hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Niceto Alcalá-Zamora
Niceto Alcalá-Zamora (6. heinäkuuta 1877 Priego de Córdoba – 18. helmikuuta 1949 Buenos Aires, Argentiina) oli espanjalainen valtiomies, joka toimi vuonna 1931 Espanjan toisen tasavallan ensimmäisenä pääministerinä ja vuosina 1931–1936 sen ensimmäisenä presidenttinä.
Alcalá-Zamora valittiin Espanjan parlamenttiin eli cortesiin ensi kerran vuonna 1905. Hän toimi yleisten töiden ministerinä vuonna 1917 ja sotaministerinä vuonna 1922. Tuolloin käynnissä olleessa Rifin sodassa Annualin taistelussa kärsitty tappio johti armeijan johtoa koskeneeseen tutkintaan, jonka seurauksena kenraali Miguel Primo de Rivera kaappasi vallan. Alcalá-Zamora oli tähän saakka ollut monarkisti, mutta hän ei hyväksynyt sitä, että kuningas Alfonso XIII salli Primo de Riveran perustuslainvastaisen diktatuurin, ja hän kääntyi tämän seurauksena tasavallan kannattajaksi. Hän oli mukana, kun Espanjan porvarilliset tasavaltalaiset, sosialistit ja Katalonian vasemmistolaiset separatistit solmivat elokuussa 1930 San Sebastiánin sopimuksena tunnetun liiton. Pian sen jälkeen hänet vangittiin. Kun tasavaltaa kannattaneet puolueet saivat enemmistön huhtikuun 1931 parlamenttivaaleissa, vallankumouskomiteaan kuulunut Alcalá-Zamora vaati kuningas Alfonsoa luopumaan kruunusta. Alfonson paettua maasta Alcalá-Zamora muodosti uuden hallituksen.
Alcalá-Zamora erosi pääministerin tehtävistä jo lokakuussa 1931, sillä hän ei hyväksynyt vasemmiston hallitseman cortesin päätöstä sisällyttää uuteen perustuslakiin katolisen kirkon vastaisia pykäliä. Tästä huolimatta hänet valittiin 11. joulukuuta 1931 uuden tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi. Presidenttinä Alcalá-Zamora yritti huonolla menestyksellä ehkäistä Espanjan poliittisten ryhmien voimistunutta vastakkainasettelua. Hän kieltäytyi antamasta hallituksen johtoa oikeistolaiselle CEDA-puolueelle, joka olisi halunnut kumota tasavaltaisen perustuslain. Hän pyrki pysäyttämään myös radikaalin vasemmiston etenemisen ja julisti sotatilan lokakuussa 1934 Asturian kapinan tukahduttamiseksi. Tämän seurauksena lähes kaikki puolueet kääntyivät häntä vastaan. Johtavana hallituspuolueena toimineen Radikaalin tasavaltalaispuolueen romahdettua skandaaleihin syksyllä 1935 Alcalá-Zamora hajotti parlamentin ja määräsi uudet vaalit. Kun kansanrintamapuolueet saivat enemmistön helmikuun 1936 parlamenttivaaleissa, uusi cortes päätti äänin 238–5 erottaa Alcalá-Zamoran presidentinvirasta. Verukkeena käytettiin sitä, että hän oli ylittänyt valtaoikeutensa hajottamalla parlamentin kahdesti.
Alcalá-Zamora asui myöhempinä vuosinaan maanpaossa Ranskassa ja Argentiinassa.
Eikan pumppu
Eikan pumppu oli 1960-luvun puolivälissä Helsingissä jonkin aikaa vaikuttanut nuorisojengi, joka piti tapanaan kokoontua Eino Leinon patsaan luona Esplanadin puistossa.
Folk-, mod- ja beatnik-liikkeistä tyylivaikutteita hakenut nuorisojoukko koostui lähinnä Helsingin lukiolaisista ja vaati julkisuudessa itselleen nuorisotilaa, jossa voisivat kokoontua ja musisoida. (Helsingissä tosin toimi tuolloin jo ainakin 1957 Hakaniemeen avattu nuorisokahvila Haka-kerho.)
Monet jengin jäsenistä kuuluivat rauhanjärjestö Sadankomiteaan. Pojilla oli pitkähköt hiukset, usein myös korvarenkaita, ja pumpun jäsenillä oli tapana soittaa ulkona kitaraa ja huuliharppua tai valmista musiikkia magnetofonilta eli kannettavalta kelanauhurilta.
Eikan pumpun jäsenet olivat keskeisesti mukana muun muassa Yhdysvaltojen suurlähetystön eteen kokoontuneessa mielenosoituksessa diplomaatti W. Averell Harrimanin vierailua ja Vietnamin sotaa vastaan. Myöhemmin Espan puistossa tapahtuneen puukotuksen jälkeen poliisi esti kokoontumisen Eino Leinon patsaalla.
Jukka Kuoppamäki levytti vuonna 1965 singlen ”Eikan pumppu”. Yleisradio teki jengistä samannimisen 30 minuutin televisiodokumentin 1967, jossa tästä vuonna 1965 alkaneesta ilmiöstä puhutaan jo menneessä aikamuodossa.
Laukaa (täsmennyssivu)
Laukaa voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Suomessa:
Leningradin alueella Venäjällä (muodossa Laukaa tai Luga):
Jahor Filipenka
Jahor Usevaladavitš Filipenka (, łacinkaksi "Jahor Usievaładavič Filipienka", ; s. 10. huhtikuuta 1988 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Primera Divisiónissa pelaavaa Málagaa ja on pelipaikaltaan puolustaja.
Vesa Pylvänäinen
Vesa Heimo Pylvänäinen (27. syyskuuta 1956 – 9. syyskuuta 2013) oli suomalainen helluntailiikkeen vaikuttaja. Hän toimi Suomen helluntaikirkon hallituksen puheenjohtajana. Hän oli 11 vuotta Jyväskylän helluntaiseurakunnan johtaja, ja sitä ennen 33 vuotta muiden helluntaiseurakuntien johtajana. Pylvänäinen jäi sairauseläkkeelle keväällä 2012 ja kuoli eturauhassyövän murtamana syksyllä 2013. Pylvänäinen kuului myös Jyväskylän kaupunginvaltuustoon ja oli kristillisdemokraattien valtuustoryhmän puheenjohtaja.
Marat (1794)
Marat oli Ranskan laivaston 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva.
Alus tilattiin Rochefortin telakalta, jossa sen rakentamisesta vastasi Jean-Denis Chevillard-cadet. Sen köli laskettiin elokuussa 1787. Alus nimettiin 23. huhtikuuta 1790 "Lioniksi" ja edelleen 28. syyskuuta 1793 "Marat'ksi". Se laskettiin vesille 29. huhtikuuta 1794 ja liitettiin laivastoon kesäkuussa 1794.
Alus osallistui 6. marraskuuta 1794 taisteluun. Se onnistui vaurioittamaan "HMS Alexanderia", jolla sai surmansa tai haavoittui 40 henkeä ennen kuin se vallattiin.
"Marat" nimettiin 25. toukokuuta 1795 "Formidableksi". Alus osallistui 22. kesäkuuta 1795 päällikkönsä Linoisin johtamana Groix'n taisteluun, jossa Britannian kuninkaallisen laivaston "HMS Barfleur" valtasi aluksen lähellä Lorientia.
Alus liitettiin lokakuussa 1800 kuninkaalliseen laivastoon nimellä "HMS Belleisle", koska laivastossa oli jo "HMS Formidable". Kanaalin laivastoon liitetyn aluksen päällikkönä oli William Domett.
