hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Stefan Majewski
Stefan Majewski (s. 31. tammikuuta 1956 Bydgoszcz, Puola) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Vuodesta 2009 lähtien hän on toiminut Puolan alle 23-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana.
Majewski loi pitkän peliuran Puolassa ja Saksassa. Hän aloitti kotikaupunkinsa Bydgoszczin seuroissa 1970-luvulla, mutta teki lopullisen läpimurtonsa Legia Varsovassa 1979–84. Hän oli voittamassa seuran kanssa kahta Puolan cupin mestaruutta 1980 ja 1981. Legiasta hän siirtyi 1984 Saksan Bundesliigaan 1. FC Kaiserslauterniin. Majewski pelasi Saksassa neljä kautta, joista viimeisen 2. Bundesliigan jumboksi jääneessä DSC Arminia Bielefeldissä.
1988 Majewski siirtyi kyproslaiseen Apollon Limassoliin palaten yhden kauden jälkeen takaisin Saksaan. Hän lopetti uransa Freiburger FC:n joukkueessa 1993. Puolan maajoukkueessa Majewski pelasi 40 maaottelua tehden niissä 4 maalia. Hän oli mukana MM-pronssilla 1982 ja toiselle kierrokselle päättyneissä MM-kisoissa 1986. Majewski aloitti valmennusuransa Freiburger FC:n juniorivalmentajana 1990. Varsinaisen päävalmentajadebyyttinsä hän teki 1994 Polonia Varsovassa. Pesti jäi lyhyeksi seuran vajottua putoamiskamppailuun Ekstraklasassa. Hän palasi seuraan kuitenkin 1995 ja nosti seuran takaisin pääsarjaan kauden 1995/96 päätteeksi.
1997 Majewski palasi jälleen Saksaan ja valmensi kaksi kautta 1. FC Kaiserslauternin amatöörijoukkuetta. 1999 hän palasi kotimaahansa ja siirtyi Amica Wronkin päävalmentajaksi. Wronkissa hän teki lopullisen läpimurtonsa valmentajana luotsaten seuran Puolan cupin voittoon kaksi kertaa. Hän sai potkut kesken kauden 2000/01.
Amica-potkujensa jälkeen Majewski jatkoi uraansa Zagłębie Lubinin päävalmentajana. Pesti jäi yhden kauden mittaiseksi ja 2002 ura jatkui Świt Nowy Dwór Mazowieckissa. 2002–2003 Majewski toimi Puolan maajoukkueen apuvalmentajana palaten sen jälkeen jälleen Amica Wronkiin.
Heinäkuussa 2004 Majewski siirtyi Amicasta Widzew Łódźiin. Hän valmensi seuraa kaksi kautta Puolan II-Ligassa. Pesti huipentui nousuun kauden 2005/06 jälkeen, mutta Majewski sai menestyksetä huolimatta jättää tehtävänsä seurassa.
Lokakuussa 2006 Majewski palasi valmennustehtäviin siirtyen Cracovia Krakovan päävalmentajaksi. Majewskin johdolla Cracovia sijoittui kauden 2006/07 päätteeksi hienosti Ekstraklasassa neljänneksi ja seuraavallakin kaudella se oli seitsemäs. Kausi 2008/09 alkoi kuitenkin kehnosti ja Majewski sai lokakuussa 2008 potkut tehtävistään.
Vuonna 2009 Majewski siirtyi Puolan jalkapalloliiton palvelukseen alle 23-vuotiaiden maajoukkueen valmentajaksi. Syyskuussa 2009 hänestä tuli A-maajoukkueen päävalmentaja käynnissä olleiden MM-karsintojen ajaksi. Majewskin johdolla Puola hävisi molemmat viimeisistä karsintaotteluistaan. Lokakuussa 2009 Franciszek Smudasta tuli uusi maajoukkuevalmentaja ja Majewski jatkaa alle 23-vuotiaiden maajoukkueen peräsimessä.
Esa Korhonen
Esa Korhonen (s. 4. tammikuuta 1944) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Laitapuolustajana pelannut Korhonen edusti uransa ajan vuosina 1963–1976 Kokkolan Palloveikkoja 1. divisioonassa ja mestaruussarjassa. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1969. Kaikkiaan Korhonen pelasi kymmenen kauden aikana 185 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Korhonen pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1970.
Dav Pilkey
Dav Pilkey, oik. David Murray Pilkey, Jr. (s. 1966 Cleveland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lastenkirjailija ja kuvittaja. Hän on julkaissut vuodesta 1987 lähtien useita kymmeniä kirjoja, joiden joukossa on myös lasten tietokirjoja. Hän on käyttänyt myös kirjailijanimeä Sue Denim, joka on sanaleikki englannin sanasta "pseudonym" (suom. salanimi). Hänet tunnetaan ehkä parhaiten kirjasarjoista "Dumb Bunnies", "Big Dog and Little Dog", "Dragon" ja "Captain Underpants", (suom. "Kapteeni Kalsari").
Pilkeyn kirjoitustyyliä voi kuvata suoraviivaiseksi, eläväksi kerronnaksi, joka sisältää runsaasti sanaleikkejä ja vitsejä. Osa hänen kirjoistaan on kirjoitettu runomuodossa. Hän on myös kuvittanut Adolph J. Moserin, Jerry Segalin ja Angela Johnsonin kirjoja.
Ardarik
Ardarik (k. noin 460) oli gepidien kuningas ja yksi Attilan luotetuimmista vasalleista. Attilan kuoltua Ardarik johti gepidien ja useiden muiden hunnien alistamien kansojen kapinaa. Ardarikin joukot löivät Attilan pojan Ellakin johtamat hunnit vuonna 455 Nedao-joen taistelussa.
Romaaninen filologia
Romaaninen filologia tarkoittaa terminä perinteisesti kaikkien latinasta periytyvien romaanisten kielten, kuten ranskan, italian, espanjan ja portugalin, tutkimusta. Filologia tarkoittaa suppeassa merkityksessä kielihistoriallisten tekstien tutkimusta. Oppiaineena se tarkoittaa laajemmin kielen, tekstien ja kulttuurien välistä yhteyttä.
Nykyisin Suomen yliopistoista ainoastaan Jyväskylän yliopistossa on oppiaineen nimenä romaaninen filologia. Oppiaine keskittyy ranskan kieleen ja ranskankieliseen kulttuuriin romaanisen kielialueen kontekstissa. Muissa yliopistoissa oppiaineen nimi vaihtelee. Helsingin yliopistossa oppiaineena on ranskalainen filologia. Yliopistossa on kuitenkin ollut romaanisen filologian professuuri. Turun yliopistossa oppiaine kulki alun perin nimellä romaaniset kielet ja oppiaineen professori vastasi myös espanjan ja italian perusopinnoista. Romaaninen filologia oli oppiaineen nimenä vuodesta 1962 aina 1990-luvulle saakka, jolloin nimi muutettiin ranskan kieleksi ja kulttuuriksi. Vuodesta 2005 oppiaineena on ollut ranskan kieli. Tampereen yliopistossa oppiaineena on ranskan kieli.
Romaanista filologiaa/ranskan kieltä opiskelleet työskentelevät usein kieltenopettajina.
Ismo Korhonen
Ismo Korhonen (s. 10. helmikuuta 1962 Suonenjoki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Korhonen edusti uransa ajan lahtelaista Kuusysiä vuosina 1979–1991. Hänen aloittaessaan Kuusysi pelasi 1. divisioonassa, mutta seura nousi mestaruussarjaan kaudeksi 1982. Korhonen voitti heti nousun jälkeen Suomen mestaruuden ja vielä neljä lisää vuosina 1984, 1986, 1989 ja 1991. Suomen Cupin hän voitti kahdesti, 1983 ja 1987. Kaikkiaan Korhonen pelasi kymmenen kauden aikana 234 pääsarjatason ottelua.
