hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Andrei Makarov (jääkiekkoilija)
Andrei Makarov (s. 20. huhtikuuta 1993) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa kaudella 2017–2018 KHL-seura Neftehimik Nižnekamskissa.
Makarov on pelannut juniorikiekkoa QMJHL-joukkue Lewiston Maineaicsissa ja WHL-joukkue Saskatoon Bladesissa. Hän edusti Venäjän nuorten maajoukkuetta nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2012 ja 2013 voittaen hopeaa ja pronssia. 14. syyskuuta 2012 Buffalo Sabres kiinnitti varaamattoman vapaan agentin Makarovin kolmivuotisella tulokassopimuksella, mutta hän jatkoi pelaamistaan Saskatoonissa. Makarov palkittiin kauden 2012–2013 päätteeksi Hap Emms Memorial Trophylla ollen paras maalivahti Memorial Cupin turnauksessa 2013. 115 pelaamassaan WHL-pelissä Makarov sai saldokseen 66–38–7, torjuntaprosentin 91,6 ja päästettyjen maalien keskiarvon 2,80. Lisäksi hän pelasi yhdeksän nollapeliä.
Makarov teki ammattilaisdebyyttinsä 1. marraskuuta 2013 ECHL:ssä Fort Wayne Kometsin paidassa, jossa pelasi kaudella 2013–2014 31 ottelua saldolla 15–11–4 ja torjuntaprosentilla 90,6. Päästettyjen maalien keskiarvo oli 2,79. 17. maaliskuuta 2014 hänet kutsuttiin AHL:ään Rochester Americansiin, jossa hän pelasi kuusi ottelua ennen uransa ensimmäistä NHL-komennusta Buffalo Sabresiin.
Bakun katurata
Bakun katurata (virallisesti Baku City Circuit, ) on katurata Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa.
Radalla ajettiin ensimmäistä kertaa kaudella Formula 1 -sarjan Euroopan Grand Prix. Kilpailun vahvisti joulukuussa 2013 Formula 1 -sarjan silloinen johtaja Bernie Ecclestone. Lokakuussa 2014 julkaistiin kuusikilometrinen vastapäivään kulkeva rata, joka kulkee Bakun katuja pitkin. Radalla on 20 mutkaa, ja sen on suunnitellut saksalainen arkkitehti Hermann Tilke.
Kolmas pyörä (vuoden 1957 elokuva)
Kolmas pyörä () on vuonna 1957 ensi-iltansa saanut Mark Robsonin ohjaama yhdysvaltalais-brittiläinen romanttinen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Ava Gardner, Stewart Granger ja David Niven. "Kolmas pyörä" kertoo kahden miehen ja naisen välisestä kolmiodraamasta heidän joutuessaan haaksirikon takia autiolle saarelle.
"Kolmas pyörä" perustuu André Roussinin näytelmään "La petite hutte" (1947), jonka pohjalta Nancy Mitford teki englanninkielisen sovituksen. Sovituksen pohjalta F. Hugh Herbert laati elokuvan käsikirjoituksen. Roussinin "La petite hutte" -näytelmä perustuu taas Carles Soldevilan näytelmään "Civilitzats tanmateix" (1921). Mark Robson ja F. Hugh Herbert olivat elokuvan tuottajina.
Alkuperäistä näytelmää esitettiin yli 1 500 kertaa Pariisissa ranskan kielellä. Nancy Mitfordin englanninkielisen sovituksen myötä näytelmää esitettiin Lontoon West Endin Lyric Theatressa vuodet 1950–1953, jolloin näytelmän pääosissa olivat Robert Morley ja David Tomlinson. Pariisin ja Lontoon tuotantojen jälkeen näytelmää esitettiin New Yorkin Broadwaylla Coronet Theatressa hetken aikaa lokakuussa 1953 29 esityksen ajan.
"Kolmas pyörä" -elokuvan kuvaukset alkoivat heinäkuun alussa 1956. Elokuvaa kuvattiin Italian Rooman Cinecittàn studioilla, Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä ja Englannin Hertfordshiren Borehamwoodissa, Lontoossa ja Jamaikalla. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen elokuun lopussa 1956. Elokuvan budjettina oli 1 662 000 dollaria, ja sen tuotantoyhtiöinä olivat Herbson S. A. Production ja Metro-Goldwyn-Mayer.
"Kolmas pyörä" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 3. toukokuuta 1957, ja maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 24. toukokuuta 1957. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 15. marraskuuta 1957. Metro-Goldwyn-Mayer vastasi elokuvan teatterilevityksestä. "Kolmas pyörä" tuotti alkuperäisen teatterilevityksensä aikana 3,6 miljoonaa dollaria. MGM:n merkintöjen mukaan elokuva toi voittoa 340 000 dollarin verran.
Arvo A. Juvonen
Arvo Antero Juvonen (4. huhtikuuta 1916 Terijoki – 29. marraskuuta 2004 Lake Oswego, Oregon, Yhdysvallat) oli suomalainen kaukopartiomies, joka toimi 1950-luvulla tiedustelijana Yhdysvaltain palveluksessa, kun norjalaiset ja amerikkalaiset värväsivät entisiä suomalaisia kaukopartiomiehiä Neuvostoliittoon tehtäviin tiedusteluretkiin (Operaatio Uppsala).
Juvonen oli ennen sotia rajavartiolaitoksen palveluksessa. Talvi- ja jatkosodan aikana hän toimi tiedustelutehtävissä ja kaukopartiomiehenä. Juvonen jäi sodan jälkeen armeijan palvelukseen kanta-aliupseeriksi aina vuoteen 1951 saakka. Eron jälkeen Norjan tiedustelupalvelu otti yhteyttä Juvoseen ja vuosina 1951–1954 hän teki Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun CIA:n laskuun useita tiedustelumatkoja Suomesta ja Norjasta käsin Neuvostoliiton raja-alueille. Tiedustelupartioita tarvittiin, koska ilmakuvia ottavia vakoilusatelliitteja ei ollut vielä käytössä. Tunnetuimman tiedusteluretkensä Juvonen teki matkaamalla kuumailmapallolla Norjasta Paatsjoen yli Petsamoon. Tästä ja muista Juvosen retkistä kerrotaan Esa Anttalan kirjassa "Yli rautaesiripun".
Juvonen muutti 1953 perheineen Yhdysvaltoihin välttääkseen joutumasta Suomen viranomaisten pidättämäksi. Hän sai perheineen Yhdysvaltain kansalaisuuden ja he asuivat Washingtonissa, Bostonissa, Minnesotassa, Seattlessa ja viimeiset 24 vuotta Lake Oswegossa Oregonissa. Tiedustelu-uransa päätyttyä Juvonen työskenteli puuseppänä. Hän kärsi ajoittain alkoholiongelmista, perheen talo paloi Massachusettsissa ja hän joutui Seattlessa asuessaan auto-onnettomuuteen saaden aivovamman. Juvosen kolmesta pojasta keskimmäinen kuoli onnettomuudessa 1963. 
Juvonen palasi Suomeen vasta 1991 ja vieraili tämän jälkeen useita kertoja entisessä kotimaassaan. Hän kirjoitti kaksi kirjaa sodanaikaisista retkistään ja hänestä tehtiin dokumenttiohjelma Norjan televisioon. Kuolemansa jälkeen Juvonen haudattiin Suomeen.
Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 1993
Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1993 kolmannen kerran. Kilpailut pidettiin Tšekin Slapyssa 28.–29. elokuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Isäntämaa
William Rothenstein
Sir William Rothenstein (29. tammikuuta 1872 – 14. helmikuuta 1945) oli brittiläinen taidemaalari, piirtäjä ja taidekirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten sotataiteilijana ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa sekä muotokuvataiteilijana. Lontoossa sijaitsevassa National Portrait Gallery -näyttelyssä on näytillä yli 200 Rothensteinin tekemää muotokuvaa. Rothenstein oli Royal College of Art -yliopiston rehtori 1920–35 ja ritaroitiin 1931.
