hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jumalan pikkusormi
Jumalan pikkusormi on Risto Isomäen tieteisromaani, jonka aihepiiri liikkuu Egyptissä energiakysymysten ympärillä. Tiedetoimittaja Isomäki liittää energiaan liittyviä pohdintoja kaunokirjalliseen tarinaan.
Teoksen päähenkilö, nyt jo eläkkeelle jäänyt CIA:n agentti Lauri Nurmi oli mukana jo aiemmassa romaanissa "Litium 6:ssa". Nyt Nurmi joutuu Egyptiin, jossa valtava aurinkotuulivoimala on vaarassa joutua terrorismin kohteeksi. Sen uhkana ovat niin suuret energiayhtiöt kuin paikalliset asukkaat, joiden toimeentulo on öljyssä.
Ripaus romantiikkaakin kirjassa on: mukana on Nurmen työtoveri ja ystävä Katharine Henshaw.
Isomäki kuvaa aurinkotuulienergian mahdollisuuksia ja näkee ne jo aivan lähitulevaisuudessa taloudellisesti järkevinä. Tarinan aurinkotuulivoimala on kolmen kilometrin korkeuteen kohoava piippu, jossa kohoava ilmavirta synnyttää energiaa. Isomäki itse ei tätä ratkaisua pidä todellisuudessa kovin toimivana, mutta sanoo että teoksen dramaturgian kannalta se oli hyvä ratkaisu. Se saattaisi tosin toimia yöenergian tuottajana.
Voimalan rakentajat ovat "Jumalan pikkusormessa" saksalaisia, ja kesäkuussa 2009 tuli julki, että saksalaiset aikovat sijoittaa Saharan aurinkovoimahankkeisiin 400 miljardia euroa. Toinen ajankohtainen teema on ydinvoimaloiden vaara joutua sabotaasien kohteeksi. Kirjaa kirjoittaessaan Isomäki kertoo joutuneensa aiheesta vastakkain Säteilyturvakeskuksen johdon kanssa, joka hänen mukaansa vähättelee vaaroja ja varoittaa uskomasta yhdysvaltalaisia, Säteilyturvakeskuksen mukaan ylimitoitettuja, varoituksia ydinvoimaloiden riskeistä. Isomäki toi näkökulmansa esille 24. marraskuuta 2009 YLEn Aamun kirja -haastattelussa, ja aiemmin viikolla julkaistussa, ydinvoimaa ruotivassa pamfletissaan "".
Jos teos pysyttelisi jännitysromaanin tasolla, se kriitikon mukaan jäisi pinnalliseksi viihteeksi, mutta kun tarinaan sidotaan yhteiskunnallisia ulottuvuuksia, voi lukija pohtia erilaisten teknisten keinojen mahdollisuuksia. Samalla hän tuo tarinaan historiallisia ulottuvuuksia, menneitä kulttuureja ja uskontojen aiempia solmukohtia. Isomäen kieli saa kriitikolta kehuja: hän "kirjoittaa sujuvaa perussuomea, jota lukee nikottelematta".
Keijupitta
Keijupitta ("Pitta nympha") on Itä-Aasiassa tavattava värikäs pittoihin kuuluva varpuslintu. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin vaarantuneeksi.
Kooltaan keijupitta on 16–19,5 cm. Selästään ja siivistään laji on väritykseltään kirkkaan vihreä. Siivissä on myös hohtavaa sinistä. Myös yläperä on sininen. Päälaki ja otsa ovat keijupitalla punaruskeat. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova ja siipiä ympäröi musta maski. Kurkku ja rinta ovat väritykseltään kellertävän valkoiset. Alavatsa ja -perä ovat linnulla väriltään kirkkaan punaiset. Pyrstö on hyvin lyhyt. Keijupitta muistuttaa ulkonäöltään sateenkaaripittaa ("Pitta moluccensis"), mutta on sateenkaaripittaa pienikokoisempi ja sateenkaaripitan höyhenpuvussa on enemmän sinistä.
Keijupitta pesii Japanissa, Etelä-Koreassa, Kiinassa ja Taiwanissa. Talveksi se muuttaa Borneon saarelle. Lajin elinympäristöä ovat subtrooppiset metsät. Japanissa keijupittaa tavataan ainavihannissa leveälehtisiä puita kasvavissa metsissä, jotka sijaitsevat rannikon läheisyydellä. Japanissa lajia tavataan metsistä, jotka sijaitsevat yleensä alle 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Etelä-Koreassa keijupitan elinympäristöä ovat kosteat, tiheät metsät aina 1 200 metrin korkeuteen meren pinnasta.
Keijupitan ravintoa ovat selkärangattomat eläimet. Ravintoaan laji etsii maasta lehtiaineksen seasta.
Keijupittakannan kooksi arvellaan 2 500–10 000 yksilöä. Suurin keijupittakantaan kohsidtuva uhka on elinympäristön tuhoutuminen. Metsän hakkuu viljelysmaaksi ja polttopuiksi on erittäin voimakasta Kiinassa ja alkuperäisten kosteiden metsien määrä vähenee myös Japanissa. Lajia on myös pyydystetty häkkilinnuksi. Laji on myös herkkä ihmisen aiheuttamille häiriöille kuten rakennusprojekteille. Häiriöitä aiheuttavat myös pesimäalueilla liikkuvat valokuvaajat.
Roger Aa Djupvik
Roger Aa Djupvik (s. 23. maaliskuuta 1981 Gloppen) on norjalainen maastohiihtäjä.
Maastohiihdon maailmancupissa Djupvik kilpaili ensimmäisen kerran Oslossa maaliskuussa vuonna 2002.. Hänen paras sijoitus maailmancupissa on joulukuulta 2006, kun hän oli Cogne/Val d'Aostan kisassa 7:s 15 km:n vapaalla hiihtotavalla. Norjan viestijoukkueessa Djupvik on parhaimmillaan voittanut osakilpailun. Oslon maailmancup-kisan jälkeen Djupvik oli seuraavan kerran kymmenen parhaan joukossa Kuusamossa marraskuussa 2009 15 km:n vapaalla.
Torin Koos
Torin Koos (s. 19. heinäkuuta 1980) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Maastohiihdon maailmancupissa Koos kilpaili ensimmäisen kerran Cognessa joulukuussa vuonna 2001. Hänen paras sijoitus maailmancupissa on tammikuulta 2007, kun hän oli Otepään sprinttikisassa kolmas perinteisellä hiihtotavalla.
Koos on myös osallistunut kaksiin talviolympialaisiin. Salt Lake Cityssä vuonna 2002 hän oli sprintissä 35:s. Hänen paras sijoitus hiihtolajien MM-kisoissa on 11. sija joukkuesprintissä Liberecissä vuonna 2009.
Koos lopetti uransa maastohiihtäjänä vuonna 2016.
Elizabeth Stephen
Elizabeth Stephen (s. 12. tammikuuta 1987 Barre, Vermont) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Maastohiihdon maailmancupissa Stephen kilpaili ensimmäisen kerran Davosissa helmikuussa vuonna 2007. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on toinen Rybinskin vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä tammikuussa 2015 ja Pyeongchangin 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa helmikuussa 2017. Tour de Skin kokonaiskilpailussa hän oli viides 2015 ja seitsemäs 2014. Viestissä hän on ollut toinen Nové Městossa tammikuussa 2016 sekä kolmas Jällivaarassa marraskuulla 2012 ja Lillehammerissa joulukuulla 2013. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kymmenenneksi kaudella 2014–2015.
Stephen sijoittui Liberecin MM-kilpailuissa 2009 yhdistelmäkilpailussa 15:nneksi ja 30 kilometrin yhteislähdössä 17:nneksi. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Stephen oli yhdistelmäkilpailussa 24:s ja 30 kilometrin yhteislähdössä kuudestoista. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viidenneksi, 30 kilometrillä 16:nneksi, yhdistelmäkilpailussa 20:nneksi ja viestissä neljänneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli yhdistelmäkilpailussa kahdestoista ja 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 24:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kymmenes, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa ja 30 kilometrin perinteisen kilpailussa yhdestoista sekä viestissä neljäs.
