hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kulonyhäkäs
Kulonyhäkäs ("Corticaria cucujiformis") on pieni, tummanruskea ja litteä kovakuoriaislaji, ja sen tunnistaminen muista aitonyhäkkäiden ("Corticaria") -suvun lajeista on vaikeaa. Laji kuvattiin tieteelle Pohjois-Amerikasta, mutta sitä tavataan myös Aasiasta ja Euroopasta, josta sitä on havaittu vain Suomesta ja Ruotsista. Suomessa se on luokiteltu vaarantuneeksi. Kulonyhäkään elintavoista ei tiedetä juuri mitään, mutta todennäköisesti ne syövät homesieniä.
Kulonyhäkäs on varsin pieni, vain noin kahden millimetrin pituinen kovakuoriaislaji. Se on kauttaaltaan tummanruskea ja hyvin litteä. Laji muistuttaa hyvin paljon muita samanlaisessa ympäristössä eläviä "Corticaria"-suvun lajeja, ja yksilöitä on hieman niitä litteämmästä muodostaan ja tummemmasta väristään huolimatta yleensä mahdotonta tunnistaa maastossa.
Selkein lajinmäärityskeino perustuu koirasyksilön genitaalien tarkasteluun.
Laji kuvattiin tieteelle ensimmäisen kerran Pohjois-Amerikasta, mistä sen levinneisyys ulottuu Aasian puolelle vanhalle mantereelle. Euroopassa kulonyhäkästä on tavattu vain Suomessa ja Ruotsissa, joskin jälkimmäisten esiintyminen arvellaan hävinneen. Ruotsin havainnot olivat maan pohjoisosista, eikä niitä ole tehty vuoden 1966 jälkeen.
Suomessa se on tavattu varmuudella ainoastaan Ilomantsin Pönttövaarasta vuonna 1975 Paikalta on tavattu vain yksi yksilö, eikä lajin todellisesta esiintymisestä ole minkäänlaista tietoa. Ruotsalaisista havainnoista päätellen, sitä saattaisi esiintyä Lapissa. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittuihin lajeihin ja on Suomen uhanalaisarvioinnissa 2010 arvioitu vaarantuneeksi (VU) Kuoriainen on Suomessa rauhoitettu ja yksi Suomen kansainvälisistä vastuulajeista.
Kulonyhäkkään elintavoista ei tiedetä juuri mitään. Pohjois-Amerikassa sitä tavataan metsäpalojen runtelemissa metsissä. Ruotsalaisten havaintojen mukaan se elää palon vahingoittamissa koivuissa ja raidoissa. Todennäköisesti kuoriaiset elävät hieman irronnen kuoren alla ja syövät homesieniä. Sitä on tavattu joidenkin vihreiden ja violettien homekasvustojen yhteydestä, joten kyseeseen tulevat ilmeisesti ainakin suvun "Trichoderma" homelajit. Kuoriaiset viihtyvät palonjälkeisellä paikalla vain lyhyen aikaa palon jälkeen, ja sopivan sienilajin esiintyminen saattaa olla keskeinen esiintymistä rajoittava tekijä.
Suomesta tunnettu löytöpaikka on muidenkin lahopuussa elävien kovakuoriaisten kannalta arvokkaalla suojelualueella, mutta mahdolliset uudet löytöpaikat tulisi suojella.
1-naftyyliamiini
1-naftyyliamiini (CHN) on aromaattinen amiini, josta käytetään myös nimiä alfa-naftyyliamiini ja 1-aminonaftaleeni. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä.
1-naftyyliamiini on kiinteä valkoinen yhdiste huoneenlämpötilassa. Se on ominaisuuksiltaan tyypillinen aromaattinen amiini ja heikosti emäksinen. Se liukenee vain hyvin heikosti veteen, mutta paremmin etanoliin ja dietyylieetteriin.
1-Naftyyliamiinia valmistetaan pääasiassa pelkistämällä 1-nitronaftaleenia raudan ja laimean suolahapon avulla tai katalyyttisellä vedytyksellä. Pelkistys voidaan suorittaa myös elektrokemiallisesti tai käyttäen fotoindusoitua pelkistystä. Yhdistettä voidaan myös valmistaa korotetussa lämpötilassa ja paineessa katalyytin avulla 1-naftolista ja ammoniakista.
1-naftyyliamiinia käytetään naftaleenisulfonihappovärien valmistukseen. Siitä tuotetaan myös maatalouskemikaaleja, kuten rodentisidina eli jyrsijöiden torjunta-aineena käytettävää 1-naftyylitioureaa ja herbisidinä eli rikkakasvien torjunta-aineena käytettävää naptalaamia. Yhdiste on myös kumien hapettumisenestoaineena käytettävän N-fenyyli-1-naftyyliamiinin synteesin lähtöaine ja siitä tuotetaan myös 1-naftolia. Metallurgiassa 1-naftyyliamiinilla on käyttöä vaahdotuksen yhteydessä.
1-naftyyliamiini on myrkyllinen ja ärsyttävä yhdiste. Se voi aiheuttaa methemoglobiinin muodostumista veressä. Yhdiste on mahdollisesti myös karsinogeeninen eli syövälle altistava. Ihmiskehossa 1-naftyyliamiini metaboloituu N-(1-naftyyli)hydroksyyliamiiniksi ja N-hydroksi-1-naftyyliasetamidiksi.
Korukeräpallokas
Korukeräpallokas ("Agathidium pulchellum") on varsin pieni, pyöreä kovakuoriainen. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteen lajeihin, on luokiteltu Suomen uhanalaisarvioinnissa 2010 vaarantuneeksi (VU) ja laji on Suomessa rauhoitettu. Korukeräpallokas kuuluu myös Suomen kansainvälisiin vastuulajeihin.
Korukeräpallokkaalla on pituutta vain 2,0–2,5 mm ja sen selkäpuoli on hyvin kupera. Kuoriainen on pohjaväriltään kellanruskea, mutta etuselässä on tumma laikku ja keskellä peitinsiipiä tumma, sydämenmuotoinen kuvio. Häirittynä kuoriainen vetäytyy palloksi.
Erittäin harvinainen laji, joka tunnetaan koko maailmassa ainoastaan Valko-Venäjältä, Suomesta sekä yhdestä paikasta Pohjois-Ruotsista. Suomesta se löydettiin ensimmäisen kerran Ilomantsista vuonna 1975 ja sittemmin esiintymiä on löydetty useita. Ne kaikki sijaitsevat maan itäosissa ulottuen Uudeltamaalta Kuhmoon
Korukeräpallokas on Suomen lajiston harvinaisimpia ja huonoimmin tunnettuja kovakuoriaisia. Lajin biologia on vasta äskettäin alettu tuntea niin hyvin, että sen systemaattinen etsiminen on ollut mahdollista. Se elää kosteapohjaisissa ja kuusivaltaisissa vanhoissa metsissä ainakin kuolleiden haapojen kuoren alla käyttäen ravinnokseen siellä kasvavia limasieniä, joista nuijanuoranen ("Trichia decipiens") on ilmeisesti sekä aikuisten kuoriaisen että toukkien ainoaa ravintoa. Sittemmin lajia on tavatu myös kuuselta. Toukkien kehitys on nopeaa ja aikuisia kuoriaisia tavataan ympäri vuoden. Lajia tavataan paikoittaisesti ja se on aina yksilömäärältään niukka. Ilmeisesti runsaan lahopuun lisäksi laji edellyttää elinpaikaltaan myös sopivaa mikroilmastoa.
Suomen esiintymispaikoista useimmat ovat suojelualueilla, mutta metsätalous uhkaa lajia niiden ulkopuolisilla esiintymispaikoilla.
SM Entertainment
SM Entertainment on Lee Soo-manin vuonna 1995 perustama eteläkorealainen levy-yhtiö. Se toimii laajasti populaarimusiikin ja -viihteen saralla.
