hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tuhkatöyhtömonarkki
Tuhkatöyhtömonarkki ("Elminia albicauda") eli aiemmalta nimeltään ugandantöyhtömonarkki on sieppomonarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuhkatöyhtömonarkkia tavataan Angolassa, Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Malawissa, Mosambikissa, Ruandassa, Tansaniassa, Ugandassa ja Sambiassa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Keijo K. Kulha
Keijo Kalevi Kulha (s. 19. maaliskuuta 1937 Käkisalmi) on suomalainen filosofian tohtori, historiantutkija ja päätoimittaja.
Kulhan vanhemmat olivat ratavartija Uuno Esaias Kulha ja Helli Sylvia Autio. Hän pääsi ylioppilaaksi 1957 Jyväskylän lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1962 sekä lisensiaatiksi 1967. Kulha väitteli filosofian tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa vuonna 1969, väitöskirja oli nimeltään "Karjalaisen siirtoväen asuttamisesta käyty julkinen keskustelu vuosina 1944–1948".
Kulha toimi Jyväskylän yliopiston historian assistenttina 1964–1968, historiallis-kielitieteellisen osaston notaarina 1965–1968 ja Suomen historian dosenttina vuodesta 1969. Kulha oli Keskisuomalainen-lehden artikkelitoimittajana 1968–1972 ja Tampereen yliopiston vt. lehdistö- ja tiedotusopin professorina 1971–1972. Hän oli Turun Sanomien päätoimittajana 1973–1982 ja sen jälkeen Helsingin Sanomissa 1982–1997 ensin artikkelipäätoimittajana ja vastaavan päätoimittajan varamiehenä sekä viimeksi toisena päätoimittajana.
Kulha oli myös Koripalloliiton puheenjohtajana vuosina 1982–1985.
Kulha on naimisissa on naimisissa Maija-Liisa Peuhun kanssa. Kulhalla on kaksi lasta, tytär ja poika.
Eläkkeelle jäätyään Kulha on toiminut historiantutkijana.
Sinikka Gripenberg
Sinikka Marjatta Hellevi Gripenberg (o.s. Parviainen; s. 25. elokuuta 1940 Helsinki) on suomalainen tanssija, koreografi ja tanssipedagogi. Hän on merkittävimpiä suomalaisia modernin tanssin pedagogeja. Hän opetti vuodesta 1971 Helsingin Tanssiopistossa, sitten Pariisissa 1975–1977 ja Kansallisbaletin balettikoulussa vuodesta 1978.
Pikkutöyhtömonarkki
Pikkutöyhtömonarkki ("Elminia nigromitrata") on sieppomonarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pikkutöyhtömonarkkia tavataan laajalla alueella Afrikan länsi- ja keskiosissa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Valkovatsamonarkki
Valkovatsamonarkki ("Elminia albiventris") on sieppomonarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Valkovatsamonarkkia tavataan Burundissa, Kamerunissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Nigeriassa, Ruandassa ja Ugandassa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai runsaslukuiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustatöyhtömonarkki
Mustatöyhtömonarkki ("Elminia albonotata") on sieppomonarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustatöyhtömonarkkia tavataan laajalla alueella Afrikan itäosissa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
(174567) Varda
(174567) Varda (2003 MW) on cubewano, Neptunuksen takana Aurinkoa kiertävä kappale, jonka löysi J. A. Larsen 21. kesäkuuta 2003. Sen absoluuttinen kirkkaus on noin 3,4 ja halkaisija noin 695 kilometriä. Se on siis hyvin todennäköisesti kääpiöplaneetta. Kappale on nimetty J. R. R. Tolkienin kirjojen kuvitteellisen Varda-jumalattaren mukaan. Vardalla on myös kuu nimeltä Ilmarë, jonka löysi K. S. Nollin johtama tutkijaryhmä vuonna 2009.
Dmitri Miljutin
Dmitri Aleksejevitš Miljutin (; 10. heinäkuuta 1816 Moskova – 7. helmikuuta 1912 Simeiz, Krim) oli venäläinen kreivi, sotilas ja poliitikko, joka toimi Venäjän sotaministerinä vuosina 1861–1881. Hänen johdollaan toteutettiin monia merkittäviä armeijan uudistuksia, kuten asevelvollisuuden käyttöönotto.
Miljutin aloitti upseerinuransa vuonna 1833 tykistössä, valmistui Nikolain yleisesikunta-akatemiasta 1836 ja palveli Kaukasuksella 1838–1845, minkä jälkeen hänestä tuli yleisesikunta-akatemian opettaja. Hänet ylennettiin 1854 kenraalimajuriksi ja kaksi vuotta myöhemmin hän palasi aktiivipalvelukseen Kaukasuksen armeijan esikuntapäälliköksi. Miljutin nimitettiin 1860 apulaissotaministeriksi ja marraskuussa 1861 sotaministeriksi.
Ministerinä Miljutin uudisti kokonaan Venäjän sotilaskoulutuksen ja peruskoulutus saatettiin kaikkien alokkaiden ulottuville. Kadettikoulut kehitettiin korkeakouluiksi ja alemman upseeriston kouluttamiseksi perustettiin junkkarikouluja. Puolan kapinan jälkeen armeijan koko kaksinkertaistettiin. Miljutinin kaudella Venäjän sotilashallintoa hajautettiin jakamalla maa sotilaspiireihin, sotilaiden ruumiilliset rangaistukset kiellettiin ja sotilasoikeudenkäyntien oikeusjärjestystä muutettiin. Merkittävin uudistus oli kuitenkin 1874 käyttöönotettu yleinen asevelvollisuus, joka koski kaikkia 20-vuotiaita miehiä lukuun ottamatta erityissyistä vapautukseen oikeutettuja. Samassa yhteydessä palvelusaika voitiin lyhentää 25:stä kuuteen vuoteen. Lisäksi palvelusajan jälkeen asevelvolliset olivat yhdeksän vuotta reservissä ja sen jälkeen 40-vuotiaiksi saakka nostoväessä, johon kuuluivat myös kaikki aktiivisesta palveluksesta vapautetut. Uudistus oli mullistava, vaikka lukuisten perheellisyyteen liittyneiden poikkeusehtojen seurauksena pääosa ikäluokasta itse asiassa vältti palveluksen. Miljutin olisi halunnut ulottaa järjestelmän sellaisenaan myös Suomen suuriruhtinaskuntaan, mutta lopulta sotaministeriö ja keisari hyväksyivät suomalaisten toivomat merkittävät poikkeukset, joiden myötä Suomi sai oman asevelvollisen sotaväkensä vuonna 1881.
Varsinkin Venäjän menestys Turkin sodassa 1877–1878 osoitti Miljutinin toteuttamien reformien hyödyllisyyden. Hän sai kuitenkin myös paljon vaikutusvaltaisia vihamiehiä, sillä hänen uudistuksensa heikensivät aatelin etuoikeuksia armeijassa. Miljutin vetäytyi eläkkeelle pian tsaari Aleksanteri II:n kuoleman jälkeen toukokuussa 1881. Myöhemmin hänet nimitettiin valtakunnanneuvoston jäseneksi. Kreivin arvon hän oli saanut jo 1878. Vuonna 1898 Miljutin sai vielä sotamarsalkan arvon paljastusjuhlien yhteydessä. Hän oli viimeinen tsaarin ajan Venäjällä marsalkaksi ylennetty.
Dmitri Miljutinin veli oli merkittävä valtiomies Nikolai Miljutin.
Aapo Roselius
Aapo Roselius (s. 1975) on suomalainen vapaa historiantutkija ja tietokirjailija.
