hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Laavalokki
Laavalokki ("Larus fuliginosus") on Galápagossaarilla elävä rantalintu. Se on yksi maailman harvinaisimmista lokkilajeista.
Laavalokin ruumiin pituus on 51–55 senttiä. Laji on saanut nimensä värinsä perusteella. Sen höyhenpuku on noenharmaa ja on siivistä tummempi ja vatsasta vaaleampi. Väritys auttaa sitä sulautumaan laavakallioille ja suojautumaan siten pedoilta kuten galapagosinhiirihaukoilta, jotka etsivät pesimäaikaan helppoa saalista laavalokkien poikasista. Nokka ja jalat ovat mustia samoin kuin melkein koko pää lukuun ottamatta valkoisia kulmakarjoja ja punaisia silmäluomia. Suu on punainen. Nuoret yksilöt ovat tavallisesti tumman suklaanruskeita ja niiden höyhenten reunat vaaleampia.
Laavalokki on endeeminen Ecuadorin Galápagossaarilla Etelä-Amerikassa. Sitä tavataan kuitenkin ympäri saaristoa. Parhaat paikat on Puerto Ayorassa Santa Cruzilla, South Plazalla, Puerto Villamilissa Isabelalla, Genovesalla ja Puerto Baquerizo Morenossa San Cristóbalilla. Elinalue käsittää alle 1 500 neliökilometriä. Laavalokki on lokeista harvinaisin ja sen kanta käsittää vain alle 400 paria. Se tunnetaan huonosti ja luokitellaan vaarantuneeksi vähäisen lukumääränsä takia, mutta kannan uskotaan olevan vakaa. Sen mahdollisia uhkia ovat tulokaslajien kuten kissojen, rottien ja koirien aiheuttama häirintä ja saalistus, sekä saaren kanoissa havaittu newcastlen tauti, jolle saarten alkuperäisillä linnuilla ei ole vastustuskykyä.
Laavalokin elinympäristöä ovat hiekkaiset ja suojaisat ranta-alueet. Ne pesivät suojaisissa paikoissa lähellä tyyntä vettä, kuten laguuneissa ja altaissa, yleensä lähellä merta ja usein vain hieman vuorovesirajan yläpuolella. Niitä tavataan myös laivoilta ja satamista.
Laavalokit viettävät paljon aikaansa rantavyöhykkeellä ravinnonhaussa. Niiden reviirit ovat laajoja ja ne ovat hyvin arkoja saattaen lähteä pesältä vaikka mahdollinen tunkeilija olisi kilometrin päässä. Ne päästävät melko usein pitkän, äänekkään ja lokkimaisen huudon.
Laavalokkien ravintovalikoima on monipuolinen, ne syövät pieniä äyriäisiä, kaloja ja merileguaanin, muiden liskojen sekä kilpikonnien poikasia. Laavalokit myös rosvoavat linnunpesiä ja syövät merileijonien istukoita. Lisäksi ne etsivät ruoakseen haaskoja ja jätteitä rannalta. Ihmisasutuksen ja kalastusalusten luona ne etsivät jätteitä ja perkeitä.
Laavalokit lisääntyvät ympäri vuoden, mutta huippu on touko–lokakuussa. Toisin kuin useimmat muut alueen rantalinnut, laavalokit pesivät yksitellen, eivät yhdyskunnissa. Naaras munii yksinkertaiseen maapesään pesään kaksi munaa. Munat ovat oliivinvihreitä ja sulautuvat hyvin ympäristöönsä. Haudonta kestää 30 päivää. Arkuudestaan huolimatta laavalokit puolustavat muniaan raivokkaasti ja usein kirkuvat samalla. Poikaset lähtevät pesästä 60 päivän ikäisinä ja vanhemmat huolehtivat niistä vielä tämän jälkeen lyhyen ajan.
Lauri Melander
Lauri Mikko Olavi Melander (s. 8. huhtikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen lakimies, joka toimi Helsingin hovioikeuden presidenttinä vuosina 2004–2009. Melander jäi eläkkeelle 30. syyskuuta 2009. Aiemmin hän toimi laamannina Vantaan käräjäoikeudessa ja sitä ennen käräjätuomarina samassa käräjäoikeudessa vuodesta 1977 alkaen. Vuosina 1983–1986 Melander toimi lainsäädäntöneuvoksena oikeusministeriössä.
Lauri Melanderin isä Gustaf Henrik Ilmari Melander (1904–1987) oli koulutukseltaan oikeustieteen tohtori ja toimi professorina Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1941–1968. Lauri Melanderin poika, oikeustieteen tohtori Sakari Kristian Melander (s. 1975) on Helsingin yliopiston rikosoikeuden dosentti.
Letchworth
Letchworth (viralliselta nimeltään Letchworth Garden City) on Ison-Britannian ensimmäinen puutarhakaupunki. Kaupungin perusti puutarhakaupunki-ideologian isä Sir Ebenezer Howard vuonna 1903. Letchworth sijaitsee noin 50 kilometriä Lontoosta pohjoiseen. Kaupungissa on noin 33 000 asukasta.
Marián Dávidík
Marián Dávidík (s. 18. marraskuuta 1977 Dolný Kubín) on slovakialainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa Tampereen Pyrintöä. Aikaisemmin hän edusti Halden SK:ta sekä Modum O-lagia.
Nuorten MM-kilpailuissa Govorassa 1996 Dávidík voitti hopeaa viestistä. Seuraavana vuonna nuorten MM-kilpailuissa Leopoldsburgissa hän voitti pronssia pitkältä matkalta ja viestistä. Truskavetsin EM-kilpailuissa 2000 Dávidík voitti hopeaa normaalimatkalla. MM-kilpailuihin hän on osallistunut vuosina 1997–2008. Parhaana henkilökohtaisena sijoituksenaan MM-kilpailuissa hän on kahdesti sijoittunut kuudenneksi: Rapperswil-Jonassa 2003 keskimatkalla ja Olomoucissa 2008 pitkällä matkalla.
HMS Forester (H74)
HMS Forester (viirinumero H74) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston F-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
"HMS Forester" liitettiin palvelukseen otettaessa F-luokan hävittäjistä muodostettuun Kotilaivaston 6. Hävittäjälaivueeseen, joka numeroitiin uudelleen toukokuussa 1939 8. Hävittäjälaivueeksi.
"HMS Forester" upotti 20. syyskuuta 1939 yhdessä "HMS Fortunen" kanssa syvyyspommein Saksan laivaston sukellusveneen "U-27" ().
Saksan laivaston taisteluristeilijät "Scharnhorst" ja "Gneisenau" upottivat 23. marraskuuta aseistetun kauppalaivan "HMS Rawalpindin", joka kuitenkin ehti ilmoittaa kohtalostaan radiolla. Kotilaivasto määräsi Clydestä vahvan osaston merelle kohti Norjan rannikkoa katkaisemaan saksalaisten paluutien. "HMS Forester" oli osaston mukana suojaamassa raskaita yksiköitä. Osasto ei kuitenkaan havainnut kohdettaan, vaan palasi kotisatamaan.
"HMS Forester" osallistui Norjan taisteluihin 8. Hävittäjälaivueen mukana. Alus osallistui Narvikin toiseen taisteluun.
Alus liitettiin 1940 laivueen mukana Force H:hon Gibraltarille.
"HMS Forester" pelasti 8. maaliskuuta 1941 merestä 144 sukellusvene "U-124":n upottamien "Lahoren" ja "Tielbankin" miehistöjenjäsentä. Alus pelasti myöhemmin yhdessä "HMS Faulknorin" kanssa vielä 107 pelastunutta saman sukellusveneen torpedoimalta "Nardanalta".
Alus upotti 18. kesäkuuta 1941 yhdessä "HMS Faulknorin", "HMS Fearlessin", "HMS Foresightin" ja "HMS Foxhoundin" kanssa syvyyspommein Cadizista länteen sukellusvene "U-138":n ().