Stephen on voittanut Yhdysvaltain mestaruuden yhteensä kahdeksan kertaa eri matkoilla.
Stephen lopetti uransa maastohiihtäjänä maaliskuussa 2018.
Andrea Dettling
Andrea Dettling (s. 19. tammikuuta 1987 Altendorf) on sveitsiläinen alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa Dettling teki ensiesiintymisensä tammikuussa 2007. Dettlingin paras sijoitus maailmancupissa on 3. sija super-g:stä Cortina d'Ampezzossa 26. tammikuuta 2009. Val d'Isèren MM-kisoissa 2009 Dettling oli 22:s suurpujottelussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui super-g:ssä 12:nneksi.
Sibongile Khumalo
Sibongile Khumalo (24. syyskuuta 1957 Soweto) on eteläafrikkalainen ooppera- ja jazzlaulaja.
Khumalo varhaisesta musiikillisesta koulutuksesta vastasi tämän isä musiikin professori Khabi Mngoma. Hän opiskeli musiikkia "University of Zululandissa" toimi samassa yliopistossa myöhemmin tutkijana ja opettajana.
Khumalo nousi kuuluisuuteen voitettuaan Standard-pankin nuoren artistin palkinnon Grahamstownin festivaaleilla vuonna 1993. Tämän jälkeen Khumalo on esiintynyt laajasti erilaisten kokoonpanojen kanssa mukaan lukien presidentti Nelson Mandelan virkaanastujaisissa vuonna 1994.
Khumalon ensimmäinen albumi "Ancient Evenings" (1996) sisälsi afrikkalaista musiikkia. Hänen oopperadebyyttinsä oli Georges Bizet'n Carmen. Keväällä 1997 hän toimi solistina Giuseppe Verdin Requiemissä sir David Willcocksin johdolla.
Cochrane-verkosto
Cochrane-verkosto () on arvostettu kansainvälinen tutkimusverkosto, joka tuottaa Cochrane-katsauksia eli tiivistelmiä lääketieteellisestä tutkimustiedosta. Cochrane-katsauksissa kootaan kaikki saatavilla oleva tutkimustieto tarkasti rajatusta aiheesta. Cochrane-kirjasto ilmestyy neljä kertaa vuodessa verkossa ja CD-ROM-versiona. Se sisältää Cochrane-katsauksien tietokannan ja muita katsauksia sekä alkuperäistutkimuksia. Cochrane-yhteistyössä toimii kansainvälisesti 22 000 ihmistä enimmäkseen oman toimensa ohella. Näistä osa työskentelee oman laitoksensa tuella esim. katsauksen päivittämisen ajan.
Cochrane-verkosto on perustettu vuonna 1993, ja se on nimetty brittiläisen epidemiologin Archie Cochranen mukaan. Cochrane-verkoston toimintaa johtaa valittu ohjausryhmä.
Charisma Records
Charisma Records oli englantilaisen musiikkivaikuttaja Tony Stratton-Smithin vuonna 1969 perustama levy-yhtiö. Se tunnettiin myös nimellä "The Famous Charisma Label" ja sen tunnuksena vinyyleissä oli ns. hatuntekijä-piirros. Monet progressiivisen rockin artistit ja yhtyeet levyttivät Charismalle.
Tunnetuimpia yhtiön artisteja ja yhtyeitä ovat olleet Genesis, Peter Gabriel, Julian Lennon ja Monty Python-ryhmä. Lisäksi mm. Van der Graaf Generator, Hawkwind, Alan Parsons ja Malcolm McLaren olivat yhtiön artisteja.
Vuonna 1983 yhtiö myytiin Virgin Recordsille, jonka puolestaan EMI osti vuonna 1986. Charisman katalogia on julkaissut EMI:n alainen Angel Music Group.
WWW-sivusto
Erin Andrews
Erin Jill Andrews (s. 4. toukokuuta 1978 Lewiston, Maine) on yhdysvaltalainen urheilu-uutisten toimittaja ja selostaja Fox Sports-kanavalla. Hän toimii samalla juontajana Yhdysvaltalaisessa "Dancing with the Stars" tanssikilpailussa ABC-kanavalla. Aikaisemmin Andrews toimi urheilutoimittajana ESPN-kanavalla ja juontajana ABC:n "Good Morning America"-ohjelmassa.
Erin syntyi Lewistonissa Paula ja Steven Andrewsille. Hänellä on pikkusisko nimeltä Kendra.
Andrews sai Bachelor of Arts-tutkinnon Floridan yliopistosta vuonna 2000.
Vuonna 2000 Andrews aloitti toimittajanuran freelancerinä "Fox Sports Floridan" kanavalle. Vuosina 2001 ja 2001 hän toimi Tampa Bay Lightningin pelien toimittajana "Sports Sunilla". 2002–2004 vuosina Andrews oli "Turner Southin" studioemäntä ja toimittaja Atlanta Braves, Atlanta Thrashers ja Atlanta Hawks seuroille.
Vuonna 2004 Andrews siirtyi ESPN-kanavalle urheilutoimittajaksi.
Hänestä tuli nopeasti internet-sensaatio kauneutensa vuoksi. Playboy on valinnut Andrewsin Amerikan seksikkäimmäksi urheilutoimittajaksi vuosina 2007 ja 2008 hänen työskennellessään ESPN-televisiokanavalla.
Vuonna 2010 hän otti osaa Yhdysvaltalaiseen "Dancing with the Stars" tv-kisaan parinaan Maksim Chmerkovskiy, jossa he sijoittuivat lopulta kolmanneksi.
Vuonna 2012 Andrews siirtyi ESPN-kanavalta "Fox Sportsille". Hänestä tuli "Fox College Football" uutisosion ensimmäinen juontaja.
Anderws korvasi Brooke Burken "Dancing with the Starsin" 18:sta kauden juontajana vuonna 2014.
Joulukuusta 2012 lähtien Anderws on seurustellut jääkiekkoilija Jarret Stollin kanssa. Pari meni kihloihin joulukuussa 2016.
Vuonna 2009 internettiin vuodettiin salaa kuvattu alastonvideo Andrewsista. Suuren mediahälyn takia hän pakeni Meksikoon. Palatessan yhdysvaltoihin hän myönsi olevansa henkilö videolla, ja että se on kuvattu salaa. FBI onnistui jäljittämään salakuvaajan, Michael Barrettin ja hän sai 2,5 vuoden vankilatuomion.
Sechs kleine Klavierstücke
Sechs kleine Klavierstücke eli Kuusi pientä pianokappaletta (op. 19) on Arnold Schönbergin vuonna 1911 säveltämä teos. Se koostuu kuudesta kappaleesta soolopianolle. Teoksen esitti ensi kertaa Louis Closson Berliinissä 4. helmikuuta 1912. Muiden muassa Glenn Gould ja Maurizio Pollini ovat tehneet siitä levytyksiä.
Yaogan
Yaogan on Kiinan kansantasavallan ensimmäinen kaukokartoitussatelliittien perhe, joka on tehty luonnonkatastrofien ennakoimista varten.
Yaogan 1:n kehitystyön teki Shanghain avaruuslennon teknologian akatemia. Se laukaistiin 27. huhtikuuta 2006 kello 22:48 UTC Pitkä Marssi-kantoraketilla Taiyuanin laukaisukeskukesta. Satelliitti lentää aurinkosynkroonisella kiertoradalla, jonka korkeus on noin 620 km. Satelliitin massa on 2700 kg. Satelliitti on ensimmäinen kiinalainen satelliitti, jossa on synteettsen apertuurin tutka (SAR-tutka). Läntiset asevoimat nimesivät sen Jian Bing-5:ksi (JB-5) ja sitä pidettiin länsimaissa sotilaallisena satelliittina, koska satelliitti oli valmistettu kansanarmeijan omistamilla tehtailla.