Vuonna 2018 yhtiö on arvokkain k-pop -yhtiö toisen ja kolmannen ollessa JYP Entertainment ja YG Entertainment.
Vennajäärä
Vennajäärä ("Mesosa myops") on kookas ja kirjava kovakuoriainen. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä II mainittuihin lajeihin, ja on Suomessa rauhoitettu. Vuoden 2010 Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Vennajäärä on ruumiinrakenteeltaan rotevanoloinen ja leveäruumiinen sarvijäärälaji. Se on 10–14 mm pitkä, pohjaväriltään harmaa ja kauttaaltaan lyhyen, harmaan karvoituksen peittämä. Kuoriaisen selkäpuolella on mustia, epäsäännöllisten keltaisten täplien reunustamia laikkuja, jotka naamioivat sen hyvin jäkälien kirjomalle puunrungolle. Etuselässä on neljä pitkulaista, mustaa täplää. Raajat ovat harmaanruskeat ja myös niissä erottuu keltaisia ja mustia täpliä. Tuntosarvet ovat huomattavan pitkät ja väriltään punaruskeat.
Hieman samannäköisiä lajeja ovat pärnäjäärä ("Oplosia cinerea") sekä haapakatkiainen ("Aegomorphus clavipes").
Vennajäärä on eurooppalaisittain itäinen laji, jonka läntisimmät esiintymät ovat Puolan Białowiezan metsässä. Lisäksi sitä tavataan Baltiassa, Suomessa sekä Venäjän poikki aina Koreaan saakka. Ruotsista on vain yksi havainto 1800-luvulta. Suomessa vennajäärää tavataan ainoastaan Lounais-Suomen tammialueilla. Aikaisempia havaintoja on tehty laajemmalti mm. Paraisten Lenholmilta sekä Turun Katariinanlaaksosta, mutta niistä ei kuoriaisia ei ole tavattu 1940-luvun jälkeen. Viime vuosina havaintoja on vain Turun Ruissalosta, missä lajilla on ainakin parikymmentä esiintymispaikkaa ja kanta vaikuttaa vakaalta.
Vennajäärän elintapoja ei tunneta kovin hyvin. Toukat elävät tammen ja lehmuksen paksujen kuolleiden oksien tai kuolleen puun rungon kuoren alla. Toukat kaivertavat puuainekseen matalia mutta leveitä, mutkittelevia käytäviä. Tavallisimmin niitä tavataan maahan kaatuneista rungoista, mutta joskus myös huonokuntoisista elävistä puista. Lajia tavataan usein yhdessä yleisen saikurahaapsasen ("Saperda scalaris") kanssa. Toukkien kehitys kestää ainakin kaksi vuotta ja täysikasvuiset toukat koteloituvat kuoren alle puuhun kaivertamaansa onkaloon, joka on soikea, noin 15–20 mm pikä ja 7–10 mm leveä. Aikuisia kuoriaisia tavataan lisääntymipaikoiksi sopivien puiden rungoilta kesäkuusta elokuuhun, mutta yksittäishavaintoja on jopa toukokuulta.
Suomessa vennajäärän esiintymät ovat pääasiassa suojelualueilla. Lajin suojelun kannalta on olennaista jättää kaatuneet puut ja maahan pudonneet oksat paikoilleen.
Lee Soo-man
Lee Soo-man (, s. 18. kesäkuuta 1952) on eteläkorealainen yrittäjä, tuottaja ja levy-yhtiö SM Entertainmentin perustaja ja toimitusjohtaja.
Ennen SM Entertainmentin perustamista Lee työskenteli laulajana ja tv-esiintyjänä. Vuonna 2010 hän oli SM Entertainmentin suurin osakkeenomistaja.
Havuhuppukuoriainen
Havuhuppukuoriainen ("Stephanopachys linearis") on Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittu kovakuoriaislaji ja kuuluu Suomessa rauhoitettuihin eläinlajeihin.. Suomen uhanalaisluokituksessa vuodelta 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Pienehkö, 4–7 mm pitkä, muodoltaan pitkulainen ja kokonaan musta kovakuoriainen. Keskiruumis pinnaltaan rosoinen ja himmeä, mutta peitinsiivet ovat kiiltävät ja niissä on runsaasti pieniä kuoppia.
Samannäköinen laji on mäntyhuppukuoriainen ("Stephanopachys substriatus"), joka ei kuitenkaan ole kiiltävä. Toukkina lajeja ei ole mahdollista erottaa toisistaan.
Havuhuppukuoriaista tavataan Pohjoismaista ja Baltiasta itään, aina Siperiaan asti. Lisäksi sillä on esiintymiä Keski-Euroopan vuoristoalueilla sekä Kaukasuksella. Suomessa se on aikaisemmin ollut hyvin laajalti levinnyt, mutta sittemmin hävinnyt laajalta alueelta. Nykyisin kuoriaisia tavataan Pohjois-Karjalasta, Kainuusta, Kuusamosta sekä Lapista. Levinneisyys on samantapainen mäntyhuppukuoriaisen kanssa, mutta havuhuppukuoriainen on eteläisempi laji.
Havuhuppukuoriainen elää sekä kuusissa että männyissä, mutta sen esiintyminen vaatii lähes poikkeuksetta palanutta metsää. Ilmeisesti se kuitenkin kykenee elämään myös palamattomissa puissa. Kuoriaisia on tavattu myös vanhemmista ja kuivuneista kuolleista puista. Toukat elävät pääasiassa kuoren sisällä, mutta myös nilassa kaivaen sinne käytäviä. Toukan kehitys kestää ilmeisesti kaksi vuotta ja palaneissa puunrungoissa elää peräkkäin useita kuoriaissukupolvia. Vuosien mittaan kuoriaisten määrä kasvaa ja niitä on tavattu puista vielä 10 vuotta metsän palamisen jälkeen.
Suojelun kannalta havuhuppukuoriainen hyötyy lähinnä kulotetuista metsistä, mutta laji leviää uusille elinpaikoille hyvin.
Hilton (suku)
Hilton on merkittävä amerikannorjalainen ja amerikansaksalainen suku, jonka hotellimagnaatti Conrad Hilton (1887-1979) perusti. Hänen jälkeläisensä pitävät eriasteista varallisuutta ja asemaa seurapiirihenkilöinä, ja jotkut heistä ovat kuuluisia, kuten lapsenlapsenlapset Paris ja Nicky Hilton.
Hiltonin suku viljeli maata lähellä Norjan Ullensakeria, missä heidän sukulaisiaan yhä elää.
Mäntyhuppukuoriainen
Mäntyhuppukuoriainen ("Stephanopachys substriatus") on Suomessa rauhoitettu kovakuoriaislaji. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin toisessa liitteessä mainittuihin eläinlajeihin ja Suomen uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Aikuinen mäntyhuppukuoriainen muistuttaa paljon läheistä sukua olevaa havuhuppukuoriaista ("Stephanopachys linearis") eikä lajien toukkia ole ulkoisten tuntomerkkien perusteella edes mahdollista erottaa toisistaan. Se on tummanruskea, 4–7 mm pitkä, muodoltaan pitkänomainen kovakuoriainen ja väriltään kokonaan tummanruskea. Sekä keskiruumis, että peitinsiivet ovat pinnaltaan hyvin epätasaiset ja himmeät.
Mäntyhuppukuoriaista tavataan Pohjoismaissa ja Baltiassa sekä idässä Venäjän poikki Siperiaan. Lisäksi sitä tavataan Keski-Euroopan vuoristoalueilla ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa lajin nykyinen levinneisyys kattaa Pohjois-Karjalan, Kainuun, Kuusamon ja Lapin, jolla alueella se vaikuttaa elinvoimaiselta. Aikaisemmin kuoriaista on tavattu maan eteläosia myöten, mutta etelästä se on kadonnut jo ennen 1900-luvun alkua. Nykyisiä esiintymispaikkoja ovat ainakin Patvinsuon kansallispuisto, Oulangan kansallispuisto ja Hammastunturin erämaa.
