Käytöshäiriö
Käytöshäiriöllä engl. "conduct disorder" (CD) tarkoitetaan toistuvaa ja itsepintaista ja muiden oikeuksia ja ikäryhmän tärkeitä sosiaalisia normeja rikkovaa käyttäytymismallia.
Suomessa kliinisessä käytössä olevassa ICD-10-tautiluokituksessa käytöshäiriön eri muodot ovat: perheen sisäinen, epäsosiaalinen, sosiaalinen ja masennusoireinen käytöshäiriö, uhmakkuushäiriö sekä hyperkineettisten häiriöiden ryhmään kuuluva hyperkineettinen käytöshäiriö (ks. taulukko).
Uhmakkuushäiriön diagnostiset kriteerit sisältyvät käytöshäiriön kriteereihin, mutta sitä pidetään käytöshäiriön lievempänä muotona tai käytöshäiriön esiasteena. Käytöshäiriön diagnoosin edellytyksenä on myös käyttäytymismallin pitkäaikaisuus, vähintään kuusi kuukautta tai enemmän.
Toisaalta on muistettava erottaa varsinaisesta käytöshäiriöstä sekä tytöillä että pojilla normaalin nuoruusiän kapinakehitysvaihe, johon liittyy lieviä käytöshäiriöoireita nuoruusiän aikana, mutta aikuisuudessa nämä nuoret palaat normatiiviselle kehitystielle.
Useimmissa tieteellisissä tutkimuksissa käytöshäiriön diagnostisoinnissa on käytetty DSM-IV:n mukaisia diagnostisia kriteereitä, jossa diagnoosi arvioidaan 15 eri oireen perusteella ja käytöshäiriö sekä uhmakkuushäiriö ovat omina diagnooseinaan.
Käytöshäiriön diagnostiset kriteerit (ICD-10)
Käytöshäiriön alaryhmien lisäksi häiriöstä tulisi kuvailla kolme dimensiota:
a. lievä: diagnoosiin vaadittavien oireiden lisäksi korkeintaan muutamia oireita ja vähäistä haittaa muille
b. keskivaikea: oireiden määrä vaihtelee ja häiriöt vaihtelevat lievistä keskivaikeisiin
c. vaikea: diagnoosiin vaadittavien oireiden lisäksi useita oireita, tai huomattavaa haittaa muille
Toistuva ja pitkäaikainen käytösmalli. Tällöin lapsi tai nuori rikkoo toisten perusoikeuksia tai iänmukaisen sosiaalisen käyttäytymisen perusnormeja tai -sääntöjä. Kesto vähintään kuusi kuukautta, jolloin lapsella tai nuorella on muutamia seuraavista oireista:Vaikkei alkamisikää tarvitse mainita, on suositeltavaa, että se rekisteröidään sairauskertomukseen:Käytöshäiriö on yksi yleisimpiä lastenpsykiatrisia häiriöitä. Kouluikäisillä esiintyvyydeksi on eri tutkimuksissa arvioitu 3–8 %. Pojilla häiriö on yleisempi kuin tytöillä. Yleisesti ottaen lapsena, ennen nuoruusikää, pojilla todetaan enemmän hoitoa vaativia psykiatrisia häiriöitä
kuin tytöillä, kun taas nuoruusiässä tyttöjen ongelmien määrä kasvaa. Hoitoon lähettämisen syynä käytösongelmat ovat molemmilla sukupuolilla kaikkein yleisimpiä ja käytöshäiriö on nuoruusikäisten tyttöjen toiseksi yleisin psykiatrinen häiriö.
Käytöshäiriötä esiintyy pojista 3–5 %:lla lapsuusiässä ja noin 6–8 %:lla nuoruusiässä. 
Poikien häiriö on lapsuusiässä noin neljä kertaa ja nuoruusiässä noin kaksi kertaa yleisempi kuin tyttöjen.
Amerikkalaistutkimuksen mukaan käytöshäiriön diagnostiset kriteerit täyttyvät jossain elämän vaiheessa miehistä 12 %:lla ja naisista 7 %:lla.
Ulkomaalaisten epidemiologisten tutkimusten perusteella 1–5 %:lla 10–13-vuotiaista ja 3–8 %:lla 14–16-vuotiaista tytöistä on käytöshäiriö. Poikien vastaavat osuudet ovat 3–13 % ja 4–14 %. Uhmakkuushäiriön esiintyvyys tytöillä oli 1,4 % ja pojilla 3,2 %, joten pojilla esiintyy myös uhmakkuushäiriötä useammin kuin tytöillä.
Myös masennustilat yleistyvät nuoruusiässä, kuten Dunedin aineiston syntymäkohorttitutkimuksessa
ilmeni. Siinä 11-vuotiailla tytöillä masennuksen esiintyvyys oli alle 1 % ja pojilla 2 %, 15-vuotiailla tytöillä 4 % ja vastaavasti pojilla 1 %. Huomattava masennuksesta kärsivien määrän lisääntyminen ilmenee 18-vuotiailla: tytöillä masennusoiretta esiintyi 23 %:lla ja pojilla 11 %:lla.