Yaogan 2 laukaistiin 25. toukokuuta 2007. Sen hyötykuorma lienee optinen, kamera.
Yaogan 3 laukaistiin vuonna 2007.
Yaogan 4 laukaistiin 1. joulukuuta 2008.
Yaogan 5 on lännessä nimetty kuvaavaksi tiedustelusatelliitiksi. Se laukaistiin 15. joulukuuta 2008.
Yaogan 6 laukaistiin 22. huhtikuuta 2009. Kiina käyttää sitä maan käytön mittauksiin, ympäristön tilan seurantaan, kaupunkien laajenemisen suunnitteluun, sadon arviointiin ja maanjäristys- ja tulva-alueiden kuvaamiseen. Länsimaat väittävät satelliittia kuitenkin tutkasatelliitiksi, yölläkin näkeväksi vakoilusatelliitiksi.
Yaogan 7-kaukokartoitussatelliitti laukaistiin 9.12.2009 Jiuquanin avaruuskeskuksesta.
Yaogan 8-kaukokartoitussatelliitti laukaistiin 15.12.2009 Taiyanin avaruuskeskuksesta.
Yaogan 9-kaukokartoitussatelliitti laukaistiin 5.2.2010 Jiuquanin avaruuskeskuksesta; yhdysvaltalaisen arvion mukaan kyseessä on sotilaallinen kaukokartoitussatelliitti.
Yaogan 10 laukaistiin 9.8.2010 Taiyanin avaruuskeskuksesta.
Yaogan 11 laukaistiin 22.9.2010 Jiuquanin avaruuskeskuksesta.
Antti Kosunen
Antti Kosunen (s. 1965) on suomalainen pääomasijoittaja ja sarjayrittäjä. Hän on ollut mukana teknologiapatenttien lisensointihankkeissa ja osallistunut oikeudenkäynteihin USA:ssa sekä Euroopassa haastaen isoja yrityksiä, kuten esimerkiksi Amazonin ja Nokian.
Kosunen on toiminut neuvonantajana lukuisissa IPR intensiivisissä yritysjärjestelyissä ja toimii nykyisin muun muassa LexFord Enterprises Oy:n hallituksen puheenjohtajana sekä Anadeus Oy:n ja Intellectual Assets Inc.:n neuvonantajana. Sen lisäksi Kosunen on muun muassa Helsingin yliopiston osittain omistaman VIGO-yrityskehityshankkeita manageroivan Food Process Innovations Oy:n hallituksen puheenjohtaja.
Hän on entinen QPR software Oyj:n toimitusjohtaja. QPR Software Oyj listattiin Helsingin pörssiin Kosusen toimitusjohtajuuskaudella. Hän oli QPR Softwaren suurin omistaja noin 30 % omistusosuudellaan. Ennen sitä hän toimi European Business Instituten vetäjänä.
Koulutukseltaan Kosunen on kauppatieteiden maisteri Helsingin kauppakorkeakoulusta.
Suomen Olutseura
Suomen Olutseura ry on Kuopiossa vuonna 1989 perustettu valtakunnallinen olutseura, joka edistää suomalaista olutkulttuuria. Seuran puheenjohtajana toimii tällä hetkellä Simo Hämäläinen. Kunniapuheenjohtajiksi on nimitetty M. A. Numminen (1997), Heino Tiilikainen (2005), Pekka Kantanen (2009) ja Eeva-Liisa "Eve" Vaittinen (2011). Suomen Olutseuraan kuuluu Suomessa viisitoista paikallisseuraa, joissa toimii yhteensä noin 450 jäsentä.
Suomen Olutseuran "OlutPOSTI" ilmestyy neljästi vuodessa.
HMS Nubian (F36)
HMS Nubian (viirinumerot L36 ja F36) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Tribal-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin 10. maaliskuuta 1936 John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista osana vuoden 1935 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 10. elokuuta ja alus laskettiin vesille 21. joulukuuta 1937. Alus valmistui 7. joulukuuta 1938, jolloin siitä maksettiin tarjouksen perusteella 339265 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
"HMS Nubian" liitettiin koeajojen ja koulutuksen päätyttyä joulukuussa 1938 Välimeren laivaston 1. Tribal-hävittäjälaivueeseen, jonka muut alukset olivat "HMS Afridi", "HMS Cossack", "HMS Gurkha", "HMS Maori", "HMS Mohawk", "HMS Sikh" ja "HMS Zulu".
Alus lähti 14. tammikuuta 1939 Gibraltarille, jonne se saapui 29. tammikuuta ottaakseen osaa Kotilaivaston vuotuiseen laivastoharjoitukseen. Se osallistui 2. helmikuuta laivueen mukana harjoitukseen. Alus osallistui laivueen mukana Espanjan rannikon saarron valvontaan. Alukselle nousi 29. maaliskuuta vaihdettuja italialaisia sotavankeja, jotka se laski maihin Marseillessa seuraavana päivänä.
Alus siirtyi huhtikuussa laivueeseensa Maltalle, kun se oli tehnyt laivastovierailun St. Maximeen, Ranskan Rivieralla. Alus osallistui toukokuusta heinäkuuhun laivueen mukana erilaisiin Välimeren laivaston harjoituksiin. Se siirtyi elokuussa laivaston mukana Aleksandriaan.
Alus etsi toisen maailmansodan puhjettua Välimeren alueelta saksalaisia kotimaahansa pyrkiviä kauppalaivoja. Alus sai laivueen kanssa määräyksen siirtyä kotimaahan. Se lähti lokakuussa Portsmouthiin, mutta matkan aikana aluksella havaittiin konevika. Alus hinattiin 20. lokakuuta Southamptoniin turbiinin lapojen vaihtoon.
"HMS Nubian" aloitti 27. marraskuuta huollon jälkeiset koejot Kanaalissa. Seuraavana päivänä alus oli Solentissa testattaessa alukseen kiinnitettävää sulkupalloa. Testien päätyttyä alus siirtyi Rosythiin liittyäkseen laivueeseensa.
Paikallismajurin talo
Paikallismajurin talo sijaitsee Helsingissä Suomenlinnan Susisaaren linnanpihassa. Se rakennettiin linnanpihan ensimmäisessä rakennusvaiheessa vuosina 1753–1756 upseeriasunnoiksi. Talo kuuluu Suomenlinnan arvokkaimpaan rakennuskantaan. Paikallismajurin talo on Suomenlinnan ja koko Helsingin vanhin linnoituslaitteista erillään sijaitseva hyötyrakennus. Se kuuluu Susisaaren linnanpihan barokkiaiheiseen aukiosommitelmaan: talon kaareutuva pääjulkisivu ja viereisen päävartion julkisivu muodostavat linnanpihan puolipyöreän eksedra-teemaisen länsisivun.
Paikallismajurin talo on ollut asuinkäytössä koko historiansa ajan. Alussa se oli paikallismajurin toimisto ja asunto ja siinä asui myös upseereita sekä kaleeritelakan päällystöä. Talon ikkunat ja ovet oli muurattu Carl Wijnbladin oppien mukaisesti seinän ulkopintaan. Venäläisellä kaudella ikkunat siirrettiin seinärakenteen keskelle. Talolle aiheutettiin vakavia vaurioita Krimin sodan pommituksissa elokuussa 1855: kattopalkit katkesivat ja välipohjapalkit murtuivat. Korjaustöissä osa linnanpihan rakennuksista purettiin, jolloin alkuperäinen sommitelma muuttui vaikeasti hahmotettavaksi. Vuosina 1870 ja 1871 Paikallismajurin talo peruskorjattiin. Huonejakoa muutettiin ja entisten leivinuunien paikalle rakennettiin yhdyskäytäviä. 1900-luvun vaihteessa porraskäytäviin rakennettiin kuivakäymälät. Vuonna 1908 tehtiin peruskorjaus, jolloin savuhormijärjestelmä modernisoitiin. Suomalaisella kaudella Paikallismajurin talon rakennustyöt ovat olleet lähinnä huoltomaalauksia. Vuosina 1951–1965 talossa majaili Muinaistieteellisen Toimikunnan toimisto. Vuonna 1988 valmistuneessa peruskorjauksessa ikkunat siirrettiin jälleen seinien ulkopintaan ja julkisivut rapattiin sekä maalattiin. Nykyisen nimensä Paikallismajurin talo lienee saanut 1920-luvulla. Talon rakennusnumero on B 37.
