hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Patrik Blomberg
Patrik Blomberg on suomalainen laulaja, joka voitti Idols-laulukilpailun yhdeksännen tuotantokauden vuonna 2018. Hän sai finaalissa annetuista äänistä 41 prosenttia. Blomberg on kotoisin Lohjalta.
Blomberg oli ennen Idols-kilpailua laulanut julkisesti ainoastaan kerran vanhemmilleen.
Jean-Baptiste Vuillaume
Jean-Baptiste Vuillaume (7. lokakuuta 1798 – 19. maaliskuuta 1875) oli ranskalainen viulunrakentaja.
Vuillaume oli neuvokas kauppamies ja sai työstään myös useita kansainvälisiä tunnustuksia. Muun muassa akustiikkaa opiskellut Vuillaume sai haltuunsa kuuluisan italialaisen soitinrakentajan, Antonio Stradivarin, vuonna 1716 rakentaman Salabue-viulun 1800-luvun puolivälissä. Vuillaumen vävy nimesi sen Messiaaksi, koska odotus oli ollut sen arvoista. Vuillaume alkoi rakentaa kopioita viulusta ja hänestä kehkeytyi yksi Euroopan arvostetuimmista soitinrakentajista. Näiden lisäksi hän kopioi myös Giuseppe Guarnerin tekemiä viuluja. Hän rakensi elämänsä aikana yli 3000 soitinta, viulujen lisäksi muun muassa Oktobasson.
LähiTapiola hankki omistukseensa Vuillaume-viulun, joka on valmistettu vuonna 1873. Se on kopio Messias-viulusta. Messias-viulu täytti 300 vuotta vuonna 2016, ja se oli näytteillä Cremonassa kolmen Vuillaumen rakentaman kopion kanssa. Tämä viulu oli yksi näyttelyssä olleista. Viulu on erinomaisessa kunnossa ja sillä on viisi aitoustodistusta. Viulu on ollut eurooppalaisilla ja amerikkalaisilla keräilijöillä, ja tätä ennen se on ollut viulutaiteilija Manrico Padovanin konserttikäytössä. Vuillaume-viulu hankittiin Italian Cremonasta yhdeltä Euroopan arvostetuimmista viulujen välittäjistä ja myyjistä Eric Blotilta. Vuonna 2018 viulu annettiin Tampere Filharmonian käyttöön pitkäaikaisella lainasopimuksella.
Vuillaume-viulu on erinomainen konserttiviulu, ja sen käyttäjiä ovat olleet muiden muassa Fritz Kreisler, Ruggiero Ricci, Isaac Stern, Pinchas Zukerman, Hilary Hahn, Nemanja Radulović ja Nikita Boriso-Glebsky.
Luettelo kloonatuista eläimistä Jurassic Park -sarjassa
Jurassic Park on amerikkalainen science fiction -seikkailuelokuvasarja, joka perustuu Michael Crichtonin romaaneihin "Dinosauruspuisto" ja "Kadonnut maailma". Elokuvassa ja romaanissa kerrotaan, että dinosaurukset on kloonattu käyttäen meripihkasta löytyneitä hyttysiä, jotka olivat aikoinaan imeneet dinosauruksen verta ja joissa dinosauruksen DNA oli säilynyt nykyaikaan saakka. Ensimmäisen Jurassic Park -elokuvan ohjasi Steven Spielberg, ja se julkaistiin vuonna 1993. Sen jälkeen seurasi kaksi jatko elokuvaa, "Kadonnut maailma - Jurassic Park" (1997) ja "Jurassic Park III" (2001), joka oli ensimmäisen trilogian viimeinen elokuva.
Neljäs elokuva julkaistiin vuonna 2015 nimellä "Jurassic World", ja se merkitsi uuden trilogian alkua. Uusi elokuva sijoittuu 22 vuotta ensimmäisen elokuvan tapahtumien jälkeen, mutta silti perustuu alkuperäisten elokuvien ja romaanien kertomuksiin. Se sai jatkoa vuonna 2018 elokuvalla "". Sarjan kuudes ja viimeinen elokuva "Jurassic World 3" on tarkoitus julkaista vuonna 2021.
Romaaneissa sanotaan, että dinosauruksia on kloonattu yhteensä 47, ja elokuvissa esiintyy yhteensä 39 kloonattua dinosaurusta. Elokuvissa on myös kloonattu kaksi hybrididinosaurusta: "Indominus rex', joka oli elokuvassa "Jurassic World" ja "Indoraptor, joka oli elokuvassa "Jurassic World: Kaatunut valtakunta".
Tämän kohdan dinosaurukset esiintyvät ainoastaan elokuvissa "Jurassic World" ja "".
Maastohiihto talviolympialaisissa 2014 – naisten 10 km perinteinen
Maastohiihdon naisten 10 kilometrin perinteisen hiihtotyylin kilpailu talviolympialaisissa 2014 järjestettiin 13. helmikuuta 2018 maasto- ja ampumahiihtokeskus Laurassa Krasnaja Poljanassa, Venäjällä. Kilpailun voitti Puolan Justyna Kowalczyk, toiseksi tuli Ruotsin Charlotte Kalla ja kolmanneksi Norjan Therese Johaug.
Lähde:
Lara Peyrot
Lara Peyrot (s. 2. toukokuuta 1975 Pinerolo) on italialainen uransa lopettanut murtomaahiihtäjä, joka osallistui Kansainvälisen hiihtoliiton kilpailuihin vuosina 1992-2007. Peyrot voitti Nordic Ski Marathon Cup-kilpailuissa kultaa kaudella 2002-03, hopeaa kausina 2003-04, 2004-05 ja 2006-07 sekä pronssia 2005-06.
Maurizio Pozzi
Maurizio Pozzi (s. 25. kesäkuuta 1970 Bormio, Sondrio) on italialainen murtomaahiihtäjä, joka on kilpaillut vuodesta 1992 lähtien. Hän osallistui Naganon talviolympialaisiin 1998. Pozzi painaa 70 kiloa ja on 173 senttimetriä pitkä.
Otto Louhelainen
Otto Aleksander Louhelainen (27. syyskuuta 1874 Juuka – 28. helmikuuta 1935 Lumivaara) oli suomalainen rovasti ja päätoimittaja.
Otto Louhelaisen vanhemmat olivat räätäli Adam Louhelainen ja Ada Maria Turunen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1907–1919 oli Maria Soikkonen ja toinen vuodesta 1924 Hilja Seppälä. Louhelainen tuli ylioppilaaksi 1896 Joensuun lyseosta ja vihittiin papiksi 1903. Hän toimi Inkerissä Keltun kirkkoherran apulaisena 1904–1907, Kelttu-Rääpyvän vt. kirkkoherrana 1907–1908 ja kirkkoherrana 1908–1916. Seiskarin saarnaaja hän oli 1916–1919, Haapasaaren 1919–1921 ja Jumesniemen kirkko-koulun 1921–1928. Lumivaaran kirkkoherrana Louhelainen toimi vuodesta 1928 kuolemaansa saakka. Hän sai rovastin arvonimen vuonna 1929. Louhelainen oli "Inkeri-lehden" päätoimittaja 1909–1915.
Anders Högberg
Anders Högberg (s. 9. huhtikuuta 1976 Skellefteå) on ruotsalainen maastohiihtäjä, joka osallistui hiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin 2001 Lahdessa, jossa hän sijoittui sprintissä viidenneksi.
Uudo Sepp
Uudo Sepp (s. 28. maaliskuuta 1997) on virolainen laulaja Kuressaaresta. Hän voitti vuoden 2018 Eesti otsib superstaari -kilpailun.
Berndt Frang-Ponsio
Berndt Emil Frang-Ponsio, sukunimi vuoteen 1914 "Frang" (9. joulukuuta 1865 Ikaalinen – 29. marraskuuta 1918 Tampere) oli suomalainen taide- ja koristemaalari.
