hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Fairey Delta 2
Fairey Delta 2 tai F.D.2 on englantilainen suihkumoottorinen ja deltasiipinen koelentokone. Fairey Aviation Company valmisti konetta kaksi kappaletta. "WG 774" lensi ensilentonsa 6. lokakuuta 1954 ja "WG 777" 15. helmikuuta 1956.
"WG 774:llä" saavutettiin nopeuslennon maailmanennätys 10. maaliskuuta 1956. Konetta ohjasi Peter Twiss, ja sen nopeus oli 1 822 km/h, jonka myös FAI hyväksyi virallisena ennätyksenä. Äänivallin rikkomisen jälkeen uutena rajana pidettiin tuhatta mailia tunnissa, jonka Twiss onnistui rikkomaan.
Niittysuppilohämähäkki
Niittysuppilohämähäkki eli suppilohämähäkki ("Agelena labyrinthica") on suppilohämähäkkeihin kuuluva keskikokoinen hämähäkkilaji. Se oli luokiteltu Suomesta hävinneeksi mutta on sittemmin palannut lajistoon. Vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa se on luokiteltu Suomessa vaarantuneeksi (VU).
Niittysuppilohämähäkki on keskikokoinen hämähäkkilaji, jonka koiraiden ruumis on 8–12 mm pitkä ja naaraiden 10–14 mm pitkä. Eturuumis on ruskea, takaruumis harmaansävyinen. Eturuumiin selkäpuolella on kaksi leveää, eteenpäin kapenevaa tummanruskeaa pitkittäisjuovaa. Takaruumiissa on vaalea pitkittäissuuntainen juova ja sen molemmin puolin tummemmat alueet. Vaalean juovan päällä on jono V-kirjaimen muotoisia vaaleita täpliä. Suppilohämähäkeille tyypilliseen tapaan takaruumiin kärjen kehruunystyjen toinen pari on huomattavan pitkä. Raajat ovat pitkät ja ruskeankirjavat.
Niittysuppilohämähäkki elää suurimmassa osassa Eurooppaa. Suomessa laji on kuitenkin harvinainen ja sen nykyinen levinneisyys painottuu Ahvenanmaalle sekä Hankoniemelle, jossa se on paikoin jopa runsas.
Niittysuppilohämähäkkiä tavataan kuivilla ja aurinkoisilla, matalakasvustoisilla niityillä ja pensaikoissa. Hämähäkki tekee tyypillisen, laajan mattomaisen verkkonsa pensaaseen tai matalaan kasvillisuuteen harvoin yli metrin korkeudelle maanpinnasta. Verkko on hyvin tiheä ja saattaa olla paikoin miltei läpinäkymätön. Verkko johtaa putkimaiseen seittimuodostumaan, jossa hämähäkki piileskelee. Verkon yläpuolelle hämähäkki kutoo joukon seittirihmoja, jotka pyydystävät verkon yli lentävät tai hyppäävät hyönteiset. Saaliin päädyttyä verkkoon, hämähäkki syöksyy piilopaikastaan, lamauttaa sen ja raahaa tunneliinsa.
Hämähäkit ovat täysikasvuisia heinäkuusta alkaen. Koiraat liikkuvat etsimässä naaraita ja parittelu tapahtuu naaraan verkon tunnelissa, jonka yhteyteen naaras myös myöhemmin rakentaa munakotelon. Munakotelon luokse vie monimutkainen käytävälabyrintti, josta laji on saanut tieteellisen nimensäkin. Pariskunta pysyttelee yhdessä muutaman viikon ajan ja naaras vartioi munia kuolemaansa saakka. Poikaset elävät aluksi vararavintonsa turvin, talvehtivat pesässä ja lähtevät liikkeelle vasta seuraavana keväänä.
Suomesta laji oli kadoksissa 45 vuoden ajan. Viimeinen havainto niittysuppilohämähäkistä oli pitkään Hankoniemeltä vuonna 1955 kunnes vuodesta 2000 lähtien sitä on jälleen havaittu Hankoniemellä sekä saaristossa. Häviämisen syyksi on arveltu karjanhoidossa tapahtuneiden muutosten aiheuttamaa sopivien elinympäristöjen umpeenkasvua.
Luettelo K. J. Ståhlbergin kyydityksestä tuomituista
Tämä on luettelo henkilöistä, jotka tuomittiin entisen presidentin K. J. Ståhlbergin ja hänen puolisonsa kyydityksestä Helsingistä Joensuuhun 14. lokakuuta 1930.
Everstiluutnantti ja yleisesikunnan liikekannallepanotoimiston päällikkö Eero Kuussaari (1891–1978) oli Ståhlbergin kyydityksen aloitteentekijä. Hän antoi sortavalalaisesta ravintolasta käsin puhelimitse Mikko Jaskarille käskyn järjestää Ståhlbergin kyyditys. Kihlakunnanoikeus antoi hänelle kolmen vuoden kuritushuonetuomion ja määräsi viraltapanon, joka jäi voimaan. Hovioikeudessa tuomio oli kaksi vuotta. Korkein oikeus tuomitsi lopulta Kuussaaren vuodeksi kuritushuoneeseen.
Mikko Jaskari (1902–1979) oli Suomen Lukko -järjestön sihteeri. Hän antoi Jukka Jannélle määräyksen kyydityksestä.
Sortavalasta. Korkein oikeus piti Jaskaria kyydityksen päätekijänä. Tuomioksi tuli korkeimmassa oikeudessa 
vuosi ja kuusi kuukautta kuritushuonetta.
Eversti Kurt Martti Wallenius (1893–1984) oli yleisesikunnan päällikkö ja kyydityskäskyn antaneen Eero Kuussaaren esimies.
Asentaja (ajankohdan kielellä "monttööri") ja Etsivässä keskuspoliisissakin toiminut 
Jukka Janné johti "Valvojain kerho" -nimellä rekisteröityä "kurinpidollista yhdistystä", joka Siltalan mukaan
oli Helsingin Rintamamiesyhdistyksen muodostaman "Helsingin iskujoukon" perillinen, Helsingin II iskujoukko.
seuraan käskettyään muiden kyyditsijöiden poistua. Jannén tuomioksi tuli korkeimmassa oikeudessa vuosi kuritushuonetta.
Kaarlo Eino Olin oli Valtion lentokonetehtaan aputyömies. Kyydityksen aikana Olin istui kuljettaja Jannén vieressä ja toimi kartanlukijana.Ståhlberg tunnisti hänet Joensuussa Olinin pyrkiessä samaan junaan Ståhlbergien kanssa.
Hänen tuomionsa oli vuosi ehdollista vankeutta. 
Erkki Varoma toimi kyydityksen aikaan piirtäjänä Valtion lentokonetehtaalla. Kyyditysautossa hän istui Ståhlbergien vieressä takaistuimella. Hänen isänsä, vakuutustarkastaja Ilkka Varoma kuului Helsingin suojeluskunnan ikämiespataljoonan esikuntaan ja oli asemansa puolesta tietoinen niistä kyydityksistä, joissa oli mukana vapaussodan rintamamiesten liiton Helsingin osaston jäseniä. Ståhlberg tunnisti Erkki Varoman Joensuussa hänen pyrkiessään samaan junaan Ståhlbergien kanssa. Varoma kuoli tutkintovankeudessa. Aktivisti-lehti nimesi hänet yhdeksi kyydittämänsä Ståhlbergin "uhreista". Varoma sai alemmissa oikeusasteissa ehdollisen tuomion, jonka korkein oikeus poisti kuoleman takia.
