hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pokémon-sarja: Sun &amp; Moon
Pokemon-sarja: Sun & Moon () on Pokémonin 20. tuotantokausi. Sarjassa seurataan Ash Ketchum nimistä henkilöä, joka matkustaa parhaan ystävänsä ja pokemonin Pikachun kanssa. Anime perustuu samannimisiin pokemonpeleihin. Sarjan animointityyli on muuttunut edeltäjästään merkittävästi: "XYZ:n" teräväpiirtotyylin sijaan on tyyliä muutettu uudessa sarjassa paljon eläväisemmäksi ja "piirrettymäisemmiksi", lisäksi sarjassa käytetään paljon edeltäjäänsä enemmän animesarjoille tyypillisiä koomisia effektejä kuten hassuja ilmeitä. Myös Ashin ja Rakettiryhmän piirrostyylit ovat saaneet uudessa sarjassa muutoksen.
Ash aloittaa uuden matkansa Alola-alueella. Siellä hän käy pokemonkoulua, nappaa uusia pokemoneja, läpäisee saarihaasteita () ja yrittää oppia kaiken uusista Z-liikkeistä. Alola-alue on myös siitä erikoinen, että siellä tavataan jo ennestään tavattuja pokemoneja uuden näköisinä, Alola-muotoina (), kuten Raichu, Rattata ja paljon muita. Alkuperäisiltä kausilta tutut Brock ja Misty tekivät sarjassa kahden jakson mittaisen esiintymisen jaksoissa 42 ja 43.
Yhdysvalloissa sarja nähdään ensimmäistä kertaa Disney XD:lla. 1. kauden jaksot 44–51 ja 54–57 sekä kaudet 2–8 oli näytetty Yhdysvalloissa Kids' WB!:ltä sekä kaudet 9–19 Cartoon Networkilta. Ensimmäinen jakso esitettiin 12.5.2017 jaksolla "Alola to New Adventure!". Suomessa tämä sarja alkoi 25. elokuuta 2017 jaksolla "Alola uudelle seikkailulle". Tätä sarjaa ei aiemmankaan "" tapaan ole esitetty televisiosta. Sitä voi katsoa Pokemon-TV -nettisivustolta. Sarjaa julkaistiin yhteensä 43 jaksoa. 20. tuotantokausi päättyi Japanissa syyskuun 21. päivä vuonna 2017 ja Yhdysvalloissa 9. joulukuuta 2017. Suomessa sarjaa julkistetaan edelleen. Tätä seuraavaa 21. tuotantokautta, "", aletaan julkaisemaan Yhdysvalloissa maaliskuussa 2018, kun taas Japanissa kyseisen tuotantokauden jaksoja on julkaistu jo lokakuusta 2017 lähtien.
Tunnuslaulun esittävät Heljä Heikkinen ja Antti L. J. Pääkkönen.
Askania (suku)
Askania eli askanialainen suku (), myös Anhalt-suku, on vanha saksalainen hallitsijasuku. Se hallitsi Brandenburgia vuosina 1157–1320, Saksia vuosina 1180–1422, Anhaltia vuosina 1212–1918 ja Venäjän keisarikuntaa vuosina 1762–1796.
Suvun varhaisin tunnettu esi-isä oli vuoden 1030 tienoilla elänyt Ballenstedtin kreivi Esico. Hänen pojanpoikansa Otto alkoi 1100-luvun alussa käyttää nimeä Askanian kreivi. Nimi tuli ilmeisesti Ballenstedtin kreiveille kuuluneesta Ascharien-nimisestä linnasta lähellä Ascherslebenia. Kreivi Oton pojasta Albrekt Karhusta tuli vuonna 1134 Nordmarkin rajakreivi, ja laajennettuaan aluettaan Elben itäpuolelle hän perusti Brandenburgin rajakreivikunnan. Albrektin vanhimman pojan suku hallitsi Brandenburgia vuoteen 1320, jolloin tämä sukuhaara sammui.