Tony Collard
Tony Collard (s. 28. heinäkuuta 1961 Utrecht, Alankomaat) on alankomaalainen entinen jääkiekkoilija.
Collard debytoi IJCU Dragons Utrechtin miesten joukkueessa Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessa vain 15-vuotiaana kaudella 1976–1977, jolloin hän teki 31 runkosarjaottelussa ikäänsä nähden hienot 41 tehopistettä. Vuodet 1978–1980 Collard pelasi Kanadan OMJHL-junioriliigan London Knightsissa. Hän oli jälkimmäisellä kaudellaan 1979–1980 joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies.
Kaudeksi 1980–1981 Collard palasi kotimaahansa ja siirtyi Heerenveen Flyersin paitaan. Hän voitti vuosina 1981, 1982 ja 1983 sekä Alankomaiden-mestaruuden että Beker Cupin. Collard voitti jälkimmäisen myös vuonna 1984. Viiden Heerenveenissä vietetyn vuoden jälkeen Collard siirtyi kaudeksi 1985–1986 Itävallan pääsarjajoukkue Klagenfurter AC:hen. Hän pelasi joukkueessa neljä kautta, mutta väliin mahtui myös viiden ottelun visiitti Sveitsin Nationalliga A:n EV Zugissa kaudella 1987–1988.
Kaudeksi 1989–1990 Collard palasi taas kotikaupunkiinsa IJCU Dragons Utrechtiin, jossa hän voitti koko Eredivisien pistepörssin tehoilla 39+58=97. Kaksi seuraavaa kautta päättyi Alankoidan-mestaruuden. Kauden 1991–1992 päätteeksi Collard valittiin myös Eredivisien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Vuosina 1994–1996 hän pelasi Utrechtissa Alankomaiden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Tweede Divisiessa. Collard päätti pelaajauransa kauteen 1996–1997, jolloin hän pelasi MBB Builders Utrechtissa HTG-Bokaal ja Beker Cup -turnauksissa.
Collard palasi kaukaloihin vielä viiden ottelun ajaksi Utrechtissa kaudella 2004–2005. Hän toimi samalla kaudella myös joukkueen päävalmentajana.
Collard edusti Alankomaita A-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 1981. Hän pelasi myös B-sarjan MM-kilpailuissa vuosina 1985, 1987, 1990 ja 1992. Hän voitti turnauksen pistepörssin vuonna 1985 tehoilla 9+9=18 sekä vuonna 1992 tehoilla 12+10=22. Collard valittiin molempien turnauksien tähdistökentälliseen. Hän jakoi myös vuoden 1992 turnauksen maalipörssin voiton Itävallan Rick Nasheimin kanssa. Collard valittiin myös turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi.
Collard pelasi myös C-sarjan MM-kilpailuissa vuosina 1983 ja 1989. Hän voitti vuoden 1983 turnauksen piste- ja maalipörssin tehoilla 22+8=30 ja jakoi vuoden 1989 turnauksen pistepörssin voiton Jugoslavian Mustafa Bešićin kanssa. Collard pelasi myös Sarajevon olympiakisojen 1984 karsinnoissa.
Iivari Fri
Iivari (Ivar) Fri (14. joulukuuta 1869 Vesanto – 19. kesäkuuta 1931 Rovaniemi) oli suomalainen kirjastontarkastaja ja runoilija.
Frin vanhemmat olivat torppari Adam Fri ja Anna Närhi. Hän oli naimisissa Edla Pakarisen kanssa.
Fri kävi kansanopiston ja toimi Pohjois-Savon kansanopiston käsityönopettajana sekä sen jälkeen Raahen piirin ja viimeksi Rovaniemen piirin kirjastojen tarkastajana.
Fri kuoli tapaturmaisesti Rovaniemellä kesäkuussa 1931.
Polstead Road
Polstead Road on katu, joka sijaitsee Oxfordissa, North Oxfordin kaupunginosassa, Englannissa. Se sijaitsee Kingston Roadin ja Hayfield Roadin välissä lännessä ja Woodstock Roadin välissä idässä.
Kadun varrella asui Arabian Lawrencena tunnettu T. E. Lawrence osoitteessa 2 Polstead Road. English Heritage on merkinnyt Lawrencen entisen talon sinisellä muistolaatalla.
Agile Finland
Agile Finland ry on voittoa tavoittelematon yhdistys, joka edistää ketterien ohjelmistokehitysmenetelmien käyttöä ja tunnettavuutta Suomessa ja parantaa jäsentensä osaamista tällä alalla.
Yhdistyksen puitteissa jäsenet ja aktivistit ovat järjestäneet Scandinavian Agile Conference ja Tampere Goes Agile konferenssit jo useamman vuoden. Myös pienempimuotoisia säännöllisiä aktiviteettejä ja kertatapahtumia järjestetään keskimäärin kerran viikossa ympäri maata.
Agile Finland on itsenäinen yhdistys, joka ei ole sidottu mihinkään kansainväliseen järjestöön. Verrattuna moneen muuhun yhdistykseen, Agile Finland on hyvin avoin ja jäsenvetoinen. Liittymis- ja jäsenyysmaksut ovat perinteisesti olleet nolla euroa, eikä osallistuminen yhdistyksen tapahtumiin, tiedotuskanaviin tai keskustelufoorumeihin edellytä jäsenyyttä. Agile Finlandilla on virallisesti 544 jäsentä (tarkistettu 2014-10-20), mutta sähköpostilistojen, Twitterin ja LinkedIn-ryhmän kautta yhdistys saavuttaa kuitenkin tuhansia suomalaisia "agilistejä".
Unto Eskelinen
Unto Kalevi Eskelinen (26. toukokuuta 1921 Kuopion maalaiskunta – 20. tammikuuta 2013 Kuopio) oli suomalainen kansakoulunopettaja, kotiseutuneuvos ja kirjailija. Hän kirjoitti savon murteella. Eskelinen käytti myös nimimerkkejä "Tuavetti" ja "Uke".
Eskelinen kävi Kajaanin opettajaseminaarin vuosina 1945–1948. 1970-luvulla hän kirjoitti savon murteella pakinoita "Savon Sanomiin" otsikolla "Toelailua".
Eskelisen vanhemmat olivat maanviljelijä Aksel Eskelinen ja Iida Johanna Voutilainen. Hän oli naimisissa luokanopettaja Ulla Kaarina Vepsäläisen kanssa.
Chevrolet Corvette C7
Chevrolet Corvette C7 Stingray on General Motorsin vuodesta 2013 valmistama urheiluauto. Se on seuraaja Chevrolet Corvette C6 Mallille. Auton ensiesittely tapahtui 13.Tammikuuta 2013 Detroitin kaupungissa. Kyseessä on ensimmäinen Corvette malli 38 vuoteen jossa käytetään Stingray nimeä.
Edeltäjänsä tapaan auto on etumoottorinen ja takavetoinen vaikka autosta suunniteltiin alun perin keskimoottorista. Auton moottorina toimii 6.2 Litrainen V8 joka tunnetaan nimellä LT1. Se korvaa entisen 6.2 Litraisen LS3 moottorin. Moottori tuottaa 455 hevosvoimaa ja 624 Newtonmetriä vääntöä jonka ansiosta auto kiihtyy 0–100 km/h 3.8 sekunissa. Vaihteistona toimii joko 7-vaihteinen Tremec TR-6070 manuaali tai 8-portainen GM 8L90 automaatti.
Z06 on suorituskykyinen versio Corvette Stingraysta. Autossa on sama 6.2 litrainen V8 moottori kuin perusversiossa mutta se on Eatonin 1.7 liraisella R1740 TVS remmiahtimella. Tämän ansiosta Z06 tuottaa 650 hevosvoimaa ja 880 Newtonmetriä vääntöä ja se kiihtyy 0–100 km/h vain 2.95 sekunnissa. Tämän ansiosta se on kaikkien aikojen suorituskykyisin Corvette.