Alus oli Trafalgarin taistelussa vuonna 1805 kuninkaallisen laivaston tuulenpuoleisen linjan toisena aluksena päällikkönään Wiliam Hargood. Alus kohtasi taistelun kuluessa "Achillen", "Aiglen", "Neptunen", "Fougueux'n", "Santa Anan", "Monarcan" ja "San Juan Nepomucenon". Pian taistelun alettua alus menetti ainoana brittiläisenä aluksena mastonsa, ja se oli siten liikuntakyvytön ja lähes taistelukyvytön purjeiden peittäessä tykkimiesten näkyvyyden. Alus menetti 33 miestä kaatuneina ja 93 haavoittuneina. Fregatti "HMS Naiad" hinasi aluksen taistelun jälkeen Gibraltarille.
Tanskan liityttyä Napoleonin mannermaan sulkemukseen "Belleisle" lähti vuonna 1807 merelle Tanskan Länsi-Intiaan valtaamaan määrätyn laivasto-osaston mukana kontra-amiraali Alexander Cochranen lippulaivana. Osaston muut alukset olivat "HMS Prince George", "HMS Northumberland", "HMS Canada", "HMS Ramillies" ja "HMS Cerberus". Osasto valtasi 17. huhtikuuta "Telemacon", "Carvalhon" ja "Masterin". Tanskan Länsi-Intia vallattiin vasta joulukuussa saarten saatua tiedon Kööpenhaminan taistelusta.
Alus oli vuodesta 1811 alkaen Portsmouthissa, ja se romutettiin vuonna 1814.
HMS Belleisle (1819)
HMS Belleisle oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Repulse-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 18. joulukuuta 1812 Pembroken telakalta. Sen köli laskettiin helmikuussa 1816 ja alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1819. Alus valmistui 22. toukokuuta-21. kesäkuuta 1819 Plymouthissa, minkä jälkeen se sijoitettiin reserviin.
Alus muutettiin joukkojenkuljetusalukseksi 1841 ja se romutettiin 1872.
HMS Eagle (1804)
HMS Eagle oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Repulse-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 4. helmikuuta 1800 Northfleetistä Thomas Pitcheriltä. Sen köli laskettiin elokuussa 1800 ja alus laskettiin vesille 27. helmikuuta 1804. Alus valmistui ja se varustettiin 3. toukokuuta Woolwichissä.
Alus muutettiin vuonna 1830 50-tykkiseksi ja siitä tehtiin 1860 koululaiva. Alus nimettiin 1919 "HMS Eagletiksi", kun se liitettiin osaksi Luoteis-Englannin reservin koulutuskeskusta. Alus tuhoutui tulipalossa vuonna 1926.
Privanet Group
Privanet Group Oyj on suomalainen listaamattomien yritysten arvopaperien välittämiseen ja yritysten rahoitusjärjestelyihin erikoistunut sijoituspalveluyritys. Privanetin verkkosivusto www.privanet.fi on listaamattomien arvopapereiden kaupankäyntipaikka. Privanet Group -konsernin emoyhtiö on Privanet Group Oyj.
Privanet Group -konserniin kuuluvat Privanet Capital Markets Oy, joka keskittyy pääomajärjestelyihin sekä Privanet Securities Ltd, joka ylläpitää listaamattomien yritysten arvopapereiden markkinapaikkaa.
Konsernissa työskentelee n. 30 henkilöä yhdeksällä paikkakunnalla ympäri Suomen.
HMS Repulse (1803)
HMS Repulse oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Repulse-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 4. helmikuuta 1800 Deptfordista Frances Barnard and Companyltä. Sen köli laskettiin syyskuussa 1800 ja alus laskettiin vesille 21. heinäkuuta 1803. Alus valmistui ja se varustettiin 1. elokuuta - 5. lokakuuta Woolwochissa.
Alus osallistui vuonna 1805 Cape Finisterren taisteluun. Se oli 1807 Välimeren laivastossa osallistuen Dardanellien operaatioihin sekä Aleksandrian retkeen. Alus romutettiin 1820.
HMS Magnificent (1806)
HMS Magnificent oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Repulse-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 31. tammikuuta 1805 Blackwallista Perry, Wells & Greeniltä. Sen köli laskettiin huhtikuussa 1805 ja alus laskettiin vesille 30. elokuuta 1806. Alus valmistui ja se varustettiin syyskuusta 24. lokakuuta.
Alus muutettiin proomuksi 1825 ja se myytiin 1843.
HMS Magnificent (1766)
HMS Magnificent oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Ramillies-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 16. joulukuuta 1761 Deptfordin telakalta. Sen köli laskettiin 15. huhtikuuta 1762 ja alus nimettiin 18. huhtikuuta 1763. Alus laskettiin vesille 20. syyskuuta 1766, jonka jälkeen se ankkuroitiin Sheernessiin 22. lokakuuta.
Alukselle tehtiin huoltotöitä Portsmouthissa helmikuusta 1772 marraskuuhun 1774. Alus otettiin heinäkuussa 1778 palvelukseen ensimmäisenä päällikkönään John Elphinston ja se varustettiin merikelpoiseksi syyskuussa. Alus lähti 21. joulukuuta 1779 merelle yhdessä kontra-amiraali Joshua Rowleyn laivasto-osaston "HMS Suffolkin", "HMS Vengeancen" ja "HMS Stirling Castlen" kanssa Leewardsaarille.
Yhdysvaltain vapaussodassa alus kuului amiraali Sir George Rodneyn laivasto-osastoon Karibialla, jossa se osallistui ensin Grenadan taisteluun 6. heinäkuuta 1779. Se kohtasi Rowleyn osaston kanssa Ranskan laivaston fregatit "La Fortunéen", "La Blanchen" ja "L'Elisen" Guadaloupen edustalla. Ranskalaiset olivat heikossa komennossa ja niiden miehistöt olivat heikkoina eivätkä ne kyenneet pakenemaan ylivoimaisia brittejä. Ranskalaiset vallattiin takaa-ajon jälkeen.
Alus osallistui vuonna 1780 Rodneyn laivaston kanssa Martiniquen taisteluun 17. huhtikuuta ja kahteen kahakkaan St. Lucian rannikolla 15. ja 19. toukokuuta. Alus purjehti Rowleyn osaston mukana Jamaikalle ja edelleen saattueen suojana Britteinsaarille, jossa se poistettiin palveluksesta. Alus siirrettiin helmikuussa 1781 huollettavaksi Portsmouthin telakalle, mistä se palasi tammikuussa 1782.
Alus palasi marraskuussa 1781 palvelukseen päällikkönään Robert Linzee ja se lähti merelle 6. helmikuuta 1782 Leewardsaarille. Alus oli Dominicansalmessa 9. huhtikuuta ja se osallistui 12. huhtikuuta Saintesin taisteluun ja Monansalmen kahakkaan 19. huhtikuuta. Alus lähti 21. heinäkuuta Pohjois-Amerikkaan Pigotin osaston mukana ja se oli New Yorkissa 5. syyskuuta - 24.lokakuuta. Alus osallistui Cape Francoisin saartoon marraskuussa. Alus osallistui 15. helmikuuta 1783 yhdessä "HMS St. Albansin" ja "HMS Prudentin" kanssa St. Kittsin taisteluun, jossa osasto kohtasi Ranskan laivaston "La Concorden" ja "L'Amphionin". Taistelussa britit valtasivat "La Concorden". Alus palasi vielä vuonna 1783 Britteinsaarille, jossa se poistettiin palveluksesta.
Napoleonin sodissa alus oli pääosin saartamassa Ranskan satamia ollen 1798-1800 telakalla modernisoitavana.
Amidiinit
Amidiinit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomaisessa funktionaalisessa ryhmässä samaan hiiliatomiin on sitoutunut sekä amino- että iminoryhmä ja rakenteellisesti niitä voidaan pitää karboksyylihappojen typpianalogeina. Amidiinien rakennetta voidaan kuvata yleisellä kaavalla RC(=NR)NR, missä R voi olla vety tai orgaaninen ryhmä.
