hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rantapuntarpää
Rantapuntarpää ("Alopecurus aequalis") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, puntarpäiden ("Alopecurus") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on matalakasvuinen ja yksivuotinen tai lyhytikäinen monivuotinen heinälaji. Rantapuntarpää muistuttaa paljolti polvipuntarpäätä ("Alopecurus geniculatus"), mutta lajit voi erottaa toisistaan kukinnon tähkylöiden ulkonäön sekä heteiden ponsien värityksen perusteella.
Rantapuntarpään varret on velttoja ja polveilevia, ja lehdet ovat harmaanvihreitä. Kukinto on noin neljä senttimetriä pitkä, harmaanvihreä, tähkää muistuttava röyhy, jonka tähkylät ovat lyhyitä, leveitä ja vihneettömiä. Heteiden ponnet ovat pieniä ja lyhyitä ja aluksi vaaleankeltaisia, mutta muuttuvat ajan myötä oransseiksi. Rantapuntarpää kukkii touko–elokuussa.
Rantapuntarpää kasvaa erilaisilla kosteilla kasvupaikoilla, kuten suonlaiteilla ja ojissa. Rantapuntarpää on heikko kilpailija, joten se kasvaa usein lähes paljaalla maalla ja häviää sitten, kun muu, korkeampi kasvillisuus valtaa paikan. Rantapuntarpäätä tavataan koko Suomessa, joskin Lapissa harvinaisempana kuin etelässä.
USS Sangamon (1862)
USS Sangamon (ex-"Conestoga") oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
John Ericssonin valmistaman aluksen köli laskettiin kesällä 1862 nimellä "Conestoga". Alus nimettiin 9. syyskuuta "Sangamoniksi" ja laskettiin vesille 27. lokakuuta. Alus otettiin palvelukseen 9. helmikuuta 1863 Chesterissä Pennsylvaniassa päällikkönään Pierce Crosby.
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen, jonka mukana se osallistui operaatioihin Hampton Roadsin alueella.
Alus oli Philadelphiassa korjattavana, minkä jälkeen "Wachusetts" hinasi 21. helmikuuta 1864 aluksen Port Royaliin South Carolinaan Etelä-Atlantin sulkulaivueeseen. Charlestonin saartoon osallistuttuaan alus palasi Hampton Roadsiin tukemaan Grantin hyökkäystä Richmondiin. Huhtikuun alussa 1865 Richmondin hyökkäyksen lopulla alus puhdisti James-jokea Konfederaation asentamista miinoista, jotta Pohjoisvaltioiden laivaliikenne mahdollistuisi kaupunkiin.
Sisällissodan päätyttyä alus poistettiin palveluksesta Philadelphiassa ja se sijoitettiin reserviin. Alus palautettiin palvelukseen 13. toukokuuta 1898 Espanjan-Yhdysvaltain sodan alettua. Alus oli Fisher's Islandilla Long Islandilla, kunnes se palautettiin reserviin 1899 League Islandilla Pennsylvaniassa. Alus oli reservissä myyntiinsä saakka vuonna 1905.
Defiance (televisiosarja)
Defiance on yhdysvaltalainen scifisarja, jonka kehittivät Rockne S. O'Bannon, Kevin Murphy ja Michael Taylor. Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa huhtikuussa 2015 Syfyn kanavalla.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat post-apokalyptiseen tulevaisuuteen, jossa sotien raunioittamassa Maassa elää useita rotuja rinnakkain. Osa roduista saapui matkustamalla avaruudesta, muutta osa on erinlaisten mutaatioiden lopputuloksia. Päähenkilö, sotasankari Joshua Nolan (Grant Bowler) adoptoi yksinjääneen ei-ihmislapsen Irisan (Stephanie Leonidas), ja tarina seuraa heidän selviytymiskamppailua Defiancen kaupunkivaltiossa.
Kesäkuussa 2011 kerrottiin Trion Worldsin kehittävän verkkopeliä useille eri alustoille ja Universal Cable Productionsin kehittävän televisiosajraa nimelleä "Defiance". Samoihin aikoihin vahvistettiin pelin ja televisiosarjan sijoittuvan samaan maailmaan. Tämä on ensimmäinen kerta kuin verkkopeliä pohjustetaan omalla televisiosarjalla.
Heinäkuussa 2012 Syfy kertoi pelin ja televisiosarjan julkaisupäivämäärän olevan huhtikuussa 2013. Sarjan ensimmäisen kauden kuvaukset aloitettiin huhtikuussa 2012 Torontossa.
Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 15. huhtikuuta 2015 Syfyn kanavalla. Syyskuussa 2014 vahvistettiin 13-osaisen kolmannen kauden tilaaminen.
Syfy ilmoitti 16. lokakuuta 2015 "Defiancen" jäävän kolmen tuotantokauden mittaiseksi.
Trion Worldsin kehittämä "Defiance" videopeli sai suuren "Dark Metamorphosis" päivityksen maaliskuussa 2016. Pelin "Defiance 2050" niminen laajennus julkaistaan kesällä 2018 Xbox One, Playstation 4 ja Windows -laitteille.
Aktiivipihatto
Aktiivipihatto on hevosille tarkoitettu lajinmukaisempi asumismuoto kuin kuin tavanomainen pihatto.
Hevoset asuvat lajinmukaisesti laumassa ja liikkuvat heille suunnitelussa aidatussa ympäristössä vapaasti.
Apteekkimuseo, Joutsen apteekki
Helsingin XII Joutsen apteekki oli Suomen viimeinen säilynyt jugendapteekki Helsingissä Lapinlahdenkadun ja Eerikinkadun kulmassa. Se lopetti toimintansa 30.4.2018.
Helsingin XII apteekki perustettiin vuonna 1911 Keisarillisen senaatin määräyksellä. Helsingin neljänteen kaupunginosaan, Ruoholahteen oli toivottu omaa apteekkia jo 1890-luvulta alkaen. Joutsen apteekki, Apotek Svanen, avasi ovensa ensimmäistä kertaa marraskuun 17. päivänä 1912. Helsingin XII apteekin oikeudet sai apteekkari Henrik Heickell.
Joutsen apteekki sijaitsee arkkitehti Selim Lindqvistin piirtämässä, vuonna 1908 valmistuneessa talossa Lapinlahdenkatu 1:ssä. Sen tiloissa oli aluksi olut- ja viinikauppa. Apteekki-interiöörin on suunnitellut arkkitehti Fr. Lüsch. Vuosisadan alussa oli ryhdytty uudelleen käyttämään eläinten nimiä apteekkien nimissä järjestysnumeron lisäksi. Joutsen apteekin ulko-oven yläpuolelle on sijoitettu joutsenta esittävä lasimaalaus, jonka on tehnyt taistelumaalarina tunnettu Hugo Backmansson.
Apteekissa työskenteli aluksi apteekkarin lisäksi kaksi proviisoria ja yksi farmaseutti. Ensimmäinen naisfarmaseutti palkattiin vuonna 1917. Naisten lukumäärä kasvoi niin, että 1930-luvun lopulla henkilökunnasta naisia oli puolet.
Apteekin offisiinin takana oli pitkään rohdoskeittiö, materiaalihuone ja laboratorio. Kellareita oli kaikkiaan kolmetoista. Vesi-, sprii- ja happokellareiden lisäksi kellareita oli rohdoksia ja kasvikokoelmia varten sekä siirappeja, tinktuureja, salvoja ja oljyjä varten. Patenttilääkkeitä säilytettiin offisiinin yhteydessä olevassa pimeässä huoneessa.
Bengt Mattila aloitti Joutsen apteekin apteekkarina vuonna 1998. Ympäristöministeriö määräsi vuonna 1999 Joutsen apteekin 1900-luvun alun historiallisen interiöörin suojeltavaksi rakennussuojelulain ja asemakaavan mukaisesti.
