Kikkuli
Kikkuli oli Mitannissa asunut hevoskasvattaja ja -kouluttaja heettiläisten Uuden kungaskunnan aikana noin 1400 eaa. pronssikaudella. Hänen etninen taustansa on voinut olla hurrilainen, koska suurin osa Mitannin asukkaista olivat hurrilaisia. Toisaalta, hän on myös voinut olla indoiranilainen, sillä Mitannin johtava eliitti oli pohjoisesta tullutta Indoarjalaisen migraation väkeä. Heidän hevosenkasvatusopit ja sotavaunujen käytön strategiat nostivat Mitannin alueen suurvaltojen joukkoon. Hänen kirjoittama hevosen hoito-opas on säilynyt nykypäiviin asti heettinkielisinä kopioina. Teksti on merkittävä, koska se kuvaa hyvin yksityiskohtaisesti mitannilaista sotavaunuihin tarkoitettujen hevosten kasvatusta ja koska se on ollut laaja ja sanastoltaan merkittävä teksti indoeuroppalaisessa kielitieteessä. Tekstissä hän esittelee itsensä arvonimellä ""Mitannin maan mestari hevoskouluttaja"" ("A-AŠ-ŠU-UŠ-ŠA-AN-NI ŠA" KUR "MI-IT-TA-AN-NI", missä "assussanni" muistuttaa sanskriitin sanaa "").
Kikkulin teksteistä on säilynyt kolme merkittävää tekstiä (CTH = "Catalogue des Textes Hittites"):
Teksti CTH 284 muodostuu neljästä savitaulusta, jossa on yhteensä 1080 riviä tekstiä. Tekstissä mainitaan, että hevosen harjoitukset suoritetaan sarjoissa, joissa hevoselle annetaan lepovuoroja harjoitusten välissä. Sarjoja oli tehtävä monenlaisissa rytmeissä eli intervalleina ("aiga-" (yksi), "tera-" (kolme), "panza-" (viisi), "satta-" (seitsemän), "nāwa-wartanna" (yhdeksän-sarjoina). Vaikka tekstin kopiot olivat heettiläistä kieltä, olivat sarjojen nimet indoarjaista lainaa.
"Näin puhuu Kikkuli, Mitannin maan mestari hevoskouluttaja"("UM.MA Ki-ik-ku-li" "A-AŠ-ŠU-UŠ-ŠA-AN-NI ŠA" KUR "MI-IT-TA-AN-NI").
Teksti käsittelee heetiläisten sotahevosten hoitoa, joka sisältää hevosen liikuntaa ja ruokintaa koskevia ohjeita ja joka kestää 214 päivää. Tekstissä ei mainita miten hevonen tämän jälkeen koulutettiin vetämään sotavaunuja. Mitannilaiset hyödynsivät hevosia sotavaunujen vetoeläiminä ja niiden avulle heidän sotataktiikkansa oli ylivoimainen. He laajensivat valtakuntansa aluetta käsittämään alueita nykyisestä Turkista, Syyriasta, Libanonista ja Pohjois-Irakista. Kasvatus sisälsi lihasvoimaa kasvattavaa liikuntaharjoituksia, joita suoritettiin jaksoittaisina harjoitteina. Tätä voidaan kutsua intervalliharjoituksena ja sitä käytetään nykyäänkin kenttäratsastuksen koulutuksessa. Siellä sitä sovelletaan urheilulääketieteessä, jossa kiinnitetään huomiota esimerkiksi rasitustasoon, elektrolyyttikorvaushoitoon, Fartlek koulutukseen sekä väliajat ja toistot rytmitykseen. Se on suunnattu hevosille, joilla on paljon hitaita lihassoluja. Osa näistä harjoitustekniikoista on kuvattu myös Kikkulin tekstissä. Kikkulin ohjeissa hevosia pidettiin talleissa, ne pestiin lämomällä vedellä, hangattiin puhtaiksi ja niille annettiin kauraa, ohraa ja heinää kolmesti päivässä. Kikkuli kehotti antamaan hevosen ruumiinlämmön laskea ennen koulutusta. Harjoitteiden välissä pidettiin taukoja, joissa hevonen sai rentoitua. Hevosen ravia ja laukkaa harjoiteltiin, vaikka se kytkettäisiin myöhemmin sotavaunujen eteen.
Tohtori Anne Nyland Uuden Englannin yliopistosta Sydneystä kokeili Kikkulin ohjeita arabialaisilla hevosilla vuosina 1991 ja 1992 aikana seitsemän kuukauden ajan.
Kikkulin teksti paljastavat monien hevoskoulutuksen termien indoarjalaisen taustan. Siksi on oletettu myös, että sotavaunujen taistelijaa () tarkoittava sana "mariannu" olisi hurrilainen sana. Se olisi muodostunut alkuosasta "*marya" ("indoarjal. nuori mies") ja loppuosasta nominaalimuodon päätteestä "-nnu", joka tekee siitä hurrilaisen johdoksen. Mariannulla on siten indoarjalainen etymologia, ja sitä anatolialaiset, alalahit, ugaarit, syyrialaiset ja egyptiläiset.