Sven Fjalar Semenius oli Valtion lentokonetehtaan harjoittelija. Kyydityksen aikana hän poistui autosta Tuusulassa tilanahtauden takia. Hänet tuomittiin korkeimmassa oikeudessa kahdeksan kuukauden ehdolliseen vankeuteen.
Osmo Honkanen
Osmo Honkanen (s. 1964) on suomalainen säveltäjä ja kirkkomuusikko. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1983–1994 pääaineenaan kirkkomusiikki ja valmistui musiikin maisteriksi 1990. Pääinstrumenttinaan hän opiskeli urkujensoittoa Kari Jussilan johdolla. Sävellyksenopettajana oli aluksi Erkki Jokinen ja vuosina 1988–1994 Paavo Heininen.
Honkasen sävellystuotanto kattaa niin orkesteri-, kuoro- kuin kamarimusiikkiakin, missä yhden keskeisen osan muodostavat teokset uruille tai urut sisältäville kokoonpanoille. Hänen teoksiaan on tallennettu äänitteille, esitetty konserttien lisäksi radiossa ja televisiossa, useissa Euroopan maissa sekä Euroopan ulkopuolella mm. Israelissa ja Japanissa. Sävellyskilpailuvoittoja ja palkintosijoja Honkanen on saavuttanut 1988 lähtien useissa kansallisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa Suomessa ja ulkomailla.
Vuosina 1989–2017 Osmo Honkanen toimi kirkkomuusikkona Helsingin Mikaelin seurakunnassa.
Vuodesta 2017 alkaen hän toimii Tampereen tuomiokirkkoseurakunnan johtavana kanttorina.
Ragnhild Haga
Ragnhild Haga (s. 12. helmikuuta 1991) on norjalainen maastohiihdon olympiavoittaja. Hän edustaa seuratasolla Åsen IL -seuraa.
Nuorten MM-kilpailuissa Otepäässä 2011 Haga voitti kultaa viiden kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja saavutti pronssia perinteisen hiihtotavan sprintissä. Kymmenen kilometrin yhdistelmäkilpailussa hän oli yhdeksäs. Viestissä Haga oli mukana Norjan kultaa voittaneessa joukkueessa. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Haga voitti Liberecissä 2013 kultaa vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä sekä 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa, ja Val di Fiemmessä 2014 hän saavutti hopeaa 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa.
Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Falunin MM-kilpailuissa 2015 Haga sijoittui vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä 29:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa neljäs. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Haga voitti kultaa vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä sekä viestissä kolmannen osuuden hiihtäjänä. Lisäksi hän sijoittui perinteisen hiihtotavan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa 12:nneksi ja 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 15:nneksi.
Ensimmäisen maailmancup-kisansa Haga hiihti Oslossa 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa vapaalla hiihtotavalla maaliskuussa 2010. Kisan lopputuloksissa hän sijoittui sijalle 47. Maailmancupin pisteille Haga hiihti ensimmäisen kerran Drammenin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 19. helmikuuta 2011 oltuaan 24:s. Joulukuussa 2014 Haga sijoittui kuudenneksi Lillehammerin 3 päivän kiertueella saavuttaen samalla ensimmäisen top 10 -sijoituksensa maailmancupissa. Hän oli kiertueen osakilpailuissa parhaimmillaan viides 5 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Tammikuussa 2015 Haga sijoittui neljänneksi Tour de Skin kokonaiskilpailussa. Hän oli kaudella 2014–2015 viides sekä maailmancupin kokonaiskilpailussa että normaalimatkojen cupissa.
Haga sijoittui kuudenneksi Tour de Skillä 2016. Kaudella 2017–2018 Haga sijoittui kolmanneksi Kuusamon Nordic Opening -kiertueella. Se oli hänen ensimmäinen palkintosijansa maailmancupissa. Hän oli nopein kiertueen päättäneen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailun osuusajoissa. Viikkoa myöhemmin hän sijoittui kolmanneksi Lillehammerin 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Hän sijoittui joulukuussa 2017 vielä toiseksi Davosin ja Toblachin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailuissa. Myöhemmin samalla kaudella hän oli kolmas vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailuissa Seefeldin 10 kilometrilä ja Oslon 30 kilometrillä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi.
Mikko Jaskari
Mikko Jaskari (11. joulukuuta 1902 – 27. kesäkuuta 1979) oli suomalainen juristi joka tuli tunnetuksi presidentti K. J. Ståhlbergin kyydityksen johtajana lokakuussa 1930.
Jaskarin vanhemmat olivat nurmolainen maanviljelijä ja kokoomuksen kansanedustaja Mikko Jaskari (1866–1936) ja hänen toinen puolisonsa Helvi o.s. Mannila. Nuorempi Mikko Jaskari opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja toimi ylioppilaspolitiikassa sekä oli 1930 Suomen Lukko -järjestön pääsihteerinä. Hän suoritti yleisen oikeustutkinnon 1929. AKS:n sihteeri hän oli 1925 ja 1926 ja hallituksen jäsen 1928 sekä Uuden Suomen kesätoimittaja 1929, Ylioppilaslehden päätoimittaja 1929–1930.. Hän oli sosiaaliministeriön toimistopäällikkö vuodesta 1955..
Ståhlbergin kyyditys sai alkunsa kun everstiluutnantti ja yleisesikunnan liikekannallepanotoimiston päällikkö Eero Kuussaari soitti 11. lokakuuta 1930 Sortavalan Seurahuoneelta Jaskarille ja käski kyyditä Ståhlberg. Jaskari puolestaan määräsi kyyditystä johtamaan asentaja Jukka Jannén joka hankki auton ja tarvittavat apumiehet. Itse kyyditys tapahtui 14. – 15. lokakuuta 1930 Kulosaaresta Joensuuhun jossa aamukävelyltään siepattu Stählberg puolisoineen pääsi vapaaksi. Kuulusteluissa Jaskari väitti ensin antaneensa kyydityskäskyn ""vakaumuksellisena antikommunistina"" mutta joutui lopulta tunnustamaan että aloite kyyditykseen oli tullut Kuussaarelta.
Korkein oikeus piti myöhemmin Jaskaria kyydityksen päätekijänä. Tuomioksi tuli korkeimmassa oikeudessa vuosi ja kuusi kuukautta kuritushuonetta. Jaskari joutui lähtemään myös AKS:stä kun hän ei suostunut seuran kunniatuomioistuimen kuultavaksi. Vapauduttuaan Jaskari toimi asianajajana Seinäjoella 1933–1942 ja sen jälkeen virkamiehenä Helsingissä. Eläkkeelle jäädessään 1970 hän oli sosiaaliministeriön toimistopäällikkö.
Vuoden historiateos
Vuoden historiateos on Historian Ystäväin Liiton vuodesta 1973 vuosittain palkitsema teos, joka on ”erittäin ansiokkaasti edistänyt historiallisen tietämyksen laajenemista ja syvenemistä suomalaisen yleisön keskuudessa”.
Vuodesta 2003 alkaen Vuoden historiateos on julkistettu Suomalaisilla historiapäivillä.
Lähde (1973-2015)
John Davidson (näyttelijä)
John Davidson (25. joulukuuta 1886 New York, New York – 16. tammikuuta 1968 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi kaikkiaan noin 150:ssä elokuvassa vuosina 1915–1963.
John Davidson
John Davidson on:
Kaskaspistiäinen
Kaskaspistiäinen eli pistevelhohukka ("Argogorytes mystaceus") on petopistiäislaji.
Yksilöt ovat väriltään keltamustajuovikkaita. Erityistuntomerkkejä ovat hyvin pitkät tuntosarvet koirailla ja pieni kampa naaraan etunilkoissa. Kaskaspistiäiset pesivät maahan ja saalistavat kaskaita toukkien ruuaksi.