Apteekin toiminta oli tappiollista, jolloin apteekkari hankki vuonna 2013 apteekkioikeudet Töölössä sijaitsevaan Carelia-apteekkiin ja lupaa säilyttää Joutsenen itsellään sivuapteekkina. Fimea ei kuitenkaan myöntänyt apteekkilupaa Joutsenelle sivuapteekkina.
Helmikuussa 2014 kansanedustaja Pekka Haavisto jätti sosiaali- ja terveysministeri Laura Rädylle kirjallisen kysymyksen apteekin tilanteesta ja maaliskuussa apteekkari Mattila luovutti Rädylle adressin, jonka allekirjoittaneet 3 537 ihmistä toivoivat apteekin pelastamista.
Samana vuonna Mattila perusti apteekin alakertaan museon, joka esitteli sekä Joutsen apteekin että koko apteekkilaitoksen historiaa. Kokoelmissa on erilaisia käyttöesineitä, työvälineitä ja lääkepakkauksia. Mattila luopui apteekista huhtikuun lopussa 2018, jolloin apteekin ja museon toiminta lakkasi.
Pelastusarmeijan museo
Pelastusarmeijan museo on Pelastusarmeijan historiaa esittelevä museo Helsingissä. Museonäyttelyssä tuodaan esille lasten, köyhien ja päihteidenkäyttäjien parissa tehtyä työtä kautta aikojen, valotetaan ulkomailla palvelleiden upseereiden elämää ja Pelastusarmeijan eri työmuotojen historiaa.
Museo avattiin osoitteessa Uudenmaankatu 40 vuonna 1969. Vuonna 2009 museo avautui uudelleen osoitteessa Mikonkatu 20. Syksyllä 2017 museo muutti takaisin Uudenmaankadulle Pelastusarmeijan päämajan yhteyteen.
Erkki Rankama
Erkki Olavi Rankama (alun perin "Rangell", 7. syyskuuta 1914 Helsinki – 9. syyskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen hallintoneuvos ja korkeimman hallinto-oikeuden jäsen. Hän toimi yli 30 vuotta julkishallinnon palveluksessa ja nousi 1960-luvulla yhdeksi verotuksen johtavista asiantuntijoista Suomessa.
Erkki Rankama pääsi ylioppilaaksi 1932, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1941 ja sai varatuomarin arvon 1947. Hän toimi 1940-luvun lopulla sisäasiainministeriön siirtoväenasiain osastolla ja sitten Maatalousseurojen Keskusliiton asutusvaliokunnan toimistopäällikkönä. Vuosina 1951–1955 Rankama työskenteli sosiaaliministeriön hintaosastolla ja samaan aikaan myös korkeimmassa hallinto-oikeudessa, aluksi sivutoimisena ylimääräisenä esittelijänä ja vuodesta 1954 vakituisena nuorempana hallitussihteerinä. Vuosina 1959–1966 hän oli valtiovarainministeriön hallitusneuvos ja vero-osaston päällikkö ja huolehti vuoden 1960 verolain täytäntöönpanosta, muun muassa kunnallis- ja valtionverotuksen yhdistämisestä saman viranomaisen alaisuuteen. Tähän liittyen hän toimi myös keskusverolautakunnan ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1960–1966. Hallintoneuvokseksi hänet nimitettiin 1966.
Erkki Rankama osallistui sekä talvi- että jatkosotaan. Hänen puolisonsa oli radiokuuluttaja Maija Rankama, o.s. Vaahtervaara (1920–2010). Heille syntyi kuusi lasta vuosina 1946–1956.
USS Sangamon
USS Sangamon voi tarkoittaa seuraavia Yhdysvaltain laivaston aluksia:
Disakkaridaasit
Disakkaridaasit ovat glykosidaaseihin kuuluvia hiilihydraatteja hydrolysoivia entsyymejä. Ne hydrolysoivat disakkarideja monosakkarideiksi. Disakkaridaaseja esiintyy useissa eliöissä, esimerkiksi sienissä, eläinten suolistossa ja kasvien hedelmissä.
Esimerkkejä disakkaridaaseista ovat esimerkiksi laktoosia hydrolysoiva maltaasi, sakkaroosia hajottava invertaasi, maltoosia hajottava maltaasi ja isomaltoosia hydrolysoiva sakkaraasi-isomaltaasi. Eläimille disakkaridaasit ovat tärkeitä, koska disakkaridit eivät imeydy eikä niitä siten voida hyödyntää ilman disakkaridaaseja. Disakkaridaasien puutostila aiheuttaa disakkaridi-intoleranssin esimerkiksi laktoosi-intoleranssin. Disakkaridaaseja erittyy ohutsuolen limakalvon soluista. Disakkaridaasien aktiivisuus on sitä suurempi, mitä korkeampi disakkaridien pitoisuus on.
Hynek Zohorna
Hynek Zohorna (s. 1. elokuuta 1990 Havlíčkův Brod, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Pelicansissa. Seuran urheilutoimenjohtaja Janne Laukkasen mukaan hän on hyvin liikkuva, äärimmäisen taitava ja isokokoinen hyökkääjä. Zohorna on pelannut useimmiten oikean laitahyökkääjän pelipaikalla, mutta Laukkasen mukaan hän haluaa olla kuitenkin ensisijaisesti keskushyökkääjä.
Zohorna on HC Hradec Královén kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 2008–2009 HC Slavia Prahan A-nuoriin. Zohorna debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan lainalla 14 ottelua Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. česká hokejová ligan HC Havlíčkův Brodissa ja kolme ottelua kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. česká hokejová ligan HC Pelhřimovissa. Kaudella 2009–2010 hän oli pudotuspeleissä Slavia Prahan A-nuorten paras maalintekijä kuudella osumallaan. Zohorna pelasi kauden aikana kolme ottelua lainalla HC Havlíčkův Brodissa. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2010–2011, jolloin Zohornan ensimmäinen täysi kausi miesten peleissä toi 1. ligassa 40 runkosarjaottelussa tehot 11+8=19 ja 14 playoff-ottelussa tehot 5+2=7.
Kaudeksi 2011–2012 Zohorna siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Extraliga-joukkue HC Kometa Brnoon, jossa hänen tulokaskautensa toi 51 runkosarjaottelussa tehot 5+9=14 ja 20 playoff-ottelussa tehot 2+3=5. Zohorna teki Extraliga-debyyttinsä 18. syyskuuta 2011 vieraissa HC Třineciä vastaan. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen maalinsa liigassa ja keräsi yhden syöttöpisteen. Zohornan osuma jäi Kometan 1–3-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän voitti kauden päätteeksi Extraligan hopeaa. Kaudella 2012–2013 Zohorna oli Kometan kolmanneksi paras pistemies tehtyään liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 14+15=29. Kesäkuussa 2012 hänen sopimustaan joukkueen kanssa jatkettiin kolmella vuodella.
Zohorna voitti kauden 2013–2014 päätteeksi Extraligan hopeaa. Kausi 2014–2015 päättyi pronssiin. Kaudella 2016–2017 Zohorna pelasi Kometan lisäksi Extraligaa myös seitsemän ottelun verran lainalla HC Pardubicessä, jonne seura lainasi hänet lokakuussa 2016. Zohorna voitti Kometassa kauden päätteeksi Tšekin-mestaruuden. Kaudella 2017–2018 hän onnistui 12 muun pelaajan ohella tekemään Extraligan runkosarjassa kaksi alivoimamaalia. Zohorna voitti tehoilla 8+7=15 koko liigan pudotuspelien maalipörssin sekä jakoi pistepörssin toisen sijan HC Třinecin Jiří Polanskýn kanssa edellään vain HC Třinecin David Cienciala. Hän voitti kauden päätteeksi Tšekin-mestaruuden.
