja) on norjalainen kirjailija, aatehistorioitsija, toimittaja ja valokuvaaja.
Strøksnes on reportaasikirjoissaan muun muassa Pohjois-Norjasta, Itä-Euroopasta, Yhdysvalloista ja Lähi-idästä yhdistänyt esseistiikkaa ja matkakertomuksia. Vuonna 2010 ilmestyneessä kirjassaan "Et mord i Kongo" hän kertoo kahdesta norjalaisesta, Tjostolv Molandista ja Joshua Frenchistä, jotka tuomittiin vankilaan Kongon demokraattisessa tasavallassa. Kirja oli Brage-palkintoehdokkaana.
Strøksnes sai vuonna 2011 Språkprisen-palkinnon erinomaisesta bokmålin käytöstä asiaproosassa.
Shakin maailmanmestaruusottelu 2016
Shakin maailmanmestaruusottelussa 2016 hallitseva mestari Magnus Carlsen pelasi maailmanmestaruudesta haastajaa Sergei Karjakinia vastaan. Ottelu pelattiin New Yorkissa Yhdysvalloissa 10.–30.11.2016. Karjakin voitti kuudennen pelin mustilla nappuloilla ja Carlsen voitti kahdeksannen pelin valkeilla nappuloilla. Muut 10 pitkää peliä päättyivät tasan. Tasatilanteessa ottelusäännöt määräsivät pelattavaksi neljä nopeampaa peliä. Kaksi ensimmäistä niistä päättyivät tasan, mutta Carlsen voitti kolmannen mustilla nappuloilla ja neljännen valkeilla nappuloilla. Magnus Carlsen säilytti maailmanmestaruutensa pistein 6-6 (3-1).
Elizabeth Llewellyn
Elizabeth Llewellyn (s. 1973 Lontoo) on brittiläinen oopperalaulaja. Hän syntyi jamaikalaisten maahanmuuttajien tyttärenä. "The Telegraph" nimesi hänet vuoden tulokkaaksi 2010 Mimìn roolin tulkitsemisesta Giacomo Puccinin oopperassa "La bohème" Englannin kansallisoopperassa.
Llewellyn opiskeli nuorena Royal Northern College of Musicissa, mutta keskeytti opintonsa ja siirtyi tietotekniikan alalle. Hän kuitenkin alkoi sittemmin edistää uraa oopperan parissa, sai valmentajakseen Lilian Watsonin ja pääsi Glyndebournen oopperafestivaalin kuoroon. Peter Moores -yhdistyksen avulla Llewellyn vietti vuoden Englannin kansallisoopperan koulussa. Paitsi La bohèmessa, hän on saanut rooleja myös muun muassa "Carmenissa" ja "Simon Boccanegrassa".
Siri Thornhill
Siri Karoline Thornhill on norjalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän syntyi Englannissa, aloitti lauluopintonsa kotikaupungissaan Stavangerissa Marit Storækren johdolla ja pääsi sittemmin Norjan hallituksen myöntämien stipendien avulla jatkamaan opintojaan Haagin kuninkaalliseen konservatorioon, Alankomaihin. Siellä häntä opettivat Marius van Altena, Rita Dams ja Diane Forlano. Opintojensa jälkeen Thornhill on asunut Freiburgissa, Saksassa. Hän on myös osallistunut mestari- ja oopperakursseille, joita ovat antaneet Cristina Deutekom, Elly Ameling, Ton Koopman, Beata Heuer-Christen, Anna Reynolds ja Jean Cox.
Thornhill on tulkinnut teoksia varhaisesta musiikista nykyohjelmistoon. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet Fabio Biondi, Ivor Bolton, Harry Christophers, Ottavio Dantone, Iván Fischer, Rolf Gupta, Thomas Hengelbrock, Philippe Herreweghe, Ton Koopman, Sigiswald Kuijken, Gijs Leenars, Helmut Müller-Brühl, Daniel Reuss, Michael Schneider, Andreas Spering ja Bruno Weil.
Thornhill on levyttänyt muun muassa Naxokselle. Ensimmäisen yksinlaulualbuminsa hän julkaisi heinäkuussa 2017. Ars Produktionin kautta julkaistu levytys pitää sisällään Edvard Griegin yksinlaulujen tulkintoja.
Cristina Deutekom
Cristina (myös "Christine", "Christina") Deutekom (s. "Engel"; 28. elokuuta 1931 Amsterdam – 7. elokuuta 2014 Amsterdam) oli alankomaalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän tuli tunnetuksi koloratuuritekniikastaan. Johtavia tenoreita, joiden kanssa hän esiintyi, olivat muiden muassa Franco Corelli, Luciano Pavarotti, Plácido Domingo, José Carreras, Alfredo Kraus, Carlo Bergonzi ja Nicolai Gedda.
Läpimurtonsa Deutekom teki Yön kuningattarena Wolfgang Amadeus Mozartin oopperassa "Taikahuilu". Hän kuitenkin laajensi ohjelmistoaan kattamaan myös muun muassa muita Mozartin oopperoita sekä Gioacchino Rossinin, Gaetano Donizettin ja Vincenzo Bellinin bel canto -ohjelmistoa. Hän tulkitsi myös Giuseppe Verdin dramaattisia rooleja ja Giacomo Puccinin "Turandotin" nimiroolin.
Deutekom vetäytyi lavalta vuonna 1985 kärsittyään sydäninfarktin. Hän vetäytyi julkisesta elämästä aivoinfarktin jälkeen vuonna 2004.