Amidiinit ovat hyvin voimakkaasti emäksisiä yhdisteitä, koska amidiinin deprotonoituessa muodostuvassa amidiniumionissa konjugoituneet typpiatomit kykenevät stabiloimaan positiivista varausta ja niiden pK-arvo on luokkaa 13–14.. Erityisesti heterosykliset amidiinit kuten DBU ovat yleisesti käytettyjä emäksiä orgaanisen kemian synteeseissä. Amidiinit hydrolysoituvat veden vaikutuksesta amideja ja amiineja tai ammoniakkia.
Amidiinit muodostavat helposti heterosyklisiä yhdisteitä esimerkiksi imidatsoli- ja pyrimidiinijohdannaisia. Pyrimidiinejä muodostuu amidiinien ja 1,3-dikarbonyyliyhdisteiden reagoidessa keskenään.
Amidiinien valmistukseen on useita tapoja. Käytettyjä ovat muun muassa ammoniakin, ammoniumkloridin tai amiinien reaktio iminoeetterien eli imidaattien kanssa, amiinien ja ketenimiinien reaktio ammoniakin kanssa ja ammoniakin tai amiinien reagoidessa nitriilien kanssa. Amiinit reagoivat nitriilien kanssa ainoastaan, jos nitriilissä on myös jokin elektroneja puoleensavetävä ryhmä.
Rutba
Rutba eli ar-Rutba () on kaupunki Länsi-Irakin Anbarin maakunnan länsiosassa, Bagdadista Syyrian Damaskokseen ja Jordanian Ammaniin johtavan maantien varrella. Maakuntakeskus Ramadi sijaitsee kaupungista linnuntietä 286 kilometriä ja pääkaupunki Bagdad 383 kilometriä itään.
Rutba on Anbarin maakunnan Rutban piirikunnan hallintokeskus. Tammikuussa 2014 julkaistu YK:n Irakin analyysiyksikön katsaus arvioi Rutban piirikunnan väkiluvuksi 3 prosenttia koko maakunnan väestöstä (1,482 milj. as.) eli noin 44 000 ihmistä. Sittemmin osa väestöstä on siirtynyt kotiseudultaan väkivaltaisuuksia pakoon.
Kesäkuussa 2014 uutisoitiin Isisin taistelijoiden vallanneen Rutban. Yhdysvaltojen johtamien Nato-maiden liittouma on sittemmin tehnyt useita ilmaiskuja Isisiä vastaan laajan piirikunnan alueella.
Jon Fosse
Jon Fosse (s. 29. syyskuuta 1959 Haugesund) on norjalainen kirjailija ja näytelmäkirjailija.
Fossea pidetään yhtenä nykyajan merkittävimmistä norjalaiskirjailijoista, ja hänen teoksiaan on käännetty yli 40 kielelle ja hänen näytelmiään esitetään ympäri maailman. Fosse kirjoittaa uusnorjaksi.
Fossen esikoisteos "Raudt, svart" julkaistiin vuonna 1983. Kansainvälinen menestys alkoi, kun Fossen näytelmä "Nokon kjem til å komme" (1996) esitettiin Pariisissa vuonna 1999 ja näytelmä "Namnet" (1995) Salzburgin teatterifestivaaleilla vuonna 2000.
Fossen proosatuotannon pääteoksina pidetään romaaneja "Morgon og kveld" (2000) ja "Det er Ales" (2004). Hänelle myönnettiin vuoden 2007 Ruotsin akatemian pohjoismainen palkinto. Vuonna 2015 Fosse sai Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon romaanitrilogiasta "Andvake", "Olavs draumar" ja "Kveldsvævd".
HMS Valiant (1807)
HMS Valiant oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Repulse-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 24. tammikuuta 1805 Blackwallista Perry, Wells & Greeniltä. Sen köli laskettiin huhtikuussa 1805 ja alus laskettiin vesille 24. tammikuuta 1807. Alus valmistui ja se varustettiin 5. helmikuuta - 6. maaliskuuta 1807 Woolwichissa.
Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1807 päällikkönään Kenneth McKenzie, joka luovutti huhtikuussa päällikkyyden James Youngille. Alus osallistui elokuussa Kööpenhaminan tapahtumiin. Aluksen päällikkyyden vastaanotti tammikuussa 1808 George Reynolds ja edelleen John Poo Beresford sekä kesäkuussa Thomas Briggs. Joulukuussa päälliköksi tuli John Hayes ja helmikuussa 1809 Alexander Kerr aluksen ollessa Lorientin edustalla. Maaliskuussa John Bligh'n alaisuuteen siirtynyt alus osallistui huhtikuussa Basque Roadsin taisteluun. Alus oli 17. kesäkuuta 1813 "HMS Acastan" kanssa Cape Sablen edustalla, kun alukset havaitsivat "HMS Waspin" takaa-ajamassa yhdysvaltalaista prikiä. Britit jatkoivat takaa-ajoa noin 100 merimailia, kunnes ne saivat kaapparikirjalla varustetun "Porcupinen" kiinni.
Alus romutettiin vuonna 1823.
Rajaperkiön rautatieasema
Rajaperkiön rautatieasema () on rautatieliikennepaikka -radalla. Se sijaitsee sekä Lapuan ja Kauhavan alueella. Liikennepaikka toimii ainoastaan junakohtauspaikkana eikä sillä ole kaupallista liikennettä.
Okapiru
Okapiru ("Eurycantha calcarata") on kummitussirkkojen heimoon kuuluva suurikokoinen hyönteislaji. Naaraat kasvavat 13 senttimetrin pituisiksi ja jopa 25 gramman painoiseksi. Urosten pituus on yleensä noin 11 senttimetriä.
Uroksilla on voimakkaissa takajaloissaan piikit, joita se käyttää puolustukseen.
Okapirujen luontaista esiintymisaluetta on Papua-Uuden-Guinean viidakko, jossa se viettää aikaansa suurimmaksi kulkien lähinnä maassa lehtien, karikkeen ja aluskasvillisuuden seassa.
Okapiru on myös varsin helppohoitoinen terraarioeläin. Niitä näkeekin myös lemmikkikaupoissa myytävänä. 
Okapiru on kasvinsyöjä. Sen luonnollista ravintoa ovat karhunmarjapensas, tammet, ruusut, orapihlaja ja muratit.
Okapirun terraariossa tulisi olla erilaisia piilopaikkoja esim. lehdet ja terraarioihin tarkoitetut puukoristeet käyvät mainiosti. Pohjamateriaaliksi sopii esim. turve tai multa.
HMS Valiant (1759)
HMS Valiant oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Triumph-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 21. toukokuuta 1757 Chathamin telakalta. Sen köli laskettiin 1. helmikuuta 1758 ja alus laskettiin vesille 10. elokuuta 1759. Se valmistui 9. lokakuuta 1759, jolloin siitä maksettiin 42 589 puntaa viisi shillinkiä ja 10 pennyä.
Alus kuului seitsenvuotisen sodan aikaan Augustus Keppelin laivasto-osastoon. Alus sijoitettiin 1799 satamapalvelukseen ja se romutettiin 1826.
HMS Cumberland (1842)
HMS Cumberland oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1842 vesillelaskettu Cumberland-luokan 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 9. lokakuuta 1833 Chathamin telakalta. Sen köli laskettiin huhtikuussa 1836 ja alus laskettiin vesille 21. lokakuuta 1842. Alus valmistui 7. joulukuuta varustettuna reserviin. Alus varustettiin elokuusta 1846 tammikuuhun 1846.
Alus otettiin palvelukseen 31. elokuuta 1850 Chathamin vartiolaivaksi päällikkönään Peter Richards. Alus otettiin 7. tammikuuta 1851 uudelleen palvelukseen päällikkönään George Henry Seymour. Alus määrättiin vara-amiraali Sir George Francis Seymourin lippulaivaksi ja se oli varustettavana tehtäväänsä Chathamissa tammikuusta helmikuuhun. Alus oli aluksi Pohjois-Amerikassa ja Länsi-Intiassa ennen kuin se siirtyi 1854 Krimin sodan uhatessa Itämerelle.