Korhonen pelasi maajoukkueessa vuosina 1983–1986 yhteensä seitsemän maaottelua.
Korhonen toimi pelaajauran jälkeen Kuusysin maalivahtivalmentajana 1995 asti ja vuonna 2007 hänet valittiin FC Kuusysin puheenjohtajaksi. Ammatikseen hän työskentelee vakuutusalalla.
Matti Korhonen (jalkapalloilija)
Matti Korhonen (s. 17. toukokuuta 1938) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Korhonen edusti urallaan Helsingin Palloseuraa 1959–1963 ja 1967 sekä Rosenlewin Urheilijoita 1964–1966. Hän voitti Helsingin Palloseurassa Suomen Cupin 1962. Kaikkiaan Korhonen pelasi viiden kauden aikana 67 pääsarjatason ottelua.
Korhonen pelasi maajoukkueessa vuosina 1962–1963 kaksi A- ja kolme B-maaottelua.
Tuovi Koskinen
Tuovi Koskinen (s. 9. lokakuuta 1897) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Koskinen edusti urallaan Viipurin Susia ainakin vuosina 1923–1928 ja 1931–1934. Kaikkiaan hän pelasi vuonna 1930 alkaneessa mestaruussarjassa kolmen kauden aikana 24 ottelua. Koskinen pelasi maajoukkueessa vuosina 1923–1928 yhteensä yhdeksän maaottelua.
Pekka Kosonen
Pekka Kosonen (s. 30. joulukuuta 1946) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Kosonen edusti urallaan Lahden Reipasta mestaruussarjassa 1965–1977 ja Lahden Palloseuraa alemmilla sarjatasoilla 1978–1981. Hän voitti Reippaassa kaksi Suomen mestaruutta 1967 ja 1970 sekä Suomen Cupin viidesti perättäin vuosina 1972–1976. Kaikkiaan Kosonen pelasi 13 kauden aikana 208 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 16 maalia.
Kosonen pelasi maajoukkueessa vuosina 1971–1972 yhteensä yhdeksän maaottelua.
Viljo Kuhlberg
Viljo Kalervo Kuhlberg (1. syyskuuta 1910 Helsinki – 1. lokakuuta 1944 Tornio) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä 10-paikalla (WM-järjestelmä) pelannut Kuhlberg edusti uransa ajan Helsingin Palloseuraa 1928–1937. Hän voitti seurassa neljä Suomen mestaruutta vuosina 1929, 1932, 1934 ja 1935. Kaikkiaan Kuhlberg pelasi kahdeksan mestaruussarjakauden aikana 70 ottelua, joissa hän teki 39 maalia.
Kuhlberg pelasi maajoukkueessa vuosina 1929–1930 yhteensä viisi maaottelua.
Siviilielämässä Kuhlberg asui vuonna 1937 päättyneen urheilu-uran jälkeen Keski-Suomessa, jossa toimi SOK:n Vaajakosken tehtailla naulatehtaan konttoripäällikkönä vuodesta 1939.
Kapteeni Viljo Kuhlberg kaatui 1.10.1944 Lapin Sodan Tornion maihinnousussa yksikkönsä 11./JR 11 riveissä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsingissä.
Heikki Kultti
Heikki Ilmari Kultti (28. maaliskuuta 1916 Tampere – 19. joulukuuta 1994 Vaasa) oli suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Kultti edusti urallaan Vaasan Palloseuraa 1935–1939 ja 1946–1948. Kaikkiaan hän pelasi kuuden kauden aikana 48 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Kultti pelasi maajoukkueessa vuosina 1938–1939 kaksi maaottelua.
Väinö Kultti
Väinö Kultti (12. joulukuuta 1917 – 20. maaliskuuta 1988) oli suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Kultti edusti koko uransa ajan Vaasan Palloseuraa 1937–1950. Hän voitti seurassa kaksi Suomen mestaruutta vuosina 1945 ja 1948. Kaikkiaan Kultti pelasi 11 kauden aikana 142 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 36 maalia.
Kultti pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1943.
Kiintopiste (maanmittaus)
Maanmittauksessa kiintopiste on maastoon pysyvästi merkitty maastonkohta, jonka sijainti tai korkeus on tarkasti määritetty suhteessa muihin kiintopisteisiin tai tiettyyn koordinaatistoon. Merkkinä voi olla esimerkiksi pultti kalliossa tai kadun pinnassa, maston tai majakan huippu, tai valtakunnan rajapyykki. Kiintopisteitä käytetään lähtökohtana, kun määritetään muiden maastonkohtien sijainteja tai korkeuksia. Kiintopiste voi olla tasokiintopiste, jolloin sen paikka tunnetaan tarkasti leveys- ja pituuspiirien suhteen, korkeuskiintopiste, jolloin sen paikka tunnetaan pystysuunnassa suhteessa keskimääräiseen merenpinnan tasoon tai teoreettiseen geoidiin, tai se voi olla molempia samanaikaisesti.
Suomessa valtakunnallista kiintopisterekisteriä pitää maanmittauslaitos. Kunnilla on omia kiintopisteverkkojaan.
Tasokiintopisteiden mittauksissa on aiemmin käytetty kolmiomittausta, kun taas nykyään käytetään erityisesti maanmittaustarkoitukseen suunniteltuja, tavallista tarkempia satelliittipaikannusmenetelmiä. Korkeuskiintopisteet on puolestaan määritetty vaaitsemalla.
Mittaustavoista johtuen kiintopisteen paikan epävarmuus on suurimmillaan korkeudessa. Vaakatasossa tarkkuus on parhaimmillaan millimetriluokkaa, samalla kun pystysuuntaan harvoin päästään laajemmalla alalla edes alhaisiin senttimetreihin, satelliittejakaan hyödyntäen.
Petteri Kupiainen
Petteri Kupiainen (s. 26. helmikuuta 1960 Kuopio) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikenttäpelaajana ja puolustajana pelannut Kupiainen nousi Kuopion Palloseuran edustusjoukkueeseen 1978. Kahden kauden Kuopiossa vietetyn kauden jälkeen, syksyllä 1979, hän siirtyi belgialaiseen Club Bruggeen. Siirtyessään Bruggeen Kupiainen oli 19-vuotias ja siihen asti nuorin ulkomaille ammatikseen pelaamaan lähtenyt suomalainen. Kupiainen palasi Kuopion Palloseuraan kaudella 1981 ja edusti seuraa uransa päättymiseen, vuoteen 1989, asti. Hän voitti viimeisellä kaudellaan Suomen Cupin. Kaikkiaan Kupiainen pelasi Suomessa 11 kauden aikana 180 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Belgian pääsarjassa hän pelasi 18 ottelua ja teki kolme maalia.
Kupiainen pelasi maajoukkueessa vuosina 1979–1981 yhteensä 9 maaottelua.
John A. Bennett
John Arthur Bennett (10. huhtikuuta 1935 – 13. huhtikuuta 1961) oli Yhdysvaltain armeijan korpraali, joka kuoli viimeisimpänä Yhdysvaltain armeijan teloittamana henkilönä. Hänet oli tuomittu raiskauksesta ja murhan yrityksestä.
Bennett syntyi Virginiassa ja liittyi epilepsiasta huolimatta armeijaan 18-vuotiaana. Joulukuussa 1954 hän poistui tukikohdasta Itävallassa juopuneena etsiäkseen bordellia. Hän päätyi sittenkin raiskaamaan 11-vuotiaan tytön, joka palasi tekemästä jouluostoksia. Raiskattuaan tytön Bennett yritti hukuttaa tämän. Hän sai kuolemantuomion tammikuussa 1955. Muiden muassa uhri ja tämän vanhemmat vaativat John F. Kennedyä säästämään Bennettin teloitukselta, mutta tämä ei auttanut, vaan tuomittu hirtettiin Kansasissa huhtikuussa 1961.