Harri Nikunen
Harri Nikunen (s. 1955) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on työskennellyt Metso-konsernin talous- ja rahoitusjohtajana 1. maaliskuuta 2011 alkaen ja varatoimitusjohtajana 1. marraskuuta 2013 alkaen.
Nikunen on valmistunut kauppatieteiden kandidaatiksi Uppsalan yliopistossa Ruotsissa. Hän työskenteli IBM:n palveluksessa Ruotsissa vuosina 1981–1985. Vuosina 1985–1986 Nikunen toimi talouspäällikkönä Nokia Information Systemsillä ja vuosina 1986–1994 eri tehtävissä Rosenlew Groupissa. Metso-konsernin palveluksessa hän aloitti vuonna 1994, ensin Metso Minerals Oy:ssä, jossa hän hoiti eri liikkeen- ja talousjohdon tehtäviä vuoteen 2004 asti. Vuosina 2004–2005 Nikunen toimi johtajana vastuualueenaan business infrastructure ja vuosina 2005–2011 talousjohtajana paperi- ja kuituteknologian osalta.
Nikunen kuului Takoma Oyj:n hallitukseen vuosina 2007–2011.
Sotaherrojen aikakausi
Sotaherrojen aikakausi (, Jūnfá) on Kiinan historian ajanjakso vuosina 1916–1928, jolloin Kiinan tasavallan keskushallinto hajosi ja maata hallitsi käytännössä useat sotaherrat.
Yuan Shikai oli hallinnut Kiinaa itsevaltiaana vuodesta 1913 lähtien, ja hänen kuolemansa jätti maahan valtatyhjiön, jota tasavallan hallitus ei pystynyt täyttämään. Paikalliset sotaherrat ottivat haltuunsa maakunnat, nostivat omia veroja ja kävivät keskenään sotia. Merkittävimmät sotaherrojen ryhmittymät olivat Anhui, Zhili, Fengtian, Shanxi, Guominjun, Xibei San Ma, Xinjiang, Yunnan, Guanxi ja Sichuan. Guangdongin maakunta oli myös käytännössä itsenäinen.
Japani tuki sotaherroja pitääkseen Kiinan jakautuneena. Japani miehitti Shandongin saksalaisilta ensimmäisessä maailmansodassa ja sai pitää sen Versailles’n rauhassa, mikä katkeroitti kiinalaisia. Vuonna 1919 syntyi kansallismielinen Toukokuun neljännen päivän liike, joka vastusti sotaherroja ja Japania.
Maanpaossa olleen kansallispuolueen johtaja Sun Yatsen liittoutui vuonna 1923 kommunistisen puolueen kanssa tavoitteenaan yhdistää Kiina puolueiden sotilaallisten joukkojen avulla. Yatsen kuitenkin kuoli yllättäen vuonna 1925, ja Tšiang Kai-šek otti hänen paikkansa puoleen johdossa seuraavana vuonna. Vuosina 1926–1928 Tšiang Kai-šek valtasi laajoja alueita sotaherroilta ja perusti hallituksen Nanjingiin. Nanjingin hallinto tunnustettiin kansainvälisesti Kiinan lailliseksi hallitukseksi, ja maa alkoi yhdentyä.
Kiinan yhtenäisyys oli hyvin pinnallista. Kaikkia sotaherroja ei voitettu, ja paikoin sotaherrat jatkoivat hallintaansa keskushallinnon liittolaisina. Etenkin Etelä- ja Länsi-Kiina oli keskushallinnon ulottumattomissa. Kansallispuoleen ja kommunistisen puolueen liitto ei kestänyt kauaa, ja puoleet aloittivat sodan toisiaan vastaan vuonna 1927. Sodasta alkoi Kiinan sisällissota.
Sotaherrojen aikakausi muutti kiinalaista yhteiskuntaa. Aikakausi synnytti kiinalaisen kansallisaatteen. Eri etniset kiinalaiset ryhmät alettiin nähdä yhtenä joukkona, jota ulkomaalaiset uhkasivat. Aatteen pohjalta syntyi Toukokuun neljännen päivän liike, jota seurasi Uuden kulttuurin liike. Uuden kulttuurin liike pyrki muokkaamaan perinteisiä kiinalaisia arvoja ja tapoja. Tämä käynnisti kiinalaisen yhteiskunnan modernisaation. Kungfutselaisuuden etiikka ja etenkin siihen kuuluva hierarkkinen yhteiskuntamalli nähtiin vanhanaikaisena. Kiinan kirjakieli uudistettiin, ja sen merkistöä yksinkertaistetiin siten, että lukemaan ja kirjoittamaan pystyivät muutkin kuin eliitti.
Länsimainen tieteellinen maailmankuva nähtiin houkuttelevana, mutta sen tuomat materialismi, individualismi ja liberalismi hieman uhkaavina. Sen vuoksi jotkut oppineet katsoivat, että marxismi voisi olla vaihtoehto. Marxismi mahdollisti länsimaiden kritisoinnin, vaikka yhteiskuntarakenteet länsimaistuivat. Työväestö oli myös kasvanut Kiinassa huomattavasti etenkin rannikolla. Etenkin kommunistit uskoivat, että Kiinan heikko tila oli länsimaisen imperialismin syytä, eikä vastaavanlaisia tapoja kuuluisi tuoda osaksi kiinalaista yhteiskuntaa.
Montgomery Ward
Montgomery Ward oli yhdysvaltalainen tavarataloketju, jonka Aaron Montgomery Ward perusti vuonna 1872. Yritys oli alun perin Searsin kaltainen postimyyntiyritys. Ensimmäinen tavaratalo avattiin Plymouthissa, Indianassa vuonna 1926.
Vuonna 2000 Montgomery Ward Inc. päätti lopettaa toimintansa 128 vuoden jälkeen. Loppuaikoina yrityksellä oli 250 myymälää ja kymmenen jakelukeskusta ympäri Yhdysvaltoja. Ne työllistivät noin 32 000 ihmistä.
Montgomery Wardin perinteitä jatkaa paremmin Wards.com-nimellä tunnettu verkkokauppayritys. Se syntyi vuonna 2008, kun The Swiss Colony -perheyrityksen (nyk. Colony Brands, Inc.) tytäryhtiö osti oikeudet Montgomery Wardin tavaramerkkiin.
Nuori kauppamatkustaja Aaron Montgomery Ward perusti postimyyntiyrityksensä vuonna 1872. Ensimmäinen postimyyntiluettelo oli kaksisivuinen arkki, jolla esiteltiin 163 tuotetta. Vuosikymmen myöhemmin monisivuisessa katalogissa oli jo noin 10 000 tuotetta. Pääkohderyhmäksi Montgomery Ward näki maaseudun maanviljelijät, jotka eivät ehtineet lähteä ostosmatkoille päivittäisen karjanhoidon lomassa. Ward toimitti heidän tilaamansa tavarat lähimmälle rautatieasemalle.
Montgomery Ward myönsi tavaroille tyytyväisyystakuun eli palautusoikeuden ensimmäisenä maailmassa vuonna 1875. Toinen asia josta yritys muistetaan on yrityksen copywriter Robert L. Mayn vuonna 1939 keksimä joulumarkkinoinnin hahmo Petteri Punakuono ().
Ensimmäisen tavaratalonsa Montgomery Ward perusti vasta 1926, 13 vuotta perustajansa kuoleman jälkeen. Siitä laajentui tavarataloketju, joka vuosikymmenten ajan kilpaili tasaveroisena Sears- ja J. C. Penney -ketjujen kanssa maan keskiluokan ostostarpeista.
1930-luvun lamavuosina Montgomery Wardin kannattavuus heikkeni, ja Sears teki siitä ostotarjouksen, josta kuitenkin kieltäydyttiin.