HMS Gurkha
HMS Gurkha tai HMS Ghurka on ollut viiden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Kálmán Markovits
Kálmán Markovits (26. elokuuta 1931 Budapest – 5. joulukuuta 2009 Budapest) oli unkarilainen vesipalloilija, joka kuului kesäolympialaisissa 1952 (Helsinki) ja 1956 (Melbourne) kultaa voittaneisiin joukkueisiin. Hän kuului myös pronssia saaneeseen joukkueeseen vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa. Hän kuoli 78-vuotiaana pitkään sairastettuaan.
HMS Nubian
HMS Nubian on ollut kolmen Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Eino Cederberg
Eino Edvard Augustinus Cederberg, kirjailijanimi Erkki Saarenmaa (21. elokuuta 1889 Uusikaupunki – 21. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, lyseon rehtori ja kirjailija.
Cederbergin vanhemmat olivat teologian tohtori Johan Antero Cederberg ja Minna Elisabeth Hjelt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1910 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1919.
Cederberg toimi Kallion yhteiskoulun suomenkielen opettajana 1917–1932 ja Helsingin suomalaisen lyseon suomenkielen vanhempana lehtorina vuodesta 1931. Cederberg oli myös lyseon rehtorina vuodesta 1935. Hän oli valtion kirjallisuuden asiantuntijalautakunnan jäsen ja sihteeri vuodesta 1926, Alfred Kordelinin sivistyssäätiön kirjallisen jaoston jäsen 1927–1932 sekä Suomen kirjailijaliiton johtokunnan jäsen 1928–1931 ja liiton varapuheenjohtaja 1929–1931. Cederberg sai professorin arvonimen 1951.
Cederberg oli naimisissa vuodesta 1917 Anni Alheidi Breitholtzin kanssa. Heillä oli kaksi poikaa.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Erkki Saarenmaa":
Nimimerkillä "Esko Saario":
HMS Mohawk
HMS Mohawk on ollut kolmentoista Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Veikko Pitkämäki
Veikko Valdemar Pitkämäki (14. syyskuuta 1926 Sahalahti – 29. toukokuuta 1982 Kuhmalahti) oli suomalainen kirjailija. Pitkämäki on julkaissut kolmiosaisen raivaajasarjan korpikirjailija "Eetu Rauhalasta",
joka kertoo asutustilallisen arjesta ja pienen kylän pahansuopaisuuden ilmapiiristä.
Iso Mustasaari
Iso Mustasaari () on itäisin Suomenlinnan saarista Helsingissä. Se on Suomenlinnan saarista tiheimmin asuttu, ja siellä sijaitsevat myös Suomenlinnan kirkko sekä saariryhmän ainoa kirjasto, koulu ja kauppa. Myös Suomenlinnan lautan laituri on Ison Mustasaaren pohjoisrannalla. Saarelta johtavat sillat Pikku-Mustaan ja Susisaareen. Isossa Mustasaaressa olevien rakennusten osoitteet alkavat "Suomenlinna C", minkä jäljessä on rakennuksen numero.
Ison Mustasaaren vanhimmat rakennukset ovat 1700-luvulta, Augustin Ehrensvärdin ajalta, samoin kuin saaren eteläosan rannoilla olevat muurit. Tämän aikakauden rakennuksista huomattavimpia ovat "Kruunulinna Ehrensvärd" sekä sen läheisyydessä oleva, Suomen vanhimpiin kuuluva kerrostalo, "Noakin arkki". Alkuperäisen suunnitelman mukaan nämä olisivat olleet osia saaren keskelle jäänyttä suurta aukiota ympäröivästä rakennusryhmästä, joka kuitenkin jäi tuolloin keskeneräiseksi.
Isossa Mustasaaressa on myös joukko Venäjän vallan ajalta peräisin olevia rakennuksia. Nykyinen Suomenlinnan kirkko oli alkujaan venäläinen, ortodoksinen varuskuntakirkko, mutta muutettiin Suomen itsenäistymisen jälkeen luterilaiseksi kirkoksi, jolloin myös sen ulkoasua suuresti muutettiin. Venäjän vallan ajalta ovat myös monet saaren asuinrakennukset sekä lauttalaiturin läheisyydessä oleva "Rantakasarmi", jonka läpi johtaa porttikäytävä rantatieltä saaren keskiosaan.
Isossa Mustasaaressa aivan Susisaareen johtavan sillan vieressä sijaitsee Suomenlinnan opastuskeskus ja sen yhteydessä Suomenlinna-museo.
Ison Mustasaaren eteläkärjessä on korkeiden muurien ympäröimänä Suomenlinnan vankila.
Saaren pohjoisrannassa, Kasinopuistossa lähellä lauttarantaa on Marja Kanervon suunnittelema ympäristöteos "Suomenlinnan vankileirin muistopaikka" (2004).
Carraccit
Carraccit olivat 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun vaihteessa Bolognassa vaikuttaneita taidemaalareita. Varhaisbarokkia edustaneet Carraccit muun muassa perustivat 1685 taideakatemia-tyyppisen taiteilijoiden ryhmän. Kolmikosta tunnetuin on Annibale Carracci (1560–1609). Muut kaksi olivat Annibalen veli Agostino Carracci (1557–1602) ja veljesten serkku Ludovico Carracci (1555–1619).
Monista Carraccien varhaisista Bolognasta tehdyistä töistä on vaikea erottaa kunkin Carraccin osuutta. Esimerkiksi Palazzo Favan freskot Bolognassa (noin 1583–1584) on signeerattu nimellä "Carracci", mikä viittaa siihen että ne olisi tehty yhteistyössä.
Carraccit painottivat hyvin tutkittua ääriviivapiirustusta samaan tapaan kuin firenzeläiset maalarit, kuten Rafael ja Andrea del Sarto, mutta heidän kiinnostuksensa kimmeltävien värien ja kohteiden ääriviivojen sumentamiseen oli kotoisin venetsialaisten maalarien, kuten Tizianin maalaustavasta, johon Annibale ja Agostino Carracci olivat tutustuneet matkoillaan ympäri Italiaa vuosina 1580–1581. Tämäntyyppisestä eklektismistä tuli barokin ajan bolognalaisen taiteen määräävä piirre.
Kaikki kolme Carraccia olivat ahkeria piirtäjiä. He piirsivät kaikkea, elävän mallin ohella maalausten sommitelmia, toisiaan ruokapöydässä hiili yhdessä ja leipä toisessa kädessä, ihmisiä ja näkymiä kadulla sekä nopeita karikatyyrejä. Itse sana karikatyyri onkin Carraccien keksimä.
Carraccit pyrkivät uskollisuuteen luontoa kohtaan. Luonto tosin tuli puhdistaa ensin karkeista aineksista, tässä antiikin veistotaide ja täysrenessanssin mestarit antoivat johdatusta. Annibale Carraccin taidetta pidettiin omana aikanaan 1500-luvun esteettisen teorian järkiperäistettynä muunnoksena. Carraccin ihanne oli johdettu taiteesta itsestään, toisin kuin uusplatonilainen metafyysinen ideaoppi. Annibale Carraccin periaatteet tulivat olemaan taideakatemioiden opetuksen perustana.
Hesperornis
Hesperornis oli myöhäisliitukauden Campania-vaiheella elänyt suuri ja lentokyvytön merilintu. Sen pituus oli jopa 1,8 metriä.
Paleontologi Othniel Charles Marsh löysi ensimmäiset "Hesperoniksen" luut Kansasin länsiosista vuonna 1870. Merkittävä havainto oli, että tällä linnulla oli hampaat; tämä tuki Marshin teoriaa, jonka mukaan linnut polveutuivat lihaa syövistä teropodeista.
Tutkijat ovat sijoittaneet "Hesperorniksen" omaan Hesperornithiformes-lintujen ryhmään. Myöhemmin liitukautisista kerrostumista on löytynyt myös muihin ryhmiin kuuluvia hampaallisia lintuja Pohjois-Amerikasta, Kiinasta ja Pohjois-Koreasta. Hampaat ovat lintujen kehityslinjassa hyvin alkeellinen piirre; kaikki hampaalliset linnut kuolivat sukupuuttoon samaan aikaan dinosaurusten kanssa 65 miljoonaa vuotta sitten.
"Hesperorniksen" ajatellaan viettäneen suurimman osan elämästään kelluen avomerellä ja sukellellen välillä kalaparvien perään. Sukeltamisessa olivat eduksi virtaviivainen ruumis, pitkät koivet ja räpyläjalat. Kun lintu oli potkinut itsensä hyvään vauhtiin veden alla, se saattoi ohjata ja tasapainottaa vedenalaista lentoaan siipiensä avulla. "Hesperornis" saattoi vaeltaa joko uiden tai ajelehtien merivirtojen mukana.
Pariutumis- ja pesimäaikoina "Hesperornikset" kerääntyivät suurina parvina saarille ja kivisille riutoille. Linnun hennot jalat eivät jaksaneet maalla kantaa linnun koko painoa, ja siksi se eteni ryömien mahallaan itseään koivillaan eteenpäin työntäen.
Maalla "Hesperornis" oli helppo saalis dinosauruksille ja pesiä ryösteleville siipisauruksille. Meressä oli omat vihollisensa, ja "Hesperorniksen" luita on löydetty erilaisten haiden, "Tylosaurusten" ja lukuisten muiden meripetojen fossiilien sisältä.
Skutari
Skutari voi tarkoittaa seuraavia:
Šikaanikielto
Šikaanikielto (, solvaus, loukkaus) kieltää oikeuden käyttämisen ilkivaltaiseen tai kiusantahtoiseen tarkoitukseen tai siten, että sillä halutaan pääasiassa tuottaa toiselle haittaa tai vahinkoa. Suomessa kieltoa pidetään yksityisoikeudellisena periaatteena. Säädöksissä šikaanikielto esiintyy naapuruussuhdelain (26/1920)  13 pykälässä. Sen mukaan jos joku käyttää oikeuttaan rakentaa tai kaivaa pääasiallisena tarkoituksenaan tuottaa naapurille vahinkoa tai haittaa, on naapurilla oikeus vaatia paikan ennallistamista ja korvausta. Oikeussäännökseen perustuvat tuomiot ovat kuitenkin käytännössä harvinaisia, sillä vahingoittamistarkoituksen näyttäminen toteen on vaikeaa. Koska rakentaminen liian lähelle naapurin maata on maankäyttö- ja rakennusasetuksen (895/1999, 57 §) mukaan kiellettyä, ei tällöin tarvitse turvautua šikaanitunnusmerkistöön. Jos toimenpiteellä on hyväksyttävä tarkoitus, ei kyseessä ole šikaani.
Saksalaiset oikeustieteilijät löysivät jo 1600-luvulla roomalaiseen oikeuteen perustuvia lausumia, joista oli pääteltävissä šikaanikielto yleisenä periaatteena. Oikeuden väärinkäyttö kiellettiin myös Preussin yleisessä maanlaissa vuodelta 1794. Ranskassa kielto todettiin 1800-luvun tuomioistuinratkaisuissa. Nykyisin šikaanikielto sisältyy esimerkiksi Saksan siviililakikirjaan (226 §), Sveitsin siviililakikirjaan (2 artikla 2 kappale) ja Ruotsin maakaareen (3 luvun 1 §). Oikeuden väärinkäytön kielto on monessa oikeuskulttuurissa vallitseva oikeusperiaate.
Kiintymys jälkeläisiin
Kiintymys jälkeläisiin (, ) on Plutarkhoksen "Moralia"-kokoelmaan (kirja VI, 35) kuuluva tutkielma, joka käsittelee nimensä mukaisesti eläinten ja ihmisten kiintymystä omiin jälkeläisiinsä.
Plutarkhoksen teos on lyhyt essee, se sisältää vain viisi lukua. Teos on viimeistelemätön ja keskeneräinen, teksti katkeaa kesken. Teos on säilynyt nykyaikaan 13 keskiaikaisessa käsikirjoituksessa.
Plutarkhos pyrkii osoittamaan, että kiintymys jälkeläisiin on ihmisillä suurempaa kuin eläimillä, ja että kiintymyksen perusta on biologiassa. Jotkut kyllä väittävät tätä vastaan, mutta Plutarkhoksen mielestä se johtuu vain siitä, että ihmisissä luonnon jäljet eivät ole enää yhtä selvästi näkyvillä. Hän esittää ensin useita esimerkkejä eläinten maailmasta. Esimerkkeinä toimivat muun muassa kuningaskalastajat, pikkuhait, leijonat ja linnut (sellaisina kuin Homeros ne esittää), sekä peltopyy- ja kanaemot. Plutarkhoksen mukaan olisi häpeällistä, jos eläimillä rakkaus jälkeläisiä kohtaan ilmenisi näin luonnostaan, mutta ihmisillä ainoastaan hyötymismielessä, kuten erilaisten palkkioiden tavoitteluna. Plutarkhoksen näkemys on suunnattu muun muassa epikurolaisia vastaan.
Ihmisen biologiasta Plutarkhos käyttää esimerkkinä maidon tuottamista. Hän kuvaa kuukautisia ja raskautta, ja sitä, kuinka ylimääräinen veri suuntautuu synnytyksen jälkeen naisen rintoihin muuttuen siellä maidoksi. Äiteihin on myös istutettu kiintymyksen ja huolenpidon vietti. Se ilmenee heti syntymän jälkeen siinäkin, että vaikka vastasyntynyt on veren tahrima ja ryönän peittämä, se ei häiritse äitiä. Hän esittää myös historiallisen esimerkin: kukaan ei pakottanut ensimmäisenä synnyttäneitä naisia ja vastasyntyneen nähneitä miehiä kasvattamaan lapsia, mutta silti he tekivät niin, vaikka lasten kasvatus on vaivoja täynnä, eikä palkkiota tule pitkään aikaan.
Epikuroksen mukaan on mahdotonta elää edes mukavasti
Epikuroksen mukaan on mahdotonta elää edes mukavasti (, ) on Plutarkhoksen "Moralia"-kokoelmaan (kirja XIV, 75) kuuluva tutkielma, joka on suunnattu epikurolaisuutta vastaan. Se on kirjoitettu 100-luvun alkupuolella jaa.
Tutkielma on muodoltaan dialogi, jossa keskustelevat Plutarkhos, Zeuksippos, Aristodemos ja Theon. Teos käsittelee epikurolaisia oppeja laajalti. Lyhyen johdannon jälkeen se voidaan jakaa kahteen osaan. Ensimmäinen osa arvostelee epikurolaisten käsitystä hyvästä. Se jakaantuu edelleen kolmeen osaan Platonin tekemän sielun kolmijaon ja Aristoteleen kolmenlaisen elämän jaottelun mukaisesti:Toinen osa käsittelee epikurolaista näkemystä jumalista ja tuonpuoleisesta. Plutarkhoksen mukaan platonilainen tai stoalainen näkemys mahdollistaa ihmisille suuremman onnellisuuden ja nautinnon. Plutarkhos ei kuitenkaan erityisesti argumentoi sen puolesta, että nämä näkemykset olisivat todempia kuin epikurolainen näkemys. Eräs keskeisiä teemoja on suhtautuminen taikauskoon. Dialogissa epikurolaisuutta arvostellaan Aristodemoksen suulla muun muassa siitä, että samalla kun se taistelee kaikkea taikauskoa vastaan, se kiistää myös kaiken jumalallisen kaitselmuksen olemassaolon. Usko kaitselmukseen taas tekee elämästä onnellista ja luottavaista. Näin epikurolaisuus itse asiassa vie ihmisiltä mahdollisuuden onnellisuuteen. Theon puolestaan huomauttaa, että epikurolaiset vievät ihmisiltä yhden suurimmista nautinnoista, tuonpuoleisen paremman elämän odotuksen, joka on yhtä nautinnollista kaikille riippumatta siitä, millainen elämä nyt on ollut. Epikurolainen näkemys sen sijaan tuo toivottomuutta sekä onnettomille että onnellisille.
