Pavel Filonov
Pavel Nikolajevitš Filonov (; 8. tammikuuta 1883 Moskova – 3. joulukuuta 1941 Leningrad) oli venäläisen avantgarden taidemaalari, taideteoreetikko ja runoilija. Hän kehitti analyyttisen taiteen ajatuksia omaksi omaperäiseksi muoto- ja merkityskieleksi toimien myös opettajana. Filonov johti 1930-luvulla "Kalevalan" kuvittanutta taiteilijaryhmää.
Pavel Filonov syntyi Moskovassa vuokra-ajurin kuudentena lapsena. Pavel oli isänsä kuollessa nelivuotias. Tämän jälkeen perheen äiti toimi pesijättärenä, lapsista nuorimpana Pavel auttoi pyyhkeiden kirjonnassa ja niiden myymisessä torilla.
Pavel ryhtyi tanssimaan balettia pienissä moskovalaisteattereissa elantoaan ansaitakseen. Vuonna 1896 myös perheen äiti kuoli. Pavelin vanhempi sisar oli mennyt naimisiin varakkaan insinöörin kanssa, joka vei sukuun tulleet lapset Pietariin ja tarjosi heille kunnollisen koulutuksen.
Filonov oli osoittanut kiinnostusta maalaustaiteeseen jo 3–4-vuotiaana. Neljätoistavuotiaana hän aloitti taideteollisuuden opinnot Taiteiden edistämisen yhdistyksen koulussa. Hän opiskeli pääammattinaan koristemaalausta valmistuakseen koriste- ja stukkomaalariksi, mutta osallistui samalla myös iltaisin piirustustunneille. Filonov valmistui mestarimaalariksi vuonna 1901. Hän ansaitsi elantonsa koristemaalauksia tekemällä, talomaalarina, rakennusten ja ikonien ennallistajana sekä muissa tehtävissä, kuten valokuvien retusoijana ja julisteiden ja tavarakääreiden tekijänä. Hänen kiinnostuksensa piirtämiseen ja maalaamiseen kehittyi kopioimalla, maalaamalla muotokuvia ja tutkimalla tarkkaan ihmisen ja eläinten anatomiaa.
Filonov yritti päästä opiskelemaan Taideakatemiaan vuonna 1903, mutta ei onnistunut pääsykokeissa. Hän opiskeli akateemikko Lev Dmitrijev-Kavkazskin yksityisateljeessa viiden vuoden ajan. Sinä aikana Filonov yritti päästä akatemiaan kolmesti, mutta epäonnistui joka kerta. Kesäisin hän matkusti Volgalle, Kaukasukselle ja Jerusalemiin tehden paljon piirustuksia ja maalauksia.
Vuonna 1908 Filonov hyväksyttiin viimein opiskelemaan Taideakatemiaan. Hänen työnsä herättivät opiskelijoiden ja opettajien huomion epätavallisuudellaan. Ne eivät olleet abstrakteja ja kuvasivat aiheen esittäen, mutta ne oli toteutettu räikeästi ja kirkkaasti – punaisin, sinisin, vihrein ja oranssein värein. Tyyli ei vastannut akatemian vaatimuksia ja Filonov erotettiin, koska hän ”vaikutti opiskelijoihin töidensä irstaudella”. Filonov valitti päätöksestä koulun rehtorille ja hänet hyväksyttiin uudelleen kouluun, mutta opiskeltuaan kahden vuoden ajan hän jätti akatemian vuonna 1910.
Filonovin varhaisin kypsä työ on vuosilta 1909–1910 peräisin oleva maalaus "Sankari ja hänen kohtalonsa". Hänen analyyttista menetelmäänsä ennakoivat ensimmäiset maalaukset valmistuivat vuonna 1910, kuten vesivärimaalaus "Talonpoikaisperhe" ja öljymaalaus "Päät". "Päät" -maalauksessa toisiinsa liittyvät eri mittasuhteissa yhdistetyt kuvat, jotka kasvavat toisistaan irti tuntuen muodostavan jatkuvan fantasmagorisen yhteyden.
Filonovin työ liittyi 1910-luvulla Pietarin taiteilijayhdistykseen Nuorison liittoon ja Taideyhdistykseen (1910–1913), joiden perustamisiin hän osallistui aktiivisesti. Hän toimi yhteistyössä liittyen Venäjän kirjallisuuden futurismin johtajiin Vladimir Majakovskiin, Velimir Hlebnikoviin ja Aleksei Krutšonyhiin, mutta Filonovin modernismi oli myös hyvin omalaatuista. Sen juuret olivat Venäjän kansan- ja primitiivisessä taiteessa, Venäjän keskiaikaisissa maalauksissa, Dürerin lineaarissa tyylissä, Boschin ja Bruegelin mielikuvitusta kuhisevissa maalauksissa, sekä Vasili Surikovin ja Konstantin Savitskin ylevässä ja tiheässä realismissa ja symbolisti Mihail Vrubelin töiden sirpaloituneessa tuntumassa. Tähän aikaan kuuluvat myös hänen kuuluisat työnsä "Länsi ja itä", "Itä ja länsi", "Miehiä ja nainen" (kaikki 1912–1913) sekä "Kuninkaiden juhla-ateria" (1913). Nämä maalaukset yhdistävät symbolismia, uusprimitivismiä ja ekspressionismia.
