hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Aarre Pekkarinen
Aarre-Veikko Pekkarinen (s. 22. helmikuuta 1946 Hämeenlinna) on suomalainen näyttelijä. Pekkarinen teki suuren osan näyttämöurastaan Lahden kaupunginteatterissa.
Aarre Pekkarinen syntyi muurari Eino Vilho ja Tyyne Dagmar Pekkarisen perheeseen. Hän päätyi näyttelijän uralle Hämeenlinnan teatterikerhon kautta ja suoritti vuosina 1969–1973 Tampereen yliopiston näyttelijäkurssin. Ammattiuransa hän aloitti Kotkan kaupunginteatterista 1973. Myöhemmin hän näytteli muun muassa Kuopion ja Seinäjoen kaupunginteattereissa sekä useaan otteeseen Lahden kaupunginteatterissa, josta hän jäi pois vuonna 2009.
Pekkarisella on ollut roolitehtäviä suomalaisen ja kansainvälisen näytelmäkirjallisuuden klassikoissa, kuten "Kuinka äkäpussi kesytetään", "Macbeth", "Niskavuoren naiset" ja "Tulitikkuja lainaamassa". Uransa myöhäisvaiheessa hän näytteli muun muassa suositussa "The Beatles Storyssa", jossa hänen roolinsa oli Ed Sullivan.
Lahden Teatterikerho ry antoi Pekkariselle Iivari-veistoksen vuonna 2002 hänen roolitulkinnastaan Haroldina Lyle Kesslerin modernissa klassikkoteoksessa "Orvot".
Pitkän teatteriuransa lisäksi Pekkarinen on näytellyt lukuisissa televisiotuotannoissa ja muutamissa valkokangaselokuvissa. Eila Arjoman ohjaamassa ja Yleisradion tuottamassa epookkidraamassa "Mustat ja punaiset vuodet" hän näytteli Korpelan Paulia.
Saha-aalto
Saha-aalloksi tai ramppiaalloksi kutsutaan sahanterän muotoista aaltoa. Toisin kuin kanttiaalto, joka sisältää vain parittomat yläsävelet, saha-aalto sisältää kaikki yläsävelet.
Fourier’n sarjana saha-aalto voidaan esittää muodossa
missä "A" on aallon amplitudi ja "f" sen taajuus.
21 oppituntia maailman tilasta
21 oppituntia maailman tilasta on israelilaisen historioitsijan Yuval Noah Hararin kirja, joka julkaistiin vuonna 2018. Esseistä koostettu kirja käsittelee nykyajan tärkeitä yhteiskunnallisia kysymyksiä.
Kirjassa Harari antaa viitekehyksen, jonka avulla voi hahmottaa ja suhteuttaa nykyajan tärkeimpiä yhteiskunnallisia kysymyksiä, haasteita ja pelkoja kuten terrorismia, ilmastonmuutosta, tekoälyn nousua, yksityisyyteen kajoamisia ja kansainvälisen yhteistyön hiipumista. Kirjan 21 lukua käsittelevät kukin omaa aihettaan, kuten työelämää, sotaa, nationalismia, uskontoa, maahanmuuttoa ja koulutusta. Harari pyrkii määrittelemään kunkin aiheen terminologian keskustelua varten ja tarjoamaan niihin historiallisen ja filosofisen näkökulman. Kirja käsittelee myös yksilötason asioita kuten sinnikkyyttä, nöyryyttä ja meditaatiota. Harari esittää meditaatiota nykyajan ongelmien ratkaisuksi, sillä hänen mukaansa itsetuntemus on välttämätön taito 2000-luvun maailmassa. Hararin kahden aiemman kirjan tapaan myös "21 oppituntia" pohtii ihmiselämän merkityksen ja sisällön löytämistä tulevaisuudessa, jolloin ihmisten ei enää ole pakko tehdä työtä selvitäkseen.
"The Guardianin" Helen Lewisin mukaan "21 oppituntia maailman tilasta" on esseemäisestä rakenteestaan johtuen hajanainen ja kärsii kirjailijan pyrkimyksestä olla kaikkien asioiden tuntija. Monet kirjan huomiot ovat Lewisin mukaan kierrätettyjä. Kirjan useiden yleistävien toteamusten joukossa on kuitenkin mieltä laajentavia huomioita, ja kirjan rakenne antaa Hararille mahdollisuuden yhdistellä odottamattomia ajatuksia ja häikäiseviä havaintoja tavalla, joka on tehnyt hänestä menestyskirjailijan.
"The New York Timesin" Bill Gatesin mukaan "21 oppituntia" on kiehtova teos, vaikka joistakin sen väitteistä ja aiheiden käsittelyn syvyydestä voikin olla eri mieltä.
Silvia Hosseini tyrmää kirjan Suomen Kuvalehdessä. Hän näkee siinä nokkelia näpäytyksiä ja toteaa, että se on kirjoitettu nopean menestyksen tuoman vauhtisokeuden vallassa. Hän vertaa kirjaa , joka on hänen mielestään oivaltava, ehyt kokonaisuus, ja sanoo uutuuden toistavan ensimmäisen teesejä, käyttävän jopa samoja esimerkkejä ja kielikuvia. Hararin näkemyksien hän sanoo olevan kiusallista luettavaa. Israelia Harari käsittelee varovasti, sanoo sen pysyvän puolueettomana. Hosseinin mukaan Hararin ymmärrys on pinnallista monista asioista, ajattelu putkiaivoista, mutta tyyli on notkeaa. Hararin ratkaisu maailman ongelmiin on meditointi.
Esa Koukkari
Esa Johannes Koukkari (s. 22. syyskuuta 1938 Vieremä) on suomalainen rakennusmestari ja kirjailija.
Koukkari suoritti Kansanvalistusseuran kirjeopiston kautta keskikoulun ja lukio-opintoja. Hän valmistui rakennusmestariksi 1963 Oulun teknillisestä koulusta. Hän oli opiskeluaikanaan rakennusten korjaustöiden työnjohtajana valtion rautateillä. Valmistuttuaan Koukkari oli työssä Hyvinkään kaupungin suunnitteluosastolla vuoteen 1970 saakka ja sen jälkeen hän oli Valmisbetoni Serimaa & kumppanien (myöhemmin Partek) palveluksessa. Esa Koukkari oli viimeksi työssä piirisihteerinä Rakennusteknisten ammattiliitossa vuodesta 1976 aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1998. Hän on ollut mukana Ylä-Savon kirjailijayhdistys Panu ry:n toiminnassa.
Esa Koukkari on kirjoittanut tietokirjoja, sukututkimuksia ja kaksiosaisen romaanin Koukkarin suvun vaiheista.
We Were Dead Before the Ship Even Sank
We Were Dead Before the Ship Even Sank on yhdysvaltalaisen alternative rock -yhtye Modest Mousen viides studioalbumi, jonka julkaisi Epic Records 20. maaliskuuta 2007. Albumilta julkaistiin viisi singleä, tunnetuimpana Missed the Boat. Albumin kappaleita yhdistää eräänlainen merenkulku-teema, sen oli alunperin tarkoitus olla konseptialbumi merimiehistöstä, jotka kuolevat joka kappaleessa.
Albumi on myös yhtyeen ainoa, jossa on kitaristina The Smiths -yhtyeen jäsen Johnny Marr. The Shinsin laulaja James Mercer toimii taustalaulajana kappaleilla "We've Got Everything" ja "Missed the Boat".
Menolippu (kappale)
Menolippu on Sauvo Puhtilan suomennos alun perin Neil Sedakan vuonna 1959 levyttämästä kappaleesta ”One Way Ticket”. Alkuperäisen kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Hank Hunter ja Jack Keller.
Ensimmäisen suomenkielisen levytyksen kappaleesta teki Theresa Rosenius vuonna 1965. Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Satu Pentikäinen (1979), Vicky Rosti (1979), Nummisuutarit (1980), Markku Aro (1989) ja Tuomari Nurmio (1989).
Kotikantele
Kotikantele -nimeä käytetään kanteleesta, jonka Paul Salminen (1887–1949) kehitti. Nimen alkuperästä ei ole muuta tietoa kuin että Paul Salminen käytti kanteleistaan nimityksiä koti- ja konserttikantele. Nimet eivät sinällään kerro paikasta tai tilaisuudesta, missä niillä soitetaan. Alunperin on ollut ajatus, että kotikanteleella voidaan soittotaitoa kehittää tiettyyn pisteeseen saakka ja taidon karttuessa sitten siirrytään konserttikanteleen soittoon. Tämä pätee myöskin nykyään ja ajatusmalli on edelleen käytössä. Nimet kuvaavat niiden pohjimmaista käyttötarkoitusta mutta kotikanteleillakin konserttitilaisuuksia järjestetään.
Ero koti- ja konserttikanteleen välillä on siinä, että kotikanteleesta puuttuu sävelvaihtokoneisto, joka puolestaan on konserttikanteleessa. Kotikanteleessa on 3 kielikohtaista sävelvaihtajaa, mikä lisää jonkin verran sen soittamisen mahdollisuuksia. Kotikanteleeseen on mahdollisuus lisätä sävelvaihtajia tämänkin jälkeen mutta koskaan sillä ei päästä konserttikanteleen
tasolle. Koti- ja konserttikanteleen muoto ja koko ovat kutakuinkin samat.
1. Annikki Smolander-Hauvonen: "Paul Salminen - suomalaisen konserttikanteleen ja soittotekniikan kehittäjä", Sibelius-Akatemia, 1998, Studia Musica 9, Gummerus kirjapaino Oy ISBN 952-9658-48-6
Richard Ahlqvist
Jarl Richard Cecil Ahlqvist (16. syyskuuta 1938 Helsinki – 23. elokuuta 2013 Höganäs, Ruotsi) oli suomenruotsalainen arkkitehti, taidemaalari ja piirtäjä.
Ahlqvist valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1968 ja työskenteli sitten alue- ja maisemasuunnittelun piirissä ja julkaisi artikkeleita maisemanhoidosta. Hän laati muun muassa Suomenlinnan maisemasuunnitelman. Ahlqvist oli vapaa taiteilija vuodesta 1979 lähtien ja hän piti taidenäyttelyitä sekä Suomessa että Ruotsissa. Näyttelyissä oli esillä Ahlqvistin luonto- ja maisema-aiheisia maalauksia ja piirroksia. Vuonna 1981 hän piti Suomen arkkitehtuurimuseossa Helsinki-aiheisen "Kuvia Helsingistä"-näyttelyn. Ahlqvist asui vuodesta 1982 Ruotsissa. Myöhemmin Ahlqvist keskittyi maalaamiseen ja käytti aiheina muun muassa Italian maisemia.
Ahlqvist esiintyi sivuosissa Jaakko Pakkasvirran elokuvassa Vihreä leski 1966 ja Risto Jarvan elokuvassa Työmiehen päiväkirja 1967.
Taifuuni Mangkhut
Taifuuni Mangkhut oli trooppinen hirmumyrsky, joka aiheutti syyskuussa 2018 tuhoa Filippiineillä ja Kiinassa. Kun se varhain lauantaina 15. syyskuuta iski Filippiineille, se oli voimakkuudeltaan korkeimmassa eli 5. luokassa Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla. Tuulennopeus oli yli 58 m/s, puuskissa yli 70 m/s. Sen ennustettiin tuottavan kuusimetrisen myrskyvuoksen. Tuhansia ihmisiä joutui lähtemään kodeistaan.
Filippiineillä sai surmansa ainakin 64 ihmistä, mutta tuhoista saadaan tarkempi kuva kun harvaan asuttuihin alueisiin saadaan yhteys. Eniten kuolemia aiheuttivat rankkasateiden laukaisemat maanvyöryt. Filippiineiltä myrsky jatkoi matkaansa kohti Kiinaa ja Hongkongia.
Hongkongissa yli kolmemetrinen myrskyvuoksi katkoi katuja ja ravisutti rakennuksia.
Hirmumyrskyn uskotaan aiheuttaneen yli 60 ihmisen kuoleman. Lisäksi myrsky aiheutti huomattavaa aineellista vahinkoa taloille, infrastruktuurille ja viljelyksille Filippiineillä ja Kiinassa.
Taifuuni Mangkhutin tuulet, sateet ja myrskyvuoksi aiheuttivat suurta vahinkoa Filippiinien pohjoisella Luzonin saarella 14.–15. syyskuuta. Noin sadan ihmisen uskotaan kuolleen ja ainakin 64 on vahvistettu kuolleen. Yli 133 000 ihmistä jouduttiin evakuoimaan väliaikaisiin suojatiloihin. Suurin osa kuolonuhreista menehtyi rankkasateiden aiheuttamissa maanvyöryissä, jotka hautasivat useita taloja ja kirkon Itogonin kaivoskylässä. Tuhannet maanviljelijät menettivät satonsa tulvien tuhotessa viljelyksiä vain hieman ennen sadonkorjuuta. Myrsky katkoi teitä, sähkölinjoja ja tietoliikenneyhteyksiä pohjoisen Luzonin syrjäisillä alueilla, mikä vaikeutti pelastustöitä ja tuhojen arviointia.
Myrskyn tuomat rankkasateet ja myrskyvuoksi aiheuttivat laajoja tulvia Eteläisessä Kiinassa, erityisesti Guandongin maakunnassa taifuunin rantauduttua sunnuntaina 16. syyskuuta. Myrskytuulet repivät kattoja, rikkoivat ikkunoita ja kaatoivat puita suuressa osassa maakuntaa. Yli kolme miljoonaa ihmistä määrättiin evakkoon, ja taifuunin tiedetään aiheuttaneen ainakin neljän ihmisen kuoleman. Hirmumyrsky aiheutti myös laajoja häiriöitä liikenteelle. Lautta- ja raideliikenne oli monin paikoin pysähdyksissä ja useita suuria lentoasemia suljettiin koko sunnuntain ajaksi.
Hirmumyrsky aiheutti merkittäviä tuhoja Hongkongin itsehallintoalueella. Taifuunin nostattama myrskyvuoksi aiheutti tulvia ja voimakkaat tuulet rikkoivat ikkunoita, saivat useat alueet lukuisista tornitaloista huojumaan näkyvästi sekä kaatoivat Kowloonissa sijaitsevalla tornitalon rakennustyömaalla työmaahissin ja rakennustelineitä. Myrsky ja tulvat katkoivat teitä ja häiritsivät liikennettä, ja kaikki alueen julkiset koulut olivat edelleen suljettuina maanantaina ja tiistaina 18.–19. syyskuuta raivaustöiden jatkuessa.
Oso Heickell
Oso Ensio Heickell (22. tammikuuta 1927 – 10. helmikuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen muotokuvamaalarina tunnettu taidemaalari.
Oso Heickellin vanhemmat olivat taidemaalari Arthur Heickell ja tämän toinen vaimo taidemaalari Alli o.s. Talpo. Hän opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa 1946 ja 1951–1952, Suomen Taideakatemian koulussa 1948-1949 sekä Académie Julianissa Pariisissa 1949-1950 ja Surikovin taideinstituutissa Moskovassa 1961-1962. Heickell toimi taidehistorian ja tyyliopin opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa 1963-1981.
Heickell maalasi muotokuvia yhteiskunnan vaikuttajista (muun muassa Veikko Helle, Kauno Kleemola ja V. J. Sukselainen) ja useista tiede- ja kulttuurielämän edustajista.
Oso Heickellin velipuolia olivat pääesikunnan topografisen osaston johtaja, taidemaalari Paul Heickell ja taidemaalari Torsten Heickell.
Torsten Heickell
Torsten (Totte) Heickell (1897 – 1981) oli suomalainen Helsingin Käpylässä asunut liikemies ja taidemaalari.
