Butch ja femme
Butch ja femme ovat lesboalakulttuurin termejä. On maskuliininen (butch) ja naisellinen (femme) identiteetti ja niihin liittyviä ominaisuuksia, käyttäytymistä, tyylejä, minäkuvia ja niin edelleen. Käsitteet syntyivät 1900-luvun lesboyhteisöissä. Niitä pidetään "tapana järjestää seksuaalisuhteet ja sukupuoli- ja seksuaali-identiteetti". Butch-femme-parisuhteet eivät ole ainoa vaihtoehto, sillä moni nainen elää butch–butch- tai femme–femme-suhteessa.
Sana "femme" on "nainen" ranskaksi. Sana "butch" merkityksessä "maskuliininen" tulee mahdollisesti englannin sanasta "butcher", 'teurastaja'.
Erään tutkimuksen mukaan lesboista 7 % on mielestään butcheja, 28 % "soft-butch", 33 % "butch/femme", 28 % "femme" ja 4 % "high femme", mutta näiden sukupuolityyppien vaikutus seksuaalikäyttäytymiseen ei yleensä olisi ratkaisevaa.
Jack Halberstamin mielestä FTM-transsukupuolisen henkilön ei voida katsoa olevan butch. Toisaalta, kirjailija Jewelle Gomez pohti, että 1900-luvun butch- ja femme-naiset ovat saattaneet ilmaista kaapissa olevaa transsukupuolista identiteettiä. Butch-naiset ja femme-miehet eivät välttämättä liity transsukupuolisuuteen, ja joillain heteronaisilla ja -miehillä on näitä ominaisuuksia.
"Butch"-termiä voidaan käyttää mitä tahansa sukupuolta olevasta maskuliinisesta ihmisesta, mutta useimmiten sillä viitataan maskuliiniseen naiseen. Poikatyttöys ei vielä riitä butch-leimaan. Butch-naiset voivat kohdata häirintää tai väkivaltaa.
Tutkimuksissa on havaittu Butch-lesbojen aivoissa ja käyttäytymisessä maskuliinisia piirteitä, kuten suurempaa riskinottoa, seksikumppanien määrää ja parempaa avaruudellista hahmotuskykyä. He ovat nuorena yleensä poikatyttöjä ja tiedostavat lesboutensa varhain. Silti "poikatyttöjen" enemmistöstä tulee heteronaisia.
Kyselytutkimuksessa 50 % butcheista viehättyi lähinnä femmeistä, 25 % yleensä toisista butcheista.
Femmet ovat naisellisia ja usein biseksuaalisia. Naisparit ovat usein butch-femme-pareja, joissa femme synnyttää lapsen ja on aloitteellinen lasten hankkimisessa.
Perinteisen naisellisina femmet olivat erityisen kiusallisia niille seksologeille ja psykoanalyytikoille, jotka väittivät, että kaikki lesbot halusivat olla miehiä.
1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla separatistinen feminismi pakotti butchit femmet maan alle, koska radikaalilesbofeministit katsoivat näiden matkivan  heteroseksuaalista elämäntapaa. 1980-luvulla butch- ja femme-roolit elpyivät mutta femme-femme-suhteet tulivat hyväksytyiksi. Femmeistä tuli oma lesbosukupuoli, joka saattoi viimein olla olemassa ilman butch-pariakin. Esimerkiksi, lesboseksilehden "On our Backs" perustaja Susie Bright on femme. Pornografian ulkopuolella butch-femme-estetiikka antoi identiteettiä lesboille, jotka olivat hylänneet nämä roolit poliittisen korrektiuden nimissä.
Femmet taistelevat yhä näkymättömyyttään vastaan ja puolustavat naisellista rooliaan. Heitä torjutaan tai pidetään näkymättöminä myös queer-yhteisössä, mikä ajaa heitä puolustamaan voimautettua identiteettiä, joka ei olisi sidottu butch-pareihin.
Archives of Sexual Behavior -tiedelehden tutkimuksen mukaan äidiltää paljon testosteronia saavasta tyttösikiöstä tulee butch-lesbo ja paljon estrogeenia saavasta femme-lesbo. Heteromiehillä ja lesboilla hypotalamuksen inah3-alue on yleensä suuri, miehistä kiinnostuneilla pieni. Se säätelee orientaatiota ja kehittyy 6-8 viikon sikiöiässä testosteronin vaikutuksesta. Poikasikiöillä testosteronin tuottavat yleensä kivekset, mutta geenit tai äidin terveydentila voivat vaikuttaa hormonimääriin, stressikin.
Maskuliiniset ominaisuudet selittyvät hyvin sikiöaikaisella testosteroninsaannilla. Myös 1950-70-luvuilla keskenmenojen ehkäisyyn käytetty synteettinen estrogeeni tuotti saajilleen ylimäärän bi- ja lesbotyttäriä (mitattuna suuntautumisella, ei seksikokemuksilla) ja tavallista naisellisempia tyttäriä. Vastaavasti sikiöajan estrogeenilla tai testosteronilla saatiin naarashiiret kiinnostumaan naarashiiristä.
Monen tutkimuksen ongelmallinen aineisto selkiytyy, kun lesbot jaetaan butch- ja femmelesboihin.