Berndt Frang-Ponsion vanhemmat olivat Kurusta kotoisin ollut maalari Karl Hermanninpoika Frang, ent. Rajala (1829–1895) ja Maria Gustava Isakintytär Lindroos (1830–1913). Frang-Ponsio muutti Ikaalisista Tampereelle 1891. Hänen veljensä oli taidemaalari Felix Frang, myöhemmin Pahlama.
Toukokuussa 1915 Frang-Ponsio järjesti Tampereen Näsilinnassa yhteisen taidenäyttelyn taidemaalari D. J. Niemelän kanssa. Häneltä oli esillä maisema- ja muotokuvamaalauksia.
Tehuelchesaurus
Tehuelchesaurus on sukupuuttoon kuollut sauropodeihin kuuluva dinosaurussuku, joka eli myöhäisjurakaudella. Sen fossiileja on löydetty Chubutin maakunnasta Etelä-Argentiinasta. Löytö koostui noin puolikkaasta luurangosta, jossa näkyi ihon painaumia. Jäljistä erottui pieniä kuusikulmaisia luulaattoja. "Tehuelchesaurus" oli arviolta noin 12–18 metriä pitkä. Vuonna 2016 Gregory S. Paul arvioi sen pituudeksi 15 metriä ja painoksi 9 tonnia. "Tehuelchesauruksen" elinympäristöä olivat joenvarsimetsät ja avoimet tulvatasangot. Alueella oli lyhyt sadekausi, mutta muuten puolikuivaa.
Godzilla vs. Kong
Godzilla vs. Kong on vuonna 2020 ensi-iltansa saava yhdysvaltalainen hirviöelokuva, jonka ohjaa Adam Wingard. Se on jatko-osa elokuville "" (2017) ja "" (2019) sekä MonsterVerse-elokuvauniversumin neljäs osa ja samalla neljäs Hollywoodissa kokonaan tuotettu Godzilla-elokuva. Elokuvan pääosissa ovat Alexander Skarsgård, Millie Bobby Brown, Rebecca Hall, Brian Tyree Henry, Shun Oguri, Eiza González, Jessica Henwick, Julian Dennison, Kyle Chandler ja Demián Bichir. Elokuvan suunniteltu ensi-ilta on 22. toukokuuta 2020.
"Godzilla vs. Kong" saa ensi-iltansa 22. toukokuuta 2020 Tōhōn vastatessa elokuvan julkaisusta Japanissa.
David Johannes Niemelä
David Johannes Niemelä, sukunimi aik. "Nivuniemi" (s. 1874) oli suomalainen taidemaalari.
Toukokuussa 1915 Niemelä järjesti Tampereen Näsilinnassa yhteisen taidenäyttelyn taidemaalari Berndt Frang-Ponsion kanssa. Häneltä oli esillä talviaiheisia maisemamaalauksia sekä lintumaalauksia. Vuonna 1923 hänellä oli yhteisnäyttely Viipurissa Akseli Gallen-Kallelan, Pekka Halosen ja Mikko Hovin kanssa.
Compact Video Cassette
Compact Video Cassette (lyh. CVC) on Funain ja Technicolorin kehittämä videonauhurijärjestelmä. Se suunniteltiin erityisesti kannettavaan käyttöön. CVC käyttää analogista, kasettiin pakattua magneettinauhaa, joka on hieman C-kasettia kookkaampi. CVC esiteltiin vuonna 1980. Järjestelmä ei menestynyt ja se lopetettiin jo 1983.
CVC lienee vähiten tunnettu 1970-luvulla kuluttajamarkkinoille kehitetyistä analogisista videojärjestelmistä.
CVC esiteltiin ennen kuin Sony ja JVC olivat lanseeranneet omat kannettavat videolaitteensa, Video 8:n ja VHS-C:n. CVC oli tarkoitettu käytettäväksi erillisen videokameran kanssa ja se oli kevyt verrattuna saman aikakauden kuvanauhureihin. Technicolor 212E -laite painaa 3 250 grammaa. Sen mitat ovat 24x26x8 senttimetriä. Laitetta myytiin yhdessä Technicolor 412d -videokameran kanssa. Grundig kehitti oman laitteensa, jossa on matalampi nauhannopeus ja siten pitempi tallennusaika.
CVC-järjestelmässä on pyörivä helical scan -kuvarumpu, joka mahdollistaa matalan nauhannopeuden. Nauhan leveys on neljännestuuma ja nauhannopeus 3,21 cm/s. Enimmäistallennusaika on 60 minuuttia. Järjestelmän kuvanlaatu on jossain määrin heikompi kuin puolen tuuman nauhaa käyttävissä videojärjestelmissä. CVC-nauhurin yhteydessä myytävät videokamerat, kuten JVC:n GX-44E, perustuvat vidicon-tekniikkaan, jolla ei saanut riittävän laadukasta kuvaa normaalissa huonevalossa.
Ondřej Pažout
Ondřej Pažout (s. 1. heinäkuuta 1998 ) on tšekkiläinen yhdistetyn hiihtäjä. Hän kilpaili vuoden 2018 talviolympialaisissa Pyeongchangissa sijoittuen parhaimmillaan seitsemänneksi joukkuekilpailussa. Yksilökilpailuissa hänen sijoituksensa olivat 34. normaalimäen kilpailussa ja 37. suurmäen kilpailussa.
Oerlikon (Zürich)
Oerlikon on sveitsiläisen Zürichin kaupunginosa () ja entinen kunta. Oerlikon on osa Zürichin kaupungin piiriä nro 11 (), jonka muut osat ovat Affoltern ja Seebach. Kaupunginosassa on runsaat 22 000 asukasta.
Oerlikon oli itsenäinen kunta vuosina 1872–1933. Vuodesta 1934 Oerlikon on ollut osa Zürichiä. Oerlikon kehittyi 1800-luvun jälkipuoliskolla maaseudusta teollisuuspaikkakunnaksi, ja väkiluku kasvoi nopeasti:
1850- ja 1860-luvuilla rakennetut rautatieyhteydet Winterthuriin, Zürichiin, Usteriin ja Bülachiin olivat teollistumisen alullepanijoita. Maschinenfabrik Oerlikon (MFO) aloitti toimintansa 1876. Muita isoja teollisuusyrityksiä olivat vuonna 1895 aloittanut Accumulatoren-Fabrik Oerlikon ja vuonna aloittanut 1906 Schweizerische Werkzeugmaschinenfabrik Oerlikon (Oerlikon-Bührle).
Oerlikonin rautatieasema on seudun joukkoliikenteen solmukohta. Aseman kautta kulkee päivittäin yli 100 000 matkustajaa, ja se on Sveitsin kahdeksanneksi vilkkain rautatieasema.. Moottoritiet A1 ja A4 ohittavat Oerlikonin itäpuolitse.
Kaija Väre
Kaija Väre (3. tammikuuta 1920 – 30. syyskuuta 1980) oli suomalainen erityisesti muotokuvamaalarina tunnettu taidemaalari joka asui Porissa ja myöhemmin Espoossa.
Väre halvaantui viisivuotiaana ja oli siitä lähtien pyörätuolissa. Hän oli Uuno Alangon oppilaana 1945–1948 ja opiskeli myös Italiassa Villa Lantessa, Caprilla ja Firenzessä sekä vielä tutki taidetta muun muassa Espanjassa. Ensimmäisen näyttelynsä Väre piti Porissa 1945.
Väre maalasi satoja muotokuvia julkisuuden henkilöistä (muun muassa Tarmo Manni ja Ansa Ikonen) sekä myös maisemia ja asetelmia. Hänen töitään on yksityiskokoelmissa Suomessa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa sekä eri yhteisöjen kokoelmissa ja Helsingin yliopiston kokoelmissa.