Alus lähti maaliskuussa 1854 laivasto-osaston mukana Itämerelle, jossa se osallistui elokuussa Bomarsundin valtaukseen. Alus muutettiin koululaivaksi vuonna 1870 ja se tuhoutui tulipalossa 1889.
Todistettavasti syyllinen (1. tuotantokausi)
Televisiosarjan Todistettavasti syyllinen ensimmäistä tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa 28. syyskuuta 2003 ja Suomessa MTV3-kanavalla 1. kesäkuuta 2004. Sen avausjakso sai Yhdysvalloissa yli 15,5 miljoonaa katsojaa.
Francisco Javier de Istúriz
Francisco Javier de Istúriz y Montero (31. lokakuuta 1790 – 2. huhtikuuta 1871) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi kolmesti Espanjan pääministerinä vuosina 1836, 1846–1847 ja 1858.
Istúriz oli yksi vuoden 1820 vallankumouksen johtajista ja hän toimi vuonna 1823 lyhyen aikaa parlamentin eli cortesin puhemiehenä ennen yksinvaltiuden palauttamista. Saatuaan tuolloin kuolemantuomion hän pakeni Englantiin. Hän palasi Espanjaan vuoden 1834 yleisen armahduksen turvin ja hänet valittiin edustajaksi cortesiin, jossa hän liittyi radikaaleihin ("exaltados"). Istúriz valittiin vuonna 1835 cortesin toisen kamarin puhemieheksi. Hän omaksui oppositioasenteen suhtautumisessaan Juan Álvarez Mendizábalin hallitukseen ja läheni mielipiteiltään maltillisia ("moderados"). Mendizábalin eron jälkeen Istúriz toimi toukokuusta elokuuhun 1836 pää- ja ulkoministerinä, mutta hän joutui eroamaan ja lähtemään maasta, kun sijaishallitsija Maria Kristiina joutui sotilaskapinan seurauksena palauttamaan voimaan liberaalimman vuoden 1812 perustuslain. Vannottuaan valan uudelle perustuslaille Istúriz saattoi palata ja hänet valittiin 1838 jälleen cortesin puhemieheksi. Hän oli pääministerinä toisen kerran vuonna 1846 ja kolmannen kerran vuonna 1858. Lisäksi hän oli Espanjan lähettiläänä Lontoossa 1847–1848, 1850 ja 1858–1862 sekä Pariisissa 1863–1864.
Raif Badawi
Raif Badawi (13. tammikuuta 1984) on saudiarabialainen aktivisti ja kirjoittaja. Hän on nettisivun Free Saudi Liberals perustaja. Hänet tuomittiin vuonna 2014 islamin halventamisesta kymmenen vuoden vankeuteen ja tuhanteen raipaniskuun. Badawin vaimo ja kolme lasta asuvat maanpaossa Kanadassa. Vuonna 2015 Badawille myönnettiin Euroopan parlamentin ihmisoikeuksien puolesta annettava Saharov-palkinto. Ennen tätä Badawi oli saanut jo lukuisia ihmisoikeus- ja sananvapauspalkintoja.
Francisco Silvela
Francisco Silvela y Le Vielleuze (15. joulukuuta 1843 – 29. toukokuuta 1905) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi kahdesti Espanjan pääministerinä vuosina 1899–1900 ja 1902–1903.
Silvela oli alkujaan asianajaja ja poliittinen kirjailija. Hänet valittiin parlamenttiin ensin liberaalipuolueen edustajana, mutta hän siirtyi myöhemmin konservatiiveihin. Hän oli ensi kerran ministerinä vuonna 1879, oikeusministerinä 1883–1884 ja sisäministerinä 1890–1891. Hän ajautui erimielisyyksiin konservatiivien johtajan Antonio Cánovas del Castillon kanssa ja oli useita vuosia syrjässä politiikasta. Kun Cánovas del Castillo salamurhattiin vuonna 1897, Silvelasta tuli konservatiivien uusi johtaja ja hän muodosti koko puolueen uudestaan. Hän toimi pääministerinä maaliskuusta 1899 marraskuuhun 1900 ja uudelleen joulukuusta 1902 heinäkuuhun 1903. Silvelan jälkeen puolueen johtoon nousi Antonio Maura.
Raimundo Fernández Villaverde
Raimundo Fernandez Villaverde y García del Rivero (20. tammikuuta 1848 Madrid – 15. heinäkuuta 1905 Madrid) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi kahdesti Espanjan pääministerinä vuosina 1903 ja 1905.
Villaverde valittiin edustajaksi Espanjan parlamenttiin eli cortesiin ensi kerran vuonna 1872. Hän esiintyi ensimmäisen tasavallan aikana monarkistina ja toimi sittemmin ministerinä useissa konservatiivisissa hallituksissa, muun muassa sisäministerinä 1885 sekä oikeus- ja sisäministerinä 1892. Vuosina 1884–1885 hän oli Madridin prefektinä. Villaverde ryhtyi puolueessaan Francisco Silvelan tukijaksi ja toimi valtiovarainministerinä tämän hallituksissa 1899–1900 ja 1902–1903. Hän pyrki palauttamaan finanssiuudistuksilla Espanjan valtiontalouden jaloilleen katastrofaalisen vuoden 1898 sodan jäljiltä. Silvelan toisen hallituksen kaaduttua Villaverdestä tuli heinäkuussa 1903 pääministeri, mutta hänen hallituksensa kaatui jo saman vuoden joulukuussa. Villaverde kokosi toisen hallituksensa tammikuussa 1905, mutta konservatiivien sisäinen hajaannus johti sen kaatumiseen jo saman vuoden kesäkuussa. Villaverde kuoli yllättäen vain muutamaa viikkoa myöhemmin.
Eevi Teittinen
Eevi Emma Ilona Teittinen (s. 28. huhtikuuta 1989 Kotka) on suomalainen fitness-urheilija ja personal trainer. Hän voitti Suomen mestaruuden ensimmäisissä SM-kisoissaan lokakuussa 2015 lajinaan bikini fitness (alle 160-senttisten sarja), ja sai edustuspaikan Suomen MM-kisajoukkueeseen.
Hän seurusteli suomalaisen rap-artisti Uniikin kanssa. Uniikki kosi Eeviä Blockfest-festivaaleilla keikkansa aikana elokuussa 2015. Kesällä 2016 Eevi ja Uniikki erosivat. Teittinen asuu avoliitossa UFC-ottelija Teemu Packalénin kanssa.
Teittinen on suosittu bloggaaja ja hänen Instagram-tilillään on yli 100 000 seuraajaa helmikuussa 2017. Hän osallistui "Fitnesspäiväkirjojen" toiselle tuotantokaudelle, joka esitettiin keväällä 2016. Keväällä 2017 Teittinen kilpaili "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelman kymmenennellä tuotantokaudella. Parinsa Jani Rasimuksen kanssa hän putosi juuri ennen finaaleja ja he sijoittuivat neljänneksi.
Eugenio Montero Ríos
Eugenio Montero Ríos (13. marraskuuta 1832 Santiago de Compostela – 12. toukokuuta 1914 Madrid) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi Espanjan pääministerinä vuonna 1905.
Montero Ríos toimi kirkollisoikeuden professorina Oviedon, Santiago de Compostelan ja Madridin yliopistoissa. Hänet valittiin vuonna 1869 parlamenttiin eli cortesiin ja hän toimi Juan Primin hallituksen oikeusministerinä. Tässä ominaisuudessa hän esitteli lain, joka mahdollisti siviiliavioliitot. Montero Ríos oli myöhemmin pitkään yksi liberaalipuolueen arvostetuimpia poliitikkoja. Hän toimi uudelleen oikeusministerinä 1892–1893 sekä senaatin puhemiehenä 1894–1895, 1899 ja 1909–1914. Hän myös johti Espanjan valtuuskuntaa vuoden 1898 Pariisin rauhanneuvotteluissa ja toimi lyhyesti pääministerinä kesäkuusta marraskuuhun 1905.
