hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lasse Jämsen
Lasse Jämsen (s. 25. heinäkuuta 1974 Jyväskylän mlk.) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Jämsen pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 516 runkosarjaottelua tehopistein 110+112=222 ja keräsi 381 jäähyminuuttia sekä 26 pudotuspeliottelua tehopistein 3+4=7. Hyvänä maalintekijänä tunnettu Jämsen voitti Tapparassa keväällä 2003 Suomenmestaruuden. Hän pelasi myös yhden kauden Itävallan ja Saksan alemmissa sarjoissa.
Jämsen oli JyP HT:n kasvatti. Hän voitti B-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 1992, A-nuorten SM-pronssia 1994 ja Suomenmestaruuden 1995. Jämsen voitti kaudella 1993–1994 A-nuorten SM-liigan piste- ja maalipörssin tehopisteillä 30+21=51. Hän pelasi kauden aikana myös ensimmäisen SM-liigaottelunsa. Seuraavan liigaottelun Jämsen pelasi yhden kokonaan A-nuorissa vietetyn vuoden jälkeen kaudella 1995–1996, jolloin hän teki 47 runkosarjaottelussa tehopisteet 3+2=5. Kaudella 1996–1997 Jämsen teki enemmän tehopisteitä: 49 runkosarjaottelussa 13+9=22 ja neljässä pudotuspeliottelussa tehot 1+1=2. Hän oli runkosarjassa JYPin kolmanneksi paras maalintekijä, kuten myös kaudella 1999–2000, jolloin hän teki 13 osumaa.
Jämsen siirtyi kaudeksi 2000–2001 Lahden Pelicansiin, jossa hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä pisteillä 23+21=44. Jämsen oli joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän oli SM-liigan maalipörssin jaetulla kymmenennellä sijalla. Jämsen muodosti tehokkaan hyökäysketjun Tommi Turusen ja Mikko Peltolan kanssa ja teki kauden aikana kaksi kypärätemppua. Kaudella 2001–2002 Jämsen oli tehopisteillä 19+16=35 Pelicansin kolmanneksi paras pistemies. Kaudella 2002–2003 hän ei pelannut kuitenkaan enää omalla tasollaan ja teki vain kolme maalia, kunnes Jämsen siirtyi siirtotakarajalla tammikuun 2003 lopulla loppukauden kattaneella sopimuksella Tapparaan. Hän voitti siellä kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Jämsen siirtyi kaudeksi 2003–2004 vuoden mittaisella sopimuksella Oulun Kärppiin. Hän jäi siellä kuitenkin pieneen rooliin, teki 27 pelaamassaan ottelussa vain viisi tehopistettä ja palasi joulukuussa 2003 Pelicansiin. Pelicans jäi sarjan viimeiseksi ja Jämsen oli joukkueen harvoja valopilkkuja. Hän teki 26 runkosarjaottelussa 19 tehopistettä. Huhtikuussa 2004 Jämsen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Pelicansin kanssa. Hänestä odotettiin kaudelle 2004–2005 tärkeää maalintekijää, mutta Jämsen osoittautui pettymykseksi ja teki 17 runkosarjaottelussa vain tehopisteet 1+1=2. Jämsen ei mahtunut kauden aikana aina Pelicansin pelaavaan kokoonpanoon tai oli kokoonpanon 13. hyökkääjä. Hänen kautensa päättyi lopulta polvivammaan. Kaudella 2005–2006 hän teki 44 runkosarjaottelussa tehopisteet 9+5=14.
Jämsen siirtyi kaudeksi 2006–2007 Itävallan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Nationalligan EC Dornbirniin. Hän teki siellä 20 runkosarjaottelussa tehopisteet 8+31=39 ja oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Hän siirtyi kuitenkin kesken kauden Saksaan pelaamaan Baijerin aluesarjaa ESV Buchloen joukkueeseen. Jämsenin ura päättyi kevääseen 2007.
Jämsen on pelaajauransa jälkeen toiminut muun muassa Kiekkoreippaan D2- ja E1-junioreiden valmentajana.
Arnaud Tournant
Arnaud Pierre Armand Tournant (s. 5. huhtikuuta 1978 Roubaix) on ranskalainen ratapyöräilijä. Hän on olympiavoittaja ja 14-kertainen maailmanmestari Hän on pituudeltaan 180 cm.
Tournant voitti Sydneyn olympialaisissa 2000 kultaa joukkuesprintissä ja sijoittui viidenneksi kilometrin aika-ajossa. Ateenassa 2004 hän saavutti hopeaa kilometrin aika-ajossa ja pronssia joukkuesprintissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sai hopeaa joukkuesprintissä ja oli kuudes keirin-ajossa.
Tournant voitti kilometrin aika-ajossa maailmanmestaruuden 1998, 1999, 2000 ja 2001, sai hopeaa 2002 ja 2004 sekä pronssia 2003. Eräajon maailmanmestaruuden hän voitti 2001. Hän voitti joukkuesprintin maailmanmestaruuden 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2004, 2006, 2007 ja 2008 sekä sai hopeaa 2003. Keirin-ajossa hän oli MM-pronssilla 2006. Hän sai EM-pronssia ratapyöräilyn moniottelussa, omniumissa 2007. Nuorten MM-hopeaa hän saavutti eräajossa 1996.
Tournant alitti ensimmäisenä pyöräilijänä minuutin rajan kilometrin aika-ajossa ajalla 58,875 korkeassa ilmanalassa La Pazissa 10. lokakuuta 2001.
Laurent Gané
Laurent Jacques André Gané (s. 7. maaliskuuta 1973 Nouméa, Uusi-Kaledonia) on ranskalainen ratapyöräilijä. Hän on olympiavoittaja ja seitsenkertainen maailmanmestari. Hän on pituudeltaan 176 cm.
Gané voitti Sydneyn olympialaisissa 2000 kultaa joukkuesprintissä ja oli neljäs eräajossa. Ateenassa 2004 hän saavutti joukkuesprintissä pronssia ja sijoittui eräajossa jälleen neljänneksi.
Gané voitti eräajon maailmanmestaruuden 1999 ja 2003, saavutti MM-hopeaa 2000, 2001 ja 2004 sekä pronssia 1998. Joukkuesprintin maailmanmestaruuden hän voitti 1999, 2000, 2001 ja 2004, sai hopeaa 2003 ja pronssia 1996. Keirin-ajossa hän saavutti MM-kultaa 2003, hopeaa 2001 ja pronssia 1998.
Linnasaari (Viipuri)
Linnasaari (, , "Ostrov Tverdish") on Viipurin kaupunkiin kuuluva Suomenlahden saari, joka erottaa toisistaan Viipurinlahden ja Suomenvedenpohjan.
Noin viiden neliökilometrin laajuinen Linnasaari on pisimmillään kolmen kilometrin pituinen ja 1–2 kilometriä leveä. Sen lounaispuolella sijaitsee Sorvalin saari, jonka Linnasaaresta erottaa lähes umpeen maatunut Saunalahti. Viipurin keskustan ja Linnasaaren välissä puolestaan on kapea Linnasalmi, jossa sijaitsee pienellä saarella keskiaikainen Viipurin linna. Salmen ylittää kaksi maantiesiltaa. Lännessä Linnasaaren erottaa mantereesta Kivisillansalmi.
Viipurin asutus levisi Linnasaarelle pääosin 1700-luvun jälkipuoliskolta lähtien. Saaressa sijaitsivat Viipurin vanhat suomalaiset kaupunginosat Hiekka, Neitsytniemi, Saunalahti, Siikaniemi ja Tervaniemi. Nykyään se kuuluu Petrovskin (Петровский) kaupunginosaan. Linnasaaressa ovat lisäksi muun muassa kuuluisa Monrepos´n puisto, Pyhän Annan kruunun linnoitus, 1800-luvulta peräisin oleva Neitsytniemen kasarmialue, suomalaisten vuonna 1932 rakentama entinen Viipurin sotilassairaala sekä vuotta myöhemmin valmistunut arkkitehti Uno Ullbergin suunnittelema Viipurin maakunta-arkisto.