Roseliuksen tutkimuskohteina on ollut erityisesti Suomen sisällissodan ja 1920- ja 1930-lukujen historia.
Roselius väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2011 aiheesta "Kiista, eheys, unohdus – Vapaussodan muistaminen suojeluskunnan ja veteraaniliikkeen toiminnassa 1918–1944".
Argentiinan rugby union -maajoukkue
Argentiinan rugby union -maajoukkue, lempinimeltään Los Pumas, on Argentiinan kansallinen Rugby union -joukkue. Se pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 1910.
Argentiina on voittanut kertaalleen pronssia maailmanmestaruuskilpailuissa, vuonna 2007. Se on MM-kisojen historian ainoa mitalin voittanut amerikkalainen joukkue. Toukokuussa 2016 Argentiina oli kansainvälisen rugbyliitto World Rugbyn maailmanrankingissa kuudennella sijalla.
Argentiina on osallistunut The Rugby Championship -kilpailuun vuodesta 2012. Se on sijoittunut kerran kolmanneksi.
Lähde: the-sports.org
Det de Beus
Anna Maria Bernadette "Det" de Beus (18. helmikuuta 1958 Utrecht – 21. heinäkuuta 2013 Rijswijk) oli alankomaalainen maahockeypelaaja, olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan mestari.
De Beus kuului Alankomaiden maajoukkueeseen sen voittaessa olympiakultaa Los Angelesissa 1984 ja olympiapronssia Soulissa 1988. Lisäksi de Beus voitti kolme eri liittojen maailmanmestaruutta ja kaksi Euroopan-mestaruutta.
De Beus kuoli 21. heinäkuuta 2013, 55-vuotiaana.
Henkilääkäri
Henkilääkäri tai hovilääkäri on aiemmin käytetty nimitys kuninkaallisen tai ruhtinaallisen henkilön vakinaisesta ja pääasiallisesta lääkäristä. Nykyään henkilääkärillä voidaan tarkoittaa kenen tahansa merkittävässä asemassa olevan henkilön yksityistä lääkäriä.
Hallitsijoiden lääkäreille toisinaan annettu arvonimi "arkheiatros" eli arkkiatri tarkoitti ylilääkäriä tai (hallitsijan) henkilääkäriä.
Nikolai Miljutin
Nikolai Aleksejevitš Miljutin (; 18. kesäkuuta 1818 Moskova – 7. helmikuuta 1872 Moskova) oli venäläinen valtiomies, jolla oli merkittävä rooli vuonna 1861 toteutetussa maaorjien vapauttamisessa sekä Puolan 1860-luvun uudistuksissa.
Miljutin aloitti uransa Venäjän sisäministeriössä vain 17-vuotiaana ja yleni nopeasti. 1840-luvun alussa hänen vastuullaan oli Pietarin, Moskovan ja Odessan paikallishallinnon uudistaminen. Hänestä tuli 1855 sisäministeriksi kohonneen Sergei Lanskoin oikea käsi ja 1859 apulaissisäministeri. Maaorjien vapauttaminen ja paikallisen itsehallinnon luominen Venäjän maaseudulle oli ollut Miljutinin unelmana jo nuoruudesta lähtien. Hänellä oli johtava rooli 3. maaliskuuta 1861 annetun niin sanotun vapautusmanifestin valmistelussa ja muotoilussa. Hän onnistui yhdessä muiden kanssa poistattamaan manifestista eräitä konservatiivisten tahojen vaatimia kyseenalaisia lisäyksiä. Miljutin ja Lanskoi joutuivat molemmat eroamaan viroistaan huhtikuussa 1861, sillä tsaari Aleksanteri II halusi lepytellä maaorjuuden lakkauttamisen vastustajia. Sen jälkeen Miljutin vietti pari vuotta ulkomailla hoitamassa terveyttään.
Miljutin kutsuttiin Puolan kapinan kukistamisen jälkeen syksyllä 1863 tutkimaan Puolassa tarpeellisia uudistuksia yhdessä kansallismielisten Juri Samarinin ja Vladimir Tšerkasskin kanssa. Seuraavana vuonna Miljutin ja Tšerkasski laativat ehdotuksen Puolassa toteuttavista toimenpiteistä, jotka koskivat lähes kaikkia valtiollisen elämän alueita. Uudistusten sivutarkoituksena oli heikentää puolalaista nationalismia ja kansallisuutta. Keskeisimmässä asemassa oli jälleen maareformi: kaikki vuoden 1807 jälkeen nimellisesti vapautetut talonpojat saivat todellisen omistusoikeuden viljelemäänsä maahan ja heidät vapautettiin päivätyövelvollisuudesta. Valtio lunasti maat talonpoikien puolesta vähäistä korvausta vastaan. Tämä tapahtui suurmaanomistajien kustannuksella, jotka Miljutinin mielestä muodostivat puolalaisnationalismin ytimen. Lisäksi roomalaiskatolisen kirkon asemaa heikennettiin ja kaikki sen papit ja munkit erotettiin koululaitoksen palveluksesta. Miljutin nimitettiin Puolan ministerivaltiosihteeriksi, mutta hän joutui jäämään eläkkeelle vuonna 1866 saatuaan halvauskohtauksen.
Nikolai Miljutinin veli oli sotaministeri Dmitri Miljutin.
Jerusalem-syndrooma
Jerusalem-syndrooma on psykologinen oireyhtymä, josta Jerusalemissa käyvä turisti voi kärsiä. Siihen sairastuvat etupäässä turistit, jotka kokevat kaupunkiin tullessaan uskonnollisia tai mystisiä elämyksiä jopa ilmestyksiä, jotka saattavat toisinaan saada niin voimakkaita ilmaisumuotoja, että tarvitaan psykiatria tai joskus sairaalahoitoa. Jerusalem koetaan raamatullisena kaupunkina, pyhänä, suorastaan taivaallisena paikkana, eikä sitä niinkään nähdä nyky­aikaisena urbaanina kaupunkina. Henkilö voi esimerkiksi uskoa kaupungilla kävellessään olevansa Neitsyt Maria, Jeesus tai joku muu Raamatun henkilö.
Jerusalemin psykiatrian ylilääkärin Jair Barellin mukaan oireyhtymästä kärsivät ihmiset voidaan jakaa kolmeen ryhmään. Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat ne, jotka olisivat jo ennen matkaa tarvinneet psykiatrista hoitoa. Joskus tähän ryhmään kuuluvat kokevat, että heillä on jokin uskonnollinen kutsumus. Eräskin uskoi tehtävänään olevan muslimien pyhien paikkojen hävittäminen. Hän yritti sytyttää palamaan al-Aksa-moskeijan. Tuomioistuin lähetti hänet syyntakeettomana kotimaahansa mielisairaalaan. Toiseen ryhmään kuuluvat ne, joilla on ollut mielenterveysongelmia mutta joita ei kuitenkaan pidetä mieli­sairaina. Heillä voi olla erikoisia päähänpiinttymiä, mutta usein he ovat mukana jossain ryhmässä, joka pystyy pitämään tällaiset yksilöt maan tasalla. Kolmas ryhmä ovat ihmiset, jotka ovat ennen Jerusalemin matkaa olleet vailla mitään erityisiä sielullisia ongelmia, ja matkalla koettu, kenties aivan psykoottinenkin vaihe häviää heillä kotiin palaamisvaiheessa.
Kaksi kolmasosaa Jerusalem-syndromasta kärsivistä on ollut juutalaisia ja yksi kolmasosa kristittyjä.