Jean Louis Bousquet
Jean Louis Bousquet (1664–1747) oli ranskalainen upseeri, joka toimi lyhyen aikaa hattujen sodan aikana Suomessa olleiden Ruotsin sotajoukkojen ylipäällikkönä.
Bousquet lähti kotimaastaan vuonna 1609 ja liittyi Englannin armeijaan. Myöhemmin hän palveli myös Hollannin ja Saksin armeijoissa. Hänen kerrotaan jääneen Ruotsin armeijan vangiksi vuonna 1704 Saksissa ja liittyneen Ruotsin armeijaan 1706.
Bousquet oli ammattisotilas, joka toimi Ruotsin palveluksessa suureen Pohjan sodan aikana. Hän oli Haminan linnoituksen komentajana vuonna 1739. Hattujen sodan aikana Suomessa olleiden joukkojen ylipäällikkö Charles Emil Lewenhaupt ja hänen lähin miehensä Henrik Magnus von Buddenbrock vietiin 1742 vankeina Tukholmaan syytettynä virkarikoksista. Tällöin Bousquet nimitettiin joukkojen ylipäälliköksi. Hänelle ei tosin jäänyt muuta tehtävää kuin allekirjoittaa venäläisten kanssa antautumissopimus.
Segismundo Moret
Segismundo Moret y Prendergast (2. kesäkuuta 1833 Cádiz – 28. tammikuuta 1913 Madrid) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi kolmesti Espanjan pääministerinä vuosina 1905–1906, 1906 ja 1909–1910.
Moret oli taloustieteen professori Madridin yliopistossa ja hän tuli tunnetuksi kansantaloutta koskevista puheenvuoroistaan. Vuoden 1868 vallankumouksen jälkeen hän liittyi demokraatteihin ja toimi vuonna 1869 siirtomaaministerinä. Tässä ominaisuudessa hän antoi määräyksen orjuuden kieltämisestä Espanjan siirtomaissa. Vuonna 1872 hän oli jonkin aikaa valtiovarainministerinä ja sittemmin Espanjan suurlähettiläänä Lontoossa. Bourbonien valtaanpaluun jälkeen Moret perusti aluksi oman monarkistisen puolueen. Myöhemmin hän liittyi Práxedes Mateo Sagastan liberaalipuolueeseen ja toimi tämän hallituksissa ulkoministerinä 1886 ja 1893, sisäministerinä 1888, 1891 ja 1902 sekä siirtomaaministerinä 1897. Viimeksi mainitussa asemassa hän kannatti itsehallinnon antamista kapinaan nousseelle Kuuballe ja Puerto Ricolle, mutta aloite tuli liian myöhään. Elämänsä viimeisten kuukausien ajan Moret toimi edustajainhuoneen puhemiehenä.
Henrik Magnus von Buddenbrock
Henrik Magnus von Buddenbrock (22. heinäkuuta 1685 – 16. heinäkuuta 1743) oli ruotsalainen vapaaherra ja kenraaliluutnantti sekä Suomessa olleiden ruotsalaisjoukkojen ylipäällikkö. Hänet teloitettiin hattujen sodan jälkiselvittelyissä.
Buddenbrock kuului vauraaseen baltiansaksalaiseen sukuun. Hän lähti sotilasuralle ja yleni vuonna 1700 viisitoistavuotiaana Ruotsin armeijan kapteeniksi ja osallistui suureen Pohjan sotaan. Vapauden ajan hattupuolueen jäsenenä hän oli 1730-luvulla innokkaimpia Venäjän-vastaisen sotahankkeen kannattajia. Vuonna 1739 hän osallistui valtiopäivien valiokuntaan, joka totesi Venäjän-vastaisen sodan olevan valtakunnan paras puolustus.
Sotavalmistelujen aikana vuonna 1740 Buddenbrock nimitettiin Suomessa olevien joukkojen ylipäälliköksi. Hattujen sodan huonon alun takia hänen tilalleen ylipäälliköksi tuli Charles Emil Lewenhaupt. Sodan loppuvaiheessa 1742 sekä Buddenbrock että Lewenhaupt vietiin vankeina Tukholmaan. Heidät tuomittiin Ruotsin sotilaskunnian tahraamisesta kuolemaan ja mestattiin 16. heinäkuuta 1743.
Manuel García Prieto
Manuel García Prieto, Alhucemasin markiisi (1859 Astorga – 1938 San Sebastian) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi Espanjan pääministerinä kolmesti vuosien 1917–1918 aikana sekä vuosina 1922–1923.
García Prieto oli liberaalipuolueen johtajiin kuuluneen Eugenio Montero Ríosin vävy. Hän vaikutti aluksi Espanjan edustajainhuoneessa, jossa kohosi yhdeksi puolueensa johtavista henkilöistä. Hän oli vuosina 1905–1906 peräkkäin sisä-, oikeus- sekä kauppa- ja maatalousministerinä. José Canalejasin hallituksessa 1910–1912 García Prieto toimi ulkoministerinä. Hän allekirjoitti lokakuussa 1912 Ranskan kanssa solmitun sopimuksen Marokon jakamisesta etupiireihin, ja hänet palkittiin tästä hyvästä Alhucemasin (Al Hoceima) markiisin arvolla. García Prieto jatkoi ulkoministerinä myös Canalejasin kuoleman jälkeen kreivi Romanonesin hallituksessa, mutta siirtyi vuoden 1913 aikana eräiden muiden liberaalipuolueen edustajien kanssa oppositioon. Ensimmäisen maailmansodan aikana García Prieto toimi pääministerinä huhtikuusta kesäkuuhun 1917, pää- ja ulkoministerinä lokakuusta 1917 maaliskuuhun 1918, sisäministerinä maaliskuusta marraskuuhun 1918 ja jälleen pääministerinä marraskuusta joulukuuhun 1918. Hänen toinen hallituksensa oli liberaalien ja konservatiivien muodostama suuri koalitio. García Prieto kokosi liberaaleista vielä neljännen hallituksen joulukuussa 1922. Sen rasitteena oli Espanjan huono menestys Marokossa käydyssä Rifin sodassa. Syyskuussa 1923 kenraali Miguel Primo de Rivera suoritti sotilasvallankaappauksen, jolloin García Prieto joutui eroamaan. Hän vetäytyi sen jälkeen politiikasta.
Álvaro Figueroa y Torres Mendieta
Álvaro Figueroa y Torres Mendieta, kreivi Romanones (9. elokuuta 1863 Madrid – 11. syyskuuta 1950 Madrid) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi Espanjan pääministerinä kolme kertaa vuosina 1912–1913, 1915–1917 ja 1918–1919.
Romanones kuului liberaalipuolueeseen ja hänet valittiin Espanjan edustajainhuoneeseen Guadalajaran edustajana. Hän oli vuonna 1905 maatalous- ja kauppaministerinä sekä 1905–1906 oikeusministerinä. Vuonna 1910 hänet valittiin edustajainhuoneen puhemieheksi. Romanones tuli pääministeriksi José Canalejasin kuoleman jälkeen marraskuussa 1912, mutta hänen ensimmäinen hallituksensa kaatui liberaalipuolueen sisäisten kiistojen seurauksena lokakuussa 1913. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Romanones alkoi kannattaa näkyvästi Espanjan lähentymistä ympärysvaltoihin. Tultuaan joulukuussa 1915 uudelleen pääministeriksi hän kuitenkin pitäytyi edellisen hallituksen viitoittamassa puolueettomuuspolitiikassa, sillä enemmistö kansasta ja parlamentista vastusti sotaan liittymistä. Hänen toinen hallituksensa erosi huhtikuussa 1917. Vuonna 1918 Romanones toimi oikeusministerinä Antonio Mauran johtamassa kansallisen yhtenäisyyden hallituksessa ja ulkoministerinä Manuel García Prieton lyhytikäisessä hallituksessa. Joulukuussa 1918 hän tuli itse pää- ja ulkoministeriksi. Hän joutui eroamaan huhtikuussa 1919. Romanones oli 1922–1923 oikeusministerinä García Prieton neljännessä hallituksessa. Miguel Primo de Riveran diktatuurin aikana hän oli oppositiossa.