Suomessa kaskaspistiäistä tavataan Kuusamon korkeudelle asti. Maan etelä- ja keskiosassa se on yleinen.
À toute épreuve
À toute épreuve on Sniper-yhtyeen neljäs studioalbumi ja se julkaistiin 3. lokakuuta 2011. Albumin kappaleella "Blood Diamondz" samplataan suomalaisen Värttinä -yhtyeen "Käppee" -kappaletta.Digitaalin bonukset
REDS Helsinki
REDS Helsinki (red wings ry) on helsinkiläinen jääkiekkoseura, jonka kotihalleina ovat Malmin jäähalli ja Myllypuron jäähalli. Seurassa on noin 200 pelaajaa. Seuran toiminnan pääpainopiste on laadukkaassa lapsi- ja nuorisotyössä.
Red Wings ry Helsinki on perustettu vuonna 1974. Seuran juuret juontavat 1960- ja 1970-luvuilla pelattuun Helsingin Kanada-sarjaan, jossa kaikki joukkueet käyttivät NHL-joukkueiden nimiä. Red Wings on ainoa nimensä säilyttänyt Kanada-sarjan pohjalta perustettu seura. Red Wings edusti Kanada-sarjassa alun perin Itä-Helsingin Myllypuroa. Nykyisin painopiste on Koillis- ja Pohjois-Helsingissä, jossa sijaitsee myös vuonna 2006 valmistunut Malmin jäähalli.Vuonna 2017-seuran toimintanimeksi vaihtui REDS Helsinki ja toiminnan painopiste muuttui lapsi- ja nuorisokiekkokeskeiseksi. Samalla seura uusi pelipaitansa ja -logonsa.
Seuran toiminta nojaa laadukkaasti järjestettyyn kiekkokouluun sekä aloittaviin ikäluokkiin.
Toiminnan tarkoituksena on liikuttaa alueen lapsia sekä kuulua HIFK-seurayhteisöön yhdessä HIFK:n, GrIFK:n, HJK:n, Salamoiden, Sipoon Wolf:in ja Tiikereiden kanssa.
REDS Helsingin Valmennuspäällikkönä toimii entinen liigakiekkoilija Nemo Nokkosmäki. Luisteluvalmennuksesta vastaa Ari-Pekka Nurmenkari.
REDS:lä on kaudella 2018-19 6 eri ikäluokkaa. 
Kausi 2013–14 oli yksi seuran menestyksekkäimpiä, kun lähes joka ikäluokassa tuli mitali.
Hassan Nader
Hassan Nader (s. 8. heinäkuuta 1965 Casablanca, Marokko) on marokkolainen entinen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Nader vietti suurimman osan urastaan Portugalissa, jossa hän voitti muun muassa Portugalin maalikuninkuuden Farensen riveissä kaudella 1994–1995. Nader edusti myös Marokkoa vuoden 1994 MM-kisoissa, jossa hän teki yhden maalin.
FC Kouvola
FC Kouvola on vuonna 1991 perustettu suomalainen jalkapalloseura Kouvolasta.
FC Kouvolan miesten edustusjoukkue pelasi parhaimmillaan Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa kaudella 1999. Seuran toiminta päättyi keväällä 2001, jolloin se ja salibandyseura Kymen Salibandy siirtyivät perinteikkään Susien alaisuuteen. Yhdistymishetkellä FC Kouvolalla oli 12 joukkuetta ja noin 150 jäsentä. Muun muassa Tuomas Aho pelasi seurassa juniorina.
FC Kouvola liittyi Palloliiton Kaakkois-Suomen piirin jäseneksi uudelleen vuonna 2010. Pelikentille seura palasi kaudeksi 2012, kun Susien kakkosjoukkueen Kolmosen sarjapaikka siirrettiin sille. Seura osallistuu sarjaan nimellä Kouvola Akatemia.
Jelena Drapeko
Jelena Drapeko (; s. 29. syyskuuta 1948 Uralsk, Neuvostoliitto, nyk. Kazakstan) on venäläinen näyttelijä ja poliitikko. Hän on 1970-luvulta lähtien tehnyt esiintymisiä elokuvissa, kuten "Ja ilta oli rauhaisa" (1972), ja lisäksi esiintynyt televisiossa. Hän oli Valtakunnan duuman jäsenenä vuosina 2003–2007.
Nina Agapova
Nina Fjodorovna Agapova (; s. 30. toukokuuta 1926 Moskova) on neuvostoliittolainen/venäläinen näyttelijä. Hän valmistui Gerasimovin elokuvainstituutista vuonna 1951. Hänelle myönnettiin Venäjän SFNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimi vuonna 1987. Elokuviin, joissa hän on esiintynyt, lukeutuu "Stariki-razboiniki" (1971).
Vuosaari (täsmennyssivu)
Vuosaari voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Youssef Chippo
Youssef Chippo (, s. 10. toukokuuta 1973 Bejaâd, Marokko) on marokkolainen entinen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Chippo vietti muun muassa kaksi kautta FC Portossa ja neljä kautta Coventry Cityssä. Hän pelasi Marokon maajoukkueessa 80 maaottelua ja oli pelaamassa muun muassa vuoden 1998 MM-kisoissa.
Chippo aloitti uransa KAC Kenitrassa vuonna 1991. Sittemmin vuodet 1995–1997 Chippo siirtyi pelaamaan Lähi-itään Al-Hilaliin ja Al-Arabiin. Lopulta vuonna 1997 Chippo siirtyi ensimmäistä kertaa Euroopan kentille FC Portoon. Hän pelasi seurassa kaksi kautta, jonka aikana Chippo oli voittamassa muun muassa kahdesti Portugalin mestaruuden. Menestys vuosien jälkeen Chippo siirtyi Englannin valioliigaan Coventry Cityyn, jossa hän vietti neljä kautta. Kaksi jälkimmäistä kautta Chippo pelasi Englannin 1. divisioonassa.
Loppu uransa Chippo vietti Qatarissa Al-Saddin ja Al-Wakrahin riveissä vuosina 2003–2006. Tuona aikana hän saavutti Qatarin mestaruuden vuonna 2004 pelattuaan lainalla Al-Saddissa. Chippo yritti vielä solmia sopimusta vuoden 2007 alussa skotlantilaisen Hibernianin ja ruotsalaisen Hammarbyn kanssa, mutta ilman tulosta. Hän sai lopulta solmittua vuoden mittaisen sopimuksen entisen seuransa KAC Kenitran kanssa, jossa Chippo päätti pelaajauransa vuonna 2007.
Tihkovitsa
Tihkovitsa () on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Suuren-Kolppanan maalaiskunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Suijanjoen varrella 19,5 kilometriä Hatsinasta lounaaseen. Asukkaita on 280 henkeä.
Kylä mainitaan 1600-luvun kartoissa. Vuonna 1848 siellä asui 171 inkerinsuomalaista savakkoa ja 30 inkerikkoa. Suomalaiset kuuluivat Koprinan luterilaiseen ja inkerikot Sivoritsan ortodoksiseen seurakuntaan. Kylän asukkaat olivat keisarillisen hovin apanaasimaiden talonpoikia.
Nykyään Tihkovitsa koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Niistä noin 80 % on asuttuja vain kesällä. Puolentoista kilometrin päässä kulkee Pietarin ja Pihkovan välinen M20-valtatie. Kylästä on linja-autoyhteys Hatsinaan. Muita palveluja ei ole. Lähistöllä sijaitsee Inkerin kirkon leirikeskus.
