Arnold Veimer
Arnold Veimer (20. kesäkuuta 1903 Tallinna – 3. maaliskuuta 1977 Tallinna) oli vuosina 1944-1951 Neuvosto-Viron ministerineuvoston puheenjohtajana.
Arnold Veimer kävi koulunsa Raplan maakunnassa Vahastussa. Hän kävi lukion Tallinnassa silloisessa Poikien humanistisessa lukiossa. Hän oli liittynyt vallankumoukseliseen kommunistiseen liikkeeseen jo vuonna 1919 ja liittyi maanalaiseen Viron kommunistiseen puolueeseen 1922. Marraskuussa 1924 Veimer tuomittiin useiden muiden kommunistien kanssa n.s. 149 prosessissa elinkautiseen vankeuteen.
Vankeutta kesti aina vuoteen 1938, jolloin presidentti Päts armahti yleisessä armahduksessa myös kommunistit.
Neuvostoliiton miehitettyä Viron tasavallan Viron kommunistinen puolue nousi maan alta 4. heinäkuuta 1940 kärjessään Karl Säre ja Johannes Lauristin. Kommunistien vallanottoon kuului liittyminen Neuvostoliittoon, jota varten muodostettu riikivolikogun valtuuskunta kävi 23. heinäkuuta anomassa liittymistä Neuvostoliittoon. Uusi Neuvosto-Viron kansankomissaarien neuvosto esimiehenään Johannes Lauristin muodostettiin 25. elokuuta 1940. Veimer oli aktiivisti mukana kesällä 1940 tapahtuneessa virolaisen teollisuuden kansallistamisessa. Veimer valittiin Lauristinin johtamaan Neuvosto-Viron ensimmäiseen kansankommissaarien neuvostoon kevyestä teollisuudesta vastaavaksi kansankomissaariksi. Hänet valittiin keväällä 1941 Viron kommunistipuolueen keskuskomitean jäseneksi. Hän suoritti vuonna 1941 Tarton yliopiston taloustieteellisessä tiedekunnassa loppuutukinnon keväällä 1941.
Saksalaisten hyökättyä kesällä 1941 Neuvostoliittoon Veimer johti Tallinnassa elokuussa 1941 tapahtunutta tuhoamista yhdessä NKVD:n kanssa ennen vetäytymistä kaupungista. Alkuvuodesta 1942 kansankomissaarit jatkoivat Venäjällä toimintaansa. Veimer toimi sodan aikana Lauristinin elokuussa 1941 tapahtuneen kuoleman jälkeen kansankomissaarien neuvoston esimiehen sijaisena vuosina 1942-1944.
Puna-armeijan vallattua Viron syys-lokakuussa 1944 neuvostovalta pystytettiin uudelleen, ja Veimeristä tuli Neuvosto-Viron kansankomissaarien neuvoston esimies, joka vuonna 1946 muutettiin ministerineuvostoksi ja Veimer oli siis pääministeri.
Tähän ajanjaksoon liittyy maaliskuun 1949 kyyditykset, joissa maaseudun itsenäisten tilojen perheitä kyyditettiin Siperiaan, koska maatalouden kollektivointi oli tapahtunut Neuvostoliiton kommunistijohdon mielestä liian hitaasti. Veimer oli mukana hyväksymässä yli 20 000 virolaisen kyyditetyn allekirjoituksellaan pääministerinä.
Maaliskuussa 1950 tapahtunut Viron kommunistisen puoluejohtajan Nikolai Karotammin syrjäyttäminen aiheutti laajan puhdistuksen Neuvosto-Viron silloisessa kommunistisessa johdossa. Veimerin kohtalo verrattuna Neuvostoliitossa tapahtuneisiin aiempiin puhdistuksiin oli helppo, sillä hän koki vain arvonalennuksen. Veimer siirrettiin Neuvosto-Viron tiedeakatemian osastonjohtajaksi. Tässä tehtävässä hän oli vuosina 1951-1952.
Stalinin kuolemaa seuranneen suojasään seurauksena Veimer palasi vuonna 1957 Neuvosto-Viron hallituksen alaisen talousneuvoston puheenjohtaja. Vuosina 1968-1973 hän johti Neuvosto-Viron tiedeakatemiaa.
Arnold Veimer valittiin Neuvosto-Viron korkeimpaan neuvostoon vuosiksi 1940-1955 ja 1967-1977 ja Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon 1941-1954 ja 1958-1966. Hänet palkittiin vuonna 1970 arvonimellä "Neuvosto-Viron ansioitunut tiedemies" ja vuonna 1973 hänestä tuli Sosialistisen työn sankari.
Arnold Viemer kuoli vuonna 1977, ja hänet haudattiin Tallinnan Metsaäkalmistuun.
Veimerin kuoleman jälkeen hänen muistoaan kunnioitettiin Neuvosto-Virossa nimeämällä Tallinnan """Kivila tänav""" Arnold Veimeri tänaviksi vuosiksi 1981-1995. Myös lämpö- ja sähköfysikaalinen instituutti sai hänen nimen vuonna 1984. Neuvostovirolainen tutkimusalus nimettiin ""Arnold Veimeriksi"", mutta Viron uudelleenitsenäistyttyä laiva sai nimen ""Livonia"" tehden turistimatkoja Etelä-Amerikasta Antarktikselle. Vuonna 1996 Livonia myytiin Ruotsin merivoimille.