Elinympäristöltään ja -tavoiltaan mäntyhuppukuoriainen muistuttaa hyvin paljon havuhuppukuoriaista ja joskus lajeja tavataan sekaisin jopa samasta puusta. Se elää metsäpalon vahingoittamissa puissa kaarnan alla ja yksilöitä on tavattu vain harvoin paloalueiden ulkopuolella. Palon vaurioittama puu voi toimia kuoriaisten lisääntymispaikkana jopa kymmenen vuoden ajan. Sekä toukkia että aikuisia kuoriaisia tavataan ympäri vuoden, mutta siirtyminen uusille elinalueille tapahtuu pääasiassa kesä-heinäkuussa.
Lajin suojeleminen vaatii tuoreen palaneen metsän jatkuvaa saatavuutta ja se hyötyy metsien kulotuksesta. Mäntyhuppukuoriainen näyttää olevan havuhuppukuoriaista hitaampi siirtymään uusille elinalueille.
Aikamatka 1966–2011
Aikamatka 1966–2011 oli Hectorin comeback-kiertue, joka kiersi Suomea loka-joulukuussa vuonna 2011. Kiertueella Hector juhlisti 45 vuotta kestänyttä taiteilijauraansa. Kiertueella oli myös vierailevana taiteilijana Freeman. Kiertueen yleisömäärä oli lopulta yli 35 000 ihmistä. Kiertueella Hector esitti myös uutta musiikkia.
Paluunsa syyksi Hector mainitsi mm. monien kollegoidensa, kuten Kari Tapion, Kirkan, Juice Leskisen ja Topi Sorsakosken poismenot. Hector sanoi kiertueen olevan samalla kunnianosoitus edesmenneille kollegoille. Lisäksi vuonna 2007 tehty lopettamispäätös oli hätiköity. Päätökseen vaikutti myös vuonna 2008 tenniskentällä tapahtunut onnettomuus. Onnettomuuden seurauksena Hectorin käden hermoratojen ei pitänyt enää toimia. Hector kertoi ajatelleensa "että jos vielä pystyn soittamaan kitaraa, aloitan jälleen musiikin tekemisen."
Eri konserteissa esitettiin hieman eri kappaleet, mutta mukana olivat mm. seuraavat kappaleet:
Gary Alcorn
Gary Alcorn (8. lokakuuta 1936 – 29. marraskuuta 2006) oli yhdysvaltalainen koripalloilija (sentteri). Hän pelasi Kalifornian osavaltionyliopistolla, Fresnossa ja tuli Detroit Pistonsin valitsemaksi kolmannella kierroksella. Hän teki NBA-debyyttinsä 18. lokakuuta 1959.
Lokakuusta joulukuuhun 1960 Alcorn pelasi vapaana pelaajana Los Angeles Lakersissa.
Shelley Conn
Shelley Conn (s. 1976 Lontoo) on englantilainen näyttelijä.
Conn syntyi Barnetissa, Lontoossa. Hänellä on brittiläiset ja srilankalaiset sukujuuret. Hän kävi Cranbourne Business and Enterprise Collegea Basingstokessa, Hampshiressa. Draamakoulun jälkeen hän on esiintynyt vuodesta 2000 lähtien lukuisissa brittiläisissä televisiosarjoissa ja elokuvissa. Conn on näytellyt myös Royal Shakespeare Companyssa. Steven Spielberg valitsi hänet yhdeksi pääosanäyttelijäksi vuoden 2011 televisiosarjaan "Terra Nova".
Conn asuu Lontoossa pitkäaikaisen poikaystävänsä (vuodesta 2002) näyttelijä Jonathan Kerriganin kanssa. He esiintyivät yhdessä sarjoissa "Mersey Beat" ja "Sairaalaelämää". Conn on sukua näyttelijä Merle Oberonille. Oberonin veli oli Connin isoisä.
Lego Games
Lego Games on vuonna 2009 aloitettu Lego-tuotesarja, johon kuuluvat tuotteet ovat Lego-palikoista koottavia lautapelejä. Lego Games -pelit ovat yhteensopivia muiden Lego-palikoiden kanssa. Pelinappuloina Games-sarjan peleissä käytetään usein Lego-mikrohahmoja. Arpakuutiona toimii erityinen Lego-arpakuutio, jonka jokaisella sivulla on neljä Lego-nuppia, joihin kiinnitetään arpakuution mahdollisia tuloksia vastaavat Lego-laatat. Tarvittaessa tämä mahdollistaa myös arpakuution muuntamisen.
Kajal Agarwal
Kajal Agarwal (; s. 19. kesäkuuta 1985 Mumbai, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä, joka on esiintynyt telugun-, tamilin- ja hindinkielisissä elokuvissa.
Kajal Agarwalin ensimmäinen elokuva oli vuonna 2004 valmistunut hindinkielinen "Kyun...! Ho Gaya Na". Vuonna 2007 hän sai roolin telugunkielisestä elokuvasta "Lakshmi Kalyanam", jonka jälkeen hän on saanut paljon rooleja erityisesti telugunkielisissä elokuvissa. Varsinaisen läpimurtonsa hän teki elokuvalla "Magadheera", josta tuli ilmestyttyään vuonna 2009 kaikkien aikojen menestynein telugunkielinen elokuva. Hänen esittämänsä kaksoisrooli tuotti hänelle vuoden parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards South -ehdokkuuden. Ensimmäisen merkittävän palkintonsa hän voitti vuoden 2010 elokuvallaan "Brindaavanam". Muita hänen taloudellisesti menestyneitä elokuviaan ovat olleet vuoden 2010 "Darling", jolla hän sai toisen Filmfare Awards South -ehdokkuutensa, ja vuonna 2011 ilmestynyt "Mr. Perfect".
Tuulikki Karjalainen
Pirkko-Liisa Tuulikki Karjalainen (o.s. Kaprio; 6. tammikuuta 1939 Tampere – 1. helmikuuta 2012 Kajaani) oli suomalainen kulttuurivaikuttaja ja kamarineuvos. Hän oli Kuhmon kamarimusiikin perustajia vuonna 1970.
Karjalainen olisi nuorena tahtonut pianistiksi mutta isänsä vaikutuksesta hän lähti opiskelemaan kieliä. Koulutukseltaan hän oli filosofian kandidaatti. Hän muutti Kuhmoon 1966 ruotsin kielen opettajaksi. Kuhmon kamarimusiikin perustamisen jälkeen hän toimi sen keskeisenä vaikuttajana kuolemaansa saakka ja oli vuosina 1985–2009 päätoiminen toiminnanjohtaja lukuun ottamatta neljää vuotta taiteen keskustoimikunnan puheenjohtajana.
Karjalainen kuoli kaatumisen jälkiseurauksiin.
Neitsytperho
Neitsytperho ("Butterfly") on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva, joka perustuu James M. Cainin romaaniin "The Butterfly" vuodelta 1947. Matt Cimberin ohjaamassa elokuvassa esiintyvät Stacy Keach, Pia Zadora, Orson Welles, Lois Nettleton, Edward Albert, James Franciscus, Stuart Whitman, June Lockhart, Ed McMahon, Paul Hampton, George Buck Flower ja Dylan Urquidi.