Albrekt Karhun nuorempi poika Bernhard sai haltuunsa Welf-sukuiselta Henrik Leijonalta vuonna 1180 riistetyn Saksin herttuakunnan. Bernhardin maat jaettiin hänen kuoltuaan vuonna 1212, jolloin hänen vanhempi poikansa Henrik sai Askanian kreivikunnan ympärille muodostetun Anhaltin ruhtinaskunnan ja nuorempi poika Albrekt Saksin herttuakunnan. Albrektin kuoltua vuonna 1260 Saksi jaettiin edelleen hänen pojilleen Saksi-Lauenburgin ja Saksi-Wittenbergin herttuakunniksi, joista jälkimmäinen korotettiin vuonna 1356 Saksin vaaliruhtinaskunnaksi. Vaaliruhtinaskuntaa hallinnut Askanian suvun haara sammui vuonna 1422, jolloin sen maat siirtyivät Wettinin suvulle. Saksi-Lauenburg pysyi Askanian suvun käsissä vuoteen 1689.
Pisimpään Askanian suvun valta jatkui Anhaltissa. Ensimmäisen ruhtinaan Henrik I:n kuoltua vuonna 1252 Anhalt jaettiin Anhalt-Ascherslebenin, Anhalt-Bernburgin ja Anhalt-Zerbstin ruhtinaskunniksi. Anhalt-Ascherslebenin sukuhaara sammui vuonna 1315, jolloin sen maat annettiin Anhalt-Bernburgille. Anhalt-Bernburgin sukuhaaran sammuttua vuonna 1468 kaikki maat päätyivät Anhalt-Zerbstin sukuhaaralle, joka tosin jakautui myös itse useita kertoja vuodesta 1396 alkaen. Ruhtinas Joakim Ernst yhdisti Anhaltin vuonna 1570, mutta se jaettiin uudelleen hänen poikiensa kesken vuonna 1603 neljään osaan. Näistä nuorempi Anhalt-Zerbstin sukuhaara sammui vuonna 1793 ja sen maat jaettiin kolmen muun kesken, jotka vuosina 1806–1807 korotettiin kaikki herttuakunniksi. Anhalt-Köthenin ja nuoremman Anhalt-Bernburgin sukuhaarojen sammuttua vuosina 1847 ja 1863 niiden maat annettiin Anhalt-Dessaulle. Suku hallitsi uudelleenyhdistynyttä Anhaltin herttuakuntaa osana Saksan keisarikuntaa vuoteen 1918, jolloin viimeinen herttua Joakim Ernst syrjäytettiin vallankumouksella.
Venäjän keisarinna Katariina Suuri kuului Anhalt-Zerbstin sukuhaaraan.
Pentti Paschinsky
Pentti Paschinsky (2. lokakuuta 1940 – 21. kesäkuuta 2013) oli vaasalainen valokuvaaja, joka sai valokuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1978. Hänellä oli myös Royal Photographic Societyn ARPS-arvonimi ja kansainvälisen valokuvataiteen kattojärjestön EFIAP-arvonimi.
Paschinsky toimi nuoruudessaan yövartijana Vaasan Höyrymyllyssä ja harrasti innokkaasti valokuvausta. Myöhemmin Pentti Paschinsky perusti Vaasaan valokuvastudion Studio Paschinsky Ky. Vuonna 1995 Paschinsky sai Vaasan Yrittäjien Vuoden Yrittäjä -palkinnon.
Paschinsky tunnettiin erittäin taitavasta pimiötyöskentelystä ja kuva-aiheiden mielikuvituksellisesta yhdistelystä. Hänen valokuviaan on useissa kotimaisissa valokuvataiteen kokoelmissa.
Paschinsky oli naimisissa sairaanhoitaja Margareta o.s. Renlundin (1943–2015) kanssa, joka tunnettiin Vaasan Sotilaskotiyhdistyksen aktiivina.
Kirsikkakirva
Kirsikkakirva ("Myzus cerasi") on tuholaisena tunnettu kirvoihin kuuluva hyönteinen. Se on aikuisena kiiltävä, hyvin musta tai tummanruskea ja sen tuntosarvien tyvet ja reidet ovat vaaleat. Siivettömän aikuisen kirsikkakirvan koko on 1,8-2,6 mm. Kirsikkakirva imee vuosikasvainten kärjessä kasvavia lehtiä aiheuttaen lehtien käpristymistä ja runsasta mesikastetta. Lehdet käpertyvät epämuotoiselle rullalle.