Torsten Heickellin vanhemmat olivat taidemaalari Arthur Heickell ja tämän ensimmäinen vaimo näyttelijä Maria Vilhelmiina Lindström. Torsten Heickell maalasi pääasiassa öljyväreillä kansallisromanttista tyyliä edustaneita maisemamaalauksia isänsä maalaustyyliä noudattaen ja lisäksi muun muassa kukka-asetelmia. Hänen myöhemmissä töissään oli usein mukana auringonlasku tai iltarusko. Teosten värimaailma oli usein tumma.
Torsten Heickellin veli oli pääesikunnan topografisen osaston johtaja, taidemaalari Paul Heickell ja velipuoli taidemaalari Oso Heickell.
Paul Heickell
Paul Arthur Heickell (1893 – 1955) oli suomalainen pääesikunnan topografisen osaston johtaja ja taidemaalari.
Paul Heickellin vanhemmat olivat taidemaalari Arthur Heickell ja tämän ensimmäinen vaimo näyttelijä Maria Vilhelmiina Lindström. Paul Heickell maalasi öljyväreillä kansallisromanttista tyyliä edustaneita valoisia kesämaisemia isänsä maalaustyyliä noudattaen. Hänen tuotantoonsa kuuluu useita lähinnä harrastusmielessä nopeasti maalattuja pienikokoisia tunnelmamaalauksia mutta myös tasokkaita suurikokoisia maisemamaalauksia. Paul Heickell lienee maalannut myös yhdessä isänsä kanssa.
Paul Heickell oli kemigrafina Lilius & Hertzbergin palveluksessa vuodesta 1911 ja sitten jonkin aikaa Pietarissa Nevski Prospektin varrella olleen hienostoravintolan tarjoilijana. Palattuaan Helsinkin hän opiskeli valokuvausta Daniel Nyblinillä 1915–1916 sekä Lilius & Hertzbergillä 1917–1919. Heickell oli sitten "Kuvateollisuus Oy":n palveluksessa kemigrafivalokuvaajana, esimiehenä ja asiakasesittelijänä 1920–1939 ja viimeksi hän johti pääesikunnan topografista karttaosastoa 1940–1955.
Paul Heickell näytteli sivuosassa rosvoa Birger Pohjanheimon mykkäelokuvassa Pirteä ja kadonnut kori vuonna 1914. 1920-luvulla hän oli jäsenenä erään elokuvateatterin esityksiä säestäneessä jousiorkesterissa.
Paul Heickellin veli oli taidemaalari Torsten Heickell ja velipuoli taidemaalari Oso Heickell.
Alli Talpo
Alli Gunilla Heickell, o. s. "Talpo" (15. toukokuuta 1899 – 31. lokakuuta 1982) oli suomalainen taidemaalari.
Alli Talpon vanhemmat olivat rakennusmestari Evert Alfred Talpo (vuoteen 1914 Gutzen) ja Hilda Fagerlund. Hän oli naimisissa taidemaalari Arthur Heickellin kanssa tämän toisessa avioliitossa. Heidän poikansa oli taidemaalari Oso Heickell. Alli Talpo oli ollut Arthur Heickellin oppilaana ennen naimisiin menoa. Alli Talpo maalasi erityisesti kukka-asetelmia.
Alli Talpon veli oli taidemaalari Kauko Talpo.
Heickell
Heickell on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:Myös seuraavien henkilöiden sukunimi oli alun perin Heickell:
Birger Pohjanheimo
Birger Hans Hygring Pohjanheimo (1. marraskuuta 1895 Pori – 16. heinäkuuta 1936 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen elokuva-ohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä.
Birger Pohjanheimon isä oli elokuvatuottaja, -ohjaaja ja elokuvateattereita omistanut Hjalmar V. Pohjanheimo. Hän oli mukana isänsä tuottamien mykkäelokuvien teossa 1910- ja 1920-luvuilla yhdessä veljiensä Adolf Pohjanheimon (1888–1958), Hilarius Pohjanheimon (1892–1932) ja Asser Pohjanheimon (1893–1937) kanssa.
Asser Pohjanheimo
Asser Allan Sergei Hjalmarinpoika Pohjanheimo (11. heinäkuuta 1893 Pori – 14. huhtikuuta 1937 Karkku) oli suomalainen elokuvaaja ja käsikirjoittaja.
Asser Pohjanheimon isä oli elokuvatuottaja, -ohjaaja ja elokuvateattereita omistanut Hjalmar V. Pohjanheimo. Hän oli mukana isänsä tuottamien mykkäelokuvien teossa 1910- ja 1920-luvuilla yhdessä veljiensä Adolf Pohjanheimon (1888–1958), Hilarius Pohjanheimon (1892–1932) ja Birger Pohjanheimon (1895–1936) kanssa.
Hilarius Pohjanheimo
Paavo Vilho Hilarius Pohjanheimo (30. heinäkuuta 1892 Pori – 26. helmikuuta 1932 Nurmijärvi) oli suomalainen elokuvaaja, elokuvaohjaaja, elokuvanäyttelijä ja käsikirjoittaja.
Hilarius Pohjanheimon isä oli elokuvatuottaja, -ohjaaja ja elokuvateattereita omistanut Hjalmar V. Pohjanheimo. Hän oli mukana isänsä tuottamien mykkäelokuvien teossa 1910-luvulla yhdessä veljiensä Adolf Pohjanheimon (1888–1958), Asser Pohjanheimon (1893–1937) ja Birger Pohjanheimon (1895–1936) kanssa.
Adolf Pohjanheimo
Hjalmar (Jalmari) Aksel Adolf Pohjanheimo (26. heinäkuuta 1888 Pori – 18. tammikuuta 1958 Vaasa) oli suomalainen elokuvanäyttelijä.
Adolf Pohjanheimon isä oli elokuvatuottaja, -ohjaaja ja elokuvateattereita omistanut Hjalmar V. Pohjanheimo. Hän oli mukana isänsä tuottamien mykkäelokuvien teossa 1910-luvulla yhdessä veljiensä Hilarius Pohjanheimon (1892–1932), Asser Pohjanheimon (1893–1937) ja Birger Pohjanheimon (1895–1936) kanssa.
Julien Fournié
Julien Fournié (s. 1975 Pariisi) on ranskalainen muotisuunnittelija, joka perusti oman haute couture -muotitalonsa 2009. Hän on jo ansainnut useita alan tunnustuksia ja palkintoja, kuten vuonna 2000 Moët & Chandon -palkinnon Pariisin muotiviikoilta. Vuonna 2010 hän sai Pariisin kaupungin suunnittelupalkinnon (Lauréat du Grand Prix de la Création de la Ville de Paris - mode catégorie confirmée).
Fournié on opiskellut muun muassa Pariisin Couture-koulussa. Kokemusta hänellä on monesta muotitalosta, muun muassa Nina Riccissä, Diorissa, Givenchy Haute Couturessa. Jean-Paul Gaultier palkkasi hänet myös Haute Couture "avustajaksi". Fournié on ollut Chambre Syndicale de la Haute Couture -komitean vierasjäsen vuodesta tammikuusta 2011 ja pysyvä jäsen tammikuusta 2017 lähtien. 
Vuodesta 2011 lähtien Fournié on tehnyt yhteistyötä ohjelmistoyritys Dassault Systèmesin kanssa. Julien Fournié loi FashionLab-ohjelmiston yhdistämällä muodin ja 3D-suunnittelun sen jälkeen, kun hän tuli vakuuttuneeksi siitä, että 3D voi auttaa muotia esimerkiksi materiaalien hankinnassa ja jakelussa.
Pont Mirabeau
Pont Mirabeau on Seinen yli johtava silta Pariisissa lähellä kaupungin läntistä rajaa. Se johtaa Pariisin 15. arrondissementista, Rue de la Conventionilta ja joen vartta pitkin kulkevalta Quai André Citroënilta, 16. arrondissementtiin, Auteuiliin, Place de Barcelone -nimiselle aukiolle jokivartta pitkin kulkevan Avenue de Versaillesin varrelle, josta sillan kohdalla haarautuvat Rue Mirabeau ja Rue de Rémusat.