Bennettin äiti kertoi Bennettin kuulleen lapsena öisin ääniä, joiden lähdettä hän nousi vuoteestaan usein etsimään. Hänen yönsä olivat olleet muutenkin vaikeita. Hän oli kärsinyt yöllisistä kauhukohtauksista. Hän oli jättänyt koulun seitsemännellä luokalla ja alkanut käyttää alkoholia sekä aspiriinia. Ennen armeijaan lähtemistään hän oli saanut lapsen avioliiton ulkopuolella.
Yrjö Kylmälä
Yrjö Kylmälä (20. syyskuuta 1911 Helsinki – 14. lokakuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Kylmälä edusti urallaan Helsingin Tovereita 1930–1941. Hän voitti Tovereissa kolme SM-pronssia. Kaikkiaan Kylmälä pelasi kahdeksan kauden aikana 98 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 46 maalia.
Kylmälä pelasi maajoukkueessa vuosina 1934–1939 seitsemän maaottelua, joissa hän teki viisi maalia.
HMS Arethusa (1913)
HMS Arethusa oli Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa-luokan risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön elokuussa 1914.
"HMS Arethusa" liitettiin palvelukseen otettaessa vasta muodostettuun Harwichin osastoon hävittäjien lippulaivaksi.
Alus osallistui 28. elokuuta 1914 Helgolandin taisteluun, jolloin se oli kommodori Reginald Tyrwhittin lippulaivana. Se vaurioitui pahoin Saksan laivaston risteilijöiden SMS "Fraunlobin" ja SMS "Stettinin" osumista, minkä vuoksi alus jouduttiin hinaamaan takaisin satamaan. Alus osallistui 25. joulukuuta Cuxhaveniin suunnatun hyökkäysosaston suojaamiseen ja 24. tammikuuta 1915 Doggermatalikon taisteluun.
"HMS Landtrail" hinasi huhtikuussa aluksen takaisin Heligoland Bightista sen törmättyä "HMS Undauntedin" kanssa. Telakalla alukselle asennettiin lentokoneiden lähtöalusta, joka poistettiin elokuussa. "HMS Arethusa" palasi kesäkuussa 1915 Harwichin osaston 5. Risteilijäviirikköön, jonka mukana se suojasi heinäkuussa Borkumin tehtyä vesilentokoneiskua.
"HMS Arethusa" otti 9. elokuuta osaa Saksan laivaston miinalaivan "Meteorin" upottamiseen. Alus määrättiin edelleen elokuussa viirikön lippulaivaksi. Se osallistui 30. syyskuuta kolmen saksalaisen troolarin valtaamiseen. Toiset kolme troolaria vallattiin 7. lokakuuta.
"HMS Arethusa" osui miinaan 11. helmikuuta 1916 Felixstowen edustalla. Miinojen asettajaksi on sanottu Saksan laivaston sukellusvenettä "UC-7". Saamiensa vaurioiden vuoksi alus kellui avuttomana, kunnes apu saapui. Aallokossa kuitenkin touvi katkesi, jolloin alus ajautui Cutlerin matalikolle. Matalikolla aluksen köli murtui, minkä jälkeen se upposi.
Skyroksenponi
Skyroksenponi on lähtöisin Skýroksen saarelta Kreikasta ja muistuttaa enemmän hevosta kuin ponia. Sen säkäkorkeus on normaalisti 94–120 cm ja sitä käytetään usein ratsu-, vaunu- ja kuormaponina. Tätä luonteeltaan usein uteliasta ponia käytetään myös lastenratsuna pienen koon takia.Skyroksenponit ovat melko sirorakenteisia ja hyviä hyppäämään.
Olavi Köykkä
Olavi Köykkä (s. 21. kesäkuuta 1943) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Köykkä edusti urallaan Oulun Työväen Palloilijoita 1963–1967 ja 1970–1978 sekä ruotsalaista Halmstadia 1967, Upon Palloa 1968 ja Lahden Reipasta 1969. Kaikkiaan hän pelasi yhdeksän kauden aikana 171 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 60 maalia. Köykkä pelasi maajoukkueessa vuosina 1973–1975 kaksi maaottelua.
ABC-piirustuskoulu
ABC-piirustuskoulu oli vuonna 1937 perustettu kirjeopisto, joka toimi Helsingistä käsin. Unto Pusa oli kirjekoulun johtajaopettajan vuosina 1946-1966. Kirjekurssi oli varsin suosittu, ja monet myöhemmin taiteilijoina tunnetuksi tulleet hankkivat ensimmäiset oppinsa sen avulla. Kurssia ovat käyneet muun muassa Kauko Lehtinen, Rafael Wardi ja Simo Hannula. ABC-piirustuskoulu ja Linguaphone-kielikoulu olivat mainostoimisto Erva-Latvalan perustamia ja sen omistuksessa vuosina 1941–70.
ABC-piirustuskoulun opetus perustui pariisilaisen Ecole A.B.C. de Dessin -nimisen, myös kirjekurssina toimineen koulun menetelmiin. Kurssi oli kolmen vuoden pituinen. Siihen sisältyi 12 kirjettä tehtävineen, jotka lähetettiin kouluun palautetta varten. Pyrkimyksenä oli opastaa oppilaita taiteen ymmärtämisessä ja piirtämisen tekniikassa. Taitojen soveltamista käyttötaiteeseen rohkaistiin ja mukana oli muun muassa mainospiirtämiseen liittyviä tehtäviä. Muun hyödyn ohella toivottiin, että piirtämisestä tulisi hauska ja terveellinen harrastus, joka opettaa näkemään luonnon uudella tavalla.
Tehtävät johdattelivat usein havainnosta piirtämiseen. Oppilaita kehotettiin toistuvasti piirtämään suoraan luonnosta niin muotokuvia, maisemia kuin eläimiä ja muuta ympärillä näkyvää, ja kehotettiin välttämään kirjeiden kuvituksen kopioimista, oli se sitten tietoista tai tiedostamatonta. Näkemisen taitoa harjoitettiin muun muassa piirtämällä aihe ensin tarkoin havainnon mukaan ja sen jälkeen muistista. Kurssiin liittyi vihkosia ja kirja, joihin oli koostettu monipuolisesti tietoa taiteesta, taiteen tekemisen filosofiasta, sommittelusta, tekniikoista ja eri taiteilijoista. Oppilaita kehotettiin myös käymään taidenäyttelyissä ja tutustumaan taidehistoriaan, sekä perustamaan taideyhdistyksiä eri puolille maata. Mukana oli valmis ehdotus yhdistyksen säännöiksi.
David Belenguer
David Belenguer Reverte (s. 17. joulukuuta 1972 Barcelona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edusti viimeksi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa pelannutta Real Betisiä.
Aikaisemmin Belenguer on edustanut muun muassa Getafea, jonka kapteenina hän myös toimi. Hän on pelannut 18 kauden aikana yli 400 ottelussa Espanjan kahdella korkeimmalla sarjatasolla. Belenguer on pelannut myös epävirallisessa Katalonian maajoukkueessa. __notoc__
Belenguer syntyi El Ravalin kaupunginosassa Barcelonassa, mutta muutti pian vanhempiensa kanssa läheiseen Vilassar de Mariin, jossa hän aloitti jalkapalloilun. Juniorina hän edusti muun muassa barcelonalaisseura UE Santsia. Hän oli nuoruudessaan lahjakas myös tenniksessä ja oli juniorivuosien lähestyessä loppua jättää jalkapalloilun kunnes sai tarjouksen siirtyä Real Madridiin. Kaudella 1992–1993 Belenguer pelasi Real Madridin C-joukkueessa, jonka kanssa hän nousi Segunda División B:hen, mutta ei koskaan esiintynyt seuran edustusjoukkueessa.