Kaksikot
Kaksikot ("Listera") on kasvisuku kämmekkäkasvien heimossa. Suvussa on 20 lajia. Se on nimetty englantilaisen Martin Listerin (1638–1712) mukaan. Pohjoismaissa tavataan kaksi kaksikkolajia, herttakaksikko ja soikkokaksikko. Ne ovat matalahkoja ruohokasveja, joilla on varressa kaksi vastakkaista lehteä. Lajien kukat ovat pienet, niiden huuli on pitkä ja syvästi kaksiliuskainen. Hertta- ja soikkokaksikko leviävät maavarsien avulla muodostaen kasvustoja. Suomessa molempia lajeja kasvaa melkein koko maan alueella.
Selimin moskeija
Selimin moskeija () on Osmanien aikainen moskeija Edirnessä, Turkissa. Rakennustyöt aloitettiin sulttaani Selim II:n käskystä vuonna 1569. Moskeijan arkkitehtina toimi Mimar Sinan. Moskeija valmistui vuonna 1575.
Sulttaani Selim II:n sanotaan nähneen unen, jossa Muhammad kertoi hänelle, mihin hänen tulisi moskeija rakentaa.
Rakennustyöt annettiin arkkitehti Mimar Sinanin johtoon. Hän ryhtyi keräämään tarvittavia rakennustarvikkeita rakennustyömaalle. Sinan antoi perustuksien vahvistua kahdeksan vuotta, ennen varsinaisen rakennustyön alkamista. Moskeija otettiin käyttöön 14. marraskuuta 1575, kolme kuukautta Selim II:n kuoleman jälkeen.
Vuonna 1584 yksi Mekan puoleisista minareeteista romahti salaman iskettyä siihen. Se saatiin korjattua vuonna 1614.
Vuonna 1913 ensimmäisen Balkanin sodan piirityksen aikana moskeija sai osuman bulgarialaisen tykistön keskityksestä. Moskeija kärsi vain pieniä vahinkoja tykistötulesta. 
Vuosina 1982–1995 moskeija koristi Turkin liiran 10 000 liiran seteliä. Vuonna 2011 se lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon ympäröivine rakennelmineen.
Moskeijan arkkitehtuuria pidetään yhtenä islamilaisen maailman merkittävimmistä saavutuksista. Sinan suunnitteli moskeijan siten, että sen mihrab on nähtävissä joka nurkasta.
Moskeijan kupoli on Turkin suurimpia 31,25 metrin halkaisijallaan. Korkeutta kupolilla on 43,25 metriä. 2 000 tonnia painava kupoli lepää kuuden metrin etäisyydellä olevien pylväiden varassa.
Moskeijaa ympäröi neljä minareettia joiden korkeus on 83 metriä. Ne sijaitsevat täsmälleen yhtä kaukana moskejan kupolin keskuskohdasta. Jokaisessa minareetissa on kolme parveketta, kunnioituksen osoituksena Selim II:lle, sillä hän oli kahdestoista sulttaani. Minareettien perustus ulottuu 22,73 metrin syvyyteen. Koillis- ja kaakkoiskulmissa sijaitsevissa minareeteissa on molemmissa kolme portaikkoa. Jokainen portaikko vie ylimmälle parvekkeelle.
Sisäpihaan johtaa kolme sisäänkäyntiä. Sisäpihaa ympäröi 18 pientä kupolia. Sisäpihan keskellä on lähde, missä muslimit voivat peseytyä.
Francesco Golisano
Francesco Golisano (1929–1991) oli italialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Totòn roolista Vittorio De Sican elokuvassa "Milanon ihme" (1951); se toi hänelle Bafta-ehdokkuuden vuonna 1952. Muita elokuvia, joissa hän esiintyi, olivat "Rooman auringon alla" (1948), "Vent’anni" (1949), "Il caimano del Piave" (1951), "Un ladro in paradiso" (1952) ja "Una croce senza nome" (1952).
Golisano syntyi Roomassa. Hän kuoli 61-vuotiaana Velletrissä, Italiassa.
Metsänemät
Metsänemät ("Epipogium") on kasvisuku kämmekkäkasvien heimossa. Siihen kuuluu kolme lajia. Metsänemien tieteellinen nimi "Epipogium" (, "parran päällä") viittaa kukan muotoon, sen huulen alapuolelle kääntyneisiin kehälehtiin.
Piskarjovka
Piskarjovka () on historiallinen kaupunginosa ja kunnallishallintoalue Pietarin Kalininin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin koillisosassa Marsalkka Bljuherin kadun pohjoispuolella ja yhdysradan länsipuolella. Pohjoisessa Piskarjovka rajoittuu Graždankaan.
Kaupunginosa on saanut nimensä kauppias Piskarjovista, joka alkoi myydä sieltä tontteja 1800-luvun alussa. 1900-luvun alussa Piskarjovkaan rakennettiin Pietari Suurelle nimetty sairaala ja vuonna 1913 rautatieasema. Alue liitettiin kaupunkiin vuonna 1922. Leningradin piirityksen aikana sinne haudattiin yli 470 000 nälkään kuollutta siviiliä ja 50 000 sotilasta. Vuonna 1960 perustettiin Piskarjovkan muistohautausmaa, jonka ympärille luotiin puistoalue. Alueen nykyinen rakennuskanta on etupäässä 1960–1970-luvuilta.
Kalojen parvikäyttäytyminen
Kalojen parvikäyttäytyminen tarkoittaa kalojen käyttäytymispiirrettä, jossa vapaasti uivat kalat pyrkivät kasaantumaan tiiviiksi ryppääksi. Tyypillistä parvikäyttäytymisessä on kalojen uiminen yhdensuuntaisesti ja samanaikaisin liikkein. Parvikäyttäytymistä esiintyy yleisesti merialueiden ja vesistöjen ulappa-alueiden kalalajeilla, joista esimerkkeinä voidaan mainita silli ("Clupea harengus harengus") ja makrilli ("Scomber scombrus") .
On esitetty, että parvikäyttäytymisestä olisi kaloille ainakin seuraavanlaista hyötyä:
Duke Worne
Duke Worne (14. joulukuuta 1888 Philadelphia, Pennsylvania – 13. lokakuuta 1933 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvien ohjaaja ja näyttelijä. Hän ohjasi 74 elokuvaa vuosina 1919–1931 ja esiintyi lisäksi 27:ssä elokuvassa vuosina 1914–1928.
Temppelipuut
Temppelipuut ("Plumeria") on kasvisuku oleanterikasvien heimossa. Siihen kuuluu seitsemän lajia puita, jotka ovat kotoisin Amerikasta. Temppelipuita viljellään laajasti koristekasveina lämpimillä alueilla.
Piskarjovkan hautausmaa
Piskarjovkan hautausmaa (myös "Piskarjovin hautausmaa"; ) on maailman suurin toisen maailmansodan uhrien hautausmaa Pietarin koillisosassa Venäjällä. Leningradin piirityksen aikana Piskarjovkaan haudattiin 420 000 nälkään ja pommituksiin kuollutta siviiliä sekä 70 000 kaupunkia puolustanutta sotilasta (toisten tietojen mukaan siviiliuhreja on yli 470 000 ja sotilaita 50 000).
Muistohautausmaan rakentaminen aloitettiin vuonna 1955 arkkitehtien Aleksandr Vasiljevin ja Jevgeni Levinsonin suunnitelman mukaisesti. Kahdenkymmenen kuuden hehtaarin laajuiselle alueelle muotoiltiin 186 suurta hautakumpua ja istutettiin tuhansia puita, pensaita ja ruusuja. Sisäänkäyntiä reunustaa kaksi paviljonkia, joissa esitellään Leningradin piirityksestä kertovia asiakirjoja ja valokuvia. Yksi näyttelyesineistä on kopio Tanja Savitševan päiväkirjasta. Paviljonkien friisien tekstit on kirjoittanut runoilija Mihail Dudin.
