hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Georges Loinger
Georges Loinger (29. elokuuta 1910 Strasbourg – 28. joulukuuta 2018) oli ranskalainen vastarintaliikkeen jäsen.
Loinger oli juutalainen, joka avusti satoja juutalaislapsia toisen maailmansodan aikana Ranskasta Sveitsiin. Sodan päätyttyä hän osallistui Exodus-laivan organisointiin. Hän oli sionisti.
Pantomiimitaiteilija Marcel Marceau oli Loingerin serkku.
SMS Tb 87F
SMS Tb 87F oli Itävalta-Unkarin laivaston Tb 82F -luokan torpedovene. Alus myytiin 1921 Jugoslavian kuningaskunnalle, joka nimesi sen "T5:ksi".
Itävalta-Unkarin laivasto tilasi aluksen Danubiukselta, missä köli laskettiin 5. maaliskuuta 1914. Alus laskettiin vesille 20. maaliskuuta 1915 ja valmistui 25. lokakuuta.
Alus annettiin 1920 Jugoslavialle Saint Germain en Layen rauhassa. Alus luovutettiin maaliskuussa 1921 ja liitettiin laivastoon nimellä "T5". Vuonna 1925 alus osallistui harjoituksiin Dalmatian rannikolla. Alus osallistui touko-kesäkuussa 1929 laivasto-osaston mukana purjehdukseen Maltalle, Korfulle ja Bizerteen. Osaston muut alukset olivat viisi torpedovenettä, kevyt risteilijä "Dalmacija", sukellusveneiden emälaiva "Hvar" ja sukellusveneet "Hrabri" ja "Nebojša".
Huhtikuussa 1941 akselivallat hyökkäsivät Jugoslaviaan, jolloin alus kuului Sibenikiin sijoitettuun 3. torpedovenelaivueeseen. Alus määrättiin laivueen mukana osallistumaan hyökkäykseen italialaisten hallussa pitämään Zaraan. Osasto joutui kolmeen Italian ilmavoimien pommitukseen. Viimeisen pommituksen jälkeen osasto siirtyi Zatonista Prokljanjärvelle, missä alukset olivat 11. huhtikuuta saakka. Seuraavana päivänä laivue saapui Milnaan, missä laivue kieltäytyi täyttämästä annettua käskyä siirtymisestä Kotorinlahdelle. Italian joukot valtasivat alukset.
Alus palveli Regia Marinassa samalla nimellä suojaten Adrianmeren liikennettä. Aluksen pääaseet vaihdettiin kahteen 76 millimetrin ilmatorjuntatykkiin. Syyskuussa 1943 Italian antauduttua liittoutuneille alus palautui Jugoslavian pakolaishallinnon laivastolle joulukuussa.
Sotatoimien päätyttyä alus liitettiin Jugoslavian laivastoon nimellä "Cer". Alus poistettiin palveluksesta 1962 ja romutettiin.
Paul Thorwall
Paul T. Thorwall, vuoteen 1916 Tarasow (18. toukokuuta 1888 Lapinjärvi – 1. maaliskuuta 1965 Helsinki) oli diplomi-insinööri, joka loi uran mainosalalla.
Thorwallin vanhemmat olivat kauppias John Tarasow ja Anna Andersson-Höysti. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1916–1919 oli Ellen Vendla Bonsdorff ja toinen vuodesta 1923 Karen Sigrid Lilian Säthren. Thorwall tuli ylioppilaaksi 1906 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1914. Amerikassa hän työskenteli 1907–1909 ja toimi sitten metalli- ja koneteollisuudessa ja tukkukaupan parissa. Thorwall perusti Helsinkiin 1924 Liike-Apu-nimisen mainostoimiston, myöhemmin Oy Liikemainonta Ab, jonka toimitusjohtajana hän toimi vuoteen 1958 ja sitten vielä johtokunnan puheenjohtajana. Thorwall oli Suomen myynti- ja mainosalan yhdistysten perustajajäseniä ja aktiivinen rotari. Voimaliiton jäsen Thorwall toimi Suomen sisällissodassa ensin Savon ryhmän ja sitten Itäarmeijan esikunnan komendanttina. Päämajan etappiesikunnan insinööriosaston päällikkö hän oli 1918. Reservin kapteeniksi Thorwall ylennettiin 1930 ja majuriksi 1942. Hän työskenteli 1939–1940 puolustusministeriön erityistehtävissä ja 1941–1942 päämajan ampumatarviketoimistossa.
SMS Tb 93F
SMS Tb 93F oli Itävalta-Unkarin laivaston Tb 82F -luokan torpedovene. Alus luovutettiin 1921 Jugoslavian kuningaskunnalle, joka nimesi sen "T6:ksi".
Itävalta-Unkarin laivasto tilasi aluksen Danubiukselta, missä köli laskettiin 9. maaliskuuta 1915. Alus laskettiin vesille 25. marraskuuta ja valmistui 16. huhtikuuta 1916.
Alus annettiin 1920 Jugoslavialle Saint Germain en Layen rauhassa. Alus luovutettiin maaliskuussa 1921 ja liitettiin laivastoon nimellä "T6". Vuonna 1925 alus osallistui harjoituksiin Dalmatian rannikolla. Alus osallistui touko-kesäkuussa 1929 laivasto-osaston mukana purjehdukseen Maltalle, Korfulle ja Bizerteen. Osaston muut alukset olivat viisi torpedovenettä, kevyt risteilijä "Dalmacija", sukellusveneiden emälaiva "Hvar" ja sukellusveneet "Hrabri" ja "Nebojša".
Huhtikuussa 1941 akselivallat hyökkäsivät Jugoslaviaan, jolloin alus kuului Sibenikiin sijoitettuun 3. torpedovenelaivueeseen. Alus määrättiin laivueen mukana osallistumaan hyökkäykseen italialaisten hallussa pitämään Zaraan. Osasto joutui kolmeen Italian ilmavoimien pommitukseen. Viimeisen pommituksen jälkeen osasto siirtyi Zatonista Prokljanjärvelle, missä alukset olivat 11. huhtikuuta saakka. Seuraavana päivänä laivue saapui Milnaan, missä laivue kieltäytyi täyttämästä annettua käskyä siirtymisestä Kotorinlahdelle. Italian joukot valtasivat alukset.
Alus palveli Regia Marinassa samalla nimellä suojaten Adrianmeren liikennettä. Aluksen pääaseet vaihdettiin kahteen 76 millimetrin ilmatorjuntatykkiin. Syyskuussa 1943 Italian antauduttua liittoutuneille aluksen miehistö upotti 11. syyskuuta aluksen 30 kilometriä Riministä pohjoiseen.
ALTIUS
ALTIUS (Atmospheric Limb Tracker for Investigation of the Upcoming Stratosphere) on ESAn ja Belgian kehittämä ilmakehää tutkiva kaukokartoitussatelliitti
, joka tutkii Maan ilmakehän stratosfäärin otsonin jakaumaa ja muutoksia. 
Satelliitin pääurakoitsija on QinetiQ Space (Belgia). Satelliitti perustuu belgialaisen PROBA-satelliitin tekniikkaan. Sen optisen hyötykuorman päätoteuttaja on OIP Sensor Systems; laite on UV-, näkyvän valon ja lähi-infrapunan alueella toimiva spektrometri
Hiljaisuuden huone
Hiljaisuuden huone on huone hiljentymistä varten. Se voi olla uskonnollinen, rukoushuoneen kaltainen tai arvopohjaltaan neutraali. Niitä voi olla luonnossa, mutta myös oppilaitoksissa, esimerkiksi ammattikorkeakouluissa. Hiljaisuuden huoneesta voidaan käyttää suomen kielessä myös hiljentymisen huoneen nimeä.
Harald Björkman
Harald Björkman (1881 – 1936) oli suomalainen oopperalaulaja.