Dromomania
Dromomania (kreikan sanasta "dromos" (δρóμος) 'tie, suunta') on harvinainen mielenterveyshäiriö, jossa potilaalla on hallitsematon tarve vaeltaa paikasta toiseen. Historian kenties tunnetuin esimerkki on ranskalaisen, armeijasta kotiutetun "Jean-Albert Dadasin" tapaus. Lähteiden mukaan Dadas vaelsi ainakin Prahaan, Berliiniin, Moskovaan ja Wieniin toteuttaessaan pakkomiellettään. Kun tapaus uutisoitiin sanomalehdissä vuonna 1886, oli seurauksena muutaman vuoden kestänyt mutta itsekseen sammunut dromomaniaepidemia.
Jonathan Williams (jalkapalloilija)
Jonathan Peter Williams (s. 9. lokakuuta 1993, Pembury, Kent, Englanti) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Crystal Palacea, jonka organisaatiossa on pelannut koko uransa ajan.
Englannissa syntyneen ja kasvaneen Williamsin isä on kotoisin Walesistä, ja maajoukkuetasolla hän edustaa isänsä kotimaata. A-maajoukkuedebyyttinsä Williams teki maaliskuussa 2013, tullen vaihdosta kentälle MM-karsintaottelussa Skotlantia vastaan.
Nicoleta Albu
Nicoleta Albu (s. 10. elokuuta 1988 Brăila) on romanialainen soutaja. Hän edustaa seuratasolla Olimpia Bukarestia.
Albu voitti vuonna 2005 juniorien maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa ja oli ottamassa hopeaa kahdeksikoista. Hän oli perämiehettömissä kaksikoissa pronssilla juniorien MM-kilpailuissa 2006 sekä aikuisten sarjan Euroopan-mestaruuskisoissa seuraavana vuonna. Albu sai ensimmäiset aikuisten MM-mitalinsa 2009 Poznańissa, jossa hän sai hopeaa niin kahdeksikosta kuin perämiehettömästä kaksikostakin. Hän kului myös seuraavana vuonna maansa pronssia saaneeseen kahdeksikkojoukkueeseen. Albu voitti perämiehettömissä kaksikoissa kultaa EM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012, ja hän sai molempina vuosina myös pronssia pariaironelikossa. Albu sousi Lontoon olympialaisissa 2012 kahdeksikoissa, joissa Romania sijoittui neljänneksi. Hän oli vuonna 2013 Sevillan EM-kisoissa jälleen maansa kahdeksikkojoukkueessa, joka voitti kultaa.
Marjorie Homer-Dixon
Marjorie Homer-Dixon (10. elokuuta 1945 Indokiina) on kanadalainen entinen meloja.
Dixon osallistui Méxicon olympialaisissa 1968 500 metrin kajakkiyksiköihin, joissa hän putosi keräilyerissä. Hän oli samassa lajissa välierissä saakka Münchenin kisoissa 1972, joissa Dixon kilpaili myös 500 metrin kajakkikaksikoissa Claudia Huntin kanssa karsiutuen kuitenkin keräilyerissä.
Luettelo historiallisista valtioista, joita ei ollut tunnustettu
Tämä on luettelo historiallisista valtioista, joita ei ollut tunnustettu tai jotka oli tunnustettu vain osittain. Siihen sisältyvät entiset geopoliittiset kokonaisuudet, jotka pyrkivät tulemaan hyväksytyiksi itsenäisinä valtioina, mutta jotka eivät koskaan saavuttaneet maailmanlaajuista diplomaattista tunnustusta. Luetteloon kuuluvilla ryhmittymillä oli sekä "de facto" -määräysvalta alueisiinsa että tietyn asteinen autonomia, jonka kautta ne pyrkivät itsenäiseksi valtioksi. Lisäksi luettelo sisältää joitain maita, joilla ei kyseistä määräysvaltaa ollut, mutta jotka olivat kuitenkin vähintään yhden virallisesti tunnustetun valtion tunnustamia.
Luetteloon kuuluvat alueet määrittyvät siten, että niiden on pitänyt ensin julistautua itsenäisiksi, ja sen jälkeen vielä joko:
De mortuis nil nisi bene
De mortuis nil nisi bene () on latinakielinen aforismi. Se esiintyy usein myös muodossa "De mortuis nihil nisi bonum". Sanonnasta käytettyjä vapaampia suomennoksia ovat muun muassa "”Kuolleista ei pidä puhua muuta kuin hyvää”" ja "”Kuolleista ei pidä puhua pahaa”".
Lauseen on ensimmäisenä kirjannut ylös kreikankielisessä muodossa historioitsija Diogenes Laertios 200-luvulla julkaistussa teoksessaan "Merkittävien filosofien elämät ja opit". Latinankielisenä se yleistyi 1500-luvulla italialaisen munkin Ambrogio Traversarin Diogeneen kirjasta tekemän käännöksen myötä.
Aforismista tuli Euroopassa suosittu 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Lause on yleinen etenkin Keski-Euroopassa kirkkojen yhteydessä olevien ruumishuoneiden seinäkirjoituksena. Suomessa se löytyy ainakin vuonna 1898 valmistuneen Euran kirkon ruumishuoneen ovikirjoituksena.
Kirjallisuudessa aforismi esiintyy muun muassa Dorothy L. Sayersin, Kurt Vonnegutin, Arthur C. Clarken, Sigmund Freudin ja Anton Tšehovin tuotannoissa. Suomalaisen heavy metal -yhtye Tarotin vuonna 1986 ilmestyneellä albumilla Spell of Iron on myös kappale nimeltään "De Mortui Nil Nisi Bene".
Bulgarialaiset eurokolikot
Bulgarialaiset eurokolikot ovat Bulgarialle suunniteltuja eurokolikoita. Bulgaria suunnitteli alun perin ottavansa euron valuutakseen vuonna 2015. Bulgarian pitää kuitenkin ensin liittyä Schengen-alueeseen ja Euroopan vaihtokurssimekanismin (ERM) jäseneksi ja olla jäsenenä vähintään kaksi vuotta. Kesäkuussa 2018 Bulgarian talousministeri Vladislav Goranov ilmoitti Bulgarian suunnittelevan liittyvänsä ERM:n jäseneksi kuun lopussa, jolloin Bulgaria voisi ottaa euron valuutakseen vuonna 2020. Heinäkuussa 2018 Bulgaria hyväksyi suunnitelman liittyä ERM:n jäseneksi heinäkuussa 2019, jolloin Bulgaria voisi ottaa euron valuutakseen vuonna 2021.
Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta kääntöpuolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Kaikissa bulgarialaisissa eurokolikoissa on kansallisella puolella sama aihe. Niihin on kuvattu Madaran ratsastaja, joka on keskiaikainen kiveen hakattu kallioveistos Bulgariassa Madaran kylässä lähellä Šumenin kaupunkia.
Luettelo Belgian lentoyhtiöistä
Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, jotka operoivat tai ovat operoineet Belgiassa.
Pascal Behrenbruch
Pascal Behrenbruch (s. 19. tammikuuta 1985, Offenbach am Main) on saksalainen yleisurheilun moniottelija.
Behrenbruch voitti vuonna 2012 Helsingin EM-kilpailuissa kymmenottelun Euroopan mestaruuden. 196-senttisen saksalaisen vahvuudet ovat heittolajeissa.
Valentin Lavillenie
Valentin Lavillenie (s. 16. heinäkuuta 1991 Barbezieux-Saint-Hilaire) on ranskalainen seiväshyppääjä. Hän voitti pronssia alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2013 Tampereella. Hän sijoittui kuudenneksi sisäratojen EM-kilpailuissa Prahassa 2015. Hän jäi Moskovan MM-kilpailujen 2013 loppukilpailussa ilman tulosta. Lontoon MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui loppukilpailusta.
