hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Margus Hunt
Margus Hunt (s. 14. heinäkuuta 1987, Karksi-Nuia) on virolainen kiekonheittäjä, kuulantyöntäjä ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan ulompi linjamies. Hän on entinen kiekonheiton nuorten maailmanennätysmies.
Hunt edustaa NFL-liigassa pelaavaa Cincinnati Bengalsia, joka varasi hänet vuoden toisella kierroksella, 53. pelaajana.
Aluksi kymmenottelua harrastanut Hunt päätti keskittyä heittolajeihin – kuulantyöntöön, kiekonheittoon ja moukarinheittoon, ja hakeutui olympiamitalisti Aleksander Tammertin valmennukseen. Ensimmäisen mestaruutensa hän saavutti vuoden 2005 nuorten Euroopan mestaruuskilpailuissa Liettuan Kaunasissa, tuloksella 62,19.
Vuotta myöhemmin Hunt saavutti menestystä nuorten maailmanmestaruuskilpailussa Kiinassa, jossa hän voitti kultaa sekä kiekonheitossa että kuulantyönnössä. Kiekonheiton voittotulos 67,32 oli sen hetken nuorten maailmanennätys. Huntista tuli myös ensimmäinen samoissa kisoissa sekä kiekonheiton että kuulantyönnön voittanut urheilija.
Hunt muutti 2007 Yhdysvaltoihin opiskelemaan Southern Methodist Universityyn (tunnetaan lyhenteellä SMU). Hän aloitti yliopiston joukkueessa pelaamisen 2009, ja erikoistui alusta lähtien potkumaalien torjumisessa kokonsa ja atleettisuutensa ansiosta.
Yliopistouransa viimeisessä ottelussa Fresnon osavaltionyliopistoa vastaan Hunt herätti huomiota dominoivalla esityksellään, säkitettyä pelinrakentajan kolmesti; kerran maalialueella ja kaksi kertaa aiheuttaen vastustajan rähmäyksen.
Huntin arvioitiin olevan yksi vuoden 2013 NFL:n varaustilaisuuden parhaista ulommista linjamiehistä, ja muun muassa ESPN:n asiantuntija Mel Kiper rankkasi hänet pelipaikkansa viidenneksi parhaaksi pelaajaksi. Lopulta Cincinnati Bengals varasi hänet tilaisuuden toisella kierroksella.
Hunt pelasi kymmenessä ottelussa hän keräsi neljä taklausta ja jakoi pelinrakentajan säkityksen.
Hunt pelasi 12 ottelussa hän keräsi seitsemän taklausta ja sai yhden säkityksen.
Huntilta odotettiin paljon ennen kauden alkua. Hunt pelasi vain 7 ottelussa keräten vain 2 taklausta.
HMS Chatham (F87)
HMS Chatham (viirinumero F87) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tyypin 22 -fregattien kolmannen sarjan alus.
Alus tilattiin Swan Hunterin telakalta Tyne and Wearistä. Sen köli laskettiin 12. toukokuuta 1986 ja alus laskettiin vesille 20. tammikuuta 1988 kumminaan Lady Oswald. Alus otettiin palvelukseen 4. toukokuuta 1990.
Vuonna 1993 alus liitettiin operaatio Sharp Guardiin valvomaan entisen Jugoslavian vastaisia pakotteita. Alus valtasi 1. toukokuuta 1994 maltalaisen rahtialuksen "Lido II":n, jota epäiltiin polttoaineen salakuljetuksesta Montenegroon. Alus avusti Alankomaiden laivaston fregattia "Hr. Ms. Van Kinsbergeriä", joka pysäytti rahtialuksen. Kolme Jugoslavian laivaston Koncar-luokan korvettia pyrki estämään rahtialuksen tarkastuksen sekä saattamaan pysäytetyn aluksen satamaan. Yksi korveteista yritti törmätä "HMS Chathamiin", jonka toiminta Italian ilmavoimien Tornado-hävittäjäpommittajien tukemana pakotti lopulta korvetit vetäytymään.
Alus saattoi kuninkaallista jahtia "HMY Britanniaa" Britannian luopuessa Hongkongista 1997. Toukokuussa 2000 alus kuului Sierra Leonen rannikolle lähetettyyn maihinnousuosastoon, jonka tehtävänä oli evakuoida alueen brittiläiset ja muut eurooppalaiset sekä amerikkalaiset operaatio Palliserissa. "HMS Chatham" lähti Britteinsaarilta 2003 tammikuussa Persianlahdelle. Alus tulitti Irakin sodan aikana 20. maaliskuuta 2003 Al-Fawin niemimaalla olleita irakilaisten asemia. Se ampui kaikkiaan noin 60 laukausta, jonka jälkeen se jäi alueelle tukemaan niemimaan vallanneita merijalkaväen sotilaita. Se palasi Britteinsaarille elokuussa.
Alus avusti joulukuun 2004 tsunamin vaurioittamia alueita Sri Lankan rannikolla. Alus vieraili 31. lokakuuta 2006 Chathamissa Massachusettsissa matkallaan Bostoniin. Vuonna 2008 alus takavarikoi kaikkiaan kuusi tonnia huumaavia aineita. Alus lähti tammikuussa 2010 Britteinsaarilta Adeninlahdelle. Maaliskuusta 2010 alkaen "HMS Chatham" oli Naton lippulaivana kansainvälisessä operaatiossa Somalian merirosvouksen torjunnassa. Alus tuhosi 17. toukokuuta kaksi merirosvovenettä.
Alus saapui 26. tammikuuta 2011 Plymouthiin, jossa se poistettiin palveluksesta helmikuussa.
Ælfgar
Ælfgar (k. n. 1062) oli East Anglian ja Mercian jaarli kuningas Edvard Tunnustajan aikana.
Ælfgarin vanhemmat olivat Mercian jaarli Leofric (k. 1057) ja tämän vaimo Lady Godiva. Kun kuningas Edvard Tunnustaja ajoi 1051 Wessexin jaarlin Godwinin perheineen maanpakoon, sai Ælfgar nimityksen Harald Godwininpojalta vapautuneen East Anglian jaarliksi. Vuonna 1052 Godwinin palattua maanpaosta Ælfgar menetti jaarlikuntansa, mutta jo seuraavana vuonna hän sai sen jälleen takaisin. Hän protestoi voimakkaasti, kun Tostig Godwininpoika nimitettiin 1055 Northumbrian jaarliksi, ja joutui jälleen luopumaan jaarlikunnastaan: kuningas ajoi Ælfgarin maanpakoon.
Maanpaossa Walesissa Ælfgar liittoutui kuningas Gruffydd ap Llewelynin kanssa ja johti yhdistyneiden joukkojen sotaretkeä Herefordiin. Pian kuninkaan oli pakko ottaa niskuroiva jaarlinsa takaisin, ja kun Leofric kuoli vuonna 1057, nimitettiin Ælfgar Mercian jaarliksi. Kuitenkin jo 1058 kuningas syytti häntä maanpetoksesta ja ajoi Ælfgarin jälleen maanpakoon. Syynä oli epäilemättä liian läheinen liittolaisuus Walesin kuninkaan kanssa: jo samana vuonna Ælfgar palasi Grffyddin joukkojen ja palkattujen viikinkisotureiden voimin.
Ælfgar kuoli vuoden 1062 tienoilla, ja hänen poikansa Eadwine (k. 1071) nimitettiin Mercian jaarliksi. Hänen muut lapsensa olivat Morkere, Northumbrian jaarli, Burgheard (kuoli pyhiinvaellusmatkalla Roomaan vuonna 1061) ja tytär Ealdgyth, joka oli ensin naimisissa Walesin kuninkaan Gruffyddin (k. 1063) ja sitten Englannin kuninkaan Harald Godwininpojan (k. 1066) kanssa.