Vuonna 1912 aloitettiin raitiovaunuliikenne Neitsytniemen ja Viipurin keskustan välillä. Ensimmäinen siltayhteys Linnasaareen rakennettiin jo 1600-luvulla. Vuonna 1888 valmistunut puurakenteinen Linnansilta (Turun silta) korvattiin nykyisellä betonisillalla 1980. Toinen on 1960-luvulla rakennettu Petrovskin silta, joka kulkee hieman Linnansillan pohjoispuolella.
Linnasaaren kautta kulkevat nykyään Riihimäki–Pietari-rata sekä keskustasta E18-valtatielle johtava maantie, joka menee myös Sorvalin saaren halki. Vuonna 1856 valmistuneen Saimaan kanavan alkuperäinen tuloväylä kulki Linnasaaren ja kaupungin keskustan erottavan Linnasalmen kautta, mutta 1960-luvulla kanavan uudelleenrakentamisen yhteydessä se siirrettiin kiertämään saaren länsipuolelta Kivisillansalmea pitkin.
Gerd Kühr
Gerd Kühr (s. 1952 Maria Luggau) on itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Kühr opiskeli sävellystä Josef Friedrich Doppelbauerin ja orkesterinjohtoa Gerhard Wimbergerin johdolla Salzburgin Mozarteumissa vuosina 1972–79. Tämän jälkeen hän sai sävellysopetusta Hans Werner Henzeltä Hochschule für Musik und Tanzissa Kölnissä (1980–83). Hän osallistui myös orkesterinjohdon mestarikursseille, joita pitivät Sergiu Celibidache ja Hans Swarowsky. Kührin saamiin tunnustuksiin kuuluvat säveltäjien Ernst von Siemens -musiikkipalkinto (1995) ja Itävallan taidepalkinto musiikin kategoriassa (2011). Kühr on myös luonut kansainvälisen kapellimestarina ja toiminut oopperoiden korrepetiittorina Kölnissä ja Grazissa.
Kühr on sävellyksen ja musiikin teorian professori Universität für Musik und darstellende Kunst Grazissa. Hän on myös opettanut kontrapunktia ja harmoniaa Grazin yliopistossa ja vieraillut sävellyksen professorina Mozarteumissa.
Kühr nousi ensimmäistä kertaa laajan yleisön tietoisuuteen oopperallaan "Stallerhof", joka kantaesitettiin Münchenin biennaalissa vuonna 1988. Oopperan libretisti on Franz Xaver Kroetz. Lisäksi Kührin tuotantoon kuuluvat muiden muassa "Revue instrumentale et électronique" (2004/05), viulukonsertto "Movimenti" (2004/06) ja "Música pura" (2010/11).
Andrew Cruickshank (eteläafrikkalainen säveltäjä)
Andrew Cruickshank (s. 27. elokuuta 1973 Johannesburg) on eteläafrikkalainen säveltäjä. Hän sai lapsena yksityistä pianonsoiton opetusta, ja vuosina 1992–97 hän opiskeli vakuutustiedettä ja matematiikkaa Pretorian yliopistossa. Hän sai lisäksi yksityistä sävellysopetusta Stefans Grovélta 1990-luvulla ja osallistui George Crumbin pitämälle mestarikurssille Potchefstroomissa vuonna 1997.
Cruickshank on saanut maassaan useita palkintoja. Hänen teoksiinsa lukeutuvat "Bushman Woman Eats a Tsama Melon" (korkealle ihmisäänelle, klarinetille ja pianolle, 1995), "Pianotrio nro 1" (1995), "Four Pieces for Piano" (1993) ja "Wit berk het in die bos gestaan" (sopraanolle/tenorille ja pianotriolle, 2005). Cruickshank on toiminut myös pianistina ja esittänyt pääasiassa eteläafrikkalaisten säveltäjien, kuten Stefans Grovén teoksia. Hän toimi Durbanin "Daily News" -lehden musiikkikriitikkona ja perusti vuonna 2001 Gautengissa vanhan musiikin Mass Appeal -yhtyeen.
Andrew Cruickshank
Andrew Cruickshank on ollut seuraavien henkilöiden nimenä:
Gerhard Wimberger
Gerhard Wimberger (30. elokuuta 1923 Wien – 2016) oli itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän muutti vuonna 1927 Salzburgiin ja opiskeli siellä Mozarteumissa vuosina 1940–47 sävellystä Cesar Bresgenin ja Johann Nepomuk Davidin johdolla sekä orkesterinjohtoa Clemens Kraussin ja Bernhard Paumgartnerin johdolla. Hän suoritti myös työ- ja asepalveluksensa vuosina 1941–45.
Wimberger toimi uransa aikana paitsi säveltäjänä, myös kapellimestarina ja korrepetiittorina. Hän johti Mozarteumissa orkesterinjohto- ja sävellysluokkia. Hän istui vuosina 1971–91 Salzburger Festspielen johtokunnassa. Hänen saamiinsa tunnustuksiin lukeutui Itävallan valtionpalkinto sävellyksestä (1967). Hänestä tuli vuonna 1977 Baijerin taideakatemian kirjeenvaihtajajäsen, ja vuonna hänestä tuli AKM:n puheenjohtaja, jona hän toimi vuoteen 1998 saakka.
Wimberger oli kapellimestarina erikoistunut Mozartin tuotantoon ja nykyteoksiin.
Salzburger Festspiele ilmoitti 13. lokakuuta 2016 Wimbergerin kuolleen 93-vuotiaana.
Pietarin aukio
Pietarin aukio (, "Petrovskaja ploštšad", entisiltä suomalaisilta nimiltään Pyhän Annan tori ja Siikaniemen tori) on Viipurissa Linnansillan kupeessa sijaitseva aukio. Se on nimetty Pietari Suuren mukaan.
Aukio syntyi 1740-luvulla Pyhän Annan kruunun linnoituksen rakennustoiden yhteydessä. Paikassa kohtasi kolme eri suunnista tullutta tietä, jotka myöhemmin tunnettiin suomalaisilla nimillä Siikaniemenkatu (nyk. Ostrovnaja ulitsa), Haminanportinkatu ja Hiekanportinkatu. Sen ympäristöön rakennettiin armeijan esikuntarakennuksia ja upseerien asuintaloja, joita suunnitteli muun muassa venäläinen arkkitehti Karl Johann Spekle. Aukion pohjoislaidalle valmistui 1847 suomalaisen arkkitehdin Ernst Lohrmannin suunnittelema upseeritalo eli niin sanottu Mendtin talo. 1800-luvun lopulla rakennuksessa toimi venäläinen koulu ja myöhemmin Venäjän vallankumouksen aikana vuonna 1917 siellä kokoontui sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen paikalliskomitea, bolševikien pitivät majaa naapuritalossa. Vallankumouksen yhteydessä aukiolla nähtiin myös lukuisia työläisten ja sotilaiden joukkokokouksia. Suomen itsenäistyttyä Mendtin talo talo toimi upseerikerhona.
Suomen suuriruhtinaskunnan aikana aukio tunnettiin linnoituksen rakennuttajan keisarinna Annan mukaan nimettynä Pyhän Annan torina. Suomen itsenäistymisen jälkeen se nimettiin uudelleen Siikaniemen kaupunginosan mukaan. Vuonna 1912 Viipurissa aloitettiin raitiovaunuliikenne ja Siikaniemen torista tuli yksi keskustan ja Neitsytniemen kaupunginosan välillä ajetun reitin pysäkeistä. Toisen maailmansodan aikana torin rakennukset kärsivät pahoja vaurioita. Vuonna 1945 tori nimettiin uudelleen Pietarin aukioksi Pietari Suuren mukaan. Hänen patsaansa oli pystytetty aukion etelälaidalla sijainneeseen Tervaniemen puistoon (nyk. Pietarin puisto) jo vuonna 1910. Suomen sisällissodan jälkeen keväällä 1918 kaupungin vallanneet valkoiset kuitenkin siirsivät sen paikaltaan ja vuonna 1927 tilalle asetettiin Gunnar Finnen teos "Itsenäisyyden leijona".