Kaudeksi 2017–2018 Zohorna siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Pelicansiin.
Zohorna on pelannut Tšekin A-maajoukkueessa viisi ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Sweden Hockey Gamesissa 28. huhtikuuta 2018 Ruotsin Södertäljessä Suomea vastaan. Zohorna on pelannut myös neljä nuorten maaottelua.
Zohornan isoveli Tomáš on Tšekin maajoukkuekiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Amur Habarovskissa. Heidän pikkuveljensä Radim Zohorna pelaa HC Kometa Brnon Extraliga-joukkueessa.
Hanse-Parlamentti
Hanse-Parlamentti (Hanse Parlament) on yhdistys yli 50 kauppakamareista, kauppakilloista sekä muista tämänkaltaisista järjestöistä Itämeren alueella, joiden yhteisenä tavoitteena on tukea pieniä ja keskikokoisiä yrityksiä, muun muassa henkilöstökoulutus-, tutkimus- ja innovatioalalla. Hanse-Parlamentti tekee tiivistä yhteistyötä jäsenmaiden valtioelinten kanssa, samalla se on voittoa tavoittelemton järjestö.
Yhteistyö Hanse-Parlamentin jäsenten välillä alkoi 1990-luvun alussa. Vuonna 1994 käynnistettiin ensimmäiset EU:n rahoittamat projektit. EU:n laajentamisen jälkeen vuonna 2004 yhteistyö alueen itäisten maiden kanssa tiivistyi. Hanse-Parlamenttiin kuuluu jäseniä 11:stä maasta: Norjasta, Ranskasta, Suomesta, Venäjältä, Virosta, Liettuasta, Latviasta, Valkovenäjältä, Puolasta, Tanskasta sekä Saksasta. Järjestön päätoimisto sijaitsi ensin Kööpenhaminassa, mutta oli sitten siirretty Hampuriin.
Ensimerkkinä järjestölle oli keskiajan Hansaliitto, mutta sen toiminta kuitenkin rajoittuu Itämeren alueelle, kun Hansaliiton vaikutusalue oli paljon laajempi. Hanse-Parlamentti pyrkii ylläpitämään Itämeren alueen yhteistä identitettiä, muun muassa vuosittaisen Hanse-konferenssin avulla, missä tutkijat, poliitikot ja liiketoiminnan edustajat keskustelevat mm. kulttuuriin liittyvistä asioista.
Järjestö johtaa useita Euroopan Unionin rahoittamia projekteja, mukaan lukien avainprojektit vuonna 2009 käynnistetyn EU:n Itämeren strategian puitteissa. Vuonna 2010 Hanse-Parlamentti perusti Itämeri-Akatemian, voittoa tavoittelemattoman 15:n tutkimusjärjestön yhdistyksen, jonka tavoitteena on yhteysten kehittäminen tutkimusmaailman ja pienten- ja keskikokoisten yritysten välillä.
Hanse-Parlamentti järjestää vuosittaisen kaksipäiväisen Hanse-konferenssin, jonka puitteissa noin 120 liiketoiminnan, tieteen ja politiikan vaikuttajaa keskustelee pienten ja keskikokoisten yrityksiin, kultturi-alan yhteistyöhön sekä Itämeren alueen taloudelliseen kehitykseen liittyvistä kysymyksistä. Muutaman esittelyn jälkeen järjestetään pyöreät pöydät, joilla konferenssin osallistujat kehittävät tulevaisuudennäkymät. Nämä tapaamiset houkuttelevat korkean tason puhujia, kuten EU:n komissaari Günther Oettinger vuonna 2011, EU:n komissaari  Johannes Hahn vuonna 2012, EU:n komissaari Algirdas Šemeta ja Latvian puolustusministeri Artis Pabriks vuonna 2013. Konferenssin jälkeen Itämeri-Akatemia julkistaa kirjeen, johon sisältyvät esittelyt, tutkimusraportit  ja keskustelujen tulokset.
USS Catskill (1862)
USS Catskill oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Alus tilattiin Continental Iron Worksiltä Greenpointista New Yorkista. Alus laskettiin vesille 16. joulukuuta 1862. Alus varustettiin New Yorkin laivastontelakalla ja otettiin palvelukseen 24. helmikuuta 1863 päällikkönään G. W. Rodgers.
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen. Alus ilmoittautui 5. maaliskuuta 1863 Port Royalissa South Carolinassa. Sisällissodan lopun alus oli valvomassa Charlestonin saartoa. Alus osallistui toistuvasti hyökkäyksiin satamaa suojanneita rannikkopattereita ja linnakkeita vastaan. Lisäksi alus oli yhteysaluksena, suojasi laivueen muita aluksia saarrettujen iskuilta ja partioi etsien saarronmurtajia.
Aluksen päällikkö Rodgers sai surmansa 17. elokuuta 1863 johtaessaan aluksen tulta Charlestonin linnakkeeseen. Alukseen osui tykistötaisteluissa useaan kertaan, mutta miehistön toiminta mahdollisti turvallisen paluun ilman telakointia. Charlestonin evakuoinnin jälkeen 18. helmikuuta 1865 aluksen miehistö valtasi matalikolle ajaneen saarronmurtajan "Deerin". Myöhemmin samana päivänä aluksen miehistö nosti sotalipun toisella saarronmurtajalla "Celtillä".
Alus vapautettiin tehtävästä ja se lähti Charlestonista 13. heinäkuuta Philadelphian laivastontelakalle, missä se poistettiin palveluksesta 26. heinäkuuta. Alus oli reservissä vuoteen 1873, jona aikana se nimettiin "USS Goliathiksi" 15. kesäkuuta 1869. Aluksen palautettiin alkuperäiselle nimelle 10. elokuuta.
Alus oli kunnostettavana New Yorkissa 1874-1875. Alus liitettiin telakalta palattuaan Pohjois-Atlantin laivueeseen, jonka mukana se purjehti pitkin koillisrannikkoa 4. maaliskuuta 1876 - 5. marraskuuta 1877. Vuosina 1878-1895 alus oli Virginiassa reservissä eri sijoituspaikoissa, minkä jälkeen se oli 1895-1898 reservissä Philadelphian League Islandin laivastontelakalla.
Espanjan-Yhdysvaltain sodan alettua alus palautettiin 16. huhtikuuta 1898 palvelukseen partioimaan New Englandin rannikolla, mikä vapautti modernimmat alukset taistelutehtäviin. Alus poistettiin palveluksesta 22. syyskuuta 1898, jolloin se palautettiin League Islandille. Alus myytiin 4. joulukuuta 1901.
Vapaamuurarimuseo
Vapaamuurarimuseo on Helsingissä toimiva museo, joka kertoo vapaamuurariuden historiasta alkuajoista nykypäivään asti. Painopiste on vuonna 1922 käynnistyneessä suomalaisessa vapaamuurariudessa. Erityishuomiota on omistettu eräille suomalaisen veljeskunnan merkkihenkilöille.
Jean Sibelius oli suomalaisen vapaamuurariuden perustajajäsen ja sävelsi veljeskuntaa varten ainutlaatuisen, oman rituaalimusiikin, joka on käytössä Suomessa, Virossa ja Suomen suurloosin ruotsalaisissa looseissa. Sibeliuksella on oma vitriininsä, ja museosta löytyy myös hänen jäsenanomuksensa.