Pia Zadora sai roolistaan parhaan uuden naistähden Golden Globe -palkinnon, mutta hänen puolisonsa ja elokuvan rahoittajan, miljonääri Meshulam Riklisin, kritisoitiin vaikuttaneen valintaan muun muassa kestitsemällä  Hollywood Foreign Press Associationin jäseniä hotellissaan Las Vegasissa ja kartanossaan Beverly Hillsissä juuri ennen valintaa. "Neitsytperho" sai myös kolme parodista Razzie-palkintoa huonoimmasta naispääosasta, huonoimmasta miessivuosasta ja huonoimmasta uudesta tähdestä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen pitää elokuvaa Cainin romaanin tökerönä ryöstöviljelynä ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Walter Krüger (täsmennyssivu)
Walter Krüger voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
The Contract Killer
The Contract Killer ("Sat sau ji wong", tunnetaan myös nimellä Hitman) on vuonna 1998 julkaistu hongkongilainen toimintakomedia. Elokuvan pääosia esittävät Jet Li, Eric Tsang, Simon Yam, Renji Sato, Gigi Leung, Paul Rapowski, Hideri Meiken ja Yip Kwong-Kim. Elokuvan on ohjannut Tung Wei.
Central Christian Church
Central Christian Church voi viitata ainakin seuraaviin kirkkoihin:
Moll Flanders
Moll Flanders ("The Fortunes and Misfortunes of the Famous Moll Flanders") on Daniel Defoen kirjoittama romaani vuodelta 1722. Suomeksi teos on ilmestynyt Kristiina Kivivuoren ja Kirsi Kunnaksen (runot) suomentamana ja Tammen kustantamana vuonna 1957. Romaanin päähenkilö on Moll Flanders, jonka monivaiheisen elämäntarinan se kertoo nuoruudesta vanhukseksi.
Romaanista tehtyjä elokuvasovituksia ovat ainakin Terence Youngin ohjaama "Moll Flandersin lemmenseikkailut" ("The Amorous Adventures of Moll Flanders") vuodelta 1965, Pen Denshamin ohjaama yhdysvaltalainen "Moll Flanders" vuodelta 1996 ja David Attwoodin samana vuonna ensiesitetty brittiläinen televisiotuotanto "Moll Flanders" ("The Fortunes and Misfortunes of Moll Flanders").
Brabantinhevonen
Brabantinhevonen on Belgiasta kotoisin oleva kylmäverinen hevosrotu.
Brabantinhevonen on hyvin raskasrakenteinen. Pää on suhteellisen pieni, kaula lyhyt ja lihaksikas, lavat ja lautaset hyvin kookkaat ja voimakkaat. Jalat ovat lyhyet ja vuohiskarvat lyhyehköt. Liikkeet ovat lyhyet ja töksähtävät. Väritys on yleensä rautias tai rautiaanpäistärikkö. Luonne on hyvin aulis.Säkäkorkeus voi olla 160-173 cm.
Brabantinhevonen tunnettiin keskiajalla flanderinhevosena ja se vaikutti tärkeiden brittiläisten kylmäverirotujen, shiren- ja clydesdalenhevosen ja suffolk punchin kehittymiseen. 1800-luvun loppuun asti rodussa oli kolme tyyppiä: Mehaignen kolossaalinen, Dendren suuri ja Nivelles'n harmaa hevonen. 1900-luvun alussa tyypit olivat kuitenkin muuttuneet samanlaisiksi. Rodun kantakirja perustettiin Belgiassa vuonna 1855. Ennen koneellistumista rotua vietiin kaikkialle Eurooppaan ja Amerikkaan. Toisen maailmansodan jälkeen rotu on käynyt harvalukuiseksi, joskin sitä kasvatetaan yhä lihantuotantoon.
Brabantinhevonen on ollut hyvin suosittu Yhdysvalloissa ja sille perustettiinkin paikallinen kantakirja vuonna 1887. Sittemmin amerikkalainen kanta on muuttunut belgialaista piirteiltään hienostuneemmaksi.
Jusupovin puisto
Jusupovin puisto () on 4,3 hehtaarin laajuinen puistoalue Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee Sadovajakadun ja Fontankan välillä entisen Jusupovin palatsin yhteydessä.
Puisto on istutettu 1790-luvulla ruhtinas Boris Jusupovin kartanon alueelle. Alkuperäinen muotopuutarha muutettiin pian maisemapuistoksi. Sadovajan puoleinen valurauta-aita pystytettiin 1830-luvun lopussa. Puisto avattiin yleisölle vuonna 1863.
Jusupovin puiston keskellä sijaitsevalla suurella lammella toimi Venäjän ensimmäinen taitoluistelukoulu. Vuodesta 1890 lähtien siellä järjestettiin kauno- ja pikaluistelukilpailuja. Neuvostoaikana alueen nimi oli Lokakuun piirin lastenpuisto. Sen sisäänkäynnin eteen pystytettiin vuonna 1955 Leninin patsas. Puiston alkuperäinen nimi palautettiin vuonna 1990. Samalla poistettiin myös Lenin-patsas.
Puiston ainoa sisäänkäynti sijaitsee Sadovajalla Rimski-Korsakovin prospektin risteystä vastapäätä. Lähimmät metroasemat ovat Sennaja ploštšad ja Sadovaja.
Taivaallinen yö
Taivaallinen yö (engl. "A Night in Heaven") on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Christopher Atkins, Lesley Ann Warren, Robert Logan, Deney Terrio, Deborah Rush, Sandra Beall, Alix Elias, Carrie Snodgress ja Andy García. Elokuvan on ohjannut John G. Avildsen. Elokuva oli taloudellinen pettymys ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta miespääosasta.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Taivaallinen yö" saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" antaa elokuvalle 1–4 tähden sijasta huonoimmille elokuville varatun arvosanan ”Woof!”.
Dolomiti Superski
Dolomiti Superski on Italian Dolomiiteilla sijaitseva alue, jossa yhdellä hissilipulla pääsee kahteentoista eri hiihtokeskukseen. Alueella on yhteensä 1 200 km hoidettuja rinteitä.
Idänkirsikorento
Idänkirsikorento ("Sympecma paedisca") on keijukorentojen heimoon kuuluva sudenkorentolaji. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV lueteltuihin lajeihin ja on siksi Suomessa rauhoitettu.
Idänkirsikorento on varsin pieni, vaaleanruskea ja hentoruumiinen sudenkorento. Ruumiin selkäpuolella on vihertäviä, metallinhohtoisia kuvioita, jotka ovat takaruumiissa tunnusomaisesti torpedon muotoisia. Keskiruumiin selkäpuolen metallinhohtoisessa raidassa on ulospäin suuntautunut levenemä. Verkkosilmät ovat harmaat, mutta talvehtimisen jälkeen niihin tulee sinistä väriä. Korennon levätessä se pitää siipensä vartalon suuntaisesti ja asettaa kaikki siivet samalle puolelle takaruumista. Siiven etureunan ruskehtava täplä on etusiivessä lähempänä kärkeä kuin takasiivessä, minkä vuoksi täplät eivät mene lepäävällä korennolla päällekkäin. Takaruumiin pituus on 25–29 millimetriä.
Idänkirsikorento on eurooppalaisittain itäinen laji, jota tavataan Länsi-Euroopassa vain paikoittain. Puolasta itään sitä tavataan yleisenä aina Japaniin saakka. Suomesta laji löydettiin Öröstä vuonna 2004, mutta myöhemmin havaittiin, että yksi yksilö oli kuvattu Porvoosta jo kaksi vuotta aikaisemmin. Nykyisin korentoja tavataan harvakseltaan etelärannikon tuntumasta sekä monilta paikoilta sisämaasta. Laji on leviämässä pohjoisemmaksi.
Idänkirsikorento elää erilaisten suojaisten seisovien vesialueiden äärellä, myös sopivilla merenlahdilla, ja saattaa olla paikoittain hyvinkin runsaslukuinen. Satunnaisesti yksilöitä voi tavata kaukana vesistöistä. Useimmista muista sudenkorennoista poiketen aikuinen korento talvehtii. Se viettää talven kasvista roikkuen ja aloittaa lennon varhain keväällä. Korentoja on lennossa heinä-elokuun vaihteesta lokakuuhun ja uudelleen keväällä maaliskuusta touko-kesäkuun vaihteeseen saakka. Suomen ja tiettävästi myös Pohjoismaiden ensimmäinen talvehtiva idänkirsikorento löydettiin Paraisilta 28.01.2017. Löytöpaikka oli etelänpuoleinen heinikkoinen rinne. Löytynyt yksilö oli pienen heinien täyttämän pensaan sisällä hyvin piilossa. Etäisyys korentojen kesällä asuttamaan lampeen oli noin 200 metriä.