Silta rakennettiin vuosina 1893–1896. Sen suunnittelivat insinöörit Jean Résal ja Amédée Alby. Silta sai nimensä Ranskan vallankumouksen aikaisena poliitikkona ja kirjailijana tunnetun Honoré Gabriel de Riquetti de Mirabeaun mukaan.
Sillan välittömässä läheisyydessä 15. arrondissementin puolella sijaitsee RER:n C-linjan Javelin asema.
Vuonna 1975 silta julistettiin historialliseksi muistomerkiksi.
Silta on tullut kuuluisaksi Guillaume Apollinairen vuonna 1912 kirjoittamasta runosta "Le pont Mirabeau", jossa hän vertaa ajan kulumista ja rakkauksien katoamista sillan ali kulkevaan virtaan. Runon ensimmäisen säkeistön sanat on kaiverrettu sillan kaiteeseen kiinnitettyyn laattaan.
Yiqing Yin
Yiqing Yin (myös Yin Yin; s. 1985 Peking) on ranskalainen haute couture -muotisuunnittelija ja -muotitalo, jonka on perustanut muotisuunnittelija Yiqing Yin. Hän muutti neljävuotiaana Pekingistä ensin Ranskaan ja sitten Australiaan. Hän asui ja tottui liikkumaan kahden maan välillä. Valmistuttuaan pariisilaisesta taideteollisesta korkeakoulusta École Nationale Supérieure des Arts Décoratifs (ENSAD) hänellä oli visio omasta couture-kokoelmastaan. Ensiaskeleet ja menestyminen osuivat Grand Prix de la Création -tapahtumaan Pariisissa vuonna 2009. Vuonna 2010 oli vuorossa varsinainen ensimmäinen näytös Pariisin muotiviikoilla. Seuraavana vuonna hän sai tunnustuksen ensimmäisestä kokoelmastaan haute couture -muotiviikoilla.
Yiqing Yin suunnittelee valmisvaatekokoelmia ja tekee yhteistyötä isoille merkeille, kuten Cartier, Guerlain, Hermès, Swarovski ja Lancôme. Alusta pitäen nuori muotitalo on ollut ranskalaisen muotiyhteisön vierasjäsen, ja 2015 talo ylennettiin vakituiseksi jäseneksi haute couture -taloksi (vakituinen jäsen).
Aino Manner
Aino Manner (1885 – 1975) oli suomalainen näyttelijä ja kirjailija.
Manner esiintyi näyttelijänä varhaisissa suomalaisissa mykkäelokuvissa Eräs elämän murhenäytelmä (1916) ja Kesä (1915). Teatterinäyttämöllä hän esiintyi muun muassa Minna Canthin Sylvi-näytelmän pääosassa.
Manner oli kymmenlapsisen perheen tytär joka sairastui mielenhäiriöön 30-vuotiaana, myös hänen vanhempi sisarensa oli sairatunut psyykkisesti Ainon ollessa neljävuotias. Aino Manner vietti pitkiä aikoja elämästään mielisairaalassa ja hän julkaisi kokemuksistaan kirjan "Viesti yöstä : mielisairaalakokemuksia" (WSOY 1935) joka oli ensimmäisiä suomenkielisiä mielisairaalakuvauksia.
Serbian bosniakit
Serbian bosniakit (Serbiaksi ja Bosniaksi:Bošnjaci / Бошњаци) ovat Serbian neljänneksi suurin etninen ryhmä Serbien, Unkarilaisten ja Romanien jälkeen. He asuvat lounais-Serbiassa, ja heidän kulttuurillinen keskuksensa on Novi Pazar.
Bosniakit asuvat lounais-Serbiassa Sandžakin historiallisella alueella, joka on jaettu Serbian ja Montenegron kesken. Bosniakit muodostavat enemmistön kolmessa Serbian puoleisen Sandžakin kunnassa. Novi Pazarin kaupunki on Serbian bosniakkien kulttuurillinen keskus. Monet Sandžakin alueen bosniakit muuttivat Turkkiin Ottomaanien valtakunnan hajottua.
Suurin osa Serbian bosniakeista on sunnilaisia.
Disruptio
Disruptio (englannin sanasta "disruption", ’häiriö’) tarkoittaa markkinoilla tapahtuvaa häiriötä, hajaannusta tai sekasortoa, jonka aiheuttaa jokin uusi innovaatio. Disruptiivinen innovaatio tai teknologia kasvattaa tuottavuutta tai rahalla saatavaa vastinetta. Uutta toimijaa ei aluksi ehkä oteta vakavasti, mutta ajan myötä sen halvat ja ketterät ratkaisut korvaavat aiemmat rakenteet ja toimintamallit, ja se määrittää markkinat uudelleen.
Entisaikojen suuren mittakaavan disruptiivisia muutoksia aiheuttivat esimerkiksi painokone, höyrykone ja sähkö. Disruption on nykyaikana tehnyt aiempaa helpommaksi digitaalinen liiketoiminta. Disruption aiheuttaneista toimijoista on nostettu esimerkeiksi muun muassa taksipalvelu Uber ja majoituspalvelu Airbnb. Pankkialalla teknologinen disruptio on tuonut palvelut konttoreista älypuhelimiin. Osakekauppaa käyvät osakemeklarit ovat korvautuneet algoritmeilla. Verkkokaupat ovat vähentäneet kivijalkakauppoja kuten autokauppoja. Teollisuuskaupungit ovat taantuneet kun globalisaatio ja tekniikan kehitys ovat vähentäneet raskaan teollisuuden työpaikkoja. Myös esimerkiksi videoiden jakelu, tietosanakirjat ja media ovat muuttuneet internet-innovaatioiden seurauksena. Toisaalta disruptiosta seuranneet muutokset ovat myös synnyttäneet uusia työpaikkoja.
Disruptiosta on käytetty tai ehdotettu myös suomenkielisiä nimityksiä ’häiritsevä innovaatio’, ’vakiintuneiden toimintamallien murtuminen’, ’toimialamurros’ sekä yleisluontoisempi ’rakennemuutos’.
Mayenne (Mayenne)
Mayenne on kunta läntisessä Ranskassa Mayennen departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee Mayennejoen rannalla.
Kaupunki vaurioitui pahoin toisen maailmansodan taisteluissa vuonna 1944. Amerikkalaissotilas Mac Rackenin rohkean toiminnan ansiosta liittoutuneet saivat vallan kaupungissa. Tämän teon muistoksi yksi kaupungin silloista on nimetty hänen mukaansa.
Kunnan nähtävyys on joen rannalla oleva karolingien linna "Château de Mayenne". Linna on tuhat vuotta vanha ja yksi Euroopan parhaiten säilyneitä keskiaikaisia linnoja. Linnasta on näkymät Mayennejoelle ja itäisiin kaupunginosiin. Linnan suureen pihaan, joka on nykyään puisto, rakennettiin 1800-luvun lopulla teatteri. Nykyään linnassa on museo, jossa on mahdollista tutustua merkittäviin karolingilaisiin sekä linnan tuhatvuotiseen historiaan. Museossa on myös esillä esineitä jotka löydettiin vuonna 1996 tehdyissä kaivauksissa.
Joonas Viinikainen
Joonas Viinikainen (s. 28. elokuuta 1998 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä. Seuran urheilutoimenjohtaja Jukka Holtarin mukaan hän on lahjakas hyökkäysvoimainen puolustajalupaus, jolla on hyvät raamit, sujuva luistelu, erinomainen luovuus ja kiekolliset taidot. Viinikainen on pelannut juniorina ajoittain myös hyökkääjän pelipaikalla. Hän pelannee lähinnä JYPin A-nuorissa.