Lähdettyään Madridista Belenguer pelasi useissa joukkueissa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Ensiesiintymisensä korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän teki lopulta 25-vuotiaana Extremaduran riveissä 30. elokuuta 1998 ottelussa Real Valladolidia vastaan. Belenguer sai debyyttikaudellaan 1998–1999 runsaasti peliaikaa, mutta joukkue putosi sarjasta ja hän päätyi jälleen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle. 2000-luvun alussa Belenguer oli nostamassa Real Betisiä takaisin Primeraan. Nousukaudella 2000–2001 hän oli yksi Betisin runkopelaajista, mutta korkeimmalla sarjatasolla vastuu väheni. Kaudella 2002–2003 hän pelasi vain kolmessa sarjaottelussa ja kaudella 2003–2004 ei yhdessäkään.
Tammikuussa 2004 Belenguer siirtyi Getafeen, jonka kanssa hän nousi Primeraan kauden päätteeksi ja vakiinnutti pitkän kiertämisen jälkeen paikkansa korkeimman sarjatason pelaajana. Kausina 2006–2008 Belenguer ylsi Getafen kanssa kahdesti peräkkäin Espanjan cupin Copa del Reyn loppuotteluun ja jälkimmäisellä kaudella myös UEFA-cupin puolivälieriin. Hänen sopimuksensa seuran kanssa päättyi kauteen 2009–2010.
Heinäkuussa 2010 Belenguer palasi entiseen seuraansa Real Betisiin, jonka kanssa hän teki yksivuotisen sopimuksen. Hän pelasi noin puolet otteluista kaudella 2010–2011, kun Betis voitti Segunda Divisiónin mestaruuden ja nousi takaisin Primera Divisióniin kahden kauden tauon jälkeen.
Kaksoisolento (albumi)
Kaksoisolento on Don Huonojen albumi vuodelta 1995. Levyn julkaisi Pyramid. Levyn teemana on mustavalkoisuus ja yhtyeen jäsenet ovat kuvissa maalattu mustavalkoisiksi ihomaalilla. Albumi on julkaistu myös kahden levyn versiona, joka on rajoitettu painos.
Verta, pornoa ja propagandaa
Verta, Pornoa ja Propagandaa on Don Huonojen albumi vuodelta 1994. Levyn julkaisi Pyramid.
HMS Galatea (1914)
HMS Galatea oli Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa-luokan risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön joulukuussa 1914.
"HMS Galatea" liitettiin palvelukseen otettaessa Harwichiin 2. Hävittäjälaivueen laivueenjohtajana. Laivueen tehtävänä oli valvoa Kanaalin itäpään meriliikennettä. Alus siirrettiin helmikuussa 1915 Rosythiin 1. Hävittäjälaivueen laivueenjohtajaksi, missä tehtävässä se palveli aina syyskuuhun 1918.
"HMS Galatea" ampui alas yhdessä "HMS Phaetonin" kanssa 4. toukokuuta 1916 saksalaisen ilmalaivan Zeppelin L 7. Alus osallistui Skagerrakin taisteluun 1. Risteilijäviirikön komentajan kommodori E. S. Alexander Sinclairin lippulaivana. Se havaitsi ensimmäisenä lähestyvät Saksan laivaston alukset. Alus oli myös ensimmäinen joka sai osuman, kun Saksan laivaston risteilijän SMS "Elbingin" tuli osui, mutta kranaatit eivät onneksi räjähtäneet.
"HMS Galatea" joutui 12. heinäkuuta 1916 sukellusveneen maaliksi, mutta onneksi torpedot eivät osuneet. Alus muutettiin marraskuussa 1917 nopeaksi miinanlaskijaksi asentamalla 74 miinan kuljettamisen mahdollistavat kiskot sen kannelle. Se suoritti kolme miinanlaskumatkaa, joiden tuloksena se laski kaikkiaan 220 miinaa.
Ensimmäisen maailmansodan loputtua "HMS Galatea" lähetettiin Mustalle merelle, jonne mennessään se törmäsi 10. joulukuuta 1918 Northumberlandin rannikolla SS "Maloon" upottaen aluksen. Alus palveli Mustalla merellä viirikön mukana palaten Englantiin huhtikuussa 1919. Englantiin palattuaan alus liitettiin 2. Risteilijäviirikköön.
"HMS Galatea" poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1920 ja se liitettiin Portsmouthin reserviyksiköihin. Alus myytiin romutettavaksi 25. lokakuuta 1921.
Yhteiskunnallinen realismi
Yhteiskunnallinen realismi tai sosiaalinen realismi viittaa maalauksiin tai muihin teoksiin, jotka kuvaavat arjen elämää ja sisältävät selvästi erotettavan yhteiskunnallisen kommentin tai viestin. Yhteiskunnallinen realismi yleistyi länsimaisessa taiteessa ainakin 1700-luvulta alkaen. Yhteiskunnallinen realismi vetoaa katsojan sosiaaliseen omatuntoon.
Yhteiskunnalista realismia ei saa sekoittaa sosialistiseen realismiin, jolla tarkoitetaan pääasiassa sosialistisissa yhteiskunnissa vuosina 1934-1991 tehtyä taidetta. Sosialististen yhteiskuntien taiteilijat eivät saaneet arvostella sosialismin heikkouksia ja heidän täytyi kuvata kapitalististen yhteiskuntien epäkohtia.
Adolf von Beckerin yksityiskoulu
Adolf von Beckerin yksityiskoulu oli vuonna 1872 perustettu yksityinen taidekoulu Helsingissä, joka antoi aineksia monelle kultakauden taiteilijalle. Opiskelijoiden joukossa olivat muun muassa Helene Schjerfbeck, Maria Wiik, Gunnar Berndtson, Akseli Gallen-Kallela ja Elin Danielson-Gambogi. Oman koulun ohella von Becker opetti Helsingin yliopistossa.
Von Becker kouluineen oli merkittävä taideopetuksen uudistaja. Hän rohkaisi opiskelemaan Pariisissa ja toi maahan opettajansa Gustave Courbetin oppeja ja ranskalaista maalaustaidetta. Adolf von Becker itse oli opiskellut Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulun ohella Kööpenhaminan taideakatemiassa, sekä Düsseldorfissa ja Pariisissa. Suomalaisista taiteilijoista hän oli ensimmäinen Pariisissa opiskellut.
Oppilaat piirsivät aluksi, ja maalausta harjoiteltiin asetelmien ja yleensä havainnon pohjalta. Varsinaista elävän mallin piirustusta ei koulussa ehditty toteuttaa. Koulun toimintaa haittasi toisinaan von Beckerin runsas matkustelu.
Grandes Jorasses
Grandes Jorasses on Grajisilla Alpeilla Italian ja Ranskan rajalla sijaitseva vuori. Se on osa Mont Blancin massiivia.
Vuori käsittää useita huippuja:
HMS Royalist (1915)
HMS Royalist oli Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa-luokan risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön maaliskuussa 1915.
"HMS Royalist" liitettiin palvelukseen oton jälkeen maaliskuussa 1915 Suuren laivaston () 4. Risteilijäviirikköön, jonka mukana alus osallistui 31. toukokuuta − 1. kesäkuuta 1916 Skagerrakin taisteluun. Alus selvisi taistelusta.
Alus muutettiin nopeaksi miinalaivaksi helmikuussa 1917, jolloin sille asennettiin kiskot 74 miinan laskemiseksi. Muutostyön jälkeen se liitettiin 1. Risteilijäviirikköön. Se teki kuusitoista miinanlaskumatkaa, joiden aikana laskettiin kaikkiaan 1883 miinaa.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä "HMS Royalist" siirrettiin tammikuussa 1919 Itämerelle, josta se palasi Englantiin liitettäväksi Harwichin 2. Risteilijäviirikköön.