Yläterassin keskellä palaa Mars-kentältä tuotu ikuinen tuli. Sen portailta alkaa kolmesataa metriä pitkä yhteishautojen reunustama käytävä. Hautausmaan keskuksen muodostaa synnyinmaata symboloiva äiti-patsas (kuvanveistäjät Vera Isajeva ja Robert Taurit). Sen taustana on kivimuuri, johon on hakattu runoilija Olga Bergholtzin säkeet:
Hautausmaa avattiin vuonna 1960. Sen yllä soi jatkuva surumusiikki. Muistotilaisuuksia järjestetään voiton päivänä 9. toukokuuta, Neuvostoliiton suuren isänmaallisen sodan alkamispäivänä 22. kesäkuuta, Leningradin piirityksen alkamispäivänä 8. syyskuuta ja piirityksen päättymispäivänä 27. tammikuuta.
Piskarjovkan hautausmaan osoite on prospekt Nepokorjonnyh 74. Lähin metroasema on Ploštšad Mužestva.
Kaksi metriä syvistä kysymyksistä
Kaksi metriä syvistä kysymyksistä: Paavo Haavikon proosasta on Aarne Kinnusen vuonna 2009 ilmestynyt kirja Paavo Haavikon teoksista.
Haavikko 2001
Haavikko 2001 on Markku Eskelisen ja Raine Koskimaan vuonna 2001 ilmestynyt kirja Paavo Haavikon tuotannosta. Teokseen sisältyy Haavikon haastattelu.
Vuoden 1907 herrasmiessopimus
Vuoden 1907 herrasmiessopimus oli Yhdysvaltojen ja Japanin välinen epävirallinen sopimus, jonka mukaan Yhdysvallat ei tulisi asettamaan rajoituksia japanilaisten maahanmuutolle, eikä Japani tulisi sallimaan Yhdysvaltoihin suuntautunutta maahanmuuttoa. Sopimuksen tavoitteena oli lieventää maiden välisiä jännitteitä. Herrasmiessopimus päättyi, kun Yhdysvalloissa tuli vuonna 1924 voimaan maahanmuuttolaki, joka kielsi kaikkien aasialaisten maahanmuuton Yhdysvaltoihin.
Japanin voitettua Venäjän–Japanin sodan, Japani vaati tasavertaista kohtelua, mikä johti kuuteen noottiin Yhdysvaltojen ja Japanin välillä vuoden 1907 lopulta vuoden 1908 alkuun.
Sopimusta edelsi Kaliforniassa syntynyt japanilaisvastaisuus. Vuonna 1906 San Franciscon koululautakunta oli asettanut säännöksen, jonka mukaan japanilaista alkuperää olevien lasten tuli käydä koulua omissa oppilaitoksissaan. Tuohon aikaan japanilaista alkuperää olevat henkilöt muodostivat noin yhden prosentin Kalifornian väestöstä. Useat heistä olivat saapuneet vuonna 1894 solmitun sopimuksen, joka takasi vapaan maahanmuuton Japanista, seurauksena.
Vuoden 1907 sopimuksessa Japani sitoutui olemaan myöntämättä passeja Yhdysvaltoihin pyrkiville henkilöille. Vastavuoroisesti Yhdysvallat lupautui hyväksymään jo maassa oleskelevat japanilaiset ja sallimaan heidän sukulaistensa maahanmuuton. Yhdysvallat myös lupautui lopettamaan japanilaisten lasten syrjinnän kalifornialaisissa kouluissa.
Japanin hallitus halusi säilyttää japanilaisten maineen maailman silmissä. Japani ei halunnut Yhdysvaltojen hyväksyvän japanilaisia syrjivää lainsäädäntöä, kuten oli tapahtunut vuonna 1882 hyväksytyllä kiinalaisten maahanmuuton kieltäneen lain kohdalla. Yhdysvaltain presidentti Theodore Roosevelt, joka suhtautui suopeasti Japaniin, hyväksyi sopimuksen vaihtoehtona jäykemmälle lainsäädännölle.
Japanin hallitus jatkoi passien myöntämistä Havaijin territorioon, josta siirtolaiset saattoivat helposti siirtyä Yhdysvaltain mantereelle.
Riemuvuosi (kristinusko)
Riemuvuosi on 3. Mooseksen kirjassa määrätty juhlavuosi, jota kehotetaan viettämään joka 50. vuosi. Riemuvuonna maa piti jättää viljelemättä, maa palauttaa entisille omistajilleen ja juutalaiset orjat vapauttaa.
Paavi Bonifatius VIII aloitti vuonna 1300 pyhien vuosien viettämisen perinteen. Pyhä vuosi on ainakin teoriassa sama kuin riemuvuosi. Aluksi pyhää vuotta vietettiin 50 vuoden välein, mutta sittemmin 33 vuoden välein. Vuodesta 1470 sitä on vietetty 25 vuoden välein. Paavi Pius XI sääsi vuosiksi 1929 ja 1933 ylimääräiset pyhät vuodet. Myös paavi Johannes Paavali II sääsi vuodeksi 1983 ylimääräisen pyhän vuoden. Pyhä vuosi alkaa Roomassa pidettävin juhlamenoin edellisen vuoden jouluna.
Vuoden 2000 riemuvuotta, jota pidettiin erityisen tärkeänä, edelsi sitä koskeva apostolinen paimenkirje.
Merirosvoelokuva
Merirosvoelokuva (engl. "The Pirate Movie") on vuonna 1982 julkaistu musikaalinen komediaelokuva, joka perustuu osittain Gilbertin ja Sullivanin koomiseen oopperaan "The Pirates of Penzance". Elokuvan pääosia esittävät Christopher Atkins, Kristy McNichol, Ted Hamilton, Bill Kerr, Maggie Kirkpatrick, Garry McDonald, Rhonda Burchmore, Des McKenna ja Glenn Ruehland. Elokuvan on ohjannut Ken Annakin. Elokuva voitti kolme Razzie-palkintoa huonoimmasta ohjauksesta, huonoimmasta laulusta ja huonoimmasta musiikista.
Università Cattolica del Sacro Cuore
Università Cattolica del Sacro Cuore (Katolinen yksityisyliopisto) perustettiin 1921. Yliopistossa on neljätoista tiedekuntaa. Milanon lisäksi sillä on toimipisteitä Bresciassa, Piacenzassa, Cremonassa, Roomassa ja Campobassossa. "Pyhän sydämen yliopisto" lukeutuu maailman suurimpiin katolisiin yliopistoihin. Siellä ovat opiskelleet muun muassa poliitikko Oscar Luigi Scalfaro ja kardinaali Angelo Scola.
UCSC tarjoaa laajan valikoiman astetta 14 koulua (nimeltään "tiedekuntaa").
Don’t Be Afraid of the Dark
Don’t Be Afraid of the Dark voi viitata:
Sotakirjeenvaihtajan rakkaus
Sotakirjeenvaihtajan rakkaus (engl. "Another Time, Another Place") on vuonna 1958 julkaistu melodraamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Lana Turner, Barry Sullivan, Raymond Burr, Glynis Johns, Sean Connery, Terence Longdon, Sid James, Martin Stephens, Doris Hare, John Le Mesurier, Cameron Hall ja Robin Bailey. Elokuvan on ohjannut Lewis Allen. Elokuvan kuvausten aikana Englannissa Connery kohtasi gangsteri Johnny Stompanaton, joka aseella uhaten käski Connerya jättämään hänen silloisen tyttöystävänsä Lanan rauhaan, mutta Connery nappasi aseen Stompanaton kädestä ja väänsi hänen ranteensa sijoiltaan, jolloin Stompanato pakeni.