Lavillenien ulkoratojen ennätys on huhtikuussa 2016 hypätty 571 cm ja halliennätys helmikuussa 2015 hypätty 580 cm.
Lavillenien veli, Renaud Lavillenie, on seiväshypyn olympiavoittaja.
Närpes Nybro
Närpes Nybro on kivinen museosilta Närpiön keskustassa. Silta on kolmiaukkoinen holvisilta ja valmistunut vuonna 1842. Sillan hyötyleveys on 7 metriä ja kokonaispituus 68,2 metriä. Sen vapaat aukot ovat 9,5 metriä leveitä.
Nybron suunnitelmat laati Suomen koskenperkausjohtokunnan, sittemmin Tie- ja vesikulkulaitosten johtokunnan, C. F. Favorin vuonna 1839. Sillan kivet on saatu Närpiön Bölestä, kivilaji on rapakivigraniittia. Silta on muurattu sementillä, ja sen työn laatu on huoliteltua.
Närpes Nybro sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin teemakohteessa ”museosillat”.
Tuholaiseläimet
Tuholaiseläimet ovat kasveja vahingoittavia eläimiä. Viljaa ja hyötypuutarhan kasveja vioittaessa ne saattavat heikentää tai huonontaa
satoa. Jotkut eläimet vioittavat myös lehtiä ja versoja ja näin ne vahingoittavat myös koristekasveja. Myös metsätalouden puun tuotanto kärsii
ajoittain esimerkiksi mäntypistiäisen toukkien aiheuttamista vioituksista. Monet hyönteislajeista vahingoittavat kasveja toukkina, mutta jotkut hyönteiset vahingoittavat
kasveja myös aikuisina. Myös etanat sekä myyrät ja jotkut muut pienet nisäkkäät aiheuttavat vahinkoa maanviljelylle ja puutarhanhoidolle. Tuholaiseläimiä torjutaan erilaisilla viljelymenetelmillä, joita ovat kasvivuorottelu, maan muokkaus, tasapainoinen
lannoitus, oikea kylvöaika sekä kateharson ja kestävien lajikkeiden käyttö. Niitä torjutaan myös torjunta-aineilla ja niiden luontaisilla vihollisilla.
Koristekasvilajeja vioittavat muun muassa lehtikirvat ja kempit. Erityisesti kirvojen vioituksia esiintyy seljoissa, orapihlajassa, tuomessa ruusuissa, jasmikkeissa ja humalassa. Toukkina kasveja vahingoittavia hyönteisiä ovat tammikääriäinen, ruusunversopistiäinen ja tuomenkehrääjäkoi.
Ansarijauhiainen vaivaa alppiruusuja ja on yleinen tuholaiseläin myös kasvihuoneessa. Jotkut hyönteiset vioittavat kasveja naaraan muniessa.
Esimerkiksi pusillapistiäisnaaraan muniessa lehti kiertyy rullalle. Muita tuholaishyönteislajeja ovat ruusupistiäinen, äkämäpistiäiset kehrääjäpunkki, ja 
ruusuetanainen.
Myyristä kasveja vahingoittavat vesi- ja peltomyyrä. Myös jänikset vahingoittavat talvella puita ja pensaita.
Kultarusopyrstö
Kultarusopyrstö ("Erythrocercus holochlorus") eli aiemmalta suomenkieliseltä nimeltään kultapikkumonarkki on varpuslintulaji. BirdLife Suomen luokittelussa se on luokiteltu silkkikerttusten heimoon, mutta toisissa lähteissä se on luokiteltu kuuluvaksi monarkkeihin.
Kultarusopyrstöä tavataan Keniassa, Somaliassa ja Tansaniassa. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lakkirusopyrstö
Lakkirusopyrstö ("Erythrocercus mccallii") eli aiemmalta nimeltään ruskopikkumonarkki on varpuslintulaji. BirdLife Suomen luokittelussa se on luokiteltu silkkikerttusten heimoon, mutta toisissa lähteissä se on luokiteltu kuuluvaksi monarkkeihin.
Lakkirusopyrstöä tavataan laajalla alueella Afrikan länsi- ja keskiosissa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viherrusopyrstö
Viherrusopyrstö ("Erythrocercus livingstonei") eli aiemmalta nimeltään viherpikkumonarkki on varpuslintulaji. BirdLife Suomen luokittelussa se on luokiteltu silkkikerttusten heimoon, mutta toisissa lähteissä se on luokiteltu kuuluvaksi monarkkeihin.
Viherrusopyrstöä tavataan Malawissa, Mosambikissa, Tansaniassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Barakat Al-Harthi
Barakat Mubarak Al-Harthi (s. 15. kesäkuuta 1988 Ibra) on omanilainen pikajuoksija.
Al-Harthi kärähti vuonna 2012 kiellettyjen aineiden käytöstä, ja sai kuuden kuukauden kilpailukiellon.
Kielto päättyi ajoissa joten hän pääsi osallistumaan vuoden 2012 olympialaisiin.
Aladdin (suklaa)
Aladdin on suklaakonvehtirasia, jota valmistaa Kraft Foods Upplands Väsbyssä. Ruotsalainen Marabou toi sen markkinoille vuonna 1939.
Aladdinin suklaarasioita oli alun perin saatavilla kolmea eri kokoa. Sittemmin se on ollut suosituin suklaarasia Ruotsin markkinoilla, varsinkin joulumarkkinoiden aikana. Aladdinia myydään maassa vuosittain noin 2,5 miljoonaa rasiaa. Aladdinista on kehitetty myös "Paradis"-niminen suklaakonvehtirasia, joka tuli markkinoille vuonna 1957. Molempia markkinoidaan myös Suomessa. Suklaarasian nimi "Aladdin" tulee Tuhannen ja yhden yön tarinoista. Nykyään Aladdinia myydään punavalkoisissa ja Paradisia sinikeltaisissa rasioissa, jota myytiin myös sinivalkoisena vuosina 1971-1977.
Syyskuussa 2014 Marabou ilmoitti poistavansa rasiasta hasselpähkinäkonvehdin ja korvaavansa sen vadelmalakritsalla.Erot nykyisen Paradisin ja Aladdinin valikoimien välillä.
Paradis
Paradis on ranskalainen elektronisen musiikin duo, joka koostuu Simon Ménysta ja Pierre Rousseausta. Duo on allekirjoittanut levytyssopimuksen Universal Musicin omistamalle levy-yhtiölle Maison Barclaylle. He nousivat kuuluisuuteen julkaistessaan ensimmäisen 12″-singlensä ”Parfait Tirage” levy-yhtiöllä Beats in Space. Paradis on esiintynyt Ranskan DJ-tapahtumissa esiintyen Nuits Sonores ja Rex Club -yökerhoilla.
Ludvig III
Ludvig III -nimisiä hallitsijoita ovat olleet:
Sapelileuat
Sapelileuat (Evermannellidae) on auloppikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä kaikista trooppisista ja subtrooppisista valtameristä.