Viinikainen on JYPin oma kasvatti. Hän voitti kaudella 2013–2014 koko C-nuorten SM-karsintojen puolustajien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 4+16=20. Viinikainen oli myös joukkueensa paras syöttäjä. Hän oli JYPin tehokkain puolustaja myös C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 7+14=21. Viinikainen voitti päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2014–2015 hän voitti tehoilla 15+21=36 koko B2-nuorten SM-sarjan puolustajien pistepörssin sekä jakoi puolustajien maalipörssin voiton HPK:n Niklas Jauhiaisen kanssa. Pudotuspeleissä Viinikainen voitti pelipaikastaan huolimatta sarjan syöttöpörssin sekä jakoi pistepörssin voiton HPK:n Niko Saarikon kanssa tehoilla 3+13=16. Hän voitti kauden päätteeksi B2-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudella 2015–2016 Viinikainen oli JYPin B-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 6+15=21. Hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia. Viinikainen pelasi osan kaudestaan myös Diskoksen B-nuorissa. Kauden 2016–2017 hän pelasi kokonaan Diskoksen organisaatiossa ja oli B-nuorten Mestiskarsinnoissa joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 4+9=13. Kaudeksi 2017–2018 Viinikainen palasi JYPiin ja siirtyi seuran A-nuoriin. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 9+23=32, joilla Viinikainen jakoi koko A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssin neljännen sijan HPK:n Paavo Tynin kanssa.
Toukokuussa 2018 Viinikainen teki JYPin kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän sai tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa runkosarjan avauskierroksella 14. syyskuuta 2018 Helsingin IFK:ta vastaan. Viinikainen merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Hän jäi ottelussa lopulta ilman peliaikaa. Viinikainen sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa seuraavassa ottelussa 15. syyskuuta 2018 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan. Hänet nostettiin JYPin toiseen puolustajapariin Juuso Vainion viereen, kun Mikko Kalteva joutui sivuun. Viinikainen sai ottelussa jääaikaa 7.07 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki viidennessä ottelussaan 19. lokakuuta 2018 KooKoota vastaan. Kalle Koskinen valitsi Viinikaisen ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi.
Samuli Vainionpää
Samuli Vainionpää (s. 5. lokakuuta 1999 Kangasala) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Tampereen Ilvestä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Vainionpää on pelannut ajoittain myös puolustajana. Hän pelannee lähinnä seuran A-nuorissa.
Vainionpää aloitti jääkiekkoilun Kangasala Kisa-Eaglesissa. Hän siirtyi juniorina sittemmin Tampereen Ilvekseen, josta Vainionpää jatkoi kaudeksi 2015–2016 Tapparan B2-nuoriin. Hän teki B2-nuorten SM-sarjan runkosarjassa 46 ottelussa tehot 24+53=77, joilla Vainionpää sijoittui pistepörssissä kolmanneksi edellään vain joukkuetoverit Rasmus Rasinaho ja Eemeli Siuro. Hän voitti kauden päätteeksi B2-nuorten SM-pronssia. Kaudeksi 2016–2017 Vainionpää palasi Ilvekseen ja siirtyi seuran B-nuoriin. Kaudella hän 2017–2018 hän oli Ilveksen A-nuorten paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 12+29=41.
Harjoituskaudella 2018–2019 Vainionpää nousi Ilveksen SM-liigajoukkueeseen. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 14. syyskuuta 2018 paikallisvastustaja Tapparaa vastaan. Vainionpää merkittiin Ilveksen nelossentteriksi laidoilleen Juho Liuksiala ja Joose Antonen. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.56 minuuttia ja Vainionpää keräsi teholukeman +1. Liigauransa avausmaalin Vainionpää teki 5. joulukuuta 2018 siirretyn rangaistuksen aikana KooKoota vastaan.
Vainionpää pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden.
Averton
Averton on kunta läntisessä Ranskassa Mayennen departementissa Pays de la Loiren alueella.
Mikko Petman
Mikko Petman (s. 13. toukokuuta 2001 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Rauman Lukkoa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Petman pelannee lähinnä seuran A-nuorissa. Hän laukoo oikealta.
Petman on Saimaan Pallon kasvatti. Kaudella 2015–2016 hän oli C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 17+30=47, joilla Petman sijoittui pistepörssissä seitsemänneksi. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi yhdessä isoveljensä Villen kanssa Rauman Lukon B-nuoriin. Vain 15- ja 16-vuotiaiden veljesten tueksi Raumalle muutti myös heidän äitinsä Seija. Kaudella 2017–2018 Mikko Petman nousi vain 16-vuotiaana Lukon A-nuorten avainpelaajaksi. Hän oli tehoilla 12+14=26 joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin neljännen sijan Niklas Ylitalon kanssa.
Kesällä 2018 Petman nousi Lukon SM-liigajoukkueeseen. Hän teki liigadebyyttinsä kauden 2018–2019 avauskierroksella 14. syyskuuta 2018 paikallisvastustaja Porin Ässiä vastaan. Petman merkittiin Lukon nelosketjun oikeaan laitaan Aaro Vidgrenin ja Eetu Koivistoisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.17 minuuttia. Petman keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn kampituksesta. Liigauransa avausmaalin hän teki seitsemännessä ottelussaan 2. marraskuuta 2018 Tapparaa vastaan.
Petman pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2018 ja World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2017. Yhteensä hän pelannut 36 poikien maaottelua.
Petmanin isoveli Ville kuuluu myös Lukon SM-liigarinkiin ja hän pelaa Mikon joukkuetoverina seuran A-nuorissa.
Ezana
Ezana oli Aksumin valtakunnan kuningas 300-luvun puolivälissä ja valtakunnan ensimmäinen kristitty hallitsija.
Rufinus Aquileialaisen kirkkohistorian mukaan Intiaan matkalla ollut syyrialainen kristitty haaksirikkoutui kahden poikansa Aedesiuksen ja Frumentiuksen kanssa Aksumin rannikolle kuningas Ella Amidan aikana. Ella Amida adoptoi pojat ja asetti heidät poikansa Ezanan palvelukseen. Kun Ezanasta tuli hallitsija, Frumentius käytti vaikutusvaltaansa kristinuskon levittämiseen. Aksumin hävittäessä Meroen Ezana omisti voittonsa ajalta säilyneen kirjoituksen mukaan kristitylle Jumalalle.
Rufinus Aquileialainen
Rufinus Aquileialainen, myös Tyrannius Rufinus (n. 345, Iulia Concordia – 410/411, Sisilia) oli roomalainen pappi, teologi, kirjailija ja kääntäjä. Rufinus oli tärkeä kreikankielisen teologisen kirjallisuuden latinaksi kääntäjä aikana, jolloin kreikankielen taito oli jäänyt vähentynyt kristittyjen parissa.
Rufinus syntyi noin vuonna 345 Iulia Concordiassa Aquileian länsipuolella. Hänen saamastaan koulutuksesta päätellen hänen vanhempansa olivat varakkaita ja ylhäistä syntyperää. Rufinus opiskeli Roomassa, jossa hän ystävystyi Hieronymuksen kanssa. Aquileiaan palattuaan Rufinus liittyi paikalliseen luostariyhteisöön. Hänet kastettiin 369 tai 370.
Rufinus matkusti Egyptiin vuoden 372 lopussa tai 373 alussa, jossa hän opiskeli kuusi vuotta mm. Didymos Sokean alaisuudessa. Didymuksen ansioista Rufinus tutustui Origeneen teoksiin. Vuoden 378 paikkeilla hän vieraili Palestiinassa ja Syyriassa, jonka jälkeen hän palasi vielä kahdeksi vuodeksi Aleksandriaan. Vuoden 380 tienoilla hän liittyi Melania vanhemman perustamaan luostariin Jerusalemissa. Rufinus vastasti luostarissa kirjojen kopiointityöstä.
Rufinuksen ja Hieronymuksen välit katkesivat heidän otettuaan eri puolet ns. origenistisessa kiistassa, jossa Epifanios syytti Origeneen kirjoituksia harhaoppisuuksista. Välit palasivat ennalleen vuonna 397, mutta katkesivat kohta uudelleen Rufinuksen julkaistua Roomaan palattuaan Origeneen "Ensimmäisistä prinsiipeistä", jonka esipuheessa hän esitti Hieronymuksen Origeneen ihailijaksi.