"HMS Forester" palasi 1942 Englantiin, jossa se liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Alus palasi kuitenkin 1943 Välimerelle, jossa se osallistui Salernon maihinnousun suojaamiseen ja Aegeianmeren taisteluihin. Alus määrättiin kuitenkin palaamaan Pohjois-Atlantille Jäämeren saattueiden suojaksi. Saattue tehtävät kuitenkin keskeytyivät aluksen osallistuessa Normandian maihinnousuun.
Alus upotti 10. marraskuuta 1944 yhdessä Kanadan laivaston "HMCS St. Laurentin", "HMCS Owenin" ja "HMCS Swansean" kanssa syvyyspommein Pohjois-Atlantilla sukellusvene "U-845":n ().
Alus upotti 20. elokuuta 1944 yhdessä "HMS Wensleydalen" ja "HMS Videtten" kanssa syvyyspommein Englannin kanaalissa sukellusvene "U-413":n ().
"HMS Forester" myytiin romutettavaksi 22. tammikuuta 1946 ja se saapui Rosythiin kesäkuussa 1947.
Taal
Taal on 400 metriä korkea tulivuori Luzonin saarella, Filippiineillä ja se sijaitsee noin 50 kilometriä Manilasta etelään.
Se on edelleen aktiivinen. Viimeisin tuhoisa purkaus on sattunut 15. toukokuuta 1754. Sekä tulivuoren kraatterin ympärillä että sisällä on järvi. Sisemmän järven keskellä on vielä pieni saari.
Lou Donaldson
Lou Donaldson (s. 1. marraskuuta,1926, Pohjois-Carolinan Badin) on yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti, joka tunnetaan soul jazzin edustajana. Hänen monet kappaleensa noudattavat soinnuiltaan blueskaavaa. Alkuaikoinaan hän soitti be bopia ja oli tyyliltään monien aikalaistensa tavoin hyvin Charlie Parker -vaikutteinen.
Vuonna 1952 hän pääsi levyttämään bebop -suuruuksien, kuten vibrafonisti Milt Jacksonin ja pianisti Thelonious Monkin, kanssa. Seuraavana vuonna Donaldson levytti trumpetisti Clifford Brownin ja rumpali Philly Joe Jonesin kanssa. Muita yhteistyökumppaneita olivat trumpetisti Blue Mitchell, pianisti Horace Silver sekä rumpali Art Blakey, jonka kvintettiin Donaldson kuului.
1960-luvulla Donaldson oli soul jazzin tunnetuimpia nimiä ja levytti suosittuja levyjä omissa nimissään, kuten vuoden 1967 "Alligator Boogaloo".
HMS Fortune (H70)
HMS Fortune (viirinumero H70) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston F-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
"HMS Fortune" liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivaston 6. Hävittäjälaivueeseen, joka nimettiin toukokuussa 1939 8. Hävittäjälaivueeksi.
Alus upotti 22. syyskuuta 1939 yhdessä "HMS Foresterin" kanssa Saksan laivaston sukellusveneen "U-27":n Hebridien länsipuolella. Alus upotti 20. maaliskuuta 1940 sukellusvene "U-44":n Shetlannin pohjoisrannikolla.
"HMS Fortune" osallistui 1940 Norjan rannikon sotatoimiin. "HMS Forester", "HMS Fury" ja "HMS Foresight" määrättiin 18. toukokuuta Humberiin ja alukset liitettiin 26. toukokuuta Noren komentajan alaisuuteen
Alus siirrettiin laivueen mukana Force H:hon Gibraltarilla.Alus osallistui 30. elokuuta Force H:n mukana operaatio Hatsiin. Force H:sta liitettiin taistelulaiva "HMS Barham", taisteluristeilijä "HMS Resolution", lentotukialus "HMS Ark Royal", hävittäjät "HMS Faulknor", "HMS Fury", "HMS Fortune", "HMS Forester", "HMS Greyhound", "HMS Inglefield", "HMS Eclipse", "HMS Escapade" ja "HMS Echo" Force M:ään tehtäessä epäonninen hyökkäys Dakariin.
Alus oli suojaamassa 6. marraskuuta Atlantilla "HMS Renownia" ja "HMS Barhamia" yhdessä "HMS Firedraken", "HMS Furyn" ja "HMS Greyhoundin" kanssa, kun osasto havaitsi viisi Vichyn Ranskan laivaston hävittäjää merellä. Alus suojasi operaatio Coatissa Välimeren laivastolle toimitettuja täydennysaluksia niiden purjehtiessa Sisilian kapeikossa. Se oli suojaamassa 15. marraskuuta operaatio Whitessa "HMS Argusta" sen toimittaessa lentokonetäydennyksen Maltalle.
"HMS Fortune" osallistui operaatio Hidessä "HMS Malayan" ja muutaman muun aluksen siirtoon Maltalta länteen. Force H:n lähettäessä voimaakkaan laivasto-osaston suojaamaan Atlantilla olevaa saattuetta WS5A "HMS Fortune" oli hävittäjäsuojan mukana.Operaatio Excessiin alus osallistui Group 1:ssä suojaten "HMS Ark Royalia".
"HMS Fortune" suojasi 3. maaliskuuta 1941 yhdessä "HMS Fearlessin" ja "HMS Duncanin" kanssa "HMS Ark Royalia" koulutettaessa uusia lentäjiä toimimiseen lentotukialuksella. Alus oli suojaamassa "HMS Ark Royalia" Biskajan lahdella Alus suojasi 1. huhtikuuta operaatio Winchissä "HMS Ark Royalia", tukialuksen toimittaessa lentokonetäydennyksen Maltalle.
Alus siirrettiin 19. helmikuuta 1942 Itäiseen laivastoon yhdessä "HMS Foxhoundin" kanssa, kunnes ne siirrettiin 1943 puolessa välissä takaisin Englantiin.
"HMS Fortune" siirrettiin 31. toukokuuta 1943 Kanadan laivastolle nimellä HMCS "Saskatchewan". Alus palveli suojaten Pohjois-Atlantin saattueita osana 11., 12. ja C3 saattajaosastoja, kunnes se siirrettiin kesäkuussa 1944 Normandian maihinnousun suojaamiseen. Operaation päätyttyä alus palveli Atlantin saattueiden suojaamiseen. Alus sijoitettiin poistolistalle 28. tammikuuta 1946.
Eläinpuolue
Eläinpuolue (, PvdD) on eläinten oikeuksia Alankomaissa ajava poliittinen puolue. Se perustettiin vuonna 2002. Vuoden 2003 vaaleissa puolue ei vielä päässyt edustajainhuoneeseen. Paikkaa ei myöskään tullut Euroopan parlamentissa vuoden 2004 vaaleissa. Vuoden 2006 vaaleissa edustajainhuoneeseen kuitenkin pääsivät puolueesta Marianne Thieme ja Esther Ouwehand. Senaattiin tuli vuonna 2007 lisäksi valituksi Niko Koffeman. Puolueella on siis parlamentin alahuoneessa kaksi paikkaa 150:sta ja ylähuoneessa yksi paikka 75:stä. Vuoden 2007 vaaleissa valittiin myös eri provinssien parlamentteihin kaikkiaan yhdeksän Eläinpuolueen poliitikkoa.
Eläinpuolue asetti ehdokkaita myös vuoden 2009 europarlamenttivaaleihin, mutta ei saanut yhtään paikkaa. Äänistä puolue sai 3,46 %. Kärkiehdokkaana oli Natasja Oerlemans.