Magyar Rádió
Magyar Rádió (MR) on unkarilainen yleisradiotoimintaa järjestävä yritys. Se on kuulunut vuodesta 1993 Euroopan yleisradiounioniin, ja sillä on kuusi radioasemaa. MR on tunnettu kansainvälisesti myös nimellä "Radio Budapest". MR:n tehtäviin kuuluu myös ulkomaanpalvelun lähetystoiminta. Vuonna 2007 Radio Budapest lopetti ei-unkarinkieliset lähetykset ulkomaille.
Kossuth Rádió on MR:n pääkanava, ja se lähettää paljon ajankohtaisohjelmia, uutisia ja raportteja. Sen ohjelmistoon kuuluu myös tiedettä, radionäytelmiä, kulttuuria, urheilua ja lastenohjelmia. Sándor Petőfin mukaan nimetty Petőfi Rádió, joka esittää uusinta musiikkia. Béla Bartókin mukaan nimetty Bartok Rádió keskittyy klassiseen musiikkin, ja se esittää lisäksi musiikkidokumentteja ja taideohjelmia. MR4 lähettää ohjelmaa Unkarin kielivähemmistöille. Kroatiaksi, saksaksi, romaniaksi, serbiaksi ja slovakiaksi on päivittäin ohjelmaan kahden tunnin ajan. Lisäksi kanavalta tulee viikossa 30 minuuttia ohjelmaa bulgariaksi, kreikaksi, puolaksi, armeniaksi, ruteeniksi, sloveniaksi ja ukrainaksi. MR5 on keskittynyt lähettämään Unkarin parlamentin istuntoja. MR6 on alueellinen verkko, joka lähettää alueellisia lähetyksiä viidellä alueella.
Väinö Suojamaa
Väinö Alban Suojamaa (sukunimi aik. "Grönlund"; 11. lokakuuta 1878 Rauma – 16. helmikuuta 1968 Eurajoki) oli suomalainen kirkkoherra ja kirjailija.
Suojamaa toimi kirkkoherrana Pyhämaassa 1912–1921, Pyhärannassa 1926–1934 ja Eurajoella 1934–1951. Hän kirjoitti uskonnollisista ja kotiseutuaiheista.
Ensio Surma-aho
Ensio Surma-aho (s. 1936) oli suomalainen teologi ja kirjailija.
Surma-aho oli ylioppilaaksi valmistuttuaan muutaman vuoden tilapäisenä kansakoulunopettajana kunnes hän aloitti 1960 teologian opinnot Helsingin yliopistossa. Hän sairastui opiskeluaikanaan syöpään ja hän julkaisi 1964 sairauden aikaiset päiväkirjansa pääsiäisestä 1962 loppuvuoteen 1964 nimellä "Elämä säteiden varassa". Kirjaan ilmestyi vuotta myöhemmin jatko-osa "Säteiden sanomaa".
Samuli Kankaanperä
Samuli Kankaanperä (s. 30. maaliskuuta 1992 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka on pelannut yhden SM-liigaottelun JYP:ssä. Isokokoinen Kankaanperä on puolustava puolustaja, jonka vahvuudet ovat oman maalin suojeleminen ja fyysisyys. Hänen heikkouksiin kuuluu suora luistelu, kiekollinen peli ja laukaus. Kankaanperä on pelitapansa vuoksi myös melko jäähyherkkä. Hän saa vastuuta alivoimalla.
Kankaanperä on JYPin oma kasvatti. Hän toimi kaudella 2007–2008 joukkueen C-nuorten varakapteenina. Kaudella 2010–2011 Kankaanperä oli tehoilla 7+10=17 JYPin A-nuorten tehokkain puolustaja. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden. Kankaanperä pelasi samalla kaudella myös ensimmäiset miesten pelinsä esiintyessään yhteensä yhdeksässä Mestis-ottelussa D Teamin ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueen riveissä.
Toukokuussa 2011 Kankaanperä teki vuoden mittaisen sopimuksen D Teamin kanssa. Kaudeksi 2011–2012 joukkueen nimi vaihtui kuitenkin JYP-Akatemiaksi. Kankaanperä on pelannut kauden aikana myös JYPin A-nuorissa. Hänet nostettiin JYPin SM-liigajoukkueen kokoonpanoon ensimmäisen kerran 31. tammikuuta 2012 otteluun Saimaan Palloa vastaan. Kankaanperä merkittiin liigadebyytissään ykköspuolustajapariin Arto Laatikaisen viereen. Hän sai jääaikaa 13.44 minuuttia, kunnes sai toisessa erässä ajassa 45.54 viiden minuutin jäähyn ja 20 minuutin automaattisen pelirangaistuksen selästä taklaamisen vuoksi. Ottelu jäi Kankaanperän kauden ainoaksi SM-liigassa. Tuloskaskausi JYP-Akatemiassa toi hänelle 37 runkosarjaottelussa tehot 1+7=8 ja Kankaanperä keräsi myös 75 jäähyminuuttia, joilla hän sijoittui Mestiksen jäähypörssissä kahdeksanneksi.
Kaudeksi 2012–2013 Kankaanperä liittyi JYPin SM-liigarinkiin. Hänet lainattiin kauden kynnyksellä JYP-Akatemiaan, mutta Kankaanperä oli loukkaantumisten takia lähes koko kauden sivussa ja pelasi vain kuusi ottelua. Hän pelasi myös kaksi playoff-ottelua JYPin A-nuorissa.
Kauden 2013–2014 Kankaanperä vietti kokonaan JYP-Akatemian vahvuudessa, mutta hän pelasi kuitenkin yhden European Trophy -ottelun JYPissä, joka voitti lopulta koko turnauksen.
Kankaanperä on pelannut kymmenen nuorten ja kahdeksan poikien maaottelua.
Kankaanperän isoveljet Markus ja Mikko ovat pelanneet myös SM-liigassa, heistä ensimmäisenä mainittu nykyään Vaasan Sportissa. Veljesten isä Ari ja setä Risto Kankaanperä ovat myös entisiä SM-liigapelaajia. Heidän serkkunsa Tapio Sammalkangas pelasi omalla urallaan pudotuspelit mukaan lukien yli 700 SM-liigaottelua.
Valva Salomaa
Airi Valvatti Salomaa, kirjailijanimi Valva Salomaa (15. toukokuuta 1917 Kuopio – 27. heinäkuuta 1970 Lieksa) oli suomalainen käsityönopettaja ja kirjailija.
Salomaan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Vihtori Kokkonen ja Elsa Aliina Ingman. Hän valmistui 1946 Helsingin käsityöseminaarista käsityönopettajaksi.
Salomaa oli naimisissa vuopdesta 1937 kirkkoherra Toivo Theodor Salomaan kanssa.
Trefor Jenkins
Trefor Jenkins on eteläafrikkalainen perinnöllisyystieteilijä, joka on tehnyt merkittävää DNA-tutkimusta. Hän opiskeli lääketiedettä lontoolaisissa King's Collegessa ja Westminster Hospitalissa ja muutti 1960 Afrikkaan kaivoslääkäriksi. Hän törmäsi siellä sirppisoluanemiaan, jolloin hän kiinnostui perinnöllisyystieteestä. Hän on tutkinut myös albinismia molekyylitasolla. Hänen veriryhmiä ja dna:ta koskevien tutkimustensa avulla on voitu selvittää Afrikan alkuperäisväestön alkuperää. Hän on julkaissut kaksi kirjaa ja yli 300 tieteellistä artikkelia.
Hän on tukenut Himla Soodyallin tutkimustyötä ja Out of Africa -koulukuntaa.
Jenkins on ollut Witwatersrandin yliopistossa myös lääketieteen etiikan opetuksen uranuurtaja. Hän jäi virasta eläkkeelle 1997 mutta jatkaa yhä opetusta ja tutkimustyötä. Hän on myös tunnettu ihmisoikeusaktivisti.