Björkman kävi Savonlinnan lyseota ja hän oli kirjailija Joel Lehtosen luokkatovari. Myöhemmin Björkman vieraili usein kesäisin Putkinotkossa Lehtosen luona. Hän kiersi Suomea laulajana ja näyttelijänä ja osallistui muun muassa Charles Gounodin Faust-oopperan esitykseen Valentinin roolissa Savonlinnan oopperajuhlilla 1916. Vuonna 1913 Björkman teki 18 levytystä Gramophone Company-levy-yhtiölle, niistä viisi yhdessä Iivari Kainulaisen kanssa. Hän kuoli kurkkutuberkuloosiin vuonna 1936.
Ika FM
Ika FM on kaupallinen radioasema Malissa. Se toimii Bamakossa ja Niorossa.
Vuonna 2016 perustettu asema on osa toimittaja Sambi Tourén IM-SARL -ryhmää, johon kuuluu myös sanomalehti "Info-Matin". Sen toimitilat sijaitsevat Djicoroni-Paran kaupunginosassa Bamakossa. Asemalla on 35 työntekijää Bamakossa ja viitisentoista Niorossa. Sen lähetyksiä voi kuunnella ULA-alueen lisäksi myös Internetissä ja matkapuhelimella.
Ika FM:n tunnuslause ”Sovinnon ja uudistumisen ääni” viittaa Malin vuoden 2012 sisällisodasta alkaneeseen kriisiin. Se haluaa edistää toiminnallaan rauhaa ja kansallista sovintoa, joka on maan kestävän kehityksen edellytys. Erityistä huomiota kiinnitetään perheiden ongelmiin. Bambaran- ja ranskankieliset ohjelmat sisältävät viihdettä, uutisia ja valistusta.
Jani Kareinen
Jani Kareinen on suomalainen radiotoimittaja. Hän työskentelee YleX-nimisellä radiokanavalla. Kareista kuullaan YleX-illassa sekä YleX-throwbackissa. Vuonna 2015 hän toimi Jouluradion musiikkipäällikkönä.
Rickard Hugg
Rickard Hugg (s. 18. tammikuuta 1999 Hudiksvall, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa OHL-joukkue Kitchener Rangersissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Hugg osaa pelata myös laidassa.
Hugg on Hudiksvalls HC:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Mora IK:hon. Hugg edusti kaudella 2013–2014 myös Orsa IK:n J18-junioreita. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi Leksands IF:n J18-junioreihin, jossa Hugg voitti kauden päätteeksi J18 Allsvenskanin hopeaa. Hän pelasi valtaosan kaudestaan myös seuran U16-junioreissa. Hugg voitti tehoilla 7+9=16 koko U16 SM:n pistepörssin sekä jakoi maalipörssin voiton Linköping HC:n Jacob Sundbergin ja MODO Hockeyn Lukas Wernblomin kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi sarjan pronssia.
Kaudella 2015–2016 Hugg oli tehoilla 13+30=43 Leksandin J20-junioreiden paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Isac Skedungin jälkeen. Hän jakoi J20 SuperElitin pistepörssin kahdeksannen sijan MODO Hockeyn Johan Lindholmin ja Luleå HF:n Anton Toolasen kanssa. Hugg oli myös sarjan tehokkain U17-juniori-ikäinen pelaaja. Hän jakoi myös Leksandin sisäisen tehotilaston voiton Isac Skedungin kanssa lukemalla +20. Hugg pelasi osan kaudestaan myös seuran J18-junioreissa, jossa hän voitti J18 Allsvenskanin hopeaa. Hän debytoi myös Leksandin miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa Hugg pelasi yhden ottelun. Maaliskuussa 2016 hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen ammattilaissopimuksen.
Kaudella 2016–2017 Hugg jakoi tehoilla 13+25=38 Leksandin J20-junioreiden sisäisen pistepörssin voiton Lucas Bylinin kanssa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi J20 SuperElitin parhaana hyökkääjänä. Hugg vahvisti myös seuran J18-junioreita, joiden sisäisen piste- ja maalipörssin voiton hän jakoi pudotuspeleissä Marcus Karlbergin kanssa tehoilla 5+2=7. Leksandin miesten joukkue nousi edelliskeväänä SHL:ään ja Hugg sai siellä kauden aikana tililleen 11 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän teki SHL-debyyttinsä 6. joulukuuta 2016 vieraissa Rögle BK:ta vastaan. Hugg sai ottelussa jääaikaa 13.09 minuuttia.
OHL-joukkue Kitchener Rangers varasi Huggin 94. pelaajana . Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2017–2018. Huggin tulokaskausi toi 66 runkosarjaottelussa tehot 6+26=32 ja 19 playoff-ottelussa tehot 3+6=9.
Hugg pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän toimi Ruotsin varakapteenina. Hugg pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Hän toimi vuoden 2016 turnauksessa Ruotsin varakapteenina ja vuoden 2017 turnauksessa kapteenina.
Hugg pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2016, jolloin hän toimi Ruotsin kapteenina. Hugg pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2015, jolloin hän voitti pronssia. Hugg jakoi tehoilla 3+2=5 Ruotsin sisäisen pistepörssin voiton Timothy Liljegrenin ja Lucas Elvenesin kanssa sekä sisäisen maalipörssin voiton Liljegrenin ja Erik Brännströmin kanssa. Yhteensä hän on pelannut 17 nuorten ja 48 poikien maaottelua.
Herra Hermanni
Herra Hermanni ("Mr. Abernathy") on yhdysvaltalaisten Ralston Jonesin ja Frank Ridgewayn vuodesta 1957 lähtien tekemä humoristinen sarjakuva, jonka päähenkilönä on oikukas ja nuorten naisten seurasta nauttiva iäkäs miljonääriliikemies. Ridgeway toimi käsikirjoittajana ja Jones piirtäjänä vuoteen 1980 asti, josta lähtien Ridgeway myös piirsi sarjaa kuolemaansa 1994 saakka. Suosituimmillaan "Mr. Abernathya" syndikoitiin satoihin sanomalehtiin. Suomessa sarjakuvan lyhyitä strippejä julkaistiin "Helsingin Sanomissa" vuodesta 1958 ja sivun mittaisia tarinoita pitkään "Apu"-lehdessä, molemmissa nimellä "Herra Hermanni".
Ykseyshelluntailaisuus
Ykseyshelluntailaisuus () on kristillisen kolminaisuusopin kieltävä helluntailaisuuden suuntaus. Suuntauksen ykseysoppi on lähellä antiikin modalistista monarkianismia: sen mukaan on olemassa yksi persoonaltaan jakamaton Jumala, joka tuo itsensä julki tai ilmentää itsensä maailmassa eri tavoin ja eri muodoissa, muun muassa Isänä, Poikana ja Pyhänä Henkenä. Perinteisen kolminaisuusopin mukaan on yhtä aikaa yksi Jumala, mutta kolme persoonaa.
Ykseyshelluntailaiset kastavat yksinomaan Jeesuksen nimeen Raamattuun vedoten (Ap. t. 2:38 ja Joh. 3:5).
Suuntaus muodostui helluntaiherätyksen alkuaikoina vuoden 1913 paikkeilla Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Ykseysopin aiheuttama teologinen kiista jakoi helluntailaiset ja johti uusien kirkkojen perustamiseen. Vuonna 1945 eräiden pienempien liikkeen kirkkojen yhdistymisestä syntynyt United Pentecostal Church International (UPCI) on nykyään jäsenmäärältään suurin ykseyshelluntailaisuuden yhdyskunnista. UPCI:n hallinnollinen keskus on Saint Louisin kaupungissa, Missourissa. Kirkon jumalanpalveluselämässä korostetaan armonlahjojen, mm. kielilläpuhumisen ja uskollaparantumisen merkitystä sekä henkilökohtaisen siveellisyyden tärkeyttä pukeutumisessa ja käyttäytymisessä.
Ykseyshelluntailaisuuden eri yhdyskuntien jäseniä oli vuonna 2009 noin 17 miljoonaa.