Uskonnottomat tahot ovat esittäneet puoluetta kohtaan kritiikkiä. Thieme ja Koffeman ovat seitsemännen päivän adventisteja, ja Thieme on esittänyt Aatamin ja Eevan olleen alun perin kasvissyöjiä. Esimerkiksi Maarten 't Hart jopa vaati Thiemeä ja Koffemania lähtemään puolueesta heidän uskontonsa takia. Thieme pitää puoluetta kuitenkin sekulaarina eikä katso sen sanoman olevan sidoksissa mihinkään uskonnolliseen vakaumukseen.
Marianne Thieme on puolueen puheenjohtaja ja toimii myös edustajainhuoneessa puolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana.
Puolue on muun muassa esittänyt uskonnollisten rituaaliteurastusten kieltämistä lailla.
Omar Nasiri
Omar Nasiri on 1960-luvulla syntyneen marokkolaisen vakoojan pseudonyymi. Hän soluttautui al-Qaidaan ja toimi tämän koulutusleireillä Afganistanissa välittäen tietoja Britannian ja Ranskan tiedustelupalveluille. Hän väitti BBC haastattelussa 16. marraskuuta 2006, että Britannian tiedustelupalvelua varoitettiin 1990-luvun puolessa välissä al-Qaidan uhasta, mutta britit eivät toimineet tarpeeksi nopeasti. Hän myös väittää leirillä tapaamansa Ibn al-Shaykh al-Libin antaneen tarkoituksella kuulusteluissa Yhdysvalloille virheellistä tietoa yllyttääkseen näitä syrjäyttämään Saddam Husseinin vallasta, jotta al-Qaida saisi Irakin jihadistiseksi tukikohdakseen.
Nasiri on kirjoittanut kokemuksistaan vakoojana teoksen "Jihadin sydämessä: elämäni al-Qaidan taistelijana ja sen vakoojana", jossa hän kertoo yksityiskohtaisesti elämästään Belgian maanalaisessa terroristitoiminnassa, Afganistanin leireillä sekä Britannian radikaaleissa muslimiyhteisöissä. Osa kirjan yksityiskohdista on kuitenkin muutettu kirjailijan ja tämän läheisten suojelemiseksi.
Luettelo kuulantyönnön Suomen mestareista
Tämä on luettelo kuulantyönnön Suomen mestareista. Kuulantyönnön Suomen mestaruudesta on kilpailtu Kalevan kisoissa vuodesta 1907 lähtien. Vuoteen 1924 asti kilpailtiin yhteistuloskilpailut. Vuodesta 1914 lähtien on kilpailtu yhden käden mestaruuksista. Vuosina 1914–1924 kilpailtiin siis sekä yhden käden että molempien käsien kilpailut. Naiset ovat kilpailleet Suomen mestaruudesta vuodesta 1945 lähtien.
Miehet ("* = Molempien käsien yhteistuloskilpailu")
Naiset
Nothing But the Best
Nothing But the Best on Frank Sinatran tuorein kokoelma-albumi. Se julkaistiin 14. toukokuuta 2008 laulajan kuoleman kymmenvuotispäivänä. Levy sisältää Sinatran oman levy-yhtiön Reprisen äänittämät suurimmat hitit. Joitakin kappaleita, kuten ”New York, New York” ja ”'Come Fly with Me”' on hieman editoitu alkuperäisistä versioista. Kokoelmasta on olemassa myös kaksi vaihtoehtoista versiota, joista toinen sisältää CD:n lisäksi Royal Festival Hallissa vuonna 1971 kuvatun konsertin ja toinen CD:n, joka sisältää 12 kappaletta jouluista musiikkia. Nämä molemmat erikoisjulkaisut on pakattu digipack-koteloon.
Berit Berthelsen
Berit Berthelsen (o.s. Tøien, s. 25. huhtikuuta 1944 Hakadal, Akershus, Norja) on entinen norjalainen yleisurheilija, jonka päälajit olivat pituushyppy ja viisiottelu.
Berthelsen sijoittui Tokion 1964 olympialaisten pituushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 619 cm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi tuloksella 640 cm ja viisiottelussa 18:nneksi 4 649 pisteellä. Kisojen avajaisissa hän kantoi Norjan lippua. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti pituushypyssä pronssia tuloksella 644 cm.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Berthelsen voitti kultaa Prahassa 1967 tuloksella 651 cm ja Madridissa 1968 tuloksella 643 cm. Hän teki vuonna 1968 pituushypyssä Norjan ennätyksen 656 cm, jonka rikkoi vasta vuonna 2009 Margrethe Renstrøm.
Berit Berthelsenin puoliso Roar Berthelsen on entinen maajoukkuetason pituushyppääjä.
Niko Koffeman
Niko Karel Koffeman (s. 12. toukokuuta 1958) on alankomaalainen eläinpuolueen poliitikko. Hänet valittiin vuonna 2007 puolueen historian ensimmäisenä senaattorina Alankomaiden parlamentin ylähuoneeseen. Hän toimii aktiivisesti myös Faunabescherming-järjestössä (suom. "faunan suojelu") ja Nicolaas G. Pierson Foundationin puheenjohtajana.
Koffeman valmistui Rotterdamin Erasmus-yliopistosta, jossa hän opiskeli taloustiedettä. Hän toimi aiemmin sosialistisessa puolueessa. Hän on kasvissyöjä ja uskoltaan seitsemännen päivän adventisti. Hän on naimisissa juontaja Antoinette Hertsenbergin kanssa.
Chuck Weyant
Chuck Weyant (3. huhtikuuta 1923 St. Marys, Ohio – 24. tammikuuta 2017) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui neljään Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1955 ja 1957–1959. Hän oli parhaimmillaan 12. vuoden 1955 kilpailussa. Hän kilpaili AAA- ja USAC-sarjoissa vuosina 1952–1959 ollen parhaimmillaan kahdeksas Las Vegasissa 1954 ja Milwaukeella 1959. Weyant kilpaili myös Midget cars -sarjassa voittaen ensimmäisen kilpailunsa vuonna 1947. Hän oli yhdeksän kertaa top 25 National points -listalla vuosina 1951–1971. Hän voitti urallaan 64 tapahtumaa, joista 13 kansallista. Yksi hänen suurimmista voitoistaan oli vuoden 1955 Hut Hundret -kilpailun voitto Terre Haute Action -radalla.
Weyantin perhe harrasti kilpa-ajoa. Hän aloitti ajamalla kilpaa isänsä ja veljensä kanssa 1940-luvun alussa ennen toista maailmansotaa. Hän ajoi ensimmäisen voittonsa vuonna 1947 sodan jälkeen.
Weyant on valittu National Midget Auto Racing Hall of Fameen.
Dempsey Wilson
Dempsey Wilson (11. maaliskuuta 1927 Los Angeles, Kalifornia – 23. huhtikuuta 1971 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun neljä kertaa kausilla 1958, 1960–1961 ja 1963. Hän oli parhaimmillaan 11. vuoden 1963 kilpailussa. Wilson kilpaili myös USAC-sarjoissa vuosina 1956, 1958–1965 ja 1968–1969. Hän oli parhaimmillaan kahdeksas vuonna 1960 Milwaukeella. Kilpailujen ulkopuolella Wilson omisti yrityksen nimeltä "Dempsey Wilson Racing Cams", joka kunnosi autojen etuosia. Hän kuoli kotonaan Los Angelesissa.
Mikhail Mamleev
Mikhail Mamleev (s. 4. syyskuuta 1975, , "Mihail Mamlejev") on entinen venäläinen, nykyisin italialainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa italialaista SC Merania. Pohjoismaisissa kilpailuissa hän edusti v.1996 - 1999 Ikaalisten Nouseva-Voimaa, v.2000-2002 ruotsalaisseura :ta ja v.2003-2014 ruotsalaista OK Orionia. Kaudelle 2015 hän on ilmoittanut palaavansa edustamaan Ikaalisten Nouseva-Voimaa.