Vuonna 1946 newyorkilainen kirjallisuuskerho valitsi Montgomery Wardin postimyyntiluettelon sadan tärkeimmän amerikkalaiskirjan joukkoon. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltojen postimyyntitoiminnan kannattavuus alkoi kuitenkin vähitellen heiketä autoistumisen ja lisääntyneen vähittäiskauppatarjonnan myötä. Vuonna 1985 lopetti postimyyntitoimintansa ja keskittyi tavarataloihin. Kolmea vuotta myöhemmin yrityksen johtajisto rahoittajineen osti yrityksen itselleen 3,8 miljardin dollarin hinnalla. Tämä oli Yhdysvaltojen siihen asti suurin management buyout -operaatio. Sitä ennen Montgomery Ward oli ollut muun muassa Mobil Oil -öljy-yhtiön omistuksessa vuodesta 1976.
Vuonna 1997 Montgomery Ward hakeutui Chapter 11 -säädöksen mukaiseen konkurssiin. Kahta vuotta myöhemmin yksi sen suurimmista velkojista, General Electricin rahoitusyhtiö, yritti pelastaa yrityksen, mutta toiminta jouduttiin kuitenkin pian lopettamaan. Montgomery Wardin, Searsin ja JC Penneyn kaltaisten keskiluokan tavaratalojen suurimmaksi uhkaksi olivat muodostuneet nykyaikaiset alennustavaratalot kuten Wal-Mart ja Target.
Korujäkälät
Korujäkälät ("Rhizoplaca") on kehräjäkälien heimoon kuuluva suku. Suvun lajit ovat pieniä, muodoltaan lehtimäisiä ja ne muodostavat ruusukkeita. Väri on harmaa tai kellanvihreä. Lajeilla on usein härmän kaltaisia kotelomaljoja. Korujäkälät kasvavat kivien päällä ja ne ovat kiinnittyneet alustaansa juurtumahapsikimpun avulla. Sukuun kuuluvia lajeja ovat punakorujäkälä ("R. chrosoleuca") ja viherkorujäkälä ("R. melanophthalma").
Tulijäkälät
Tulijäkälät ("Fulgensia") on "Teloschistaceae" heimoon kuuluva jäkäläsuku. Väri on keltainen tai oranssi. Myös kotelomaljat ovat samanvärisiä. Sekovarren sisällä on harvoin kuromapulloja. Kuromat ovat lyhyitä ja muodoltaan liereitä. Tulijäkälät kasvavat joko maassa tai sammalten päällä. Yksi sukuun kuuluva laji on tulijäkälä ("Fulgensia bracteata").
Angloirlantilaiset
Angloirlantilaiset () oli pääasiassa 1800- ja 1900-luvulla käytetty termi, jolla viitattiin Irlannissa etuoikeutetussa asemassa olleeseen yhteiskuntaluokkaan. Etuoikeutetun yhteiskuntaluokan jäsenet olivat Protestant Ascendancyn jälkeläisiä. Sen jäsenet kuuluivat suurimmaksi osaksi Irlannin kirkkoon tai englantilaisiin protestanttikirkkoihin. Monista tuli Brittiläisessä imperiumissa toimivia virkamiehiä ja korkeita upseereja.
Tyrjänjärvi
Tyrjänjärvi on Hiitolanjoen vesistöalueeseen kuuluva järvi Parikkalassa. Järvi sijaitsee Suomen ja Venäjän rajalla, Tyrjän kylän alueella ja siitä pohjoiseen. Koillis-lounassuunnassa järvi ulottuu Rasvaniemestä Matarmäkeen. Suomen puolella järvessä ovat Suursaari -niminen saari ja useita pienempiä saaria tai luotoja, kuten Koppelo-, Matala-, Risti-, Kissa-, Nuotta-, Honka-, Palanut- ja Kalkkusaari. Kokka- ja Lammassaari ja Viitaniemi ovat järven suurimmat niemekkeet, pohjoisen Hotakanlahti ja Reijuksenlahti ympäröivät Lammassaarta. Kannaksentieltä erkaneva Tyrjän rantatie seurailee järven länsirantaa. Tyrjänjärven laskujoki Joensuunjoki virtaa Simpelejärven Joenlahteen.
Hush Hush; Hush Hush
Hush Hush; Hush Hush on yhdysvaltalaisen naisyhtye The Pussycat Dollsin kappale heidän toiselta, Doll Domination-studioalbumilta. Kappaleen sanoittivat Nicole Scherzinger, Andreas Romdhane, Josef Larossi, Ina Wroldsen, Dino Fekaris ja Frederik Perren sekä tuottivat Quiz & LaRossi ja Dave Audé. Se julkaistiin albumin kuudentena ja sekä sen että koko yhtyeen uran viimeisenä singlenä 12. toukokuuta 2009. Soolo- ja taustalaulut esittää yhtyeen päälaulaja Nicole Scherzinger. Singlen julkaisu aiheutti kiistelyjä, koska se kreditoitiin muotoon ""Pussycat Dolls featuring Nicole Scherzinger"". Monet luulivat tämän myötä Scherzingerin lähteneen soolouralle.
Kappale oli alun perin hidas balladi, mutta se muokattiin ylätempoiseksi, disco-inspiraatioiseksi dance-kappaleeksi, joka sisältää lainattuja osuuksia Gloria Gaynorin vuoden 1978 hittikappaleesta "I Will Survive". Sanoituksellisesti kappale kertoo vahvasta naisesta, joka suree suhteensa kuolemaa ja ei koskaan pyydä apua hänen rakastajaltaan. Kappaleen "post break-up anthem" aiheutti pääosin ristiriitaisia vastaanottoja musiikkikriitikoilta, jotka totesivat, että siitä puuttui kappaleiden "Don’t Cha" ja "When I Grow Up" henkinen R&B-tyyli.
Kaupallisesti kappale on saanut kohtalaisen menestyksen, sijoittuen kymmenen parhaan joukkoon Australiassa, Belgian Valloniassa, Suomessa ja Ranskassa. Yhdysvalloissa kappale sijoittui Billboard Hot 100-listan 73. sijalle sekä saavutti Hot Dance Club Songs-listan kärjen. Kappaleeseen liittyvä Ray Kayn ohjaama musiikkivideo julkaistiin 27. toukokuuta 2009. Video sai pääosin ristiriitaisia vastaanottoja, josta kritisoitiin Scherzingerin ylikorostamista, mutta videon sanottiin olevan "kaikista paljastavin The Pussycat Dollsin video siihen mennessä".
Bottle Pop
Bottle Pop on yhdysvaltalaisen tyttöbändi The Pussycat Dollsin kappale heidän toiselta, Doll Domination-studioalbumilta, jolla vierailee myös yhdysvaltalainen räppäri Snoop Dogg. Kappaleen sanoittivat ja tuottivat Sean "The Pen" Garrett sekä Fernando Garibay, vastaavan sanoittajan ollessa Nicole Scherzinger ja vastaavan tuottajan puolestaan Clubba Langg. Musikaalisesti kappale sisältää seksuaalista vihjailua, funkkaavaa electronicaa ja sisältää taustalla elektronisia biittejä.
Musiikkikriitikkojen keskuudessa "Bottle Pop" sai pääosin ristiriitaisia vastaanottoja kun jotkut kriitikoista kritisoivat Snoop Doggin esiintymistä, kuvaillen sen esitystä vierailevana artistina unissakävelyksi kun taas toiset kehuivat sitä "Doll Dominationin" parhaaksi kappaleeksi. Kappale onnistui saavuttamaan Billboardin Hot Dance Club Play-listan ensimmäisen sijan, samalla kun se saavutti singlelistan seitsemännentoista sijan sekä Australiassa että Uudessa-Seelannissa. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideon ohjasi Thomas Kloss. Videolla yhtyeen jäsenet nähdään tanssimassa teatterissa, pitämässä yllään seksikkäitä, avaruuskauden, metallimusiikkiteemaisia ja värikkäitä asuja sekä kohti videon loppua heidän joukkoon liittyy lukuisia miestanssijoita. Kriitikot kritisoivat videosta sillä esiintyviä värikkäitä asuja. Kappale esitettiin yhtyeen Doll Domination Tourilla sekä vuotuisessa Dick Clark's New Year's Rockin' Eve with Ryan Seacrestissä käyttäen samaa rutiinia.