UPCI lähetti Suomeen lähetyssaarnaajia ensimmäistä kertaa vuonna 2010. Nykyään Helsingissä toimii UPCI:n alainen, suomen- ja englanninkielinen Uudet Alut -seurakunta. Turun Uudet Alut -kirkko toimii Turun ja lähikaupunkien filippiiniläisyhteisön keskuudessa tagalogin ja englannin kielellä.
SMS Tb 96F
SMS Tb 96F oli Itävalta-Unkarin laivaston Tb 82F -luokan torpedovene, joka luovutettiin 1921 Jugoslavian kuningaskunnalle. Alus palveli Jugoslavian kuninkaallisessa laivastossa nimellä T7.
Itävalta-Unkarin laivasto tilasi aluksen Danubiukselta, missä köli laskettiin 24. helmikuuta 1915. Alus laskettiin vesille 7. heinäkuuta 1916 ja valmistui 23. marraskuuta.
Alus osallistui 11. toukokuuta 1917 taisteluun Italian laivaston osastoa vastaan. Takaa-ajon jälkeen Itävalta-Unkarin laivasto-osasto palasi suojaamaan miinakenttää. Alus osallistui 3. kesäkuuta Tagliamenton edustalla toisen kerran taisteluun torjuessaan Italian laivaston moottoritorpedoveneitä. Taistelu kesti vain hetken alusten nopeuden mahdollistettua italialaisalusten irtautumisen.
Alus annettiin 1920 Jugoslavialle Saint-Germainin rauhassa. "Tb 96F" luovutettiin maaliskuussa 1921, ja liitettiin Jugoslavian kuninkaalliseen laivastoon nimellä "T7". Alus osallistui harjoituksiin Dalmatian rannikolla vuonna 1935 ja laivasto-osaston mukana purjehdukseen Maltalle, Korfulle ja Bizertaan touko-kesäkuussa 1929. Osaston muut alukset olivat viisi torpedovenettä, kevyt risteilijä "Dalmacija", sukellusveneiden emälaiva "Hvar" ja sukellusveneet "Hrabri" ja "Nebojša".
Akselivallat hyökkäsivät Jugoslaviaan huhtikuussa 1941, jolloin "T7" kuului Sibenikiin sijoitettuun 3. torpedovenelaivueeseen. Alus määrättiin laivueen mukana hyökkäykseen italialaisten hallussa pitämään Zaraan. Osasto joutui kolmeen Italian ilmavoimien pommitukseen, joista viimeisen jälkeen se siirtyi Zatonista Prokljanjärvelle, missä se oli 11. huhtikuuta saakka. Seuraavana päivänä laivue saapui Milnaan, missä se kieltäytyi täyttämästä annettua käskyä siirtymisestä Kotorinlahdelle. Italian joukot valtasivat osaston alukset.
Alus palveli Regia Marinassa samalla nimellä suojaten Adrianmeren liikennettä. Sen pääaseet vaihdettiin kahteen 76 millimetrin ilmatorjuntatykkiin. Italian antauduttua liittoutuneille syyskuussa 1943 saksalaiset valtasivat "T7:n" ja luovuttivat sen itsenäisen Kroatian laivastolle. "T7:n" miehistö siirtyi partisaanien puolelle, mutta saksalaiset valtasivat aluksen miehistön valmistautuessa kapinaan.
Alus ja Saksan laivaston 7. moottoritorpedovenelaivueen alukset "S154" ja "S157" partioivat Sibenikin ja Rijekan välillä suojaten alueen liikennettä. Ne joutuivat 24. kesäkuuta 1944 Britannian kuninkaallisen laivaston moottoritorpedoveneiden "MTB 659", "MTB 662" ja "MTB 670" hyökkäyksen kohteeksi Kukuljarin saaren lähistöllä. "T7" ajautui taistelun seurauksena Murterin saaren rantaan, ja MTB:t pelastivat 21 miehistönjäsentä. Britit tutkivat hylyn myöhemmin, jolloin viisi muuta miehistönjäsentä vangittiin ja hylky sytytettiin tuleen. Myöhemmin brittien tuhoajapartio räjäytti sen jatkokäytön estämiseksi.
Liv Lisa Fries
Liv Lisa Fries (s. 31. marraskuuta 1990 Berliini, Saksa) on saksalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten vuonna 2017 julkaistusta historiallisesta draamasarjasta "Babylon Berlin", joka keräsi kansainvälistä suosiota.
Hän teki ensimmäisen näytelijänsuorituksensa vuonna 2006 "Rikospaikalla"-sarjassa.
2019 Pro Bowl
NFL-kauden 2018 Pro Bowl -ottelu pelataan 27. tammikuuta 2019 Camping World Stadiumilla, Orlandossa.
Hyökkäys
Puolustus
Erikoisjoukkueet
Lähde:
Šeikki Lotfallahin moskeija
Šeikki Lotfallahin moskeija () on moskeija Esfahanissa Meidan Emamin aukion itälaidalla. Se valmistui vuonna 1619.
Šeikki Lotfallahin moskeija on pienikokoinen moskeija Meidan Emamin itälaidalla. Siinä ei ole pihaa, ja siihen johtaa vain yksi iwan. Sen tekee poikkeukselliseksi se, että moskeijaan ei kuulu minareetti. Tämä todennäköisesti johtuu siitä, että sitä ei oltu tarkoitettu julkiseen käyttöön. Moskeija oli rakennettu šaahin haaremin naisia varten.
Moskeijan pääsisäänkäynti, iwan on koristeltu värikkäillä mosaiikeilla, mikä tuo kontrastia aukion hiekanvärisiin tiileihin. Šeikki Lotfallahin moskeijan sisätilat ovat käytännössä 45 asteen kulmassa aukion reunaan ja pääsisäänkäyntiin nähden. Tämän ansiosta rukoussalin qibla ja sen mihrab on saatu suunnatua Mekkaan kohti.
Moskeijan rukoussaliin johtaa sisäänkäynniltä kaksi käytävää. Sisäänkäynniltä käännytään noin 45 astetta vasempaan ja sen jälkeen 90 astetta oikeaan. Lähes käytävän päässä avautuu oikealla sisäänkäynti saliin.
Kapeneva ja pimenevä käytävä avautuu 19 metriä sivultaan olevaan kammioon, jonka yllä on kupoli. Kupolin keskustassa on aurnkoa esittävä kuvio, josta lähtee kukkamotiiveja alaspäin kupolin reunaa pitkin.
Šeikki Lotfallahin moskeija rakennettiin 1602–1619, Abbas I:n aikakaudella. Se omistettiin Abbasin apelle Šeikki Lotfallahille, joka oli libanonilainen uskonoppinut.
Lasimestarin silli
Lasimestarin silli tai lasimestarinsilli () on suolatusta sillistä tehty kylmä kalaruoka, joka tunnetaan ainakin Ruotsissa ja Suomessa. Siinä suolatut silliviipaleet on säilötty sipulirenkaiden ja porkkanapalojen kanssa marinointiliemeen, joka on kiehautettu etikasta, sokerista ja vedestä. Muina mausteina liemessä käytetään mauste- ja valkopippuria sekä esimerkiksi tilliä, laakerinlehtiä, piparjuurta, korianteria tai sinapinsiemeniä. Lasimestarinsilliä säilytetään tiiviissä purkissa kylmässä, ja valmista se on parin kolmen päivän kuluttua.
Dahomeyn kuninkaat
Dahomeyn kuninkaat  (Fonin-kielellä Ahosu) hallitsivat Dahomeyn kuningaskuntaa, joka oli nykyisen Beninin eteläosissa vuodesta 1600 vuoteen 1900, jonka jälkeen ranskalaiset kielsivät kuningaskunnan poliittisen auktoriteetin.