Vuonna 1912 Filonov matkusti kuudeksi kuukaudeksi Itävaltaan, Italiaan ja Ranskaan. Hän kulki suurimman osan matkasta jalan, maksaen ruoan ja majoituksensa vesivärimaalauksillaan ja piirustuksillaan, nukkuen joskus ladoissa ja ulkona.
Filonov selitti useissa yhteyksissä taiteensa teoriaa. Vuonna 1912 hän julkaisi artikkelin ”Kaanon ja laki”, jossa hän selosti ”analyyttisen taiteen” periaatteet ensimmäistä kertaa. Filonovin lahjakkuus puhujana ja hänen eri kulttuurien taidehistorian syvällinen tuntemuksensa auttoivat häntä levittämään teoriaansa. Hänen luentonsa olivat hyvin suosittuja.
Vuonna 1913 Filonov suunnitteli yhdessä taiteilija Josif Školnikin kanssa lavasteet tragediaan "Vladimir Majakovski", joka esitettiin Luna-puiston teatterissa Pietarissa. Samana vuonna Filonov perusti uuden taiteilijaryhmän, johon liittyneet taiteilijat noudattivat analyyttisen taiteen periaatteita. Vuonna 1914 hän julkaisi analyyttisen taiteen manifestin ”Tehdyt maalaukset”. Kauden parhaat maalaukset ovat muun muassa "Meijerin naiset", "Kolme ihmistä pöydän ääressä", "Universaalin kukinnan kukkia" ja "Työläiset".
Vuonna 1916 Filonov joutui armeijaan ja taisteli maailmansodassa. Hän palasi Pietariin Lokakuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917. Muiden venäläisen avantgarden johtavien henkilöiden tavoin Filonov toivoi yhteiskunnan vallankumouksellisten muutosten auttavan häntä levittämään ajatuksiaan.
Maalausten tekemisen lisäksi Filonov opetti SvoMasissa (Vapaat työpajat) vuosina 1918–1920, toimi Petrogradin akatemian johtajana (1923) ja perusti ryhmän MAI (Analyyttisen taiteen mestarit) vuonna 1925. Yhdistys koostui Filonovin oppilaista ja seuraajista. Hänen johtamanaan he toteuttivat lavastemaalaukset Gogolin "Reviisoriin" (tuottajana I. Terentjev, Leningrad, 1927), ja poliittisen agitaation Korol Gaikin l (Kuningas Ruuvi I) Vassilievin metallurgien kerhossa (Leningrad 1929). Tänä aikana Filonov teki runsaasti maalauksia, joiden joukossa olivat "Pietarin proletariaatin kaava" (1920–1921), "Elävä pää" (1923), "Eläimet" (1925–1926), "Kevään kaava" (1928–1929) ja "Narvan portit" (1929).
Neuvostohallitus oli 1920-luvun loppuun mennessä vahvistunut ja alkoi sanella määräyksiä kaikille elämänaloille. Filonovin taide ei vastannut sosialistisen realismin periaatteita ja aikakausi nousi Filonovia vastaan. Leningradin Venäläiseen museoon ripustettiin hänen suurehko retrospektiivinen näyttelynsä (1929–1930), mutta sitä ei avattu yleisölle. Lehdistö oli vihamielinen. Hänen asemansa tuli uhanalaiseksi 1930-luvun alussa. Vaikka Filonovin myöhäistuotantoon voi ajoittaa vain harvoja töitä, hänen taitonsa tai kutsumuksensa ei kadonnut.
Filonov käytännöllisesti katsoen eristettiin ja jätettiin varattomaksi. Hän työskenteli köyhyydessä ja nälässä, mutta pysyi uskollisena periaatteilleen sekä taiteessaan että työssään oppilaidensa parissa. Vuosina 1931–1933 Filonovin ryhmä työskenteli "Kalevalan" kuvituksen parissa Academia-kustannusyhtiölle. Hän kieltäytyi myymästä töitään toivoen pystyvänsä perustamaan analyyttisen taiteen museon.