Nathaniel P. Langford
Nathaniel Pitt Langford (9. syyskuuta 1832 Oneidan piirikunta, New York – 18. lokakuuta 1909 Saint Paul, Minnesota) oli yhdysvaltalainen tutkimusmatkailija, liikemies ja Yellowstonen kansallispuiston ensimmäinen intendentti.
Nathaniel oli 11. George ja Chloe Langdordin 13 lapsesta. Hän asui kotonaan isänsä kuolemaan 1853 asti. Langford muutti Saint Pauliin ja työskenteli pankkialalla. Hän lähti kaupungista kesäkuussa 1862, jolloin hän liittyi James L. Fiskin johtamalle tutkimusmatkalle Idahon kulta-alueille. Langford nimettiin 15. heinäkuuta 1864 kaksi kuukautta aiemmin perustetun Montanan territorion veronkerääjäksi. Hän oli virassa vuoteen 1868, jolloin presidentti Andrew Johnson erotti hänet. Senaatti palautti Langfordin kuitenkin virkaan. Hän erosi pian tämän jälkeen itse, sillä uskoi, että Johnson nimeäisi hänet Montanan kuvernööriksi. Senaatti ei ollut kuitenkaan halukas vahvistaamaan mahdollista nimitystä, kun se oli jo kerran turhaan taistellut Langfordin tehtävän puolesta.
Langford oli Northern Pacific Railwayn palveluksessa, kun hän liittyi Henry D. Washburnin tutkimusmatkalle, joka suuntautui Yellowstonen alueelle. Retkikunta oli kuullut Yellowstonen luonnonnähtävyyksistä, ja Langford uskoi, että kaikki nähtävyydet olivat hyväksi sekä territoriolle että rautatieyhtiölle, joka oli rakentamassa toista mantereen ylittävää rautatietä.
Langfordille tarjottiin maaliskuussa 1872 perustetun Yellowstonen kansallispuiston intendentin paikkaa. Hän suostui ja johti viiden vuoden ajan Yellowstonea. Hän ei saanut työstä palkkaa, eikä puistolla ollut rahaa järjestää alueelle valvontaa. Langford työskenteli muualla koko ajan, joten hänellä ei ollut aikaa vierailla puistossa. Hän käväisi siellä vain kahdesti viiden vuoden aikana. Lopulta Langfordia syytettiin puiston laiminlyönnistä, ja hänet erotettiin tehtävästä 1877.
Langford oli mennyt naimisiin 1876 Emma Wheatonin kanssa, mutta hänen morsiamensa kuoli pian. Seitsemän vuotta myöhemmin hän nai Emman siskon Clara Wheatonin. Vuodesta 1885 Langford asui Saint Paulissa. Hän työskenteli siellä ensin vakuutusyhtiössä ja sitten Ramseyn piirikunnan virkamiehenä. Hän kuoli 1909 putoamisesta saamiinsa vammoihin.
One for the Money (elokuva)
One for the Money on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, joka perustuu Janet Evanovichin romaaniin "Ensin rahat". Elokuvan pääosaa näyttelee Katherine Heigl.
Teoreettinen kemia
Teoreettinen kemia keskittyy molekyylien ja atomien kvanttimekaanisten mallien kehittämiseen sekä kemiallisten reaktioiden ymmärtämiseen atomi- ja molekyylitasolla. Mallinnusohjelmien avulla tutkitaan esimerkiksi atomitasolla tapahtuvaa polymeerien käyttäytymistä sekä diffuusiota polymeerimembraaneissa ja jalokaasukiteissä.
Kokeellinen kemia on kemian työtä käytännössä.
Kellokatkero
Kellokatkero ("Gentiana pneumonanthe") on matalakasvuinen tummansinikukkainen katkeroiden ("Gentiana") sukuun kuuluva ruohokasvi. Sen vanha suomenkielinen nimi on "keuhkokatkero".
Kellokatkero on monivuotinen ja kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat 1,5–4 cm pitkät, muodoltaan tasasoukat ja laidoilta alaskiertyneet. Kukkia on varren latvassa yhdestä muutamaan. Kellokatkeron kukan verhiön kärkiliuskat ovat pitkät ja suipot. Tummansininen teriö on 2,5–4 cm pitkä. Kukat muistuttavat hieman toisen katkerolajin tunturikatkeron ("Gentiana nivalis") kukkia.
Suomessa kellokatkero ei kasva luonnonvaraisena. Aiemmin se on kuitenkin kuulunut Suomen luonnonkasvistoon, sillä sitä esiintyy Laatokan Karjalassa ja Karjalankannaksella.
Fairey Rotodyne
Fairey Rotodyne on niin sanottu VTOL-kone, eli pystysuoraan nousuun ja laskeutumiseen pystyvä lentokone. Ensilentonsa koneen prototyyppi Rotodyne Y ("XE521") teki 6. marraskuuta 1957. Rotodynessä oli autogiron piirteitä: siinä oli sekä siivet että roottori.
Fairey Rotodyne tarkoitettiin lyhyiden reittien matkustajakäyttöön siviililiikenteessä ja sotilaskuljetuksiin. Kone jouduttiin hylkäämään sen liiallisen melutason vuoksi. Luokassaan konetyyppi ehti nopeusennätyksen, 307 km/h. Rotodynen lentoonlähtöpaino oli 15 000 kg, ja suunniteltu matkustajamäärä oli 57 matkustajaa. Koneprojekti peruutettiin 26. helmikuuta 1962 ja ainoa rakennettu kone romutettiin.
Where’s My Water?
Where’s My Water? on Disneyn suuren suosion saavuttanut mobiilipeli joka on saatavilla Androidille ja iPhoneille. Pelissä autetaan Swampy-nimistä alligaattoria saamaan vettä kylpyammeeseensa ja jos on mahdollista, niin ankkoja pitää kastella. Pelistä on saatavilla maksullinen-ja ilmaisversio.
Keltasormustinkukka
Keltasormustinkukka ("Digitalis grandiflora") on sormustinkukkien sukuun kuuluva keltakukkainen ruohokasvi, jota viljellään koristeena. Se kasvaa alkuperäisenä Keski- ja Etelä-Euroopassa.
Keltasormustinkukka kasvaa 40–120 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat epäsäännöllisesti sahalaitaiset. Lehdet ovat päältä karvattomat ja alta jäykkäkarvaiset. Keltasormustinkukan kukat ovat keltaiset ja kasvavat terttuna varren latvassa. Kukkien teriö on muodoltaan sormustinmainen, 3–4,5 cm pitkä ja ruskeatäpläinen.
Suvun muiden jäsenten tapaan keltasormustinkukka on hyvin myrkyllinen sisältämiensä glykosidien, digitoksiinin (CHO) ja digitaliinin (CHO) vuoksi.
Lännen armeija
Lännen armeija voi viitata ainakin seuraaviin armeijoihin:
Horace Ramey
Horace Patton Ramey (12. helmikuuta 1885 Wise – 15. syyskuuta 1974 Sun City) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka kilpaili pika- ja keskimatkojen juoksussa. Hän edusti seuratasolla Chicago AA:ta.
Ramey läpäisi olympiakarsinnat ja pääsi mukaan Lontoon kisoihin 1908, joissa hän kisasi 400 ja 800 metrin matkoilla. Hän joutui keskeyttämään 800 metrillä, mutta pääsi 400 metrin matkalla välieriin saakka. Ramey oli 400 metrin alkuerissä parempi lähtönsä kahdesta juoksijasta, mutta jäi toiseksi välierässä.