Hallitsijat olivat merkittävässä asemassa Fonien esi-isien kunnioittamiseen liittyvissä vuosittaisissa tapaamisissa. Hallitsijoiden saavuttama tärkeä asema aiheutti sen, että Ranska myönsi maanpakoon pakotetun kuninkaan paluun seremonialliseksi Dahomeyn kuninkaaksi vuonna 1910. Vuodesta 2000 lähtien kuninkuuden hyväksymisestä on kilpailtu, eikä siihen ole löydetty tähän asti poliittista ratkaisua. Kuninkaiden palatsit ja hallintokeskus olivat Abomeyssa.
Aluksi historiankirjoitus esitteli Dahomeyn kuninkaat absoluuttisina hallitsijoina, jotka omistivat virallisesti kaiken valtakunnan omaisuuden ja ihmiset. Historioitsijat  ovat korostaneet viime aikoina, että merkittävä poliittinen kilpailu rajoitti kuninkaan valtaa ja, että Dahomeyssä oli myös naishallitsija Hangbe, joka suurelta osin oli pyyhitty pois aikaisemmista historioista.
Dahomeyn kuninkaista on laadittu useita luetteloita ja monet niistä mainitsevat Dahomeyn kuningaskunnan alkaneen eri aikoina. Eri lähteisssä mainitaan Do-Aiklin, Dakodonu, tai Houegbadja Dahomeyn ensimmäisinä kuninkaina. Suullisen perinteen mukaan Do-Aklin olisi siirtynyt Abomeyn tasangolle Alladasta. Dakodonu loi ensimmäisen asutuksen ja perusti kuningaskunnan (mutta hänet mainitaan usein pelkkänä "päällikkönä"), ja kuningaskunnan perustajaa Houegbadjaa, joka rakensi palatsin ja loi paljon yhteisön rakenteita on usein pidetty Dahomeyn ensimmäisenä kuninkana. Suullinen perinne pitää kuitenkin kiinni siitä, että kaikki kuninkaat kuuluivat "Aladaxonou" -dynastian. Nimen väitetään perityvän Alladan kaupungista, jonka Dahomey valloitti 1700 -luvulla. Historioitsijat uskovat nykyisin pitkälti, että tämä yhteys oli luotu oikeuttamaan Alladan kaupungin hallitsemista ja että yhteydet Alladan kuninkaalliseen sukuun olivat todennäköisesti rajallisia. Useimmiten suullisessa perinteessä Houegbadjaa pidetään ensimmäisenä kuninkaana, jonka tunnustaminen tapahtui ensimmäiseessä Dahomeyn vuotuisessa tapamisessa.
Lähteet:
Holomuussi
Holomuussi tai holomoossi on varsinaissuomalainen perinneruoka, joka tarkoittaa keitettyä sianlihaa ja sen keitinliemessä kypsennettyä juuressosetta. Juureksina käytetään lanttua, perunaa ja porkkanaa, ja keitetty liha paloitellaan soseen joukkoon. Holomuussi on ollut kylmien vuodenaikojen yleinen ruoka Turun saaristossa. Se on Sauvon pitäjäruoka.
Samantapainen ruoka on Rauman seudulla tunnettu, merimiesten mukana Keski-Euroopasta tullut lapskoussi.
Iranin–Irakin maanjäristys 2017
Iranin–Irakin maanjäristys 2017 tapahtui Iranin ja Irakin rajalla 12. marraskuuta 2017 kello 21.48 Iranin aikaa (UTC+3.30). Sen voimakkuus oli momenttimagnitudiasteikolla 7,3. Järistyksen episentrumi sijaitsi 30 kilometriä etelään Irakin Kurdistanin Halabjasta.
Maanjäristys tunnettiin Israelissa ja Yhdistyneissä Arabiemiirikunnissa asti. Järistyksessä kuoli ainakin 630 ihmistä ja haavoittui yli 8 100, joista useimmat Irakin Halabjan kurdimaakunnassa ja Iranin Kermānšāhin kurdiprovinssissa. Kyseessä oli vuoden 2017 tuhoisin maanjäristys.
Väinö Vaara
Väinö Vaara, vuoteen 1897 Grönvall (26. huhtikuuta 1874 Jämsä – 8. tammikuuta 1957 Jyväskylä) oli opettaja ja paikallishistorioitsija, joka julkaisi tieto- ja oppikirjoja ja toimi myös sähköyhtiön johtajana.
Vaaran vanhemmat olivat räätälimestari Aadolf Fredrik Grönvall ja Ruusa Erika Videnius ja puoliso vuodesta 1899 Olga Mattila. Vaara valmistui kansakoulunopettajaksi 1897 ja toimi valmistuttuaan opettajana Valkealan Selänpäässä 1897–1936. Hän oli myös Selänpään Sähkö -osakeyhtiön perustaja ja toimitusjohtaja 1914–1936. Vaaralla oli useita luottamustoimia, mukaan lukien Valkealan kunnanvaltuuston jäsenyys 1919–1924, Selänpään osuuskassan perustaminen ja hallituksen puheenjohtajuus sekä Valkealan maamiesseuran, Kouvolan ympäristön osuusliikkeen, Valkealan säästöpankin ja useiden opettajayhdistysten johtoelinten jäsenyydet.
Chiloane
Chiloane on saari Mosambikissa, Sofalan provinssissa. Saarella on noin 3 000 asukasta.
Mannerheimin murhayritys 1920
Mannerheimin murhayritys tapahtui Tampereella 4. huhtikuuta 1920. Yritys oli tarkoitus toteuttaa Hämeenkadulla pidetyn suojeluskuntaparaatin aikana, johon kenraali Mannerheim osallistui, mutta se epäonnistui tekijäksi määrätyn Karl (Kaarle) Salon epäröinnin takia.
Murhayrityksen takana oli Pietarin kansainvälisen punaupseerikoulun johdossa ollut Eino Rahja, joka kokosi Pietarissa kahdeksan suomalaisen punaupseerin ryhmän tätä varten. Ryhmään kuuluivat Aleksander Weckman, August Enroth, Aleksanteri Suokas, Karl (Kaarle) Salo, Väinö Luoto, Hjalmar Forsman, Emil Kuutti ja Antti Pokkinen. Ryhmää johti Weckman ja varsinaisiksi tekijöiksi valittiin hänen ohellaan Suokas ja Salo. He saapuivat väärillä passeilla varustettuina Helsinkiin maaliskuussa 1920. Ryhmän miehet kokoontuivat 3. huhtikuuta Tampereella Hämeenkadun Puistokahvilassa ja tässä vaiheessa Weckman määräsi Salon ampujaksi ja antoi tälle Colt-pistoolin. Weckman ja Suokas olivat varmistajina ja heillä oli aseinaan Walther- ja Colt-pistoolit. Murhayritys epäonnistui Salon epäröinnin takia ja väentungoksessa Weckman ja Suokas menettivät näköyhteyden häneen eivätkä hekään ehtineet ampua Mannerheimia.
6. huhtikuuta Weckman sai Salon käsiinsä ja antoi tälle viikon aikaa surmata joko Mannerheim tai sotaministeri ja Uudenmaan läänin maaherra Bruno Jalander, muussa tapauksessa hän kuolisi itse. Tämäkään yritys ei onnistunut sillä Mannerheim ja Jalander eivät tulleet Helsingin suojeluskuntajuhlaan viranomaisten saatua vihiä yrityksestä. Salo palautti pistoolinsa ja pakeni sen jälkeen. Weckman ja Suokas yrittivät paeta Venäjälle kahden avustajansa kanssa mutta heidät pidätettiin Helsinki-Viipuri-junasta yöllä 21. huhtikuuta. Salo pidätettiin Espoossa 23. huhtikuuta.
Weckmanin avustajana ollut helsinkiläinen seppä Teodor Sädevirta oli todistajana murhayrityksen tekijöitä vastaan käydyssä oikeudenkäynnissä. Ryhmän vielä vapaana olleet jäsenet järjestivät kostoksi käsikranaatti-iskun häntä vastaan 26. elokuuta, iskussa Sädevirran morsian kuoli. Ryhmän muista jäsenistä Pokkinen, Forsman ja Luoto pääsivät pakenemaan Venäjälle, mutta kostoiskun järjestänyt Enroth saatiin pidätettyä. Kuutti oli pidätetty Helsingissä jo 11. heinäkuuta. Molemmat tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Weckman ja Enroth luovutettiin kuitenkin Neuvostoliittoon salaisessa vankienvaihdossa kesäkuussa 1926. Joukko poliiseja palkittiin rahapalkkioilla murhayrityksen estämisestä.