Romanones toimi vielä ulkoministerinä viimeisessä kuningaskunnan ajan hallituksessa keväällä 1931. Toisen tasavallan aikana hän toimi riviedustajana parlamentissa.
Ironwood
Ironwood on kaupunki Yhdysvaltojen osavaltiossa Michiganissa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 5 387 asukasta. Ironwood on väkiluvultaan Gogebicin piirikunnan suurin kaupunki.
Peter von der Pahlen
Peter von der Pahlen (1745–1826) oli venäläinen kreivi (vuodesta 1799), kenraali ja valtiomies. Hän oli Venäjän lähettiläs Tukholmassa ja kenraalikuvernööri Baltiassa. Vuosina 1800–1801 hän oli ulkoasiainkollegion presidentti. Hän johti vuonna 1801 Paavali I:stä vastaan solmittua salaliittoa.
Stefan Elliott
Stefan Elliott (s. 30. tammikuuta 1991) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Pittsburgh Penguinsin organisaatiossa.
Elliott pelasi juniorikiekkoa Vancouver North West Giantsissa, josta siirtyi korkeimmalle junioritasolle WHL-joukkue Saskatoon Bladesiin. Ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan Bladesissa 2007–2008 Elliott oli joukkueen sisäisen pörssin ykkönen sekä 31 syöttöpisteellään että 40 tekemällään tehopisteellä.
Seuraavalla kaudella 2008-2009 Elliott paransi tehden 15 maalia ja 55 tehopistettä. Elliott varattiin toisella kierroksella 49. pelaajana Colorado Avalancheen.
21. maaliskuuta 2011 Elliott siirtyi kolmivuotisella tulokassopimuksella Coloradoon. 16. huhtikuuta 2011 Elliott siirtyi Avalanchen AHL-farmiseura Lake Erie Monstersiin pelaamaan pudotuspelejä. Ensimmäisellä kokonaisella ammattilaiskaudella 2011–2012 Elliott sai ensimmäisen kutsunsa NHL:n puolelle 25. marraskuuta 2011. Seuraavana päivänä hän teki NHL-debyytissään myös ensimmäisen maalinsa iskiessään voittomaalin ohi maalivahti Devan Dubnykin ottelussa Edmonton Oilersia vastaan.
Neljännellä ammattilaiskaudellaan Elliott tuli asetetuksi waivers -listalle 29. syyskuuta 2014 ennen kuin hänet siirrettiin Monstersiin. Elliott laitettiin pelaamaan ensimmäiseen puolustuspariin vastaamaan joukkueen puolustajien pisteiden tekemisestä. Hän teki seurahistorian parhaan tuloksen iskettyään 19 maalia ja yhteensä 40 tehopistettä. Elliott valittiin Monstersista pelaamaan AHL:n tähdistöotteluun, jonka lisäksi hän pelasi NHL:n puolella viisi pisteetöntä ottelua.
Elliottin jäätyä jatkuvasti ilman vakituista roolia NHL:ssä, Avalanche kauppasi hänen pelaajaoikeutensa Arizona Coyotesiin vaihdossa Brandon Gormleyhyn 9. syyskuuta 2015. 18. syyskuuta Elliott ja Coyotes solmivat vuoden kaksisuuntaisen sopimuksen.
Paistunturit
Paistunturit () on Utsjoella 25 kilometriä kirkonkylästä lounaaseen loiva tunturiryhmä, jonka korkeimmat huiput ovat Kaimoaivi (646 m) ja Guivi (642 m).
Karl Arvid Haldin
Karl Arvid Haldin (31. maaliskuuta 1900 Mustasaari – 30. maaliskuuta 1989 Pietarsaari) oli linja-autoliikennöitsijä, jonka perustama Haldin & Rose -yhtiö on Suomen vanhimpia ellei vanhin yhä toimiva maantieliikenneyritys. Haldin oli paitsi uranuurtaja liikennöitsijänä, myös rakensi yrittäjänä Pohjanmaan rannikolle merkittävän kuljetus- ja matkailualan yritysryppään.
Haldinin vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Gustav Haldin ja Maria Paro ja puoliso vuodesta 1926 Gerda Maria Pellas. Mustasaaren Voitbystä kotoisin ollut Haldin kävi Uudessakaarlepyyssä kristillisen kansanopiston. Hän rakensi itse kotonaan kuorma-auton alustalle umpikorisen auton ja alkoi liikennöidä sillä vuonna 1924 Vaasan ja Voitbyn välistä 15 kilometrin matkaa. Pian hän hankki toisenkin kuomullisen lava-auton Vaasan ja Pietarsaaren välille. Se ajoi noin 100 kilometriä pitkän reitin ensin kerran viikossa ja noin viidessä tunnissa. Jo 1925 siirryttiin kolmeen viikkovuoroon ja seuraavana vuonna Haldin aloitti päivittäisen liikennöinnin reitillä liikekumppaninsa Rosen kanssa. Yritys muutettiin osakeyhtiöksi 1928, samalla hankittiin uutta kalustoa, laajennettiin reittejä ja perustettiin uusia liiketoimintoja mukaan lukien teiden auraus- ja hiekoituspalvelut, kuorma-autokuljetukset, autokauppa, autokoulutoiminta, matkatoimisto ja auton korien valmistus tuotantoyhtiössä 1936-1978, joka yhdistettiin myöhemmin Haldin & Rose -yritykseen. Kotimaasta liikennöinti laajeni myöhemmin myös ulkomaan tilausmatkoihin. Haldin harrasti itsekin matkailua, mutta myös puutarhanhoitoa ja tuki lähetystyötä muun muassa Namibiassa. Perustamansa yrityksen johdossa hän toimi vuoteen 1966 saakka ja sitten vielä yrityksen hallituksessa. Perheyhtiötä johtaa nyt kolmas yrittäjäsukupolvi.
LexCorp
LexCorp (alun perin tyylitelty Lexcorp) on fiktiivinen yritys DC Comicsin sarjakuvissa. Yhtiön omistaja on Lex Luthor, Teräsmiehen arkkivihollinen. Sen ensimmäinen jatkumollinen esiintyminen oli John Byrnen sarjakuvassa "The Man of Steel".
Lex Luthor perusti LexCorpin toimimaan pääosin hänen rikollisimperiuminsa keulakuvana, mutta samalla myös symbolina ylemmyydestään Teräsmiestä kohtaan, koska Luthorille Teräsmiehen tuhoaminen on träkeämpää kuin hänen liiketoimensa (mikä on havainnollistettu hänen pyrittyään unohtamaan ryöstämällä Fort Knox). Luthorin tavoitteena on muuttaa LexCorpin operaatiot laillisiksi rikollisuudestsa vetäytymisen jälkeen, ja tulevaisuudessa se näytetään suuresti menestyneenä ei-rikollisena yrityksenä, mihin Teräsmieskin on tyytyväinen.
The CW Television Networkin televisiosarjassa "Smallville" esiintyy Luthor-yhtiö (), jota johti Lionel Luthor, Lex Luthorin isä, yhtiön perustamisesta murhatuomioonsa asti. Sen jälkeen, vuodesta 2007, Lex itse on johtanut sitä. LuthorCorp valmisti aluksi erilaisia lannoitteita, mutta on sen jälkeen siirtynyt biotekniikkaan. LuthorCorpin alue #3 on salainen maanalainen tutkimuslaboratorio jossa (mahdollisesti lainvastaisesti) tutkitaan elävien organismien geneettistä muokkausta erilaisten meteorikivien, kuten kryptoniitin avulla.