Nuorten MM-kilpailuissa Gdyniassa 1994 Mamleev voitti viestikultaa. Horsensin nuorten MM-kilpailuissa 1995 hän voitti hopeaa normaalimatkalta ja pronssia pikamatkalta. Sümegin EM-kilpailuissa 2002 Mamleev voitti kultaa keskimatkalta. Maailmancupin kokonaiskilpailussa 2002 hän sijoittui toiseksi.
Rapperswil-Jonan MM-kilpailuissa 2003 Mamleev saavutti parhaat henkilökohtaiset MM-sijoituksensa sijoittumalla viidenneksi pitkällä matkalla ja sprintissä. Västeråsin MM-kilpailuissa 2004 hän voitti hopeaa viestistä joukkuetovereinaan Andrei Hramov ja Valentin Novikov.
Keväällä 2004 Mamleev meni naimisiin Sabine Rottensteinerin kanssa ja muutti Italiaan asumaan. Heinäkuussa 2006 hän sai Italian kansalaisuuden. Viime vuosina Mamleev on panostanut lähes pelkästään MM-kisoihin, eikä kilpaile kauden aikana juurikaan missään muissa kilpailuissa.
Unkarin MM-kisoissa Miskolcissa 2009 voitti kyseenalaisesti pronssia pitkällä matkalla, kun italialainen seurasi pitkään neljä minuuttia hänen jälkeensä lähtenyttä Daniel Hubmannia, joka voitti kyseisessä kilpailussa maailmanmestaruuden. Suomen joukkue teki asiasta protestin, Mats Haldinin ollessa kilpailun neljäs, vedoten sääntöön, joka kieltää kaiken yhteistyön maastossa. Protesti kuitenkin lopulta hylättiin.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1975
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1975 Katowicessa, Puolassa. Kisojen ajankohta oli 8.–9. maaliskuuta. Kisapaikkana oli Rondo-halli, jonka juoksurata oli 160 metrin mittainen.
Georg Hillmar
Georg Otto Hillmar (10. lokakuuta 1876 Berliini – 12. joulukuuta 1911 Berliini) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa sekä nojapuiden että rekin joukkuekilpailuissa. Hillmar osallistui myös nojapuiden, rekin, hypyn ja hevosen henkilökohtaisiin kilpailuihin, mutta ei voittanut mitaleita niissä.
Palmuhaukka
Palmuhaukka ("Falco chicquera") on tropiikissa elävä jalohaukka.
Linnun pituus on 30–36 cm ja siipien kärkiväli noin 85 cm. Se on selkäpuolelta harmaa ja vatsapuolelta valkoinen, mustaraitainen. Päälaki ja niska ovat punaruskeat, nokka, koivet ja kapea paljas alue silmän ympärillä keltaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Palmuhaukat elävät Intian niemimaalla, Pakistanissa ja paikoin Kaakkois-Aasiassa, sekä monin paikoin Afrikassa Saharan eteläpuolella. Sen elinympäristön ala on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko 10 000–100 000 yksilöä.
Lajin elinympäristöä ovat savannit, puoliautiomaat ja muut kuivat maa-alueet, joilla kasvaa harvakseltaan puita ja pensaita. Sitä tavataan myös jokivarsien metsissä.
Pesä on toisinaan korkealla palmun latvassa, toisinaan vanhassa varislinnun tai petolinnun pesässä. Naaras munii 3–5 munaa, joita se hautoo noin 33 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä 36 päivän ikäisinä ja emot hoitavat niitä vielä kolmisen viikkoa. Pesimäkierto kestää pari viikkoa kauemmin kuin muilla samankokoisilla jalohaukoilla.
Ruokavalio koostuu pääosin lentävistä linnuista, jonkin verran myös hyönteisistä ja lepakoista.
Fritz Manteuffel
Fritz Manteuffel (11. tammikuuta 1875 – 21. huhtikuuta 1941) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa kisojen kummastakin joukkuekilpailusta. Manteuffel osallistui myös nojapuiden, rekin, hypyn ja hevosen henkilökohtaisiin kilpailuihin, mutta ei voittanut niissä mitaleja.
Karl Neukirch
Karl Neukirch (3. marraskuuta 1864 – 26. kesäkuuta 1941) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Ateenan olympialaisissa 1896 sekä nojapuiden että rekin joukkuekilpailuissa. Neukirch osallistui myös nojapuiden, rekin, hypyn ja hevosen henkilökohtaisiin kilpailuihin, mutta jäi niissä mitaleitta.
Kaarina Kangasmaa
Kaarina Kangasmaa (o.s. Koivuniemi, s. 13. huhtikuuta 1932 Suodenniemi) on entinen suomalainen yleisurheilija, joka menestyi useissa heittolajeissa.
Kaarina Kangasmaa, silloiselta nimeltään Koivuniemi, sijoittui Helsingin 1952 olympialaisten kiekonheitossa 11:nneksi tuloksella 40,33 metriä. Hän edusti Suomea kymmenessä maaottelussa vuosina 1951–1960 ja saavutti niissä kaksi lajivoittoa.
Seuratasolla Kangasmaa edusti Suodenniemen Urheilijoita. Hän voitti Suomen mestaruuden kiekonheitossa vuosina 1951, 1952, 1953, 1954 ja 1957 sekä keihäänheitossa vuonna 1956. Hän saavutti kiekonheitossa, keihäänheitossa ja kuulantyönnössä yhteensä viisi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia vuosina 1950–1957. Hän paransi Suomen ennätystä kiekonheitossa viisi kertaa vuosina 1951–1954 ja keihäänheitossa kolme kertaa vuonna 1957. Hän heitti 1951 kiekonheiton uudeksi Suomen-ennätykseksi tuloksen 40,31.
Kangasmaan uransa parhaat tulokset olivat kiekonheitossa 42,05 metriä vuodelta 1954, keihäänheitossa 48,17 metriä vuodelta 1957 sekä kuulantyönnössä 12,13 metriä vuodelta 1951. Hän oli Suomen naisyleisurheilun ensimmäinen suurmestari vuonna 1957.
The Legend of Sigurd and Gudrún
The Legend of Sigurd and Gudrún on J. R. R. Tolkienin kirjoittama kertova runo, joka julkaistiin kirjana vuonna 2009, 36 vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen. Sen on toimittanut monien muiden Tolkienin postuumien teosten lailla kirjailijan poika Christopher Tolkien.
Kirja kertoo muinaisskandinaaviseen, allitteroivaan runomittaan sovitetulla nykyenglannilla Tolkienin uudelleentulkinnan Völsunga-saagasta eli skandinaavisen tarusankari Sigurdin tarinasta. Sisältö jakautuu kahteen pitkään runoon, joitten nimet ovat muinaisnorjaa: "Völsungakviđa en nýja" () ja "Guđrunarkviđa en nýja" ().
Tolkien kirjoitti runot joskus 1920-luvun lopulla tai 1930-luvulla toimiessaan Oxfordin yliopiston muinaisenglannin professorina ja opettaessaan myös muinaisnorjaa, mutta tarkemmasta kirjoitusajankohdasta ei ole varmuutta. Kirjan esipuheessa Christopher arvioi, että Tolkien saattoi siirtyä Sigurdin tarinan pariin hylättyään "Lay of Leithianin" (Berenin ja Lúthienin runomuotoisen tarinan) kirjoittamisen loppuvuodesta 1931.
Teos on käännetty hollanniksi, ranskaksi, saksaksi, italiaksi ja espanjaksi.
Johnny Weissmuller, Jr.
Johnny Weissmuller, Jr. (23. syyskuuta 1940 – 27. heinäkuuta 2006) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja ahtaaja. Hän kirjoitti myös kirjan isästään, viisinkertaisesta olympiakultamitalistista Johnny Weissmullerista, joka näytteli myös Tarzania 1930- ja 1940-luvuilla. Weissmuller nuoremman tunnetuimmat roolit olivat elokuvissa "THX 1138" ja "Svengijengi '62". Weissmuller kuoli vuonna 2006 maksasyövän aiheuttamiin komplikaatioihin.