Teodor Sädevirta pääsi todistuksensa ansiosta vapaaksi ja toimi myöhemmin seppänä Kalvolassa. Hän kuoli 1958. On arveltu, että hän on saattanut olla poliisin tiedottaja, joka soluttautui ryhmään mukaan.
Jari Tervon historiallinen romaani "Troikka" (2008) kertoo fiktiivisen version Mannerheimin murhayrityksen taustoista.
Nendaz
Nendaz on kunta Sveitsissä Valais’n kantonissa. Siellä on vajaat 7 000 vakinaista asukasta. Nendaz on yksi Contheyn hallinnollisen alueen () viidestä kunnasta.
Nendaz sijaitsee Valais’n ranskankielisessä osassa Sionista viitisen kilometriä lounaaseen. Pohjoisessa kunnan rajana on Rhônejoki. Nendazin korkeimmat vuoret ovat kunnan eteläosassa Valais’n Alppien yli kolmekilometrisiä huippuja.
Nendaz on talviurheilupaikka, joka muodostaa yhteisen 4 Vallées -laskettelualueen lähikuntien kanssa.
Nendazissa sijaitseva Lac de Cleuson -tekojärvi muodostaa yhdessä Lac des Dix -tekojärven kanssa Grande Dixence -vesijärjestelmän, jossa on useita voimalaitoksia, yhteisteholtaan yli 2 000 MW.
Sionista on linja-autoyhteys Haute-Nendaziin, Basse-Nendaziin ja Sivieziin.
Kutsumus
Kutsumus tarkoittaa sitä, että ihminen kokee palavaa halua suorittaa jotakin itselleen merkitykselliseksi koettua tehtävää. Kutsumukseen liitetään usein toimiminen tietyssä ammatissa tai elämäntavassa, jolla ihminen toteuttaa kutsumustaan. Sanan alkuperäiset juuret tulevat kristillisestä perinteestä, jossa kutsumuksen ajateltiin olevan lähimmäisen palvelemista Jumalan kutsusta. Nykyään sanaa käytetään kuitenkin myös ilman hengellistä merkitystä.
Sanan lähtökohtana pidetään apostoli Paavalin tekstejä (1 Kor. 7:20). Katolisessa kirkossa kutsumus tarkoitti papin tehtäviin hakeutumista ja tehtävässä toimimista. Kirkollisessa sanastossa esiintyy edelleen vokaation käsite, joka käsittää Jumalan antaman kutsun kirkolliseen työhön.
Suomessa kutsumuksen käsite on tullut tutuksi Martti Lutherin tulkitsemana. Luterilaisen näkemyksen mukaan kutsumus ei liity pelkästään papin tehtäviin, vaan kaikki työ on Jumalan edessä yhtä arvokasta. Lutherin käsityksen mukaan kutsumus määrittelee ihmisen paikan ja tehtävän oman yhteisönsä jäsenenä.
Maallisena käsitteenä kutsumus liittyy tieteenaloista mielenfilosofiaaan ja sosiaalipsykologiaan. Kutsumuksen voi ymmärtää omaa identiteettiä tukevaksi sitoutumiseksi ja tunnepohjaiseksi kiinnittymiseksi itselleen merkitystä ja arvoa tuovaan tehtävään. 
Kutsumus muodostuu erilaisista kerroksista, jotka voivat vaihdella elämäntilanteen myötä.
Kutsumus voi samanaikaisesti olla yhtä tai useampaa seuraavista:
1) koko elämänmittainen tehtävä, tai koko elämänpiirin kattava suuri teema, jonka eteen työskentelemällä vaikutetaan myös seuraaviin sukupolviin
2) tiettyyn elämänvaiheeseen liittyvä, esim. lasten kasvattaminen aikuiseksi
3) hetkeen liittyvä kutsumus, jossa olennaista on läsnä oleminen ja oman sen hetkisen tehtävän hoitaminen, esim. sairaan ihmisen hoitaminen
Phoebis sennae
Phoebis sennae on kaaliperhosiin kuuluva perhoslaji. Se on yleensä kelteainen, ja sen siipien kärkiväli on 4,8–6,5. Sitä tavataan Amerikassa Kanadan eteläosista Argentiinan eteläosiin.
"P. sennae" -lajin aikuisten yksilöiden siipien kärkiväli on 4,8–6,5 senttimetriä. Aikuiset ovat yleensä kirkkaankeltaisia, mutta joskus naaraiden kesämuodot ovat haaleampia tai jopa valkoisia. Naaraan siipien reunoissa on epäsäännölliset mustat reunat ja etusiiven yläpuolella musta täplä. Takasiipien alapinnalla puolestaan on molemmilla sukupuolilla kaksi hopeista täplää, joiden reuna on vaaleanpunainen.
Munat ovat ensin kermanvärisiä muutta muuttuvat oransseiksi. Toukkia on kahta värivariaatiota. Toisten toukkien pääväri on vihreä. Niiden kyljissä on keltainen viiva, sinisiä täpliä ja selkäpuolella pieniä sinisiä pisteitä, joissa on mustia sukasia. Pääsääntöisesti kukkia syövät toukoat ovat puolestaan keltaisia, ja niillä on mustia raitoja. Kotelo on joko vihreä tai vaaleanpunainen, ja siinä on keltaisia viivoja.
"P. sennae" on levinnyt lähes koko Amerikan mantereelle. Sitä tavataan aina Etelä-Amerikan eteläkärjestä Kanadan eteläosiin. Kanadassa asti sitä esiintyy kuitenkin pääsääntöisesti vain vaellusvuosina.
Vaellusaikana lajia voidaan käytännössä tavata kaikista mahdollisista elinympäristöistä. Lisääntymiskaudella ne kuitenkin keskittyvät avoimilla alueille, mistä löytyy toukkien isäntäkasveja ja nektaria.
Kutsumus (täsmennyssivu)
Kutsumus voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Severi Seppänen
Severi Edvard Seppänen (28. maaliskuuta 1917 Pietari – 17. maaliskuuta 1982) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli usean operetti- ja laulunäytelmän pääroolin ja teki lukuisia elokuva-, televisio- ja radiorooleja.
Severi Seppäsen vanhemmat olivat puuseppämestari Johan Henrik Seppänen ja Maria Prosevitz. Hän opiskeli Viipurin, Jyväskylän ja Hämeenlinnan musiikkiopistoissa. Seppänen oli mukana Rosi Rinteen kiertueella 1945–1946, mitä seurasi liuta teatterikiinnityksiä: Jyväskylän Työväen Teatteri 1946–1948, Lahden Kaupunginteatteri 1948–1949, Helsingin Ympäristöteatteri 1949–1951, Jyväskylän Työväen Teatteri 1951–1955 ja Hämeenlinnan kaupunginteatteri 1955–1957. Vuodesta 1957 alkaen Seppänen työskenteli vapaana taiteilijana. Hän näytteli muun muassa Teatteri Jurkassa. Vuodesta 1968 hän työskenteli Radioteatterin järjestäjänä.
Seppäsen näyttämötehtäviä olivat muun muassa Lingleyn rooli näytelmässä "Yli ulapan" ja marsalkan rooli Victorien Sardoun komediassa "Rouva Suorasuu". Aleksis Kiven klassikkoromaaniin perustuvassa näytelmässä "Seitsemän veljestä" Seppänen tulkitsi Aapon osan. Serpin epookkikomediassa "Katupeilin takana" Seppäsellä oli huikentelevaisen Jalle-sedän rooli. William Shakespearen tragediassa "Hamlet" hän näytteli Rosencranzia.