Plutarkhos arvostelee epikurolaisuutta myös tutkielmissaan "Kolotesta vastaan" ja "Onko ”Elä huomaamattomana” hyvä ohje".
Toby Hemingway
Toby Hemingway (s. 28. toukokuuta 1983) on brittiläinen näyttelijä. Hemingway on ehkä parhaiten tunnettu Reid Garwinin roolista elokuvassa "The Covenant".
Hemingway on syntynyt Brightonissa, Englannissa. Hemingway muutti Ojaihin, Californiaan äitinsä kanssa ollessaan 13.Lisäksi hän esiintyy Taylor Swiftin musiikkivideolla Mine.
Freddie Spencer
Frederick "Freddie" Burdette Spencer (s. 20. joulukuuta 1961 Shreveport, Louisiana) on kilpauransa lopettanut yhdysvaltalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän on lajin kolminkertainen maailmanmestari. Spencer voitti 250-kuutioisten MM-sarjan vuonna 1985 ja 500-kuutioisten MM-sarjan vuosina 1983 ja 1985. Spencer teki historiaa voittamalla 250- ja 500cc -luokkien maailmanmestaruudet samana vuonna. Kukaan muu ei ole pystynyt vastaavaan. Hän oli 500-kuutioisten nuorin osakilpailuvoittaja ja nuorin maailmanmestari, kunnes espanjalainen Marc Márquez rikkoi molemmat ennätykset vuonna 2013.
Freddie Spencer, lempinimeltään "Fast Freddie" aloitti moottoripyöräilyuransa sorakisoissa. Ensimmäisen kerran hän kilpaili 5-vuotiaana. Ratakisaan Spencer osallistui ensimmäisen kerran vuonna 1972 11-vuotiaana 100-kuutioisella Yamahalla. Ammattilaiseksi hän siirtyi vuonna 1978. Spencer voitti USA:n Superbike -sarjan osakilpailun alle 19-vuotiaana ja on nuorin osakilpailuvoittaja. Vuosina 1980 ja 1981 hän osallistui villillä kortilla kahteen MotoGP-osakilpailuun, mutta ei päässyt kummallakaan kertaa maaliin. Ensimmäisen täyden MM-sarjan Spencer kiersi kaudella 1982, jolloin hän voitti ensimmäisen MM-osakilpailunsa alle 21-vuotiaana ja oli kokonaispisteissä kolmas. Seuraavalla kaudella Spencer voitti uransa ensimmäisen maailmanmestaruuden alle 22-vuotiaana. Hän voitti maanmiehensä Kenny Robertsin kahdella pisteellä. Kaudella 1984 Spencer voitti viisi osakilpailua ja oli kerran toinen, mutta niin monta osakilpailua jäi väliin, että hän oli kokonaispisteissä vasta neljäs. Freddie Spencerin paras kausi oli 1985 jolloin hän voitti sensaatiomaisesti sekä 250-kuutioisten että 500-kuutioisten maailmanmestaruudet. Hän voitti molemmissa luokissa seitsemän osakilpailua ja oli yhteensä 18 kertaa palkintopallilla. Spencer voitti viisi kertaa osakilpailun samana päivänä molemmissa sarjoissa.
Tuplamestaruuskauden jälkeen Spencer kärsi loukkaantumisista eikä saanut enää palkintopallisijoituksia. Hän ajoi seuraavan kerran täyden MM-sarjan vasta kaudella 1989, joka jäi myös viimeiseksi. Spencer ajoi vielä kaudella 1993 kolme osakilpailua ja lopetti sitten MotoGP-uransa. Yhdysvaltain Superbike-sarjassa hän ajoi vielä muutamia osakilpailuja ja päätti kilpauransa lopullisesti kaudella 1996.
Kilpauran jälkeen Freddie Spencer on toiminut televisiossa moottoripyöräkilpailujen asiantuntijakommentaattorina. Hän on myös pitänyt ajokoulua Las Vegasissa vuodesta 1997 lähtien.
Gryllos (Plutarkhos)
Gryllos eli Järjettömien eläinten järjenkäytöstä (, ) on Plutarkhoksen "Moralia"-kokoelmaan (kirja XII, 67) kuuluva humoristinen dialogi, joka käsittelee eläinten henkisiä kykyjä sekä vertailee ihmisiä ja eläimiä hyveen suhteen.
Plutarkhoksen dialogi käsittää yhdeksän lukua. Se on mahdollisesti Plutarkhoksen nuoruudentyö, mutta jotkut ovat myös epäilleet sen aitoutta. Tekstissä on jonkin verran aukkokohtia, ja se päättyy yht’äkkisesti.
Dialogi sijoittuu Kirken saarelle. Siinä keskustelevat Odysseus sekä hänen miehistöönsä kuuluva Gryllos, jonka Kirke on noitunut siaksi muun miehistön tavoin. Odysseus haluaisi palata kotiin, mutta Kirken mukaan siat ovat haluttomia lähtemään. Kirke valitsee Grylloksen miehistön puhemieheksi. Gryllos selittää, että miehistö valitsee mieluummin eläimen muodon kuin kotiinpaluun. Sen mukaan eläimillä on suurempi luonnollinen kyky hyveeseen kuin ihmisillä. Gryllos antaa useita esimerkkejä erilaisista hyveistä, kuten rohkeus ja kohtuus. Lisäksi se kuvaa eläinten ihanteellista yksinkertaista elämää, jonka niiden aistit ja äly mahdollistavat.
Teos kritisoi näin näkemystä, jonka mukaan ainoastaan kieltä ja retoriikkaa painottava "paideia" mahdollistaa älyllisyyden ja kulttuurin. Näin siinä voidaan nähdä kyynistä virettä, joka suuntautuu samalla stoalaisia ja epikurolaisia vastaan.
Sian nimi Gryllos () on sanaleikki, joka viittaa toisaalta onomatopoeettisesti sikojen ääntelyyn, toisaalta tietynlaiseen samannimiseen vulgaariksi kuvattuun egyptiläiseen tanssiin ja edelleen samannimiseen karikatyyriseen maalaustyyliin.
Plutarkhos käsitteli eläinten henkisiä kykyjä myös tutkielmissaan "Lihansyönnistä" ("De esu carnium") ja "Eläinten älykkyydestä" ("De sollertia animalium").
Botlih
Botlih () on kylä Dagestanin länsiosassa Venäjällä. Se sijaitsee Andijskoje Koisu -joen laaksossa 252 kilometriä Mahatškalasta lounaaseen. Kylä on Botlihin piirin keskus. Asukkaita on noin 13 000 henkeä (vuonna 2008).
Botlih on länsi-Dagestanin suurin kylä. Se koostuu kolmesta osasta. Vanhan kylän lähellä on 1970-luvulla rakennettu asuinalue, jossa sijaitsee suurin osa virastoista, yrityksistä ja muista laitoksista. Kolmen kilometrin päässä on vuosina 2005–2008 rakennettu varuskunta-alue.
Kanta-asukkaat ovat botlihin kieltä puhuvia botliheja. Heidän lisäkseen kylässä asuu mm. andeja, bagulaleja, godobereja, karatoja, tšamalaleja ym. alueen pienten kansojen edustajia. Virallisesti heitä kaikkia on pidetty avaareina.