Luontodirektiivin turvin rauhoitettuna lajina idänkirsikorento edellyttää tiukkaa suojelua ja sen elinpaikkojen hävittäminen tai heikentäminen on kielletty.
Täplälampikorento
Täplälampikorento ("Leucorrhinia pectoralis") on Euroopan unionin luontodirektiivin neljännessä liitteessä mainittu sudenkorentolaji. Se on rauhoitettu Suomessa.
Täplälampikorento muistuttaa muita lampikorentolajeja, mutta on yleisvaikutelmaltaan näitä rotevampi. Yleisväriltään se on mustan ja tummanpunaisen kirjava. Koiraan takaruumiin yläpinnalla on suuria oransseja laikkuja, jotka tummuvat myöhemmin ja takaruumiin tyvi on punainen. Sukukypsillä yksilöillä takaruumiin seitsemännen jaokkeen yläpinnalla on laaja, kirkkaan sitruunankeltainen täplä. Nuoret naaraat muistuttavat niin paljon isolampikorentoa että niiden varma määritys saattaa vaatia genitaalien tarkastelua. Takaruumiin pituus on 25–27 mm.
Täplälampikorento on levinneisyydeltään itäinen laji, jota tavataan Keski-Euroopasta ja Etelä-Skandinaviasta Keski-Aasiaan. Suomessa sitä tavataan etelärannikon tuntumasta sekä monin paikoin maan eteläosista. Se on selvästi harvinaisempi kuin muut lampikorennot. Merkittävimpiä esiintymisalueita ovat Päijät-Häme, Kymenlaakso sekä Suomenlahden rannikko. Levinneisyys painottuu maan kaakkoisosiin.
Täplälampikorento on paikoittainen ja harvinainen runsaskasvuisten vesistöjen asukki. Se suosii suojaisia vesiä, joilla on runsaasti vesikasvillisuutta ja erityisesti umpeenkasvavia laajoja vesistöjä. Umpeenkasvun edetessä laji kuitenkin jättää vesialueen ja siirtyy uusille elinpaikoille. Korentojen lento alkaa kesäkuun alkupuolelta ja jatkuu heinäkuun puoleenväliin. Suomessa toukan kehitys kestää ilmeisesti kaksi vuotta, etelämpänä vain vuoden.
Korennon rauhoittaminen luontodirektiivillä edellyttää sen tiukkaa suojelua, joten myös lajin elinpaikkojen hävittäminen ja heikentäminen on kiellettyä. Korento voi kuitenkin hyötyä esimerkiksi järvien niitoista ja ruoppauksista.
Kiseleff
Kiseleff on helsinkiläinen venäläistaustainen liikemiessuku, jonka huomattavia jäseniä ovat olleet:Suvun mukaan on saanut nimensä myös Kiseleffin talo Senaatintorin laidalla Helsingissä.
Andrzej Kubiak
Andrzej Kubiak (s. 4. helmikuuta 1961 Łódź) on puolalainen entinen vapaapainija. Hän edusti seuratasolla Budowlanych Łódźia ja varsovalaista Gwardia Warszawaa.
Kubiak oli alle 68-kiloisten sarjassa kuudes vuoden 1985 MM-kisoissa ja sijoittui viidenneksi Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1988. Hän osallistui myös Soulin olympialaisiin 1988, joissa hän putosi alkulohkovaiheessa.
Sandringham
Sandringham on kylä ja pitäjä Englannin Norfolkin kreivikunnan pohjoisessa osassa. Kylä sijaitsee noin kahden kilometrin päässä etelään Dersinghamin kylästä ja noin 12 kilometriä pohjoiseen King's Lynnin kaupungista sekä noin 60 kilometrin päässä Norwichin kaupungista.
Sandringham tunnetaan parhaiten siellä sijaitsevasta Sandringhamin kartanosta (Sandringham House) ja sen maa-alueista. Tämä on kuningatar Elisabet II:n ja useiden hänen edeltäjiensä suosima lomakoti. Lähellä kartanoa sijaitsee kuninkaallinen hevostalli, joka majoittaa useita kuninkaallisia hevosia. Kylä on myös Lady Diana Spencerin synnyinpaikka.
Francisco Pérez (uruguaylainen pyöräilijä)
Francisco Pérez (s. 4. helmikuuta 1934) on uruguaylainen entinen maantiepyöräilijä.
Pérez osallistui olympialaisiin kerran, Tokiossa 1964. Hän tuli maaliin 15 sekuntia voittajan jälkeen samassa rykelmässä useimpien maaliin päässeiden kanssa jääden sijalle 48. Pérez pyöräili myös joukkueaika-ajossa, jossa Uruguay oli kymmenes.
Francisco Pérez
Francisco Pérez on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Polttopiste (geometria)
Geometriassa polttopisteet ovat piste­pari, jonka avulla eräät käyrät voidaan määritellä. Poltto­pisteiden avulla voidaan määritellä muun muassa kartioleikkaukset, joiden neljä tyyppiä ovat ympyrä, ellipsi, paraabeli ja hyperbeli. Muita käyriä, jotka voidaan määritellä poltto­pisteiden avulla, ovat Cassinin käyrä ja Descartesin ovaali.
Ellipsi voidaan määritellä niiden pisteiden urana, joiden kahdesta annetusta poltto­pisteestä mitattujen etäisyyksien summa on annettu vakio.
Ympyrä voidaan käsittää ellipsin erikois­tapaukseksi, jossa molemmat poltto­pisteet yhtyvät. Niinpä ympyrä voidaan yksin­kertaisemmin määritellä niiden pisteiden uraksi, joiden etäisyys annetusta polttopisteestä eli ympyrän keski­pisteestä on tietty vakio. Toisaalta ympyrä voidaan määritellä myös Apolloniuksen ympyränä eli niiden pisteiden urana, joiden kahdesta annetusta polttopisteestä mitattujen etäisyyksien suhde on vakio.
Paraabeli saadaan ellipsin raja­tapauksena, kun toinen poltto­piste siirtyy äärettömän kauas.
Hyperbeli voidaan määritellä niiden pisteiden urana, joiden kahdesta annetusta poltto­pisteestä mitattujen etäisyyksien erotuksen itseisarvo on annettu vakio.
Vaihto­ehtoisesti kaikki kartio­leikkaukset voidaan määritellä myös yhden polttopisteen ja yhden johtosuoran avulla. Johto­suora on annettu suora, joka ei kulje poltto­pisteen kautta. Kartio­leikkaus on tällöin niiden pisteiden ura, joiden polttopisteestä ja johtosuorasta mitattujen etäisyyksien suhde on annettu vakio, jota sanotaan kartioleikkauksen eksentrisyydeksi "e". Jos eksentrisyys on nollan ja yhden välillä, eli käyrän pisteet ovat lähempänä poltto­pistettä kuin johto­suoraa, kartio­leikkaus on ellipsi. Jos se on yksi, on kyseessä paraabeli, ja jos se on suurempi kuin yksi, on kyseessä hyperbeli. Ympyrä saadaan raja­tapauksena, jossa käyrän pisteiden etäisyys annetusta pisteestä on vakio ja johtosuoran oletetaan olevan äärettömän kaukana, jolloin eksentrisyys on nolla.
Erityisesti paraabeli voidaan määritellä niiden pisteiden urana, jotka ovat yhtä etäällä annetusta poltto­pisteestä ja annetusta johto­suorasta.