Severi Seppänen näytteli noin 40 fiktio- ja dokumenttielokuvassa 1950- ja 1960-luvuilla. Hänen roolinsa olivat enimmäkseen sivuosia ja noin puolet niistä jäi kreditoimatta. Vuonna 1956 Seppänen näytteli lääkärin roolin Matti Kassilan palkitussa draamassa "Elokuu". Vuonna 1959 hän näytteli rakennusmestari Sartimon roolin Yrjö Nortan rikoselokuvassa "Kolmas laukaus". Kassilan rikoselokuvassa "Kaasua, komisario Palmu!" (1961) Seppäsellä oli hovimestarin rooli. Valentin Vaalan viimeisessä näytelmäelokuvassa "Totuus on armoton" (1963) Seppäsellä oli nuohooja Lehtimäen rooli.
Sirkka Metsäsaaren ohjaamassa ja Teatteri Jurkan esittämässä tragikomediassa "Prinssi Maxie" Seppänen näytteli nimiroolin. Näytelmä esitettiin Mainos-TV:n Aitiopaikalla lokakuussa 1966.
Seppäsellä oli kreditoimaton rooli uhtualaisena Suomen ensimmäisessä kokoillan värielokuvassa "Juha" (1956). Hän näytteli kreditoimattomana myös elokuvissa "Kaunis Kaarina" (1955), "Ei ruumiita makuuhuoneeseen" (1959) ja "Tähdet kertovat, komisario Palmu" (1962). Liana Kaarinan tähdittämässä camp-trillerissä "Kuu on vaarallinen" (1961) Seppänen vilahti miehenä, joka heittää ensimmäisen kohtauksen alussa päähenkilön Elsin ulos.
Severi Seppänen näytteli myös erinäisissä kuunnelmissa, kuten "Tuntematon sotilas", jossa hänellä oli sotamies Suen Tassun rooli.
Severi Seppänen oli lyhyen aikaa aviossa näyttelijä Aila Silventoisen kanssa. Liitto alkoi 1947 ja päättyi eroon 1949. Vuonna 1955 Seppänen avioitui näyttelijä Mirja Kariston kanssa.
Pyhä (elokuva)
Pyhä on suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2017, joka kertoo pyhyyden merkityksestä ja pyhistä paikoista. Pyhistä asioista puhuvat muun muassa presidentti Tarja Halonen, uskontotieteilijä Risto Pulkkinen ja emerituspiispa Wille Riekkinen. Elokuvan ohjasivat Markku Lehmuskallio, Anastasia Lapsui ja Johannes Lehmuskallio.
Topseilvellinki
Topseilvellinki on satakuntalainen perinneruoka, makea ja lämmin jälkiruoka, joka on keitetty riisistä, fariinisokerista, kuivatuista luumuista ja rusinoista ja suurustettu kiisselimäiseksi perunajauholla. Se on nimetty lapskoussin ohella Rauman pitäjäruoaksi.
Topseilvellinki tarjotaan perinteisesti pannukakun kanssa. Tarinan mukaan meripojat saatiin kiipeämään purjelaivan mastoon topseilvellingin voimalla.
Timber Sycamore
Timber Sycamore oli CIA:n johtama salainen asehankinta- ja koulutusohjelma, jonka avulla rahoitettiin ja aseistettiin Syyrian sisällissodassa Syyrian hallitusta vastaan taistelleita joukkoja. Ohjelma käynnistettiin vuodenvaihteessa 2012–2013, mutta jo sitä ennen CIA toimitti Syyriaan aseita muun muassa Libyasta. CIA:n ohella toimintaa tukivat Saudi-Arabian ja Ison-Britannian tiedustelupalvelut. Vuonna 2017 Yhdysvallat ilmoitti, että Timber Sycamore lakkautetaan.
Verkkosivusto "Salonin" mukaan Saudi-Arabia on aseistanut Syyrian kapinallisia miljardien dollareiden arvosta. Samoin Qatar, Turkki ja Jordania ovat tukeneet kapinallisia rahallisesti. Yhdysvaltain viranomaiset ovat epäilleet, että osa aseistetuista ryhmistä on ollut sidoksissa Al-Qaidaan. Aseita on päätynyt Al-Nusran rintamalle sekä Islamilaiselle valtiolle, jonka riveissä on ollut CIA:n kouluttamia taistelijoita.
Yhdysvaltain ja Jordanian viranomaisten mukaan Jordanian tiedustelupalvelun virkailijat ovat varastaneet aseita miljoonien dollarien arvosta ja myyneet ne pimeille markkinoille.
Alexandre de Lameth
Alexandre Théodore Victor de Lameth (28. lokakuuta 1760 Pariisi – 18. maaliskuuta 1829 Pariisi) oli ranskalainen kreivi ja tärkeä poliittinen vaikuttaja Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa.
Lameth osallistui vapaaehtoisena Amerikan vapaussotaan kahden veljensä kanssa. Hän jatkoi sotilasuraansa Ranskassa ja sai vuonna 1785 nimityksen ratsuväkirykmentin everstiksi. Lameth osallistui aatelin edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen, ja liittyi 25. kesäkuuta kolmannen säädyn edustajien muodostamaan perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Lameth osallistui ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistuksen laatimiseen ja feodalismin kumoamiseen. Hän muodosti kansalliskokouksessa yhdessä Antoine Barnaven ja Adrien Duportin kanssa niin sanotun triumviraatin, joka vaikutti monien päätösten syntyyn. He esimerkiksi torjuivat syyskuussa 1789 hankkeen kaksikamarisen parlamentin perustamisesta. Vähitellen he kuitenkin huolestuivat vallankumouksen radikalisoitumisesta ja ryhtyivät keväällä 1791 hovin salaisiksi neuvonantajiksi suojellakseen perustuslaillista monarkiaa. Hovi rahoitti heidän julkaisemaansa "Logographe"-sanomalehteä.
Lameth erosi perustuslaillisten monarkistien mukana jakobiiniklubista heinäkuussa 1791 ja oli yksi feuillanttien klubin perustajajäsenistä. Hän ei ollut vaalikelpoinen syksyllä 1791 valittuun lakiasäätävään kansalliskokoukseen, mutta vaikutti vielä politiikkaan feuillanttien klubin kautta. Vallankumoussodan puhjettua keväällä 1792 Lameth liittyi upseerina Ranskan pohjoiseen armeijaan. Monarkian kukistamisen jälkeen hän pakeni yhdessä kenraali La Fayetten kanssa maasta elokuussa 1792. He pyrkivät Amerikkaan, mutta jäivät itävaltalaisten vangeiksi. Oltuaan kolme vuotta sotavankeudessa Olmützin linnoituksessa Lameth asettui 1796 Hampuriin, jossa hän toimi liikemiehenä. Hän palasi Ranskaan Napoleonin aikana vuonna 1800 ja toimi vuosina 1802–1815 eri departementtien prefektinä. Lameth vaikutti liberaalin opposition jäsenenä vielä Ludvig XVIII:n ja Kaarle X:n valtakausilla. Hän kuului edustajainkamariin vuosina 1820–1823 ja vuodesta 1827 kuolemaansa asti.
Alexandre de Lamethin veli oli poliitikko Charles de Lameth.
Piina (vuoden 1977 elokuva)
Piina on Eeli Aallon ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1977.
Elokuvassa tutustutaan kuvanveistäjä ja taidemaalari Alpo Jaakolan ajatuksiin ja taiteeseen.
Elokuva voitti parhaan televisioelokuvan Jussi-palkinnon vuonna 1977.
2-metyylitetrahydrofuraani
2-Metyylitetrahydrofuraani (CHO) on heterosyklinen eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään liuottimena.