Sapelileukojen heimoon kuuluu 3 sukua ja 7 lajia. Kooltaan heimon lajit ovat pienehköjä ja kasvavat suurimmillaan noin 13–19 cm:n mittaisiksi. Ruumiinrakenteeltaan sapelileuat ovat pitkänoamisia kaloja. Tyypillisiä piirteitä ovat usein teleskooppimaiset silmät, suuri, silmän taakse ulottuva suu ja kookkaat terävät hampaat, lyhyehkö selkäevä, rasvaevä, voimakkaasti haarautunut pyrstöevä ja pitkä peräevä. Heimon lajeilla ei ole uimarakkoa. Sapelileukalajeilla ei ole suomuja ja väriltään kalat ovat harmaita, ruskeita tai tummanruskeita. Heimon kalat ovat hermafrodiitteja.
Sapelileukalajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla tyypillisesti noin 400–1 000 metrin syvyydessä. Öisin ne voivat tulla lähemmäs pintaa saalistamaan. Sapelileukojen ravintoa ovat kalat ja kalmarit.
Bumpy Ride
Bumpy Ride on kappale ruotsalais-kinshasankongolaiselta R&B-laulaja-lauluntekijä Mohombilta. Se julkaistiin 24. elokuuta 2010 hänen debyyttialbuminsa, MoveMeantin ensimmäisenä singlenä. Kappaleen ovat sanoittaneet RedOne, Bilal ”The Chef” Hajji, AJ Junior, Moe Faisal ja Mohombi, sekä tuotti RedOne. Se on ensimmäinen julkaisu RedOnen omistamalta 2101 Records levy-yhtiöltä. Kappaleesta tuli ykköshitti Hollannissa, sekä pääsi kymmenen parhaan joukkoon Belgiassa, Tšekissä, Tanskassa, Suomessa, Ranskassa, Norjassa, Puolassa, Slovakiassa ja Ruotsissa.
US digital download
German digital download
French digital download
Aleksandr Jagubkin
Aleksandr Gennadjevitš Jagubkin (, , 25. huhtikuuta 1961 Donetsk, Ukrainan SNT – 7. elokuuta 2013) oli Neuvostoliittoa urheilu-urallaan edustanut nyrkkeilijä, maailman- ja euroopanmestari.
Jagubkin voitti sarjan 91 kg maailmanmestaruuden Münchenissä 1982. Euroopan-mestaruuskilpailuista hän voitti kolme kultamitalia ja yhden hopean. Los Angelesin kesäolympialaiset 1984 jäivät Jagubkinilta väliin Neuvostoliiton ja muiden itäblokin maiden boikotin vuoksi.
Jagubkin kuoli 7. elokuuta 2013, 52-vuotiaana.
Mihail Dudaš
Mihail Dudaš (, s. 1. marraskuuta 1989 Novi Sad) on serbialainen kymmenottelija.
Dudaš sijoittui 15:nneksi Hengelon alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007. Seuraavana vuonna hän sai pronssia saman ikäluokan MM-kilpailuissa Bydgoszczissa pistein 7663. Hän sijoittui kolmanneksi myös Kaunasin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 pistemäärällä 7855. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän keskeytti.
Dudaš sai 2011 pronssia Ostravan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Serbian ennätyspisteillä 8117 ja sijoittui kuudenneksi Daegun MM-kilpailuissa, jossa paransi maansa ennätykseen tulokseen 8256 pistettä. Seuraavana vuonna hän sijoittui neljänneksi Helsingin EM-kilpailuissa, mutta keskeytti Lontoon olympialaisissa.
Dudaš saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa Göteborgissa 2013 pronssia seitsenottelussa Serbian ennätyspistein 6099. Saman vuoden Moskovan MM-kilpailuissa hän oli kymmenottelussa 14:s maansa ennätyksellä 8275. Hän sai pronssia Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 pistein 8153. Hän keskeytti kymmenottelun Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän sijoittui seitsenottelussa 14:nneksi. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän keskeytti.
Lähteet: Tilastopaja, IAAF
NR = maan ennätys
Ala-Rievelin kalliomaalaus
Ala-Rievelin eli Lusin kalliomaalaus sijaitsee Ala-Räävelin rannalla Lusin kylässä Heinolassa, entisessä Heinolan maalaiskunnassa, Päijät-Hämeessä. Kalliomaalaus sisältää venekuvioita ja sen löysi Timo Miettinen vuonna 1977.
Kalliomaalaus sijaitsee kalliossa Ala-Rievelin luoteisrannalla noin 200 metriä Haukkasaaresta lounaaseen. Rinne nousee jyrkästi järven rannasta kohdaten kalliojyrkänteen ylempänä mäessä. Pystykallio on rikkonainen ja jättää maalauksille suojaisia kohtia kalliokulmauksien ja -lippojen alta. Kallio aukeaa itäkaakkoon. Kohde on niin sanotun Mäntyharjun reitin varrella.
Maalausalue, joka on 4 metriä leveä ja 2 metriä korkea, jakaantuu pääryhmään ja pienempään kuvioryhmään. Alimmat väriläiskät ovat puoli metriä maanpinnasta ja noin 4,5 metriä järvenpinnasta. Pääryhmä sijaitsee kalliohalkeaman alapuolella suojaavan lipan lata ja erottuu kauaksi punaväriläiskän takia. Läiskässä on käytetty punaväriä runsaasti ja se on puuroutunut melko tasaiseksi. Läiskän vasemmasta reunasta voi tunnistaa ihmishahmon piirteet. Ihmisen kädet ovat sivuille ylös kohotettuina. Myös kaksi venekuviota, jolla on kaarevat veneenpohjat, on maalattu allekkain.
Alapuolelta oikealta erottuu venekuvioita, jotka on maalattu allekkaiseksi sarjaksi. Venekuvioiden lukumäärän voi arvioida: kalliokolossa vaikuttaa olevan neljä venettä ja näiden yläpuolella vaikuttaa olevan jäänteitä neljästä kuviosta, ehkä myös venekuvioista.
Pääryhmästä oikealle sijaitsee kuvioiden katkelmia, jotka ovat haalistuneet ja kuluneet tunnistamattomiksi.
Jack Clement
Jack Henderson Clement (5. huhtikuuta 1931 Whitehaven, Tennessee, Yhdysvallat – 8. elokuuta 2013 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen country-laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja.
Jack Henderson Clement syntyi Tennesseen Whitehavenissa lähellä Memphisiä. Teini-iässä hän listautui Yhdysvaltain merijalkaväkeen. Palveltuaan merijalkaväessä neljä vuotta, hän kiersi jonkin aikaa bluegrass-yhtyeen kanssa, kunnes palasi Memphisiin vuonna 1954. Henderson omaksui "Cowboy"-lempinimensä soittaessaan steel-kitaraa opiskeluaikoinaan Memphis State Universityssa.
Clement aloitti Sun Records -levy-yhtiössä miksaajana muun muassa Roy Orbisonin, Carl Perkinsin, Johnny Cashin, Charlie Richin ja Jerry Lee Lewisin varhaisissa levytyssessioissa. Hän äänitti Roy Orbisonin ja Jerry Lee Lewisin ensilevytykset. Sun Recordsilla työskennellessään Clement kirjoitti kaksi Johnny Cashin tunnetuimmaksi tulleista lauluista, "Ballad of a Teenage Queen" ja "Guess Things Happen That Way".
Sam Phillipsin annettua Clementille potkut, hän muutti vuonna 1959 Nashvilleen työskennelläkseen Chet Atkinsin kanssa. Piakkoin hän muutti edelleen Beaumontiin, Texasiin, missä hän tapasi George Jonesin ja suostutteli Jonesin esittämään laulun "She Thinks I Still Care", josta tuli eräs Jonesin tunnetuimpia hittejä. Palattuaan Nashvilleen vuonna 1965, Clement rahoitti tuolloin vielä tuntemattoman Charley Priden demolevyn ja suostutteli Chet Atkinsin palkkaamaan Priden RCA-yhtiön listoille. Clement kirjoitti Priden kaksi ensimmäistä hittiä, "Just Between You and Me" ja "I Know One", sekä tuotti Priden 13 ensimmäistä pitkäsoittolevyä RCA-levymerkille.