Risto Ryti on ainoa vapaamuurareihin kuulunut presidenttimme. Myös hänellä on oma vitriininsä, jonka erityisharvinaisuus on hänen henkilölehtensä sotasyyllisyysvankeudesta Helsingin keskusvankilasta. Muita museon erikoisuuksia ovat muurariveli Hannes Kolehmaisen palkinnot, Sibeliuksen puoltama Eliel Saarisen jäsenanomus ja jalkaväenkenraali Paavo Talvelan vapaamuurarisalkku.
Viron vapaamuurarius on saanut oman vitriininsä, koska Viron itsenäistyttyä uudelleen vapaamuurarius tuli sinne suomalaisessa muodossaan, suomalaisten veljien avustuksella.
Vapaamuurarimuseolla on myös kattava kokoelma kaikkien Suomessa toimivien tunnustettujen vapaamuurarijärjestöjen varusteista. Esineistöä täydentävät mm. ulkomaiset varusteet eri maista sekä Suomen suurloosin saamat lahjaesineet.
Kypäränpeite
Kypäränpeite on vaakunakokonaisuudessa kypärän laelta kilven molemmin puolin laskeutuva vaate. Tyypillisesti peitteen tinktuureina ovat vaakunan päävärit niin, että ulkopuoli on väriä ja sisäpuoli metallia. Kypäränpeite on tiettävästi lähtöisin kypärän lakea ja niskaa suojanneesta vaatekappaleesta, jota on käytetty suojana auringolta. Varhaisissa vaakunoissa se oli pieni, mutta on myöhemmin suurentunut ja muotoutunut vallitsevien tyylisuuntausten mukaisesti. Kypäränpeitettä ei yleensä voi käyttää vaakunassa ilman kypärää eikä kypärää ilman peitettä, mutta tavat vaihtelevat maasta toiseen.
Kypäränpeite on aina kuviteltava kankaiseksi, joten se ei ole korvattavissa esimerkiksi lehvästöllä. Sen sijaan joissakin tapauksissa on mahdollista, että kypäränkoriste ikään kuin valuu liepeiltään kilven molemmin puolin ja muuttuu siten kypäränpeitteeksi. Väreihin ei ole olemassa sitovia sääntöjä, mutta kaksivärisyys on vakiintunut käytäntö. Englannissa ja osin myös Euroopan mantereella kypäränpeitteet olivat 1500-luvulta lähtien pitkään kaikki punahopeisia, mutta sittemmin tavaksi on vakiintunut, että peite toistaa vaakunan päävärit. On myös mahdollista, että peitteessä toistuu kilven jako niin, että puolet ovat keskenään eri väriä. Tätä ei kuitenkaan suositella, sillä kypäränpeitteellä ei ole vaakunassa varsinaista informaatiotehtävää.
USS Camanche (1864)
USS Camanche oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Secor Brothers Jersey Citystä New Jerseystä valmisti aluksen vuonna 1863. Alus purettiin osiin ja kuljetettiin Kaliforniaan "Aquilalla", joka upposi telakalla San Franciscossa 14. marraskuuta 1863. Monitori pelastettiin hylystä ja koottiin San Franciscossa. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 1864 ja otettiin palvelukseen 22. elokuuta 1865 päällikkönään C. J. McDougal.
Pääosan ajasta alus makasi ankkurissa Mare Islandin laivastontelakalla. Alus oli Kalifornian naval militian koululaivana 1896-1897. Alus myytiin 22. maaliskuuta 1899 Mare Islandilla.
Hoitotyön koulutuksen museo
Hoitotyön koulutuksen museo on museo, joka esittelee terveysalan koulutuksen laajinta esineistöä, univormuja, opetustauluja ja valokuvia. Museota ylläpitää Metropolia Ammattikorkeakoulu. Museon tarkoituksena on tallettaa sairaanhoitaja-, kätilö- ja terveydenhoitajakoulutukseen liittyvää aineistoa. Museo perustettiin vuonna 1979 ja se sijaitsee Helsingissä Tukholmankatu 10:ssa. Vuonna 2020 museo laajenee koskemaan sosiaali- ja terveysalaa sen muuttaessa Myllypuron uudelle kampukselle.
Museon tehtävänä on huolehtia hoitotyön koulutuksen historialliseen taustaan liittyvän esineistön ja aineiston säilyttämisestä, esillepanosta ja esittelystä hoitotyön koulutuksessa oleville sekä muille alasta kiinnostuneille. Museon kokoelmatyön keskeinen merkitys on lisätä tulevien ammattilaisten ammattiylpeyttä ja ymmärrystä ammatillisista juurista.
Museon kokoelma syntyi vuonna 1979, kun vanhaa opetusmateriaalia koottiin Helsingin sairaanhoito-opiston 90-vuotisjuhlanäyttelyyn. Museon toiminnan suunnittelusta ja talletustyöstä on vastannut museotoimikunta, jota vapaaehtoiset työntekijät ovat auttaneet 1980 -luvulta alkaen. Vuosina 1994–1995 museota laajennettiin museokäytävän varrella oleviin huoneisiin. Tällöin koulun pitkäaikaisen opettajan, terveydenhuoltoneuvos Tyyne Luoman lahjoittama kirjasto siirrettiin museoon. Vuonna 2005 oppilaitoksen remontin yhteydessä museo laajeni edelleen. Keväällä 2018 Tyyne Luoman kirjasto lahjoitettiin Suomen Terveydenhoitajaliitolle.
Suurin osa museoon tallennetusta aineistosta on peräisin osoitteessa Tukholmankatu 10 sijainneesta Helsingin sairaanhoito-opistosta ja oppilaskodista ja sitä edeltäneistä oppilaskodeista. Vuosina 2008–2009 museoon siirrettiin Kätilöopiston kokoelmat, jotka ovat peräisin vuonna 1816 Turkuun perustetun synnytyslaitoksen ja oppilaskodin esineistöstä. Aineistoa on myös Helsingin Yleisen sairaalan Kirurgisesta sairaalasta sekä vapaaherratar Sophie Mannerheimin esineistöä. Ajallisesti kokoelmat kattavat esineitä 1800-luvulta nykypäivään saakka. Pääpaino esineistössä on 1950–70-luvuilla.
Vuonna 2020 Hoitotyön koulutuksen museo muuttaa uudistettuna ja laajennettuna Metropolian uuteen kampusrakennukseen Myllypuroon. Uuden museon näyttelyt tulevat kattamaan Metropolian sosiaali- ja terveysalan tutkinnot. Uudessa museokokoelmassa on seitsemän eri kokoelmaa: museoesineet, valokuvat, univormut, tekstiilit, arkisto ja kirjat sekä rekvisiittakokoelma. Kokoelma sisältää 1 000 museoesinettä, 70 univormua ja 10 000 valokuvaa. Univormuihin kuuluu sairaanhoito-oppilaan, sairaanhoitajan, kätilön, terveyssisaren, opettajan ja ylihoitajan univormuja eri aikakausilta. Kuvia on valmistujais- ja lähtiäisjuhlista, opetustilanteista, juhlakuvista, näyttelyistä.
Imad Khamis
Imad Mohammad Deeb Khamis (s. 1. elokuuta 1961) on ollut Syyrian pääministeri 3. heinäkuuta vuonna 2016 lähtien. Hän oli ennen sitä Syyrian sähkoministerinä vuosina 2011–2016.
Khamis syntyi Damaskuksen maaseudulla vuonna 1961. Hän valmistui sähköinsinööriksi Damaskuksen yliopistosta vuonna 1984. Khamis oli Damaskuksen sähkölaitoksen pääjohtajana vuosina 2005–2008, jonka jälkeen hän oli julkisessa sähkönsiirtoyhtiössä pääjohtajana vuosina 2008–2011. Syyrian sähköministerinä hän oli vuosina 2011–2016.