Filonov toimi palovartijana Leningradin piirityksen aikana ja kuoli nälkään joulukuun 3. päivänä vuonna 1941. Hänen sisarensa säilytti Filonovin työt ja lahjoitti myöhemmin maalaukset ja graafiset työt Pietarin Venäläisen taiteen museolle, jossa lähes kaikki niistä nykyisin ovat.
Neuvostoliittolainen kustannusyhtiö Academia julkaisi vuonna 1933 huomattavan painoksen Kalevalasta. Sen suunnittelu edustaa Filonovin johtaman 14 taiteilijan kunnianhimoista pyrkimystä tuottaa yhteinen taideteos. Kalevala on ainoa säilynyt Filonovin koulukunnan näkyvä muistomerkki. Neuvostoliiton poliittinen Suomen attasea Ivan Maiski rohkaisi julkaisun tekemistä, ja kirjoitti sen johdannon. Maiski puuttui kuvittajien työhön kuitenkin niin perusteellisesti, että Filonov totesi hänen olevat kriitikko, jota on vaikea tyydyttää. Vaikka Filonov omistautui työhön 1931–1933, hänen joutumisensa epäsuosioon vaikutti siihen, että Maiskin kirjoittamassa johdannossa ei edes mainita Filonovin ryhmän kuvituksia.
Lopulta Filonovin taidetta alettiin jälleen hyväksy. Hänen näyttelynsä järjestettiin Novosibirskissä vuonna 1967 ja vuonna 1988 teoksia sallittiin näyttelyyn Venäläiseen museoon. Ensimmäiset kansainväliset näyttelyt pidettiin vuosina 1989 ja 1990 Pariisissa.
Tallinnan Kumussa oli 10. kesäkuuta – 18. syyskuuta 2011 Filonovin näyttely ”Pavel Filonov. Venäläinen avantgarde ja siitä eteenpäin”. Pietarin Valtion venäläisen museon kokoelmiin perustuvassa näyttelyssä olivat esillä muun muassa Filonovin teokset "Kuninkaiden juhla-ateria" ja "Kevään kaava", sekä "Kaavat" ja "Päät". Taustaa näyttelylle toivat Kazimir Malevitšin, Vassili Kandinskyn ja Natalja Gontšarovan teokset, sekä David Burljukin, Mihail Matjušinin ja Pavel Filonovin oppilaiden työt. Kontrastina kokeilevalle taiteelle esillä oli myös uudistuksia tukahduttaneen sosialistisen realismin kaanoniin kuuluvia teoksia, muun muassa Stalinin hovitaiteilijan Isaak Brodskin töitä, sekä Juri Kugatšin, Vasili Netšitailon ja Viktor Tsyplakovin yhteisesti toteuttama suurikokoinen maalaus "Kunnia suurelle Stalinille!"
Filonov etsi vaihtoehtoa modernille, teknologiakeskeiselle ja mekanisoituvalle maailmalle, joka edistyi myös juuri perustetussa Neuvostoliitossa. Hänen analyyttinen taiteensa etsi kasvavia ja kehittyviä muotoja, pienoismaailmoja, jotka olivat näkyvän todellisuuden sisällä tai sen tuolla puolen. Filonov viittasi metaforisesti myös alkeishiukkasten tai eloperäisten solujen olemassaoloon, asioihin, joista tiede oli juuri päässyt selville. Hänen työskentelynsä oli hyvin hidasta. Huolellisesti hän eteni kohta kohdalta pienoismaailmoista suurempiin kokonaisuuksiin.
Filonovin töiden merkitykset jäivät arvoituksiksi katsojille, koska niiden sanoma oli koodattu. Hänen teoksissaan ihmisen tekemät ja luonnon esineet, ihmiset ja eläimet vaihtavat ilmenemismuotojaan ja merkityksiä keskenään, sulautuen ja virraten toisiinsa ja muodostuen joksikin aivan muuksi. Hänen menetelmänsä ydin oli hajottaa näkyvä todellisuus yksilöllisiin osiin ja siten muodostaa niistä monimutkaisia kuvia, jotka ovat täynnä symbolisia merkityksiä. Hän loi töissään salakirjoitetun, mystisen kuvan todellisuudesta pyrkien laajentamaan esittävän taiteen mahdollisuuksia ja saamaan näkymättömän näkyväksi.
Filonov teki maalauksensa periaatteensa ”sdelannostin” (hulluus tai käsityömäisyys) mukaan, joka tarkoitti taukoamatonta kovaa työtä teoksen parissa ja joka johtaa hyvin yksityiskohtaiseen, kiteytettyyn, kirjavaan, nopeasti katsoen rakentumattomaan maalaukselliseen koostumukseen. Esimerkkinä tästä on "Työläiset" vuodelta 1925.
"Analyyttisen taiteen ideologiassa" Filonov selvittää, mitä hän odottaa oppilailtaan ja itseltään: