Nissilä
Nissilä on Vieremän kunnan ja Itä-Suomen läänin pohjoisin kylä. Vielä 1500-luvun alkuun kylä oli erämaata ja kuului saamelaisten, karjalaisten, pohjalaisten ja hämäläisten eränkäyntialueeseen. Kylän alue kuului silloin vielä Venäjään Pähkinäsaaren rauhan mukaisesti.
Varhaisimmat merkit ihmisen liikkumisesta Nissilästä on tavoitettu selvimmin Luvejoen varresta. Koivumäen tilan pelloista on tehty löytöjä, joiden perusteella on todettu alueella olleen esikeraamisen ajan (6500-4200 eaa.) eli Suomusjärven kulttuurin asuinpaikan. Samaan aikaan liittyviä yksittäisiä löytöjä on myös Nissilän Joenpolven ja Marttisenjärven Kumpulan tiloilta. Varhaisen metallikauden löytöjä on löydetty suhteellisen vähän Pohjois-Savossa. Viikinkiaikaisia (n.800 -1050 jaa.) löytöjä ovat Rahajärveltä löytynyt pronssinen hevosenkenkäsolki ja Kauppilanjoen suulta löydetyt kaksi rautakirvestä. Valkeiskylästä löytynyt tulusrauta on niin ikään rautakauden lopun muotoa. Niin Nissilässä kuin muuallakin Pohjois-Savossa eletään pitkälle historialliseen aikaan ennen kuin asukkaista saadaan taas havaintoja.
Nissilä ja koko pohjoisosa Ylä-Savosta kuului karjalaisen heimon nautinta-alueeseen. Muodollisesti se oli oikeutettua Ruotsin valtakunnan ja Novgorodin ruhtinaskunnan rauhansopimuksen v. 1323 mukaan. Vasta vuonna 1595 Täyssinän rauhan jälkeen Pohjois-Savon laskettiin kuuluvan Ruotsin valtakuntaan. Paitsi karjalaisia, Pohjois-Savossa liikkui myös savolaisia ja hämäläisiä erämiehiä ja alueilla asui myös lappalaisia. Lappalaisperäisiä nimiä ovat esimerkiksi Kotasaari, Nissilän Rotimojärvi, Hällämöjärvet, Valkeisten Poromäki ja Salahmi.
Kylä nimi oli 1500-luvun kartoissa NysLax ('uusi lahti' tai 'uusi alue'). Loppupääte "lax" viittaa ruotsin sanastossa tunnettuun sanaan, joka tarkoittaa alue, avara, aava. Nykyisen nimensä Nissilä on saanut ensimmäisestä vakituisesta asukkaastaan Paul (Paavo) Nissisestä, jonka talo merkittiin verotietoihin 1530-luvulla. Silloinen Nissisen tila on ollut pinta-alaltaan 30 000 ha.
Elinkeinoina 1500-luvulla kylässä oli eränkäynti, tervanpoltto ja kaskimaatalous. Luontainen kaupankäyntisuunta oli Ouluun, jonne tervakuljetukset ohjattiin Oulunjärven vesireittejä pitkin. Ouluun oli jo 1700 luvun alussa myös reitti maitse, joka oli muodostunut ilmeisesti jo paljon varhaisemmin erämiesten liikkuessa alueella. Reitit mudostuiva usein harju-alueilla joita pitkin myös riistaeläimet kuten esim. hirvet siirtyilevät talvehtimis tai ruokapaikoilleen. Reittiä kutsuttiin purilastieksi, koska se oli muodostunut kolmi-uraiseksi hevosten jäljessä vetämien purilaiden vuoksi. Reitti kulki Nissilästä Hällämönharjun kautta Salmijärvelle ja sieltä Kestilän kautta Piippolaan ja Ouluun. 1700-luvulla Ruotsin kuningas määräsi rakennettavaksi maantien Iisalmesta Ouluun. Liikkuminen ja kaupankäynti vilkastui alueella huomattavasti. Tien rakentaminen toi myös ongelmia, koska se mahdollisti esim. Suomen sodan laajenemisen Savon alueelle.
Nissilän paikannimissä on huomattava määrä sellaisia, jotka ovat saaneet nimensä Isonvihan aikaisista tapahtumista, esim. Tykkimäki, Kalmankangas, Kalmanuo, Hautakangas, Vihotti ja Piilola. Jokaiseen paikkaan liittyy tapahtumia, jotka ajoittuvat Isonvihan ajalle. Myöhemmin myös Saimaan reittiä hyödynnettiin kaupankäynnissä Viipuriin saakka. Viipurista tuotiin kankaita silkkiä sekä myöhemmin myös huonekaluja, eli mööpeleitä kuten silloin puhuttiin.