Vuonna 2016 3. heinäkuuta Syyrian presidentti Bashar al-Assad nimitti hänet pääministeriksi vuodesta 2012 tehtävässä olleen Wael al-Halkin tilalalle.
Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Boy Interrupted
Boy Interrupted (suom. "Pojan hauras mieli") on yhdysvaltalainen HBO-dokumentti, joka kertoo 15-vuotiaana itsemurhan tehneen Evan Scott Perryn (1990-2005) tarinan. Elokuvan ovat tehneet Evanin vanhemmat Dana ja Hart Perry. Sen voi katsoa YouTubesta tai HBO:sta. Elokuva on vuodelta 2009 ja kestää 92 minuuttia.
Evan kärsi kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä koko elämänsä ajan ja tappoi lopulta itsensä hyppäämällä huoneensa ikkunasta. Lapsena hän oli taiteellinen, perfektionisti, älykäs, hellä ja myös aggressiivinen. Kuolema kiehtoi häntä jo päiväkodissa. Evan yritti itsemurhaa jo alakoulussa ja joutui mielisairaalaan. Häntä hoidettiin monin eri tavoin ja lopulta Litium-niminen lääke auttoi. Evan alkoi voida paremmin, kunnes lopetti lääkityksen, masentui jälleen ja päätyi itsemurhaan. Hän oli jättänyt itsemurhakirjeen tietokoneelleen. Kirjeessä oli listattuna syitä elää ja kuolla. Evan oli myös kirjoittanut, ettei hänen kuolintapaansa saa kertoa muille ja pahoitteli tapahtunutta. Evanin muistoksi on istutettu puu ja rakennettu uusi hoitorakennus häntä hoitaneelle mielisairaalalle. Talon sisällä lukee "Evan Scott Perry 1990-2005".
USS Montauk (1862)
USS Montauk oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
John Ericsson valmisti aluksen Continental Iron Worksilla Greenpointissa New Yorkissa. Alus laskettiin vesille 9. lokakuuta 1862 ja otettiin palvelukseen 14. joulukuuta New Yorkissa päällikkönään John L. Worden.
Aluksen ollessa tärkein käytettävissä oleva ironclad-alus hyökättäessä Charlestoniin se lähti 24. joulukuuta 1862 New Yorkista. Alus saapui Port Royaliin South Carolinaan 19. tammikuuta 1863 liittyen Etelä-Atlantin sulkulaivueeseen. Du Pont lähetti "Montaukin", "Senecan", "Wissahickon", "Dawnin" ja "C. P. Williamsin" tulittamaan Fort McAllisteria Georgiassa testatakseen ironcladien soveltuvuutta tehtäviin. Vaikka "Montauk" ei kärsinyt vaurioita, vaikka siihen osui 13 tai 14 kranaattia. Ironcladit uusivat hyökkäyksen 1. helmikuuta, jolloin ne tulittivat linnaketta vaurioittaen sitä pahoin. "Montaukiin" osui 48 kertaa. Alus tuhosi saarronmurtaja "CSS Rattlesnaken" 28. helmikuuta Ogeechee-joella, mutta alus vaurioitui osuttuaan miinaan.
Alus siirtyi 1. huhtikuuta North Edison -joelle valmistautuakseen hyökkäykseen Charlestoniin. Amiraali Du Pontin ironcladit hyökkäsivät iltapäivällä 7. huhtikuuta Fort Sumteriin. Alukset joutuivat rannikkotykistön tuleen, johon ne vastasivat. Alukset vetäytyivät illalla. Alusten vauriot estivät uusimasta hyökkäystä seuraavana päivänä.
Alukset hyökkäsivät 10. heinäkuuta Fort Wagneriin Morris Islandilla, minkä valtaus oli tärkeää Charlestonin sataman puolustuksen murtamiseksi. Osasto tulitti päivittäin Fort Wagneria, kunnes konfederaation joukot evakuoivat linnoituksen 6. syyskuuta. Alukset palasivat operoimaan Fort Sumterin ja Fort Moultrien valtaamiseksi, missä ne olivat vuoden loppuun.
Alus oli Charlestonin edustalla heinäkuuhun 1864 saakka, jolloin se siirrettiin Stonojoelle. Helmikuussa 1865 alus siirrettiin Cape Fear -joelle. Sisällissodan päätyttyä alus siirrettiin Washingtoniin, missä se palveli 27. huhtikuuta John Wilkes Boothin kelluvana arkun säilytyspaikkana ja sen jälkeen kuuden salamurhaan osallistuneen vankilana.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1865 Philadelphiassa, jossa se oli reservissä. Alus myytiin 14. huhtikuuta 1904 Frank Samuelille.
Matti Ranki
Matti Lauri Ranki (30. maaliskuuta 1926 Helsinki – 16. helmikuuta 2013) oli suomalainen pankinjohtaja ja professori. Hän teki miltei koko työuransa säästöpankkiryhmän palveluksessa, viimeksi Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankin eli Skopin pääjohtajana vuosina 1977–1984.
Matti Ranki kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Kallion yhteiskoulusta 1946. Vuonna 1950 hän valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi pääaineenaan kansantaloustiede ja sivuaineina finanssioppi, tilastotiede, taloushistoria ja liiketaloustiede. Hän teki jatko-opintoja Lontoossa ja Oxfordin yliopistossa. Vuodet 1950–1953 hän toimi Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa, kunnes siirtyi säästöpankkiryhmään ensin Säästöpankkiliiton neuvojaksi. Ranki toimi säästöpankkien tarkastajana 1954–1956, Säästöpankkiliiton kolmantena johtajana 1957–1960 ja sitten Skopin hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 1961. Hänet nimitettiin Skopin pääjohtajan ensimmäiseksi varamieheksi vuonna 1967 ja lopulta pääjohtajaksi 1977. Hän erosi pääjohtajan tehtävästä omasta pyynnöstään 1.1.1985 alkaen.
Mulgin kunta
Mulgin kunta sijaitsee Etelä-Virossa Viljandimaan maakunnassa.
Kunta rajoittuu etelässä Latviaan, lännessä Saardeen, pohjoisessa Põhja-Sakalaan ja Viljandiin sekä idässä Tõrvaan.
Mulgin kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Mõisakülan kaupunki sekä Abjan, Hallisten ja Karksin kunnat. Kunnassa on 7 652 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Abja-Paluojan, Karksi-Nuian ja Mõisakülan epäitsenäisistä kaupungeista, Hallisten ja Õisun pienkauppaloista (alevik) sekä 58 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Abja-Paluoja.
Valtatie 6 Valgasta Pärnuun kulkee Mulgin kautta.
Luettelo pahimmista lento-onnettomuuksista
Tämä on luettelo pahimmista lento-onnettomuuksista maailmassa. Luettelossa on otettu huomioon vaara- ja onnettomuustilanteet sekä terrorismi- ja muut hyökkäykset. Luettelo on rajattu vähintään 50 kuolemantapauksesta ylöspäin. Luettelossa on mukana siviili- ja sotilaslentokoneet.
Põhja-Sakalan kunta
Põhja-Sakalan kunta sijaitsee Etelä-Virossa Viljandimaan maakunnassa.
Kunta rajoittuu etelässä Mulgiin ja Saardeen, lännessä Pärnuun, Toriin ja Põhja-Pärnumaahan, pohjoisessa Türiin ja Järvaan sekä idässä Põltsamaahan ja Viljandiin.
Põhja-Sakalan kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Võhman kaupunki sekä Kõon, Kõpun ja Suure-Jaanin kunnat. Kunnassa on 8 203 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Suure-Jaanin ja Võhman epäitsenäisistä kaupungeista, Kõpun ja Olustveren pienkauppaloista (alevik) sekä 70 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Suure-Jaani.