Kirsikkakirvaa esiintyy laajasti eri puolilla maapalloa.
Kirsikkakirva voi pysytellä koko kesän kirsikan ja muiden Prunus-suvun kasvien kuten hapankirsikan ("Prunus cerasus") lehdillä, mutta voi myös siirtyä keskikesällä toisille isäntäkasveille, joita ovat matarat, silmäruohot ja tädykkeet.
Kirsikkakirvan talvehtineista munista kuoriutuu kesän alussa siivetön sukupolvi, joka synnyttää siivellisen sukupolven. Syksyllä syntyvät siivelliset naaraat munivat kirsikkapuiden oksistoon, jossa munat talvehtivat. Kirsikkakirva voi levittää kasvien virustauteja.
Lajin kromosomiluku 2n=10.
Kirsikkakirvan saalistajia luonnossa ovat ainakin seuraavat lajit: kaksipistepirkko ("Adalia bipunctata"),  Aphidoletes aphidimyza, Aphidoletes urticariae, hietaharsokorento ("Chrysopa abbreviata"), Coccinella transversalis, Cycloneda polita, pienlaikkukirvari ("Eupeodes corollae"), Harmonia conformis ja Hippodamia 5-signata ambigua.
Hanna Vehkamäki
Hanna Tuula Katariina Vehkamäki (o.s. Vehkamäki, ent. Arstila, s. ) on suomalainen aerosolitutkija ja Helsingin yliopiston laskennallisen aerosolifysiikan professori (12/2009-). Hän on saanut tutkimustyölleen rahoitusta esimerkiksi Suomen Akatemialta ja Euroopan tiedeneuvostolta (ERC).
Vehkamäki kirjoitti ylioppilaaksi Herttoniemen yhteiskoulusta keväällä 1988. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1993 ja tohtoriksi 1998 (teoreettinen fysiikka). Arstilan artikkeliväitöskirja (1997) sisälsi viisi tieteellistä artikkelia ja jotka liittyivät aerosolihiukkasten muodostumiseen (nukleaatioon); työ oli otsikoitu "Gas-liquid nucleation in nonideal molecular systems". Väittelynsä jälkeen Vehkamäki toimi tutkijatohtorina University Collegessa Lontoossa, Suomen Akatemian tutkijatohtorina Helsingin yliopistossa, sekä akatemiatutkijana 2003-2009. Hänet nimitettiin teoreettisen fysiikan dosentiksi vuonna 2000.
Vehkamäen tieteellinen tuotanto (pääosin yhdessä työtoveriensa kanssa) käsitti syksyllä 2017 jo yli 150 tieteellistä alkuperäisjulkaisua; kokousjulkaisut ja kirjojen luvut (tms.) mukaan luettuna julkaisuja oli yli 380. Artikkeleihin kuuluu myös tiedemaailman arvostetuimpiin julkaisuihin (Nature, Science) hyväksyttyjä artikkeleita. Vehkamäen kirjoista on syytä mainita ainakin Springlerin kustantama "Classical Nucleation Theory in Multicomponent Systems" (2006 ja 2010).
Vuoden 2016 loppuun mennessä Vehkamäki oli ohjannut yhteensä 13 valmistunutta väitöskirjatyötä. Professori Vehkamäki on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen keväästä 2014 lähtien. Vehkamäki on erittäin ansioitunut paitsi tutkijana niin myös tieteen kansantajuistajana. Hän on myös aktiivinen yhdenvertaisuuden edistäjä.
Meripiikkiputki
Meripiikkiputki ("Eryngium maritimum") on sarjakukkaiskasveihin kuuluva monivuotinen merenrantakasvi. Se kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi ja on kalvaan sinivihreän värinen, ohdakemainen, lehtilaidoilta piikkinen. Kukinto on tiheän mykerömäinen sinikukkainen sarja, joka on 4–7 suojuslehden ympäröimä. Meripiikkiputki kasvaa merenrannoilla ja dyyneillä. Sen esiintymisalue on pääosin Euroopassa, missä se kasvaa pitkin rannikoita Itämeren, Pohjanmeren, Atlantin, Välimeren ja Mustanmeren alueilla. Itämeren rannikolla meripiikkiputki kasvaa Suomen eteläpuolella Ruotsin Gotlantiin ja Viron Hiidenmaalle asti.