Gravitaatiolain nojalla voidaan osoittaa, että kahden kappaleen systeemissä kumpikin kappale kiertää systeemin massakeskipisteen ympäri kartio­leikkauksen muotoisia ratoja, joiden yhteisenä poltto­pisteenä on systeemin massakeskipiste. Tärkeänä erikois­tapauksena tästä on Keplerin ensimmäinen laki. Koska Auringon massa on monin­kertaisesti suurempi kuin planeettojen yhteensäkään, aurinko­kunnan massa­keski­piste on Auringossa. Tämän vuoksi planeetat kiertävät Aurinkoa ellipsin muotoisia ratoja pitkin, joiden yhteisenä polttopisteenä Aurinko on.
Descartesin ovaali on niiden pisteiden ura, joiden kahdesta annetusta poltto­pisteestä laskettujen etäisyyksien painotettu summa on vakio. Jos molempien etäisyyksien paino­kertoimet ovat samat, on kyseessä ellipsi.
Cassinin käyrä on niiden pisteiden ura, joiden kahdesta annetusta poltto­pisteestä mitattujen etäisyyksien tulo on vakio.
Clara Angerer
Clara Angerer (s. 4. helmikuuta 1965 Slingia) on italialainen entinen maastohiihtäjä.
Angerer osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1984 ja 1988. Hän oli Sarajevossa 1984 viiden kilometrin matkalla kolmaskymmenesensimmäinen ja 10 kilometrin matkalla 35. Angerer myös hiihti maansa viestijoukkue, joka oli kilpailun yhdeksäs. Hän sai parhaan henkilökohtaisen sijoituksensa Calgaryn kisoista 1988, joissa hän oli 24. nopein 5 kilometrillä ja hiihti toista kertaa peräkkäin viestin avausosuuden, kun Italia oli kymmenes.
Fables &amp; Dreams
Fables & Dreams on Lunatican toinen studioalbumi, joka julkaistiin 18. lokakuuta 2004.
Mohovaja ulitsa
Mohovaja ulitsa () on katu Pietarin Keskustan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin keskustassa Fontankan ja Liteinyi prospektin välillä. Pohjoisessa Mohovaja päättyy Tšaikovskin- ja etelässä Belinskinkatuun. Keskivaiheilla se risteytyy Pestelinkadun kanssa.
Yksisuuntaisen kadun ajosuunta on etelästä pohjoiseen. Sen pituus on noin 920 metriä, ajoradan leveys 6,5 metriä ja etäisyys talojen välillä 28 metriä.
Katu on syntynyt 1700-luvun alussa lähistöllä sijainneen Yksityistelakan ja Amiraliteetin purjeenkutojien asutukseen. Vuoteen 1826 saakka sen nimenä oli "Hamovaja" tai "Hamovskaja" (ven. "hamovnik" ’kutoja’).
1700-luvulla kadun varrelle alkoi muuttaa kauppiaita ja vuosisadan lopussa myös aatelisia. Lähellä keskustaa sijainnut hiljainen katu houkutteli asukkaikseen monia tiedemiehiä ja kirjailijoita. 1800-luvun puoliväliin saakka sen varrella oli yksi- ja kaksikerroksisia puu- ja kivitaloja. Vuosisadan loppupuolella ne korvattiin aatelisten näyttävillä yksityistaloilla sekä vuokrataloilla. Nykyinen rakennuskanta on etupäässä 1800–1900-lukujen vaihteesta.
Ajorata kivettiin 1700-luvun puolivälissä. 1830-luvulla päällysteeksi vaihdettiin vähemmän melua aiheuttavat puulaatat. 1860-luvulla kadun varrelle vedettiin vesijohto ja 1930-luvulla se päällystettiin asfaltilla.
Neuvostoaikana Mohovaja muuttui vain vähän. Vallankumouksen jälkeen rakennettiin neljä uutta taloa ja kahden talon kerroslukua lisättiin. Toisen maailmansodan pommituksissa tuhoutui vain Pestelinkadun kulmatalo 23/10. Sodanjälkeisissä kunnostustöissä taloihin asennettiin kaasuliedet ja keskuslämmitys. Pihoilta purettujen varastojen tilalle on pystytetty uusia sivurakennuksia.
Mohovajan kulttuuriperintökohteita ovat:
The Edge of Infinity
The Edge of Infinity on Lunatican kolmas studioalbumi, joka ilmestyi 28. elokuuta 2006.
Albumi debytoi Sveitsin albumilistan sijalla 76, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Neptunus fiktiossa
Neptunus fiktiossa käsittelee Neptunus-planeettaa kaunokirjallisuudessa, elokuvissa ja muissa vastaavissa yhteyksissä.
New Shores
New Shores on sveitsiläisen sinfonisen metalliyhtyeen Lunatican neljäs albumi, joka ilmestyi vuonna 2009. Se nousi Sveitsin albumilistan sijalle 20, ja pysyi listalla yhteensä 4 viikkoa.
Luettelo jäkälistä
Luettelo jäkälistä. Jäkälät ovat epätaksonominen ryhmä kotelo- tai kantasienten yhdessä yhteyttävien osakkaiden, viherlevien tai syanobakteerien, kanssa muodostamia kaksoiseliöitä. Jäkälät luokitellaan taksonomisesti sienen mukaan. Luettelo sisältää erityisesti Pohjois-Euroopassa tavattavia suurikokoisia jäkälälajeja.
Siimaevät
Siimaevät eli vanhemmalta nimeltään rihmaevät ("Polynemidae") on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä meristä sekä eräitä lajeja myös makeista vesistä.
Siimaevien heimoon kuuluu kahdeksan sukua ja lähteestä riippuen 33–41 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja heimon suurin laji jättisiimaevä ("Eleutheronema tetradactylum") voi saavuttaa 180 cm:n pituuden. Lajien selkein tuntomerkki on kaksiosainen rintaevä. Ylempi osa on kiinni kiduskannessa, mutta alempi osa koostuu useasta pitkästä siimamaisesta ruodosta. Selkäeviä siimaevillä on kaksi ja ne ovat melko kaukana toisistaan. Selkäevistä etumainen on piikikäs. Pyrstöevä on kaloilla selkeästi haarautunut. Siimaevien suomut ovat pienikokoiset ja kalat ovat väritykseltään tyypillisesti hopeanharmaita tai ruskehtavia.
Siimaevälajeja tavataan trooppisista ja subtrooppisista vesistä Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Osa lajeista elää murtovesissä ja eräät "Polynemus"-suvun lajit makeavetisissä joissa. Kalat elävät hiekka- tai mutapohjilla yleensä alle 150 metrin syvyydessä. Kalojen ravinto koostuu äyriäisistä ja pienemmistä kaloista, "Filimanus"-suvun lajit syövät planktonia. Siimaevien rintaevien rihmamainen osa toimii tuntoelimenä, jota ne käyttävät ravinnonetsintään mutapohjista. Heimon lajit liikkuvat usein parvina. Siimaevät ovat tärkeitä ruokakaloja trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla ja kalastettuihin lajeihin kuuluvat muun muassa kuningassiimaevä ("Pentanemus quinquarius") ja suurisiimaevä ("Polydactylus quadrifilis").
Feodor Kiseleff
Feodor Pantelejevitš Kiseleff (, "Fjodor Kiseljov"; 1. maaliskuuta 1772 Hamina – 9. toukokuuta 1847 Helsinki) oli Helsingissä vaikuttanut suomenvenäläinen liikemies, tehtailija ja rakennusurakoitsija.