Aukion etelälaidalla Linnansillan kupeessa oli ennen sotaa kaupungin teollisuutta ja kauppaa symbolisoinut naisfiguuri, jonka neuvostoliittolaiset korvasivat vuoteen 1960 saakka paikallaan olleella Stalinin rintakuvalla. Erinäisten patsaiden ja muistomerkkien jälkeen paikalle pystytettiin kesäkuussa 2010 amiraali Fjodor Apraksinia esittävä veistos. Samana vuonna tuli kuluneeksi 300 vuotta, kun Venäjä Suuressa Pohjan sodassa valtasi Viipurin Ruotsilta. Kesällä 2011 Pietarin aukio sai nykyisen ulkoasunsa, kun se päällystettiin punaisesta graniitista tehdyllä kivetyksellä.
Pleistoseenin ja holoseenin raja
Pleistoseenin ja holoseenin raja oli noin 11500 vuotta sitten vallinnut ajanjakso, jolloin ilmasto lämpeni kylmästä nuoremmaasta dryaskaudesta holoseeniin.
Monesti tämän katsotaan merkitsevän jääkauden päättymistä vaikka oli yhä laajoja mannerjäätiköitä.
Jossain määrin on eri tietoja siitä, milloin nuorempi dryas päättyi ja jääkauden jälkeinen lämpimämpi holoseeni alkoi. Eri lähteistä koottujen tietojen mukaan tämä olisi saattanut tapahtua 11900-11200 vuotta sitten, keskimäärin noin 11500 kalenterivuotta sitten.
Yleensä ajatellaan Grönlannin näytteiden pohjalta, että kylmä dryaskausi päättyi noin 11 640-11550 kalenterivuotta sitten noin 7 °C:n nopeaan lämpenemiseen suunnilleen 50–75 vuodessa, kolmessa 5 vuoden portaassa. Siirtyminen saattoi viedä alle 20 vuotta pölynäytteiden mukaan. Tällöin Grönlannissa alkoi sataa lunta aiempaa enemmän. Novaja Zemljan viimeinen jään eteneminen on ajoitettu aikaan 10550+-160 BP ja Jamalin niemimaan eteläosien turva alkoi syntyä 10 700 BP. Taimyrin niemimaan itäosissa puuraja siirtyi 10 500 BP 600 km pohjoiseen. Keski-Siperiassa napapiirin seuduilla syntyivät viimeiset jääkartiot 11650+-90 BP.
Saksassa Hollzmaar-järvestä tehtyjen tutkimusten mukaan angervot yleistyivät 11608 vuotta sitten. Puiden siitepölyt yleistyivät Saksassa nopeasti 11590-11522 vuotta sitten. Puolassa tehtyjen Gosciaz-järven kerrostumista tutkimusten mukaan ensimmäiset merkit lämpenemisestä olivat noin 11580 kalenterivuotta sitten. Tämän mukaan kylmän pleistoseenin ja lämpenevän preboreaalin raja oli noin 11530-11460 vuotta sitten ja kesti noin 70-80 vuotta. Ensimmäiset merkit ilmaston lämpenemisestä olivat 11580 vuotta sitten. 11550 vuotta sitten satoi talvella enemmän, kesällä vähemmän 30 vuoden ajan. Ennen varsinaista suurta lämpenemistä oli kostea lyhyt kausi noin 11525 vuotta sitten. Nopea lämpeneminen alkoi noin 11520 vuotta sitten, kun talvet lämpenivät ja kostuivat, mutta kesät kuivuivat. Alun kosteuden jälkeen kuivui pian uudelleen. Erityisen nopea hyppäys tapahtui noin 11510 vuotta sitten, mutta haapa, korte ja agervo yleistyivät.
Heinämäiset kasvit yleistyivät jo 11550 vuotta sitten. Toisessa n. 11500-11460 vuotta sitten olleessa nopeassa lämpenemisvaiheessa myös kesät lämpenivät ja ilmasto kostui. Varsinaisen preboreaalin alussa moin 11460-11390 vuotta sitten oli melko lämmintä ja kuivaa, ja tämän jälkeen lämmintä ja kosteaa. Ehkä jääjärven tyhjenemisen luoman merivirtamuutoksen aiheuttama Preboreaalin kylmä heilahdus noin 11400-11250 vuotta sitten kylmensi ja kuivatti ilmastoa vielä hetkeksi.
Saman suuntaisia ajoituksia antavat myös muita järvistä tehdyt tutkimukset. Gerzenseessä nopein lämpeneminen tapahtui 11526-11501 vuotta sitten.
On väitetty, että koko lämpeneminen olisi tapahtunut muutamassa vuodessa, ja nopean lämpenemisen uskotaan olleen paikallista. Monissa kohdin vuoden keskilämpötila nousi melko nopeasti 5 °C. Koko maapallon alueella lämpötilan nousu lienee ollut hitaampaa. Tällöin jääkauden ankarat ilmasto-olot päättyivät, mutta jää pysyi Suomessa vielä ainakin 1 000 vuotta.
Päivieni juoksu
Päivieni juoksu on Timo Tervon studioalbumi vuodelta 1989
Mercedes-Benz S-sarja (W126)
Mercedes-Benz W126 / C126 (valmistusvuodet 1979–1991) on S-sarjan Mercedes-Benz.
Auton ensiesittely tapahtui vuoden 1979 lopussa ja se oli Mercedes-Benzin lippulaiva 1981 lähtien, jolloin mallin 600/W100 valmistus loppui. W126:sta oli olemassa myös kaksiovinen Coupé-versio C126. Auton suunnittelu käynnisyi vuonna 1972, ja taloudellisuuteen oli kiinnitetty erityistä huomiota. Ilmanvastuskerroin (0,36) oli 14 % edeltävää W116-mallia alempi. Auto oli myös kevyempi kuin edeltäjänsä. Ajettavuus oli yllätyksetön. Jousitus oli suunniteltu nopeaan ajoon ja pienillä nopeuksilla se oli melko kova. Auto oli lähes äänetön nopeassakin ajossa. Kokoonsa nähden auto oli erittäin ketterä. Sisätiloissa oli mataluus oli ongelma eritysesty malleissa jossa oli kattoluukku.
Jens Fiedler
Jens Fiedler (s. 15. helmikuuta 1970 Dohna, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen ratapyöräilijä. Hän on kolminkertainen olympiavoittaja ja viisinkertainen maailmanmestari. Hän edusti aktiiviurallaan XXL-Erdgas Teamia ja Chemnitzer Polizei-Sportvereinia ja on pituudeltaan 185 cm.
Fiedler voitti olympiakultaa eräajossa Barcelonassa 1992 ja Atlantassa 1996. Sydneyssä 2000 hän saavutti pronssia eräajossa ja keirinissä ja oli seitsemäs joukkuesprintissä. Ateenan olympialaisissa 2004 hän voitti kultaa joukkuesprintissä ja oli kahdeksas keirinissä.
Fiedler voitti eräajon amatöörien maailmanmestaruuden 1991 oltuaan edellisvuonna samassa lajissa pronssilla. Eräajon MM-hopeaa hän saavutti 1997, 1998 ja 1999. Hän voitti joukkuesprintin maailmanmestaruuden 1995 ja 2003, sai MM-hopeaa 1996 ja pronssia 2002. Keirin-ajon maailmanmestaruuden hän voitti 1998 ja 1999, saavutti hopeaa 2000 ja pronssia 2001. Hän voitti eräajon nuorten maailmanmestaruuden 1988. Hän sai EM-hopeaa omnium-ajossa 1997.
Hazrat Babajan
Hazrat Babajan (k. 21. syyskuuta 1931) oli pataanitaustainen askeetti. Hän eli viimeiset vuotensa Punessa, Intiassa. Hänet tunnetaan erityisesti Meher Baban guruna.