Clement käynnisti Don Williamsin soolouran oman JMI-levymerkkinsä kautta. Tästä projektista käynnistyi myös Allen Reynoldsin merkittävä levytuottajaura. Clementin levymerkki julkaisi myös ensimmäisenä Townes Van Zandtin levyjä ja Bob McDill kirjoitti lauluja Clementin yhtiölle. 1970-luvulla Clement tuotti muun muassa Waylon Jenningsin levyn Dreaming my Dreams, jota pidetään eräänä vuosikymmenen "Outlaw"-countryn hienoimmista. Clementin oma levy, "All I Want to Do in Life" julkaistiin vuonna 1978.
Countrymusiikin ohella Clement tuotti kolme Memphisissä levytettyä raitaa (esim. "When Love Comes to Town" ja "Angel of Harlem") U2:n "Rattle and Hum" -levylle. Hän tuotti myös levyllisen Louis Armstrongin musiikkia. Tuottajauransa ohella Clement on perustanut neljä merkittävää musiikkistudiota Nashvilleen, tuottanut kauhuelokuvan. Hän tuotti myös Don Williamsin musiikkivideon vuonna 1972, mikä oli tuohon aikaan – yhdeksän vuotta ennen MTV:n syntyä – varsin poikkeuksellista.
Clementin urasta kertova dokumenttielokuva "Shakespeare Was a Big George Jones Fan: Cowboy Jack Clement's Home Movies" julkaistiin 2005. Elokuvassa käydään lävitse Clementin uraa ja haastatellaan muun muassa U2:n Bonoa, Johnny Cashia, Waylon Jenningsia ja Dolly Partonia. Hänet valittiin Country-musiikin Hall of Fame:en vuonna 2013. Jack Clement kuoli maksasyöpään kotonaan Nashvillessa 8. elokuuta 2013.
Gordon Thomas
Gordon W. "Tiny" Thomas (18. elokuuta 1921 Shipley, West Yorkshire – 10. huhtikuuta 2013 Peterborough) oli brittiläinen maantiepyöräilijä ja olympiamitalisti.
Thomas kuului Ison-Britannian kolmihenkiseen, maantieajon joukkuekilpailun olympiahopeaa Lontoossa 1948 voittaneeseen joukkueeseen. Yksilökilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi. Toisessa maailmansodassa Thomas palveli tykistössä Pohjois-Afrikan ja Italian taistelukentillä.
Thomas kuoli Peterboroughissa 10. huhtikuuta 2013, 91-vuotiaana.
HMS Caledonia (1808)
HMS Caledonia oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1808 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva. Se oli suurennettu versio "HMS Hiberniasta", jota pidettiin aikansa onnistuneimpana kolmikantisena aluksena.
Alus tilattiin 6. marraskuuta 1794 Plymouthin laivastontelakalta. Aluksen piti olla 100-tykkinen, mutta jo ennen rakennustöiden aloittamista Sir William Rule muutti 1795 aluksen 120-tykkiseksi. Alukselle varattiin nimi "HMS Caledonia" 19. tammikuuta 1796. Sen köli laskettiin tammikuussa 1805 ja alus laskettiin vesille 25. kesäkuuta 1808. Alus valmistui vielä samana vuonna 23. syyskuuta, jolloin sen rakentamiskustannukset olivat 96381 ja varustamiskustannukset 6711 puntaa.
Aluksen, josta tuli esikuva seuranneille kolmikantisille, piirustuksia muokattiin rakennustöiden aikana, jotta rakenteellinen vahvuus ja merikelpoisuus saataisiin mahdollisimman hyviksi. Kylkien nostolla yhdellä 30 sentillä saatiin aluksen tykit käyttöön kovemmassakin merenkäynnissä.
Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1808 ensimmäisenä päällikkönään William Bedford. Se oli amiraali James Gambierin lippulaivana helmikuusta huhtikuuhun 1809, ja alus osallistui huhtikuussa Basque Roadsin taisteluun. Myöhemmin samana vuonna alus oli kommodori Harry Nealen lippulaivana ja seuraavana vuonna kontra-amiraali Francis Pickmoren. Alus lähti helmikuussa 1810 Välimerelle Cadiziin.
Lorenzo Buffon
Lorenzo Buffon (s. 19. joulukuuta 1929 Majano, Italia) on jalkapallomaalivahti, joka pelasi Italian Serie A:ta AC Milanin Genoan, Inter Milanin sekä Fiorentinan joukkueissa. Hänellä on neljä maansa mestaruutta AC:n riveissä ja yksi Interissä. Italian jalkapallomaajoukkueen kokoonpanossa hän esiintyi 15 kertaa vuosina 1958–1962.
Philippe Gaumont
Philippe ”La Gaume” Gaumont (22. helmikuuta 1973 Amiens – 17. toukokuuta 2013 Arras) oli ranskalainen maantie- ja ratapyöräilijä sekä olympiamitalisti.
Gaumont kuului Ranskan nelihenkiseen, joukkueaika-ajon olympiapronssia Barcelonassa 1992 voittaneeseen joukkueeseen. Hän saavutti myös joukkuetakaa-ajon MM-pronssia vuonna 2000. Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 hän oli takaa-ajossa viides. Vuonna 1997 hän voitti Gent–Wevelgem-kilpailun. Gaumont kertoi avoimesti käyttäneensä useasti dopingia kilpaurallaan ja muun muassa kirjoitti aiheesta kirjan. Hän kertoi myös tavoista, jolla dopinginkäyttöä pyrittiin salaamaan.
Huhtikuussa 2013 Gaumont sai sydäninfarktin ja vajosi koomaan. 13. toukokuuta hänen uutisoitiin kuolleen, mutta erään ranskalaislehden mukaan hän oli tuolloin aivokuollut ja keinotekoisessa koomassa pidetty. Gaumontin uutisoitiin kuolleen 17. toukokuuta 2013. Hän oli kuollessaan 40-vuotias.
Fredrik Kaarle (Preussin prinssi)
Fredrik Kaarle (; 20. maaliskuuta 1828 Berliini – 15. kesäkuuta 1885 Klein Glienicke) oli preussilainen prinssi ja sotamarsalkka, joka toimi keskeisenä komentajana Saksan yhdistymiseen johtaneissa sodissa.
Fredrik Kaarlen vanhemmat olivat prinssi Kaarle, kuningas Vilhelm I:n veli sekä Saksi-Weimarin Maria. Hän sai lapsesta alkaen sotilaallisen koulutuksen ja osallistui kenraali Friedrich von Wrangelin päämajassa ensimmäiseen Tanskan–Preussin sotaan vuonna 1848 sekä Badenin sotaretkeen vuonna 1849. Fredrik Kaarle ylennettiin 1852 everstiksi, 1854 kenraalimajuriksi ja 1861 ratsuväenkenraaliksi, ja hän toimi vuodesta 1860 kolmannen armeijakunnan komentajana. Hän julkaisi samana vuonna myös huomiota herättäneen sotatieteellisen teoksen "Eine militärische denkschrift von P. F. C.". Vuonna 1864 käydyssä toisessa Tanskan–Preussin sodassa prinssi toimi ensin armeijakunnan ja toukokuusta 1864 alkaen koko sotaretken komentajana. Kaksi vuotta myöhemmin käydyssä Preussin–Itävallan sodassa hän komensi ensimmäistä armeijaa, joka yhdessä Elben armeijan ja toisen armeijan kanssa saavutti voiton ratkaisevassa Königgrätzin taistelussa 3. heinäkuuta 1866.