Irene Tiittanen
Anna Irene Tiittanen, o.s. "Lyyski" (27. toukokuuta 1900 - 16. elokuuta 1971 Turku) oli suomalainen toimittaja joka käytti nimimerkkiä Firinä.
Tiittanen kirjoitti muun muassa Helsingin Sanomiin ja Suomen Kuvalehteen. Hän toimi 1930-luvulla Hella Wuolijoen sihteerinä. Tiittanen oli mukana Tulenkantajien toiminnassa ja osallistui myös kirjailijaryhmä Kiilan kokouksiin.
War Horse
War Horse tai Warhorse voi viitata:
Katismaa
Katismaa on saari, joka sijaitsee Säkylän keskustan lähellä Pyhäjärvellä. Katismaa on tullut tunnetuksi erityisesti saaressa sijaitsevan kesäteatterin ansiosta, jossa järjestetään joka kesä erilaisia näytelmiä. Katismaassa sijaitsee kesäteatterin lisäksi myös 2000-luvun alussa laajennuksen kokenut rakennus, jossa on kahvila ja pesutilat saunoilla.
Katismaassa sijaitsee ainoa Säkylän keskustan läheisyydessä sijaitseva vierasvenesatama. Katismaan saaressa järjestetään erilaisia tapahtumia ympäri vuoden, sillä kesällä järjestettävien kesäteatterinäytelmien lisäksi siellä pidetään talvisin avantouintikisoja. Saaressa sijaitsee myös uimaranta hyppytornilla ja pienellä leikkipuistolla.
Boris Andrejev
Boris Andrejev ven.Борис Васильевич Андреев (21. tammikuuta 1906 Moskova - 9. maaliskuuta 1987) oli neuvostoliittolainen ampuja ja olympiamitalisti.
Andrejev osallistui Helsingin olympialaisten ammuntaan 1952. Hän voitti hopeaa pienoiskiväärin makuuasentokilpailussa maksimipistein 400. Romanian Iosif Sîrbu ampui saman tuloksen ja voitti olympiakultaa useammilla napakympeillään. Pienoiskiväärin täysottelussa hän saavutti pronssia jääden kärkikaksikolle, Norjan Erling Asbjørn Kongshaug ja Suomen Vilho Ylönen, yhden pisteen.
Etelänbassit
Etelänbassit ("Percichthyidae") on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan Australian ja Etelä-Amerikan makeista vesistä.
Vanhimmat etelänbassien heimoon kuuluvat fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu lähteestä riippuen noin 11 sukua ja 20–36 lajia. Aikaisemmin etelänbassit luettiin kuuluvaksi joko meriahveniin ("Serranidae") tai bassien ("Moronidae") kanssa samaan heimoon kuuluvaksi. Etelänbassien koko vaihtelee huomattavasti muutamasta senttimetristä 1,8 metrin pituuteen. Tyypillisiä piirteitä ovat pitkä selkäevä, jossa voi olla notko. Peräevässä on kolme piikkiä.
Etelänbasseja tavataan Australian, Chilen ja Argentiinan sisävesistä makeavetisissä joissa ja järvissä. Osa lajeista elää murtovesissä jokien suistoissa. Useat Australiassa elävät heimon kalat siirtyvät kutemaan murtoveteen, koska munat tarvitsevat kehittyäkseen suolaisempaa vettä. Monet etelänbasseista ovat hyviä ruokakaloja.
Juuso Lakso
Juuso Lakso (s. 11. heinäkuuta 1991 Kemi) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Lakso aloitti uransa KePS:n kasvattina, pelasi juniorina vielä PS Kemissä ja siirtyi 17-vuotiaana TP-47:ään. Vuoden 2011 toukokuussa Lakso kutsuttiin testiin Luton Towniin ja saman vuoden lokakuussa Hamilton Academicaliin. hän on vapaa pelaaja.
Arthur Jackson
Arthur Charles ”Art” Jackson (15. toukokuuta 1918 Brooklyn – 6. tammikuuta 2015 Concord, New Hampshire) oli yhdysvaltalainen ampuja, maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Voitettuaan maailmanmestaruuden maailmanennätystuloksin 1949 Buenos Airesissa ja 1952 Oslossa ns. englantilaisessa ottelussa (50 ja 100 jaardin matkalta 30 laukausta kummaltakin) sekä 1952 lisäksi 50 metrin pienoiskiväärin makuuasentokilpailun maksimipistein 400, Jackson lähti suurena suosikkina Helsingin olympiakisojen 50 metrin pienoiskiväärin makuuasentokilpailuun. Yksi yhdeksikkö kuitenkin pudotti hänet pronssimitalille Iosif Sîrbun ja Boris Andrejevin ammuttua täydet 400 pistettä. Jackson ampui myös pienoiskiväärin täysottelun sijoittuen kahdenneksitoista.
Art Jackson osallistui myös Lontoon ja Melbournen olympiakisoihin saavuttamatta näissä suurempaa menestystä. Henkilökohtaisten maailmanmestaruuksiensa lisäksi Jackson oli voittamassa joukkuekultaa ja -pronssia 1952 ja -hopeaa 1949. Vuonna 1952 tuli lisäksi henkilökohtainen pronssimitali vakiokiväärillä.
95 Arethusa
95 Arethusa on suuri päävyöhykkeen asteroidi, joka kuuluu C-luokkaan. Sen löysi Robert Luther 23. tammikuuta 1867. Asteroidi nimettiin Arethusan, kreikkalaisen mytologian hahmon, mukaan.
96 Aegle
96 Aegle on poikkeuksellisen suuri päävyöhykkeen asteroidi, joka kuuluu T-luokkaan. Sen löysi Jérôme Eugène Coggia 17. helmikuuta 1868, kun oli kulunut yli vuosi viimeisimmästä asteroidilöydöstä. Asteroidi nimettiin Aeglen, kreikkalaisen mytologian hahmon, mukaan.
97 Klotho
97 Klotho on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi, joka kuuluu M-luokkaan. Sen löysi Wilhelm Tempel 17. helmikuuta 1868, samana päivänä kuin 96 Aegle löydettiin. 97 Klothon rakenteen on arvioitu olevan samankaltainen kuin kahden muun M-luokan asteroidin, 21 Lutetian ja 22 Kalliopen. Asteroidi nimettiin Clothon, kreikkalaisen mytologian hahmon, mukaan.
98 Ianthe
98 Ianthe on suuri ja hyvin tumma päävyöhykkeen asteroidi, joka kuuluu C-luokkaan. Sen löysi Christian Heinrich Friedrich Peters 18. huhtikuuta 1868. Asteroidi nimettiin kreikkalaisen mytologian hahmon mukaan.
Robert Bürchler
Robert Bürchler-Messer (28. toukokuuta 1915 – 23. huhtikuuta 1993) oli sveitsiläinen ampuja, maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Robert Bürchler voitti hopeaa vapaakiväärin täysottelussa Helsingin olympialaisissa 1952. Hän hävisi voittajalle, Neuvostoliiton Anatoli Bogdanoville kolmella pisteellä. Bürchler ampui polvelta maailmanennätystuloksen 381 ja oli jaetulla ykköstilalla myös makuulla, mutta hävisi Bogdanoville pystystä yhdeksällä pisteellä.
Maailmanmestaruuskilpailuihin Bürchler osallistui 1947–1952 voittaen kaksi kultaa, kolme hopeaa ja kolme pronssimitalia henkilökohtaisissa kilpailuissa. Lisäksi hän saavutti useita joukkuemestaruuksia ja -mitaleita.