Elli (televisioelokuva)
Elli on suomalainen televisioelokuva vuodelta 2005. Elokuvan on ohjannut Titta von Martens ja käsikirjoittanut Mervi Pynnönen. Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Yle TV2:lla 2. helmikuuta 2005.
Tuija Piepposen esittämä yli viisikymppinen Elli tulee raskaaksi kohdattuaan saunassa naapurissa asuvan nuorenmiehen, Tarmon. Ellin raskaus saa pienen maalaispitäjän sekaisin, kun kyläläiset päivittelevät asiaa ja kunnan sosiaalijohtaja yrittää saada Ellin jopa holhouksen alaiseksi.
Sirosudenporkkana
Sirosudenporkkana ("Ammi visnaga") on sarjakukkaiskasveihin kuuluva yksivuotinen kasvi. Sitä käytetään lääkekasvina ja leikkokukkana. Se kasvaa alkuperäisesti Välimeren alueella.
Sirosudenporkkana kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Laji muistuttaa isosudenporkkanaa ("Ammi majus"), johon verrattuna parilehdykkäisten lehtien kaikki liuskat ovat lähes rihmamaisen kapeita.
Keltaneidonunikko
Keltaneidonunikko ("Glaucium flavum") on kaksivuotinen ruohovartinen sinivihreä unikkokasvilaji.
Keltaneidonunikko kasvaa 25–70 senttimetriä korkeaksi. Varsi on pysty–koheneva, lähes kalju, yläosasta haarova. Maitiaisneste on keltaista. Ruusukelehdet ovat ruodilliset, pariliuskaiset, paksut, lyhytkarvaiset. Varsilehdet sepivät. Kukat ovat 5–9 cm leveät, keltaiset. Hedelmä on ohut kaareva kota, joka kasvaa 20–27 cm pitkäksi. Kodassa siemenet ovat hohkaisen solukon ympäröiminä.
Keltaneidonunikko esiintyy alkuperäisenä Euroopassa ja Välimeren alueella. Sitä esiintyy Atlantin, Välimeren ja Mustanmeren rannikoilla sijaitsevissa maissa. Tulokaskasvina sitä esiintyy paikoin myös muissa maanosissa sekä usein Euroopan sisämaassa. Pohjoismaissa se kasvaa harvinaisena soraisilla merenrannoilla Pohjanmeren Skagerrakin rannikoilla.
Victoria Schultz
Victoria Schultz (s. Helsinki) on suomalainen toimittaja, valokuvaaja ja dokumenttielokuvien tekijä, joka toimi 1970-luvulla Yleisradion avustavana New Yorkin kirjeenvaihtajana freelance-sopimuksella ja teki Suomeen tv-raportteja ja dokumenttiohjelmia Yhdysvaltojen lisäksi myös Keski-Amerikan ja Etelä-Amerikan maista. 1980- ja 1990-luvulla Schultz työskenteli 15 vuotta YK:n dokumentaristina.
Nykyisin Schultz toimii taidevalokuvauksen parissa, mutta on jatkanut myös ajankohtaisten dokumenttielokuvien tekoa.
Schultz kävi Helsingin englantilaista koulua. Hän opiskeli 1960-luvun puolessavälissä kieliä ja taidehistoriaa Helsingin yliopistossa ja sitten journalismia Columbian yliopistossa New Yorkissa. 1980-luvun alussa hän opiskeli näyttelijäntyötä Lee Strasbergin johdolla ja vuosina 2006–2014 valokuvausta Pariisissa. Hänellä on asunto sekä New Yorkissa että Pariisissa.
William Alphonso Murrill
William Alphonso Murrill (13. lokakuuta 1869 Campbell, Virginia, Yhdysvallat – 1957) oli yhdysvaltalainen sienitieteilijä.