Näihin aikoihin häntä pyydettiin myös kääntämään Pamfilos Kesarealaisen Origeneen puolustuksen. Käännöstä hän täydensi omalla kirjoituksellaan, jossa hän esitti, että Origeneen teoksista löytyvät harhaoppisuudet olivat hänen vihamiestensä väärennöksiä ja tulkintoja.
Syksystä 397 kevääseen 398 hän vietti Pinetumin luostarissa, jossa hän käänsi Basileioksen luostarisäännöt.
Aquileian piispa Chromatius pyysi Rufinusta kääntämään Eusebios Kesarealaisen vuonna 325 julkaistun Kirkkohistorian, jonka lyhennetty käännös valmistui 402 tai 403. Rufinus täydensi historian vuoteen 395 asti. Käännöksessään Rufinus lyhenteli vapaasti, silottaen epäjohdonmukaisuuksia ja poistaen mielestään epäolellisuuksia ja harhaoppisuuksia yksinkertaistaen tyyliä ja selventäen tekstiä omilla lisäyksillä.
Palattuaan Roomaan vuonna 408 Rufinus joutui pakenemaan Sisiliaan goottien hyökkäystä. Rufinus kuoli Sisiliassa 410 tai 411.
Seitsemän velimiestä
Seitsemän velimiestä oli lyhyt suomalainen musiikkielokuva jonka ohjasi Arvo Tamminen ja tuotti Sampo-Filmi Oy. Elokuva valmistui 1939.
Elokuvan pääosissa olivat Matti Jurva ja Tuulikki Paananen jotka esittivät musiikki- ja tanssinumeroita. Heitä säesti Columbia orkesteri.
Ankkurikahvilan kantavieraat
Ankkurikahvilan kantavieraat oli lyhyt suomalainen musiikkielokuva jonka ohjasi Matti Jurva ja tuotti Sampo-Filmi Oy. Elokuva valmistui 1940.
Graham Parker
Graham Parker (s. 15. marraskuuta 1950 Lontoo, Englanti) on englantilainen laulaja-lauluntekijä, joka aloitti uransa 1970-luvun puolivälissä. Parkerin musiikissa yhdistyivät etenkin alkuvuosina rock and roll ja folkrock sekä vaikutteet Van Morrisonin ja The Rolling Stonesin musiikista. Myöhemmin hänen musiikkinsa tuli uuden aallon vaikutteita. Parker saavutti kriitikkojen suosiota ja kohtalaista myyntimenestystä 1980-luvun lopulle asti.
Ennen levytysuransa alkua Parker oli soittanut vähän tunnetuissa pub rock -yhtyeissä. Vuonna 1975 hän äänitti demoja ja kokosi itselleen taustayhtyeen nimeltä The Rumour. Parker sai levytyssopimuksen Mercurylta ja julkaisi esikoisalbuminsa "Howlin’ Wind" vuonna 1976 nimellä Graham Parker & the Rumour. Albumi sai kriitikoilta kiitosta kuten sitä seurannutkin albumi "Heat Treatment" (1976).
Parkerin kolmas albumi "Stick to Me" julkaistiin 1977. Hänen uransa oli kuitenkin jumittunut paikalleen, mistä hän syytti levy-yhtiötään. Parker siirtyi Aristalle ja julkaisi neljännen albuminsa "Squeezing Out Sparks" (1979), joka on aiempia albumeja siloiteltumpi ja tyyliltään uutta aaltoa. Albumista tuli Parkerin uran suurin menestys: se nousi Yhdysvaltain albumilistan sijalle 40 ja myi yli 200 000 kappaletta.
Parkerin viides albumi "The Up Escalator" (1980) ei myynyt kovinkaan hyvin, ja Parker erotti taustayhtyeensä. Hän jatkoi albumien julkaisemista, kokosi uuden taustayhtyeen The Shot ja sai uransa ainoan top-40-singlehitin kappaleella ”Wake Up (Next to You)” albumilta "Steady Nerves" (1985).
Vaihdettuaan 1980-luvun aikana useasti levy-yhtiötä Parker jatkoi uraansa RCA:lla albumilla "The Mona Lisa’s Sister" (1988). Albumi myi melko hyvin, mutta se jäi Parkerin uran viimeiseksi top-100-albumiksi.
Parker on julkaissut uusia studio- ja livealbumeja 2010-luvulle asti. Hän palasi The Rumourin kanssa yhteen vuonna 2011, ja kokoonpano on julkaissut sen jälkeen kaksi albumia.
Dipropyyliamiini
Dipropyyliamiini (CHN) on alifaattisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteesien lähtöaineena.
Huoneenlämpötilassa dipropyyliamiini on väritöntä nestettä. Sillä on amiineille tyypillinen pistävä ja ammoniakinkaltainen haju. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin muun muassa etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Dipropyyliamiini on suhteellisen vahva emäs ja sen pK-arvo on 10,91. Yhdiste on ärsyttävää ja myrkyllistä ja voi hengitettynä aiheuttaa pääkipua ja huonovointisuutta.
Dipropyyliamiinia valmistetaan propanolin ja ammoniakin välisellä reaktiolla. Reaktiossa muodostuu tuotteiden seos, jossa on myös propyyliamiinia ja tripropyyliamiinia. Dipropyyliamiinia käytetään muiden yhdisteiden valmistukseen. Siitä valmistetaan esimerkiksi rikkaruohomyrkkyinä käytettäviä trifluraliinia ja orytsaliinia.
Eki Karlsson
Eki Karlsson (s. 17. toukokuuta 1969 Helsinki) on suomalainen miekkailija, nykyaikainen viisiottelija ja urheiluvaikuttaja.
Karlsson on voittanut miekkailussa henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden floretilla vuonna 1993 ja kalvalla vuonna 1997 sekä joukkuekilpailun Suomen-mestaruuden kalvalla vuosina 1994 (osana Helsingin Nykyaikaisten 5-ottelijoiden joukkuetta) ja 1998 (osana Habdan joukkuetta). Nykyaikaisen viisiottelun Suomen-mestaruuden hän on voittanut vuosina 1989 ja 2017. Karlsson on toiminut myös valmentajana, muun muassa Suomen Nykyaikaisen 5-ottelun liiton miekkailun vastuuvalmentajana 2000-luvun alussa, ja Suomen Miekkailuliiton toiminnanjohtajana vuosina 2004–2005. Hän on suorittanut miekkailunopettajan tutkinnon Unkarissa.
Karlsson on toiminut syksystä 2007 Suomen Ladun toiminnanjohtajana ja hänen luottamustehtäviinsä ovat kuuluneet muun muassa Ulkoilufoorumin puheenjohtajuus sekä Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsenyys. Karlsson on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri ja liikuntatieteiden kandidaatti. Opiskellessaan Jyväskylässä hän veti vuosina 1994–1998 miekkailuseura Allezin toimintaa.
Karlsson oli touko-kesäkuussa 2005 kilpailijana tositelevisio-ohjelma Suuren Seikkailun viidennellä ja viimeisellä tuotantokaudella. Hän pääsi ohjelmassa finaaliin.
Karlsson on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa.
Herra johtajan &quot;harha-askel&quot;
"harha-askel"
Herra johtajan "harha-askel" oli suomalainen komediaelokuva jonka ohjasi Eino Jurkka ja tuotti Filmistudio Oy. Elokuva valmistui 1940 ja se pohjautui Tatu Pekkarisen näytelmään "Vihtorin harha-askel" jonka ensi-ilta oli ollut Helsingin Kansanteatterissa 1934.
Xiaomi Mi 4
Xiaomi Mi 4 on Xiaomin 29. heinäkuuta 2014 julkaisema älypuhelin. Puhelimessa on Androidin KitKat-käyttöjärjestelmä eli versio 4.4.3. Laitteen saa päivitettyä Androidin Marshmallow 6.0 -versioon.