"HMS Royalist" siirrettiin tammikuussa 1920 reserviin Portsmouthiin, kunnes se sijoitettiin poistolistalle toukokuussa 1922. Alus myytiin romutettavaksi 24. elokuuta 1922 Cashmorelle Newportiin.
Metsäjärvi (Naantali)
Metsäjärvi (tunnetaan myös nimellä Kultarannanjärvi) on pieni 2,3 hehtaarin järvi Luonnonmaalla Naantalissa.
Metsäjärvi sijaitsee alle kilometri etelään Suomen tasavallan presidentin kesäasunto Kultarannasta, ja se on kokonaan Kultarannan tilan omistuksessa.
Järvessä on pieni noin 15 m² saari ja järven rannalla on luhtaa. Järven eteläranta on soistunut. Järven läheisyydessä luoteispuolella sijaitsee muutamia puutarhaviljelmiä, sekä runsaasti omakotitaloja. Järven rannat ovat metsäistä ja sen rannalla on yksi talo, vuonna 1999 valmistunut Kultarannan turvamiesten asuntola.
Metsäjärven läheltä kulkee Seututie 189, jonka toisella puolella sijaitsee Viialanjärvi, joka laskee vetensä ojan kautta Metsäjärveen. Metsäjärvi laskee edelleen vetensä mereen.
Alf Krohn
Alf Abraham Krohn (13. joulukuuta 1913 Helsinki – 24. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja taidekriitikko. Hänet tunnetaan parhaiten Taide-lehden päätoimittajana. Hän oli myös Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan kirjaston hoitaja vuosina 1957–1959.
Alf Krohn oli hovineuvos Leopold Krohnin pojanpoika ja hänen veljiään olivat professorit Eino Krohn ja Sven Krohn sekä taidemaalari Ernst Krohn. Alf Krohnin tyttäriä ovat kirjailija Leena Krohn ja kuvataiteilija Inari Krohn.
Kielletty kohde
Kielletty kohde on J. Lee Thompsonin ohjaama ja Charles Bronsonin tähdittämä toimintaelokuva, jonka ensi-ilta oli vuonna 1989. Elokuva oli Thompsonin ja Bronsonin viimeinen yhteistyö ja samalla Thompsonin viimeinen elokuva.
Kovaotteinen komisario Crowe jahtaa lapsiseksirinkiä pyörittävää Duke-nimistä hyväksikäyttäjää Los Angelesissa. Samoihin aikoihin japanilainen, nuorista tytöistä fantasioiva yrittäjä Hiroshi Hada muuttaa perheineen Yhdysvaltoihin samaan kaupunkiin. Ollessaan eräänä iltana humalassa kaupungilla, hän päättää kokeilla frotterismia nuoreen tyttöön linja-autossa tietämättä, että Yhdysvalloissa naiset eivät salli sellaista, toisin kuin Japanissa. Tämä aiheuttaakin kaaoksen bussissa ja tyttö sattuu vieläpä olemaan Crowen tytär, mutta Hada jää pois bussista ja pääsee livohkaan. Kuultuaan tästä, Crowe käynnistää raivokkaan etsinnän mutta ei pysty löytämään Hadaa. Kohtalon oikusta Hadan ja Crowen tiet kuitenkin kohtaavat, kun Duke kidnappaa Hadan tyttären. Tämä saa myös aikaan Hadan halujen kääntymisen häntä itseään vastaan. Hän joutuu turvautumaan aasialaisista vastenmielisesti ajattelevan Crowen apuun, joka aikoo löytää Hadan tyttären ja lopettaa Duken likaisen ja sairaan liiketoiminnan.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen totesi, ettei rasistisia, homofobisia ja seksistisiä ennakkoluuloja voisi juuri tätä elokuvaa ponnekkaammin julistaa. Tähtien sijasta hän antoi elokuvalle pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Claudio Nizzi
Claudio Nizzi (s. 9. syyskuuta 1938) on italialainen sarjakuvakirjoittaja. Hän on kirjoittanut tarinoita muun muassa kirjoihin Mister No, Tex Willer sekä Nick Raider.
Nizzi aloitti käsikirjoittajan uransa vuonna 1963 "Il Vittorioso" -lehdessä.
Simo Lehmusvirta
Simo Lehmusvirta (s. 8. maaliskuuta 1931) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Lehmusvirta edusti urallaan Tampereen Kisatovereita 1951–1953, Tampereen Ilves-Kissoja 1954–1956 ja Tampereen Pallo-Veikkoja 1958–1960 sekä 1965. Hän pelasi valtaosan kausista 1. divisioonassa. Ainoastaan kaudella 1956 Ilves-Kissat oli mestaruussarjassa. Kaikkiaan Lehmusvirta pelasi 17 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 7 maalia. Divisioonassa hän teki 81 maalia yhdeksän kauden aikana.
Lehmusvirta pelasi maajoukkueessa vuonna 1955 kolme maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Jurot nuorisojulkkikset
Jurot nuorisojulkkikset – koko tuotanto, koko tarina 1980–1982 on suomalaisen Hassisen kone -yhtyeen kuuden CD:n levykokoelma, joka julkaistiin 4.11.2009. Kokoelma sisältää 110 raitaa, mukana kaikki yhtyeen levytykset sekä demoja ja live-taltiointeja.
Boksi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 32.
Täältä tullaan Venäjä (1980)
Single- ja kokoelmabiisit (1980)
Rumat sävelet (1981)
Single- ja kokoelmabiisit (1980–1981)
Harsoinen teräs (1982)Single- ja kokoelmabiisit (1982)
Demo (1980)
High Tension Wire (1982)
Keikka: Vanha Ylioppilastalo, Helsinki, 16.8.1980
Keikka: Kulttuuritalo, Helsinki, 23.12.1980
Keikka: Provinssirock, Seinäjoki, 7.6.1980
Keikka: Kaivopuisto, Helsinki, 1.8.1982
Semjon Babajevski
Semjon Petrovitš Babajevski (; 6. kesäkuuta 1909 Harkovan läänin Kunjen kylä – 28. maaliskuuta 2000 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Semjon Babajevski kasvoi Kubanille muuttaneessa talonpoikaisperheessä. Hän työskenteli paikallislehden toimittajana, valmistui etäopiskelijana Gorkille nimetystä kirjallisuusinstituutista ja liittyi NKP(b):hen vuonna 1939. Toisen maailmansodan aikana hän toimi sotakirjeenvaihtajana.
Babajevskin ensimmäinen kertomuskokoelma ilmestyi Pjatigorskissa vuonna 1936. Hän tuli tunnetuksi sodanjälkeistä maaseudun jälleenrakentamista kuvaavista romaaneista ”Kultaisen tähden ritari” ("Kavaler Zolotoi Zvezdy", 1947–1948) ja "Svet nad zemljoi" (”Valo maan yllä”, 1949–1950). Ensimmäisestä romaanista kirjailija sai Stalin-palkinnon vuonna 1949 ja sen jatko-osista vuosina 1950 ja 1951. Juli Raizman ohjasi ”Kultaisen tähden ritarin” pohjalta samannimisen elokuvan, joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1952.
Stalinin kuoltua Babajevskin romaaneja pidettiin malliesimerkkeinä sodanjälkeiselle neuvostokirjallisuudelle ominaisesta todellisuuden kaunistelusta (ks. ristiriidattomuuden teoria). Myöhemmin kirjailija julkaisi useita matkakirjoja sekä Kubanin maaseutua kuvaavia romaaneja ja kertomuksia. Wolfgang Kasackin mukaan Babajevski ”pysyi uskollisena triviaalille kirjailijanmaneerilleen, jossa hän puoluekantaisen propagandan nimissä luopui todenmukaisuudesta ja psykologisesta uskottavuudesta”.