Schoenoplectus corymbosus
Schoenoplectus corymbosus on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva järvikaislalaji.
"Schoenoplectus corymbosus" on tukeva, 1,5 metriä korkeaksi kasvava kasvi. Se kasvaa usein osittain veden alla ja muodostaa tiheitä kasvustoja. Lajin varsi on pyöreä ja 5–10 millimetriä halkaisijaltaan sekä hienolla uurteella ja väriltään vihreä tai harmaanvihreä. Lehtituppi on enintään 13 senttimetriä pitkä, ruskea ja hajoaa kuiduiksi. Lehtilapa on vain pieni kärki. Kukinto on 4,5–15 senttimetriä halkaisijaltaan oleva tähkä.
"Schoenoplectus corymbosus" on levinnyt laajalle alueelle Afrikan, Aasian ja Australian trooppisilla alueilla. Euroopassa sitä on tavattu Espanjasta. Se kasvaa veistöjen lähellä, järvien, purojen ja jokien varsilla sekä soilla.
Frances Oldham Kelsey
Frances Kathleen Oldham Kelsey C.M. (o.s. Oldham; 24. heinäkuuta 1914 Shawnigan Lake, Brittiläinen Kolumbia, Kanada – 7. elokuuta 2015) oli kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen farmakologi, joka tuli tunnetuksi 1960-luvun alussa, kun hän työskennellessään Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkeviraston FDA:n virkailijana kieltäytyi myöntämästä myyntilupaa talidomidi-lääkkeelle, jota silloin pidettiin vaarattomana, mutta joka pian paljastui haitalliseksi.
Vancouver Islandilta kotoisin ollut Kelsey opiskeli Montrealin McGill-yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1935. Hän jatkoi farmakologian opintojaan Chicagon yliopistossa ja sai 1938 filosofian tohtorin sekä 1950 lääketieteen tohtorin arvon. Hän opetti farmakologiaa Etelä-Dakotan yliopistossa vuosina 1954–1960, minkä jälkeen meni töihin virkailijaksi FDA:han Washingtoniin.
Kelsey oli yksi tuolloin vain muutamasta virkailijasta, joiden tehtävänä oli arvioida lääkevalmistajien myyntilupahakemuksia uusille lääkkeille. Hänen aloittaessaan työt vuonna 1960 yksi aivan ensimmäisistä hänen käsiteltäväkseen annetuista hakemuksista koski Kevadon-nimistä rauhoittavaa lääkettä, jonka vaikuttava aine oli talidomidi. Sitä myytiin jo yleisesti unilääkkeenä kymmenissä maissa, erityisesti Euroopassa. Vaikka lääkkeen haitallisuudesta ei vielä ollut tietoa, Kelsey hylkäsi hakemuksen, sillä lupaa hakenut yritys ei hänen mielestään ollut osoittanut lääkkeen turvallisuutta. Hän hylkäsi sen jälkeen yhtiön painostuksesta huolimatta talidomidin lupahakemuksen kuusi kertaa peräkkäin, koska yhtiön esittämät todisteet eivät hänen mielestään täyttäneet tieteellisen tutkimuksen kriteereitä. Hän ei myöskään luottanut hakemuksen esittäneeseen yhtiöön, William S. Merrel Companyyn, jolla oli aiemminkin ollut riitoja FDA:n kanssa.
Lopulta vuoden 1961 lopulla Saksassa ja Australiassa tehdyt tutkimukset osoittivat, että talidomidi oli syynä voimakkaasti lisääntyneisiin syntymättömien lasten epämuodostumiin, ja lääke vedettiin markkinoilta. Washington Post -lehden nostettua Kelseyn roolin julkisuuteen hänet julistettiin Yhdysvalloissa sankariksi, joka oli mahdollisesti pelastanut tuhansia amerikkalaislapsia. Tapauksen herättämän kohun seurauksena Yhdysvallat tiukensi lakia lääkkeiden myyntiluvista. Uuden lain allekirjoittamisen yhteydessä elokuussa 1962 presidentti John F. Kennedy myönsi Kelseylle President’s Award for Distinguished Federal Civilian Service -mitalin, joka on Yhdysvalloissa korkein mahdollinen virkamiehelle annettava ansiomerkki.
Kelsey johti 1960-luvulta 1990-luvulle asti FDA:n tieteellisen tutkimuksen osastoa. Hän sai myöhemmin monia kunnianosoituksia. Hän jäi eläkkeelle vasta 90-vuotiaana. FDA on vuodesta 2010 jakanut hänen mukaansa nimettyä Kelsey-palkintoa.
Kelsey kuoli 101-vuotiaana 7. elokuuta 2015. Hänet oli edellisenä päivänä palkittu Member of the Order of Canada -kunniamerkillä.
Kohl’s
Kohl’s on yhdysvaltalainen tavarataloketju, joka on kotoisin Wisconsinin osavaltiosta. Yrityksellä on noin 1 200 toimipistettä. Kohl’silla on noin 140 000 työntekijää. Tavaratalojen markkinalla Kohl’s sijoittuu J. C. Penneytä edullisempaan hintaluokkaan. Kohl’sin ja J. C. Penneyn merkittävänä erona on, että Kohl’sin toimipisteet ovat tyypillisesti itsenäisiä rakennuksia, siinä missä J. C. Penneyn toimipisteet sijaitsevat usein kauppakeskuksissa. Kohl’s myöntää tehdyistä ostoksista eräänlaisia bonuspisteitä, joita kutsutaan "Kohl’s cash" -nimityksellä.
Vuonna 2013 Kohl’s oli Yhdysvaltain 21. suurin vähittäiskauppa liikevaihdolla mitattuna.
Kohl'sin historian suurin julkistus on ollut Jennifer Lopezin ja Marc Anthonyn vaatemallistot.
Cyril Beeson
Cyril Frederick Cherrington Beeson (1889–1975) oli brittiläinen entomologi ja naturalisti, joka työskenteli Intiassa ja kirjoitti lukuisia tutkielmia hyönteisistä. Palattuaan Britanniaan Beeson ryhtyi työskentelemään horologian parissa.
Beeson oli Arabian Lawrencena tunnetun T. E. Lawrencen lapsuudenystävä, jonka kanssa tämä teki pyörämatkoja Englannissa ja Pohjois-Ranskassa.
Sephora
Sephora on ranskalainen kauneudenhoidon vähittäiskauppa, jolla on yli 100 kosmetiikkabrändiä. Sephoran omistavat LVMH Moët Hennessy ja Louis Vuitton S.A. Sephora tekee yhteistyötä Yhdysvalloissa J. C. Penney -tavarataloketjun kanssa ja Sephoralla on omia osastoja J. C. Penneyn toimipisteissä.
MG FF
MG FF oli Saksan ilmavoimien, Luftwaffen, lentokoneiden toinen pääase MG 17:n ohella toisen maailmansodan alkuvuosina. Asetta käytettiin lentokonetyypeissä sodan loppuun asti MG 151:n rinnalla erilaisina asennuksina. Toinen huomattava käyttäjä oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat nimillä Tyyppi 99-1 ja 99-2
Reinhold Becker suunnitteli ensimmäisen maailmansodan aikana 20×70 mm:n RB -patruunaa käyttävän massasulkuisen tykin, jossa lukon toiminta perustui rekyyliin ja jouseen. Aseessa iskuri laukaisi nallin hieman ennen lukon sulkeutumista patruunan syttyessä lukon ollessa kiinni.