Gelderlandinhevonen
Gerderlandinhevonen on alankomaalainen keskiraskas lämminverinen hevosrotu. Se kehitettiin 1800-luvulla monipuoliseksi maatilahevoseksi ja polveutuu monipuolisesta rotuvalikoimasta. Rotua käytetään nykyisin erityisesti valjakkoajoon ja hollanninpuoliverisen jalostamiseen.
Gelderlandinhevosella on pitkä ja suora pää. Kaula on lihaksikas ja hieman kaartuva, säkä leveä. Selkä on suorahko ja pitkä, häntä kiinnittyy ylös. Rinta on syvä ja leveä, lavat lihaksikkaat ja joskus pystyt. Jalat ovat lihaksikkaat ja lyhyehköt. Liikkeet ovat sulavat ja ravi näyttävän korkeaa. Väritys on yleensä rautias, joskus ruunikko, musta tai kimo. Säkäkorkeus on 157–168 cm.
Gelderlandinhevonen kehitettiin 1800-luvulla Alankomaiden Gelderlandin maakunnassa monikäyttöiseksi maatilan hevoseksi, joka soveluisi myös ratsastuskäyttöön. Jalostuksessa risteytettiin paikalliseen hevoskantaan andalusian- ja norfolkin-, napolin- ja normaninhevosta, ja myöhemmin myös arabian-, orlovin- ja holsteininhevosta sekä angloarabia ja furiosoa. 1800-luvun lopulla rotuun lisättiin englannintäysiveristä, hackneyhevosta ja oldenburginhevosta. Vaikutteiden moninaisuudesta huolimatta tyyppi vakiintui.
Gelderlandinhevonen soveltuu kestävänä ja rauhallisena erinomaisesti valjakkoajoon, jossa se kilpailee kansainvälisellä tasolla. Se on myös hyvä, joskin hitaanpuoleinen hyppääjä. Rotua käytetään myös runsaasti hollanninpuoliverisen jalostamiseen.
Lev Vainštein
Lev Vainštein (; 12. maaliskuuta 1916 Jekaterinburg – 25. joulukuuta 2004 Moskova) oli neuvostoliittolainen ampuja ja olympiamitalisti.
Lev Vainštein voitti olympiapronssia vapaakiväärin täysottelussa Helsingin olympialaisissa. Vapaapistooli kilpailussa hän sijoittui viidenneksi.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Vainštein edusti vuosina 1954 ja 1958 Neuvostoliiton joukkuetta vapaapistoolilla ja isopistoolilla saavuttaen kolme kultaa ja yhden hopean joukkuekilpailuista.
Tappaja sisälläni
Tappaja sisälläni (engl. "The Killer Inside Me") on vuonna 2010 julkaistu rikosdraama, joka perustuu Jim Thompsonin vuonna 1952 kirjoittamaan samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät Casey Affleck, Kate Hudson, Jessica Alba, Ned Beatty, Tom Bower, Elias Koteas, Simon Baker, Bill Pullman, Brent Briscoe, Matthew Maher, Liam Aiken, Jay R. Ferguson ja Caitlin Turner. Elokuvan on ohjannut Michael Winterbottom. Elokuva oli taloudellinen floppi ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta naissivuosasta.
The Cold Light of Day
The Cold Light of Day on Mabrouk El Mechrin ohjaama vuonna 2012 ensi-iltansa saanut 
toimintatrillerielokuva. Elokuvan pääosia esittävät Bruce Willis, Sigourney Weaver ja Henry Cavill.
Lehdestys
Lehdestys on perinteisessä karjataloudessa tavallisesti puita latvomalla harjoitettua karjan, kuten lehmien, lampaiden ja vuohien, talviravinnon keruuta leikkaamalla ja kuivattamalla lehteviä versoja ja oksia kasvavista puista lehdeskimpuiksi eli kerpuiksi. Lehdestämisen, niiton ja laiduntamisen synnyttämä perinnebiotooppi on nimeltään lehdesniitty.
Suomessa kerput tehtiin kesällä heinänteon jälkeen, ja kerpuiksi kelpasivat tavallisimmista lehtipuista kaikki paitsi lepät. Työkaluina lehdestyksessä käytettiin kirvestä ja vesuria, jota tämän takia nimitettiin myös lehdesraudaksi. Samaa metsää saatettiin käyttää lehdesten keruuseen vajaan kymmenen vuoden välein, ja latvomalla nuoret puut saatiin kasvamaan haaraisiksi niin, että niistä saatiin enemmän lehdeksiä. Tällaisia lehdesniittyjä löytyy vielä Ahvenanmaalta ja Suomen lounaisrannikolta, ja myös Itä- ja Keski-Suomen kaskiviljelyalueilla syntyi sopivaa lehtipuustoa tähän tarkoitukseen. Perinteisesti kerput kuivattiin ja varastoitiin heinien tavoin suovassa tai haasioissa. Lehdestystä harjoitettiin yleisesti vielä 1900-luvun alussa ja harvinaisempana 1950-luvulle saakka.
Yhdessä muiden perinteisen karjatalouden käytäntöjen kuten laidunnuksen, niiton, kaskeamisen kanssa lehdestys on omalta osaltaan lisännyt perinnebiotooppien lajidiversiteettiä.
Lehdestyksellä on vaikutuksia sekä aluskasvillisuuteen, puustoon että maaperään. Ravinteet kiertävät lehdesniityllä tehokkaasti, kun avoimet ja puustoiset alueet vaihtelevat, ja puut kierrättävät ravinteita syvemmältä maaperästä putoavien lehtien mukana pintamaahan. Puut myös vähentävät pienilmaston äärevyyttä tarjoamalla tuulensuojaa ja estämällä ruohoa kuivumasta auringon paahteessa, samalla kun puiden lehdennys ja harvennus ovat eduksi valoa ja lämpöä vaativille lajeille.
Lehdestyksestä hyötyvät kasveista muiden muassa kevätesikko, lehtomaitikka, mäkimeirami, verikurjenpolvi ja sikoangervo sekä monet hyönteiset. Etenkin hitaasti kasvavien ja monihaaraisten, usein jo nuorena lahoamaan alkavien latvottujen puiden rungoille ja latvuksiin muodostuu myös monenlaisia ääreviä mikrohabitaatteja. Siksi lehdestetyissä puissa jäkälät, sammalet ja hyönteisistä etenkin kovakuoriaiset menestyvät hyvin, ja niistä löytyy turvapaikkoja monille uhanalaisille, etenkin eteläisille lajeille sekä pesimä- ja ruokailupaikkoja myös linnuille.
Vaikka latvotut puut lahoavatkin jo nuorina ja saattavat olla onttoja, ne elävät silti vanhemmiksi kuin latvomattomat puut, koska niiden latvus on pienempi ja painopiste alempana, jolloin ne kestävät paremmin tuulta eivätkä ole yhtä alttiita myöskään salaman iskuille. Näin niiden säilyminen parantaa myös vanhoilla puilla elävien lajien elinmahdollisuuksia. Tällaisia havaintoja on tehty latvotuilla puilla niin Englannissa, Ruotsissa kuin Norjassakin.
Lehdestyksen lakattua perinteisen karjatalouden myötä monet lehdestyksestä hyötyneet eliölajit ovat käynet uhanalaisiksi. Niiden säilymistä voidaan kuitenkin yrittää turvata erilaisilla hoitotoimenpiteillä.
Tornitus
Tornitus eli linnoitus, linnoittaminen, tornittaminen, "rokadi," on shakin erikoissiirto, jossa siirretään sekä kuningasta että tornia. 
Kuningas siirtyy kaksi ruutua tornia kohti. Lähestytty torni siirtyy kuninkaan ylittämään ruutuun. Vakavassa pelissä, oikean säännön mukaan tulee tornitus aloittaa kuningasta ensin koskemalla, jos kajoaa ensin torniin, ei siinä pelissä saa tornittaa kosketulla tornilla. Kuningas ja tornittava torni eivät saa olla aiemmin pelissä siirtyneet.