Erkki Pietikäinen
Erkki Aleksander Pietikäinen (2. lokakuuta 1925 Viipuri – 11. tammikuuta 2006 Hämeenlinna) oli suomalainen miniatyyreistaan tunnettu taidemaalari joka asui Hämeenlinnassa.
Europarlamentaarikko Sirpa Pietikäinen on Erkki Pietikäisen tytär.
Palopermanto
Palopermanto on ullakon lattialaatta, joka on valmistettu syttymättömistä tarvikkeista. Palopermannon tehtävänä on estää tulipalon leviäminen ullakkotilan kautta rakennuksen eri osien välillä. Palopermannon päälle on saatettu asentaa myöhemmin lisälämmöneristeitä, kuten mineraalivillaa. Palopermantolaatan alla voi olla haitta-aineita. Valueristeenä on käytetty usein tervapaperia, -pahvia ja -huopaa tai paksua kreosoottipikikerrosta. Osa valueristeistä voi sisältää haitta-aineita, joiden olemassaolo huomioidaan, jos rakenteeseen kohdistetaan korjaustoimia.
Palopermantorakenteet ovat kehittyneet ajan kuluessa. 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alussa palopermantorakenteena käytettiin usein savilaastilla muurattua lapetiilikerrosta, jonka alapuolella oli aluslaudoitus, puukoroke ja puupalkisto täytteineen. 1900-luvun alkupuolella palopermannot alettiin valaa betonista. Tämän aikakauden palopermantolaatan paksuus on noin 50 mm ja sen alla on yleensä valueristeenä tervapaperi sekä muottilaudoitus. 1920- ja 1930 -luvuilla laatta oheni noin 40 mm paksuuteen.
1940- ja 50 -luvuilla palopermanto sekä sen alapuoliset rakenteet monipuolistuivat. Palopermantolaatta tehtiin nyt 20-60 mm paksusta teräshierretystä teräsbetonista. Se muotoiltiin 1950-luvulta eteenpäin niin, että tulipalon sammutusvedet valuivat hallitusti pois ulkoseinälle muurattujen tiiliruukkuputkien kautta kaadon jyrkkyyden ollessa vähintään senttimetri metrin matkalla. Tämän aikakauden palopermantolaatan alla on joko palkistotäytteitä tai jos lämmöneriste on asennettu palkiston yläpuolelle, se voi olla vuorivillaa, karkaisematonta kevytbetonia, tai lastuvillalevyä. Yläpohjia on alettu tehdä tällä aikakaudella palkistojen sijasta myös massiivibetonilaattoina. Tällöin palopermannon alapuolella on ollut lämmöneristeenä lastuvillaa, kevytbetonia, lasivillaa, korkkia tai turvekuitulevyä. Käyttöullakottomissa rakennuksissa palopermantona on saattanut olla pelkkä slammaus lämmöneristeen päällä.
Tine
TINE SA on yksi Norjan suurimmista elintarvikeyhtiöistä ja maan suurin maitotuotteiden tuottaja, jakelija ja maastaviejä. Tinen omistaa noin 11 400 maidontuottajaa. Tinellä on täys- ja osaomistuksessa tytäryhtiöitä Norjassa ja ulkomailla. Suurin osa kansainvälisestä toiminnasta tapahtuu Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa, Saksassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tinen kansainvälisesti tunnetuimpia tuotteita ovat Jarlsberg, Ridder/Hertig, Snøfrisk, TINE Brunost Collection ja Wernerssons brand.
Niilo Suojoki
Niilo Suojoki (1. tammikuuta 1908 Hämeenlinna – 14. marraskuuta 1969) oli suomalainen itseoppinut taidemaalari. Hän oli erikoistunut kansatieteellisiin aiheisiin ja hänen maalauksensa edustivat realistista tyylisuuntaa. Hän maalasi pääasiassa öljyvärimaalauksia mutta myös akvarelleja.
Suojoki vietti lapsuutensa ja nuoruusvuotensa Helsingissä jossa hän toimi huonekaluverhoilijana ja oli koristemaalarin opissa. Myöhemmin hän asui Tampereella ja viimeksi Kuhmoisissa Päijälän kylässä jonne hän rakensi itselleen talon Leppäkosken rantaan. Kosken toiselle rannalle hän suunnitteli Riihigalleria nimisen erämaa-ateljeen. Ateljee jonka koko oli 12x32 metriä rakennettiin vuosina 1965–1968 käyttäen kuudesta puretusta riihestä saatua puutavaraa. Suojoki ehti pitää kaksi näyttelyä Riihigalleriassa ennen kuolemaansa ja sen jälkeen hänen vaimonsa Fanny piti näyttelyitä vuoteen 1976 saakka jolloin hän myi Riihigallerian Kuhmoisten kunnalle. Kuhmoisten kunta on jatkanut näyttelytoimintaa galleriassa joka on edelleen lähes alkuperäisessä asussaan. Galleriassa pidettiin kesällä 2008 Niilo Suojoen satavuotisnäyttely. Kesällä 2018 oli Riihigallerian 50-vuotisjuhlanäyttely.
Susan Philipsz
Susan Mary Philipsz OBE (s. 1965 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen kuvanveistäjä ja äänitaiteilija. Hän valmistui kuvanveistäjäksi Duncan of Jordanstone College of Artista vuonna 1993 ja suoritti kuvataiteen maisterin tutkinnon Ulsterin yliopistossa vuonna 1994. Hän teki kuitenkin läpimurtonsa äänitaiteella vuonna 2000. Hänen töitään on ollut näytillä muun muassa Lontoossa, Chicagossa ja Helsingissä, jossa hänen ääni-installaationsa "Kun päivä laskee" oli vuoden 2010 Ihme-nykytaidefestivaalin pääteos.
Vaikka Philipsz ei enää teekään veistoksia, hän määrittelee itsensä edelleen kuvanveistäjäksi, joka käyttää ääntä ilmaisuvälineenään. Hän käyttää teoksissaan usein julkisille paikoille asetettuja kaiuttimia, joilla hän toistaa äänitteitä itsestään laulamassa kansanmusiikki- ja popkappaleita ilman säestystä. Philipsz pyrkii luomaan äänen avulla ”veistoksia”, joissa kokemus teoksen sijaintipaikasta ja kontekstista muodostuu olennaiseksi osaksi teosta itseään.
Philipsz sai vuonna 2010 Turner-palkinnon teoksestaan "Lowlands Away", jossa hän lauloi kolme versiota skotlantilaisesta itkuvirren kaltaisesta laulusta. Niitä soitettiin alun perin kolmen Clyde-joen ylittävän sillan alla Glasgow’ssa. Hänet nimitettiin brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi (OBE) uutenavuotena 2014.
R.Smg. Enrico Toti
R. Smg. Enrico Toti oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1927 vesillelaskettu Balilla-luokan sukellusvene, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin OTO:lta Muggianosta, missä köli laskettiin 26. tammikuuta 1925. Alus laskettiin vesille 20. helmikuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 20. syyskuuta 1928.
Vuonna 1940 alus oli jo palvelusikänsä puolesta uransa loppupuolella. Italian liityttyä toiseen maailmansotaan alus lähetettiin yhdessä "Tazzolin", "Glaucon", "Marcellon" ja "Medusan" kanssa läntiselle Välimerelle Algerian ja Tunisian rannikolle. Alus kuului 20. - 27. kesäkuuta Philippevillen lahdella Bougaronin ja Farin niemien välillä operoivaan osastoon, joka palasi satamaan kohtaamatta vihollisaluksia.