Perinteisiä elinkeinoja ovat puutarhanhoito, terassiviljely ja karjanhoito. Botlihissa toimii radiotekninen, asvaltti- ja säilyketehdas. Palveluihin kuuluu kaksi lastentarhaa, kolme keskikoulua, ammattikoulu, poliklinikka, sairaala ja neljä kirjastoa. Kylässä on kaksi moskeijaa.
Toinen Tšetšenian sota sai alkunsa tšetšeenitaistelijoiden Botlihiin vuonna 1999 tekemästä hyökkäyksestä.
Vaihdantatalous
Vaihdantatalous tarkoittaa järjestelmää, jossa erikoistutaan tarvittavien hyödykkeiden aikaansaamiseksi. Talous perustuu vaihdantaan, ja siinä voidaan käyttää rahaa tai vaihtaa hyödykkeitä.
Vaihdantataloutta edeltää omavaraistalous. Kun omavaraistalouksien välillä syntyy erikoistumista ja vaihdantaa, alkaa kehitys kohti monimutkaista vaihdantataloutta. Aluksi käytiin vaihtokauppaa, mutta kehittyneessä vaihdantataloudessa on erikoistuttu ja käytetään rahaa vaihdannan välineenä.
Cennino Cennini
Cennino d'Andrea Cennini (noin 1370–1440) oli italialainen taidemaalari. Cennini tunnetaan kirjoittamastaan taiteilijan oppaasta "Il libro dell'arte", joka on ilmestynyt suomeksi nimellä "Kirja maalaustaiteesta".
Agnolo Gaddin oppilaana ollut Cennini sai vaikutteita myös Giottolta. Hän syntyi Colle Val d'Elsassa Toscanassa.
"Kirja maalaustaiteesta" on kirjoitettu 1400-luvun alkupuolella. Kirjassa kerrotaan pigmenteistä, siveltimistä, munatemperasta sekä seinä- ja taulumaalauksesta. Siinä annetaan myös maalausteknisiä vinkkejä, neuvotaan alus- ja päällemaalauksen tekemistä kerrosmaalauksessa. Cennini käsittelee lyhyesti myös öljymaalausta. Myöhemmin Giorgio Vasari väitti, että Jan van Eyck olisi keksinyt öljymaalauksen, vaikka jo Theophilus käsitteli aihetta oppaassaan vuonna 1125.
Cennino Cenninin elämästä ei ole tarkkaa tietoa, ei myöskään siitä koska "Kirja maalaustaiteesta" on kirjoitettu. Kirja perustuu 1200-luvun lopun ja 1300-luvun keskivaiheen käytäntöihin. Oletetaan, että kirja on kirjoitettu 1300-luvulla, koska se ei tunne 1400-luvulla tehtyjä öljyvärikokeiluja.
Botlihin piiri
Botlihin piiri (, avaariksi Болъихъ район, "Bolih raion") on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 640 neliökilometriä. Asukkaita on 52 600 henkeä (vuonna 2009).
Botlihin piiri sijaitsee Dagestanin länsiosan vuoristoalueella Andijskoje Koisu -joen laaksossa. Se rajoittuu pohjoisessa Tšetšenian tasavaltaan, idässä Gumbetin ja Hunzahin piireihin, etelässä Ahvahin piiriin ja lännessä Tsumadan piiriin.
Piiriin kuuluu 20 maalaiskuntaa: Alak, Andi, Ansalta, Ašali, Botlih, Gagatli, Godoberi, Heleturi, Kižani, Kvanhidatli, Miarso, Muni, Nižneje Inhelo, Rahata, Rikvani, Šodroda, Tando, Tloh, Tšanko ja Zilo. Hallinnollinen keskus on Botlihin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 36.
Seudun kanta-asukkaita ovat andilaisia kieliä puhuvat andit, botlihit ja godoberit. Virallisesti heitä on pidetty avaareina.
Pääelinkeinoja ovat maanviljely, puutarhanhoito ja karjatalous. Teollisuutta edustaa maataloustuotteiden jalostus ja Botlihin radiotekninen tehdas.
Nähtävyyksiä ovat 1400–1500-luvulla rakennettu Munin kylän puolustustorni, Andijskoje Koisun ylittävä silta, Preobraženskin linnake Inhelon kylän lähellä, vanhat moskeijat ja asuinrakennukset.
Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen "Gudulli" (”Ystävyys”).
Profilointi
Profilointi on rikostutkimusta tukeva tutkimusmenetelmä, jonka tavoitteena on tehdä päätelmiä rikoksen tekotavasta tai rikospaikasta ja niiden perusteella tehdä arvioita tekijästä, hänen tavallisesta toimintatavastaan ja motiiveistaan. Sarjarikosten kohdalla profiloinnin tavoitteena on mahdollisimman pian katkaista rikosten toistuminen. Profiloinnissa voidaan käyttää asiantuntijoiden konsultaatiota, tutkimustiedon kokoamista ja tilastollista analyysiä. Profilointi on syntynyt poliisityön kokemuksen ja useiden rikostapausten pohjalta.
Profilointi perustuu siihen oletukseen, että rikoksentekijällä on jokin ominainen tekotapa. Se voi olla tietty murtautumiseen käytetty työkalu tai teossa käytetty kulkuväline, tietty esine varkauden kohteena, tai toistuva suojautumistapa tai tapa vahingoittaa uhria. Jotkut rikolliset lisäksi "allekirjoittavat" tekonsa tarkoituksellisesti tietyllä tavalla.
"Tekijäprofiloinnissa" pyritään päättelemään rikoksentekijän ominaisuuksia rikospaikkatietojen pohjalta. "Sarjoittaminen" on menetelmä, jolla pyritään tunnistamaan rikoksia, jotka ovat todennäiköisesti saman tekijän tekemiä niissä ilmenneen samankaltaisuuden perusteella. Sarjoittamalla etenkin sarjamurhat on pystytty yhdistämään oikeaan tekijään useimmissa tapauksissa. "Maantieteellisessä profiloinnissa" pyritään tekemään päätelmiä rikoksen tekijästä ja tämän asuinpaikasta rikoksen tekopaikkojen pohjalta. Monissa rikoslajeissa tekijän asunnon ja rikoksen tekopaikan välinen etäisyys on lyhyt, ja erityisen lyhyt kun kyseessä on tunnepitoinen rikos eikä taloudellista hyötyä tavoitteleva rikos. Joskus tekijän asuinpaikka päätellään siitä, että rikospaikat muodostavat kehän tekijän kotipaikan ympärille.
Profilointia käytti ensimmäisenä Yhdysvaltain liittovaltion poliisin FBIn väkivaltarikosyksikkö 1970-luvulla. Suomessa profilointia alettiin kuitenkin käyttää vasta 1990-luvulla. Keskusrikospoliisissa työskentelevän psykologi Helinä Häkkäsen mukaan Suomessa poliisi käyttää profilointia pääasiassa henkirikoksissa sekä tuhopolttosarjoissa.
Profilointi on joskus johtanut harhaan ja vahingoittanut syyttömiä. Tunnettu esimerkki on Atlantan olympialaisten 1996 yhteydessä tapahtunut pommi-isku, jossa profilointi johti syyttömän miehen joutumisen julkisesti epäilyksenalaiseksi. Profilointi voi myös aiheettomasti sulkea pois oikeita epäiltyjä.
Bergtatt – Et eeventyr i 5 capitler
Bergtatt – Et eeventyr i 5 capitler on norjalaisen Ulver-yhtyeen debyyttialbumi.
Raa’an black metalin lisäksi levyllä kuullaan myös elementtejä norjalaisesta folkmusiikista, akustista kitaraa ja puhdasta laulua.