Hän saavutti Master of Arts -oppiarvon Virginian Randolph-Macon Collegessa vuonna 1891. Hän toimi New York Botanical Gardenin apulaisjohtajana. Hän laajensi huomattavasti tietämystä helttasienistä, tateista ja käävistä. Hän perusti "Mycologia"-aikakauslehden vuonna 1909. Jo hänen aikanaan oli sienten nomenklatuurissa ristiriitaisia käytäntöjä, ja hän sai osansa kritiikistä. Murrill kävi kiertomatkoilla muun muassa Karibialla sekä Euroopassa, jonne hänen arveltiin jopa kadonneen, mutta hän olikin Ranskassa maalaissairaalassa kahdeksan kuukautta munuaisvaivojen takia. Palattuaan hän tuli kuulemaan, ettei hänellä ollut enää työpaikkaansa puutarhassa ja vaimokin oli ottanut avioeron. Murrill hän kärsi ekshaustiosta, mutta 1920-luvulla hän siirtyi Gainesvilleen Floridaan, ja tieteellinen ura jatkui Floridan yliopistossa. Murrillin kokoelmaan kuului lopulta 75 000 lajia, ja hän kuvasi tieteelle uusina 1 700 lajia.
Keltaneidonkannus
Keltaneidonkannus eli keltakiurunkannus ("Pseudofumaria lutea") on kiurunkannuksia muistuttava monivuotinen keltakukkainen kasvi. Sitä viljellään perennana.
Keltaneidonkannus kasvaa 15–30 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat päältä vihreät, alta sinivihreät, lehtiliuskat ovat suikeat. Terttukukinnossa on 5–10 kukkaa, kukan teriö on kullankeltainen, 15 millimetriä pitkä, lyhytkannuksinen. Hedelmänä on kota.
Keltaneidonkannus esiintyy alkuperäisenä Italiassa, Sveitsissä, Balkanilla ja Ukrainassa. Se on levinnyt viljelykarkulaisena monissa muissa Euroopan maissa.
Oranjejoen siirtomaa
Oranjejoen siirtomaa (, ) oli Britannian kruununsiirtomaa, joka luotiin sen jälkeen, kun Britannia oli ensiksi vuonna 1900 miehittänyt ja sen jälkeen vuonna 1902 liittänyt itsenäisen Oranjen vapaavaltion imperiumiinsa toisessa buurisodassa. Siirtomaa lakkasi olemasta vuonna 1910, kun se yhdistyi Etelä-Afrikan unioniin Oranjen vapaavaltion provinssina.
Pirjo Mattila
Pirjo H. Mattila on suomalainen elintarviketieteilijä, joka toimii johtavana tutkijana Luonnonvarakeskuksessa (Luke) Turussa. Hän lukeutuu elintarviketieteen ja yleisemmin maataloustieteiden viitatuimpiin tutkijoihin maailmassa (vuoden 2014–2017 listaukset).
Mattilan elintarvikekemian alaan kuuluva maisterintyö Helsingin yliopistolle valmistui vuonna 1990 ja englanninkielinen, vitamiinien D ja D hajoamistuotteita korkean erotuskyvyn nestekromatografian (HPLC) avulla tarkastellut väitöskirja ("Analysis of cholecalciferol, ergocalciferol and their 25-hydroxylated metabolites in foods by HPLC") vuonna 1995.
Mattila on tutkimusryhmineen tutkinut elintarvikkeista kuten sienistä, marjoista, perunasta, viljoista ja viljatuotteista niiden kemiallista koostumusta ja terveysvaikutuksia (esim. ).
Strathcarronin rautatieasema
Strathcarronin rautatieasema on rautatieasema Skotlannissa Strathcarronin kylässä Ylämaan hallintoalueella. Se sijaitsee Kyle of Lochalshin radan varrella.
Asema avattiin 19. elokuuta 1870. Kaudella 2015–2016 sitä käytti 8 162 matkustajaa.
Liivinmaan ritarikunta
Liivinmaan ritarikunta oli Saksalaisen ritarikunnan autonominen haara, joka muodostettiin vuonna 1237. Ritarikunta oli myöhemmin Liivinmaan liiton jäsen vuodesta 1435 vuoteen 1561.