Ranskan–Saksan sodassa 1870–1871 Fredrik Kaarle oli toisen armeijan komentajana. Elokuussa 1870 käydyissä taisteluissa hän pakotti ranskalaisen F. A. Bazainen armeijan perääntymään Metziin ja jäi sen jälkeen piirittämään kaupunkia, kunnes Bazaine antautui 27. lokakuuta. Voittoa seuranneena päivänä Fredrik Kaarle ylennettiin sotamarsalkaksi. Sen jälkeen hän valtasi Orléansin ja löi kenraali Antoine Chanzyn komentaman Loiren-armeijan joulukuun alussa sekä Chanzyn loput joukot Le Mansin luona kuukautta myöhemmin. Fredrik Kaarle joutui kuitenkin muun sodanjohdon kritiikin kohteeksi, sillä hänen johtamansa operaatiot olivat voitokkuudestaan huolimatta myös vaatineet runsaat tappiot. Hänellä oli erimielisyyksiä varsinkin yleisesikunnan päällikkö Helmuth von Moltken ja ensimmäisen armeijan komentaja Karl Friedrich von Steinmetzin kanssa.
Fredrik Kaarle oli vuodesta 1854 naimisissa Anhaltin prinsessa Maria Annan kanssa.
Kantatie 60
Kantatie 60 on eri aikoina tarkoittanut seuraavia teitä:Nykyisin tienumero 60 ei ole käytössä.
Väinö Vindician Hirvinen
Väinö Vindician Hirvinen (28. lokakuuta 1869 Rauma – 25. lokakuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen juristi ja senaattori.
Hirvisen vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Salomon Hirvinen ja Mathilda Karolina Fransman. Hän oli naimisissa vuodesta 1899 Edla Skogin kanssa. Hirvinen pääsi ylioppilaaksi 1888 Vaasan lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Yleisen oikeustutkinnon hän suoritti 1892 ja sai varatuomarin arvon 1895. Helsingin lääninvankilan johtajana Hirvinen toimi 1896-1897 ja sitten lyhyitä aikoja virkamiehenä eri puolella maata, kuten Vaasan lääninhallituksen lääninnotaarina, Turun hovioikeuden notaarina ja apujäsenenä, Hämeen lääninhallituksen lääninsihteerinä ja Maanmittaushallituksen sihteerinä. Senaatin oikeusosaston esittelijäsihteeri hän oli 1911–1917 ja senaattori ja oikeusosaston jäsen 1917–1918. Vuodesta 1918 alkaen Hirvinen oli korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos..
Karl Friedrich von Steinmetz
Karl Friedrich Steinmetz (27. joulukuuta 1796 Eisenach – 4. elokuuta 1877 Bad Landeck) oli preussilainen sotapäällikkö.
Steinmetz valmistui upseeriksi vuonna 1813 ja osallistui Napoleonin sotiin 1813–1815. Tanskaa vastaan käydyn sodan aikana 1848 hän komensi jalkaväkirykmenttiä ja sai 1854 ylennyksen kenraalimajuriksi sekä nimityksen Magdeburgin komendantiksi. Vuonna 1864 hänet ylennettiin kenraaliksi. Preussin–Itävallan sodassa 1866 hän oli viidennen armeijakunnan komentaja ja voitti itävaltalaiset Nachodin, Skalitzin ja Schweinschädelin taisteluissa 27.–29. kesäkuuta. Ranskan–Saksan sodassa 1870 Steinmetz komensi ensimmäistä armeijaa, joka osallistui Spicherenin, Colombey-Nouillyn ja Gravelotten taisteluihin sekä Metzin saartamiseen. Hän kuitenkin ajautui erimielisyyksiin sodanjohdon kanssa ja joutui eroamaan jo syyskuussa 1870, minkä jälkeen hänet nimitettiin Posenin ja Sleesian kenraalikuvernööriksi. Hän jätti tämänkin tehtävän seuraavana vuonna ja sai samassa yhteydessä sotamarsalkan arvon.
Pyhittäjä Serafim Sarovilaisen kirkko
Pyhittäjä Serafim Sarovilaisen kirkko () on Sastamalassa Stormin Laukulan kylässä sijaitseva ortodoksinen kirkko. Kirkko kuuluu Moskovan patriarkaatin alaisuuteen. Kirkossa pidettävät jumalanpalvelukset hoitaa isä Vladimir (Zabyshnyi).
Noin kahdeksan kilometrin päässä Sastamalan keskustasta sijaitsevan Serafim Sarovilaisen kirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 2004. Se on hirsirakenteinen karjalaista tyyliä edustava kirkko, joka tuotiin paikalle osina Venäjältä. Kirkkorakennus valmistui 2005 ja toimi aluksi rukoushuoneeena, kunnes se vihittiin kirkoksi vuonna 2007. Vihkimisen suoritti Jegorjevskin hiippakunnan arkkipiispa Mark.
Kirkko on pyhitetty ja nimetty 1700–1800-luvuilla eläneen venäläisen munkin Serafim Sarovilaisen mukaan.
Antti William Heikkilä
Antti William Heikkilä (25. heinäkuuta 1866 Veteli – 14. toukokuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen juristi ja senaattori.
Heikkilän vanhemmat olivat maanviljelijä Aaprami Heikkilä ja Liisa Björkbacka. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Vaasan yksityislyseosta, opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1893. Heikkilä sai varatuomarin arvon 1898.
Heikkilä toimi Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 1914–1918. Hän oli senaattori ja senaatin oikeusosaston jäsen 1918. Vuodesta 1918 alkaen Heikkilä oli korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos.
Antti Heikkilä oli naimisissa vuodesta 1893 Anni Forsmanin kanssa.
Fireball Island
Fireball Island on Milton Bradleyn vuonna 1986 tekemä lautapeli, jossa haetaan saarelta jalokivi ja palataan takaisin aloituspaikkaan.
Junghans
Junghans Uhren GmbH on yksi Saksan suurimpia kelloja valmistavia yrityksiä. Yhtiön mallisto ulottuu edullisista kvartsikelloista luksuskelloihin.
Junghansin perusti Erhard Junghans lankonsa Jakob Zeller-Toblerin kanssa vuonna 1861 Schrambergin kaupungissa Saksassa. Yhtiön nimi oli tuolloin ”Junghans und Tobler”. Junghansin tuotanto kasvoi nopeasti, ja se olikin vuonna 1903 Saksan suurin kelloja valmistava yritys. Junghans keskittyi aluksi valmistamaan seinä- ja kaappikelloja, kunnes se vuonna 1927 aloitti rannekellojen valmistamisen.
1950-luvulla sveitsiläinen arkkitehti-muotoilija Max Bill loi yhtiölle designiltaan ainutlaatuisia kelloja ja mekaanisia koneistoja, jotka nostivat firman imagoa luksus- ja design-kellojen valmistajana. Yhtiö toi vuonna 1970 markkinoille ensimmäisen saksalaisen kvartsirannekellon, nimeltään ”Astro Quartz”. 1980-luvun lopulla julkaistiin markkinoiden ensimmäinen radiokontrolloitu pöytäkello. Tätä seurasi vuonna 1990 julkaistu ensimmäinen radio-ohjattu rannekello nimeltään Mega.