Transfluent
Transfluent on suomalainen teknologiayritys, joka kehittää lähes reaaliaikaiseen kielenkääntämiseen erikoistunutta palvelualustaa. Yritys on perustettu vuonna 2011 ja sen kotipaikka on Helsinki, mutta sillä on tytäryhtiö Kalifornian Sunnyvalessa. Se on myös yksi 2010-luvun tun­ne­tuim­pia suo­ma­lai­sia kas­vu­yri­tyk­siä.
Idea Transfluentiin syntyi, kun toimitusjohtaja Jani Penttinen asui Kiinassa. Hän ei osannut kiinaa, eivätkä paikalliset englantia, joten hän joutui elämään käännöspalveluiden avulla ja alkoi kaivata helpompaa kääntämistä. Kun Transfluentin käyttäjä tarvitsee esimerkiksi kiinankielisen käännöksen, hän saa sen Kiinassa olevalta kääntäjältä. Käyttäjän ladattua tai kirjoitettua haluamansa tekstin palveluun nopeimmin pyyntöön vastannut kääntäjä kääntää tekstin halutulle kielelle. Koska pyyntöjä voi tulla mihin vuorokauden aikaan tahansa, kääntäjät ovat motivoituneita valvomaan öisinkin, minkä ansioista isoimmista kielistä tehdään käännöksiä ympäri vuorokauden.
Vuonna 2012 Transfluent julkisti palvelun, jolla yritykset saivat kääntää Facebook-sivunsa sisällön yli 60 kielelle.
Suomessa palvelun myynti takkusi, joten Transfluent lähti hakemaan kasvua Kaliforniasta vuonna 2013. Muutto kannatti, sillä vuoden 2013 aikana Transfluentin myynti kasvoi peräti 900 prosenttia. Vuonna 2014 sillä oli yhtiön tiedotteen mukaan 50 000 kielenkääntäjän verkosto. Nämä hallitsivat yli 80 kielen kääntämisen ja toimivat lähes reaaliajassa ja kellon ympäri. Vuonna 2014 yritys keräsi miljoonan euron rahoituksen Tero Ojanperä omistamalta Vision+ -rahastolta sekä joukolta kansainvälisiä enkelisijoittajia. Palvelussa oli jo 100 000 kääntäjää.
Brett Kulak
Brett Kulak (s. 6. tammikuuta 1994) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Calgary Flamesin organisaatiossa. Hän on Flamesin neljännen kierroksen varaus .
Kulak pelasi neljä kautta juniorikiekkoa vuosina 2010–2014 WHL-joukkue Vancouver Giantsissa. Hän pelasi Giantsissa 216 peliä, joissa teki 35 maalia ja 93 syöttöpistettä. Calgary Flames varasi Kulakin neljännellä kierroksella 105. pelaajana . Kulak pelasi kausien 2012–2013 ja 2013–2014 päätteeksi molempina vuosina Calgaryn AHL-farmiseura Abbotsford Heatissa. Hän pelasi kausien päätteeksi neljä ja kuusi ottelua Heatissa.
18. maaliskuuta 2014 Flames ja Kulak solmivat kolmivuotisen tulokassopimuksen. Kulak aloitti kauden 2014–2015 ECHL:ssä Colorado Eaglesissa ennen kuin nousi AHL:ään Adirondack Flamesiin. Hänet kutsuttiin myös NHL:n puolelle, jossa hän teki 11. huhtikuuta 2015 debyyttinsä Calgaryn paidassa joukkueen hävitessä kauden viimeisen runkosarjaottelunsa lukemin 5–1 Winnipeg Jetsille.
Erkki Pajari
Erkki Risto Olavi Pajari (5. heinäkuuta 1933 Sortavala – 8. lokakuuta 1993 Välimeri) oli suomalainen diplomaatti.
Erkki Pajarin vanhemmat olivat eversti Risto Pajari ja Irja Elina Saukkonen. Pajari oli koulutukseltaan lainopin kandidaatti ja oli ulkoministeriön neuvotteleva virkamies 1979–1982 sekä suurlähettiläs Bogotássa 1982–1985, Algerissa 1985–1987, Tunisissa 1985–1987.
Fredrik Adlercreutz
Fredrik Thomas Adlercreutz (1793–1852), eversti, kreivi, oli Etelä-Amerikassa sotinut suomalaissyntyinen sotilas ja diplomaatti. Hän oli Kolumbian itsenäisyystaistelun sankareita.
Joaquín Viloria de la Hoz on kirjoittanut Adlercreutzista kirjan "Federico Tomás Adlercreutz (1793-1852): Vicisitudes militares, económicas y sociales de un conde sueco en América", ja Rauli Virtanen on tehnyt vuonna 2009 televisioelokuvan "Sotilas rakastuu señoritaan" sarjaan "Hurjia suomalaisia".
Adlercreutz oli Carl Johan Adlercreutzin poika.
Oulun Tilauslento
Oulun Tilauslento (ICAO: FNL on suomalainen tilaus- ja rahtiliikennettä operoiva lentoyhtiö. Yhtiö on rekisteröity kaupparekisteriin vuonna 1992 ja se toimii Lapin Tilauslennon ansiolentoluvan perusteella. Oulun tilauslento lennättää muun muassa Postin lähetykset Oulun ja Rovaniemen välillä sekä lentää Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin ambulanssilentoja. Yhtiön laivasto koostuu yhdestä Cessna F406 -potkuriturbiinikoneesta.
Louhelan koulu
Louhelan koulu on kansakouluna ja peruskoulun ala-asteena sekä erityiskouluna 1960-90-luvuilla toiminut koulu Joensuussa. Se valmistui Joensuun Länsikadulle syksyllä 1965. Oppilaita oli aluksi yli 700, ja koulua piti käydä aamu- ja iltavuoroissa.
1990-luvun alussa Louhelan koulupiirin eli Joensuun eteläisen keskustan oppilaat siirtyivät Joensuun normaalikouluun ja Kanervalan kouluun. Normaalikoululla oli etuoikeus oppilaiden ottoon, sillä se on harjoittelukoulu. Louhelan koulussa oli myös cp-vammaisten ja kuulovammaisten koulut. Koulutyö päättyi 1990-luvun aikana.
Kun koululuokat tyhjenivät oppilaista, tiloja sai muun muassa Pohjois-Karjalan tanssiopisto, joka aloitti siellä toimintansa vuonna 1992. Joensuun Tiedepuisto aloitti pihasiivessä vuonna 1990. Tiedepuisto laajeni vähitellen, vanhan koulun päälle rakennettiin laajennuksia ja nyt koko koulun tontti on Tiedepuistoa.
Emil Palander
Emil Woldemar Palander (1860–1933) oli suomalainen Venäjän armeijan kenraalimajuri. Hän oli Venäjällä rykmentin- ja prikaatinkomentaja vuosina 1907–1914 ja sotilastehtävissä Kaukasiassa 1916.
Pallasjärvi
Pallasjärvi on keskikokoinen järvi Kittilän ja Muonion rajalla Pallastunturien kaakkoispuolella. Se laskee idän suuntaan Pallasjoen kautta Ounasjokeen ja kuuluu Kemijoen päävesistöön. Järven pinta-ala on 17,25 neliökilometriä, ja sen pinta on 266,6 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven kalastoon kuuluvat harjus ja muikku. Järven eteläosassa on Pallaslompolo-niminen lähes erillinen vesiallas, jonka saarijono erottaa pääaltaasta.
Järvessä on Punaisena hiekkana tunnettu hiekkaranta, jossa on matalaa noin 100 metriä. Tieltä rannalle pääsee polkua pitkin.