Rauhansopimus rajoitti aseiden kehittämistä, ja ehtojen kiertämiseksi Becker-tykin suunnitelmat myytiin Sveitsiin SEMAG-suunnittelutoimistolle, jolta ne osti Oerlikon. Patruunaksi tuli 20×72 RB, jonka keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat otti käyttöön 99-1-tykissä. Aseesta kehitettiin erilaisia versioita, joista 20×101-patruunaa käyttävän otti käyttöön keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat nimellä Tyyppi 99-2. Berliiniläinen Ikaria Werke muunsi tykin käyttämään 20×80-patruunaa, ja tämä versio oli Luftwaffen käyttämä ase. Tykin nimeksi vakiintui MG FF (Flügelfest, "siipiasennus") jota käytettiin varsinaisesta asennustavasta riippumatta.
Tykki oli lipas- tai rumpysyöttöinen. Käytössä olivat 15 ammuksen tankolipas, 45, 60, sekä Fw 190 A-5:ssä 90:n patruunan rumpu. Ase laukaistiin sähköisesti. Ikaria/Veltenin vuonna 1941 suunnittelemaa vyösyöttöä ei otettu käyttöön, koska ase oli korvautumassa MG 151 -tykillä. MG FF:llä oli ongelmana rummun pienen kapasiteetin lisäksi matala lähtönopeus, 575–585 m/s sekä tulinopeus 520 laukausta minuutissa. Lisäksi sitä ei voinut käyttää synkronoituna ampumaan potkurikehän läpi. Muihin saman kaliiperin tykkeihin verrattuna se oli kuitenkin kevyt, 26,3 kg.
MG FF tuli käyttöön Messerschmitt Bf 109E-3 -hävittäjässä, jossa sitä käytettiin siipiin asennettuna ampuen potkurikehän ulkopuolelta. Sitä kokeiltiin asennettuna sylinteriryhmien väliin ampumaan potkurinavan läpi, mutta sijoituksen aiheuttama korkea lämpötila heikensi luotettavuutta.
MG FF modifioitiin 1940 ampumaan ohennettuseinämäistä Minengeschoß-ammusta, joka sisälsi 18,6 g PETN-räjähdysainetta. Tämä aseen nimeksi tuli MG FF/M. Ammuksen kevyemmän painon vuoksi latausmekanismi oli suunniteltava uudelleen, koska massasulun jousen jäykkyyden on vastattava patruunan rekyyliä.
Ammuksen lähtönopeus nousi 700 m/s ja tulinopeus nousi 540 laukaukseen minuutissa.
MG FF/M tuli käyttöön ensimmäisenä Bf 109 E-4 ja Bf 110 C-4 -hävittäjissä kesällä 1940. Raskaasti aseistetuissa Fw 190 -hävittäjissä käytettiin tyypillisesti sisempänä MG 151 -tykkiä ja ulompana siivissä MG FF/M -tykkiä, joista MG FF/M voitiin jättää pois painon säästämiseksi. Keveytensä ja pienehkön kokonsa ansiosta tykki soveltui hyvin Schräge Musik- asennukseen sekä käsikäyttöiseksi puolustusaseeksi. Tykki oli luotettava, mutta Me 109 - hävittäjissä raportoitiin aseen jäätymisestä Marraskuussa 1940.
Massive Addictive
Massive Addictive on metalliyhtye Amaranthen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin Spinefarmin kautta 17. lokakuuta 2014. Se on myös Henrik Englundin ensimmäinen albumi murinalaulajana. Edellinen murinalaulaja Andreas "Andy" Solveström lähti yhtyeestä vuonna 2013.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 6.
GP3-kausi 2015
GP3-kausi 2015 oli GP3-sarjan kuudes kausi. Marussia Manor Racingin vetäytymisen myötä kauteen osallistui vähintään 24 autoa. Kausi oli samalla viimeinen GP3/13-auton rungolla. Seuraavalla kaudella siirryttiin uusiin GP3/16-autoihin.
Sarjan mestaruuden voitti ranskalainen Esteban Ocon, toiseksi tuli italialainen Luca Ghiotto ja kolmanneksi saksalainen Marvin Kirchhöfer.
Uudet kuljettajat
Tallia vaihtaneet kuljettajatPoistuneet kuljettajat
Kausi alkoi 9. toukokuuta, Espanjan Barcelonasta ja päättyi 29. marraskuuta, Abu Dhabin Yas Marinan radalla. Saksan GP:n peruuntumisen myötä GP-luokkien kisat korvattiin Bahrainin osakilpailuilla, jotka ajettiin kauden toiseksi viimeisenä kisaviikonloppuna. Kilpailut ajettiin tuolloin FIA World Endurance Championship -sarjan yhteydessä.
(*) = Tarkoittaa paalupaikkaa, joka on saavutettu pitkän kilpailun kahdeksannesta sijasta.
Berezin UB
Berezin UB (, "Berezinin yleiskäyttöinen konekivääri") on Mihail Berezinin suunnittelema 12,7 millimetrin kaasutoiminen, vyösyöttöinen konekivääri lentokoneasennuksiin. Konekivääriä valmistettiin vuosina 1943–1945 Tulassa ja Iževskissä 40 000 kappaletta vuodessa.
Berezin suunnitteli synkronoidun 12,7×108 mm BS-konekiväärin vuosina 1937–1938 ja puolustuskomitea määräsi sen sarjavalmistukseen 12. huhtikuuta 1939 ennen armeijan testien valmistumista. Berezinin kilpailija oli aluksi ŠVAK, mutta sen käyttämä patruuna sopi vain tähän aseeseen Berezinin käyttäessä samaa patruunaa kuin maavoimien DŠK, joten kilpailevasta kehitystyöstä luovuttiin.
Korjausten jälkeen tuloksena oli UB, jota valmistettiin kolmena versiona: UBK siipiasennuksiin (Крыльевой, Krylevoi), UBS potkurinkehän läpi ampuvana (Синхронный, Sinhronnyi) ja UBT pommikoneiden torniasennuksiin (Турельный, Turelnyi). Kaksi ensimmäistä mallia olivat paineilmalla ladattavia, torniasennettava käsin viritettävä ja siinä on pitempi ja raskaampi piippu sekä pistoolikahva tai käsikahvat. UB otettiin sotavarustukseen ja määrättiin sarjatuotantoon 22. huhtikuuta 1941.
Berezin - konekiväärin paino oli 26 kg ja tulinopeus 800–1 050 laukausta minuutissa. Luodin lähtönopeus oli 860 metriä sekunnissa. Aseen teho oli verrattavissa Yhdysvaltojen Browning M2:een, mutta UB oli 20 kilogrammaa kevyempi tulinopeuden ollessa merkittävästi parempi. Tämä seurasi suunnittelun painotuksesta keskiarvoiseen käyttömäärään kestoiän sijaan.
UBS-mallin konekivääriä on käytetty ainakin seuraavissa hävittäjissä: I-15, I-153BS, I-16 tyyppi 29, Jak-1B, Jak-3, Jak-7B, Jak-9, MiG-3 ja LaGG-3.
UBK-mallia on käytetty Pe-2, MiG-3 ja MiG-15 UTI -koneissa.
UBT-mallia on käytetty puolustusaseena pommittajissa Tupolev SB-2, Petljakov Pe-2, Jer-2, Tupolev Tu-2, Il-4, Petljakov Pe-8 sekä Iljušin Il-2 maataistelukoneessa. Ase oli tyypillisesti ampumossa tai tornissa yksittäisasennuksena.
Berezin B-20-tykki ja Volkovin-Jartsevin VJa-23 perustuvat Berezinin mekanismiin.
Tetradekanoli
Tetradekanoli eli 1-tetradekanoli eli n-tetradekanoli eli tetradekyylialkoholi eli myristyylialkoholi on primäärinen suoraketjuinen alkoholi, jossa on neljätoista hiiliatomia. Yhdiste on huoneenlämmössä kiinteää vahamaista ainetta ja sen molekyylikaava on CHO ja rakennekaava CH(CH)OH.