Elämäkerroissa Babajanille esitetään erilaisia syntymäaikoja aina 1790-luvulta asti. Niitä kuten hänen varhaisia elinvaiheitaan ei ole voitu luotettavasti vahvistaa. Länsimaisilla kielillä julkaistuissa lähteissä esitetyt väitteet perustuvat hänen oppilaansa Meher Baban kertomuksiin ja myös niissä on epäjohdonmukaisuuksia. Babajanin esitetään eri lähteiden mukaan saapuneen Puneen 1903–1907. Hän eli asunnottomana puun alla Char Bawdin slummissa.
Meher Baba kertoi, että hänen isänsä arvosti Babajania mutta että tätä pidettiin myös noitana ja hulluna. Meher kävi vuosina 1913 ja 1914 keskustelemassa Babajanin luona ja kertomansa mukaan sai tältä suudelman otsalleen henkisen armon merkiksi.
Paul Brunton tapasi Babajanin vuonna 1931 muutama kuukausi ennen tämän kuolemaa, oli kuvauksensa mukaan vaikuttunut ja piti tätä aitona fakiirina.
Opel Adam
Opel Adam (tyyliteltynä ADAM) on Opelin vuodesta 2012 lähtien valmistama kolmiovinen A-segmentin automalli. Se on nimetty merkin perustajan, Adam Opelin mukaan. Adam esiteltiin ensimmäisen kerran Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2012, ja sen myynti alkoi seuraavana vuonna. Isossa-Britanniassa Adamia myydään Vauxhall-merkkisenä.
Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä Adam sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Adam perustuu samalle pohjalevylle kuin Opel Corsa. Pituutta autolla on noin 3,7 metriä. Tavaratila on kooltaan hyvin pieni, vain 170-litrainen.
Moottoriksi oli aluksi valittavissa 1,2- (70 hv) tai 1,4-litrainen (87 hv) ecoFLEX-bensiinimoottori. Vuonna 2014 valikoimaa täydensi turboahdettu 1,0 ecoFLEX 90- tai 115-hevosvoimaisena. Kaikissa moottoreissa on start/stop-järjestelmä vakiovarusteena. Voimansiirtona on viisivaihteinen manuaalivaihteisto, mutta 1,4 litran moottorin saa halutessaan viisiportaisella "Easytronic"-robottivaihteistolla varustettuna.
Adamiin on Suomessa saatavana neljä erilaista varustetasoa: Jam, Glam, Slam ja Rocks.
Värikkäänä ja muodikkaana markkinoidussa Jamissa on vakiona kuusi turvatyynyä, ESP, 16 tuuman kevytmetallivanteet, sähköikkunat edessä, mäkilähtöavustin, manuaali-ilmastointi, nahkaverhoiltu ja lämmitetty ohjauspyörä, kauko-ohjattu keskuslukitus, ajotietokone, lämmitettävät sähköpeilit, radio/CD-soitin ja Bluetooth-järjestelmä. Moottorivaihtoehdot ovat 1,2, 1,4 (vain "Easytronic") ja 1,0 (90 hv).
Ylellisenä ja hienostuneena markkinoidussa Glamissa on lisäksi mukitelineet edessä, lasikatto ja kromilista ikkunalinjassa. Glamiin on valittavissa kaikki moottorit.
Urheilullisena ja energisenä markkinoidussa Slamissa on vielä automaatti-ilmastointi, 17 tuuman kevytmetallivanteet, madallettu alusta, tummennetut takaikkunat, LED-päiväajovalot ja -takavalot sekä osittain nahkaverhoillut istuimet. Moottorivaihtoehdot ovat 1,4 (vain "Easytronic") ja 1,0 (115 hv).
Syksyllä 2014 esiteltiin maasturimaisemman näköinen Rocks. Mallissa on viidessä sekunnissa avautuva ja sulkeutuva kangaskatto sekä tummat muovilistat helmoissa ja lokasuojissa. Alustaa on nostettu puolitoista senttimetriä. Moottorivaihtoehdot ovat 1,4 (vain "Easytronic") ja 1,0 (115 hv).
Adamin tavaramerkki on lukuisat erilaiset varustepaketit, joilla autostaan voi räätälöidä persoonallisen näköisen. Autoonsa voi valita myös yksittäisiä osia eri paketeista ja yhdistellä niitä mielensä mukaan. Muokkausvaihtoehtoja on yhteensä jopa yli 30 tuhatta.
Lisävarusteena Adamiin saa suuremmista Opel-malleista tutun IntelliLink-tietoviihdejärjestelmän seitsentuumaisella kosketusnäytöllä, johon voi ladata älypuhelimen kautta monenlaisia sovelluksia – aina navigointijärjestelmästä internetradioon.
Keväällä 2014 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä urheilullinen Adam S -malli, jossa on 1,4 litran 150-hevosvoimainen turboahdettu moottori. Jousitus on säädetty urheilullisemmaksi ja kaikissa pyörissä on OPC-levyjarrujärjestelmä. Huippunopeus on 210 km/h. Adam S saapui Suomeen lokakuussa 2015.
Peniocereus
Peniocereus on pohjois- ja keskiamerikkalainen kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimi pohjautuu kreikan lankaa tarkoittavaan sanaan ja viittaa kukan rihmamaisiin heteenpalhoihin.
Suvun kasvit ovat pensasmaisia, maanmyötäisiä tai kiipeileviä ja vähähaaraisia. Juuret ovat turvonneita. Varret ovat 1-4 m korkeita, hoikkia ja uurteisia, tavallisesti kyhmyttömiä. Piikit ovat keskenään samanlaisia, tavallisesti huomiota herättäviä. Toisinaan ne ovat litistyneet varren pintaa vasten ja ovat lyhyitä. Kukat sijaitsevat varren päässä tai tavallisemmin sivulla ja ovat tavallisesti kookkaita, usein valkoisia. Kasvit kukkivat joko yöllä tai päivällä lajista riippuen. Kukkapohjuksessa on tavallisesti ryhmittäin sukasia ja piikkejä. Hedelmä on mehevä, päärynämäinen, munamainen tai pitkänomainen, suippokärkinen. Väriltään se on punainen, ja sen pintapiikit tai sukaset karisevat ennemmin tai myöhemmin. Siemenet ovat leveän soikeita ja mustia.
Lajit kasvavat Yhdysvaltojen lounaisosassa, Meksikossa ja Keski-Amerikassa.
Suvussa "Peniocereus" on 18 lajia:
Party Rock Anthem
Party Rock Anthem on yhdysvaltalaisen dancepopmusiikkituottajaduo LMFAO:n kappale, jolla myös vierailee brittiläislaulaja Lauren Bennett sekä yhdysvaltalainen musiikkituottaja GoonRock. Se julkaistiin heidän toisen, Sorry for Party Rocking-studioalbumin ensimmäisenä singlenä vuonna 2011. Kappale interpoloi Rick Rossin kappaleen "Hustlin" sanoja. "Party Rock Anthem" on tällä hetkellä listattu Billboard Hot 100-listan kaikkien aikojen viidenneksi parhaimmaksi kappaleeksi listavuosilta 1958-2013.
Kappale pääsi singlelistan kärkeen Australiassa, Islannissa, Belgiassa, Brasiliassa, Kanadassa, Tanskassa, Ranskassa, Saksassa, Irlannissa, Uudessa-Seelannissa, Sveitsissä, Isossa-Britanniassa sekä Yhdysvalloissa. Se myös pääsi viiden parhaimman joukkoon Suomessa, Norjassa ja Italiassa. Maailmanlaajuisesti se oli vuoden 2011 kolmanneksi myydyin digitaalinen single 9,7 miljoonan kopion myynnillä. Se on myös Australian historiassa valtion myydyin kappale ja Yhdysvaltain historian kolmanneksi myydyin digitaalinen kappale.