Rameyn ennätys 400 metrillä oli 50,5 sekuntia ja 800 metrillä 1.57,0; molemmat ennätykset juostiin vuonna 1908.
Kelly Clarksonin diskografia
Yhdysvaltalaisen pop-rock-laulaja Kelly Clarksonin diskografia käsittää viisi studioalbumia, kolme kokoelma-albumia, kaksi EP-levyä ja 20 singleä.
Seuraavat Kelly Clarksonin kappaleet on julkaistu singleinä.
Seuraavia Kelly Clarksonin kappaleita ei ole julkaistu singleinä, mutta ne ovat digitaalisen myyntinsä vuoksi päässeet listoille.
Seuraavia kappaleita ei ole julkaistu singleinä eivätkä ne esiinny Kelly Clarksonin albumeilla.
Kinosaurus
Kinosaurus: Elokuvafriikin vuosisata on populaarikulttuuriin erikoistuneen toimittajan Harto Hännisen vuonna 1997 julkaisema yleiskatsauksellinen tietokirja elokuvan historiasta.
Kirjassa käydään rennosti läpi koko elokuvan kehitysvaiheet varhaisista mykkäelokuvista 1900-luvun loppuun. Teos on runsaasti kuvitettu ja siinä on useita tietolaatikoita elokuvan eri lajityypeistä, muoti-ilmiöistä ja aikakausien tyyleistä.
Turkinpähkinäpensas
Turkinpähkinäpensas ("Corylus colurna") on puulaji pähkinäpensaiden suvussa. Se on kotoisin Kaakkois-Euroopasta. Laji menestyy Suomessakin viljeltynä aivan lounaisosassa.
Turkinpähkinäpensas kasvaa suureksi järeä- ja yksirunkoiseksi puuksi ja tulee jopa 25 metriä korkeaksi. Sen latvus on muodoltaan kartiomainen. Euroopanpähkinäpensaaseen verrattuna turkinpähkinän lehdet ovat suuremmat ja sen hedelmän eli hasselpähkinän suojus on pidempi ja kapealiuskainen.
Zdeněk Nenadál
Zdeněk Nenadál (s. 12. helmikuuta 1964 Prostějov) on Tšekkoslovakiaa edustanut entinen yleisurheilija, joka kilpaili keihäänheitossa. Hän edusti seuratasolla Dukla Banska Bystricáa.
Nenadál osallistui olympialaisiin kerran, Soulissa 1988. Hän heitti tuolloin karsinnassa tuloksen 75,56, joka oikeutti 26. sijaan ja karsiutui. Nenadál teki ennätystuloksensa 80,78 metriä Prahassa vuonna 1988.
Park Jong-ryong
Park Jong-ryong (; s. 12. helmikuuta 1962) on eteläkorealainen entinen uimahyppääjä. Hän oli mukana Los Angelesin olympialaisissa 1984, joissa hän sijoittui kerroshypyissä karsinnan kahdenneksikymmenenneksi eikä päässyt finaaliin saakka.
Puntarpäät
Puntarpäät ("Alopecurus") on kasvisuku heinäkasvien heimossa. Siihen kuuluu 41 lajia risteymälajeja huomioimatta. Nurmipuntarpäätä ("Alopecurus pratensis") on viljelty aiemmin rehuheinäksi.Monet puntarpäälajit risteytyvät helposti keskenään. Puntarpäät muistuttavat ulkonäöltään paljolti tähkiöitä ("Phleum").
Lumilehdokki
Lumilehdokki ("Platanthera hyperborea") on pohjoisen kylmillä alueilla kasvava lehdokkien sukuun kuuluva kämmekkäkasvi.
Lumilehdokki kasvaa 5–30 senttimetriä korkeaksi. Sen varressa on 3–6 kierteisesti sijoittunutta isohkoa varsilehteä. Kukintona on 3–11 cm pitkä tähkä. Kukat ovat väriltään vihertävän kellanvihreät ja tuoksuvat kielolta. Kukan huuli on yksiosainen, tasaleveä ja 3–7 millimetriä pitkä. Kannus on kaareva, 4 mm pitkä.
Lumilehdokkia tavataan muun muassa Islannissa, Grönlannissa ja Alaskassa.
Midwayn taistelu (vuoden 1976 elokuva)
Midwayn taistelu on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut sotaelokuva, joka kertoo Midwayn taistelusta toisessa maailmansodassa. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Charlton Heston, Henry Fonda, James Coburn, Robert Mitchum, Toshiro Mifune, Cliff Robertson, Glenn Ford, Robert Wagner, Dale Ishimoto ja Pat Morita. Elokuvan on ohjannut Jack Smight.
György Csányi
György Csányi (7. maaliskuuta 1922, Budapest - 13. joulukuuta 1978) oli unkarilainen pikajuoksija.
Csányin uran suurin saavutus on Helsingin 1952 olympialaisista, joissa hän voitti pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 40,5 yhdessä László Zarándin, Géza Varasdin ja Béla Goldoványin kanssa. Kaksi vuotta myöhemmin sama joukkue voitti kyseisen matkan Euroopan mestaruuden Bernin EM-kilpailuissa. Vuoden 1948 olympiakisoissa Csányi juoksi Unkarin neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa. Csányi osallistui myös henkilökohtaisella sataselle 1948 ja 1952 karsiutuen alkukierroksilla.
Luettelo pikkuplaneetoista: 140001–141000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
140001:stä ja päättyen 141000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 141001–142000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
141001:stä ja päättyen 142000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 142001–143000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
142001:stä ja päättyen 143000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 143001–144000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
143001:stä ja päättyen 144000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 144001–145000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
144001:stä ja päättyen 145000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 145001–146000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
145001:stä ja päättyen 146000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 146001–147000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
146001:stä ja päättyen 147000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 147001–148000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
147001:stä ja päättyen 148000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 148001–149000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
148001:stä ja päättyen 149000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 149001–150000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
149001:stä ja päättyen 150000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Vasara ja hiljaisuus
Vasara ja hiljaisuus: Lyhyt johdatus työkalujen historiaan on kuvanveistäjä, kuvataiteen tohtori Jyrki Siukosen teos, jossa hän pohtii tekemisen ja sanomisen (puheen) suhdetta. Näkökulma on kuvanveistäjän, mutta sitä kautta avautuu näkökulmia muuhunkin esteettisiä valintoja sisältävään tekemiseen. Kirjan on julkaissut Kuvataideakatemia
Taiteilijana Siukonen käsittelee aihettaan sisältä päin. Käsillä tekeminen on hänen mukaansa usein sanatonta, eikä sitä voi edes sanallisesti teoretisoida. Työkalun käyttöön sen teorian hallitsemisesta ei ole paljon apua. Sen olemuksen ymmärtää vasta tekemisen kautta.
Siukonen on tutkinut filosofien Heideggerin, Wittgensteinin ja Lévi-Straussin ajatuksia työn tekemisestä.
Timo Valjakka sanoo kirjaa esitellessään, että se on viime aikojen taidekirjallisuuden parhaimmistoa. Hän luonnehtii Siukosta sivistyneeksi ja mukaansatempaavaksi kirjoittajaksi. Teoksen kuvituksena on kuvia kuvanveistäjien työhuoneista.
Hanna Helavuori nostaa teoksen esimerkiksi siitä, millaista taiteen tutkimuksen tulisi olla: seesteistä ja kirkasta.
