Jedoma
Jedoma on ikiroutaa, jossa on runsaasti lössiä ja melko paljon hiiltä. Jedomaa on nykyään runsaasti Venäjällä Itä-Siperian kylmillä alueilla muun muassa Jakutian pohjoisosissa.
Jedoma sisältää sitoutuneena huomattavat määrät kasvihuonekaasu metaania. Jedomasta on 50–93 tilavuusprosenttia jäätä, usein 80–93 % ja kaksi massaprosenttia hiiltä . Jedoma, edoma on paikallista venäjää ja tarkoittaa "järvien syömää maata", joka viittaa ikiroudan paikoittaiseen sulamiseen järviksi. Jadomaa vastaava on Alaskan Goldstreamin muodostuma.
Jedoman maisema on jäisä pieniä tasankoja ja kukkuloita, jonka keskellä on alasy-nimellä kutsuttuja sulamispainanteita. Jäästä ja lössistä koostuva jedoma ei ole alkujaan jokien tulvatasankoihin tai järvien pohjiin kerrostunutta ainesta, vaan tuulen puhaltamaa silttiä. Jedomasta löydetyt kasvijäänteet viittaavat sen syntyneen nykyistä kuivemmassa ympäristössä. Jedomasta tehdyyissa kaivauksissa näkyy tundralle tyypilistä polygonikuviota ja jääkartioita.
Jakutian arktisella rannikolla on noin 35 metrin korkeuteen ulottuvia jäisiä ikiroutarannikoita 450–500  kilometrin matkalla. Jääkaudella Jakutian rantaviiva oli 600–800 kilometriä nykyisestä pohjoiseen, koska merenpinta oli silloin alempana. Uuden Siperian saaret ja Severnaja Zemlja olivat osa Aasian mannerta. Jedoma syntyi tutkijoiden mukaan jääkauden aikaisille jäättömille alueille. Laptevin ja Itä-Siperian meren saarilla syntyi jedomaa 25 000–14 000 vuotta sitten. Jedoman syntyyn kuivissa ja kylmissä oloissa viittaavat muun muassa siinä olevan lössin raekoko, joka on yhtenäinen laajoilla alueilla, suuri suolapitoisuus, yleinen vesikerrostumien puute ja se että jedomasta löytyy kalojen jäänteiden sijasta muun muassa aro- ja tundratyyppisen eläimistön jäänteitä. Maalajissa on eniten raekooltaan 0.05–0.01 millimetriä. Faddejevskyn saarelta on löydetty silttia ja mammuttifaunan jäänteitä 29 000-28 000 vuotta sitten ja tämän jälkeen olevalta ajalta myös jääkartioita. Jedoman alue oli osa mammuttien asuttamaa jääkautista arotundraa. Jedomassa erottuu ainakin kolme syntykerrostumaa eli horisonttia jotka vastaavat viime jääkauden kylmiä vaiheita. Joidenkin tutkijoiden mukaan napameren mannerjalustan Jedoma oli osa "Arctida"ksi kutsuttua jääkauden aikaista aluetta, joka suli jääkauden loputtua pois. Paksun jää-lässikerrostuman päällä oli ohuehko maannoskerrostuma, joka syntyi kun aurinko lämmitti ikiroutaa kesäisin.
Heidän mukaansa kylmä, kuiva lössipitoinen routajään päällä ollut korkeaa ruohoa kasvanut jedoma selittää parhaiten sen, miksi jääkauden suureläimiä eli niin pohjoisessa esimerkiksi itäisillä Arktisilla saarilla ja saigaa Jakutiasta. Pohjois-Jakutian lössistä on löydetty ruohojen siitepölyä. Tutkijoiden mukaan ruoho saattoi kasvaa korkeaksi, koska kylmässä kuivassa "kryokseerinen" ilmastossa oli vähän pilviä ja aurinko saattoi kesällä lämmittää ja kuivattaa lössipitoista pintakerrosta niin että ruoho kasvoi nopeasti. Uuden Siperian saarten- Wrangelin saarten välissä ollut nykyisen rannikon pohjoispuolinen Arctidaksi kutsuttu alue oli erään arvion mukaan arktista autiomaata, jossa heinäkuun keskilämpö oli yleensä alle Indigarkajoen suulla tehtyjen kaivausten mukaan +12 °C ja tammikuun keskilämpö oli −60 °C tai alle. Tällöin jääkauden maksimissa Idigarkajoen suulla oli noin 26 °C nykyistä kylmempää tammikuussa keskimäärin. Heinäkuun keskilämpötila lienee siellä ollut noin 9 °C nykyistä alempi. Arctidan ikirouta ulottui ainakin 800 metriä syvälle ja vuoden keskilämpö oli siellä alle −20 °C.
Tietokonemallinnustenkin mukaan Uuden Siperian-Wrangelin saarten alue oli erityisen kylmä talvella jääkauden maksimin aikaan. Useimpien tietokonelaskelmien mukaan tällä alueella oli jääkauden huippukaudella kylmintä tundran lajia, joka on ruohomätäs-, sammal- ja jäkälätundraa sekä lähes kasvitonta polaariaavikkoa. Mutta esimerkiksi Alakakan kasvillisuuden melko tarkkaan näyttävä LDMH näyttää alueelle myös hieman lämpimämpää ruoho- ja yrttiundraa, suikerotundraa ja pystyvarputundraakin.
Jedomaa on Itä-Siperiassa noin miljoonan neliökilometrin alalla Sahan tasavallassa muun muassa Lena-joen varrella ja siitä itään ja pohjoiseen, myös mannerjalusta-alueella Siperian pohjoispuolella. Jedomaa on esimerkiksi Anabar-joen suiston seuduilla, Lena-joen länsipuolella laikuin. Suurin yhtenäinen Jedoman alue on Jana, Indigirka-, Alazenya-, Kolyma-jokien varsilla. Tämä jedoman alue ulottuu suunnilleen Bykovskin niemestä Kolyma-joen suistoon. Jedomaa on jäljellä myös Uuden Siperian saarilla ja näiden edustalla olevalla niemimaalla. Täällä on nähtävissä joillain seuduilla jäälössirinteitä, joiden huipulla oleva hyvin ohut tundramaakerros suojaa suurta jedoma-aluetta kesäiseltä sulamiselta. Jedomaa syntyi nykyisen merenpinnan alle, koska jääkaudella merenpinta oli alimmillaan ainakin 120 metriä nykyisen merenpinnan tason alle.
Kun jääkauden mannerjää suli laajoilta alueilta, jedomakin suli. Sulavaan jedomaan syntyi termokarsteiksi kutsuttuja sulamiskuoppia. Jedoma alkoi sulaa Alleröd-kaudella noin 12 000 radiohiilivuotta sitten.
Jedoman sulamisen uskotaan tuottaneen 33–87 % korkeiden leveyksien metaanin vapautumisesta jääkauden lopussa.
Jotkut tutkijat ovat väittäneet tuulen kuljettaman lössin peittäneen jääkaudella myös ainakin joitain jäätiköitä tai napajäitä ja mahdollistaneen kasvien kasvun jäätiköiden yllä kesäisin.