Richard Röstel
Richard Röstel (1872 – ?) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa maansa joukkueen mukana sekä nojapuiden että rekin joukkuekilpailuissa. Röstel osallistui henkilökohtaisista kilpailuista nojapuihin, rekkiin, hyppyyn ja hevoseen, mutta jäi niissä mitaleitta.
Edvard Eriksen
Edvard Eriksen (10. maaliskuuta 1876 – 12. tammikuuta 1959) oli tanskalais-islantilainen kuvanveistäjä. Hänen veistoksistaan on tunnettu erityisesti "Pieni merenneito". Hän asui Frederiksbergissä.
Hän opiskeli Kunstakademietissa 1895–1899. Vuonna 1902 hänen teoksensa oli näyttelyssä Charlottenborgissa. Hänen läpimurtonsa tapahtui viisi vuotta myöhemmin teoksella "Haabet" ('toivo'), josta hänelle myönnettiin akatemian vuosimitali ja jonka Valtion taidemuseo osti. Vuonna 1908 hänelle myönnettiin kunniaprofessuuri Carraran taideakatemiassa Italiassa.
"Pienen merenneidon" lisäksi hän on veistänyt Kristian X:n ja kuningatar Louisen marmorisen hautamuistomerkin Roskilden tuomiokirkkoon. Hän on koristanut myös Ny Carlsberg Glyptotekin julkisivut kymmenellä hiekkakivisellä reliefillä, jotka esittävät taiteita ja tieteitä.
Vuonna 1930 hänet nimitettiin konservaattoriksi Thorvaldsenin museoon. Hänelle myönnettiin 1932 Dannebrogin ritarikunnan kunniamerkki.
Amurinhaukka
Amurinhaukka ("Falco amurensis") on itä-aasialainen jalohaukka.
Linnun pituus on 26–30 cm, siipien kärkiväli 63–71 cm ja paino 97–155 g (koiras) ja 111–188 g (naaras). Se muistuttaa suuresti punajalkahaukkaa, jonka alalajina sitä aikaisemmin pidettiin. Koiras on noenharmaa, naaras ja nuori lintu ovat vaikeammin tunnistettavissa. Punaiset koivet ja vahanahka ovat hyvä lajituntomerkki.
Amurinhaukat elävät pesimäaikana Venäjän kaukoidässä, Kiinassa, Pohjois-Koreassa, Mongoliassa ja Japanin eteläosassa, mahdollisesti myös Intian pohjoisosissa, ja ne talvehtivat Kaakkois-Afrikassa. Niiden elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan 100 000–1 000 000 yksilöä.
Amurinhaukka on harhautunut Länsipalearktiselle alueelle vain kolmesti ennen vuoden 1998 kesäkuuta. Laji on havaittu Italiassa toukokuussa 1995, 1997 ja 1998.
Pesimäaikana amurinhaukat asuvat avoimessa maastossa metsien reunoissa, soilla, puustoisilla aroilla ja viljelysmailla. Talvehtimiseuduilla ne viihtyvät savanneilla, soistuneilla avomailla ja metsäaukioilla, usein suurina, jopa tuhansien yksilöiden parvina muiden pienten jalohaukkojen kanssa. Ne voivat yöpyä myös kaupungeissa.
Amurinhaukat pesivät yksittäispareina tai pieninä löyhinä yhdyskuntina. Pesä on puun kolossa tai vanhassa varislinnun pesässä. Naaras munii kolme tai neljä, joskus jopa kuusi munaa, joita se hautoo 28–30 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä kuukauden ikäisinä. Laji on sukukypsä vuoden ikäisenä.
Lajin ruokavalio koostuu pääasiassa lentävistä hyönteisistä, mutta myös linnut ja sammakkoeläimet maistuvat sille. Saalistus ajoittuu yleensä aamu- tai iltahämäriin.
Gustav Schuft
Gustav Schuft (16. kesäkuuta 1876 – 8. helmikuuta 1948) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa sekä nojapuiden että rekin joukkuekilpailuissa Ateenan olympialaisissa 1896. Schuft osallistui myös nojapuiden, rekin, hypyn ja hevosen henkilökohtaisiin kilpailuihin, muttei voittanut niissä mitaleja.
Sotírios Athanasópoulos
Sotírios tai Spyrídon Athanasópoulos () oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän oli nojapuiden joukkuekilpailussa Panelliniosin hopeaa voittaneen joukkueen kapteeni.
Tapio Lehto
Tapio Lehto (s. 8. joulukuuta 1930 Hollola) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kolmiloikka.
Lehto sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten kolmiloikassa 18:nneksi. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sijoittui karsinnassa 13:nneksi eikä päässyt loppukilpailuun. Hän edusti Suomea 18 maaottelussa vuosina 1952–1957 ja saavutti kymmenen lajivoittoa.
Seuratasolla Lehto edusti Lahden Ahkeraa. Hän voitti Suomen mestaruuden kolmiloikassa vuosina 1954, 1955 ja 1956 sekä saavutti SM-pronssia pituushypyssä vuonna 1954 ja kolmiloikassa vuonna 1957.
Lehdon uran parhaat tulokset olivat kolmiloikassa 15,45 m vuodelta 1956 ja pituushypyssä 720 cm vuodelta 1953. Hän toimi oman kilpauransa jälkeen muun muassa Esa Rinteen valmentajana.
Lehto kilpaili myös keilailussa ja golfissa edustaen Lahden Keilaajia ja Lahden Golfia. Hän toimi Suomen Golfliiton koulutuspäällikkönä ja Lahden Keilaajien puheenjohtajana.
Tapio Lehdon veli Taisto Lehto menestyi pesäpalloilijana.
Ioánnis Chrysáfis
Ioánnis Chrysáfis (, 1873 – 12. lokakuuta 1932) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän oli nojapuiden joukkuekilpailussa pronssia voittaneen Ethnikos-joukkueen kapteeni.
T. J. Oshie
Timothy "T. J." Oshie, Jr. (s. 23. joulukuuta 1986 Mount Vernon, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän edustaa NHL-liigassa pelaavaa Washington Capitalsia.
Oshie pelasi Minnesotassa Warroadin high school -joukkueessa, jonka jälkeen hän siirtyi USHL:n Sioux Falls Stampede -joukkueeseen. Tämän jälkeen hän pelasi NCAA-liigan Pohjois-Dakotan yliopistojoukkueessa kolme kautta. Oshie pelasi Yhdysvaltain alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa kaudella 2005–2006.
13. toukokuuta 2008 Oshie päätti jättää yliopistoseuransa ja kirjoittaa sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Lokakuussa 2008 hän siirtyi St. Louisiin tulokkaana. Ensimmäisen maalinsa hän teki 22. lokakuuta 2008 Detroit Red Wingsiä vastaan. Hän pelasi myös neljässä pudotuspeliottelussa, joissa hän jäi ilman tehopisteitä. Oshie muodosti tulokaskaudellaan tehokkaan ketjun Patrik Berglundin ja David Perronin kanssa. Ketju sai lempinimen The Kid Line. Hän oli tulokkaiden pistepörsissä yhdeksäs. Hänen maalinsa Vancouver Canucksia vastaan valittiin kuudenneksi NHL:n kauden 2008–2009 hienoimpien maalien listalla.
Oshie loukkaantui vääntötilanteessa Samuel Påhlssonia vastaan alkukaudella 2010–2011, ja hän oli sivussa kolme kuukautta. Oshie teki kauden aikana 49 ottelussa tehot 12+22=34. Kesäkuussa 2011 Oshie teki yksivuotisen jatkosopimuksen Bluesin kanssa, joka oli arvoltaan 2,35 miljoonaa dollaria.