"Party Rock Anthem" on pääosin elektronista sävellystä. Liitettynä vuonna 2012 julkaistuun elokuvaan "21 Jump Street" se voitti MTV Movie Awardin kategoriassa "Paras musiikki". Kappale voitti myös kategoriassa "Suosikkikappale" vuoden 2012 Nickelodeon Kids’ Choice -palkintogaalassa.
Lázaros Christodoulópoulos
Lázaros Christodoulópoulos (; s. 19. joulukuuta 1986 Thessaloniki) on kreikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Sampdoriaa lainalla saman sarjan Hellas Veronasta. Molempijalkaisen Christodoulópouloksen pelipaikka on keskikenttä tai laitahyökkääjä. Hän pelaa myös Kreikan jalkapallomaajoukkueessa. Aivan kuten Christodoulópouloksen maajoukkuetoverilla Sokratis Papastathopoulosilla, myös hänellä lukee pelipaidassa etunimi pitkän sukunimen sijasta.
Christodoulópouloksen kasvattajaseura on PAOK FC. Hän edusti seuran ykkösjoukkuetta vuodet 2005-2008. Vuonna 2008 Christodoulópoulos siirtyi Panathinaikos FC:hen. Kaudella 2009-2010 hän voitti seurassa Kreikan Superliigan ja Kreikan cupin. Kaudella 2010-11 hän pelasi seuran kanssa myös Mestareiden liigaa.
Tammikuussa 2013, yli viiden Panathinaikos-kauden jälkeen Christodoulópoulos siirtyi ensimmäistä kertaa urallaan ulkomaille, Serie A-seura Bologna FC:hen. Hän debytoi seurassa saman vuoden helmikuussa. Christodoulópoulos esiintyi edukseen seurassa ja kesällä 2014 Bolognan pudottua Serie B:hen ja Christodoulópouloksen pelattua hyvät MM-kisat, hän siirtyi Serie A -seura Hellas Veronaan. Hän pelasi kaudella 2014–2015 seurassa 22 ottelua tehden yhden osuman. Kaudeksi 2015–2016 Christodoulópoulos siirtyi lainalle saman sarjan Sampdoriaan.
Christodoulópoulos on pelannut Kreikan nuorten maajoukkueissa. Debyytti Kreikan jalkapallomaajoukkueessa tapahtui helmikuussa 2008 harjoitusottelussa Tšekkiä vastaan. Maajoukkueuran avausmaali syntyi MM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan vuonna 2013. Christodoulópoulos kuului Kreikan ryhmään vuoden 2014 MM-kisoissa, Brasiliassa, jossa hyvin peliaikaa saanut keskikenttäpelaaja kuului joukkueen parhaimmistoon, kun se eteni sensaatiomaisesti 16 parhaan joukkoon.
Erin Hartwell
Erin Wesley Hartwell (s. 1. kesäkuuta 1969 Philadelphia) on yhdysvaltalainen ratapyöräilijä. Hän on olympia- ja MM-mitalisti. Hän on pituudeltaan 182 cm.
Hartwell saavutti miesten kilometrin aika-ajossa olympiapronssia Barcelonassa 1992 ja -hopeaa Atlantassa 1996. Hän kuului kymmenenneksi sijoittuneeseen Yhdysvaltojen joukkueeseen joukkuetakaa-ajossa Sydneyssä 2000.
Hartwell saavutti kilometrin aika-ajossa MM-hopeaa 1994 sekä pronssia 1995 ja 1996. Joukkuesprintissä hän sai MM-pronssia 1995. Pan-Amerikan kisoissa hän sijoittui kilometrin aika-ajossa toiseksi 1991, 1995 ja 1999.
Angel in Blue Jeans
Angel in Blue Jeans on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Trainin kappale heidän seitsemänneltä, "Bulletproof Picasso"-studioalbumilta. Kappaleen sanoittivat Pat Monahan, Amund Bjørklund sekä Espen Lind ja sen tuottivat kaksi jälkimmäistä henkilöä yhdessä Butch Walkerin kanssa. Se julkaistiin albumin johdantosinglenä 9. kesäkuuta 2014.
Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo koki ensiesityksensä 14. heinäkuuta 2014 yhtyeen omalla YouTube-kanavalla ja se julkaistiin virallisesti heidän VEVO-kanavalla 15. heinäkuuta 2014.
Sirpa (kappale)
Sirpa on suomalaisen muusikon Arttu Wiskarin kappale hänen kolmannelta albumiltaan "Sirpaleet" vuodelta 2014. Wiskari laulaa kappaleen yhdessä Ulpun kanssa. Kappaleen sanoitukset kertovat miehestä ja naisesta, joiden elämä muuttui huonoksi heidän ostettuaan talon maalta. Wiskari kertoi itse kappaleen saaneen alkunsa kahdesta tositapahtumasta, jotka eivät liittyneet mitenkään toisiinsa.
Monille kappale on tuonut mieleen Leevi and the Leavingsin ja kappaletta on haukuttu myös kopioksi Kappale sai "Rumban" arvostelussa moitteita Leevi and the Leavings -vaikutteista: "Se ei ole tribuutti, se ei ole edes pastissi, vaan historian hävyttömin plagiaatti". Myös Savon Sanomat kutsui kappaletta "härskiksi " lainailuksi: "Näin täsmällinen kloonausyritys vaatii jo melkoista pokkaa."
Kappale nousi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalle yhdeksän, virallisen latauslistan sijalle kolme ja radiolistan sijalle 14. Sen musiikkivideota on katsottu yli kahdeksan miljoonaa kertaa. Videolla esiintyvät näyttelijät Mona Kortelampi ja Jyrki Könnömäki.
Bulletproof Picasso
Bulletproof Picasso on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Trainin seitsemäs studioalbumi. Sen julkaisi Columbia Records kansainvälisesti 12. syyskuuta 2014. Yhdysvalloissa julkaisu kuitenkin tapahtui vasta 16. syyskuuta 2014. Se on saatavilla CD:nä, vinyylinä sekä digitaalisesti ladattavana. Se on yhtyeen ensimmäinen albumi ilman rumpalia sekä yhtyeen perustaja Scott Underwoodia, joka erosi yhtyeestä ennen levyn nauhoitusta. Tuottajat olivat seuraavat: Azeem, Espionage, Greg Kurstin, Jake Sinclair, Butch Walker ja Whams.
FIFA 2001
FIFA 2001 on EA Sportsin vuonna 2000 kehittämä ja julkaisema jalkapalloaiheinen videopeli ja FIFA-pelisarjan kahdeksas osa. Se julkaistiin marraskuussa 2000. Peli on saatavilla PlayStationille, PlayStation 2:lle ja Microsoft Windowsille. Pelin uutuuksia ovat muun muassa uudet kuvakulmat ja vaikuttavammat säätehosteet. Se sisältää 15 kansallista liigaa ja yli 50 maajoukkuetta. Pelin pääkansikuvana on Edgar Davids.
Pelissä on 15 kansallista liigaa, jotka ovat:
FS Lapérouse (1877)
Lapérouse oli Ranskan laivaston vuonna 1877 vesillelaskettu Lapérouse-luokan risteilijä.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 23. kesäkuuta 1875. Alus laskettiin vesille 5. marraskuuta 1877 ja se otettiin palvelukseen helmikuussa 1880.
"Lapérouse" haaksirikkoutui 31. heinäkuuta 1898.
Pro Evolution Soccer 2015
Pro Evolution Soccer 2015 (eli PES 2015 tai World Soccer:Winning Eleven 2015 vain Aasiassa) on PES Productionsin kehittämä ja Konamin julkaisema jalkapalloaiheinen videopeli ja Pro Evolution Soccer -pelisarjan neljästoista osa. Peli julkaistiin marraskuussa 2014. PES 2015 on julkaistu Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle, PlayStation 4:lle, Xbox Onelle ja Xbox 360:lle. Pelissä on 12 liigaa, joista osa on lisensoituja. Lisäksi peli sisältää paljon lisenssittömiä seurajoukkueita ja yli 80 maajoukkuetta, joista suurin osa on lisenssittömiä. PES 2015:n pahin kilpailija on edellisten pelien tapaan FIFA 15. Oikeita pelaajia on enemmän kuin edellisissä versioissa.