Hänen isänsä oli ostaškovilainen kauppias Pantelei Kiseleff, joka asettui Haminaan pian Turun rauhan jälkeen. Feodor Kiseleffkin aloitti porvarina Haminassa, mutta siirtyi vuonna 1809 Viaporiin ja sieltä 1812 pääkaupungiksi korotettuun Helsinkiin, jossa sai uudet porvarinoikeudet seuraavana vuonna. Venäläisen sotaväen tavarantoimittajana vaurastunut Kiseleff oli jo tuolloin Helsingin suurimpien veronmaksajien listalla jaetulla kolmannella sijalla. Hänen merkittävimmäksi omistuksekseen muodostui Aleksanterin- ja Unioninkatujen kulmassa sijainnut sokeritehdas, jonka hän osti vuonna 1812 Bernhard Maneckelta. Helsingin kasvaessa tilat kävivät pian ahtaiksi ja Kiseleff siirsi 1820-luvun alussa tehtaan kaupungin ulkopuolelle Töölönlahden rannalle, mistä alkaen se tunnetaan Töölön sokeritehtaana. Vuosina 1839–1859 se oli Suomen ainoa sokeritehdas. Naapurissa toimi Kiseleffin niin ikään omistama tiilitehdas. Carl Ludvig Engel suunnitteli vanhasta Unioninkadun tehdasrakennuksesta Kiseleffin talona tunnetun liikerakennuksen. Kiseleff oli myös lukuisia merkittäviä tilauksia saanut rakennusurakoitsija ja hän muun muassa suoritti Hietaniemen hautausmaan perustustyöt 1829 ja rakennutti Nikolainkirkon (nyk. Helsingin tuomiokirkko) julkisivuportaikon 1839–1843.
Kiseleff valittiin ensimmäisenä venäläisenä Helsingin kaupunginvanhimpien joukkoon vuonna 1829 ja hän sai 1833 kauppaneuvoksen arvon. Ortodoksisen uskonsa säilyttäneestä Kiseleffin suvusta tuli yksi Helsingin porvariston eliittisukuja. Feodor Kiseleffin lapsia olivat tehtailijat Nikolai Kiseleff ja Feodor Kiseleff nuorempi, yliarkkitehti Konstantin Kiseleff ja kartanonomistaja Anton Kiseleff.
Back Through Time
Back Through Time on skotlantilaisen power metal -yhtye Alestormin kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin 3. kesäkuuta 2011 Napalm Recordsin kautta.
Luettelo Suomessa uhanalaisista kovakuoriaisista
Luettelo Suomessa uhanalaisista kovakuoriaisista sisältää ne kovakuoriaisten lahkoon (Coleoptera) kuuluvat lajit, jotka 
on luokiteltu Suomen lajien uhanalaisuusarvioinnissa vuodelta 2010 äärimmäisen uhanalaisiksi (CR), erittäin uhanalaisiksi (EN) tai vaarantuneiksi (VU). Varmuudella hävinneitä, silmälläpidettäviä tai uhanalaisuudeltaan tuntemattomia lajeja tämä luettelo ei sisällä. Osa lajeista on katsottu tarpeelliseksi rauhoittaa luonnonsuojeluasetuksessa (160/1997). Ne on merkitty luetteloon lihavoinnilla.
Suomen kovakuoriaislajeista 33 on luokiteltu äärimmäisen uhanalaisiksi, 73 erittäin uhanalaisiksi ja 227 vaarantuneiksi. Osa lajeista on luokituksestaan huolimatta mahdollisesti hävinneitä ja ne on merkitty luetteloon erikseen.
Neil Hoban
Neil Hoban (s. 4. helmikuuta 1966 Pembury) on brittiläinen entinen maantiepyöräilijä. Hän edusti seuratasolla Vulcan CRC:tä.
Hoban voitti maansa mestaruuden amatöörien maantieajossa vuonna 1988 ja oli mukana samassa lajissa kyseisen vuoden olympialaisissa, joissa hän oli kahdeksastoista. Hän kisasi ammattilaisena vuosina 1990–1998 osallistuen pääasiassa Britteinsaarilla järjestettyihin kilpailuihin.
Kummatti
Kummatti on kaupunginosa Raahessa. Kummatissa sijaitsee muun muassa Hesburger, Teboilin kylmäasema ja Raahen ammatillinen opisto eli RAO. Lisäksi alueella on koulu ja päiväkoti sekä Kruununkirjurin virastotalo, jossa on muun muassa poliisi ja maistraatti. Alueen rakennuskanta koostuu pitkälti kerrostaloista, mutta alueella on myös rivitaloasutusta ja Nahkalakinkadulla on myös omakotitaloja.
Kummatin alue oli maaseutua vielä 1960-luvulle asti. Vuosikymmenen alussa Raaheen perustettiin Rautaruukin tehdas, mikä loi pikaisen tarpeen asunnoille. Kummatin alueen ensimmäinen kerrostalo valmistui vuonna 1966, minkä jälkeen rakennuskanta kasvoi tasaisella tahdilla.
Kummatilla oli mainetta ongelmallisena lähiönä, ja sen asumistasoa nostettiin 2000-luvun alun puolivälissä alkaneella vanhimpien kerrostalojen perusteellisella saneerauksella.
Kiitäjät (lintuheimo)
Kiitäjät, aikaisemmalta nimeltään tervapääskyt ("Apodidae") on kiitäjälintujen lahkoon kuuluva lintuheimo. Kiitäjät ovat samankaltaisia kuin pääskyt, mutta eivät ole niille läheistä sukua.
Ne ovat levinneet kaikkiin maanosiin, lukuun ottamatta pohjoisimpia alueita sekä laajoja aavikoita ja monia valtamerten saaria. Lauhkean vyöhykkeen kiitäjät ovat muuttolintuja ja viettävät talvet tropiikissa.
Ainoa Suomessa säännöllisesti esiintyvä kiitäjälaji on tervapääsky ("Apus apus").
Kiitäjät ovat pieniä tai keskikokoisia, muodoltaan virtaviivaisia lintuja. Niillä on pitkät, kaarevat ja terävät siivet ja ne ovat taitavia ja kestäviä lentämään. Ne ovat lyhytjalkaisia ja jalat sopivatkin vain erilaisilla pinnoilla roikkumiseen. Kiitäjillä molemmat sukupuolet ovat samannäköiset.
Kiitäjät elävät suurimman osan ajastaan ilmassa. Ne voivat nukkua ja paritella ilmassa. Kiitäjät pesivät rakennusten ja kallioiden koloissa. Ravinnokseen ne käyttävät hyönteisiä.
Erkka Leppänen
Erkka Leppänen (s. 25. marraskuuta 1986 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Hän pelaa II-divisioonajoukkue Diskoksessa. Hän on aiemmin pelannut yhteensä 40 SM-liigaottelua JYPissä tehopistein 1+1=2.
Leppänen on JYPin kasvatti. Hän aloitti jääkiekon 5-vuotiaana JYPin korttelikiekkojoukkueessa. Leppänen oli joukkueensa tehokkain puolustaja sekä C-nuorissa kaudella 2001–2002 että B-nuorissa kaudella 2002–2003. JYP voitti C-nuorten SM-pronssia keväällä 2002. Leppästä pidettiin C- ja B-juniorivuosinaan suurlupauksena. Leppänen nostettiin kaudeksi 2003–2004 vain 16-vuotiaana JYPin SM-liiga joukkueen harjoituskokoonpanoon. Hän pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua.
Kaudella 2004–2005 Leppänen pelasi seitsemän SM-liigaottelua ja kaudella 2005–2006 17 ottelua. Pistetili jäi kuitenkin avaamatta. Jälkimmäisellä kaudella hän pelasi miesten pelejä myös seitsemän Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Leppänen edusti kuitenkin neljästä ensimmäisestä liigajoukkueen harjoituskokoonpanossa vietetystä kaudestaan suurimmaksi osaksi JYPin A-nuoria, jotka voittivat Suomenmestaruuden vuonna 2006, SM-hopeaa vuonna 2004 ja SM-pronssia vuonna 2005.