Heinäkuun puolenvälin jälkeen viiden sukellusveneen osasto korvasi Kreetan ja Afrikan rannikon välillä operoineen neljän aluksen osaston. Viidestä ainoastaan kolme oli palveluskelpoisia mukaan lukien "Toti", joka oli 19.-24. heinäkuuta Aleksandrian ja Krion niemen välisellä merialueella. Osaston alukset palasivat satamaan kohtaamatta vihollista.
Lokakuussa alus kuului seitsemän aluksen osastoon, mutta "Toti" ei päässyt partioalueelleen aluksella havaitun sähkömoottori vian vuoksi. Paluumatkalla Brindisiin alus navigoi Colonnanniemen radiomajakan mukaan ja sen jälkeen pitkin rannikkoa. Noin 50 merimailia ennen Colonnanniemeä aluksen tähystäjä havaitsi 15. lokakuuta kello 01.10 suuren pinnalla akkuja lataamassa olleen sukellusveneen. "Totin" siirtyessä hyökkäysasemaan vastustaja avasi tykkitulen kansitykillä kääntäen samalla veneen torpedoiden laukaisemiseksi. "Totin" miehistö avasi tulen konekiväärillä osuen torniin ja hieman alukselta avattiin tuli kansitykillä. Vastustajan laukaisema torpedo ohitti perän takaa ja tykin kranaatti osui "Totin" tornin juureen aiheuttamatta kuitenkaan merkittäviä vaurioita. Kello 1.40 vihollisalus upposi. Vuonna 1967 julkaistu Italian merivoimien virallinen historiikki nimeää vihollisaluksen "HMS Rainbow'ksi".
Aluksen saavuttua satamaan päällikkö Bandini siirtyi "Atropolle" ja aluksen ensimmäinen upseeri Longobardo vastaanotti aluksen päällikkyyden. Samalla alus siirrettiin sukellusvenekouluun Pulaan, jossa se teki 93 koulutuspurjehdusta. Longobardo luovutti aluksen päällikkyyden Giovanni Celestelle.
Pohjois-Afrikan joukkojen huoltotilanteen vaikeuksien vuoksi "Toti" siirrettiin 1942 kuljettamaan tarvikkeita Tobrukiin. Alus lähti 30. kesäkuuta ensimmäiselle matkalleen ja palasi satamaan 13. heinäkuuta toimitettuaan 61 tonnia polttoainetta, 3,7 tonnia ampumatarvikkeita ja 1,5 tonnia muita tarvikkeita. Alus lähti 31. heinäkuuta seuraavalle matkalleen palaten 6. elokuuta.
Alus lähti kolmannelle ja samalla viimeiselle matkalleen 19. marraskuuta. Se palasi 28. marraskuuta toimitettuaan 60 tonnia polttoainetta ja kaksi tonnia voiteluaineita. Alus ei ollut tämän jälkeen operaatioissa mukana ja se poistettiin palveluksesta 2. huhtikuuta 1943.
The Beetle
The Beetle on ruotsalaisen Henrik Håkanssonin elokuva, joka tutkii maailmaa hyönteisnäkökulmasta. Teos on Ihme-nykytaidefestivaalin tuottama ja oli vuoden 2018 festivaalin Ihme-teos. Elokuva nostaa esiin halavasepikän ("Hylochares cruentatus"), uhanalaisen kovakuoriaislajin, jota tavataan vain Mätäojan ympäristössä Vantaalla.
Elokuva keskittyy halavasepikkäkuoriaisen ja sen elinympäristön kuvaamiseen. Håkansson on kertonut, että suunnitteli alun perin jättävänsä elokuvasta ihmiset kokonaan pois, mutta päätyi lopulta käyttämään kertojanääntä. Professori Jyrki Muonan mukaan elokuvassa on onnistuttu myös ensimmäistä kertaa äänittämään halavasepikän hypystä kuuluva ääni ihmiskorvalle kuuluvalla tavalla.
IHME-teos sai alkunsa, kun Håkansson tutustui hyönteistutkija, professori Jyrki Muonaan ensimmäisenä taustatyöpäivänään Helsingissä vuonna 2016 ja kuuli tältä halavasepikkäkuoriaisesta. Teoksen materiaalia alettiin kuvata kesällä 2017 Muonan avustuksella. Elokuvan lähiotokset halavasepikästä on kuvattu studiossa. Professori Jyrki Muona on kertonut, että kuvattavan kuoriaisen löytäminen oli haaste: koska pääasialliset esiintymisalueet on rauhoitettu luonnonsuojelualueiksi, niiltä ei saa poimia mitään luontoon kuuluvaa. Muonan piti tämän vuoksi etsiä studioon vietävä sepikkä alueen ulkopuolelta. Elokuva kuvattiin lopulta Håkanssonin mukaan kokonaisuudessaan kolmessa ja puolessa päivässä.
IHME-teoksen on katsottu nostavan esiin posthumanistisista ajattelua, jossa ihmistä käsitellään yhdenvertaisena toisten luontokappaleiden rinnalla. Håkansson on pohtinut teoksissaan ihmisen ja luonnon suhdetta 25 vuoden ajan, mutta on sanonut ettei pidä itseään posthumanistina vaan luonnon havainnoijana.
Elokuvan musiikkina käytetään Mika Vainion konserttitaltiointia vuoden 2015 Sonár-festivaalilta. Håkansson kertoo halunneensa teokseen alun perinkin Vainion musiikkia ja kuunnelleensa konserttitaltioinnin sattumalta. Taltiointi yhdistettiin elokuvaan ja yhdistelmän todettiin toimivan hyvin.
Håkanssonin teos esitettiin osana Ihmeen festivaaliohjelmaa Helsingissä sijaitsevalla Kulttuuritehdas Korjaamolla 25.–26.5.2018 sekä Myyrmäessä sijaitsevassa Kino Myyrissä osana Myyrmäen Ihme -kokonaisuutta.
Hannes Myllylä
Johannes (Hannes) Jaakko Myllylä (26. heinäkuuta 1881 Kärsämäki – 29. syyskuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kirjakauppias.
Hannes Myllylän vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Myllylä ja Vilhelmiina Kokkokangas ja puoliso vuodesta 1909 Auli Joutsiniemi. Myllylä valmistui opettajaksi 1904 ja toimi kansakoulunopettajana Kemissä 1904–1906 ja Kangasalla 1906–1910. Koulutarpeiden Keskusliike -yhtiön toimitusjohtaja hän oli 1910–1928 ja perustamansa Kirjaliike-yhtiön johtaja vuodesta 1930.
Amerikankitararausku
Amerikankitararausku ("Rhinobatos productus") on kitararauskujen heimoon kuuluva kala, joka elää Tyynellämerellä.
Amerikankitararauskulla on suussaan lukuisia pieniä hampaita. Kalan täysikokoinen pituus on 100 senttimetriä, laji painaa noin 10 kilogrammaa ja elää tavallisesti 12 vuoden ikäiseksi.
Amerikankitararausku oleskelee enimmän osan ajastaan pohjamutaan tai -hiekkaan kaivautuneena, ja lähtee vain harvoin uimaan. Lajin ravintoa ovat äyriäiset, ravut ja simpukat.
Kaija Rantakari
Kaija Rantakari (s. 1984 Tuusula) on suomalainen runoilija, kollaasitaiteilija ja kirjansitojamestari.
Rantakarin esikoisteos "Mikado" (2015) oli ehdolla Helsingin sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Toisella teoksellaan "Koko meren laajuus" (2018) hän sai Kalevi Jäntin palkinnon sekä Toisinkoinen-kirjallisuuspalkinnon.
Kun päivä laskee
Kun päivä laskee on Susan Philipszin teos, joka tuotettiin vuoden 2010 Ihme-nykytaidefestivaalille. Teoksessa kuultiin Philipzin laulama Sydämeni laulu äänitteeltä Helsingin rautatieaseman keskushallissa päivittäin ajalla 12.3.-11.4.2010. Philipzs lauloi äänitteellä ilman säestystä. Ääni suunnattiin asemahallissa holvikaton alareunasta ylös, minkä seurauksena syntyi niin sanottu kuiskaus-galleriaefekti, jossa ääni kiirii holvikaarta pitkin tilan toiselle puolelle.