Tornittavien nappuloiden välissä ei saa olla nappulaa. Shakkia ei voi torjua tornittaen.
Shakattu kuningas voi myöhemmin tornittaa, jos shakki torjutaan kuningasta siirtämättä.
Vastapuolen nappula ei saa uhata sitä ruutua, minkä kuningas ylittää eikä kuningas saa päätyä 
shakattuun ruutuun. (Torni saa olla uhattu ja ylittää pitkässä (kuningatarsivustan puolisessa)
tornituksessa uhatun ruudun.) Nopein valkean pelissä tekemä tornitus tehdään neljännellä siirrolla esim. g1-h3 tai g1-f3 + e2-e3 tai e2-e4 tai g2-g3 tai g2-g4 + siirtämällä f1:n lähetti pois aloitusruudusta ja tehdä sitten tornitus. -Nimestä huolimatta tornitus on "kuninkaan" siirto.
Snake River Plain
Snake River Plain () on geologinen muodostuma, joka sijaitsee pääosin Idahon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on muodoltaan kaareva ja on pituudeltaan 400 kilometriä itä-länsi-suunnassa. Snakejoki kulkee alueella, ja monet Idahon suurimmista kaupungista sijaitsee tasangolla. Se voidaan jakaa itäiseen ja läntiseen osaan, jotka ovat topografisesti samanlaisia mutta eroavat rakenteellisesti.
Läntinen Snake River Plain on koilliseen osoittava hautavajoama, joka viettää selvästi tasangon keskustaa kohti. Alueen kiviaines on ryoliittipitoista tuffia sekä joki- ja järvisedimenttejä. Kerrostumien välissä on lisäksi basalttia. Itäinen Snake River Plain ei ole siirrosvyöhyke vaan se on painunut ympäröivää maastoa matalammalle tuliperäisen kivien painosta. Itäinen alue on muodostunut kvartsisista ja mafisista kivistä. Lisäksi sitä peittää 95 prosentin alueelta basaltti.
Snake River Plain on myös Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston määrittelemä kolmannen tason eliömaantieteellinen alue. Se jaetaan vielä 10 pienempään alueeseen. Kasvillisuus on pääasiassa marunoita kasvavaa pensasaroa. Paikoin alueella on lisäksi karuja laavakenttiä ja maltsoja sekä "Sarcobus"-suvun kasveja kasvavaa maastoa. Maanviljelystä kannattavilla alueilla kasvatetaan sokerijuurikkaita, perunaa, sinimailasta ja viljaa sekä vihanneksia. Snakejoessa olevat Shoshonen putoukset ovat merkittävä eläinmaantieteellinen este.
Junzō Inohara
Junzō Inohara (; 31. tammikuuta 1910 Hiroshiman prefektuuri – ?) oli japanilainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Inohara osallistui olympialaisiin Los Angelesissa 1932, jolloin hän pelasi Japanin hopeaa voittaneessa joukkueessa. Hän oli kentällä molemmissa kahdessa joukkueensa ottelussa ja teki niissä yhteensä viisi maalia, joista neljä Yhdysvaltoja vastaan ja yhden, joukkueensa ainoan maalin Intiaa vastaan.
Pimeyden rakastaja
Pimeyden rakastaja () on ensimmäinen osa kirjasarjasta "Mustan tikarin veljeskunta", jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2005 ja se suomennettiin vuonna 2009.
Maailman viimeinen puhdasverinen vampyyri Wrath janoaa kostoa niille, jotka murhasivat hänen vanhempansa. Pian Wrath saa kuitenkin muuta ajateltavaa kun hänen luottosoturinsa kuolee räjähdyksessä. Mieheltä jää jälkeen puoliverinen tytär nimeltä Beth. Aluksi hieman vastahakoinen Wrath päättää kunnioittaa ystävänsä viimeistä toivetta tutustumalla hänen tyttäreensä ja kertomalla tälle, että hän on puoliksi vampyyri. Beth ei aluksi tajua, miksi suuri ja komea mies lähestyy häntä. Pian hän kuitenkin huomaa tuntevansa miestä kohtaan muutakin kuin tuttavallisia tunteita. Aluksi Beth luulee Wrathia jonkinlaiseksi hämäräbisneksien tekijäksi, mutta tahtomattaan hän alkaa janota miehen läheisyyttä ja kosketusta, joka uhkaa sytyttää heidät molemmat liekkeihin. Samaan aikaan rikosetsivä Butch O'Neal huokailee Bethin perään ja alkaa epäillä Bethin sekaantuneen huumeisiin tämän viettäessä aikaa mystisen, tummiin pukeutuneen miehen kanssa. Bethin muutoksen kourissa Butch joutuu heittämään teoriansa nurkkaan pelastaakseen kauniin naisen, joten hän päätyy suoraan vampyyrien tukikohtaan. Reissu ei ole ollenkaan turha, koska hän tapaa siellä kauniin vampyyrinaaraan ja ihastuu ikihyviksi. Beth ja Wrath ovat viimein löytäneet toisensa, mutta tie on mutkainen ja arvaamaton. Vihollinen on aivan nurkan takana.
Rimvydas Šalčius
Rimvydas Šalčius (s. 31. tammikuuta 1985 Kaunas) on liettualainen uimari. Hän edustaa seuratasolla kaunasilaista Silainiaita.
Šalčius on osallistunut olympialaisiin kahdesti, vuosina 2004 ja 2008. Hän kisasi molemmilla kerroilla 100 metrin perhosuinnissa ja oli Ateenassa 2004 35. sijalla ja Pekingissä 2008 jaetulla 34. sijalla.
"Lähde: Swim Rankings"
Ikuinen rakastaja
Ikuinen rakastaja () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan toinen osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2006 ja se suomennettiin vuonna 2010.
Rhage on hollywoodmaisen kaunis uros, joka kantaa sisällään pelottavaa kirousta. Hän elää hyvin viriiliä ja villiä elämää. Pian Rhage kuitenkin tutustuu Maryyn, jonka pelkkä ääni saa Rhagen sekaisin. Mary Luce on kokenut kovia. Hän on sairastanut leukemian ja selvinnyt voittajana. Pian hän kuitenkin joutuu sairaalaan uusintakokeisiin ja se merkitsee vain yhtä asiaa... leukemia on palannut. Istuskellessaan eräänä iltana tapapihallaan, hän tutustuu hintelään poikaan nimeltä John Matthew. Poika on mykkä, mutta kaksikko tulee juttuun vallan loistavasti viittoenkin. Maryn naapuri Bella kiinnostuu pojasta, koska tämä kantaa soturin nimeä ja ottaa yhteyttä veljeskuntaan. He saavat käskyn saapua paikalle, jotta veljeskunta voisi ottaa selkoa pojan syntyperästä. Täysin tietämätön Mary joutuu mukaan soppaan lähtiessään Johnin tulkiksi veljeskunnan luokse. Rhage törmää Maryyn tunneleissa ja mieltyy naiseen välittömästi. Hän käskee Bellaa järjestämään heille treffit ja uskottelee Marylle olevansa tavallinen ihminen. Mary sen sijaan ei pysty kuvittelemaan, että Rhagen kaltainen mies kiinnostuisi hänestä. Sillä aikaa kun pariskunta leikkii kissaa ja hiirtä, Bella iskee silmänsä veljeskunnan soturiin. Arpiseen mieheen, jolla on mustat silmät. Soturi ei vain tunnu olevan yhtä kiinnostunut Bellasta kuin Bella hänestä. Rhage huomaa pitävänsä Marysta yhä enemmän ja Mary saa vahingon kautta tietää Rhagen olevan vampyyri. Rhage suostuttelee naisen mukaansa veljeskunnan luokse ja kaksikko lähentyy. Yhteenotoilta ei kuitenkaan vältytä. Samalla kun Maryn tila huononee, Rhage yrittää parantaa tapansa ja auttaa rakastaan selviämään sairaudestaan. Kohtalolla on kuitenkin suunnitelmia Maryn varalle.