Kausaalienkeli
Kausaalienkeli () on Hannu Rajaniemen tieteisromaani. Teos on Kvanttivaras-trilogian päätösosa.
Teoksen on julkaissut Gollancz Iso-Britanniassa ja Tor Yhdysvalloissa.
Urheiluvuosi 1995
Urheiluvuosi 1995 käsittelee vuoden 1995 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Urheiluvuosi 1994
Urheiluvuosi 1994 käsittelee vuoden 1994 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Urheiluvuosi 1992
Urheiluvuosi 1992 käsittelee vuoden 1992 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Urheiluvuosi 1990
Urheiluvuosi 1990 käsittelee vuoden 1990 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Kalmar Nyckel
Kalmar Nyckel ("Kalmarin avain") oli alankomaalaisrakenteinen aseistettu kauppalaiva, joka oli kuuluisa ruotsalaisten kuljettamisesta Pohjois-Amerikkaan vuonna 1638 perustamaan Uuden Ruotsin siirtomaata.
Urheiluvuosi 1989
Urheiluvuosi 1989 käsittelee vuoden 1989 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Urheiluvuosi 1988
Urheiluvuosi 1988 käsittelee vuoden 1988 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Urheiluvuosi 1985
Urheiluvuosi 1985 käsittelee vuoden 1985 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Urheiluvuosi 1984
Urheiluvuosi 1984 käsittelee vuoden 1984 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Urheiluvuosi 1983
Urheiluvuosi 1983 käsittelee vuoden 1983 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Urheiluvuosi 1980
Urheiluvuosi 1980 käsittelee vuoden 1980 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Urheiluvuosi 1979
Urheiluvuosi 1979 käsittelee vuoden 1979 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Urheiluvuosi 1978
Urheiluvuosi 1978 käsittelee vuoden 1978 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Saksin vaaliruhtinaskunta
Saksin vaaliruhtinaskunta () oli Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuulunut vaaliruhtinaskunta, joka perustettiin, kun keisari Kaarle IV nosti Askania-suvun hallitseman Saksi-Wittenbergin herttuakunnan vaaliruhtinaan statukselle vuoden 1356 kultaisen bullan mukaan. Keisarikunnan tullessa hajotetuksi vuonna 1806 Saksin vaaliruhtinaskunta nostettiin kuningaskunnan statukseen.
Saksi-Wittenbergin herttuakunta
Saksi-Wittenbergin herttuakunta () oli keskiaikainen Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuulunut herttuakunta, jonka pääkaupunkina toimi Wittenberg. Herttuakunta oli olemassa vuodesta 1296 vuoteen 1356.
Jas ja imam silata
Jas ja imam silata on G’oko Taneskin esittämä kappale, jolla hän edusti Makedoniaa vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa Norjan Oslossa.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui viidenneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Il pleut de l’or
Il pleut de l’or on Michael von der Heiden esittämä kappale, jolla hän edusti Sveitsiä vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa Norjan Oslossa.
Kappale kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui seitsemänneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Kansainvälinen lukutaitopäivä
Kansainvälinen lukutaitopäivä on 8. syyskuuta vietettävä lukutaidon päivä.
UNESCO nimitti päivän lukutaitopäiväksi 1960-luvulla.
Kirjallisuusvuosi 1979
Kirjallisuusvuosi 1979 käsittelee vuoden 1979 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Kirjallisuusvuosi 1978
Kirjallisuusvuosi 1978 käsittelee vuoden 1978 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Mombasa (albumi)
Mombasa on Taiskan ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1977.
Albumi nousi Suomen virallisen listan kymmenennelle sijalle, ja se pysyi listalla yhteensä kolmetoista viikkoa.
Kirjallisuusvuosi 1977
Kirjallisuusvuosi 1977 käsittelee vuoden 1977 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Villi vapaudenkaipuu
Villi vapaudenkaipuu on Taiskan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1980. Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat ”Tahdon rakastella sinua” ja ”Lällärit pois”.