Oshie valittiin Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueeseen vuoden 2009 Sveitsin MM-kilpailuihin. Turnauksessa hän teki yhden maalin, puolivälierässä Suomea vastaan.
Oshie oli mukana myös Saksan MM-kisoissa 2010, jossa hän teki kuudessa ottelussa tehot 2+4=6. Oshie siirtyi Washington Capitalsiin kesällä 2015 vaihdossa, jossa St. Louisiin matkasivat Troy Brouwer ja Pheonix Copley.
Eetu Karvonen
Eetu Karvonen (s. 4. syyskuuta 1986 Tampere) on suomalainen uimari ja uimavalmentaja.
Karvonen kilpaili uintiurallaan kansainvälisellä tasolla sekä EM- että MM-kilpailuissa. Karvosen päälajina on rintauinti. Suomen-mestaruuksia hän voitti 35 kappaletta.
Kilpauransa jälkeen Karvonen on toiminut valmentajana. Hän on valmentanut muun muassa Yhdysvalloissa Grand Canyonin yliopistossa ja toiminut Arabiemiirikuntien uintimaajoukkueen päävalmentajana. Vuonna 2017 hän alkoi valmentamaan Matti Mattssonia.
Hannu Rantala
Hannu Kalevi Rantala (s. 16. maaliskuuta 1936 Mänttä) on suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli aluksi korkeushyppy, mutta parhaat menestyksensä hän saavutti kolmiloikkaajana.
Rantala sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten kolmiloikassa 19:nneksi ja neljä vuotta myöhemmin Rooman olympialaisten kolmiloikkakarsinnassa 22:nneksi. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui kahdeksanneksi. Hän edusti Suomea 13:ssa aikuisten maaottelussa.
Seuratasolla Hannu Rantala edusti Mäntän Urheilijoita ja Mäntän Valoa. Hän saavutti SM-hopeaa korkeushypyssä vuosina 1954 ja 1955 sekä kolmiloikassa vuosina 1958 ja 1960. Hän voitti TUL:n mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1953 ja 1954 sekä kolmiloikassa vuonna 1959.
Hannu Rantalan uran parhaat tulokset olivat kolmiloikassa 15,73 m vuodelta 1958, korkeushypyssä 196 cm vuodelta 1954 sekä pituushypyssä 707 cm.
Dimítrios Loúndras
Dimítrios Loúndras (, 4. syyskuuta 1885 – 15. helmikuuta 1971) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti pronssia nojapuiden joukkuekilpailussa. Loúndras, joka oli kilpailupäivänä kymmenen vuoden ja 218 päivän ikäinen, on olympiahistorian nuorin mitalisti, jonka tarkka ikä on tiedossa.
Loúndras taisteli kummassakin maailmansodassa ja saavutti amiraalin arvon Kreikan laivastossa.
Fílippos Karvelás
Fílippos Karvelás (, 1877 – 1952) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti pronssia nojapuiden joukkuekilpailussa. Karvelás osallistui myös nojapuiden henkilökohtaiseen kilpailuun, mutta jäi siinä mitaleitta.
Aurelia Cotta
Aurelia Cotta (k. 54 eaa.) oli roomalaiseen yläluokkaan kuulunut nainen. Hän oli diktaattori Julius Caesarin äiti. Hänen vanhempansa olivat luultavasti Marcus Aurelius Cotta ja Rutilia. Hänellä oli kolme veljeä Gaius Aurelius Cotta (vuoden 75 eaa. konsuli), Marcus Aurelius Cotta (vuoden 74 eaa. konsuli) ja Lucius Aurelius Cotta (vuoden 65 eaa. konsuli).
Aurelia meni naimisiin Gaius Julius Caesarin kanssa. Pari sai kaksi tytärtä ja noin vuonna 100 eaa. pojan, joka nimettiin isänsä mukaan.
Aurelia kuoli Caesarin ollessa Gallian-sotaretkellään.
Pekka Aalto (juoksija)
Ashprihanal Pekka Aalto (s. 27. elokuuta 1970 Tukholma) on suomalainen ultrapitkien matkojen kestävyysjuoksija. Aalto on voittanut New Yorkissa juostavan 3 100 mailin (4 988 kilometrin) juoksukilpailun kahdeksan kertaa, enemmän kuin kukaan muu, ja hänellä on hallussaan kilpailun maailmanennätysaika. Ultrajuoksu.fi:n mukaan Aalto on yksi maailman kovimmista ultrajuoksijoista.
Vaikka Aalto on syntynyt Tukholmassa, hän on asunut Helsingissä yhdeksänkuukautisesta lähtien. Hän aloitti juoksuharrastuksensa 25-vuotiaana, juosten ensimmäisen monipäiväisen kisansa vuonna 1999, jolloin hän oli harrastanut jo pari vuotta pitkiä vaelluksia. 3 100 mailin ultrajuoksukisan, maailman pisimmän säännöllisesti järjestettävän juoksukilpailun, hän voitti ensimmäisen kerran vuonna 2000. Viimeisimmän voiton kilpailussa ja samalla ennätysjuoksun hän juoksi vuoden 2015 heinäkuussa ajalla 40 vuorokautta, 9 tuntia, 6 minuuttia ja 21 sekuntia, mikä paransi aiempaa ennätystä yli 23 tuntia. Voittaessaan hän oli ensimmäinen ihminen kilpailun 19-vuotisen historian aikana joka selvitti matkan alle 41:n vuorokauden. Niin ikään New Yorkissa juostavan vuosittaisen Kuuden päivän juoksun Aalto on voittanut kolme kertaa.
Ultrajuoksun lisäksi Aalto harrastaa kallio- ja vuorikiipeilyä. Aalto on Sri Chinmoy Marathon Teamin jäsen, ja Ashprihanal on hänen Sri Chinmoyltä saamansa lisänimi, joka tarkoittaa "Tavoitteen tuli sydämessä". Ammatiltaan hän on lehdenjakaja.
Pekka Aallon suorituksesta vuoden 2012 Kuuden päivän juoksu -kilpailussa on Mika Taanila tehnyt dokumentin "Kuuden päivän juoksu".
Pekka Aalto on maininnut noudattavansa kasvisruokavaliota. Hän ei syö lihaa eikä kalaa, mutta käyttää kananmunia ja maitotuotteita.
Silja Kiehelä
Silja Kiehelä on suomalainen lastenkirjailija. Hänen teoksistaan tunnetuimpia on muun muassa "Sofia ja karhunkynsi", josta hän sai Lasten LukuVarkaus -palkinnon 2004.
Kärsämä
Kärsämä eli Kärsämänkylä on Siikalatvan kunnassa sijaitseva kylä, joka sijaitsee seututien 822 varressa, noin 15 kilometriä Temmeksen taajamasta Kestilän suuntaan. Kestilästä matkaa on noin 33 kilometriä ja Rantsilan taajamasta noin 8 kilometriä.
Kylä oli Temmeksen kunnan eksklaavi vuoteen 2001, jonka jälkeen se liitettiin Tyrnävän ja Temmeksen kuntaliitoksen yhteydessä vuoden 2008 lopussa lakkautettuun Rantsilan kuntaan.
Antti Rantonen
Antti Rantonen (4. elokuuta 1877 Haapavesi – 23. tammikuuta 1961 Oulu) oli suomalainen kanteleensoittaja. Hän oli aikansa harvoja viisikielisen taitajia.
Rantonen oli käynyt kauppakoulun ja työskenteli Haapavedellä kansakoulun apuopettajana ja tukkurin apulaisena sekä myöhemmin sukutilansa viljelijänä. Hän oli Haapaveden kunnanvaltuuston pitkäaikainen jäsen ja lautamies ja sai vuonna 1935 herastuomarin arvon. Rantonen kuului vanhaan kanteleensoittajasukuun ja hänen viisikielinen kanteleensa oli yli 200 vuotta vanha. Hän esiintyi vuonna 1935 Tukholman kuninkaanlinnassa.