Puhelimessa on 5 tuuman Full HD IPS LCD -kosketusnäyttö. Laitteen mitat ovat 139.2 x 68.5 x 8.9 millimetriä ja paino 149 grammaa. Tallennustilaa on saatavilla 64 gigatavua. Akun kapasiteetti on 3080 mAh.
Keltaevämullo
Keltaevämullo ("Mulloidichthys vanicolensis") on mullojen heimoon kuuluva kalalaji. Se elää indopasifisella merialueella. Keltaevämullon levinneisyys ulottuu lännessä Punaisenmeren pohjukkaan, idässä Tuamotuun, pohjoisessa Japaniin ja etelässä Lord Hoween.
Gora (alue)
Gora on maantieteellinen alue Etelä-Kosovossa, Koillis-Albaniassa ja Luoteis-Makedoniassa. Goraa asuttavat albaanit, makedonialaiset, bosniakit, bulgarialaiset, goranit, serbit ja turkkilaiset. Vuosien 1992 ja 1999 Goran Kosovolle kuuluva osa oli kunta ja sen väkiluku oli 17 574. Nykyään se kuuluu Dragašin kuntaan. Albanialle kuuluva osa kuuluu Shistavecin ja Zapodin kuntiin. Makedonialle kuuluva osa kuuluu Bogovinjen kuntaan.
Goran länsiosassa on Lumën alue, joka on jaettu Kosovon ja Albanian kesken.
Albanialle kuuluva Goran osa kymmenestä perinteisesti goranien asuttamasta kylästä, jotka ovat Zapod, Pakisht, Orçikël, Kosharisht, Cernalevë, Orgjost, Orshekë, Borje, Novosej ja Shishtavec.
Vuoden 2011 kiistellyn väestönlaskennan mukaan vain kaksi kolmasosaa Shishtavecin väestöstä ilmotti olevansa albaaneja ja loput ilmoittivat olevansa makedonialaisia. Zaposin kunnassa 79% ilmoitti olevansa albaaneja ja 11.7% ilmoitti olevansa makedonialaisia.
Kosovolle kuuluva Goran osa koostu yhdeksästätoista perinteisesti goranien asuttamasta kylästä, jotka ovat Baćka, Brod, Vranište, Globočnica, Gornja Rapča, Gornji Krstac, Dikance, Donja Rapča, Donji Krstac, Dragaš, Zli Potok, Kruševo, Kukuljane, Lještane, Ljubošte, Mlike, Orčuša, Radeša ja Restelica.
Kosovon goranit ovat sanoneet haluavansa entisen Goran kunnan liittyvän serbi kuntien yhteisöön. 3 marraskuuta 2013 70% äänesti Goran kunnan perustamisen puolesta.
Makedonian tasavaltaan kuuluu kaksi goranien asuttamaa kylää, Jelovjane ja Urvic, jotka sijaitsevat Pologin alueella. Vuoden 2001 Makedonian väestönlaskennan mukaan Jelovjanessa 90% oli turkkilaisia ja Urvicissa 85% oli turkkilaisia ja 15% oli albaaneja.
1.http://www.balkaninsight.com/en/article/albania-s-gora-minority-takes-bulgarian-route-to-eu-04-18-2016
2.https://joshuaproject.net/assets/media/profiles/text/t18765.pdf
3.https://books.google.com.au/books?id=lkb6ewEACAAJ&dq=Die+slavischen+Minderheiten+in+Albanien+(SMA).+3.+Gora&hl=en&sa=X&ved=0ahUKEwjr76qL8YrYAhVBwrwKHa1kBicQ6AEIKTAA
4.http://pop-stat.mashke.org/albania-ethnic-comm2011.htm
5.http://www.pressonline.rs/info/srbija/261831/goranci-u-obrucu-brane-srbiju.html
6.http://www.osce.org/documents/mik/2005/12/1185_en.pdf
7.http://www.blic.rs/Vesti/Politika/418637/Goranci-Ne-zelimo-u-Dragas-vec-u-Zajednicu-srpskih-opstina
8.https://books.google.com.au/books?id=Uv1JAAAAYAAJ&dq=%D0%97%D0%B0%D0%B5%D0%B4%D0%BD%D0%BE+%D1%81%D0%BE+%D0%BC%D0%B0%D0%BA%D0%B5%D0%B4%D0%BE%D0%BD%D1%81%D0%BA%D0%BE+%D1%85%D1%80%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%B8-+%D1%98%D0%B0%D0%BD%D1%81%D0%BA%D0%BE+%D0%BD%D0%B0%D1%81%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D0%B5+%D0%A2%D0%BE%D1%80%D0%B1%D0%B5%D1%88%D0%B8+%D0%B6%D0%B8%D0%B2%D0%B5%D0%B0%D1%82+%D0%B8+%D0%B2%D0%BE+%D1%81%D0%B5%D0%BB%D0%B0%D1%82%D0%B0&focus=searchwithinvolume&q=%D0%A3%D1%80%D0%B2%D0%B8%D1%87
9.http://www.stat.gov.mk/Publikacii/knigaX.pdf
Eelis Jurva
Eelis Jurva (12. joulukuuta 1873 Koski Hl. – 1. helmikuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen musiikkikapteeni ja sotilaskapellimestari.
Eelis Jurvan isä oli kanttoriurkuri Aaro Jurva. Jurva opiskeli Helsingin musiikkiopistossa muun muassa Johan Halvorsenin johdolla, samoin kuin kaksi vuotta Leipzigin konservatoriossa, jossa häntä opetti muun muassa Anton Sittin veli Hans Sitt. Jurva työskenteli Helsingin filharmonisen seuran orkesterin ensiviulun soittajana ja 1902–1904 Kansallisteatterin sekä muidenkin teattereiden orkesterien johtajana. Jurva toimi myös viulunsoiton opettajana. Pohjanmaan Jääkäripataljoonan kapellimestariksi Ouluun Jurva tuli keväällä 1919. Vuonna 1927 hän seurasi Lauri Närettä Karjalan kaartin rykmentin kapellimestarina, jolloin hänet myös ylennettiin musiikkikapteeniksi. Mainitusta virasta Jurva erosi sairauden takia syksyllä 1933.
Xiaomi Mi Note
Xiaomi Mi Note on Xiaomin 27. tammikuuta 2015 julkaisema älypuhelin. Puhelimessa on Androidin Lollipop-käyttöjärjestelmä eli versio 5.0.
Puhelimessa on 5,7 tuuman Full HD LCD -kosketusnäyttö. Laitteen mitat ovat 155.1 x 77.6 x 6.95 millimetriä ja paino 161 grammaa. Tallennustilaa on saatavilla 64 gigatavua. Akun kapasiteetti on 3000 mAh.
Vastamyrkky (elokuva)
Vastamyrkky oli suomalainen yhteiskunnallinen elokuva jonka ohjasi Yrjö Haapanen ja tuotti Filmitaito Oy. Elokuva valmistui 1945 ja se pohjautui Hella Wuolijoen samannimiseen näytelmään jonka ensi-ilta oli ollut Helsingin Kansanteatterissa 1939.
Menestyvä lääkäri Karina Sarkalahti muuttaa takaisin maalle kotipitäjänsä kunnanlääkäriksi. Hän havaitsee vakavia puutteita paikallisen tehdaslaitoksen työoloissa mutta konkurssin partaalla oleva tehdas ei ole valmis sijoittamaan varoja työolosuhteiden korjaamiseen. Pitäjä tarvitsisi myös oman sairaalan mutta siihen ei löydy varoja. Pankinjohtaja Magnus Varanko rakastuu Sarkalahteen ja ryhtyy puoltamaan hanketta.
Mauri Koskela
Mauri Koskela (s. 19. syyskuuta 1960, Lappajärvi ) on suomalainen upseeri ja prikaatikenraali. 