HIStory World Tour
HIStory World Tour oli Michael Jacksonin kolmas ja viimeinen soolokiertue. Kiertue alkoi 7. syyskuuta 1996 ja päättyi 15. lokakuuta 1997. Kiertue tuotti 163,5 miljoonaa dollaria, käsittäen 82 konserttia sekä ennätykselliset 4,5 miljoonaa maksanutta katsojaa. Kyseisellä kiertueellä Jackson kävi esiintymässä kaksi kertaa Suomessa Helsingin olympiastadionilla.
Kyōsuke Hamao
Kyōsuke ”Mao” Hamao (, s. 25. kesäkuuta 1991 Tokio, Japani) on japanilainen näyttelijä, malli ja esiintyjä. Ikäisekseen Mao on saavuttanut paljon. Häntä on kuvailtu ”nuoreksi lupaavaksi esiintyjäksi”.
Mao tunnetaan esimerkiksi roolistaan elokuvassa "" (2009), jossa hän esitti toista pääosaa. Sen lisäksi hän on esiintynyt TV-sarjoissa ja lavalla musikaalissa "The Prince of Tennis".
Mao pitää tenniksen pelaamisesta ja nimeää itsensä hyväksi siinä. Sen lisäksi hän harrastaa golfin peluuta ja satunnaisesti surffausta. Hän sanoo olevansa voimakkaasti tupakointia vastaan.
Heikkilän koulu
Heikkilän koulu on Kirkkonummen Jolkbyssä sijaitseva ala-aste. Koulu on hyvinkin pieni, mutta toimii silti kahdessa eri rakennuksessa. Päärakennuksessa on 3–6 luokat ja sivurakennuksessa on 1–2 luokat. Koulussa on myös erityisopettaja. Koulussa on noin 230 oppilasta.
Dangerous World Tour
Dangerous World Tour oli Michael Jacksonin toinen soolokiertue. Kiertue alkoi 27. kesäkuuta 1992 ja loppui 11. marraskuuta 1993. Kiertue käsitti 69 konserttia ja sen näki 3,9 miljoonaa maksanutta katsojaa. Kiertueen sponsorina toimi Pepsi-Cola. Kiertue tuotti noin 125 miljoonaa dollaria, jotka Jackson lahjoitti useille hyväntekeväisyysjärjestöille sekä omalle perustamalleen Heal the World Foundation-hyväntekeväisyysjärjestölle.
Jackson päätti keskeyttää kiertueen, koska ilmoitti olevansa sairas ja joutui lopulta sairaalahoitoon. Jackson oli tullut riippuvaiseksi kipulääkkeistä ja kärsi kuivumisesta, migreenistä, selkäkivuista, nilkkavammasta ja stressistä, joka johtui lapsen ahdistelusyytteistä.
Bukarestin konsertti julkaistiin virallisesti vuonna 2004 Ultimate Collection -kokoelmaboxin mukana sekä vuonna 2005 DVD:lle nimellä .
First & Second leg
Third leg
Skandaali (täsmennyssivu)
Skandaali voi tarkoittaa seuraavia asioita: Scandal:
Tanabe
Tanabe () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Kiin niemimaalla. Tanabessa on 76 046 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 1 026,91 neliökilometriä.
Tanabe sai kaupunkioikeudet vuonna 1942. Kaupunki kasvoi huomattavasti vuonna 2005, kun siihen yhdistettiin Hongūn, Nakahechin, Ōtōn ja Ryūjinin kunnat. Kuntaliitoksen myötä Tanabesta tuli Wakayaman prefektuurin pinta-alaltaan suurin kaupunki, joka käsittää aiemman Tyynenmeren rannikkoalueen lisäksi laajoja vuoristoalueita.
Kalastus on tärkeä elinkeino, ja Tanabessa kalastetaan etenkin shirasu-mutukaloja. Tanabe on tunnettu myös sitrushedelmistään ja umeboshi-aprikoosisäilykkeistään.
Tanabe on vuorien ympäröimä rannikkokaupunki. Muinainen pyhiinvaellusreitti Kumano-kodō kääntyy Tanaben kautta rannikolta sisämaahan. JR:n Kii-Tanaben rautatieaseman edustalla on vilkas baari- ja kauppakatu. Läheiselle Motoshiman saarelle vie kaupungista silta. Lähellä rannikkoa sijaitseva Kashiman saari on vuorostaan suljettu kävijöiltä. Tanaben tärkein turistikohde on Ogigahaman ranta. Läheinen Shirahaman kaupunki on myös tunnettu upeista valkoisista hiekkarannoistaan, ja Tanabe yrittää pitää kiinni turisteistaan. Ranta-alueella järjestetään Benkei-juhla ja lokakuussa Yosakoi-tanssifestivaali.
Toinen Tanaben keskustan lähellä sijaitseva rannikkoalue on Tenjinzakin niemi, kivilaatoista koostuva luonnonmuodostelma. Tenjinzakin niemi on lasku- ja nousuvesistä riippuen toisinaan veden peittämä ja toisinaan paljas. Paikka tunnetaan myös Japan National Trustin, maan vanhaa perinnettä suojelevan järjestön, synnyinkotina. Kaupunkilaiset tulevat Tenjinzakin niemelle rauhoittumaan ja nauttimaan meren läheisyydestä. Lapsiperheet kalastavat ja etsivät veden tuntumasta simpukoita.
Tanabessa on runsaasti Kumano-kodō-reitin jäännöksiä erityisesti Nakahechin ja Hongūn alueilla. Niistä kuuluisimpia on Kumano hongū-taisha – yksi Wakayaman prefektuurin kolmesta suuresta Kumano-pyhäköstä – useat pienet Ōji-pyhäköt ja 65 kilometrin mittainen Nakahechi-reitti, joka on osa Kumano-kodōta.
Tanabessa on myös lukuisia kuumia lähteitä. Esimerkiksi Hongū-alueen Kumanojoen varrella on Kawayu-onsen. Tiettyyn vuodenaikaan turistit saavat itse kaivaa itselleen kylpykuopat joen ääreen. Marraskuusta helmikuuhun Kumanojoki on osittain padottu yhdeksi valtavaksi kylpyammeeksi, johon mahtuu satoja ihmisiä kerralla. Ryūjinin alueella sijaitsee Ryūjin-onsen, jonne pääsee junalla JR:n Kii-Tanaben asemalta.
Koko alueen ylle kohoaa Takaoyaman vuori. Sen huipulta voi nähdä Minaben, Tanaben ja Shirahaman kaupungit koko komeudessaan. Tanaben ja Shirahaman rajalla sijaitsee vähän tunnettu Kinkaku-jin temppeli (älä sekoita Kioton kuuluisaan Kinkaku-ji-temppeliin). Lähellä Takaoyaman vuorta on Kisetsukyon rotko ja Ryūjinin alueella Hyakkenzan rotko, jotka tunnetaan vesiputouksistaan ja kävelyreiteistään.
Markus Konttinen
Markus Konttinen (10. heinäkuuta 1957) on helsinkiläinen taidemaalari. Konttinen toimi Taideyliopiston Kuvataideakatemian dekaanina 1.11.2013–31.12.2017.
Markus Konttinen oli Vuoden nuori taiteilija 1991. Hän opiskeli Vapaassa taidekoulussa 1981–1982 ja Kuvataideakatemiassa 1982–1986. Konttisen teoksia oli ensi kertaa esillä Helsingissä vuonna 1983.
Markus Konttinen tunnetaan maalauksellisista teoksista, jotka usein yhdistävät abstraktia ja figuratiivista ilmaisua. Konttinen tuli laajemmin tunnetuksi 1980-luvun loppupuolella, jolloin hän maalasi kirkkain värein tyyliteltyjä, kaksiulotteisia toiminnallisia hahmoja. Vuoden nuoren taiteilijan näyttelyn jälkeen Konttinen etsi ilmaisua jokin aikaa ja vaihtoi tyyliä ja aihetta useaan otteeseen. Kukka- ja lapsiaiheisten maalausten jälkeen hän maalasi 1990-luvun lopulla pysty- ja vaakasuoria raitamaisia maalauksia.
Vuonna 2013 Konttiselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.