David Ogden Stiers
David Allen Ogden Stiers (31. lokakuuta 1942 Peoria, Illinois – 3. maaliskuuta 2018 Newport, Oregon) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan majuri Charles Emerson Winchester III:na samannimiseen elokuvaan perustuvassa televisiosarjassa "M.A.S.H.".
Stiers syntyi Peoriassa Illinoisissa ja kasvoi Eugenessa Oregonissa. Uransa alkupuolella hän esiintyi The Committee -nimisessä improvisaatioryhmässä, minkä jälkeen opiskeli näyttelemistä Juilliardissa. Televisiossa hän esiintyi pienissä rooleissa muiden muassa "Kojakissa" ja "Charlien enkeleissä". Vuonna 1977 hän alkoi esittää Charles Emerson Winchester III:tta sarjassa "M.A.S.H.". Tästä roolistaan Stiers sai yhteensä kolme Emmy-ehdokkuutta. Muita televisiosarjoja, joissa hän esiintyi, ovat muun muassa "Star Trek – uusi sukupolvi", "Murhasta tuli totta", "Enkelin kosketus", ja "Frasier".
Stiersin ensimmäinen elokuvarooli oli pieni kuuluttajan rooli George Lucasin elokuvassa "THX 1138" (1971). 1990-luvulla hän esiintyi sivurooleissa Woody Allenin elokuvissa "Varjoja ja sumua" (1991), "Rakkauden jumalatar" (1995), ja "Kaikki sanovat I love you" (1996). Hänen viimeinen näytelmäelokuvaroolinsa oli elokuvassa "The Majestic" vuodelta 2001.
Stiers teki myös useita äänirooleja, erityisesti Disneyn elokuviin, kuten "Kaunotar ja hirviö" (1991), "Pocahontas" (1995), "Notre Damen kellonsoittaja" (1996), ja "Lilo ja Stitch" (2002). Hän esiintyi myös anime-elokuvan "Henkien kätkemä" englanninkielisessä versiossa (2001) sekä lukuisissa piirrossarjoissa.
Stiers oli myös kapellimestari: hän johti yli 70 yhdysvaltalaista sinfoniaorkesteria.
Terttu
Terttu on suomalainen naisen etunimi. Nimi tulee tietyntyyppistä pitkälapakkoista kukintoa tarkoittavasta sanasta terttu. Terttua ehdotettiin etunimeksi jo vuonna 1879, ja kun se vuonna 1929 otettiin almanakkaan, se oli jo yleistynyt. Tertun nimipäivä on 26. huhtikuuta.
Huhtikuuhun 2016 mennessä Väestörekisterikeskuksen mukaan Terttu-nimen on saanut 29 500 henkilöä. Suurin osa heistä on syntynyt vuosien 1920 ja 1960 välisenä aikana.
Montenegron käsipallomaajoukkue
Montenegron käsipallomaajoukkue edustaa Montenegroa miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Montenegron käsipalloliitto.
Vuonna 2006 Serbiasta itsenäistynyt Montenegro osallistui ensimmäiseen käsipallon arvoturnaukseensa vuonna 2008, jolloin joukkue sijoittui Norjan EM-kilpailuissa 12:nneksi. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa joukkue sijoittui 22:nneksi.
Simo Halinen
Simo Halinen (s. 1963 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja -ja käsikirjoittaja, näyttelijä ja kirjailija.
Halinen on ohjannut ja käsikirjoittanut elokuvia ja televisiosarjoja. Häneltä on ilmestynyt kaksi romaania. Lisäksi hän on tehnyt lyhyitä dokumenttielokuvia.
Halisen pitkä elokuva "Kerron sinulle kaiken" tuli ensi-iltaan tammikuussa 2013. Elokuva käsittelee moderneja, urbaaneita ihmissuhteita. Pääosissa näyttelevät Leea Klemola, Peter Franzén ja Ria Kataja. Suomen Elokuvaohjaajaliitto SELO palkitsi Halisen elokuvasta Vuoden elokuvaohjaaja -palkinnolla.
Gaius Aurelius Cotta
Gaius Aurelius Cotta (kuoli 73 eaa.) oli roomalainen poliitikko ja oraattori. Hänen veljiänsä olivat Marcus Aurelius Cotta ja Lucius Aurelius Cotta. Julius Caesarin äiti Aurelia Cotta oli hänen siskonsa. Hänet ajettiin maanpakoon liittolaissodan jälkeen. Sullan päästyä valtaan hän palasi ja hänet valittiin vuoden 75 eaa. konsuliksi. Hän sääti lain jonka mukaan kansantribuunit saivat asettua ehdolle korkeimpiin virkoihin, vaikka Sulla vastusti tätä. Konsulikautensa jälkeen hän oli Gallia Cisalpinan maaherrana. Hän olisi saanut triumfin, mutta kuoli yllättäen palattuaan Roomaan. Cicero käytti häntä hahmona "de oratoressa" ja "de natura deorum", jossa Cotta puolustaa platonista filosofiaa.
Eldon Hoke
Eldon Hoke (23. maaliskuuta 1958 – 19. huhtikuuta 1997) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka esiintyi usein nimellä El Duce. Hänet tunnettiin rumpalina ja laulajana rockyhtyeessä The Mentors.
Hoke nousi kuitenkin laajempaan julkisuuteen, kun häntä epäiltiin Nirvanan keulahahmon Kurt Cobainin murhasta. Cobainin vaimo Courtney Love oli Hoken mukaan palkannut hänet murhaamaan Cobainin, mutta Hoke kieltäytyi. Laajempien tutkimusten jälkeen todettiin, että Cobain oli tehnyt itsemurhan, sillä hänen kuolinpaikaltaan löydettiin itsemurhaviesti.
Hoke kuoli vuonna 1997 pudottuaan sillalta alas junaraiteelle ja jäätyään junan alle. The Mentors -yhtye on siitä lähtien toiminut ilman häntä.
Valko-Venäjän käsipallomaajoukkue
Valko-Venäjän käsipallomaajoukkue edustaa Valko-Venäjää miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Valko-Venäjän käsipalloliitto.
Valko-Venäjän maajoukkue on osallistunut maailmanmestaruuskilpailuihin neljästi. Vuoden 1995 MM-kilpailuissa joukkue sijoittui yhdeksänneksi, vuonna 2013 sijalle 15, vuonna 2015 sijalle 18 sekä vuonna 2017 sijalle 11. EM-kilpailuihin joukkue on osallistunut viidesti parhaana tuloksenaan kahdeksas sija vuodelta 1994.
Iisakki Ratilainen
Iisakki Ratilainen (s. 22. joulukuuta 1986 Joensuu) on suomalainen uimari. Hän on kilpaillut kansainvälisellä tasolla muun muassa lyhyen radan EM-kilpailuissa 2007 lajinaan rintauinti.
Ratilainen edustaa Joensuun Uimaseuraa. Hän on menestynyt hyvin myös SM-tasolla. Ratilaisen henkilökohtaisena valmentajana toimii Sanna Kolehmainen, joka nimettiin vuoden 2007 valmentajaksi Pohjois-Karjalassa.
Matkijalintu (romaani)
Matkijalintu () on Sean Stewartin vuonna 1998 ilmestynyt Teksasiin sijoittuva maagis-realistinen romaani. Kirjan on julkaissut suomeksi Karisto vuonna 2007 J. Pekka Mäkelän suomennoksena. Teos oli World Fantasy -palkinnon ehdokkaana. Suomennos oli ehdokkaana Tähtifantasia-palkinnon saajaksi.