Tetradekanolin moolimassa on 214,387 g/mol, sulamispiste 37,6 °C, kiehumispiste 263 °C, tiheys 0,824 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste 141 °C ja CAS-numero 112-72-1. Tetradekanoli ei liukene veteen, mutta liukenee hyvin etanoliin, eetteriin, asetoniin ja bentseeniin.
Tetradekanolia voidaan valmistaa pelkistämällä myristiinihappoa (CHO), jota esiintyy kookosöljyssä. Tetradekanolia käytetään kosmeettisissa ja farmaseuttisissa salvoissa ja voiteissa. Tetradekanolin nimeä käytetään joskus virheellisesti kaupallisissa yhteyksissä tarkoitettaessa oikeasti yhdisteen isomeeriä 2-metyyli-7-etyyli-4-undekanolia (CAS 103-20-8).
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Villakaktukset
Villakaktukset ("Espostoa") on eteläamerikkalainen 16 lajia käsittävä kaktuskasvisuku, jonka tieteellinen nimi kunnioittaa perulaista kasvitieteilijää nimeltään Nicolas E. Esposto. Villakaktukset ovat yöllä kukkivia pylväsmäisiä ja tiheäpiikkisiä, ja niiden kukat sijaitsevat lateraalisissa kefalioissa.
Villakaktukset ovat puumaisia tai pensasmaisia, tavallisesti runsashaaraisia. Pystykasvuiset, pylväsmäiset ja runsasuurteiset varret voivat saavuttaa neljän metrin korkeuden. Areoleissa on lukuisia piikkejä ja pitkiä karvoja, jotka muodostavat verkkomaisen suojan varren ympärille. Piikeistä vain osa on kovia, loput karvamaisia. Kefaliot, joihin kukat kehittyvät, ovat varren sivulla lateraalisesti ja peittävät vartta usean uurteen levyisesti. Kukat ovat putkimaisia tai kellomaisia, punertavia tai valkoisia, toisinaan pieniä. Pohjusmalja on lyhyt ja pienten terävien suomujen ja karvojen peittämä, piikitön. Kehälehdet ovat lyhyitä, toisinaan kärjistään alaspäin kääntyneet. Hedelmä on pallomainen tai munamainen, mehevä, vihreä tai punainen ja sen pinnalla on toisinaan karvatupsuja. Kuihtuneita kehälehtiä on hedelmässä jäljellä. Siemenet ovat monenlaisia, soikeita tai melkein hattumaisia, ruskeita.
Villakaktukset kasvavat Etelä-Amerikassa päiväntasaajan eteläpuolella Etelä-Ecuadorista Peruun ja Boliviaan ulottuvalla alueella.
Aikaisemmin lajeja on viety moniin eri sukuihin, ja suku kuvattiin tieteelle aikoinaan yksilajisena. Nyttemmin on sukuja yhdistelty ja näin on syntynyt 16-lajinen villakatusten suku, jolle eri tutkijoista koostuva The International Cactaceae Systematic Group (kansainvälinen kaktussystematiikan ryhmä) on antanut hyväksyntänsä.
Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9
Kasvien suomenkieliset nimet.
Kellomies
Kellomies – rannekellot ajan käyttöesineinä ja harrasteena on Joona Vuorenpään kirjoittama, vuonna 2011 ilmestynyt ensimmäinen suomalainen tietokirja rannekelloista. Kirjassa keskitytään erityisesti mekaanisiin rannekelloihin ja esitellään tunnetuimpia kellobrändejä. Kellomies-kirja toimi ilmestyttyään yhtenä keskeisenä innoittajana nykyiselle suomalaiselle kelloharrastukselle ja teki tunnetuksi harrastuksen kansainvälisiä tuulia.
Kellomies on myös historiallinen yleisnimi kelloalan koulutuksen saaneelle ammattilaiselle sekä nykyajan innokkaalle rannekelloharrastajalle.
George Villiers (Buckinghamin ensimmäinen herttua)
George Villiers (28. elokuuta 1592 – 23. elokuuta 1628) oli Jaakko I:n suosiossa ollut Buckinghamin herttua.
Jaakko I ja Villiers tapasivat ensimmäisen kerran vuonna 1614, mistä alkaen Villiers oli kuninkaan suosiossa. Buckinhhamin herttua hänestä tuli vuonna 1617 ja markiisi vuonna 1619.
Villiers kannatti prinssi Kaarlen ja Espanjan Filip III:n tyttären avioliittoa, joka ei kuitenkaan toteutunut.
Villiers salamurhattiin vuonna 1625.
George Villiers esiintyy fiktiivisenä hahmona Alexandre Dumas’n kirjassa "Kolme muskettisoturia" (1844), jossa hänet kuvataan Anna Itävaltalaisen rakastajana.
Finnevikinsilta
Finnevikinsilta () yhdistää Matinkylän ja Finnoon asuinalueet Finnobäckenin laakson yli Etelä-Espoossa. Sillan pituus on 365 metriä, eli se on Espoon pisin silta. Silta on osa länsimetroon liittyvää infrarakentamista, ja se tulee palvelemaan erityisesti Matinkylän metroasemalle kohdistuvaa liityntäliikennettä Suomenojantien jatkeena. Sillalla on myös kevyen liikenteen väylät. Etelänpuoleinen kevyen liikenteen väylä on poikkeuksellisen leveä, joten sille voi pysähtyä ihailemaan lintukosteikon elämää liikennettä häiritsemättä.
Sillan eteläpuolella sijaitseva lintuallas ja lähes umpeen maatunut merenlahti ovat merkittäviä lintujen pesimäalueita. Siltaa rakennettaessa pidettiin noin puolen vuoden tauko rakennustöistä, jotta lintujen pesimäkautta ei häiritä.
Sillan rakennuskustannukset olivat noin 12 miljoonaa euroa. Lisäksi tieyhteyksiä rakennettiin noin viidellä miljoonalla eurolla. Sillan rakenteisiin käytettiin noin miljoona kiloa terästä ja lähes 9 000 kuutiota betonia.
Finnevikinsilta avattiin käyttäjille 29. elokuuta 2015, avajaisohjelmassa oli nauhan katkaisu ja kansanjuhla sillalla. Ajoneuvoliikenne pääsi sillalle 31. elokuuta 2015.
Silta on tyypiltään betoninen jännitetty palkkisilta. Sen on suunnitellut WSP Finland ja urakoinut Graniittirakennus Kallio Oy.
Tam Lin
Tam Lin (; myös "The Ballad of Tam-Lin"; "The Devil’s Woman"; Yhdysvalloissa nimikkeenä "The Devil’s Widow") on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut Roddy McDowallin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Ava Gardner ja Ian McShane. "Tam Lin" kertoo ikääntyvästä mutta kauniista naisesta, joka pitää suihkuseurapiiriystävänsä nuorina noituuden, mustan magian, avulla. "Tam Lin" on ainoa Roddy McDowallin ohjaama elokuva.
"Tam Lin" perustuu Robert Burnsin perinteiseen skottirunoon "The Ballad of Tam Lin" (noin 1792), jonka pohjalta William Spier laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Alan Ladd Jr. ja Stanley Mann. "Tam Lin" kuvattiin työnimellä "Games and Toys" Technicolor-elokuvausmenetelmällä Skotlannin Scottish Bordersin Peeblesin kylässä ja Englannin Buckinghamshiren Iverissä Pinewood Studiosilla heinä-lokakuussa 1969. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Commonwealth United Entertainment ja Winkast Film Productions.
"Tam Lin" sai ensi-iltansa Isossa-Britanniassa joulukuussa 1970 ja Yhdysvalloissa syyskuussa 1972. Elokuvan levityksestä vastasi Yhdysvalloissa American International Pictures. "Tam Lin" on julkaistu VHS:nä, DVD:nä ja Blu-raynä. VHS-julkaisu julkaistiin vuonna 1998 ja DVD- ja Blu-ray-julkaisut vuonna 2013.