Moonlight Shadow
”Moonlight Shadow” on brittiläisen multi-instrumentalisti Mike Oldfieldin kappale, joka julkaistiin hänen kahdeksannen studioalbuminsa "Crisesin" toisena singlenä toukokuussa 1983. Kappaleella esiintyy laulajana skotlantilainen Maggie Reilly, joka oli aloittanut yhteistyön Mike Oldfieldin kanssa vuonna 1980. ”Moonlight Shadow” on Oldfieldin uran menestynein kappale, joka saavutti singlelistojen kärkisijoja ympäri Eurooppaa.
Merilintu
Merilinnut ovat lintuja, jotka ovat sopeutuneet elämään meriympäristöissä. Vaikka merilintujen elintavat, käyttäytyminen ja fysiologia suuresti vaihtelevat, niiden kehityksessä on esiintynyt huomattavaa konvergenttia evoluutiota, kun samat ympäristön asettamat haasteet ja ekologiset lokerot ovat johtaneet samanlaisiin adaptaatioihin.
Merilinnut eivät muodosta taksonomista tasoa, vaan merilintuja on useissa eri heimoissa.
Yleensä ottaen merilinnut elävät kauemmin, pesivät myöhemmin ja tuottavat vähemmän poikasia kuin muut linnut mutta ne uhraavat paljon aikaa jälkeläisiinsä. Useimmat lajit pesivät yhdyskunnissa, joiden koko voi vaihdella muutamista kymmenistä miljooniin lintuihin.
Monet merilinnut harhautuvat rannikoille vain voimakkaiden myrskyjen yhteydessä.
Merilintujen elinkaari on hyvin erilainen kuin maalla elävien lintujen elinkaari. Useimmat lajit munivat vain kerran vuodessa, mikäli eivät menetä ensimmäisellä kerralla hautomiaan, ja monet lajit (kuten ulappalinnut ja suulat) munivat vain yhden munan vuodessa.
Useimpien lintujen tapaan merilinnut lähtevät muuttolennolle pesimäkauden jälkeen. Muutkin lajit suorittavat päiväntasaajan yli ulottuvia muuttolentoja, niin pohjoisesta etelään kuin etelästä pohjoiseenkin. Pesimäkauden jälkeen Meksikon Baja Californian kaunotiirapopulaatiosta osa muuttaa pohjoiseen keski-Kalifornian rannikkoalueille, kun taas osa muuttaa kauemmas etelään Perun ja Chilen rannikoille.
Jönköpingin bussiturma
Jönköpingin bussiturma sattui sunnuntaina Pyhän Siegfriedin päivänä 15. helmikuuta 1976 Ruotsissa. Scania CR 145 -tyyppinen linja-auto oli tilausajona tehdyllä matkalla valtatiellä 40 Göteborgista Tranåsiin. Autossa oli 42 matkustajaa, joista pääosa oli eläkeläisiä. Yllättäen auton takarenkaat syttyivät tuleen Jönköpingin länsipuolella, ja tuli levisi räjähdysmäisesti. Auto tuhoutui täydellisesti, ja palo surmasi 15 matkustajaa, joita ei ehditty saada tarpeeksi nopeasti autosta. Lisäksi noin kymmenen matkustajaa loukkaantui. Kuolleet matkustajat menehtyivät muoviaineksen palamisesta syntyneeseen syanidipitoiseen myrkylliseen kaasuun. Onnettomuusauto oli täyttänyt ruotsalaiset paloturvallisuusstandardit. Onnettomuus oli tuhoisin Ruotsissa sitten vuoden 1948. Tapauksen jälkeen ruotsalaiset viranomaiset joutuivat tiukentamaan paloturvallisuusmääräyksiään.
Aleksei Mitro
Aleksei Mitro (joskus muodossa Aleksi Mitro), vuoteen 1918 Mitrofanoff () oli suomalainen kauppaneuvos, liikemies ja tehtailija.
Aleksei Mitron sukujuuret ovat Vienan Karjalassa, Uhtuan pitäjän Enonsuussa. Mitron isoisän isä oli rikkaudestaan kuuluisa Enonsuun Dmitrei, jonka mainitsi mm. Elias Lönnrot. Mitron isä oli entinen laukkukauppias Ivan Mitrofanoff, jolla oli kauppaliikkeitä ympäri Pohjoismaita, ja äiti laihialainen Maria o.s. Hukka. Mitron sisaruksia olivat tohtori-insinööri Benjam Mitro ja sairaanhoitaja Maria von Pfaler.
Mitro opiskeli Laihian Isonkylän kansakoulussa, Vaasan ruotsalaisessa koulussa ja Pietarin yksityisessä 
kauppakoulussa. Hän aloitti uransa hoitamalla isänsä sekatavarakauppoja. Aleksei Mitro harjoitti myös laajaa 
turkiskauppaa. Hänen kauppapalvelijansa olivat pääosin vienankarjalaisia. Vuonna 1903 Mitro muutti Jyväskylään, 
missä perusti ison kankaiden tukku- ja vähittäisliikkeen. Myöhemmin hän perusti Jyväskylään pukutehtaan ja ompelimon. Mitro omisti kumppaneineen Tikkakosken Rauta- ja Puuteollisuus Oy:n, josta tuli sittemmin Oy Tikkakoski Ab. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1942.
Aleksei Mitro oli Laihian nuorisoseuran ja Vienan Karjalaisten liiton yksi perustajajäsenistä. Vuoteen 1936 saakka 
hän oli liiton seuraajan, Karjalan Sivistysseuran, puheenjohtaja, ja vuodesta 1936 sen kunniajäsen.
Lehes, Pertti. "Aleksei Mitro, karjalainen kauppias ja yhdistysmies". KSS, 1986.
Linjatiikeritetra
Linjatiikeritetra ("Hydrocynus vittatus") on tetrakaloihin kuuluva kala, joka on levinnyt laajalle alueelle Saharan eteläpuolisen Afrikan suuriin jokiin ja järviin. Lajin yksilöt ovat hopeisen värisiä, ja niiden suussa on 16 terävää hammasta. Koiraat ovat noin 50 senttimetrin ja naaraat jopa 70 senttimetrin mittaisia. Linjatiikeritetralle kelpaa ravinnoksi mikä tahansa saatavissa oleva kala.
Linjatiikeritetranaaraat ja -koiraat ovat samannäköisiä, mutta naaraat kasvavat jopa yli 70 senttimetriä pitkiksi, kun koiraat jäävät noin 50-senttisiksi. Suurin kalastettu yksilö on ollut 15,5 kilogramman painoinen. Kalan vartalo on sukkulamainen. Sen evät ovat teräväkärkiset ja peräevä selvästi haarukkamainen. Pää on iso, ja kummassakin vahvassa leuassa on kahdeksan ulkonevaa ja terävää hammasta.
Nuoret linjatiikeritetrat ovat hopeisia, ja vartalon pitkittäiset juovat alkavat näkyä noin 50 millimetriä pitkillä kaloilla. Täyskasvuisetkin yksilöt ovat hopeisia, mutta niiden selät ovat sinertävän kiiltäviä ja niiden kyljissä on mustia juovia. Rasvaevä on musta, ja perävän väritys vaihtelee keltaisesta verenpunaiseen. Myös muut evät ovat kelta-punaisia.
Linjatiikeritetra elää makeissa vesissä suurimmassa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Länsi- ja Keski-Afrikassa sitä tavataan Senegal-, Ouémé-, Niger-, Cross-, Sanaga- ja Kongojokien vesistöissä sekä Tšadjärven valuma-alueella. Koillisesta Afrikasta lajia on tavattu Valkoisesta-Niilistä ja Sinisestä-Niilistä sekä Niilistä aina Nasserjärvelle asti. Itä-Afrikassa linjatiikeritetra elää Tanganjikajärvessä ja sen merkittävimmissä laskujoissa, Albertjärvessä, Turkanajärvessä, Rukwajärvessä, Rufigi- ja Ruahajoissa sekä Shirejoen alajuoksulla. Eteläisessä Afrikassa lajia esiintyy Sambesin, Okavangon, Saven, Limpopon ja Pongolan valuma-alueilla (ei kuitenkaan Sambesin sivujoessa Kafuessa eikä Malawijärvessä).