Terry Gross
Terry Gross (s. 14. helmikuuta 1951 Brooklyn, New York, New York) on yhdysvaltalainen radiotoimittaja. Nykyään hän juontaa ja tuottaa "Fresh Air with Terry Gross" -keskusteluohjelmaa, jota National Public Radio on esittänyt päivittäin vuodesta 1987 alkaen. Gross on saanut Peabody-palkinon.
Suomen sodan muistomerkki
Suomen sodan muistomerkki tarkoittaa vuosina 1808–1809 käydylle Suomen sodalle omistettua muistomerkkiä. Niitä on runsaasti eri puolilla Suomea, muun muassa Heinolassa, Kauhajoen Harjankylässä, Kustavissa ja Vaasassa.
Rooman Grand Prix
Rooman Grand Prix on autourheilukilpailu, joka järjestettiin Roomassa, Italiassa kaikkiaan 40 kertaa vuosina 1925–1991. Rooman Grand Prix’n nimellä on järjestetty lukuisten eri sarjojen osakilpailuja useilla eri radoilla. Suurin osa kisoista on ollut Formula 2 -kisoja Vallelungan radalla.
Disko ja ydinsota
Disko ja ydinsota () on virolainen dokumenttielokuva vuodelta 2009. Elokuva käsittelee Suomen televisiolähetysten vaikutusta Neuvosto-Viroon.
Ensimmäiset tiedot siitä, että Pohjois-Virossa katsotaan Suomen televisiota ovat 1960-luvun lopulta. Espooseen pystytettiin vuonna 1971 uusi tv-aseman lähetysmasto, joka mahdollisti Suomen televisiokanavien lähes häiriöttömän katselun myös Tallinnassa ja muualla Pohjois-Virossa. Elokuvassa pohditaan, sijoitettiinko masto tarkoituksella Espooseen, jotta Suomen tv-kanavia olisi mahdollista katsoa myös Neuvosto-Virossa.
Virolaisiin televisioihin piti tehdä muutoksia, koska koko silloisessa Neuvostoliitossa oli käytössä SECAM-järjestelmä ja Suomessa PAL-järjestelmä. Mutta Jaak Kilmin mukaan ""Joka perheessä tunnettiin joku, joka osasi sen tehdä."" Lisäksi vastaanottoon tarvittavat antennit tehtiin tarvittaessa vaikka elohopeamittarista.
Dokumentissa on lavastettuja kohtauksia, joissa kahdeksanvuotias Jaak lupaa kertoa etelävirolaiselle serkulleen Urvelle televisiosarja "Dallasin" tapahtumista. Urve taas kiertää kotikylässään kertomassa muille televisiosarjojen juonenkäänteistä.
Toisaalla "Ritari Ässää" seuranneet tallinnalaiset pikkupojat etsivät niitä kaupungin harvoja ulkomaisia autoja. Jaak seuraa kotinsa ikkunasta, miten eräs poika puhuu rannekellonsa kautta autolle. Kesäkuussa 1987 huhutaan, että Suomen televisiossa esitetään "Emmanuelle". Tämän seurauksena sadat autot muualta maasta suuntaavat kohti Tallinnaa.
"Disko ja ydinsota" väittää, että Suomen televisio vaikutti osaltaan Neuvostoliiton romahtamiseen 1991.
"Disko ja ydinsota" huomioitiin laajalti virolaisessa mediassa. "Eesti Päevaleht" haastatteli Suomen Viron suurlähettilästä Jaakko Kalelaa dokumenttiin liittyen. "Postimees"-lehden toimittaja Alo Lõhmus ihmetteli, miksi Suomen television merkitystä ei ollut aikaisemmin tutkittu vakavasti. Lõhmus kuvaili Suomen televisiota "henkiseksi ydinpommiksi", joka hajotti hölmön järjestelmän. Etelä-Virossa dokumenttia arvosteltiin Tallinna-keskeisyydestä.
Elokuva esitettiin Yle TV1:n Ykkösdokumentti-ohjelmapaikalla 11. lokakuuta 2009.
Harjunpää (Ulvila)
Harjunpää () on 1 500 asukkaan kylä Ulvilassa, Satakunnassa. Harjunpää sijaitsee Porin kaupungin kyljessä. Kylän asutus on pääosin kallioiden päällä ja kupeessa. Harjunpään kylän kallioilta näkyy Harjunpäänjoen ja Kokemäenjoen rantapelloille. Aikanaan Harjunpään kalliot muodostivat luonnonsataman josta merkkejä voi havaita vieläkin. Sittemmin meri on vetäytynyt ja antanut tilaa Harjupään ja Sunniemen pelloille.
Harjunpään tärkeimpiä rakennuksia ovat kyläkoulu (noin 120 oppilasta mukaan lukien esiopetus) sekä kylän lähikauppa, neuvola, kirjasto ja seurakuntakoti. Kylä tarjoaa myös monenlaisia urheiluharrastuksia, sillä sieltä löytyvät jalkapallokenttä, jääkiekkokaukalo, kuntosali, pururata ja haasteelliset mäet pyöräilyharrastukseen. Harjunpään kallioon on louhittu kuusikymmenluvulla osin työllisyystöinä luolasto puolustusvoimille. Nykyisin luolastossa toimii tietotekniikkayritys joka tarjoaa konehallipalveluja. Harjunpään kylään kuuluu myös Puhju, joka sijaitsee kylän keskustasta noin neljä kilometriä pohjoiseen. Sieltä on löydetty kivikautisia asumuksia ja sen perustella on suojeltu eräs mäki.
Harjunpään koulu on perustettu vuonna 1893. Nykyinen kivikoulu on rakennettu 1950–1960-lukujen vaihteessa.
Harjunpäässä tiedetään 1500-luvulla olleen yhdeksän maatilaa, mutta Porin kuninkaankartanoa perustettaessa kylästä erotettiin niin sanottu Härpsannan saari ja liitettiin kuninkaankartanoon. Yksi tiloista oli vuodesta 1456 Naantalin luostarin omistuksessa, kunnes joutui kruunulle 1556. Maanomistajana Harjunpäässä oli ainakin vanha rälssisuku Sluk, joka vuonna 1542 myi Lampolana tunnetun tilansa Sunniemen kartanon omistajalle Kustaa Finckelle. Tiloja jaettiin vuosisatojen kuluessa niin, että 1920-luvulla Harjunpäässä oli kirkonkirjojen mukaan 18 tilaa: Ali-Tuori, Yli-Tuori, Iso-Tuomola, Vähä-Tuomola, Vähä-Anttila, Väinölä, Mattila, Iso-Anttila, Uusitalo, Vanhatalo, Sippola, Iso-Kreula, Uusi-Kreula, Nedbacka, Nissilä, Perttula-Holmi, Anton Perttula ja Kalle Perttula.
Vuonna 1920 kylässä syttyi suuri tulipalo, joka tuhosi lähes kaikki kylän silloiset rakennukset.
Simon Baker
Simon Baker (tunnetaan myös nimillä Simon Denny tai Simon Baker-Denny; s. 30. heinäkuuta 1969 Launceston, Tasmania, Australia) on australialainen näyttelijä. Hän näytteli vuodesta 2008 vuoteen 2015 "Mentalist"-televisiosarjassa. Baker on näytellyt myös tv-sarjassa "Oikeuden puolesta", jossa hän näytteli pääosaa. Hänen roolihenkilönsä nimi on Nick Fallin. Hän on ollut myös ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi roolistaan sarjassa "Mentalist" ja Golden Globe -voittajaksi sarjasta "Oikeuden puolesta".