Rautatie Tallinnasta Viljandiin kulkee Võhman kautta.
Logi
Logi, Loge (muinaisnorjaa "tuli") tai Hálogi ("korkea liekki") on tulijättiläinen sekä tulen jumala ja henkilöitymä skandinaavisessa mytologiassa. Hän on Fornjótr-nimisen jättiläisen poika ja Ægirin (merijättiläinen) ja Kárin (tuulen jumala) veli. Logi meni naimisiin Glöð-tulijättiläisen kanssa ja he saivat kaksi kaunista tytärtä, Eisan ja Eimyrjan.
Logi sekoitetaan usein toiseen jumalaan, Lokiin. Richard Wagnerin oopperoissa Loki on tulen puolijumala ja hänen nimellään tehdään tuleen liittyviä sanaleikkejä.
Logi esiintyy Snorri Sturlusonin kirjoittaman "Proosa-Eddan" kolmannessa osassa, "Gylfaginningissa". Tarinassa Thorin ja Lokin matkasta Útgarða-Loki -jättiläisen linnalle Jotunheimiin Loki ja Logi käyvät syömiskilpailun toisiaan vastaan. Kilpailijat olivat yhtä nopeita syömään lihaa, mutta mahtinsa näyttämiseksi Logi söi luut ja sen puulautasenkin, jolle liha oli asetettu. Útgarða-Loki selitti jälkeenpäin Login olevan itse kulovalkea.
"Flateyjarbókissa" mainitaan Login suku. Fornjótr jättiläisellä on kolme poikaa: yksi heistä oli Hlér, toinen Logi, kolmas Kári. Kári hallitsi tuulta, Logi tulta ja Hlér meriä.
Saturnuksen kuu Loge on nimetty Login mukaan.
Magdala
Magdala (, "Migdal") oli raamatunaikainen kalastajakaupunki Galileassa Genesaretinjärven länsirannalla Arbelvuoren juurella viisi kilometriä Tiberiaasta pohjoiseen.
Magdala oli vauras kaupunki, tärkeä suolakalan tuottaja, ja siellä oli suuria roomalaisia toreja. Raamatullisten lähteiden mukaan Magdala oli Magdalan Marian kotikaupunki.
Varhaisimmat arkeologiset löydöt Magdalasta on ajoitettu hellenistiselle kaudelle, ja viimeiset löydöt ovat peräisin roomalaiskauden puolivälistä.
Historioitsija Josephus kertoo teoksessaan "Juutalaissodan historia", että Rooman armeija hyökkäsi Magdalaan vuonna 67. Juutalaiskapinalliset puolustivat kaupunginmuuria, mutta Tituksen johtama Vespasianuksen legioona onnistui murtautumaan sisään. Kaupungin väki teurastettiin, ja Josephuksen mukaan kaupunki tuhoutui. Arkeologisen aineiston perusteella kaupungissa kuitenkin asuttiin vielä kauan sen jälkeenkin.
Pyhän Helenan, Konstantinus Suuren äidin, kerrotaan saapuneen 300-luvulla Magdalan raunioille ja perustaneen basilikan Magdalan Marian taloksi olettamalleen paikalle.
Sittemmin Magdalan tienoille perustettiin jo kadonnut arabikylä al-Majdal sekä israelilainen Migdalin kaupunki, jotka kumpikin nimettiin muinaisen Magdalan mukaan.
Ensimmäisissä arkeologissa tutkimuksissa vuosina 1971–1977 Magdalasta löydettiin rakenteita, katuja ja esineitä. 2000-luvulla paikalla on suoritettu lisää kaivauksia ja tehty uusia löytöjä. Vuonna 2009 löydettiin ensimmäiseltä vuosisadalta jaa. peräisin oleva Magdalan muinainen synagoga, jonka mosaiikkilattia viittaa siihen, että Magdalan on täytynyt olla vauras kaupunki. Kaupungista on myös löytynyt noin 2 500 kolikkoa, useimmat niistä pronssikolikkoja ajanlaskun kahdelta ensimmäiseltä vuosisadalta.
Oisavanjoki
Oisavanjoki on Oulujoen vesistöön kuuluva viitisen kilometriä pitkä joki, jonka alkulähde on Oisavanjärvi Muhoksella.
Joen alussa luonnonuoma ja kaivetut ojat, mukaan lukien järvestä lähtevä Oisavanoja, yhtyvät useassa kohdassa. Oisavanjoen kulkusuunta on pääasiassa eteläkaakkoon, joki laskee Oulujokeen Pyhänsivulla, alitettuaan yhdystie 8300:n. Jokea sivuaa metsäautotie luoteessa, koillisessa sen toinen haara ylittää joen ja jokirannalla on laavu. Jokeen laskee Raateoja-niminen oja Murronkankaan tienoilla. Jokivarsi on asumaton viimeistä reilua puolta kilometriä lukuun ottamatta.
Voiton muistomerkki (Netanya)
Voiton muistomerkki Netanyan kaupungissa Israelissa kunnioittaa puna-armeijan voittoa natsi-Saksasta toisessa maailmansodassa. Muistomerkin pystyttämistä ehdotti Israelin pääministeri Benjamin Netanjahu Moskovan-vierailullaan helmikuussa 2010. Monumentti paljastettiin kesäkuussa 2012 Venäjän presidentin Vladimir Putinin ja Israelin presidentin Shimon Peresin läsnä ollessa. Muistomerkin tekijät ovat taiteilijat Chen Vinkler, Salavat Sherbakov, Vasili Perfiliev ja Mihail Naroditski.
Toisessa maailmansodassa kuoli arviolta 25 miljoonaa Neuvostoliiton kansalaista, joista 11 miljoonaa oli sotilaita. Juutalaisia puna-armeijassa taisteli yli 500 000, joista 120 000 kuoli.
Djennén suurmoskeija
Djennén suurmoskeija on perjantaimoskeija Djennén kaupungissa Malissa. Se on rakennettu vanhemman 1200-luvun moskeijan paikalle vuosina 1906–1907. Sudanilaistyylinen moskeija on maailman suurin savitiilirakennus. Se on osa Unescon maailmanperintökohdetta.
Nykyisellä moskeijalla on kaksi edeltäjää. Niistä ensimmäisen rakennutti perimätiedon mukaan Djennén kuningas Koi Konboro aikana, jolloin kaupunki oli merkittävä kaupan ja islamilaisen oppineisuuden keskus. Alkuperäiseen rakennukseen lisättiin myöhemmin useita torneja ja se ympäröitiin muurilla.
Fulbevaltio Macinan hallitsija Ahmadu Lobbo valtasi Djennén vuonna 1818. Hän alisti kaupungin väkivaltaisesti, sulki sen moskeijat ja jätti ne raunioitumaan. Ankaran fundamentalistinen Ahmadu rakennutti vanhan moskeijan itäpuolelle oman moskeijansa vuosina 1834–1836. Se oli ulkonäöltään paljon vaatimattomampi ja yksinkertaisempi, mutta pinta-alaltaan laajempi.
Vanhan moskeijan raunioiden paikalle pystytettyä nykyistä moskeijaa on pidetty pitkään Ranskan siirtomaahallinnon luomuksena. Nykykäsityksen mukaan sen rakennutti paikallinen eliitti, joka halusi lisätä kaupungin arvovaltaa ja pyyhkiä pois muiston Ahmadun fulbevallasta. Arkkitehtinä toimi Djennén muurarikillan päällikkö Ismaila Traoré. Ranskalaiset osallistuivat rakentamisen kuluihin ja toimittivat työmaalle pakolla värvättyä työvoimaa. Ahmadun moskeija purettiin ja sen paikalle pystytettiin madrasa.