Koskela kävi Kadettikoulun 1980–1983 ja Sotakorkeakoulun 1993–1995. Hän toimi opetusupseerina Kymen Jääkäripataljoonassa 1983-1985 sekä linjan johtajana Reserviupseerikoulussa 1985–1987. Seinäjoen sotilaspiirissä hän työskenteli toimistoupseerina ja toimistopäällikkönä 1987–1993 sekä Vaasan sotilasläänissä osastopäällikkönä ja esikuntapäällikkönä 1995–2000. Porin prikaatissa hän toimi Satakunnan jääkäripataljoonan komentajana 2000–2003 ja esikuntapäällikkönä 2005–2007. Puolustusvoimien Kansainvälisen Keskuksen apulaisjohtajana Koskela oli 2003–2005 ja keskuksen johtajana 2007–2009 vastaten keskuksen siirrosta Niinisalosta Tuusulaan ja kriisinhallintaoperaatioiden johtovastuun siirrosta Puolustusvoimien Kansainväliseltä Keskukselta Porin Prikaatille. Vuonna 2009 hänet määrättiin Jääkäriprikaatin komentajaksi, josta Koskela siirtyi Maavoimien henkilöstöpäälliköksi 2012.
Kansainvälisissä tehtävissä Koskela on toiminut Lähi-idässä, Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa. Hän toimi mm. UNMIL-operaation sotilaskomponentin esikuntapäällikkönä Liberiassa 2013–2014 ja UNDOF-operaation apulaiskomentajana Lähi-Idässä 2016-2018. Koskela oli ensimmäinen suomalaisen osaston vanhin Afganistanissa 2002, jossa hän toimi myös ISAF operaation siviili-sotilasyhteistyöosaston päällikkönä. Koskela oli mukana perustamassa Suomen ensimmäisiä EU:n taisteluosastoja sekä Kokonaisvaltaisen Kriisinhallinnan Osaamiskeskusta yhdessä CMC-Finlandin kanssa.
Reserviin Koskela siirtyi vuoden 2015 alusta, jonka jälkeen hän on toiminut mm. Enontekiön kunnanjohtajana. Suomen Rauhanturvaajaliiton puheenjohtajana hän aloitti 2018.
Ylennykset: vänrikki 1980, luutnantti 1983, yliluutnantti 1985, kapteeni 1990, majuri 1994, everstiluutnantti 2000, eversti 2006, prikaatikenraali 2013.
Naimisiin päiväksi
Naimisiin päiväksi oli suomalainen romanttinen komediaelokuva jonka ohjasi Yrjö Haapanen ja tuotti Filmitaito Oy. Elokuva valmistui 1946 ja se pohjautui Ilmari Unhon näytelmään "Päiväksi naimisiin" jonka ensi-ilta oli ollut Helsingin Kansanteatterissa 1942. Elokuvan yleisömenestys oli Helsingin ulkopuolella keskitasoa, Helsingissä sitä heikompi.
Justus-enonsa perintöä havittelevat serkukset ylioppilas Kalle Kirjava ja taiteilija Reino Riihelä tutustuvat Suomen kansalaisuutta hakeviin teatteriperheen tyttäriin Birgit ja Margit Marinoon. Kummallakin osapuolella on omat syynsä päästä päivän ajaksi naimisiin.
Pelle Petteri
Pelle Petteri oli suomalainen lyhyt komediaelokuva jonka ohjasi tuotti Suomi-Filmi Oy. Elokuva valmistui 1940.
Kunnanlääkäri-isän lähdettyä potilaskäynnille hänen poikansa ryhtyy valelääkäriksi isänsä tilalle.
Jalo Järnefelt
Jalo William Järnefelt (7. maaliskuuta 1865 Kaavi – 3. kesäkuuta 1920 Nummelan parantola, Nurmijärvi) oli suomalainen pankki- ja valtiopäivämies.
Jalo Järnefeltin vanhemmat olivat rovasti Klas Erik Järnefelt ja Ida Emilia Ottelin ja puoliso vuodesta 1911 Nadesha Biranoff. Soittotaiteilija, kirjailija John Järnefelt oli Jalo Järnefeltin veli, samoin kuin Suomen Pankin taloudenhoitajana ja setelipainon valvojana toiminut Armas Gideon Järnefelt. Jalo Järnefelt tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1882. Oikeustutkinnon hän suoritti 1886 ja sai varatuomarin arvon 1889. Suomen Pankissa Järnefelt työskenteli vuodesta 1895, johtajana 1903–1920. Henkivakuutusyhtiö Suomen johtokunnan jäsen Järnefelt oli vuodesta 1906, toimien myös johtokunnan puheenjohtajana. Järnefelt oli useaan otteeseen valtiopäiväedustaja, alkaen vuodesta 1897.
Pauli Lehtinen
Pauli Eino Olavi Lehtinen (s. 1923 Lappeenranta) on suomalainen arkkitehti.
Lehtinen opiskeli arkkitehdiksi Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolla 1944–1950. Hän aloitti uransa SOK:n palveluksessa jo 1947 ja toimi valmistuttuaan suunnittelevana arkkitehtinä ja pääsuunnittelijana SOK:n rakennusosastolla. Hän oli rakennusosaston johtajana 1970-luvun alusta lähtien. Lehtinen jäi eläkkeelle 1982. Lehtinen profiloitui erityisesti suurten tavaratalojen suunnittelijaksi ja oli suunnittelemassa ainakin 17 eri tavarataloa eri puolille Suomea. Hän suunnitteli myös hotelleja ja liike- sekä teollisuusrakennuksia.
Olli Kivioja
Olli Veikko Kivioja (1. helmikuuta 1925 – 5. syyskuuta 2018) oli suomalainen kirurgi ja lääkintöneuvos. Hän teki elämäntyönsä Helsingin Diakonissalaitoksen kirurgian ylilääkärinä.
Kivioja syntyi Kalajoella Vilho Kiviojan 11-lapsisen pappisperheen neljänneksi vanhimpana lapsena. Jatkosodassa 18-vuotias Kivioja tuli jalkaväen täydennysmiehenä Uhtuan rintamalle vuonna 1943, mutta vaihtoi aselajia ja kouluttautui lentäjäksi Kauhavan ilmasotakoulussa 1943. Hän ehti lentää Blenheim-pommituslaivueessa vuoden 1944 taisteluissa. Hän toimi sotilaslentäjien veteraaniyhdistys Pilvenveikkojen puheenjohtajana 2003–2011 ja oli yksi yhdistyksen viimeisistä elossa olleista jäsenistä. Vuosina 1969–1991 Kivioja oli sivutoiminen ilmailuviranomaisen asiantuntijalääkäri ja 1980-luvun alkupuolella Suomen Ilmailulääketieteellisen Yhdistyksen puheenjohtaja.
Ikänsä liikuntaa harrastanut Kivioja innostui 60-vuotiaana maratonjuoksusta yhdessä poikansa kanssa ja kilpaili sitten veteraanisarjassa ympäri maailmaa.
Kiviojalta ilmestyi 1990-luvulla yhdessä toimittaja Maarit Huovisen kanssa kirjoitettu omaelämäkerta "Kirurgin muistelmia" (WSOY 1993).
Concordia Sagittaria
Concordia Sagittaria on kaupunki Venetsian metropolikaupungissa, Venetossa, Italiassa. Kaupungin pinta-ala on 68,4 neliökilometriä ja asukasluku noin kymmenen tuhatta. Kaupungin paikalla oli aikoinaan roomalainen siirtokunta ja linnoitus Iulia Concordia.
Iulia Concordia oli alun perin linnoituksen ulkopuolelle syntynyt kylä ("vicus"), mutta kasvoi nopeasti sen hyvän sijainnin vuoksi. Se sijaitsi Via Annian ja Via Postumian varrella Altinumin ja Aquileian puolessa välissä. Nimi "Iulia Concordia" juhlisti Julius Caesarin ja Octavianin vuonna 42 eaa. tekemää liittoutumaa. Myöhäisroomalaiskaudella paikalla oli huomattava germaanis- ja gallialaissperäisten Roomaa palvelleiden sotilaiden varuskunta. Attilan hunnit tuhosivat lopulta kaupungin.