Linjatiikeritetra suosii lämpimiä ja hapekkaita vesiä, ja se elää pääasiassa suurissa joissa ja järvissä.
Linjatiikeritetra saalistaa mitä tahansa kaloja, joita on saatavilla. Sen pääsaaliskaloja ovat "Brycinus"-, "Micralestes"-, "Barbus-" ja "Limnothrissa"-sukujen kalat. Lisääntyminen tapahtuu yleensä joka vuosi muutamien päivien aikana yleensä joulu-tammikuussa, kun sateet ovat kasvattaneet jokien virtausta. Linjatiikeritetrat vaeltavat lisääntymisaikana jokien yläjuoksuille ja pienempiin virtoihin, joissa naaras laskee suuren määrän munia matalassa vedessä ruohon korsien tai muiden veden alla olevien kasvien joukkoon. Nuoret yksilöt elävät kasvillisuuden suojissa, kunnes tulvavesi pakottaa ne sieltä pois.
Ranskan Togomaa
Ranskan Togomaa oli Ranskan siirtomaa Länsi-Afrikassa vuosina 1916–1960. Ranska ja Britannia aloittivat hyökkäyksen Saksan protektoraattina olleeseen Togomaahan 26. elokuuta 1914 ja valtasivat alueen viidessä päivässä.
Vuonna 1916 Togomaa jaettiin Ranskan ja Britannian hallintoalueiksi. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alueesta tuli virallisesti Kansainliiton mandaattialue, joka jaettiin Ranskan ja Britannian kesken. Brittiläisestä Togomaasta tuli myöhemmin osa Ghanaa, ja Ranskan Togomaa itsenäistyi vuonna 1960 Togon tasavallaksi.
FS D’Estaing (1879)
D'Estaing oli Ranskan laivaston vuonna 1879 vesillelaskettu Lapérouse-luokan risteilijä.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1877. Alus laskettiin vesille vuonna 1879 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1881.
"D'Estaing" poistettiin alusluettelosta vuonna 1901.
FS Nielly (1880)
Nielly oli Ranskan laivaston vuonna 1880 vesillelaskettu Lapérouse-luokan risteilijä.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1876. Alus laskettiin vesille vuonna 1880 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1882.
"Nielly" poistettiin alusluettelosta vuonna 1902.
FS Primauguet (1882)
Primauguet oli Ranskan laivaston vuonna 1882 vesillelaskettu Lapérouse-luokan risteilijä.
Alus tilattiin Rochefortin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1876. Alus laskettiin vesille vuonna 1882 ja se otettiin palvelukseen maaliskuussa 1884.
"Primauguet" poistettiin alusluettelosta vuonna 1901.
Serranochromis angusticeps
Serranochromis angusticeps on keskisen ja eteläisen Afrikan joissa ja järvissä elävä kirjoahven.
"Serranochromis angusticeps" on vartalo on voimakkaasti sivuilta litistynyt. Sillä on suuri suu, ja se on 40–55 asteen kulmassa. Suussa on suhteellisin pieniä ja kartomaisia hampaita. Molempien sukupuolien päässä ja vartalossa on punaisia täpliä. Täysikasvuisten koiraiden pää on kirkkaan keltainen. Pyrstö- ja selkäevä ovat sini-harmaita, ja niissä on tummanruskeita täpliä. Peräevä on kellertävä.
"Serranochromis angusticeps" -lajia tavataan Kongosta, Namibiaan ja Botswanaan. Sitä tiedetään elävän Keskisessä Afrikassa Luapula- ja Lufirajoissa sekä Eteläisessä Afrikassa Sambesi-, Cunene-, Okavango- ja Kafuejoista.
Bouvines-luokka
Bouvines-luokka oli Ranskan laivaston kahden aluksen muodostama rannikkopanssarilaivaluokka. Alusluokka muistutti edeltänyttä Jemmapes-luokkaa, mutta sen etukansi oli jatkettu päämastoon saakka ja alusten pääaseistusta oli kevennetty 13,5 tuumasta 12 tuumaan.
Alusluokan suunnitteli de Bussy ja Opin. "Amiral Tréhouartilla" oli ainoastaan yksi savuhormi. Luokan alukset tilattiin 18. joulukuuta 1890.
Linnasalmi
Linnasalmi (, "Krepostnoij proliv") on Viipurissa sijaitseva salmi, joka erottaa toisistaan Suomenlahteen kuuluvat Viipurinlahden ja Suomenvedenpohjan sekä Linnasaaren ja Viipurin vanhan kaupunkikeskustan. Noin kilometrin pituisessa ja enimmillään parinsadan metrin levyisessä salmessa on myös pieni saari, jossa sijaitsee keskiaikainen Viipurin linna.
Linnasalmen ja Viipurin kaupunginniemen yhdistää kaksi siltaa, vuonna 1980 rakennettu Linnansilta ja 1960-luvulla valmistunut Pietarinsilta. Ensimmäinen siltayhteys rakennettiin Linnansillan kohdalle jo 1600-luvulla ja nykyistä betonisiltaa edelsi vuonna 1888 käyttöön otettu puurakenteinen silta. Salmen länsirannalla Linnasaaressa olivat Viipurin vanhat suomalaiset kaupunginosat Siikaniemi ja Tervaniemi sekä tänä päivänäkin näkyvissä olevia Pyhän Annan kruunun linnoitteita. Linnasalmen itärannalla toimivat aikoinaan Viipurin satamaan kuuluneet Etelä- ja Pohjoissatama. Nykyään keskustan puoleinen ranta on lähinnä puistokatuna, salmen eteläosassa sijaitsee vielä jonkin verran Viipurin sataman toimintoja.
Vuonna 1856 perustetun Saimaan kanavan alkuperäinen tuloväylä kulki Linnasalmen kautta, mutta 1960-luvulla tehtyjen uudisrakennustöiden yhteydessä se siirrettiin Kivisillansalmeen Linnasaaren länsipuolelle.
Ibrahim Abboud
El-Ferik Ibrahim Abboud (26. lokakuuta 1900 Muhammad Qawl, Sudan – 9. syyskuuta 1983 Khartum) oli sudanilainen poliitikko, joka johti Abdullah Khalilin siviilihallinnolta vallan kaapannutta sotilasryhmää 18. marraskuuta 1958. Hän pysyi sotilasjuntan johdossa lokakuun loppuun 1964 saakka, toimi sitten pari viikkoa presidenttinä kunnes vetäytyi vallasta. Hänen epäonnistumisensa johtui muun muassa siitä, ettei hän väkivaltaisista toimenpiteistään huolimatta kyennyt taltuttamaan Sudanin eteläosan uskonnollisia ja etnisiä kapinaliikkeitä, jotka vastustivat Abboudin islamilaistamispyrkimyksiä.
Sotilaskasvatusten saanut Abboud ylennettiin kenraalimajuriksi 1954. Hän ei aiemmin ollut osallistunut politiikkaan, mutta nousi valtaan sotilasvallankaappauksen myötä. Erityisesti kaupunkilaisten ja virkamiesten epäsuosiossa ollut Abboud tunnettiin kannattajien keskuudessa ”hyväntahtoisena diktaattorina”, joka muun muassa neuvotteli Egyptin Nasserin kanssa sopimuksen Niilin veden käytöstä.
Paavo Uotila
Paavo Uotila (4. huhtikuuta 1881 Urjala – 25. marraskuuta 1964 Urjala) oli suomalainen arkkitehti. Hän suunnitteli useita pääasiassa jugend-tyylisiä rakennuksia Viipuriin.