Pohjapiirustukseltaan yksinkertainen moskeija on pystytetty noin 75 metriä leveälle ja pitkälle korokkeelle. Se on osittain ulkomuurin ympäröimä. Savikattoa tukevat suuret pylväät. Katon terrakottakuvut päästävät sisätiloihin raikasta ilmaa. Julkisivussa on kolme minareettia ja sarja pylväitä, joiden huipulle on asetettu hedelmällisyyttä ja puhtautta symboloivia strutsinmunia. Ulos työntyvät puupalkit tukevat ja koristavat rakennusta. Ne toimivat myös telineinä jokavuotisessa juhlassa, jossa tiiliseinät peitetään uudelleen sadekauden aikana pois huuhtoutuneella savilaastilla.
Kaupungin yllä kohoava monumentaalinen rakennus on yksi sudanilais-sahelilaisen savitiiliarkkitehtuurin suursaavutuksista. Se on vaikuttanut muun muassa Moptin, Sanin ja M’Pessoban sekä Burkina Fason Bobo Dioulasson, Ghanan Larabangan ja Norsunluurannikon Odiennén ja Kongin moskeijoiden rakennustyyliin. Djennén kaupunki moskeijoineen julistettiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1988.
Akámas
Akámas () on Kyproksen saaren länsipään käsittävä niemimaa. Niemimaan kärki tunnetaan myös nimellä "Arnaoútis" (Αρναούτης).
Akámaksen niemimaa kuuluu Páfoksen alueeseen, ja sen kärki sijaitsee linnuntietä noin 40 kilometriä pohjoisluoteeseen Páfoksen kaupungista. Niemimaa on luonnonsuojelualuetta ja muodostaa "Akámaksen niemimaan kansallispuiston" (Εθνικό Πάρκο Χερσονήσου Ακάμα, "Ethnikó Párko Chersonísou Akáma"). Sen pinta-ala on . Se on myös Natura 2000 -aluetta. Niemimaan alueella elää suuri määrä eri kasvi- ja eläinlajeja. Monet lajeista ovat endeemisiä, ja alue on koko Euroopan tärkeimpiä endeemisten lajien esiintymisalueita. Kasvilajeja esittelee Akámaksen kasvitieteellinen puisto. Akámaksen alueella sijaitsee useita rotkoja, joista tunnetuin on Ávakaksen rotko.
Akámaksen niemimaalla sijaitsevat muun muassa Néo Chorión, Droúseian ja Pégeian kylät. Niemimaan koillispuolella sijaitsee Chrysochoúnlahti. Rannikolla Chrysochoúnlahden puolella sijaitsee nimellä ”Blue Lagoon” tunnettu lahdenpoukama, ja sen lähellä ”Afroditen kylpyinä” tunnettu lähde. Länsirannikolla sijaitsee Láran lahti, joka tunnetaan myös ”Kilpikonnarantana” siellä pesivien valekarettikilpikonnien ansiosta.
Kreikkalaisessa mytologiassa niemimaa on saanut nimensä Akamaksesta, Theseuksen pojasta, joka johti rannikon asuttaneita mykeneläisiä kreikkalaisia Troijan sodan jälkeen.
Apóstolos Andréas
Apóstolos Andréas ( eli Ακρωτήριο Αποστόλου Ανδρέα, "Akrotírio Apostólou Andréa", ”Apostoli Andreaan niemi”; ) on Kyproksen saaren koillisin niemi Karpasían niemimaan kärjessä.
Niemi on ollut asuttu jo neoliittisella kaudella 6000 eaa. Tuon ajan löytöpaikka tunnetaan nimellä Kástros (myös Apóstolos Andréas-Kástros). Nykyisen nimensä niemi on saanut siellä sijaitsevasta Apostoli Andreaan luostarista. Niemen kärjen edustalla sen jatkeena sijaitsevat pienet Kleídes-saaret (”Avaimet”).
Ávakaksen rotko
Ávakaksen rotko ( eli Άβακας, "Ávakas") on rotko Akámaksen niemimaalla Kyproksen saaren länsiosassa. Sen itäpää sijaitsee lähellä Páno Aródeksen kylää ja länsipää rannikolla Toxéftran lahdella lähellä Pégeian Ágios Geórgiosta.
Ávakaksen rotkon pituus on noin kolme kilometriä ja sen seinämien korkeus noin 30 metriä. Rotko on syntynyt kalkkikivikallioon veden virtauksen seurauksena. Rotkon alue on muun Akámaksen niemimaan ohella Natura 2000 -aluetta, ja siellä kasvaa endeemisiä kasvilajeja. Rotko on suosittu vaelluskohde. Vaellus on keskivaikea.
Chrysochoúnlahti
Chrysochoúnlahti () on lahti Välimeressä Kyproksen saaren luoteisrannikolla. Se on saanut nimensä Pólin eli Póli Chrysochoún kaupungista.
Lahti ulottuu sen länsipään Akámaksen niemimaan kärjestä itäpään Tillyrían niemelle. Lahden rannikolla sijaitsevat lännestä itään Póli, Argáka, Agía Marína, Néa Dímmata ja Pomós.
Lahdessa sijaitsevat pienet saaret Ágios Geórgios ja Chamilí. Lahden rannikolle laskevat pienet joet Makoúntas, Xeropótamos, Xerós, Leivádis ja Chrysochoús.
Episkopínlahti
Episkopínlahti () on lahti Välimeressä Kyproksen saaren etelärannikolla. Se on saanut nimensä Episkopín kylästä.
Lahti rajautuu idässä Akrotírin niemeen. Lahden rannikko kuuluu suurimmaksi osaksi Ison-Britannian Akrotírin tukikohta-alueeseen. Lahdessa ei ole saaria. Antiikin aikana lahden rannalla sijaitsi Kurionin kaupunki.
Famagustanlahti
Famagustanlahti ("Ammóchostoksenlahti", ) on lahti Välimeressä Kyproksen saaren itärannikolla.
Famagustanlahti ulottuu sen pohjoispään Elaían niemeltä, joka on Karpasían niemimaan etelärannikolla, eteläpään Kávo Gkrékon niemelle. Lahden rannikolla sijaitsevat pohjoisesta etelään Bogázi, Tríkomo, Ágios Sérgios, Famagusta (Ammóchostos), Derýneia ja Paralímni. Lahteen laskee Famagustan pohjoispuolella Kyproksen pisin joki Pediaíos. Lahdessa ei ole suuria saaria.
Lahden rannikosta pääosa on nykyisin "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa.
Karpasía
Karpasía (, ) on Kyproksen saaren koillispään käsittävä pitkä niemimaa. Niemimaan kärki tunnetaan Apóstolos Andréaksen (apostoli Andreaan) niemenä. Kärjen edustalla sijaitsevat pienet Kleídes-saaret.
Karpasían pinta-ala on noin . Se on suhteellisen harvaan asuttua aluetta. Niemimaa kuuluu virallisesti Kyproksen tasavallan Famagustan alueeseen. Se on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa ja kuuluu sen aluehallinnossa İskelen alueeseen. Niemimaalla on 39 kylää, joista suurimmat ovat Rizokárpaso (Dipkarpaz) ja Tríkomo (İskele).
Antiikin aikana niemimaalla sijaitsivat Karpasian ja Uranian kaupungit. Niemimaan historiallisiin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Kantáran linna sekä Apostoli Andreaan luostari.
Kávo Gkréko
Kávo Gkréko (, usein "Cavo Greco", "Cape Greco") on Kyproksen saaren kaakkoisin niemi.