2-Metyylitetrahydrofuraani on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin. Liukoisuus veteen pienenee lämpötilan noustessa. 2-Metyylitetrahydrofuraani liuottaa useita orgaanisia yhdisteitä ja sen liuotinominaisuudet ovat verrattavissa tetrahydrofuraaniin ja dietyylieetteriin. Näihin verrattuna sen sulamispiste on kuitenkin alempi ja kiehumispiste korkeampi. 2-Metyylitetrafuraani ei ole myöskään yhtä myrkyllistä kuin tetrahydrofuraani.
2-Metyylitetrahydrofuraania valmistetaan uusiutuvista raaka-aineista. Biomassasta voidaan valmistaa furfuraalia, josta vedyttämällä saadaan 2-metyylifuraani ja edelleen 2-metyylitetrahydrofuraania. Katalyyttinä käytetään nikkeliä. Toinen valmistustapa on levuliinihapon syklisointi happamissa olosuhteissa, muodostuneen tuotteen vedytys ja kondensaatio rengasrakenteiseksi eetteriksi.
2-Metyylitetrahydrofuraania käytetään liuottimena orgaanisen kemian synteeseissä, erityisesti organometallireagensseja käyttävissä reaktioissa. Etuna esimerkiksi tetrahydrofuraaniin verrattuna on vähäisempi vesiliukoisuus, mikä helpottaa tuotteen puhdistamista, helpompi liuottimen kuivattavuus, laajempi nestemäisen olomuodon lämpötila-alue ja valmistus uusiutuvista raaka-aineista. Ainetta voidaan käyttää liuottimena myös litiumioniakuissa. Yhdiste on tetrahydrofuraania kalliimpaa
Adrien Duport
Adrien Jean-François Duport (myös muodossa Du Port; 5. helmikuuta 1759 Pariisi – 15. elokuuta 1798 Appenzell, Helvetian tasavalta (Sveitsi)) oli ranskalainen juristi ja merkittävä poliittinen vaikuttaja Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa.
Duport oli ennen vallankumousta juristina Pariisin parlamentissa. Hänet valittiin aatelin edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen, ja hän liittyi 25. kesäkuuta kolmannen säädyn edustajien muodostamaan perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Hän vaikutti kansalliskokouksessa keskeisesti varsinkin uuden oikeusjärjestelmän (tuomarit, valamiehistöt) luomiseen "ancien régimen" tilalle. Duport muodosti yhdessä Antoine Barnaven ja Alexandre de Lamethin kanssa kansalliskokouksessa niin sanotun triumviraatin, joka oli vaikutusvaltainen päätöksenteossa. Kevääseen 1791 mennessä he alkoivat kuitenkin huolestua vallankumouksen radikalismista ja ryhtyivät salaa hovin neuvonantajiksi suojellakseen perustuslaillista monarkiaa. Duport oli yksi perustuslaillisten monarkistien muodostaman feuillanttien klubin perustajajäsenistä. Hän oli myös perustuslakia säätävän kansalliskokouksen puhemiehenä kaksi viikkoa helmikuussa 1791.
Duport nimitettiin vuonna 1791 Pariisin rikostuomioistuimen presidentiksi. Hän pakeni Englantiin pian elokuussa 1792 tapahtuneen monarkian kukistumisen jälkeen, mahdollisesti Georges Dantonin salaisella avulla. Duport palasi Ranskaan vuoden 1794 thermidorin vallankaappauksen jälkeen, mutta pakeni uudelleen maasta syyskuussa 1797 fructidorin vallankaappauksen jälkeen. Hän kuoli seuraavana vuonna Sveitsissä vain 39-vuotiaana.
Rantakala
Rantakala on suomalainen perinneruoka, yksinkertainen lämmin ruoka vedessä keitetystä kalasta. 
Helpoimmillaan peratut kalat vain keitetään hiljalleen vähässä suolavedessä noin 15 minuutin ajan. Rantakala yleistyi aikoinaan sisävesikalastajien keskuudessa helposti ja nopeasti valmistettavana ruokana heidän työssä ollessaan. Rantakala kypsyi nopeasti valurautapadassa nuotiolla. Yleisimpiä rantakalaan käytettäviä kaloja ovat järvikalat kuten muikku, ahven ja made. Turun saariston Rymättylässä rantakalaa on tehty silakasta ja merivedestä, johon ei tarvitse lisätä edes suolaa.
Rantakalasta on monia muunnelmia eri puolilla Suomea. Alkuperäiseen rantakalaan laitetaan kalan lisäksi vain vettä, suolaa ja nokare voita. Nykyään rantakalaa muunnellaan usein kalakeittomaiseksi lisäämällä perunaa sekä mausteita kuten maustepippuria, sipulia, tilliä ja ruohosipulia. Ruisleivän paloja voidaan laittaa keiton päälle maustumaan.
Savonranta-päivien yleisölle Savonlinnassa rantakalaa tehdään vuosittain suuri määrä muikuista, muina aineina tilli, sipuli ja voi. Ruoka syödään sellaisenaan ilman perunoita tai muita lisukkeita.
Rantakala on Pohjois- ja Ylä-Savon sekä Etelä-Karjalan maakuntaruoka sekä Joutsan, Konneveden, Riistaveden ja Uukuniemen pitäjäruoka.
Masako (prinsessa)
Masako, Japanin kruununprinsessa (koko nimi , s. 9. joulukuuta 1963 Tokio) on Japanin kruununprinssin Naruhiton vaimo.
VAKAVA
VAKAVA eli valtakunnallinen kasvatusalan valintayhteistyöverkosto on yliopistollisten kasvatusalojen VAKAVA-valintakoetta toteuttava verkosto. VAKAVA-hankkeessa on vuosittain mukana useita yliopistoja ja koulutusohjelmia, esimerkiksi vuonna 2019 VAKAVAssa mukana olevia yliopistoja on seitsemän ja hakukohteita 35. Kasvatusalan koulutusten yhteinen VAKAVA-koe järjestetään keväisin, ja se pohjautuu kirjalliseen ennakkomateriaaliin sekä koetilanteessa mahdollisesti jaettavaan lisäaineistoon . Osaan VAKAVA-koulutuksista sisältyy soveltuvuuskoe, johon hakijat kutsutaan VAKAVA-kokeen pistemäärän perusteella.
VAKAVA-hankkeen luomisen lähtökohtana oli pitkään jatkunut keskustelu erityisesti luokanopettajakoulutuksen opiskelijavalintojen perusteista. Keskustelun taustalla oli myös opetusministeriön huoli siitä, että uusilla ylioppilailla kestää vuosia päästä yliopistoon. Luokanopettajakoulutuksen opiskelijavalinnoissa oli saanut lisäpisteitä muun muassa työkokemuksesta, mikä heikensi uusien ylioppilaiden mahdollisuuksia päästä koulutukseen. VAKAVA-hankkeella haluttiin vahvistaa uusien ylioppilaiden mahdollisuuksia koulutukseen pääsyyn. Kirjallinen VAKAVA-koe korvasi aikaisempina esivalintatekijöinä olleet ylioppilastodistuksen ja työkokemuksen. Tarkoituksena oli myös syventää yhteistyötä valintakokeiden yhtenäisessä kehittämisessä koko kasvatusalalla.
VAKAVA-hanke sai ensimmäisen virallisen toimeenpanonsa vuonna 2006, jolloin se sai opetusministeriöltä rahoituksen yliopistollisten kasvatusalojen valintakoekäytänteiden kehittämiseksi. Vuosi 2006 oli hankkeelle pilottivuosi, jolloin koulutusohjelmat saivat mahdollisuuden osallistua opiskelijavalintaan, jossa oli mukana kirjallinen valintakoe, mutta edelleen myös aikaisempaan esivalintajärjestelmään perustuneita asioita. Vuodesta 2007 alkaen VAKAVA-kokeella on ollut vakiintunut asema yliopistollisten kasvatusalojen valintakokeena.
VAKAVA-kokeen tarkoituksena on arvioida yliopistollisissa kasvatustieteen koulutuksissa vaadittavia akateemisia opiskelutaitoja. Koe perustuu kirjalliseen ennakkomateriaaliin, joka sisältää kasvatustieteiden näkökulmaan liittyviä artikkeleita, sekä mahdolliseen koetilanteessa jaettavaan lisäaineistoon. Kokeen muoto on soveltava monivalintakoe. 