Simon Baker on naimisissa toisen australialaisen näyttelijän, Rebecca Riggin kanssa. Heillä on kolme lasta; Stella Breeze (s. 1993), Claude Blue (s. 1998) ja Harry Friday (s. 2001). Näyttelijä Nicole Kidman on Harryn kummitäti, ja Naomi Watts puolestaan on Clauden kummitäti. Perhe asui ennen Malibussa, Kaliforniassa, mutta muutti sittemmin takaisin Sydneyyn, Australiaan. Nykyisin he asuvat Los Angelesissa.
Kalsiumdivetyfosfaatti
Kalsiumdivetyfosfaatti eli monokalsiumfosfaatti (Ca(HPO)) on kalsium- ja divetyfosfaatti-ioneista koostuva ioniyhdiste, joka esiintyy usein monohydraattimuotona Ca(HPO)·HO. Kalsiumdivetyfosfaattia käytetään erityisesti lannoitteena.
Laboratorioissa pieniä määriä kalsiumdivetyfosfaattia valmistetaan kalsiumkarbonaatin ja fosforihapon välisellä reaktiolla, jossa syntyy lisäksi hiilidioksidia ja vettä.
Suuria määriä kalsiumdivetyfosfaattia valmistetaan käsittelemällä kalsiumfosfaattimalmia rikkihapolla. Niin kutsutussa märkäprosessissa kalsiumfosfaatti reagoi väkevän, 93-prosenttisen rikkihapon kanssa kahdeksan tunnin ajan. Kalsiumdivetyfosfaatin lisäksi muodostuu tuotteina myös kalsiumsulfaattia.
Kalsiumfosfaattimalmit sisältävät usein myös kalsiumfluoridia. Tällöin reaktiossa syntyy myös vetyfluoridikaasua, joka voidaan kerätä. Kalsiumdivetyfosfaatin valmistukseen kalsiumfosfaatista voidaan käyttää myös muita happoja, kuten typpihappoa tai fosforihappoa. Tällöin reaktiotuotteena muodostuu kalsiumsulfaatin sijasta kalsiumnitraattia tai fosforihappoa käytettäessä ainoastaan kalsiumdivetyfosfaattia. Näissäkin reaktioissa vapautuu vetyfluoridia, jos käytetään apatiittimineraalia lähtöaineena.
Suurin osa valmistetusta kalsiumdivetyfosfaatista käytetään lannoitteena. Lisäksi ainetta käytetään puskuriliuoksissa ja muovien stabilisoijana. Elintarviketeollisuudessa yhdistettä käytetään muiden fosfaattien tavoin happamuudensäätöaineena, hapettumisenestoaineena, jauhonparanteena ja sulatesuolana. Sen E-koodi on yhdessä kalsiumfosfaatin ja kalsiumvetyfosfaatin kanssa E341.
Käsiteltäessä kalsiumfosfaattimineraalia rikkihapolla saadaan kalsiumdivetyfosfaatin ja kalsiumsulfaatin seos, jota käytettäessä lannoitteena kutsutaan superfosfaatiksi. Saksalainen kemisti Justus von Liebig loi tutkimuksillaan pohjan lannoitteiden teolliselle valmistukselle. Rikkihapon käyttöä lannoitteiden valmistuksessa tutki ensimmäisenä James Murray, joka liuotti luita rikkihappoon 1800-luvun alussa. Hänen poikansa John Fischer Murray haki vuonna 1842 patentin menetelmälleen valmistaa lannoitteita kalsiumfosfaatista ja rikkihaposta. John Bennet Lawes patentoi samana vuonna samankaltaisen menetelmän kalsiumdivetyfosfaattilannoitteiden valmistukseen. Lawes oli Murrayta parempi keksintönsä markkinoinnissa ja hän osti vuonna 1846 oikeudet myös Murrayn patenttiin. Ensimmäisen tehtaansa Lawes perusti vuonna 1844 Debtfordiin. Englannista tuli sen jälkeen fosfaattilannoitteiden johtava tuottaja. 1840-luvun lopulla superfosfaattitehtaita rakennettiin myös Saksaan. Myöhemmin tehtaita rakennettiin myös Kanadaan ja Australiaan.
Fosforihapon avulla valmistetusta kalsiumdivetyfosfaatista käytetään nimitystä kolmoissuperfosfaatti. Kolmoissuperfosfaatissa fosforisisältö on suurempi kuin rikkihapon avulla valmistetussa superfosfaattilannoitteessa. Kalsiumdivetyfosfaatin voidaan antaa myös reagoida ammoniumhydroksidin kanssa, jolloin tuotteena syntyy niin ikään lannoitteena käytettävää tetra-ammoniumkalsiumdivetyfosfaattia.
Clock Tower
Clock Tower on Human Entertainmentin aloittama ja Sunsoftin jatkama selviytymiskauhupelisarja. Sarjan pelit etenevät kauhuelokuvien tapaisesti. Toisin kuin muut selviytymiskauhupelit, pelisarjan peleissä ei keskitytä olioiden tappamiseen tai väkivallan käyttöön, vaan enemmänkin ympäristössä piiloutumiseen ja pakenemiseen, arvoituksien ratkomiseen sekä monimutkaisen juonen seuraamiseen. Pelien päähahmo on yleensä melko avuton vihollisiin verrattuna, minkä vuoksi vihollisilta pyritään piiloutumaan ja pakenemaan.
Pelisarjalle on ollut kehitteillä samanniminen elokuva, jonka oli tarkoitus ilmestyä vuonna 2012.
Sydänääniä
Sydänääniä on suomalaisen Kolmas Nainen -rockyhtyeen kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin lokakuussa 2009 15 vuoden levynjulkaisutauon jälkeen. Levyn on tuottanut Sakari Pesola. Sävellykset ovat Pauli Hanhiniemen, Sakari Pesolan, Timo Kivikankaan ja Raimo Valkaman yhteistuotantoa. Albumin kaikki sanoitukset on tehnyt Pauli Hanhiniemi.
Albumia on myyty 16 937 kappaletta. Se myi ilmestymisvuotenaan kultaa.
Eden Fire
Eden Fire on ruotsalaisen Sonic Syndicaten esikoisalbumi. Albumilta julkaistiin single "Jailbreak". Albumi menestyi huonosti.
Miten valmiiksi tullaan
Miten valmiiksi tullaan on Irinan 14. lokakuuta 2009 julkaistu neljäs studioalbumi. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.
Levyn ensimmäisenä singlenä julkaistiin Irinan ensimmäinen kokonaan itse säveltämä ja sanoittama ”Et huomaa”, joka lähetettiin radioille heinäkuun lopussa 2009 ja se nousi nopeasti yhdeksi eniten Suomen radioissa soivaksi kappaleeksi. Levyn toisena singlenä julkaistiin ”Näe minut tässä”, johon Tuukka Temonen ohjasi videon. Kolmas single oli ”Jälki”, joka julkaistiin albumin kolmantena singlenä helmikuun alussa 2010. Heltechin opiskelijat tekevät Kappaleeseen musiikkivideon helmikuun aikana.
Kaikki kappaleet sovittaneet Jyrki Tuovinen, Janne Kasurinen, Miika Colliander, Antti Pitkäjärvi, Jussi Saxlin sekä J Salonen, ellei toisin mainittu.
Only Inhuman
Only Inhuman on ruotsalaisen Sonic Syndicaten toinen studioalbumi. Albumilta julkaistiin singlet "Enclave" ja "Denied". Single "Enclave" poikkeaa muista kappaleista, koska siinä ei ole örinää ollenkaan taas kun muissa kappaleissa on. Albumi on Sonic Syndicaten suosituin ja myydyin.
Kari Cavén
Kari Tapio Cavén (13. maaliskuuta 1954 Savonlinna) on suomalainen kuvanveistäjä.
