The Ballad of the Sad Café
The Ballad of the Sad Café on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut näyttelijä Simon Callow’n ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Vanessa Redgrave, Keith Carradine ja Cork Hubbert. Elokuva on Simon Callow’n ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa ohjaustyö. "The Ballad of the Sad Café" perustuu Edward Albeen näytelmään "Balladi surullisesta kahvilasta" (1963) ja sitä kautta myös Carson McCullersin pienoisromaaniin "Surullisen kahvilan balladi" (1951). Michael Hirst sovitti elokuvan käsikirjoituksen näytelmän pohjalta. Ismail Merchant oli elokuvan tuottajana. "The Ballad of the Sad Café" sai maailmanensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla, jossa se oli kilpailemassa Kultaisesta karhusta.
"The Ballad of the Sad Café" sijoittuu 1930-luvun Georgian pikkukaupunkiin, jota dominoi yksinäinen mutta vahva matriarkka neiti Amelia Evans (Vanessa Redgrave). Hän on eristäytynyt kahvilaansa, joka toimii myös sekatavarakauppana. Kyseisestä kahvilasta ja sekatavarakaupasta tulee kaupungin kulttuurin ja musiikin keskus, josta itsessään tulee neiti Amelian aseman symboli. Neiti Amelian hyväntahtoista ”itsevaltiutta” uhkaa hänen kyttyräselkäisen Lymon-serkkunsa (Cork Hubbert) ja entisen aviomiehensä, rikollisen Marvin Macyn (Keith Carradine) saapuminen. Neiti Amelia ei pysty poistamaan tätä uhkaa edes omalla auktoriteetillaan, joten hänen on hoidettava asia jollakin muulla tapaa.
Alkuperäinen Carson McCullersin pienoisromaani "Surullisen kahvilan balladi" ilmestyi vuonna 1951. McCullersin pienoisromaanin pohjalta Edward Albee sovitti näytelmän "Balladi surullisesta kahvilasta", joka sai ensi-iltansa Broadwayn Martin Beckin teatterissa 30. lokakuuta 1963. Näytelmää esitettiin 123 kertaa, ja sen viimeinen esitys esitettiin 15. helmikuuta 1964. Näytelmä sai kuusi Tony-ehdokkuutta, muun muassa parhaan näytelmän Tony-ehdokkuuden.
Tuottaja Ismail Merchantin inspiraatio elokuvahankkeesta tuli jo vuonna 1972, kun hänen ystävänsä Anthony Korner antoi hänelle Carson McCullersin pienoisromaanin luettavaksi. Merchant vaikuttui siitä, mutta tiedustellessaan pienoisromaanin oikeuksista, hän sai tietää niiden olevan Broadway-näytelmän sovittajan, Edward Albeen, omistuksessa. Hän myös sai selville, että pienoisromaanin ja näytelmän oikeudet oli yhdistetty. Edward Albee oli vuosien ajan odottanut rahoitusta joltakin elokuvasta kiinnostuneelta Hollywood-elokuvayhtiöltä. Vuonna 1988 Merchant osti pienoisromaanin ja näytelmän oikeudet elokuvaa varten. Merchant keskusteli elokuvahankkeesta Vanessa Redgraven kanssa. Redgrave oli ihastunut pienoisromaaniin ja kiinnostunut ottamaan haastavan neiti Amelia Evansin roolin vastaan. Sam Shepard oli alun perin ollut Marvin Macyn rooliin kiinnitettynä, mutta hänet korvasi Keith Carradine.
Elokuvahanke sai lopulta hankittua 3,5 miljoonan dollarin rahoituksen. "The Ballad of the Sad Cafén" kuvaukset alkoivat 21. kesäkuuta 1990. "The Ballad of the Sad Café" kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä Texasissa, jossa elokuvan kuvauspaikkoina olivat Austinin ja Seguinin kaupungit. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen 18. elokuuta 1990. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Channel Four Films, Merchant Ivory Productions ja Angelika Films, joka vastasi myös elokuvan levityksestä.
"The Ballad of the Sad Café" sai ensi-iltansa Saksan Berliinin elokuvajuhlilla helmikuussa 1991. Elokuvan Yhdysvaltain ensi-ilta oli New Yorkissa uusien ohjaajien ja elokuvien elokuvajuhlilla 28. maaliskuuta 1991. Ison-Britannian ensi-ilta oli 3. toukokuuta 1991. "The Ballad of the Sad Café" tuotti Yhdysvalloissa 184 890 dollarin lipputulot.
"The Ballad of the Sad Café" on saanut elokuvakriitikoilta ajan kanssa lähinnä myönteistä palautetta, mutta ilmestyessään elokuva sai sekalaiset arvostelut. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 67% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6,1/10 keskiarvolla. Keräys perustuu kuuteen arviointiin. "The Ballad of the Sad Café" julkaistiin Yhdysvalloissa ensi kerran VHS:nä 17. kesäkuuta 1992 ja DVD:nä 20. marraskuuta 2001. Elokuva on julkaistu DVD:nä myös vuosina 2004 ja 2005.