VAKAVA-koe järjestetään keväisin seuraavilla paikkakunnilla: Helsinki, Joensuu, Turku, Rauma, Tampere, Rovaniemi, Jyväskylä sekä Oulu. Hakija voi osallistua kokeeseen millä tahansa edellä mainituista paikkakunnista, riippumatta siitä, minkä paikkakunnan koulutukseen hän on hakeutunut.
VAKAVAssa ovat mukana seuraavat koulutukset:
Jean Joseph Mounier
Jean Joseph Mounier (12. marraskuuta 1758 Grenoble – 26. tammikuuta 1806 Pariisi) oli ranskalainen juristi ja merkittävä poliittinen vaikuttaja Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa vuonna 1789.
Mounier oli grenoblelaisen vaatetehtailijan poika. Hän valmistui vuonna 1779 lakimieheksi ja pääsi vuonna 1783 tuomariksi. Hän tutustui opiskeluaikanaan tulevaan kollegaansa Antoine Barnaveen. Mounier työskenteli Grenoblen maistraatissa ennen vallankumousta ja esiintyi esivallankumouksen aikana vuosina 1788–1789 parlamenttien (uudistuksia jarruttaneiden tuomioistuinten) arvostelijana. Hän laati paikallisten asukkaiden puolesta valituskirjelmiä ("cahiers de doléances") vuoden 1789 säätyjen yleiskokouksen käsiteltäviksi, ja hänet myös valittiin itse kolmannen säädyn edustajaksi. Kolmannen säädyn edustajien julistauduttua kansalliskokoukseksi juuri Mounier ehdotti 20. kesäkuuta 1789 Versailles’ssa kuuluisan pallohuoneen valan vannomista, jotta Ranskalle saataisiin säädettyä perustuslaki. Hänet valittiinkin kansalliskokouksen perustuslakikomitean puheenjohtajaksi.
Mounier kuului kansalliskokouksessa varovaisimpien uudistajien ryhmään, niin sanottuihin monarkisteihin, jotka kannattivat hylätyksi tulleita ehdotuksia kaksikamarisesta edustuslaitoksesta ja kuninkaan ehdottomasta veto-oikeudesta lainsäädäntöön. Hänet valittiin syyskuun 1789 lopulla kansalliskokouksen puhemieheksi, mutta hän jätti paikkansa jo 8. lokakuuta järkytyttyään tavasta, jolla Versailles’hin marssineet väkijoukot kohtelivat kuningas Ludvig XVI:tta ja tämän perhettä, sekä vastustettuaan päätöstä siirtää kansalliskokous Pariisiin. Mounier palasi aluksi kotikaupunkiinsa Grenobleen, mistä hän siirtyi toukokuussa 1790 maanpakoon Sveitsiin. Hän palasi Ranskaan vasta Napoleonin aikana vuonna 1801. Napoleon nimitti hänet prefektiksi ja vuonna 1805 Ranskan valtioneuvoston jäseneksi. Mounierin poika Claude sai myöhemmin Napoleonilta paronin arvon.
Mounierin tunnetuin teos on Sveitsissä vuonna 1792 julkaistu "Recherches sur les causes qui ont empêché les Français de devenir libres".
Klaukkalan Matkakeskus
Klaukkalan Matkakeskus on Nurmijärven Klaukkalassa sijaitseva matkakeskus. Matkakeskus valmistui vuonna 2018 ja se otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2019.
Matkakeskuksessa on linja-autoasema jossa on 6 laituria matkustajia odottaville, ja 6 vuoroaan odottaville linja-autoille. Matkustajille on katokset, katokset pyörille, sekä ajankohtaista tietoa välittävät näyttötaulut. Remontin alla olleiden Klaukkalantien kevyenliikenteen väylien kaksi pysäkkiä on uusittu. Matkakeskuksen viereen tulevan kerrostalon kivijalkaan tulee Matkahuollon toimipiste, sekä odotustilaa matkustajille.
Matkakeskusella on maksuton liityntäpysäköinti, jossa on invapaikkoja, noin 64 autopaikkaa, ja mopopaikkoja. Matkahuollon toimipiste toimii väliaikaistiloissa, kunnes uudet tilat viereen rakentuvaan kerrostaloon saadaan valmiiksi.
Linja-autoaseman yhteydessä on myös muutama taksitolppa.
Matkakeskuksen alle on varattu tilaa mahdolliselle rautatieasemalle, joka on mahdollista toteuttaa osana Vantaankosken radan jatkoksi suunniteltua Klaukkalan rataa.
Bangladeshin pääministeri
Bangladeshin pääministeri on Bangladeshin hallituksen pää. Bangladeshin presidentti nimittää pääministeriksi parlamentin suurimman puolueen puheenjohtajan.
Pääministeri käyttää maassa suurinta toimeenpanovaltaa. Presidentin tehtävä on lähinnä seremoniallinen.
Pastuskeri (Pori)
Pastuskeri (myös Bastuskeri, ) on Selkämerellä Porin edustalla sijaitseva saari, joka on maankohoamisen vuoksi kasvanut kiinni pohjoispuolella sijaitsevaan Anttooran saareen. Anttooran lisäksi Pastuskeristä on maantieyhteys myös eteläpuolella sijaitsevaan Lampaluotoon. Porin keskustaan saaresta on matkaa noin 30 kilometriä. Vuonna 2016 Pastuskerissa oli 12 asukasta.
Aikaisemmin Ahlaisten kuntaan kuulunut Pastuskeri asutettiin vakituisesti vuonna 1695. Saaressa sijaitsevat tilat ovat alun perin vanhoja luotsitiloja. Pastuskerissa on Suomen Punaisen Ristin Satakunnan piirin omistama Koivuniemen leirikeskus. Sen 1800-luvulta peräisin oleva päärakennus on rakennettu saaressa toimineen luotsiaseman käyttöön.
Sixten Wahlroos
Karl Sixten Wahlroos (23. syyskuuta 1864 Pori – 5. joulukuuta 1937 Helsinki) oli yleisen revisiolaitoksen ylijohtaja.
Sixten Wahlroosin vanhemmat olivat lääninmaanmittari Johan Henrik Wahlroos ja Dorothée Henriette Josefine di Fehn ja puoliso vuodesta 1897 Anna Magdalena Kräki. Wahlroos tuli ylioppilaaksi 1885 ja suoritti oikeustutkinnon 1890, varatuomarin arvon hän sai 1893. Wahlroos oli Helsingin 2. kaupunginvouti vuodesta 1897, revisionikonttorin 1. reviisori vuodesta 1907, valtiokonttorin johtaja vuodesta 1917 ja yleisen revisionilaitoksen ylijohtaja 1926–1933.
August Stråhlman
Bror August Stråhlman (10. helmikuuta 1855 Viipuri – 13. tammikuuta 1943 Helsinki) oli yleisen revisionioikeuden ylijohtaja.
August Stråhlmanin vanhemmat olivat kieltenopettaja, kirkkoherra Kasimir Konstantin Stråhlman ja Charlotta Fredrika Wilhelmina Tamelander ja puoliso vuodesta 1919 Maria Kantola. Stråhlman tuli ylioppilaaksi Viipurissa ja suoritti oikeustutkinnon 1881, varatuomarin arvon hän sai 1884. Hän oli vankeinhoitohallinnon sihteeri 1887–1890, valtiokonttorin sihteeri 1891–1900 ja yleisen revisionioikeuden ylijohtaja 1907–1926. Stråhlman toimi lisäksi useissa eri valtion komiteoissa, mukaan lukien valtion kassa- ja tililaitoksen uudelleenjärjestämiskomitean sihteerinä 1892–1896 ja revisionitoimen uudelleenjärjestämiskomitean puheenjohtajana 1910–1916.