Kaudella 2006–2007 Leppänen pelasi kymmenen SM-liigaottelua ja avasi pistetilinsä tekemällä yhden syöttöpisteen. Kaudella 2007–2008 hän pelasi neljä SM-liigaottelua, mutta teki ainoan liigamaalinsa kauden kolmannessa ottelussa 17. syyskuuta 2007. Leppänen pelasi rikkonaisen kauden aikana lainalla peräti kolmessa Mestis-joukkueessa; Savonlinnan Pallokerhossa, Mikkelin Jukureissa ja Vaasan Sportissa. Hän pelasi Mestiksessä suurimman osan kaudesta ja teki 23 runkosarjaottelussa tehopisteet 2+4=6. Leppäsen kehitys hidastui useiden loukkaantumisten myötä ja hän ei vakiinnuttanut paikkaansa liigajoukkueen kokoonpanossa.
Leppänen siirtyi kaudeksi 2008–2009 pysyvästi Jukureihin. Yhden Mikkelissä pelatun vuoden jälkeen hän oli kauden 2009–2010 kokonaan pelaamatta, mutta palasi kaudeksi 2010–2011 Jyväskylän Diskokseen. Kauden päätteeksi Diskos nousi III-divisioonasta II-divisioonaan.
Leppänen oli voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-pronssia vuonna 2006. Hän pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004. Yhteensä Leppänen on pelannut kuusi nuorten ja 24 poikien maaottelua. Hän kuului alle 17- ja 16-vuotiaiden maajoukkueissa kapteenistoon.
Leppänen on pelityyliltään peruspuolustaja, jonka vahvuudet ovat monipuolisuudessa ja kahden suunnan pelaamisessa.
Suomi talviolympialaisissa 1992
Suomi saavutti Albertvillen talviolympialaisista 1992 seitsemän mitalia, joista kolme oli kultaa, yksi hopeaa ja kolme pronssia. Kisojen mitalitilastossa Suomi sijoittui kahdeksanneksi. Suomen lippua kantoi avajaisissa jääkiekkoilija Timo Blomqvist.
Mäkihypyssä Toni Niemisestä tuli kaikkien aikojen nuorin talviolympialaisten yksilökilpailuissa olympiakultaa voittanut miesurheilija.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1985
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1985 pelattiin Suomessa, ottelupaikkakuntina olivat Helsinki, Turku ja Vantaa.
"Puola putosi B-sarjaan."
 A-sarja
Hermina Geyser
Hermina Lategan Geyser (s. 4. helmikuuta 1938 Pietermaritzburg) on eteläafrikkalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili korkeushypyssä.
Geyser osallistui olympialaisiin kerran, Melbournessa 1956. Hän oli tuolloin finaalin jaetulla kahdeksannella sijalla. Geyser hyppäsi ennätyksensä 169 cm vuonna 1958 ja oli kyseisen vuoden maailmantilaston kahdeksanneksi paras. Hän voitti viimeisen Etelä-Afrikan mestaruutensa vuonna 1960.
Gruzino
Gruzino () on kylä ja maalaiskunta Novgorodin alueen Tšudovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Olhavanjoen rannalla 14 kilometriä Tšudovosta itään. Kylässä on vajaat tuhat ja kunnassa 3 600 asukasta (vuonna 2009).
Gruzinon kunnan pinta-ala on 975,82 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Tšudovon piirin Uspenskojen ja lounaassa Tregubovon kuntiin, kaakossa Malaja Višeran piiriin ja pohjoisessa Leningradin alueeseen. Pinta-alasta 76,3 % on metsää, 10 % maatalousmaata ja 7,1 % suojelualueita. Olhavan lisäksi suurimmat joet ovat Ptševža, Oskuja ja Šarja. Seudulla sijaitsee Borin (Širinskojen) rauhoitusalue.
Kunnan hallinnollinen keskus on Krasnofarfornyin taajama. Sen lisäksi siihen kuuluu 34 kylää: Beglovo, Berjozovets, Berezovo, Dereva, Dubtsy, Filippovo, Gatševo, Glad, Gorka, Gruzino, Jefremovo, Jurševo, Krug, Krutiha, Melehovo, Melehovskaja, Muratovo, Nekšino, Novaja, Novaja Derevnja, Oblutšje, Opaljovo, Oskui, Otoka, Perehod, Pokrovskoje, Rogatši, Šarja, Serebrjanitsy, Steremno, Štšetino, Suvorovka, Tšernitsy ja Velja. Suurimmat asutuskeskukset ovat Krasnofarfornyi, Gruzino ja Oskui.
Gruzinon pogosta mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Pietari I lahjoitti sen ruhtinas Aleksandr Menšikoville ja Paavali I kreivi Aleksei Araktšejeville. Jälkimmäinen rakennutti kylään kartanon ja kirkon (arkkitehdit Fjodor Demertsov ja Vasili Stasov). 1800-luvun lopussa silloisen Botanovkan kylän paikalle perustettiin posliinitehdas.
Krasnofarfornyissa toimivan Russkij farfor -posliinitehtaan lisäksi kunnassa on kaksi maatalousyritystä ja saha. Yli puolet työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella. Gruzinosta on linja-autoyhteys Tšudovoon. Kylässä toimii lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja ensiapuasema.
Kunnan nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Araktšejevin kartanon puistoalue Gruzinossa, Speranskin kartanoalue ja kirkko Derevassa, Krasnofarfornyin vanhat tehdasrakennukset, Artsebaševin ja Konovalovin kartano Oblutšjessa, Oskuin kirkko, vanhat asuin- ja kauppiastalot sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Järvenpään viljasiilot
Järvenpään viljasiilot olivat entisen valssimyllyn viljasiiloista muodostuva suurikokoinen maamerkki Järvenpään keskustassa lähellä rautatieasemaa. Ne purettiin asuntojen tieltä 2012.
Järvenpääläinen maanviljelysneuvos Bjarne Westermarck rakennutti paikalle valssimyllyn vuonna 1918. Tämä ensimmäinen mylly paloi 1944. Suomen Maanviljelijäin Kauppa SMK osti rauniot ja tontin ja rakensi uuden myllyrakennuksen. Funktionalistista tyylisuuntaa edustava rakennus valmistui 1947. Viljasiiloihin mahtui viisi miljoonaa kiloa viljaa. Mylly lopetti toimintansa 1971. Valssimylly ja viljasiilot on purettu ja tilalle on rakennettu asuinkerrostaloja.
Axel Mauri Hartea
Axel (Aksel) Mauri Hartea, ent. Hällberg (12. heinäkuuta 1865 Turku – 3. elokuuta 1941 Helsinki) oli hieronnan opetuksen uranuurtaja Suomessa.
Hartean vanhemmat olivat merimies Frans Henrik Hellsten ja Anna Sofia Engblom. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1890, mutta jätti kesken aloittamansa lääketieteen opinnot kandidaatin tutkintovaiheessa, koska ei saanut suorittaa tutkintoaan suomen kielellä. Hartea toimi hierojana ja sairasvoimistelijana vuodesta 1888 alkaen, oli alan opettaja vuodesta 1893 ja toimi Helsinkiin perustamansa "Suomen hieromaopiston" sekä hieronta-, voimistelu- ja ortopedisen laitoksen johtajana vuodesta 1895 alkaen. Hän tutustui sekä suomalaiseen perinteiseen hierontaan että teki useita opintomatkoja ulkomaille. Suomen hieromaopistosta valmistui tuhansia hierojia, osa heistä oli ulkomaisia ja huomattava määrä sokeita. Vuonna 1906 Hartea perusti "Suomen Hierojaseuran", jonka puheenjohtajana hän toimi.
Hartea julkaisi vuonna 1930 teoksen "Suomalaisen hieronnan ja terveysvoimistelun käsikirja I. Hierontaoppi". Alan kysymyksiä hän tarkasteli myös kolmiosaisessa teoksessaan "Uusille urille" (1915-1931). Muita hänen julkaisujaan ovat:
Hartean ensimmäinen puoliso vuodesta 1892 oli Olga Susanna Nelin (k. 1894) ja toinen vuodesta 1897 Naëmi Maria Malin (k. 1948).