Toinen puutarhasilta
Toinen puutarhasilta () on Moikajoen ylittävä silta Pietarin keskustassa Venäjällä. Toinen puutarhasilta kuten yläjuoksulla sijaitseva Ensimmäinen puutarhasilta yhdistää Ensimmäisen Admiralteiskin ja Spasskin saaren.
Se on käytössä oleva maantiesilta. 
Aivan sillan lähistöillä on Pietarin keskustan harvinainen ranta-alue, jota kehystää matala graniittireuna ja jossa nurmikko laskeutuu suoraan veteen. Tämä on paikka pienille retkeilyveneille, jotka eivät olleet tarpeeksi vahvoja kilpailemaan kaupunki päälaitureista.
Toinen puutarhasilta sijaitsee lähellä Mihailovskin puistoa (tai Mihailovin puutarhaa), jonka palatsissa sijaitsee nykyään Venäläisen taiteen museo. Hieman mutkainen polku viehkeän puiston läpi tuo Verikirkolle asti ja sen viereiseen kappeliin avattuun Kivimuseoon. Pitkin siltaa voi kulkea viheristutuksin somistetulle ja Moikan rantakatuihin rajoittuvalle Mars-kentälle ja Kesäpuistoon tai vuonna 2016 jääkiekon MM-kisojen fanialueena toimineelle Talliaukiolle. Alajuoksulla Gribojedovin kanavan ja Moikan yhdistymiskohdassa sijaitsee Pietarin keskustan nähtävyystorin Konjušennaja-aukion mukaan nimetty silta Malo-Konjušennyi most, joka kuuluu Kolmoissilta ("Troinoi most") –nimiseen kolmikkoon.
XVIII vuosisadan puolivälissä tälle paikalle oli valmistunut alkuperäinen puinen silta, joka nimettiin Teatterisillaksi vuonna 1770 Mars-kentän lounaisnurkkaan perustetun "Vapaan venäläisen teatterin" mukaan. 
XIX vuosisadan alussa Mars-kentän tienoille tehtävien uudelleenjärjestelyjen yhteydessä arkkitehti Carlo Rossi suunnitteli muuttuneeseen ympäristöön luontevampaa sulautumista myötä myös Moikajoen ylityksien uusimista. Näin ollen vuonna 1828 puinen Teatterisilta purettiin lähiseudulle Kolmoisillan rakentamisesta johtuvasti.
Vuonna 1876 tälle paikalle kuitenkin rakennettiin valurautaa yksisaukkoinen paalusilta, johon asennettiin kiskot hevosraitiotietä varten. Silta nimettiin viereisen Mihailovskin puiston mukaan Toiseksi puutarhasillaksi. 
Verikirkon takana sijaitsevalle Konjušennaja aukiolle saakka rajattavaa raitiovaunulinjaa varten vuonna 1933 yksiaukkoisen sillan paikalle rakennettiin kolmiaukkoinen puinen silta.
Vuosina 1960-1961 ikääntyneiden puisten kaiteiden paikalle asennettiin valurautainen taidevalanta, jota pidettiin Narvan riemukaaren luona Tarakanovka jokea 1830-luvulla ylittäneen kivisillan Vasili Stasovin piirustuksien mukaisesti toteutetun koristelun kopiona. Uusimistyöt onnistuivat M.I.Kalinin nimisen raitiovaunuvarikon valimomestareiden ansiosta, insinöörinä toimi P. Stepanov, arkkitehteina-restauroijina A. Poljakov, I. Benois ja kuvanveistäjä G. Tsygankov.
Vuosina 1966-1967 paikalle rakennettiin yksiaukkoinen silta, jossa pääkannatin oli teräsbetonia ja tuet vuorattuja graniitilla. Sillan päätyihin kiinnitettiin valaisinpylväät ja samanlaiset kuusitahkoiset pylväslyhdyt kuin Ensimmäisellä puutarhasillalla. Insinööri E. Boltunovan ja arkkitehti L. Noskovin työllä palautettiin sillan klassistinen tyyli.
Vuonna 1970 sillan arkkitehtuurisia yksityiskohtia kullattiin ja 1985 parannettiin graniittireunakiveystä.
Vuosina 1998-1999 todella huonokuntoinen silta, jossa raitiovaunukiskojen alle betonipintaan oli kulunut kokonaisia reikiä, oli uudelleen restauroinnin tarpeessa. Silloin parannettin siltafasadeja, vahvistettiin palkkien ja jänteiden välit, korvattiin kansilevyjä ja vedeneristystä, taiteellista koristelua ja kuviollisia rautakaiteita. Raitiorata purettiin, koska raitiovaunuliikennettä pidettiin liian meluisana, hitaana ja sen aiheuttamaa tärinää haitalliseksi sekä sillalle että lähistöllä oleville historiallisille rakennuksille. Arkkitehteina toimivat S. Suponitskji, D. Guzevitš ja N. Kozlovskaja. Silta avattiin 23. lokakuuta 1999.