Sydämeni laulu on alun perin Aleksis Kiven kirjoittama ja Jean Sibeliuksen säveltämä.
Philipsz on kertonut kiinnostuneensa erityisesti suomalaisesta tuutulauluperinteestä ja niin sanotuista Tuonelan lauluista. Hän on kertonut haluneensa rinnastaa teoksessa rauhallisen tuutulaulun aseman vilinään.
Katoava taide
Katoava taide on sellaista taidetta, joka kestää vain lyhyen ajan.
Katoavan taiteen muotoja on erilaisia kuvanveistosta performanssiin. Sanaa käytetään kuitenkin tavallisesti kuvaamaan taideteosta, joka tapahtuu vain kerran, kuten happening, ja joka ei ilmene museossa tai galleriassa näytettävänä kestävänä objektina.
Katoava taide tuli esiin ensimmäisen kerran 1960-luvulla Fluxus-ryhmässä, kun taiteilijat kuten Joseph Beuys olivat kiinnostuneita luomaan taideteoksia, jotka olivat olemassa gallerian ja museon rakenteen ulkopuolella ja joilla ei ollut taloudellista arvoa. Tapahtumat, performanssit ja äänimaisemat olivat osa katoavaa taidetta, samoin kuin lentolehtiset ja halvat massatuotetut esineet, jotka toivat esille kumouksellisia viestejä.
Teos voi olla itsessään väliaikainen ja katoava, ajallinen prosessi, teko tai tapahtuminen.
Esimerkiksi Andy Goldsworthyn taide on tehty käsillä saatavissa olevista maiteriaaleista. Taiteilija konstruioi veistoksen anonyymisti, ja poistuu sitten jättäen teoksen löydettäväksi. Osa katoavan taiteen haastetta on se, että katsoja törmää teokseen sattumalta, ja jää ihmettelemään kuka sen teki ja miksi.
Katoava (ephemeral) tulee kreikankielen sanasta εφήμερος – ephemeros, joka tarkoittaa kirjaimellisesti ”vain päivän elävää tai lyhyen aikaa elävää”. Katoava taide koostuu usein sellaisista materiaaleista tai aineista, joiden kesto tai muotoa ylläpitävä kapasiteetti on lyhyt, kuten hiekka, lumi tai jää. Teokset on tehty usein materiaaleista, joilla on taipumus hajota tai muuttua luonnollisten prosessien kuluessa, kuten maataiteessa. Katoavan taideteoksen voi myös ymmärtää performanssina tai muina taiteellisina ilmaisumuotoina, joissa ihmisvartalo ja vartalon toiminta ovat teoksen ”päämateriaaleja”. Nykyajan teknologian kehityksen myötä katoavuus saavutetaan usein käyttämällä valon, kuvien projektioita ja muita väliaikaisten kuvien esityksiä ja luomuksia.
Charles Baudelaire ja Walter Benjamin selvittivät katoavan ja ikuisen materialistisia ja käsitteellisiä yhteyksiä. Heille katoavuus on seurausta modernisuudesta, jossa arjen olosuhteet nopeuttavat taideteosten tuottamista ja kuluttamista. Baudelairelle modernisuuden katoavuus on se herooinen osa, josta ikuinen voidaan suodattaa. Hän jättää paljolti edeltävien aikojan teoreettiseksi panokseksi sen, että luovuuden pitäisi edustaa ikuisuutta ja jossa ikuinen on jotain, mitä luovuuden tulisi pyrkiä edustamaan. Tämä ihanne leijuu ohimenevän yläpuolella.
Benjamin taas luokitteli uudestaan ikuisuuden käsitteen ja asetti sen dialektiseen suhteeseen sen siirtymäkauden kanssa, jossa modernisuuden välittyminen itsessään ikuistetaan. Modernissa tuotantotavassa katoava sekä määrittelee teoksen materiaalisuutta, että sen käsitteellisiä perusteita. Katoava taide hahmottuu väliaikaisena, mutta se saa myös omat väliaikaisuuden kokemuksemme näyttäytymään nykyisyyden ikuisena ehtona.
Alfred Mäkinen
Kustaa Alfred Mäkinen (24. helmikuuta 1869 Somero – 21. elokuuta 1955 Nummi) oli rovasti, mehiläishoitaja ja päätoimittaja.
Alfred Mäkisen vanhemmat olivat talollinen Kustaa Adolf Mäkinen ja Anna Penttinen ja puoliso vuodesta 1904 Elin Aleksandra Silén. Mäkinen tuli ylioppilaaksi 1893 ja vihittiin papiksi 1900. Hän toimi Somerniemen kirkkoherrana 1916–1920 ja Nummen kirkkoherrana 1920–1952. Mehiläistenhoitokoulua Mäkinen piti Asikkalassa 1902–1909 ja Somerniemellä 1910–1918. Hän oli "Mehiläisen" päätoimittaja vuodesta 1916, usean vuoden ajan. Rovastin arvon Mäkinen sai 1930. Hän julkaisi teoksen "Mehiläishoidosta" vuonna 1903.
Veijo Valmu
Veijo Valmu (1929–1995) oli suomalainen Torniossa asunut taidemaalari.
Reetta Pekkanen
Reetta Pekkanen (s. 1985 Outokumpu) on suomalainen runoilija.
Pekkasen esikoisteos "Pieniä kovia nuppuja" (2014) palkittiin Katri Vala -palkinnolla, Tiiliskivi-palkinnolla ja Silja Hiidenheimon muistostipendillä. Se oli myös ehdolla Helsingin Sanomien Kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Pekkanen toimii runouslehti Tuli & Savun toimittajana, taiteilijaresidenssi Arteleksen koordinaattorina ja on mukana Nuoren Voiman Liiton hallituksessa. Pekkanen on valmistunut Tampereen yliopistosta pääaineenaan suomen kieli. Lisäksi hän on opiskellut kirjoittamista Oriveden Opistossa ja Kriittisessä korkeakoulussa.
Yrjö Penttilä
Yrjö Penttilä (s. 1891) oli suomalainen Hämeenlinnassa asunut taidemaalari joka kuvasi tauluissaan perinteiseen tyyliin suomalaisia maisemia.
Raisa Marjamäki
Raisa Marjamäki (s. 1987 Helsinki) on suomalainen runoilija.
Marjamäki on opiskellut Helsingin ja Jyväskylän yliopistossa sekä valmistunut maisteriksi skotlantilaisesta University of St Andrews’sta, jossa hän opiskeli runoutta Don Patersonin johdolla. Marjamäen kuvakollaasia ja runoa yhdistelevä esikoiskokoelma "Katoamisilmoitus" (Palladium Kirjat) julkaistiin vuonna 2010, ja hän osallistui sen painamiseen Siuronkosken kirjapainossa. Toinen kokoelma "Ei kenenkään laituri" (2014) ladottiin käsin ja painettiin arkki kerrallaan kirjaksi Heidelbergin kohopainokoneella. Teos kiinnittää huomiota kirjoittamisen teknologioihin: se on kokonaan ilman tietokoneita toteutettu runokirja.
Marjamäki on myös kääntänyt "Kiinalainen yksisarvinen" -Poesiavihkon (#12, 2017), joka on Thomas L. Rowen koostama valikoima 1800-luvun kiinalais-englantilaisesta sanakirjasta tehtyjä löytöjä.