Arnikit
Arnikit ("Arnica") on kasvisuku asterikasvien (Asteraceae) heimossa. Siihen kuuluu noin 30 lajia.
Pohjoismaissa tavataan kolme arnikkilajia: tunturiarnikki, lännenarnikki ja etelänarnikki. Ne ovat monivuotisia ruohokasveja, joilla on ehyet vastakkaiset lehdet ja suuret keltakukkaiset mykeröt.
Herätetty rakastaja
Herätetty rakastaja () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan kolmas osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta kirjailijanimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2006 ja se suomennettiin vuonna 2010.
Entinen veriorja Zsadist kantaa yhä raskaan menneisyytensä henkisiä arpia. Hän on omistautunut täysin vihollistensa lessereiden tuhoamiseen ja hänet tunnetaan vampyyrien keskuudessa raakalaismaisena soturina.
Kun Harvennuskunta kidnappaa kauniin ja jalosukuisen vampyyrinaaraan Bellan, Zsadist huomaa haluavansa pelastaa naaraan kaikin keinoin. Sattumien kautta veljeskunnan soturit saavat saavat selville Bellan olinpaikan ja onnistuvat pelastamaan hänet. Muiden soturien ihmetykseksi Zsadist vaatii, että saa hoitaa Bellaa omassa huoneessaan. Etenkään Zsadistin kaksoisveli Phury ei ole asiasta mielissään, koska hän on ihastunut Bellaan.
Kun Bella on toipunut kauheista kokemuksistaan, hän yrittää lähestyä Zsadistia. Uros ei tiedä miten suhtautua Bellaan, mutta ajan kuluessa he lähentyvät. Zsadistin henkiset arvet ovat kuitenkin syvät ja hän loukkaa Bella syvästi teoillaan. Bella päättää palata kotiin veljensä ja äitinsä luokse. Muutaman kuukauden päästä naaras kuitenkin palaa takaisin veljeskunnan kartanoon ja huomaa Zsadistin muuttuneen.
Paljastettu rakastaja
Paljastettu rakastaja () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan neljäs osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2007 ja se suomennettiin vuonna 2011.
Butch on ainoa ihminen, joka on koskaan päässyt veljeskunnan sisäpiiriin. Hän haluaisi auttaa veljeskuntaa sodassa lessereitä vastaan, mutta kokee kuitenkin olevansa vain tiellä. Lisäksi hän on ihastunut vampyyrinaaras Marissaan, joka kieltäytyy tapaamasta häntä.
Kun Butch poistuu kantaklubiltaan eräänä iltana, hän törmää siviilivampyyriin ja tätä ahdisteleviin lessereihin. Butch kidnapataan, mutta kidutuksesta huolimatta Butch ei suostu paljastamaan lessereille veljeskunnan salaisuuksia. Tämän vuoksi Omega päättää siirtää osan itsestään Butchiin. Myöhemmin Vishous löytää Butchin ja hänet siirretään Marissan veljen johtamalle klinikalle hoitoon. Marissalla on pahoja aavistuksia ja löytää Butchin veljensä Haversin klinikalta. Vishousin parantava käsi ja Marissan läsnäolo saavat Butchin paranemaan vähitellen.
Lääkäri Havers ei ole mielissään sisarensa miesvalinnasta ja karkottaa tämän omasta kodistaan. Epätoivoinen Marissa hakee apua veljeskunnalta ja saa väliaikaisen majapaikan heidän kartanostaan. Butchilla ja Marissalla on edessään vaikea välien selvittely: Butchin huhutaan olevan ennustuksen Tuhoaja ja se ei ole Marissan mieleen. Samaan aikaan Vishous taistelee vaikeiden päätösten kanssa, mutta Butch saapuu onneksi paikalle ajoissa.
Butch saa myös tietää, että hän on kaukaista sukua vampyyrikuningas Wrathille. Koska hänessä on vampyyrin verta, hänellä on pieni mahdollisuus selvitä muutoksesta, jonka seurauksena hänestä tulisi vampyyri. Vishous ja Wrath onnistuvat kjäynnistämään muutoksen, mutta Butch lähes kuolee siihen, selviten kuitenkin toiselle puolelle. Hän ja Marissa ottavat rajusti yhteen, ja näyttää, että lopullinen ero on käsillä. Marissa löytää kuitenkin rohkeutta sopuun puhuttuaan Bethin, Maryn ja Bellan kanssa. Butch liittyy Veljeskuntaan, ja kirjan lopussa hän ja Marissa käyvät tapaamassa hänen äitiään, joka sairastaa Alzheimerin tautia.
Sitomaton rakastaja
Sitomaton rakastaja () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan viides osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2007 ja se suomennettiin vuonna 2011.
Miltä tuntuisi, jos saisit tietää, että kohtalosi olisi auttaa kokonaisen lajin säilymisessä? Vishous tapaa Kirjurineitsyen, joka on paitsi hänen äitinsä myös hyvin varma siitä, että hänen poikansa on paras mahdollinen suvunjatkaja. Vishousin pitäisi siittää neljälymmentä Valittua, jotta heidän rotunsa pääsisi kukoistamaan jälleen. Vishous ei ole ollenkaan tyytyväinen äitinsä suunnitelmiin, mutta huomaa että hänellä ei ole muita vaihtoehtoja. Vampyyrit ovat eläneet vuosituhansia salassa ihmisiltä, joten Vishousin vahingoittuminen taistelussa ja päätyminen ihmisten sairaalaan on pahin mahdollinen asia. Hän saa lääkärikseen asiantuntevan Jane Whitcombin, joka huomaa poikkeavuuksia leikatessaan Vishousia. Samalla komea ylilääkäri Manuel Manello yrittää lämmittää välejä Janen kanssa. Soturit saavat tietää Vishousin olinpaikan ja käynnistävät täysimittaisen pelastusoperaation, jossa mukaan eksyy myös vaalea lääkäri Jane. Jane on kauhuissaan kidnappauksesta eikä aluksi osaa suhtautua millään lailla tilanteeseen. Hänet suljetaan komean potilaansa kanssa samaan huoneeseen ja käsketään hoitamaan tämä kuntoon. Janen mielestä miehessä on jotain kummallista, mutta hän ei tiedä mitä. Aina niin nokkelan Janen ja karskin Vishousin välille syntyy kummallinen suhde, joka pikku hiljaa alkaa saada lämpimiä vivahteita. Kun Phury loukkaa itsensä ja Jane suostuu hoitamaan tämän kuntoon, Vishous on melkein kokonaan naisen lumoissa. Sillä aikaa kun Jane hoitaa Phurya, Vishous paljastaa Butchille yksityiskohtaisia asioita itsestään. Phury huomaa kuinka Vishous on Janen lumoissa ja tekee suuren uhrauksen suostumalla Vishousin sijasta Valittujen Esiurokseksi. Eräänä kohtalokkaana iltana Jane sattuu olemaan väärässä paikassa väärään aikaan ja joutuu ammutuksi. Vishous murtuu ja meinaa taipua äärimmäisiin keinoihin pelastaakseen Janen. Kuoleman ja elämän rajalla Jane tapaa Kirjurineitsyen, joka päättää palauttaa pojalleen tämän rakastettunsa. Jane ei kuitenkaan palaa täytenä ihmisenä. "Toisella puolella" Phury tapaa Cormian, jonka hän tuo omaan maailmaansa oppimaan uutta. Esiuroksena toimiminen kauhistuttaa häntä.