Sorokimalainen
Sorokimalainen ("Bombus soroeensis") on mesipistiäisiin kuuluva kimalaislaji. Sorokimalainen on ulkonäöltään samanlainen kuin kartanokimalainen ("Bombus hypnorum"), mutta sitä paljon pienempi. Sorokimalainen muistuttaa väritykseltään mantukimalaista ("Bombus lucorum").
Sorokimalainen on ravintokasvien suhteen generalisti, mutta se suosii kuitenkin erityisesti kellokasvien ("Campanulaceae") ja kanervan ("Calluna vulgaris") kukkia. Kirjoloiskimalainen ("Bombus quadricolor") loisii sorokimalaisten pesissä.
Käsipallo kesäolympialaisissa 1996
Atlantan vuoden 1996 kesäolympialaisissa pelattiin käsipalloa sekä miehissä että naisissa. Miesten käsipallokullan vei Kroatia ja naisten turnauksessa voiton vei Tanskan joukkue.
Keikarijalohaukka
Keikarijalohaukka ("Falco femoralis") on amerikkalainen jalohaukka.
Linnun pituus on 30–40 cm, siipien kärkiväli noin 90 cm ja paino 208–305 g (koiras), 271–460 g (naaras). Aikuisen linnun selkäpuoli on sinimusta, alapuoli vaalea, alaperä ja koipien höyhenet (housut) punertavat, pyrstö mustavalkoraitainen, koivet, nokka, vahanahka ja paljas alue silmien ympärillä on keltainen. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on (kuvassa) on ruskehtava.
Keikarijalohaukat elävät Amerikassa Meksikon pohjoisosista ja Trinidadista Etelä-Amerikan eteläosiin saakka. Se kuitenkin puuttuu laajoilta alueilta, muun muassa Amazonin altaasta. Teksasiin ja New Mexicoon on kotiutunut pieni erillinen kanta, joka ainakin osittain on Peregrine Fundin siirtämistä linnuista muodostunut. Lajin elinympäristön ala on noin 12 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 50 000–500 000 yksilöä. Laji on taantunut monin paikoin, erityisesti esiintymisalueen pohjoisosissa.
Keikarijalohaukka asuttaa monen tyyppisiä avomaita, kuten savanneja, kaktuksia kasvavaa autiomaata, pensasmaita ja soita. Se elää sekä alavilla mailla että korkealla vuoristossa, Andeilla jopa 4,6 km:n korkeudella.
Pesä on tavallisesti jonkun toisen petolinnun vanhassa pesässä, joskus puun tai kaktuksen päällyskasvin päällä. Naaras munii kaksi tai kolme munaa, joita se hautoo noin kuukauden. Poikaset jättävät pesän lentokykyisinä 30–35 päivää vanhoina.
Haukka saalistaa aamuvarhain pääasiassa lintuja, iltahämärissä myös hyönteisiä, pikkujyrsijöitä, liskoja ja käärmeitä. Pari saalistaa usein yhdessä.
Rautalohikäärmeen tytär
Rautalohikäärmeen tytär () on Michael Swanwickin vuonna 1993 ilmestynyt fantasiaromaani, joka yhdistää fantasiaa ja tieteiskirjallisuutta. Romaanin on julkaissut suomeksi Like vuonna 2003 Hannu Tervaharjun käännöksenä.
Kirja oli Arthur C. Clarke -palkintoehdokas ja World Fantasy -palkintoehdokas 1994 ja sijoittui toiseksi Locus-palkintoäänestyksessä fantasiakirjojen luokassa 1994.
Säynäjäjoki (Utajärvi)
Säynäjänjoki on Kiiminkijoen vesistöön kuuluva pieni joki.
Joki sijaitsee Utajärven kunnan Särkijärven alueella. Se lähtee Säynäjä -nimisestä järvestä ja laskee Särkijokea pitkin Kiiminkijokeen. Joen ylittää ylävirran puolella Säynäjälle menevä metsäautotie. Jokivarsi on asumaton Hautalan taloa lukuun ottamatta, joka on Särkijoen liittymän kohdalla. Hautalasta hieman ylävirtaan on kaksi joen laajentumaa, ensin suurempi Leppilampi ja sitten pieni Keskilampi, jonka yläpuolelta jokeen laskee Ulkusesta oja. Ylävirralla jokeen laskee oja myös Pikku-Säynäjästä. Joessa on sekä koskipaikkoja että suvantoja, aikoinaan se lienee ollut osa Kiiminkijoen uittoaluetta.
Juha Kela
Juha Tapio Kela (24. elokuuta 1950 – 3. toukokuuta 1985) oli suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten gospelyhtye Pro Fidesta, jossa hän soitti koskettimia vuodesta 1974 kuolemaansa asti vuoteen 1985.
Kelalla oli jo ennen Pro Fideen liittymistä vahva musiikillinen tausta kotiseudullaan Kotkassa, missä hän oli ollut mukana muun muassa paikallisessa "Hair"-musikaalissa.. Tultuaan uskoon hän lähti opiskelemaan teologiaa ja kirkon nuorisotyötä. Liityttyään Pro Fide -yhtyeeseen vuonna 1974 hänen kiinnostuneisuutensa progressiivisesta rockista alkoi näkyä yhtyeen linjassa. Kelan aikana yhtye julkaisi levyt "Joh. 3:16" (1976), "Lauluja Kahdesta Maailmasta" (1980), "Pro Fide" (1981) ja "Tupla" (1983). Lisäksi Juha Kela vastasi isolta osin Mikko Kuustosen ensimmäisen soololevyn "Jää kuuntelemaan" (1979) tuotannosta ja musiikin sävellyksestä. Kristillistä nuorisotyötä Suomen Raamattuopistolla leipätyökseen tehnyt Kela oli viimeisinä vuosinaan suunnitellut heittäytymistä sivuun gospelmusiikista ja ryhtymistä soittamaan täysipäiväisenä ammattimuusikkona.
Kelalla oli neljä lasta: laulaja-lauluntekijä Anssi Kela, muusikko Ville Kela ja kaksi tytärtä. Vuonna 1984 hän rakensi perheelleen omakotitalon Vihtiin. Hieman reilu vuosi tämän jälkeen hän kuoli auto-onnettomuudessa kuorma-autoa ohittamaan lähteneen henkilöauton törmättyä häneen.
Megan Prescott
Megan 'Meg' Prescott (s. 4. kesäkuuta 1991) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Katie Fitchinä televisiosarjassa "Skins – liekeissä". Hänen sisarensa Kathryn Prescott esittää samassa sarjassa Katien, Megan Prescottin roolihahmon, identtistä kaksoissisarta, Emilyä.
Prescott teki näyttelydebyyttinsä BBC:n saippuaoopperassa nimeltä "Doctors" vuonna 2008. Prescott osallistui "Skins – liekeissä" -sarjan kolmannen tuotantokauden kuvauksiin esittämällä Katie Fitchiä, Emily Fitchin identtistä kaksoissisarta. Emilyä näytteli Prescottin oikea kaksoissisar Kathryn Prescott. Jaksojen esittäminen aloitettiin tammikuussa vuonna 2009.
Prescott on kaksoissisartaan Kathryn Prescottia kuusi minuuttia nuorempi.
Janne Laurila
Janne Laurila on suomalainen muusikko. Hänet toimi Office Building -yhtyeen laulavana kitaristina ja pääasiallisena lauluntekijänä.
Vuonna 2009 Laurila julkaisi suomenkielisen sooloalbumin Kultaisia pisteitä, jonka materiaalia hän esittää keikoilla Tuhlaajapojat-yhtyeensä kanssa. Kokoonpanoon kuuluvat Tuomas Luukkonen (kitara), Ville Rauhala (basso) sekä Juppo Paavola (rummut).
Vuonna 2013 Lumpeela Julkaisut julkaisi albumin Janne Laurila ja Tuhlaajapojat.