Oerlikonin rautatieasema
Oerlikonin rautatieasema on Sveitsin rautatieliikenteen solmukohtia. Asema sijaitsee Zürichin kaupungissa Oerlikonin kaupunginosassa. Aseman kautta kulki vuonna 2017 työpäivisin 106 000 matkustajaa, ja se on Sveitsin kahdeksanneksi vilkkain rautatieasema.
Oerlikonin ensimmäinen rautatieasema avattiin vuonna 1855 Winterthur–Oerlikon-radan rakentamisen myötä. Sittemmin asema on uusittu useasti, viimeksi vuosina 2004–2016 toteutetussa hankkeessa, jonka osana rakennettiin kolmas tunneli, Weinbergtunnel, Zürichin keskustaan.
Asemalta johtaa SBB:n rautatie yhdeksään suuntaan:
Rautatieasemalla on kahdeksan raidetta. Sieltä lähtee päivittäin noin 900 junavuoroa. Aseman kautta kulkee kaikki Zürichin päärautatieaseman ja Zürichin lentokentän välinen kaukoliikenne, jonka päätepisteet ovat eri puolilla Sveitsiä.
R.Smg. Balilla (1927)
R. Smg. Balilla oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1927 vesillelaskettu Balilla-luokan sukellusvene.
Alus tilattiin OTO:lta Muggianosta, missä köli laskettiin 12. tammikuuta 1925. Alus laskettiin vesille 20. helmikuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 20. heinäkuuta 1928.
Alus poistettiin luettelosta 28. huhtikuuta 1941.
R.Smg. Domenico Millelire
R. Smg. Domenico Millelire oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1927 vesillelaskettu Balilla-luokan sukellusvene.
Alus tilattiin OTO:lta Muggianosta, missä köli laskettiin 20. lokakuuta 1925. Alus laskettiin vesille 19. syyskuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 11. elokuuta 1928.
Alus poistettiin palveluksesta 15. toukokuuta 1941.
R.Smg. Antonio Sciesa
R. Smg. Antonio Sciesa oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1928 vesillelaskettu Balilla-luokan sukellusvene.
Alus tilattiin OTO:lta Muggianosta, missä köli laskettiin 20. lokakuuta 1925. Alus laskettiin vesille 18. elokuuta 1928 ja otettiin palvelukseen 12. huhtikuuta 1929.
Miehistö upotti aluksensa 6. marraskuuta 1942.
Kodak Black
Bill K. Kapri (s. 11. kesäkuuta 1997) syntyjään Dieuson Octave ja myös aikaisemmin ottanut nimen Bill Kahan Blanco on amerikkalainen räppäri joka on musiikkinsa lisäksi tunnettu myös lukuisista rikostuomioistaan ja some-kohuistaan. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Kodak Black. Hänen kuuluisimpia musiikkikappaleitaan ovat Roll in Peace, Tunnel Vision ja No Flockin. Ollessaan vankilassa hän suoritti high school tutkintoa vastaavan vaihtoehtoisen tutkinnon.
Jussi Pelkonen
Jussi Pelkonen (s. 1992), joka tunnetaan myös artistinimellä Beibi P, on suomalainen spoken word -artisti. Hän esiintyy yhtyeissä Ursus Factory, Mikko Sarvanne Hip Company ja Perna.
Pembroke Pines
Pembroke Pines on kaupunki Floridassa.
Pembroke Pines sijaitsee Atlantin rannikolla, 25 minuutin ajomatkan päässä Miamista pohjoiseen ja 20 minuutin matkan päässä Fort Lauderdalesta etelään.
Kaupunki kasvoi nopeasti 1990-luvulla sen jälkeen kun hurrikaani Andrew aiheutti laajoja tuhoja Miamin seudulla vuonna 1992.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 154 750 asukasta. Arvio vuodelle 2017 oli 170 721. Asukkaista 66% on valkoisia ja 20% afroamerikkalaisia.
Aikuisen naisen joulukalenteri
Aikuisen naisen joulukalenteri on suomalainen joulukalenterisarja, joka esitetään joulukuussa 2018 Yle TV1 -kanavalla ja Yle Areenassa. Pääosassa on Mari Perankosken esittämä 47-vuotias hedelmöityshoitobiologi Maria Månsson, jonka pyrkii luomaan läheisilleen täydellisen joulun, mutta yritykset epäonnistuvat toistuvasti. Sarjan tapahtumat sijoittuvat Turkuun.
Sarjan käsikirjoittanut ja tuottanut Anna-Maija Halonen sai idean aikuisille naisille suunnatusta joulukalenterista vuonna 2015 työpaikkalounaalla. Pian idean saamisen jälkeen alkoi tarinan kehittely, jonka apuna Halonen käytti muun muassa Facebookissa ollutta jouluaiheista ryhmää.
Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä televisiossa
Nikolas Matinpalo
Nikolas Matinpalo (s. 5. lokakuuta 1998 Espoo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Tampereen Ilvestä. Hän laukoo oikealta.
Matinpalo on Espoon Palloseuran kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin. Matinpalo voitti kauden 2013–2014 päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Kaudella 2015–2016 hän toimi Blues Akatemian B-nuorten kapteenina. Matinpalo oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 9+11=20. Kaudella 2017–2018 hän voitti Bluesissa A-nuorten SM-liigan loppusarjan tehotilaston. Matinpalo palkittiin kauden päätteeksi Raimo Helminen -palkinnolla.
Toukokuussa 2018 Matinpalo teki 1+2-vuotisen SM-liigasopimuksen Tampereen Ilveksen kanssa. Hän oli yläraajavamman vuoksi sivussa alkukauden 2018–2019, kunnes Matinpalo siirtyi lokakuun lopulta kuntouduttuaan lainalle Mestis-joukkue KOOVEE:hen. Kahden siellä pelatun ottelun jälkeen Matinpalo teki SM-liigadebyyttinsä Ilveksessä 30. marraskuuta 2018 Saimaan Palloa vastaan. Hänet merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Matinpalo sai ottelussa jääaikaa 13.51 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki 12. ottelussaan 12. tammikuuta 2019 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Matinpalon osuma hyväksyttiin videotarkistuksen jälkeen. Samassa kuussa Ilves käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki Matinpalon kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Arktinen taide
Arktinen taide on taidetta ja kulttuuria, joka heijastaa, jatkaa ja uusintaa arktisten alueiden kulttuuriperintöä. Käsite sisältää alkuperäiskansojen ja ei-alkuperäiskansojen taiteen sekä näiden vuorovaikutuksen. Arktinen taide viittaa nykytaiteen lisäksi muun muassa perinne- ja taidekäsityöhön sekä uusiin taidemuotoihin, kuten lumi- ja jääveistoon. Myös esimerkiksi mediatuotannot, jotka kuvaavat arktista kulttuuria, lukeutuvat arktiseksi taiteeksi.
Arktisen taiteen käsite on kulttuuripoliittisesti latautunut. Sen avulla pyritään tunnistamaan pohjoisten alueiden taiteen ja kulttuurin erityispiirteitä ja edistämään kestävää kehitystä. Keskeinen foorumi on arktisen taiteen huippukokous Arctic Arts Summit, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2017 Harstadissa Norjassa ja järjestetään vuonna 2019 Rovaniemellä. Arctic Arts Summit 2019 on mittava taide- kulttuuripoliittinen tapahtuma.
Lapin yliopisto koordinoi Arktisen yliopiston taiteen koulutusorganisaatioiden verkostoa Arctic Sustainable Art and Design ja antaa koulutusta arktisen taiteen maisteriohjelmassa Arctic Art and Design.
Arktisen taiteen määritelmä on kirjoitettu kirjaan Ymäristötaidetta Lapin matkailuun.