Antoine Balpêtré
Antoine Balpêtré (3. toukokuuta 1898 Lyon – 28. maaliskuuta 1963 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä. Hän esiintyi yli 50:ssä elokuvassa vuosina 1933–1963. Elokuvia, joissa hänet nähdään, ovat muiden muassa "Korppi" (1943), "Syntisten saari" (1950), "Oikeus on tapahtunut" (1950), "Hiipivät askeleet" (1952), "Ennen vedenpaisumusta" (1954), "Musta kansio" (1955) ja "I vampiri" (1956).
Konfederaation armeija
Konfederaation armeija () oli Konfederaation perustama armeija tämän erottua Yhdysvalloista vuonna 1861. Armeija oli yksi Konfederaation kolmesta puolustushaarasta ja sen tehtävänä oli operoida Konfederaation maavoimia. Muita haaroja olivat laivasto ja merijalkaväki.
Logicomix
Logicomix: Nerouden ja hulluuden rajalla () on vuonna 2009 ilmestynyt sarjakuvaromaani, joka kuvaa logiikan kehitystä 1900-luvun alussa päähenkilönä Bertrand Russell. Teoksen ovat käsikirjoittaneet Apostolos Doksiadis ja Khristos H. Papadimitriou ja kuvittaneet Alekos Papadatos ja Anne di Donna.
Kertomuksessa esiintyvät muun muassa Gottlob Frege, Georg Cantor, Ludwig Wittgenstein, Kurt Gödel. Teoksen lopussa lainataan Aiskhyloksen "Oresteiaa".
Helge Railo
Helge Iivari Railo (29. maaliskuuta 1916 Turku – 16. helmikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänen suunnittelemiaan rakennuksia ovat esimerkiksi Päijät-Hämeen keskussairaala, Auroran sairaala, Rauman sairaala, Lastenklinikka, Koskelan sairaala, Selkämeren ja Forssan sairaalat sekä Suojarinteen, Kuusaan, Kolpeneen, Ronnin ja Eskoon keskussairaalat. Hän suunnitteli myös lukuisia muita rakennuksia, pääasiassa terveyskeskuksia, sairaaloita, kouluja, hallintorakennuksia, hotelleja, kappeleita,kirjastoja, pankkeja, asuintaloja sekä yrityskiinteistöjä. Railon toimisto suunnitteli lisäksi arkkitehdin oman yksityistalon Helsingin Kaskisaareen.
Railo kirjoitti ylioppilaaksi 1935 ja valmistui arkkitehdiksi vuonna 1942 Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) ja teki tuolloin useita opintomatkoja Euroopan eri maihin. Ensimmäisen oman arkkitehtitoimistonsa hän perusti Jonas Cedercreutzin kanssa vuonna 1945.
Railon huomattavin suunnittelutyö oli Keski-Suomen keskussairaala Jyväskylässä. Hän suunnitteli sen yhdessä Cedercreutzin kanssa (arkkitehtitoimisto Cedercreutz-Railo). Hanke oli toimiston mittavin, ja se valmistui 1954. Sairaalan viereen rakennettiin vielä terveydenhoito-oppilaitos (1963). Myös Viitaniemen koulu on Cedercretz-Railon toimiston suunnittelema jyväskyläläinen rakennus. Muita merkittäviä Cedercreuz-Railon suunnittelemia rakennuksia ovat ainakin Ahvenanmaan merenkulkumuseo, Maarianhamina (toteutettu 1949), Lääninhallituksen lisärakennus, Hämeenlinna (1962), Palvelutalo Betania, Turku (1959) sekä Kuusisaarenpolku 7:n pientalot, Munkkiniemi (1957).
Leif Lindgren (biologi)
Leif Lindgren on suomalainen biologi ja tietokirjailija. Lindgren on työskennellyt Metsähallituksen suojelubiologina Nauvossa. Hän on julkaissut Metsähallituksen ja Editan kustantamana suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi ilmestyneen teoksen "Saariston laitumet" (2000). Vuonna 2013 Särkisalossa asuvalle Lindgrenille myönettiin Varsinais-Suomen luonnonsuojelupiirin ympäristöpalkinto.
Fairey Delta 1
Fairey Delta 1 tai F.D.1 oli brittiläinen Fairey Aviation Companyn valmistama suihkumoottorinen, deltasiipinen ja T-peräsimellinen koelentokone. Rolls-Royce Derwent 8 -suihkumoottorilla varustettu "VX350" lensi ensilentonsa 12. maaliskuuta 1951.
Fairey Delta 1 suunniteltiin alkujaan laivasta pystysuoraan laukaistavaksi hävittäjäksi, mutta muutettiin Britannian ilmailuministeriön E.10/47 -spesifikaation mukaiseksi deltasiiven tutkimuskoneeksi.
Panzerbüchse 39
Panzerbüchse 39 (lyhenne:PzB 39) on saksalainen toisen maailmansodan aikainen panssarintorjuntakivääri.
Panzerbüchse 39 on kehittyneempi versio edeltäjästään Panzerbüchse 38:sta. Aseessa on sama lähtönopeus ja läpäisykyky kuin edeltäjässään. Käytännön tulinopeutta lisäsi kymmenen patruunan astiat,jotka pystyttiin kiinnitämään aseen molemmille puolille.
Jalokiurunkannus
Jalokiurunkannus ("Corydalis nobilis") on aikaisin keväällä kukkiva, kellertäväkukkainen kasvi. Laji on myrkyllinen.
Monivuotinen jalokiurunkannus kasvaa 40–60 cm korkeaksi. Kasvi on juurakollinen, roteva ja monivartinen. Kierteisesti varressa olevia lehtiä on lukuisia ja ne ovat toistamiseen parilehdykkäisiä. Pikkulehdykät ovat kapeita ja väriltään sinivihreitä. Laji kukkii edellisenä kesänä keräämänsä vararavinnon turvin. Kukinto on tiivis ja runsaskukkainen terttu. Kukkien tukilehdet ovat lähes kukan kokoisia ja väriltään vihreitä. Verhiö on kaksilehtinen. Kannuksellinen teriö on noin 20 mm pitkä ja väriltään keltaisen tai valkoisen kirjava. Suomessa jalokiurunkannus kukkii touko-kesäkuussa. Kasvi lakastuu nopeasti kukkimisen ja siementen kehittymisen jälkeen. Hedelmä on litteä, suikeahko kota.
Jalokiurunkannus on alun perin kotoisin Keski-Aasiasta Siperiasta. Lajia on jo pitkään viljelty koristekasvina muun muassa Ruotsissa ja Suomessa, missä se on paikoitellen myös villiintynyt luontoon. Suomessa jalokiurunkannusta tavataan paikoitellen villiintyneenä Pori–Tampere-linjan eteläpuolella. Pohjoisempaa lajista tunnetaan vain muutamia esiintymiä, muun muassa Oulusta.
Suomeen ja Ruotsiin jalokiurunkannus päätyi vahingon kautta. Luonnontutkija Carl von Linné oli pyytänyt savonlinnalaissyntyistä tutkimusmatkailija Eric Laxmannia toimittamaan Siperiasta särkyneensydämen siemeniä Ruotsiin. Laxmann lähetti Linnélle kuitenkin erehdyksessä jalokiurunkannuksen siemeniä, joita Linné kasvatti puutarhassaan ensimmäisen kerran vuonna 1765. Suurin osa Ruotsin ja Suomen vanhoista jalokiurunkannuskasvustoista on peräisin Linnén kasvattamista yksilöistä.
Suomessa jalokiurunkannusta tavataan villiintyneenä lähinnä pihoilla ja puistopensastoissa. Laji on tyypillinen erityisesti vanhoissa kartanopuistoissa ja huvilayhdyskunnissa.
Jalokiurunkannusta viljellään puutarhojen koristekasvina.