Nykyisin yritys on enimmäkseen keskittynyt valmistamaan automaatti- ja kvartsikoneistoilla varustettuja rannekelloja. Mallistosta löytyy vieläkin muutamia seinäkelloja, mutta niiden osuus mallistosta on marginaalisen pieni.
John Berndt Nordgren
John Berndt Nordgren (22. kesäkuuta 1867 Porvoo – 26. syyskuuta 1941 Helsinki oli suomalainen juristi ja senaattori.
Nordgrenin vanhemmat olivat kauppias Berndt Ulrik Nordgren ja Hulda Christina Munck af Fulkila.. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 Viipurin ruotsalaisesta lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen kameraalitutkinnon ja yleisen oikeustutkinnon 1891. Nordgren sai varatuomarin arvon 1894.
Nordgren toimi Viipurin hovioikeuden kanslistina 1899–1900, kirjaajana 1900, ylimääräisenä viskaalina 1900–1902, notaarina 1902–1906, asessorina 1906–1909 ja hovioikeudenneuvoksena vuodesta 1909 alkaen. Hän oli poliittisista syistä erotettuna ja vangittuna Pietarissa 1912–1913. Nordgren oli senaattori ja senaatin oikeusosaston jäsen 1917–1918. Vuodesta 1918 alkaen Nordgren oli korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos aina vuoteen 1937 saakka.
Nordgren toimi myös pankki- ja liikemiehenä. Hän oli Helsingin arvopaperipörssin johtajana 1914, Suomen Kauppapankki Oy:n 2. johtajana 1914–1915 ja Helsingin Osakepankin johtajana 1917.
Nordgren oli naimisissa kaksi kertaa :
Everstiluutnantti John Valter Voldemar Nordgren (1899–1968) oli John Berdt Nordgrenin poika.
Kontti (täsmennyssivu)
Kontti voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2004 – naisten 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt
Naisten 3 metrin ponnahduslautahypyt Ateenan olympialaisissa kilpailtiin 14. elokuuta 2004.
Kilpailussa hypättiin vain finaali, johon osallistui kahdeksan paria. Jokaisella hyppykierroksella saman joukkueen urheilijat esittivät samanaikaiset, vapaavalintaiset hypyt. Parin jäsenet saivat esittää myös eri hypyt, mutta ehtona oli, että niiden vaikeusasteen tuli olla sama.
Joukkueet hyppäsivät kukin viisi hyppyä.
Gravelotten taistelu
Gravelotten taistelu oli Saksan–Ranskan sodan alkuvaiheen merkittävä taistelu, joka käytiin 18. elokuuta 1870 Gravelotten kylän ympäristössä lähellä Metziä.
Ranskalaisen kenraali François Achille Bazainen komentama alkujaan 140 000 miehen suuruinen Reinin-armeija oli elokuun alussa kärsimiensä tappioiden jälkeen perääntymässä länteen, Metzistä Verduniin, mutta kooltaan huomattavasti pienempi Preussin kolmas armeijakunta katkaisi sen peräytymistien Vionvillessä. Hävittyään 16. elokuuta käydyn Mars-la-Tourin taistelun Bazaine veti seuraavana päivänä armeijansa takaisin Metzin suuntaan kukkuloille, jotka sijaitsivat Saint-Privat-la-Montagnen ja Gravelotten kylien välissä muutaman kilometrin Metzistä länteen.
Ranskalaiset asettuivat linjaan pohjois–etelä-suunnassa ja 18. elokuuta Helmuth von Moltken komentamat yhdistyneet saksalaiset joukot hyökkäsivät lännestä Bazainen vahvoja asemia vastaan. Ranskalaisten eteläistä sivustaa suojasivat valmiit juoksuhaudat ja luonnolliset esteet, eivätkä saksalaiset onnistuneet tekemään läpimurtoa. Taistelu vaikutti siksi jäävän tuloksettomaksi. Saint-Privatin ympäristöön asettunut ranskalaisten pohjoinen sivusta kärsi kuitenkin suuria tappioita ja joutui illalla vetäytymään asemistaan kohti Metziä. Moltke odotti Bazainen valmistelevan vastahyökkäystä avatakseen uudelleen tien Verdunin suuntaan, mutta yllättäen Bazaine päättikin perääntyä koko armeijansa kanssa Metziin.
Saksalaisten tappiot taistelussa olivat noin 20 000 ja ranskalaisten 13 000 miestä. Lopputulos oli kuitenkin saksalaisille menestyksekäs, sillä Bazainen koko armeija jäi loukkuun saarrettuun Metziin. Ranskalaisten toinen pääarmeija yritti marsalkka Patrice de Mac-Mahonin johdolla tulla pelastamaan sen, mutta Moltke sai lyötyä heidätkin ranskalaisille katastrofaalisessa Sedanin taistelussa 1. syyskuuta. Piiritetty Bazaine antautui lopulta 27. lokakuuta.
Rahastusäänite
Rahastusäänite on rap-artisti Jontin 10. toukokuuta 2013 julkaistu albumi. Albumi sisältää Jontin kaikki ”Vastavallankaappaus”-kappaleet sekä muita Jontin vanhoja ennen julkaisemattomia kappaleita. Mukana on myös muutamia uusia kappaleita. "Rahastusäänite" julkaistiin 3rd Rail Musicin kautta. Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan 31. sijalle.
Vahinko kello kaulassa
Vahinko kello kaulassa () on James M. Cainin kirjoittama amerikkalaisen rikoskirjallisuuden klassikko. Teos julkaistiin alkukielellä vuonna 1934 ja suomeksi ensimmäistä kertaa Eero Huhtasen kääntämänä 1970.
Tarinan kertoja on nuori maankiertäjä nimeltä Frank Chambers, joka päätyy töihin Nick Papadakisin omistamaan rasvaiseen californialaiskuppilaan. Kreikkalaista syntyperää oleva Nick ei ole enää nuori, toisin kuin hänen turhautunut vaimonsa Cora – aistikas tummaverikkö, jota aviomies tapaa kutsua ""pieneksi valkoiseksi kyyhkysekseen"". Yhteiselosta seuraa odotetusti ongelmia, ja pian kylmäverinen rikos alkaa vaikuttaa entistä todennäköisemmältä...
Näin naapurissa
Näin naapurissa oli vuosina 1978–1985 lähetetty Yleisradion radio-ohjelma, joka käsitteli Neuvostoliittoa. Sarjaa toimittivat Pentti Kemppainen, Leena Pakkanen ja Heikki Vuohelainen. Ajan tavan mukaan heidät oli valittu ammattitaidon ohella myös puoluepoliittisin perustein: Kemppainen oli vasemmistolainen, Pakkanen keskustapuolueen ja Vuohelainen kokoomuksen kannattaja. Ohjelmaa tehtiin yhteistyössä Neuvostoliiton radion ja uutistoimisto APN:n kanssa. Monet tuon ajan yleisradiolaiset, kuten Hannu Taanila ja Eero Saarenheimo, ovat sittemmin myöntäneet, ettei ohjelmaa tehty varsinaisesti kuulijoiden vaan Suomen ulkopolitiikan tarpeisiin.
Ohjelman edeltäjä oli vuonna 1975 aloitettu viikoittainen 15 minuutin mittainen Naapurineljännes, joka vuonna 1978 päätettiin laajentaa puolituntiseksi "Näin naapurissa" -katsaukseksi.
Muita Neuvostoliittoa myötäileviä radio-ohjelmasarjoja Yleisradiossa olivat taistolaisen Toimittajaliiton jäsenten Kaisa Karikosken ja Raini Lehtosen toimittamat "Työläisen arkea" ja "Neuvostoihmisiä".