Verkkopartahai
Verkkopartahai eli valkotäpläpartahai eli kirjopartahai ("Eucrossorhinus dasypogon") on partahaiden heimoon kuuluva merikala, joka elää indopasifisella merialueella. Lajin tyypillinen koko on noin 180 senttimetriä, mutta kaksi kertaa suurempiakin yksilöitä on tavattu. Syö luultavasti kaloja ja pieniä selkärangattomia. Verkkopartahai on pintakala, joka käy korkeintaan 50 metrin syvyydessä.
Verkkopartahai on sukunsa ainut laji.
Länsi-Euroopan kesäaika
Länsi-Euroopan kesäaika (), UTC+1 on aikavyöhyke, joka on käytössä kesäaikana niissä maissa, jotka käyttävät Länsi-Euroopan aikaa muina vuodenaikoina.
Thure Möller
Thure William Möller (21. lokakuuta 1859 Kokkola – 23. maaliskuuta 1937 Helsinki) oli lääkäri ja anatomian tutkija, joka sai ylimääräisen professorin arvonimen.
Thure William Möllerin vanhemmat olivat käräjänotaari Thure Möller ja Maria Emilia Drake ja puoliso vuodesta 1900 Wiwi Sofia Lojander (k. 1955). Möller tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1876 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1883 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1893. Kirurgian ja lääketieteen tohtoriksi hän väitteli 1897. Möller toimi Helsingin yliopiston anatomian laitoksen assistenttina 1893–1900 ja dosenttina 1899–1900. Anatomian apulainen hän oli vuodesta 1900 vuoteen 1926, jolloin hän jäi eläkkeelle. Möller oli myös yliopiston voimistelulaitoksen opettaja 1902–1926 ja hoiti anatomian professuuria eri aikoina 1901–1909. Hän sai ylimääräisen professorin arvonimen vuonna 1914.
Timo Jokela
Samannimisiä henkilöitä on useita. Tämän artikkelin Timo Jokela on suomalainen taiteilija ja kuvataidekasvatuksen professori Lapin yliopistossa.
Taiteilijana Timo Jokela käyttää paikkasidonnaisen taiteen, yleensä ympäristö- ja yhteisötaiteen menetelmiä. Hän tuo pohjoiseen maisemaan, talveen, lumeen ja jäähän keskittyneiden teostensa kautta näkökulmia keskusteluihin taiteen ja paikan, taiteen ja pohjoisten ihmisten ja kansojen suhteista. Jokela irrottautuu länsimaisen maisemataiteen perinteestä, joka on ollut usein valloittavaa ja kolonisoivaa suhteessa pohjoiseen. Tässä mielessä Jokelan taide on arktista taidetta, jossa on kulttuuripoliittinen ulottuvuus. Jokela toimii aktiivisesti ympäristötaiteilijana, ja hänen teoksiaan on ollut esillä Pohjoismaiden lisäksi Skotlannissa, Venäjällä ja Japanissa.
Oman taiteensa tekemisen lisäksi Timo Jokela kuratoi näyttelyitä ja tapahtumia sekä toimii Lapin yliopistossa vastuullisena johtajana taiteen ja tieteen välisissä kehittämishankkeissa.
Timo Jokela työskentelee Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa professorina kuvataidekasvatuksen ja soveltavan kuvataiteen aloilla, muun muassa kansainvälisessä maisteriohjelmassa Arctic Art and Design. Jokela on toiminut Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnan dekaanina vuosina 2009-2017 ja Arktisen yliopiston Arctic Sustainable Art and Design -verkoston johtajana vuodesta 2011 alkaen. Hän on johtanut useita alueellisia, kansallisia ja kansainvälisiä soveltavan taiteen ja kuvataidepedagogiikan kehittämishankkeita, joista hän on julkaissut kotimaisia ja kansainvälisiä tutkimusartikkeleja ja toimittanut kirjoja, jotka käsittelevät mm. talvitaidetta, ympäristö- ja yhteisötaidetta, soveltavaa taidetta, arktista taidetta ja muotoilua sekä laaja-alaista kuvataidekasvatusta. Julkaisut ovat saatavilla Lapin yliopiston julkaisutietokannassa.
Timo Jokelan esittely löytyy muun muassa Nacer-tutkijaryhmän porfoliosta ja Suomalaisen ympäristötaiteeseen verkkosivustolta.
Tonttu Toljanterin joulumieli
Tonttu Toljanterin joulumieli on Yle TV2:n tuottama suomalainen Tonttu Toljanterin joulukalenteriin perustuva elokuva, joka esitettiin ensimmäisen kerran 25.12.2003. Elokuva on esitetty Yle Tv2:ssa muutamia kertoja. Ohjelman nimikkohenkilöä Tonttu Toljanteria näyttelee Kunto Ojansivu.
Korvatunturille haetaan pikaposteljoonia, ja hakijoita on kaksi. Viänänen ja Korvanen tulevat pukin luokse kuulotarkastukseen ja raportin antoon. Korvanen jää kuuntelemaan oven taakse muorin ja pukin puheita, ja hän kuulee pukin halusta jäädä eläkkeelle ja että seuraajakseen pukki ehdottaa Toljanteria. Tästä Korvanen suuttuu ja alkaa sabotoida Toljanterin töitä ja uskottelee toisen pikaposteljoonihakijan uskomaan Toljanterin tehneen kaikki ilkeydet. Lopuksi totuus tulee ilmi ja kaikilla on joulumieli.
Elokuva julkaistiin DVD:llä 16. lokakuuta 2013.
Zoltán Tagscherer
Zoltán Tagscherer (s. 13. toukokuuta 1976 Budapest) on unkarilainen maastohiihtäjä.
Tagscherer kilpaili kolmissa olympialaisissa. Salt Lake Cityssä 2002 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 39:nneksi ja vapaan 30 kilometrillä 66:nneksi, Torinossa 2006 vapaan hiihtotavan sprintissä 44:nneksi ja perinteisen 15 kilometrillä 76:nneksi sekä Vancouverissa 2010 vapaan 15 kilometrillä 81:nneksi.
Tagscherer kilpaili kuusissa MM-kilpailuissa 2001–2011. Hän sijoittui parhaimmillaan 39:nneksi vapaan hiihtotavan sprintissä Lahdessa 2001 sekä 16:nneksi vapaan hiihtotavan parisprintissä Sapporossa 2007.
Tagscherer kilpaili maailmancupissa vuosina 2002–2011. Ainoan maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 30:s Changchunin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa helmikuussa 2007.
Aarne Nissinen
Aarne Johannes Nissinen (27. toukokuuta 1891 Kuopio – 12. joulukuuta 1954) oli keittiömestari ja keittokirjailija.
Aarne Nissisen vanhemmat olivat perämies Paavo Nissinen ja Elisabeth Heikkinen. Nissinen kävi kansakoulun ja suoritti stuerttikoulun 1911. Yhdysvalloissa hän opiskeli 1928–1929. Nissinen työskenteli useiden eri hotellien palveluksessa ja piti ruuanlaittokursseja muun muassa SOK:ssa ja Marttaliitossa, samoin kuin omaa keittokoulua. Hän myös julkaisi useita ruuanlaitto- ja keittokirjoja. Nissinen toimi myös jonkin aikaa 1920-luvulla perustetun Suomen Kokki- ja stuerttikoulun johtajana.
Hiilivero
Hiilivero on vero, jota maksetaan hiilidioksidipäästöistä.
Australiassa Julia Gillardin hallituksen ajama hiilivero hyväksyttiin Australian parlamentissa 8. marraskuuta 2011. Uuden lain myötä noin 500 eniten hiilidioksidipäästöjä tuottavaa australialaista yritystä alkoi maksaa veroa hiilidioksidipäästöistä heinäkuusta 2012 alkaen. Veron suuruus on 23 Australian dollaria tonnilta, ja hallitus suunnittelee tukitoimia, kuten verohelpotuksia ja sosiaaliturvan parannuksia, kompensoidakseen kuluttajille osan hiiliveron aiheuttamasta kustannusten noususta. Oppositio arvosteli Gillardia vaalilupauksen pettämisestä, sillä ennen vuoden 2010 vaaleja Gillard oli luvannut, ettei hänen hallituksensa tule esittämään hiilidioksidiveroa.