Land of the Lost
Land of the Lost on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut tieteiskomediaelokuva, joka perustuu vuosina 1974–1976 esitettyyn samannimiseen televisiosarjaan. Elokuvan pääosia esittävät Will Ferrell, Anna Friel, Danny McBride, Jorma Taccone, John Boylan, Matt Lauer, Leonard Nimoy ja Douglas Tait. Elokuvan on ohjannut Brad Silberling. Elokuva oli taloudellinen floppi ja sai Razzie-palkinnon huonoimpana uudelleenjulkaisuna.
Rick Marshall on tiedemies, joka yhdessä kauniin tutkimusapulaisen Hollyn ja punaniska Willin kanssa ammutaan vieraaseen ulottuvuuteen, jossa dinosaurukset ja avaruuden kumipukuiset heimot ovat arkea. Aseeton ja hippihenkinen 2000-luvun kolmikko joutuu hurjaan selviytymistaisteluun rinnakkaismaailman viidakossa. Edessä siintävä maine ja sankaruus ajavat ryhmää löytämään laitteen, joka palauttaa heidät takaisin kotiin, sillä ilman sitä he jäävät ikipakolaisiksi vieraaseen ulottuvuuteen, jossa dinosaurukset ovat aina nälkäisiä.
Varjeltu rakastaja
Varjeltu rakastaja () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan kuudes osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2008 ja se suomennettiin vuonna 2011.
Phuryn täytyisi panna käytäntöön kutsumuksensa, mutta hän ei pysty. Ääni hänen päänsä sisällä ja kaipaus Bellaa kohtaan eivät jätä häntä rauhaan laisinkaan. Valittu Cormia on pysynyt hänelle täysin etäisenä eikä hän tiedä miten toimia naaraan kanssa. Samaan aikaan Lash ärsyttää Qhuinnin äärirajoille ahdistelemalla Johnia. Tapahtumalla on kohtalokkaita seurauksia ja Qhuinn on pahemmassa kuin pulassa. John sen sijaan taistelee itsensä kanssa ja haaveilee kauniista vampyyrinaaraasta, joka toimii portsarina Rehvengen klubilla. Rehvengellä on omat ongelmansa ja lesserit päättävät heittää kunnolla löylyä kiukaalle. Edessä on siis taisteluita ja lisää draamaa. Cormia alkaa tympääntyä Phuryn asenteeseen ja päättää näpäyttää urosta. Pian Phury huomaa, että hänen tunteensa Cormiaa kohtaan eivät olekaan aivan mustavalkoiset. Samalla kun Cormia ja Phury selvittävät välejään, veljeskunta saa yllättävän viestin. Vastassa on langennut enkeli Lassiter, jolla on veljeksille mieluinen yllätys, Tohr on löytynyt. Phury saa viimein itseään niskasta kiinni ja he Cormian kanssa päättävät käydä Kirjurineitsyen luona. Heidän mielestään jokaisella Valitulla on oikeus päättää omasta elämästään ja heidän ihmeekseen Kirjurineitsyt on samaa mieltä. Lopulta Phury alkaa päästä eroon kummituksistaan ja saa veljeltään viestin: Nalla on syntynyt.
Koston rakastaja
Koston rakastaja () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan seitsemäs osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2009 ja se suomennettiin vuonna 2012.
Rehvenge, puoliksi vampyyri, puoliksi symphath tapaa Haversin klinikalla kauniin Ehlenan hakiessaan lisää dopamiinia symphath-puolensa aisoissa pitämiseen. Hän yrittää saada kauniin vampyyrinaaraan kanssaan illalliselle, mutta Ehlena ei lämpene ajatukselle. Kaksikko kuitenkin lähentyy ja Ehlena saa potkut klinikalta pihistäessään Rehvengelle antibiootteja ilman reseptiä. Potkut ovat Ehlenalle paha paikka, koska hänen on yritettävä elättää itsensä lisäksi sairas isänsä. Samaan aikaan Wrathilla ja Bethillä on ryppyjä rakkaudessa. Wrath on taistellut salaa ja se ei miellytä Bethiä. Lopulta Wrath sokeutuu kokonaan. Ylhäisöön kuuluva Montrag pyytää Rehvengeä tappamaan Sokean kuninkaan, mutta Rehvenge päättää kieltäytyä herkullisesta tarjouksesta ja pestaa Xhexin tappamaan miehen. Samaan aikaan Lash yrittää menestyä huumebisneksessä ja Rehvenge on hänen listallaan seuraavana. Kun Rehvengen äiti kuolee ja hän tajuaa tuntevansa Ehlenaa kohtaan enemmän kuin uskalsi kuvitellakaan, käynnit symphath-prinsessan luona raastavat häntä entistä enemmän. John ja Xhex pääsevät puolestaan intiimeihin väleihin keskenään, mutta sitten Xhex kohtelee vampyyria kehnosti ja saa Johnin poissa tolaltaan. Kun tilanne kärjistyy, Rehvenge lavastaa kuolemansa. Ehlena aistii miehen olevan elossa ja yhdessä Xhexin ja veljeskunnan kanssa he alkavat suunnitella pelastusoperaatiota symphathien siirtokunnasta. Taistelun tuoksinnassa Lash sieppaa Xhexin ja katoaa. Ehlena ja Rehvenge saavat toisensa.
Minun rakastajani
Minun rakastajani () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan kahdeksas osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (eli Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2010, ja se ilmestyi suomeksi 2012. Kirja kertoo John Matthew'n ja Xhexin tarinan.
Menneisyyden traumoista hiljalleen parantuva John Matthew ei pysty unohtamaan räväkkää Xhexiä, mutta mahdollisuudet naaraan löytämiseksi ovat käytännössä nolla ja se saa uroksen epätoivoiseksi. Ilkeä Lash pitää edelleen vankina kaunista naarasta, jota hän käyttää törkeästi hyväkseen omien tarpeidensa tyydyttämiseksi. Kun John ja Xhex viimein löytävät toisensa, heillä on vielä edessään mutkikkaiden suhdekiemuroiden solmu, joka vaatii heiltä molemmilta suuria ponnistuksia. Xhex tapaa myös äitinsä ensimmäisen kerran. Kaiken sen keskellä Qhuinn riutuu epätoivoisuuden meressä katsellessaan serkkunsa Saxonin ja ystävänsä Blayn kuhertelua.
Kaavinjärvi
Kaavinjärvi on keskikokoinen järvi joka sijaitsee Pohjois-Savossa Kaavilla. Sen pinta-ala on 21,047 km², syvyys 41,9 m, keskisyvyys 9,06 m, tilavuus 0,191 km³, rantaviiva 126,56 km ja korkeustaso 101 metriä.
Kaavinjärven ja Saimaan välillä on laivaväylä, joka kulkee Rikkaveden ja Juojärven kautta. Kaavinjärvellä on useita rantautumispaikkoja veneilijöille. Kaavinjärvi on Vaikkojoen vesiretkeilyreitin päätepiste.
Kaavin vierasvenesatama sijaitsee suojaisessa paikassa Kirkkoselän Lukkarinlahdessa Kaavinjärven pohjoispäässä. Etäisyys keskustan palveluihin on noin 800 metriä. Tuloväylän syvyys on 1,5 metriä. Satamassa on veneluiska, telaranta, vesipiste, wc-jätepiste sekä vieraslaituri peräpoijuilla ja sivukiinnitysmahdollisuudella. Paikka soveltuu sekä tilapäiseen oleskeluun sekä yöpymiseen.
Mönkkössaaren rantautumispaikka sijaitsee Kaavinjärven pohjoispäässä. Saaressa on grillikatos ja puuvarasto sekä WC.