Oulun Moottoriliitäjät
Oulun Moottoriliitäjät ry on suomalainen ilmailukerho, jonka kotipaikkana toimii Oulun lentoasema. Kerhon puheenjohtajana toimii Jaakko Kyllönen. Kerholla on käytössä yksi lentokone. Kone on itävaltalainen Diamond HK36R Super Dimona kannuspyöräinen moottoripurjekone. Koneen rekisteritunnus on OH-795. Kerhon toimitilana toimii parakki, jota hallinnoidaan yhdessä Tervalentäjien kanssa. Parakki sijaitsee Oulun lentokentän yleisilmailun asematason pohjoisesta päästä.
Kerholla on koulutusluvat moottoripurjelentäjän ja moottorilentäjän lupakirjoja varten. Lisäksi kerholla voi suorittaa moottorilentäjän lupakirjaan yölentokelpuutuksen ja palolentokoulutuksen. Kerhon koulutuspäällikkönä toimii Jarmo Hintikka. Koulutukset järjestetään yhteistyössä Tervalentäjien kanssa.
Fylakopí
Fylakopí (; myös "Filakopí", "Phylakopi") on Kreikan kylä, joka sijaitsee Míloksen saaren pohjoisosan rannikolla. Se kuuluu hallinnollisesti Míloksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylä on osa Triovasáloksen kyläyhdyskuntaa ja sen väkiluku on 3 (vuonna 2011).
Fylakopí tunnetaan ennen kaikkea rannikolla sen lounaispuolella sijaitsevasta kykladisen kulttuurin aikaisen asutuksen arkeologisesta alueesta, joka on saanut nimensä kylän mukaan. Sen muinaista nimeä ei tunneta. Paikka oli asuttuna noin ajalla 3300–1100 eaa. Se on yksi Egeanmeren saarten merkittävimmistä tunnetuista esihistoriallisista asutuksista.
Fylakopín esihistoriallisen asutuksen historia koostuu useista vaiheista. Ensimmäinen vaihe (Fylakopín kulttuuri I) käsittää noin vuodet 2300–2000 eaa. Tuolloin asutus oli levinnyt jo noin 200 metrin pituiselle alueelle, eli se oli tuon ajan asutukseksi suhteellisen suurikokoinen. Toisessa vaiheessa noin vuosina 2000–1600 eaa. (Fylakopín kulttuuri II) asutus ympäröitiin muureilla. Noin 1600 eaa. asutus tuhoutui tulipalossa mahdollisesti hyökkäyksen seurauksena. Asutus rakennettiin uudelleen ja sai kolmannessa vaiheessa noin ajalla 1600–1400 eaa. vaikutteita minolaisesta kulttuurista ja neljännessä vaiheessa vuodesta 1400 eaa. eteenpäin mykeneläisestä kulttuurista. Mykeneläisenä aikana paikalle rakennettiin palatsi. Asutus hylättiin noin vuonna 1100 eaa.
Alueen merkittävimpiin löydöksiin kuuluvat mykeneläisaikaisen pyhäkön jäänteet, mykeneläisen palatsin megaron sekä suurista vulkaanisista kivistä rakennettu kyklooppimuuri. Pyhäkön jäänteet ovat olleet merkittäviä mykeneläisen uskonnon tutkimuksen kannalta. Alueelta on löydetty myös lineaari-A-tauluja, merkittävä naispuolinen idolipatsas sekä seinämaalauksia.
Arkeologiset kaivaukset alueella on suorittanut British School at Athens eli brittiläinen arkeologinen instituutti Ateenassa. Ne alkoivat vuosina 1896–1899 ja lisää kaivauksia on suoritettu vuosina 1911, 1963 ja 1974–1977. Suuri osa asutuksesta on nykyisin merenpohjassa.
Catherine Breillat
Catherine Breillat [bʁɛja] (s. 13. heinäkuuta 1948 Bressuire, Deux-Sèvres) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja sekä kirjailija ja näyttelijä, joka tunnetaan seksiä ja sukupuolisuutta suorasukaisesti naisen näkökulmasta käsittelevistä teoksistaan. Hänen elokuviaan ovat muun muassa "Romance X" (1999), "Sex is Comedy" (2002) ja "Himon anatomia" (Anatomie de l´enfer, 2004).
Breillat syntyi Deux-Sèvresin departementin Bressuiressä ja varttui Niortissa. Jo 12-vuotiaana hän päätti ryhtyä kirjailijaksi ja elokuvaohjaajaksi nähtyään Ingmar Bergmanin elokuvan "Viettelysten ilta" ja samastuttuaan Harriet Anderssonin esittämään roolihenkilöön Anna.
Catherine Breillat opiskeli näyttelijäntyötä Yves Furet’n yksityisessä "Studio d'Entraînement de l'Acteur" -oppilaitoksessa Pariisissa yhdessä sisarensa Marie-Hélène Breillat’n kanssa, josta tuli näyttelijä. Catherine Breillat kirjoitti vuonna 1968 julkaistun esikoisromaaninsa "L’Homme facile" 18-vuotiaana, mutta Ranskan sensuuri kielsi kirjan alle 18-vuotiailta. Siitä tehtiin myös elokuva, mutta tuotantoyhtiö teki konkurssin ja levitysyhtiö Artedis toi elokuvan ensi-iltaan vasta 20 vuotta myöhemmin. Breillat oli toisena käsikirjoittajana David Hamiltonin ohjaamassa elokuvassa "Bilitis – tyttö ja unelma" (1977).
Breillat’n esikoiselokuvassa "Romance X" (1999) ja vuoden 2004 elokuvassa "Himon anatomia" miespääosaa esittää pornonäyttelijä Rocco Siffredi.
Breillat on näytellyt muutamissa elokuvissa, joista ensimmäinen oli vuoden 1972 "Viimeinen tango Pariisissa". Siinä hän esitti ompelijatar Mouchettea.
Vuonna 2004 Breillat sai aivoverenvuodon, josta toipuminen keskeytti hänen taiteellisen tuotantonsa muutamaksi vuodeksi.
Matti Paloheimo (juristi)
Matti Rafael Paloheimo (1924–2012) oli suomalainen juristi. Hän oli Korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos vuodesta 1973.
Harmaavuoret
Harmaavuoret (engl. "Grey Mountains") olivat yksi neljästä Keski-Maan pohjois-etelä-suunnassa kulkeneesta vuoristosta, jotka Ambarkantan mukaan muodostuivat Ardan Alkuajoilla sen jälkeen, kun Melkor oli tuhonnut Valarin Lamput ja "valarin" linnoittautuessa Amaniin he työnsivät Keski-Maata itään suojellakseen maataan. Legendariumin myöhemmissä versioissa, jotka toistuvat myös painetussa Silmarillionissa, tätä maailman muuttumista ei enää lasketa "valarin" toiminnan seuraukseksi eikä Harmaavuoria enää mainita nimeltä. Samoin unohtuvat Keltavuoret, mutta Sinivuoret ja Punavuoret (eli Orocarni) jäävät mukaan.
Vuoristo esiintyy nimeltä mainittuna myös eräässä J. R. R. Tolkienin karttaluonnoksessa (ks. The Ambarkanta: Map IV), joka kuvaa Ardaa Lamppujen kaatamisen jälkeen; myöhemmässä kartassa (The Ambarkanta: Map V), joka esittää Ardaa Mahtien Mittelön jälkeen, Harmaavuoret ovat yhä olemassa Keski-Maan eteläosassa, mutta niitä ei ole enää nimetty.
Tähän vuoristoon viittaava suomennos "Harmaavuoret" ei esiinny missään painetuissa Tolkienin teosten suomennoksissa. On myös huomattava, että nämä vuoret ovat täysin eri vuoristo kuin Keski-Maan pohjoisosan "Ered Mithrin", joka on myös käännetty Harmaavuoriksi (engl. "Grey Mountains").