Niemen kärki sijaitsee noin seitsemän kilometriä Agía Nápasta ja noin kuusi kilometriä Protaráksesta kaakkoon. Niemen alue on luonnonsuojelualuetta ja muodostaa vuodesta 1993 "Kávo Gkrékon kansallispuiston" (Εθνικό Δασικό Πάρκο Κάβο Γκρέκο, "Ethnikó Dasikó Párko Kávo Gkréko") sekä Natura 2000 -alueen. Suojelualueen pinta-ala on noin 3,85 neliökilometriä.
Lárnakanlahti
Lárnakanlahti () on lahti Välimeressä Kyproksen saaren kaakkoisrannikolla. Se on saanut nimensä sen länsirannalla sijaitsevasta Lárnakan kaupungista.
Lahti ulottuu sen länsipään Kitín niemeltä itäpään Pýlan niemelle ja sen rannikon pituus on noin 39 kilometriä. Lahden pohjoisrannikko on suureksi osaksi Ison-Britannian Dekéleian tukikohta-aluetta. Lahdessa ei ole saaria.
Mórfounlahti
Mórfounlahti () on lahti Välimeressä Kyproksen saaren luoteisrannikolla. Se on saanut nimensä Mórfoun kaupungista.
Mórfounlahden rannikko kuuluu suurimmaksi osaksi Nikosian alueeseen ja pohjoisosaltaan Kyrenian alueeseen. Rannikko on "de facto" pääosin Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa. Lahteen laskee useita pieniä jokia, jotka saavat alkunsa Tróodos-vuoristosta.
Tillyría
Tillyría () on niemi Kyproksen saaren luoteisrannikolla. Se sijaitsee Chrysochoúnlahden ja Mórfounlahden välissä.
Niemen alue on Tróodos-vuoriston luoteisrinnettä, ja se on Kyproksen parhaiten luonnontilassa säilyneitä alueita. Siellä elää jonkin verran muun muassa mufloneita. Pääosa niemestä kuuluu Páfoksen alueeseen ja pienempi osa Nikosian alueeseen. Osa niemestä on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa. Niemimaan kyliä ovat muun muassa Káto Pýrgos, Páno Pýrgos, Pachýammos, Pigénia, Pomós ja Kókkina.
Vuonna 1964 niemellä käytiin Tillyrían taistelu osana Kyproksen kriisiä.
Luettelo Kyproksen saarista
Kyproksen tasavaltaan kuuluu pääsaari Kyproksen lisäksi lukuisia pieniä kalliosaaria, kareja ja luotoja, jotka kaikki sijaitsevat pääsaaren rannikon edustalla. Kyproksen saaria ovat:
Aglantziá
Aglantziá () on kaupunki ja kunta (Δήμος Αγλαντζιάς, "Dímos Aglantziás") Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011). 
Aglantziá on Nikosian esikaupunki ja sijaitsee noin kuusi kilometriä kaakkoon Nikosian keskustasta. Se on rakennettu kukkuloille, ja alueella on paljon puistoa ja metsää, mukaan lukien suojeltu luontoalue "Athálassan kansallispuisto" (Εθνικό Δασικό Πάρκο Αθαλάσσας, "Ethnikó Dasikó Párko Athalássas"), jonka koko on 840 hehtaaria.
Aglantziá on ollut olemassa kylänä viimeistään keskiajalla, ja se on esikaupunkinakin säilyttänyt kylämäisen olemuksensa. Aglantziá on itsenäinen kunta vuodesta 1986. Osa kunnan alueesta on vuodesta 1974 Turkin miehittämää Pohjois-Kyproksen aluetta.
Dáli
Dáli () eli Idálio (, ) on kaupunki ja kunta (Δήμος Ιδαλίου, "Dímos Idalíou") Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Dáli sijaitsee Kyproksen keskiosissa noin 17 kilometriä etelään pääkaupunki Nikosiasta. Kaupunki on perinyt nimensä antiikin aikaisesta Idalionin kaupungista, joka sijaitsi sen lähellä. Dáli on itsenäinen kunta vuodesta 1996.
Dáli on Kyproksen ortodoksisen kirkon Trimythoúksen hiippakunnan piispanistuin, ja siellä sijaitsee hiippakunnan katedraali Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali ("Mitropolitikós Naós Panagías Evangelístrias").
Geroskípou
Geroskípou () on kylä ja kunta (Δήμος Γεροσκήπου, "Dímos Geroskípou") Páfoksen alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Geroskípou on Páfoksen esikaupunkialuetta ja sijaitsee noin kolme kilometriä Páno Páfoksesta eli Ylä-Páfoksesta kaakkoon. Kylän nimi tarkoittaa ”Pyhää puutarhaa”, ja tarun mukaan paikalla oli jumalatar Afroditen (tai tälle omistettu) puutarha.
Kylän nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Páfoksen bysanttilainen museo sekä bysanttilaisaikainen Pyhän Paraskevan ("Agía Paraskeví") kirkko 800-luvulta. Kylässä on myös taidemuseo.
Lakatámeia
Lakatámeia (, myös "Lakatámia", Λακατάμια) on kaupunki ja kunta (Δήμος Λακατάμειας, "Dímos Lakatámeias") Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Lakatámeia sijaitsee noin yhdeksän kilometriä Nikosian keskustasta lounaaseen. Se on kasvanut kahdesta kylästä, Ala-Lakatámeiasta (Κάτω Λακατάμεια, "Káto Lakatámeia") ja Ylä-Lakatámeiasta (Πάνω Λακατάμεια, "Páno Lakatámeia"), Nikosian esikaupungiksi.
Latsiá
Latsiá () on kaupunki ja kunta (Δήμος Λατσιών, "Dímos Latsión") Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Latsiá on Nikosian esikaupunki ja sijaitsee noin 9 kilometriä Nikosian keskustasta etelään. Se on rakennettu noin 190 metrin korkeuteen merenpinnasta. Latsiá on itsenäinen kunta vuodesta 1986.
Mórfou
Mórfou (, ) on kylä ja kunta (Δήμος Μόρφου, "Dímos Mórfou") Kyproksen saarella. Se on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Güzelyurtin alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Nikosian alueeseen. Kylän väkiluku on (2011). 
Mórfou sijaitsee Kyproksen luoteisosassa lähellä kylästä nimensä saaneen Mórfounlahden rantaa. Etäisyys pääkaupunki Nikosiaan on noin 46 kilometriä. Kylä sijaitsee noin 65 metrin korkeudella merenpinnasta.
Mórfoun nimen on selitetty tulevan Afroditen epiteetistä "Morfo". Keskiajalla paikka tunnettiin nimillä "Theomorfu" ja "Temorfu" ("Theomorphou", "Temorphou"). Mórfoun kunta on perustettu vuonna 1883. Kylä oli Mórfoun hiippakunnan piispanistuin vuodesta 1973. Mórfou on Turkin miehittämä ja kyproksenturkkilaisten asuttama muun Pohjois-Kyproksen tavoin vuodesta 1974. Nykyisin sekä kunnallishallinto että piispanistuin toimivat pakolaishallintona Kyproksen kreikkalaisella puolella. Mórfoun alue tunnetaan erityisesti sitrushedelmistään.
Póli
Póli (, ) eli Póli Chrysochoús (Πόλη Χρυσοχούς) on kylä ja kunta (Δήμος Πόλεως/Πόλης Χρυσοχούς, "Dímos Póleos/Pólis Chrysochoús") Páfoksen alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Póli tai perinteisesti Pólis sijaitsee Kyproksen luoteisrannikolla Chrysochoúnlahden rannalla. Kylän nimi tarkoittaa ”Kaupunkia”, ja on peräisin siitä, että paikalla sijaitsi antiikin aikana Marionin kaupunki. Póli on itsenäinen kunta vuodesta 1882, mikä tekee siitä yhden saaren vanhimmista kunnista.