Shibām
Shibām () on historiallinen kaupunki, joka sijaitsee Wadi Hadramaoutin tulvatasangolla, Hadramautin maakunnassa, Jemenissä. Sen linnoitettu vanhakaupunki valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1982, sillä se on yksi varhaisimpia ja parhaiten säilyneitä esimerkkejä kaupunkisuunnittelusta, joka perustuu kerrosrakentamiseen. Korkeiden tornitalojensa vuoksi kaupunkia kutsutaan joskus leikillisesti Aavikon Chicagoksi tai Manhattaniksi. Vuonna 2000 tehdyn väestönlaskennan mukaan Shibāmissa oli noin 48 000 asukasta, joista yli 3 000 asui vanhassakaupungissa.
Shibām syntyi 200-luvulla vilkkaan suitsuketien varrelle ja toimi satoja vuosia Hadramautin pääkaupunkina. Kaupungin vaurauden lähde oli temppeliolibaanin aromaattinen pihka, olibaanihartsi, jota myydään sen kaduilla edelleen. Tuottoisa suitsukekauppa houkutteli myös vihamielisiä beduiineja, joiden ryöstöyrityksiä vastaan kaupungin ympärille pystytettiin puolisuunnikkaan muotoinen muuri.
Vanhakaupunki kasvoi puoli kilometriä pitkälle kukkulalle, jossa se oli turvassa wadin vuotuiselta tulvimiselta. Suurin osa kaupungin viidestäsadasta kerrostalosta rakennettiin 1500-luvulla noudattaen tiheää ruutuasemakaavaa. Muutama rakennus on kuitenkin peräisin islamin alkuajoilta: esimerkiksi perjantaimoskeijan vanhimmat osat rakennettiin jo 800-luvulla Harun al-Rašidin, abbasidien kalifin, valtakaudella. Kaupungin hallinnollisena keskuksena toiminut linna on puolestaan 1200-luvulta.
Pitkän historiansa aikana Shibāmia ovat hallinneet monet Hadramoutin emiiri- ja sulttaanikunnat. Kaupunki kuului pitkään läheiselle Kathîrin sulttaanikunnalle, jonka syrjäytti 1800-luvun puolivälissä Adeninlahdelta käsin levinnyt Qu’aitin sulttaanikunta. Vuosina 1967–1990 Shibām oli osa sosialistista Jemenin demokraattista kansantasavaltaa. Kommunistien valtakaudella ja sitä seuranneina taloudellisesti epävakaina vuosina vanhakaupunki rappeutui ja menetti yli puolet asukkaistaan.
Shibāmin vanhankaupungin talot on muurattu mutatiilistä ja ne ovat läpileikkaukseltaan puolisuunnikkaan muotoiset. Ylimmissä kerroksissa on käytetty pienempiä tiiliä kuin alimmissa kerroksissa, jotta talot eivät sortuisi oman painonsa alle. Taloissa on koristeelliset, puiset kaari-ikkunat ja ovet ja yleensä viisi tai kuusi kerrosta. Kaupungin korkein rakennus on kahdeksankerroksinen ja sen huippu kohoaa 29,15 metrin korkeudelle katutasosta ja 36,51 metrin korkeudelle wadin pohjasta. Mutatiilien rapautuessa aikojen saatossa taloja on jouduttu korjaamaan moneen otteeseen, ja tällä hetkellä niiden keski-ikä on 100–200 vuotta. Kaupungin vanhin kerrostalo on Jarhoumin talo, jonka iäksi arvoidaan lähes 400 vuotta. Talojen rakenteita uhkaavat jokavuotiset rankkasateet, joiden vaikutuksia asukkaat yrittävät lieventää rappaamalla julkisivut kipsillä ja kalkilla.
Kussakin talossa asuu tavallisesti vain yksi perhe, joka käyttää ensimmäistä kerrosta ruokavarastona, toista kerrosta eläinsuojana ja ylempiä kerroksia asuinhuoneistona. Pitämällä kotieläimiä kotinsa alakerrassa asukkaat eivät nähneet nälkää, jos kaupunki joutui pitkän piirityksen kohteeksi. Kolmannessa kerroksessa ovat miesten huoneet ja neljännessä kerroksessa naisten huoneet, keittiö sekä perheen olohuone. Tätä ylemmissä kerroksissa ovat makuuhuoneet sekä kattoterassi, jota käytetään kesällä nukkumiseen. Joidenkin talojen yläkerroksia yhdistävät kapeat sillat, joita pitkin naiset voivat vierailla toistensa luona laskeutumatta kadulle. Ennen vanhaan asukkaat käyttivät siltoja myös pakoreittinä talosta toiseen, kun taloihin tunkeutui rosvoja.