Kari Cavén opiskeli maalausta Vapaassa taidekoulussa vuosina 1976–1977, sen jälkeen Taikissa ja lopuksi Taideakatemian koulussa 1978–1982. Cavénin ensimmäinen yksityisnäyttely oli Kuopion taidemuseossa 1983.
Cavén aloitti maalarina, mutta siirtyi pian tekemään veistoksia kierrätetystä puu- metalli- ja muovimateriaalista. Cavénin teoksille on usein ominaista leikkimielinen kekseliäisyys.
Cavénin työt ovat usein paitsi maalauksia myös reliefejä tai veistoksia. Teosten humoristisilla nimillä on usein tärkeä merkitys. Hän edusti Suomea Venetsian biennaalissa vuonna 1995.
Vuonna 2014 Cavén sai Pro Finlandia -mitalin.
Kokkolan kirkko
Kokkolan kirkko on arkkitehti Aarne Nuortilan suunnittelema tiilirakenteinen kirkko Kokkolan keskustassa. Kirkolle on annettu nimi "De profundis – Syvyydestä" psalmin 130 alun mukaan. Se on Kokkolan suomalaisen seurakunnan pääkirkko. Kirkossa on noin 1 200 istumapaikkaa.
Kirkossa on ruotsalaisen Åkerman & Lundin urkurakentamon 50-äänikertaiset urut, jotka valmistuivat vuonna 2002. Kuorin lasimaalaus on taiteilija Urpo Wainion.
Kokkolan ensimmäinen kirkko oli pieni 300-hengen ristikirkko, joka valmistui 1655 ja purettiin 1876. Toinen kirkko oli puinen ristikirkko, joka valmistui 1877. Kirkko paloi loppiaisyönä 1958. Palossa tuhoutui myös paljon arvokasta kirkkotarpeistoa kuten uudet urut, kynttiläkruunut, lampetit ja kirkonkellot. Messukasukat onnistuttiin pelastamaan sakastista. Kirkon oli suunnitellut Theodor Granstedt ja sinne mahtui noin 1000 henkeä.
Rubin
Rubin on eri satelliiteille suunniteltuja merenkulun AIS-järjestelmän laitteita. AIS on merenkulun raskaampien alusten pakollinen paikkatiedon lähetys- ja seurantajärjestelmä.
Rubin 9-AIS (Automatic Identification System) koostuu kahdesta laitteesta, Rubin-9.1 ja Rubin-9.2, jotka painavat kumpikin 8 kg, intialaisen 23. syyskuuta 2009 laukaistun PSLV-kantoraketin elektroniikkaosastossa. Ne seuraavat laivojen AIS-lähetteitä.
Rubin-9.1-laitteen kehitti Luxspace. Laite tutkii AIS-lähetteitä lähettävien laivojen paikallistamista merialueilla, joilla on vilkas meriliikenne.
Rubin-9.2-laitteen kehitti ruotsalainen Ångström-yhtiö, ja se testaa nanoteknologioita avaruudessa. Senkin tavoite on AIS-järjestelmän vastaanottimien kehittäminen, jota on tehty aiemmin Rubin-7- ja Rubin-8-missioilla. Rubin-8 launkaistiin PSLV-C9-kantoraketilla huhtikuussa 2008.
Rubin-järjestelmän kokonaisuuden tekemistä johti saksalainen OHB-System-yhtiö.
Rubin 8-AISin (Automatic Identification System) teki OHB Systems -yritys testaamaan sen signaalin välittämistä Orbcomm- ja Iridium-tietoliikennesatelliittien välityksellä maahan. Laite on kiinnitetty intialaisen PSLV-kantoraketin ylimpään osaan, ja se tuottaa tarvitsemansa sähkön aurinkopaneelilla. Seitsemänkiloinen Rubin-8-AIS laukaistiin 28. huhtikuuta 2008 PSLV-CA-raketin mukana.
Rubin 7-AIS (Automatic Identification System) oli merenkulun AIS-järjestelmän satelliittikomponentin testi, joka liittyi Orbcomm-satelliittien toiseen sukupolveen. Kolme samanlaista laitetta oli kiinnitetty Kosmos-3M-kantorakettiin. Laitteilla on aurinkopaneeleja.
AGILE (Astro-rivelatore Gamma a Immagini LEggero) on italialainen gamma-astrofysiikan satelliitti, jonka kyydissä on myös Rubin 6 -tietoliikennehyötykuorma, jonka kehitti saksalainen OHB-System. Se lähettää dataa Orbcomm-satelliittien kautta. Se laukaistiin intialaisella PSLV-kantoraketilla.
Rubin-5-Asolant oli saksalaisen OHB-System-yrityksen tietoliikennekoe, joka lensi Kosmos-3M-kantoraketin kyydissä. Laitteita oli kaksi 37 kg ja 45 kg, ja niistä toinen on amatööritransponderi AATiS SAFIR-S ja toinen ESA Asolant aurinkopaneeli GPS-laite.
Rubin-3-DSI (DSI = dopolnitel'naya sistema izmereniya) oli Kosmos-3M kantorakettiin liitetty tietoliikennekoe. Se välittää tietoja maahan Orbcomm-satelliittien kautta. Tämä koe välitti muun muassa raketin värähtelyitä. Laitteita oli kaksi, toinen painoi 37 kg ja toinen 45 kg.
Rubin 2 on piensatelliitti, jonka kehittivät Fuchs Group (OHB System ja Carlo Gavazzi Space). Rubin 2 laukaistiin 20. joulukuuta 2002. Se lentää 650 km korkealla radalla. Satelliitissa on GPS-mittalaite satelliitin tarkan radan määritykseen. Yksi sen kokeista on tietoliikennekoe, joka liittyy Orbcomm-satelliitteihin.
Bird-Rubin eli Rubin 1 oli saksalainen mikrosatellitti, jossa oli Orbcomm-satelliitteihin liittyvä tietoliikennekoe. Se laukastiin 15. heinäkuuta 2000 Kosmos-3M kantoraketilla.
Halsuan kirkko
Halsuan kirkko on Jaakko Kuorikosken, isänsä Heikin suunnitelmien mukaan vuosina 1825–1826 rakennuttama kirkko Halsualla. Kirkko sijaitsee Kauppisen harjulla keskellä pitäjää, Halsuanjärven läheisyydessä. Kirkko on puinen, pohjaltaan tasavartinen ristikirkko.
Kirkon rakentaminen tuli ajankohtaiseksi Kokkolan seurakuntaan kuuluneen Halsuan rukoushuonekunnan perustamisen jälkeen vuonna 1824. Kirkonkello oli aluksi kirkontornissa, mutta vuonna 1882 rakennettiin kellotapuli Juho Jaakko Kuorikosken johdolla.
Vuonna 1906 hankittiin kirkkoon kaksiäänikertaiset ”Himanderin” eli Lahden Urkutehtaan urut, jotka sijoitetiin niitä varten rakennetulle parvelle. Uudet urut Halsualle hankittiin 1959. Ne ovat saksalaisen Jehmlichin urkutehtaan tekemät 11-äänikertaiset ja edustavat tuon aikaista neobarokki-tyyliä.
Kirkkoa on peruskorjattu vuosina 1968–1969, jolloin korjauksen suunnitteli paikallinen arkkitehti Sulo Kalliokoski sekä 2001, jolloin korjauksesta vastasi oululainen arkkitehtitoimisto Jorma Teppo Oy.
Halsuan kirkkotie ja kirkonseutu kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Museoviraston perustelujen mukaan se on edustava esimerkki Kuorikosken kirkonrakentajasuvun vaatimattomasta ja pienmittakaavaisesta rakennustyylistä. Kirkon ja tapulin lisäksi kirkonseutuun kuuluu lainamakasiini, hautausmaa sekä harjua pitkin kulkeva kirkkotie.