Melttusvirran retkisatama sijaitsee Kaavinjärven itäosassa pohjoiseen pistävän Ronkalanlahden pohjukassa. Tuloväylän syvyys on 1,2 metriä. Satama soveltuu sekä tilapäiseen oleskeluun että yöpymiseen. Melttusvirran silta (maantie 573 Kaavilta Outokumpuun) on sataman läheisyydessä. Melttusvirran retkisatamassa on nuotiokatos, käymälä, jätepiste, kelluva betoniponttonilaituri peräpoijuineen, veneluiska, telaranta sekä uimaranta pukukoppeineen.
Kaavinkosken retkisatama sijaitsee Kaavinkosken länsirannalla, Kaavinjärven ja Rikkaveden välissä. Tuloväylän syvyys on 1,5 metriä. Kaavinkosken retkisatamassa on laiturin lisäksi mm. poijupaikkoja, veneenlaskupaikka, uimaranta, kota, jätepiste, käymälä ja pysäköintipaikka autoille. Kaavinkosken satama soveltuu sekä tilapäiseen oleskeluun että yöpymiseen.
Kaavinjärvi kuuluu Kaavi-Juojärven yhteislupa-alueeseen. Siihen kuuluvat myös muut alueen lähijärvet: Juojärvi, Rikkavesi sekä Pohjois-Karjalan puolella Outokummun alueen pienvedet.
Kalastusmenetelmiä Kaavinjärvellä ovat onkiminen, pilkkiminen, uistelu, heittokalastus, verkkokalastus sekä katiskakalastus.
Kaavinjärven kalalajistoon kuuluvat ahven, hauki, kirjolohi, kuha, järvitaimen, järvisiika, särki, säyne ja muikku. Myös jokirapu kuuluu vesistön lajeihin.
Kaavinjärvi oli osa vuonna 1595 solmittua Ruotsin ja Venäjän välistä Täyssinän rauhan rajalinjaa. Täyssinän rauhan rajakivi on yhä nähtävissä Kaavinjärven pohjoispäässä Kaavin kirkonkylän länsilaidalla. Rajakivi on mannerjään paikalleen kuljettama kiillegneissilohkare. Kivellä on suuri historiallinen arvo, sillä se on ollut Suomen itärajan merkkinä vuodet 1595 - 1617.
Laurens van der Post
Laurens van der Post (13. joulukuuta 1906 Philippolis, Etelä-Afrikka – 15. joulukuuta 1996 Lontoo, Britannia) oli eteläafrikkalainen kirjailija, joka asui Britanniassa. Hän kirjoitti useita kirjoja, joiden aiheena oli oma kotimaa ja matkat sekä oleskelu ulkomailla, esimerkiksi kaksi vuotta sotavankina Japanissa.
Van der Post kuvasi kiehtovasti ja runollisesti luontoa ja kansanelämää ja kohdisti usein huomionsa eri maden yhteiskunnallisiin ja poliittisiin oloihin, muun muassa teoksessa "Uhkaretki tuntemattomaan" ("Venture to the interior", 1951), "The Heart of the Hunter" (1961), "Matka Venäjälle" (1964) ja "The Night of the New Moon: August 6, 1945 ... Hiroshima (1970).
Roamaaneissa hän tuo usein esiin voimakkaan vastenmielisyyden rotusyrjintää kohtaan. Hänen teostensa pohjalta on tehty kaksi elokuvaa, "Matka aavikon halki" (1993, teokset "A Story Like the Wind" ja "A Far Off Place"), sekä 
"Merry Christmas Mr. Lawrence" (1983, romaani "The Seed and The Sower")
Helena Futtari
Eila Helena Futtari (19. lokakuuta 1919 Kokemäki – 22. syyskuuta 1973 Porvoo) oli suomalainen näyttelijä, lausuntataiteilija ja lausunnanopettaja.
Helena Futtarin vanhemmat olivat maanviljelijä Hannes Futtari ja Elina Turro. Ylioppilaaksi tulonsa jälkeen Futtari teki opintomatkoja Euroopan taidekeskuksiin. Hän toimi lausunnanopettajana Kuopiossa, Helsingissä ja Kotkassa. Vuosina 1956–1960 hän oli kiinnitettynä Intimiteatteriin. Futtari työskenteli vierailevana näyttelijänä Suomen Kansallisteatterissa ja Kotkan kaupunginteatterissa.
Futtarin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Herrojen Eeva (kappaleessa "Kihlaus"), rouva Tabret ("Pyhä liekki"), rouva Vuorinen ("Kunnioittaen"), Ama ("Suezin itäpuolella") ja Varja ("Kirsikkapuisto"). Näytelmässä "Niskavuoren Heta" hän tulkitsi nimiosan.
Valkokankailla Futtari nähtiin kolmeen otteeseen. Kolmiodraamassa "Sillankorvan emäntä" hän teki vahvan roolitulkinnan maalaistalon
valtiattarena. Lisäksi hänellä oli radio- ja televisiotehtäviä.
Helena Futtarin puoliso oli hovioikeudenneuvos Hannes Hartikainen. Hänellä on tytär, Elina Maaria (s. 1961).
Vienansara
Vienansara ("Carex atherodes") on kasvilaji sarojen suvussa. Se on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi ja se on myös yksi Suomen kansainvälisistä vastuulajeista.
Vienansara kasvaa 60–150 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat tummanvihreät ja 4–8 millimetriä leveät. Lehtien alapinta ja lehtitupet ovat karvaiset. Vienansaran kukintotähkät ovat tiiviit ja pystyt, hede- ja emitähkät ovat 4–8 cm pitkiä. Pullakot ovat 6–9 mm pitkät ja niiden suuodassa on hyvin selvä lovi. Laji muistuttaa karvasaraa ("Carex hirta"), johon verrattuna vienansaran pullakot ovat karvattomat.
Vienansaran kasvupaikkoja ovat puronvarsilehdot, rehevät korvet ja lähteiköt. Suomessa se on varsin harvinainen ja kasvaa Etelä-Lapin korkeudelle.
Oktadekaani
Oktadekaani eli n-oktadekaani (CH) on 18-hiilinen suoraketjuinen alkaani. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä -valkeaa, palavaa, kiinteää ainetta. Oktadekaanin rakennekaava on CH(CH)CH, moolimassa 254,49 g/mol, sulamispiste 26–29 °C, kiehumispiste 317 °C, tiheys 0,777 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste 154 °C, itsesyttymislämpötila 235 °C ja CAS-numero 593-45-3.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kasvien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Elisabet Schönaulainen
Elisabet Schönaulainen (1129 Köln – 18. kesäkuuta 1164 Schönaun luostari, Strüth) oli saksalainen nunna ja pyhimys.
Elisabet kuului Nassaussa Schönaussa sijainneeseen luostariin, ja hänet tunnettiin näyistään, joissa hän näki Raamatun kertomuksia ja vastaanotti jumalallisia ilmestyksiä. Hän sai näyn yhdentoistatuhannen neitsyen legendasta. Hän puuttui aikakauden siveelliseen rappioon ja osallistui jossain määrin ajan poliittisiin paaviuskiistoihin, luultavasti veljensä Ekbertin vaikutuksesta, joka oli Schönaun benediktiiniluostarin apotti. Veli on kirjoittanut muistiin Elisabetin tarinan ja tämän ilmestykset.
Army of Mushrooms
Army of Mushrooms on Infected Mushroomin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 8. toukokuuta 2012.
Niitto
Niitto on korkean ruohovartisen kasvuston katkaisua. Se voi tapahtua käsin viikatteella tai sirpillä tai koneistetussa maataloudessa traktorin voimanottoon liitetyllä niittokoneella. Myös viljalajit ovat kasvitieteellisessä mielessä ruohoja. Heinä jätetään niiton jälkeen yleensä kuivumaan, viljakasvusto sen sijaan kerätään pois ja puidaan. Vilja voidaan puida eri pituiseen sänkeen.
Eräissä kielissä on niiton aikaan kukkiville kasveille annettu tähän viittaavia nimiä.