Alppihiihdon maailmancup 2014–2015
Alppihiihdon maailmancup 2014–2015 oli historian 49. alppihiihdon maailmancup -kausi. Kausi alkoi Itävallan Söldenissä 25. lokakuuta 2014 ja päättyi Ranskan Méribelissä 22. maaliskuuta 2015. Miehillä oli 37 osakilpailua 19 eri paikassa ja naisilla 32 osakilpailua 15 eri paikassa. Kauden aikana oli tarkoitus laskea yksi pujottelun kaupunkikilpailu, Münchenissä, mutta se peruttiin. Lisäksi kalenterissa oli Méribelissä järjestetty joukkuekilpailu.
Jalokeltajäkälät
Jalokeltajäkälät ("Xanthomendoza") on heimoon Teloschistaceae kuuluva suku. Suvun lajit ovat pieniä ja muodoltaan lehtimäisiä. Väri on oranssinkeltainen. Jäkälä on kauttaaltaan kuorikerroksen peittämä. Jalokeltajäkälät muistuttavat keltajäkäliä, mutta eroavat niistä siten, että niiden kotelomaljoissa on ripsimäisiä muodostumia laidoilla ja kuromat ovat muodoltaan liereitä. Sukuun kuuluvia lajeja ovat pahtakeltajäkälä ("X. borealis") ja jalokeltajäkälä ("X. fulva").
Eulychnia
"Eulychnia" on vähälajinen eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku, jonka kookkaimmat lajit muodostavat metsiköitä. Sen tieteellinen nimi juontaa kreikankielisestä sanasta lykhnos 'lamppu', johon on liitetty etuliite eu- 'hyvä, normaali, oikea'; suomeksi niitä voisi siten nimittää lampunjalkakatuksiksi. Suvun anatominen erityispiirre on varsissa esiintyvät kivisolut (sklereidit), jotka erottuvat selvästi ympäröivästä solukosta eli ovat ns. idioblasteja.
"Eulychnia"-lajit ovat pensaita tai puumaisia ja haarovia kaktuksia. Varret ovat suoria, pystykasvuisia tai maanmyötäisiä. Uurteita niissä on 9-16. Kääpiöversoissa eli areoleissa on villamaista karvoitusta tai pitkiä karvoja ja usein hyvinkin vahvoja ja pitkiä piikkejä. Pienet kukat puhkeavat varren kärjen tuntumaan ja ovat kellomaisia tai suppilomaisia, valkoisia tai vaaleanpunaisia. Kasvit kukkivat sekä päivällä että yöllä. Hyvin lyhyissä pohjusmaljoissa ja vartalon tyvellä ns. perikarpellissa on villamaista karvaa tai sukasmaisia piikkejä, ja ne ovat suomujen peittämiä. Hedelmä on pallomainen, mehevä, suomu- tai karvapeitteinen, harvoin piikkinen. Siemenet ovat leveän soikeita, himmeän mustia tai harmaita ja nystypintaisia.
Lampunjalkakaktukset kasvavat Etelä-Perun ja Pohjois-Chilen rannikkokaistaleella sumujen kastelemilla aavikoilla. Harvoin niitä tapaa Andien rinteillä tuhatta metriä korkeammalla.
"Eulychnia"-kaktuksia on kuvattu yhteensä 14, mutta uudempi käsitys on, että niitä on vain viisi.Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9
Aleksandras Antipovas
Aleksandras Antipovas (, s. 9. maaliskuuta 1955 Bagdonys, Panevėžys, Neuvostoliitto) on liettualainen, Neuvostoliittoa edustanut kestävyysjuoksija. Hän saavutti pronssia EM-kisojen 10 000 metrillä Prahassa 1978 ennätysajallaan 27.31,50. Neuvostoliittoa edustaessaan hänet tunnettiin paremmin nimellä Aleksandr Antipov.
Ignition (EP)
Ignition on saksalaisen hard rock/heavy metal -yhtye Unisonicin ensimmäinen EP. Siinä on kaksi tulevan albumin kappaletta, demokappale ja liveversio Helloweenin kappaleesta "I Want Out". Levy julkaistiin 27. tammikuuta 2012.
Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 2008
Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2008 Kroatian Dubrovnikissa 9.–14. syyskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Kiristäjä (vuoden 1975 elokuva)
Kiristäjä (; Yhdysvalloissa nimikkeenä "The Executioner") on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut Cyril Frankelin ohjaama brittiläis-itävaltalais-yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka pääosissa ovat Dirk Bogarde, Ava Gardner ja Bekim Fehmiu.
"Kiristäjä" -elokuvan käsikirjoituksen laati Robin Estridge oman romaaninsa pohjalta. Elokuvan tuotti Paul Mills ja elokuvasi Freddie Young. Elokuva kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä Itävallan Gmundenissa vuoden 1975 aikana. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Sascha-Verleih ja Warner Brothers. "Kiristäjä" sai ensi-iltansa Länsi-Saksassa 17. lokakuuta 1975, ja Ison-Britannian ensi-ilta oli 20. marraskuuta 1975. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 30. tammikuuta 1976.
Keltajäkälät
Keltajäkälät ("Xanthoria") on heimoon Teloschistaceae kuuluva suku. Suvun lajit ovat kookkaita ja muodoltaan lehtimäisiä. Yleisväri on oranssinkeltainen, mutta alapinta on vaaleampi. Jäkälä on kauttaaltaan kuorikerroksen peittämä ja alpuolelta sileä. Sekovarren sisäpuolella on nystymäisissä muodostumissa kuromapulloja. Sukuun kuuluvia lajeja ovat merikeltajäkälä ("X. aureola"), seinäkeltajäkälä ("X. candelaria"), loistokeltajäkälä ("X. elegans"), haavankeltajäkälä ("X. parietina"), pikkukeltajäkälä ("X. polycarpa"), ryynikeltajäkälä ("X. sorediata") ja jyväskeltajäkälä ("X. ucrainica").
Magreglio
Magreglio on kunta Pohjois-Italiassa Comon maakunnassa Lombardian alueella. Se sijaitsee Comojärven rajaamalla kolmionmuotoisella niemellä.
Magreglio on tunnettu polkupyöräilijöiden pyhiinvaelluspaikkana. Kunnan papin Ermelindo Viganòn ehdotuksesta paavi Pius XII julisti Madonna del Ghisallon pyöräilijöiden pyhimykseksi, ja Magreglioon rakennettiin hänelle pyhäkkö.
Facheiroa
"Facheiroa" on kaktuskasveihin kuuluva suku, jossa on kolme brasilialaista tropiikin lajia.
Lajit ovat pensasmaisesti tai puumaisiksi kasvavia, jopa viisi metriä korkeita lyhytrunkoisia kaktuksia. Varret ovat pystykasvuisia ja pylväsmäisiä ja niissä on 12-25 uurretta, joskus enemmänkin. Piikit ovat vaihtelevanlaisia. Varren osa, johon kukat syntyvät on toisinaan erilaistunut lateraaliseksi kefalioksi, joka on joko varteen uponnut tai sen pinnalla. Kasvit kukkivat yöllä putkimaisin kukin. Niissä on paljon pieniä limittäisiä suomuja. Kukan tyviosat ovat runsaskarvaisia. Kehälehdet ovat lyhyet ja alimmat heteet muodostavat osittain umpinaisen mesiäiskammion. Avautumaton hedelmä on pallomainen, mehevä, vihreä, ruskea tai purppurainen ja lähes läpikuultava. Malto on mehukas.
"Facheiroa"-kaktukset kasvavat Brasilian koillisosassa Bahian maakunnassa.
Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9
Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 2011
Avovesiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2011 Israelin Eilatissa 7.–11. syyskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kisojen menestynein maa oli kuusi mitalia (viisi kultaa, yksi hopea) saavuttanut Italia.
Isäntämaa