17. heinäkuuta 2014 Tony Abbottin hallitus kumosi hiiliveron.
Kanada on ottamassa käyttöön kansallisen hiiliveron 1. tammikuuta 2019. Kanadalaiset lentoyhtiöt haluaisivat jäädä veron ulkopuolelle. Hiilivero on kuulunut pääministeri Justin Trudeaun kampanjalupauksiin. Hiilivero on aluksi 20 Kanadan dollaria tonnilta vuonna 2019 ja nousee 10 dollarilla joka vuosi, kunnes se on 50 dollaria vuonna 2022. Kanadalaiset yritykset valittivat hiiliverosta, sillä se heikentäisi kilpailukykyä suhteessa yhdysvaltalaisiin yrityksiin, ja se johti sen keventämiseen
Kanadan kansallisen hiiliveron avulla kerätyistä verovaroista 90 prosenttia annetaan kansalaisille veronpalautuksina. Loput 10 prosenttia jaetaan pienille ja keskisuurille yrityksille, kouluille, sairaaloille ja muille organisaatioille, jotka eivät pysty sisällyttämään hiiliveroa kuluttajahintaan. Hiiliveroa kotitalous maksaa keskimäärin $248 New Brunswickissä, $300 Ontariossa, $336 Manitobassa ja $598 Saskatchewanissa.
Lentoliikenteen hiilivero on otettu käyttöön Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa vuonna 2008. Albertan provinssissa lentoliikenteen hiilivero otettiin käyttöön vuonna 2016.
Norwegian-lentoyhtiön pääjohtaja Bjørn Kjos kannatti lentoliikenteen hiiliveroa vuonna 2016. Kjosin mukaan tämä kannustaisi lentoyhtiöt uusimaan laivastojaan. Norwegianin laivasto on huomattavan nykyaikainen (alusten keski-ikä 3,7 vuotta) ja alusten polttoaineenkulutus on Atlantin ylittävillä lennoilla vertailun matalin.
Star Wars (vuoden 1991 videopeli)
Star Wars on Beam Softwaren kehittämä ja Pohjois-Amerikassa JVC:n vuonna 1991 julkaisema samannimiseen elokuvaan perustuva toimintapeli. Peli julkaistiin Nintendo Entertainment Systemille, Game Boylle, Sega Master Systemille ja Sega Game Gearille. Jatko-osa "" julkaistiin vuonna 1992.
Frode Moen
Frode Moen (s. 1. toukokuuta 1969) on norjalainen entinen yhdistetyn hiihtäjä, joka kilpaili yhdistetyn maailmancupissa vuosina 1988–1993. Hän sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi maailmancupin osakilpailussa. Urheilijauransa jälkeen hän on työskennellyt Norjan Olympiatoppenilla.
Perun–Chilen hauta
Perun–Chilen hauta on syvänmeren hauta Tyynenmeren itäosissa. Se kulkee noin 160 kilometrin etäisyydellä Perun ja Chilen rannikosta. Sen alueella Nazcan laatta työntyy Etelä-Amerikan laatan alle.
Perun–Chilen hauta on noin 5 900 kilometriä pitkä, ja se on pisin syvän meren hauta. Sen keskilevys on 64 kilometriä, ja sen syvin kohta on Richardsin syvänne, joka ulottuu 8 065 metriä merenpinnan tason alapuolelle.
Koboltti(III)fluoridi
Koboltti(III)fluoridi eli kobolttitrifluoridi (CoF) on koboltti- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä fluoraavana reagenssina.
Huoneenlämpötilassa koboltti(III)fluoridi on vaaleanruskeaa kiteistä ainetta. Sen alkeiskoppi on heksagonaalinen. Yhdiste on hygroskooppista ja reagoi veden kanssa hapettaen sen hapeksi. Orgaanisiin liuottimiin koboltti(III)fluoridi ei liukene. Kidevedettömän koboltti(III)fluoridin lisäksi tunnetaan kidevedellinen dihydraatti (CoF·2HO), joka on väriltään punaista. Voimakkaana hapettimena koboltti(III)fluoridi reagoi kiivaasti hapettuvien orgaanisten yhdisteiden, esimerkiksi alkoholien, kanssa. Metallioksidien kanssa se muodostaa metallifuorideja, joissa metalli on usein korkealla hapetusluvulla.
Koboltti(III)fluoridia valmistetaan fluoraamalla kobolttifluoridia tai -kloridia fluorilla 150–250 °C:n lämpötilassa. Yhdistettä käytetään fluoraavana reagenssina erityisesti orgaanisen kemian synteeseissä. Se korvaa vetyatomit fluorilla reagoidessaan tyydyttyneiden, tyydyttymättömien tai aromaattisten hiilivetyjen kanssa. Alkeenien ja alkyynien kanssa se voi reagoida myös additioreaktiolla. Koboltti(III)fluoridia käytetään myös metallifluoridien valmistamiseen ja se reagoi ammoniakin kanssa muodostaen typpitrifluoridia.
Perna (yhtye)
Perna on suomalainen yhtye. Yhtyeen kokoonpanoon kuuluu laulaja Beibi P (Jussi Pelkonen), basisti Perussastamala (Mikael Saastamoinen), saksofonisti Jarmojarno (Jarno Tikka) ja rumpali Rhythm Sam (Sami Nummela). Yhtye on julkaissut albumin "Valhalla Simhall" Suola-Apina Recordsin kautta. "Rumba"n Tuomas Aflecht kuvaa yhtyeen musiikkia jazzin, punkin ja aggressiivisen rockin sekoitukseksi.
Henrik Håkansson
Henrik Håkansson (s. 1968 Helsingborg, Ruotsi) on kansainvälisesti tunnettu ruotsalainen nykytaiteilija, joka työskentelee sekä Berliinissä (Saksassa) että Falkenbergissä (Ruotsissa). Hän valmistui Tukholmassa toimivasta Konstfack-taidekorkeakoulusta vuonna 1993. Hänen tuotantoaan on ollut julkisesti esillä niin Ruotsissa kuin ulkomaillakin vuodesta 1992 lähtien.
Monet Håkanssonin töistä tarkastelevat ympäristöä, sen kasveja ja eläimiä sekä ihmisten luontosuhdetta. Hän on tarkastellut esimerkiksi useiden uhanalaisten lintujen elinoloja maailmalla ja ekosysteemejä Teoksissaan hän on yhdistellyt useita taiteen muotoja esimerkiksi rakentamalla hyönteisyhteiskunnille (ilmeisesti mehiläisille) paviljonki-installaation pellolle tai tutkimalla teoksessaan, miten sammakkoyhteisö hyppii elävän dj:n säestyksellä. Hän on kuvannut ihmistä tappajana ja saalistajana näyttäessään esteettisen teosasun muodossa dokumentointeja hyönteispyydyspaperiin kertyneistä Idänkurokas-kukkakärpäsistä. Taiteellisessa luomisprosessissaan hän saattaa olla vuorovaikutuksessa eläintieteen tutkijoiden kanssa. Useissa teoksissa hän käyttää aineksenaan musiikkia ja elokuvaa.
Håkansson pitää itseään erityisesti luonnon tarkkailijana. Suomessa Håkanssonin tuotantoa on ollut esillä esillä ainakin vuonna 2018 Ihme-nykytaidefestivaalilla Helsingissä. Hän tarkasteli elokuvassaan The Beetle (2018) Mätäojan varrella Vantaan Myyrmäen alueella eläviä uhanalaisia Halavasepikkä-kovakuoriaisia ja niiden elinympäristöä.