Uotilan vanhemmat olivat maanviljelijä Frans Wilhelm Uotila ja Hilma Juhontytär Mattila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 Tampereen lyseosta ja valmistui arkkitehdiksi 1906 Polyteknillisestä opistosta. Uotila työskenteli aluksi eri arkkitehtitoimistoissa, kunnes hänet 1912 valittiin Viipurin kaupunginarkkitehdiksi Johan Blomqvistin jälkeen. Tässä virassa hän oli vuoteen 1928 saakka. Uotila suunnitteli Viipuriin kouluja, sairaaloita ja muita kunnallisia laitoksia ja lisäksi yhteensä 22 kerrostaloa. Hän suunnitteli joitakin rakennuksia myös Lahteen ja Sortavalaan. Rakennukset edustivat tyylillisesti aluksi jugendia ja myöhemmin 1920-luvun klassismia.
Uotilan hankki Viipurista lähdettyään Kankaanpään tilan Urjalasta ja rakensi sinne itselleen kaksikerroksisen asuintalon luonnonkivisine julkisivuineen. Hän suunnitteli myös Urjalan Säästöpankin talon ja useita huviloita yksityishenkilöille. Viipurin kaupunginarkkitehtina häntä seurasi Väinö Keinänen.
Cyrille Adoula
Cyrille Adoula (1922–1978) oli kongolainen poliitikko, joka toimi Kongon demokraattisen tasavallan pääministerinä 1961–1964.
Adoula aloitti uransa ammattiyhdistysliikkeessä. Yhdessä Patrice Lumumban kanssa Adoula perusti 1958 Belgian Kongon ensimmäisen poliittisen puolueen "Mouvement National de Congo". Hänen ja Lumumban välille tuli kuitenkin pian välirikko. Syksyllä 1960 Adoulasta tuli sisä- ja puolustusministeri, sitten Lumumban murhan jälkeen pääministeri vuosiksi 1961–1964. Adoula toimi sen jälkeen suurlähettiläänä Brysselissä ja Washingtonissa ja lyhyesti ulkoministerinä 1969–1970.
FS Bouvines (1892)
Bouvines oli Ranskan laivaston vuonna 1892 vesillelaskettu Bouvines-luokan rannikkopanssarilaiva.
Alus tilattiin 18. joulukuuta 1889 La Seyne sur Meristä Forges et Chantiers de la Méditerranéelta ja sen köli laskettiin 30. syyskuuta 1890. Alus laskettiin vesille 29. maaliskuuta 1892 ja se otettiin koeajoihin 15. lokakuuta 1894 Toulonissa, mutta koeajot keskeytettiin kone- ja kattilahuoneiden lämpötilaongelmien vuoksi. Viralliset koeajot järjestettiin kesällä 1895. Tykistökoeammunnoissa 23. heinäkuuta 48 millimetrin tykin lukko petti surmaten yhden ja haavoittaen kuolettavasti luutnantti Espinassyä sekä haavoittaen kontra-amiraali Chateauminoisia ja luutnantti Fatouta. Alus otettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1895.
Alus lähti 13. tammikuuta 1896 Toulonista Brestiin, jonne se saapui 22. tammikuuta. Se sijoitettiin pohjoisen laivueen 2. viirikön lippulaivaksi 1. helmikuuta.
Alus sijoitettiin reserviin 1. tammikuuta 1907 Cherbourgissa. Se palautettiin palvelukseen 13. huhtikuuta 1910 kanaalin laivueen kommodorin lippulaivaksi.
Pilosocereus
Pilosocereus on kaktuskasvien heimoon kuuluva suku. Tieteellinen nimi tulee latinankielisestä sanasta pilosus 'karvainen'.
Suvun kasvit ovat pensastavia tai puumaisia, tavallisesti tyvestään haarovia, jopa kymmenmetrisiksi kasvavia. Varsi on vihreä, harmaa tai vahansininen, tavallisesti sileä ja sisältää paljon limaa. Uurteita siinä on 3-30. Piikkiryhmissä (areoleissa) on huopamaista karvoitusta ja varren latvan tuntumassa runsaasti jopa viiden sentin mittaista villakarvaa sekä vaihtelevanlaisia piikkejä. Kukat avautuvat iltaisin ja ovat putkimaisia tai kellomaisia, lepakkojen pölyttämiä. Väriltään ne ovat kalpean vaaleanpunaisia tai valkoisia, kooltaan 2-7 cm leveitä. Hedelmä on pallomainen, joskus päältä painunut, sileä, mustuva, tavallisesti riippuva, avautuva, ja siinä on jäljellä kuihtuneita kehälehtiä. Siemenet ovat tummanruskeita tai mustia.
"Pilosocereus"-suvun lajit kasvavat Meksikossa, Karibian alueella ja trooppisessa Amerikassa.
Suvun lajeja on 37, niistä yksi on syntynyt luontaisesti kahden toisen risteymänä.
Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9
Kulttuuritalo Martinus
Kulttuuritalo Martinus on Vantaan Martinlaaksossa sijaitseva, vuonna 1987 valmistunut konsertti- ja kulttuuritalo, joka tarjoaa tiloja erilaisille tapahtumille kokouksista ja seminaareista musiikki- ja kulttuuritilaisuuksiin. Se on rakennuskokonaisuutta, jonka pääkäyttäjiä ovat Martinlaakson lukio ja Kauppiaitten kauppaoppilaitos Mercuria. Martinus on Vantaan kulttuurielämän päänäyttämö. Se oli vuonna 1974 perustetun Vantaan kaupungin ensimmäinen uusi kulttuurirakennus.
Katsomopaikkoja kulttuurisalin pääsalissa eli Martinus-salissa on noin 440 henkilölle, joista kuusi on invalidipaikkaa. Remontoidut tilat avautuvat käyttöön jälleen lokakuussa 2016. Konserttitalon lämpiöön mahtuu noin sata henkeä; tila soveltuu myös pienimuotoisiin konsertteihin ja muihin tapahtumiin. Talossa työskentelee n. 10 henkilöä vakituisesti.
Martinus-salin akustiikan on suunnitellut Heikki T. Tuominen. Hyvän akustiikan ansiosta salissa on tehty monia nauhoituksia äänitteitä varten sekä tv-tallennuksia. Martinus on Vantaan viihdeorkesterin kotisali.
Kulttuuritalon seinällä on tiilireliefityö (1994), jonka on suunnitellut arkkitehti Reijo Perko. Lämpiössä on Taisto Raudan veistossommitelma "Vastavirtaan ui lohen suku".
Kulttuuritalo Martinuksen johtajana toimii 1.8.2017 lähtien Christian Sandström. Talon ensimmäisenä toiminnanjohtajana 1986–1996 toimi Harri Saksala.
Dipa Nusantara Aidit
Dipa Nusantara Aidit (30. heinäkuuta 1923 – 22. marraskuuta 1965) oli indonesialainen poliitikko. Hän johti Indonesian kommunistista puoluetta (PKI) vuodesta 1951 alkaen ja nosti sen maailman kolmanneksi suurimmaksi kommunistipuolueeksi Neuvostoliiton ja Kiinan kommunistisen puolueen jälkeen. Vuonna 1965 PKI:lla oli 3,5 miljoonaa jäsentä ja noin 20 miljoonaa kannattajaa. Aidit toimi yhteistyössä presidentti Sukarnon demokraattisesti johdetun hallinnon kanssa, ettei joutuisi konfliktiin muslimien tai armeijan kanssa. Hänet surmattiin vuoden 1965 vallankaappausyrityksen jälkiselvittelyn yhteydessä.
Aidit liittyi kommunistipuolueeseen 1943 ja tuli sen pääsihteeriksi 1954. Parlamenttiin hän nousi 1956. Kesällä 1963 Aidit pyrki välittämään Neuvostoliiton ja Kiinan kansantasavallan välisessä ideologisessa kiistassa. Hänen itsensä katsottiin olevan aatemaailmaltaan lähempänä Pekingiä kuin Moskovaa. Aiditin johdolla Indonesian kommunistit vastustivat Malesian liittovaltion muodostamista.