Kirjallisuusvuosi 1976
Kirjallisuusvuosi 1976 käsittelee vuoden 1976 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Kirjallisuusvuosi 1975
Kirjallisuusvuosi 1975 käsittelee vuoden 1975 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Taiska (albumi)
Taiska on Taiskan toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1978.
Aaroninsammakko
Aaroninsammakko ("Hyperolius horstockii") on ruokosammakoiden heimoon kuuluva sammakkolaji. Laji on kotoperäinen Etelä-Afrikassa. Sitä tavataan Länsi-Kapin ja luoteisen Itä-Kapin provinsseissa.
Oma tie
Oma tie on Taiskan neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1982.
Kirjallisuusvuosi 1974
Kirjallisuusvuosi 1974 käsittelee vuoden 1974 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Kirjallisuusvuosi 1973
Kirjallisuusvuosi 1973 käsittelee vuoden 1973 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Paris (Supertrampin albumi)
Paris on brittiläisen pop rock -yhtye Supertrampin livealbumi, joka julkaistiin vuonna 1980. Taltiointi on nauhoitettu Pariisissa, Ranskassa marraskuussa 1979. Albumi debytoi Britanniassa sijalla 7 ja Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 8.
Kirjallisuusvuosi 1972
Kirjallisuusvuosi 1972 käsittelee vuoden 1972 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Kirjallisuusvuosi 1971
Kirjallisuusvuosi 1971 käsittelee vuoden 1971 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Wall End
Wall End eli Wallend on asuinalue Lontoon Newhamissa, East Hamin ja Barkingin välissä. Alueen väkiluku on 14 846 (2011), pinta-ala 1,38 km² ja väestötiheys 10 763 as./km². Wall End sijaitsee Rodingjoen vieressä. Se rajoittuu pohjoisessa Hammersmith & City Line sekä District Line -metrolinjojen rataan, idässä A406-kehätiehen, etelässä Flanders Road -katuun sekä lännessä Wellington Road, Altmore Avenue ja Keppel Road -katuihin.
Suur-Lontoon poliisitoimella on Wall Endissa turvallisen naapuruston ryhmä ("Safer Neighbourhood Team", "SNT"). Elokuussa 2017 alueella tapahtui 4 rikosta 1 000 asukasta kohden, siinä missä koko Newhamissa niitä tapahtui 9 ja koko Lontoossa 8 jokaista 1 000 asukasta kohden. Wall Endissä sijaitsevat East Hamin rautatievarikko, "academy"-tyypin Langdon Academy -koulu ja St Paulin kirkko. Rodingjoen varrella on kevyttä teollisuutta.
Wall End tunnetaan keskiajalta pienenä, erillisenä kylänä East Hamin laidalla tai liepeillä Barkingiin vievän tien varrella. Kylä sai nimensä siitä, että se oli East Hamin lopussa ("end") ja sen kohdalla oli Rodingjoen tulvien leviämistä estävä patopenger ("wall").
1800-luvun alusta tunnetaan alueen ensimmäinen Duke’s Head -pubi Barking Roadin ja St Olave’s Roadin risteyksestä. 1800-luvun puolessavälissä Wall Endissä oli noin 20 taloa. Suurin osa nykyisistä rakennuksista valmistui 1880–1910. Suuren kasvun aikana Duke’s Head rakennettiin uudelleen laajennettuna vuonna 1900. Pubi suljettiin vuonna 2010; alueen kulttuuriin ei enää kuulunut pubissa käynti.
Wall Endissä asuu Lontoon alueista eniten srilankalaisia. Alueen etninen jakauma on (2011): 10 % valkoisia brittejä, 8 % muita valkoisia, 21 % intialaisia, 14 % pakistanilaisia, 10 % bangladeshilaisia, 19 % muita aasialaisia, 11 % mustia, 3 % kuuluu useaan etniseen ryhmään ja 4 % muihin etnisiin ryhmiin kuuluvia. Asukkaista 43 prosenttia kokee itsensä britiksi, 53 % ei, 15 % taas kokee itsensä englantilaiseksi ja 82 % ei.
Wall Endin asukkaista 47 % puhuu äidinkielenään englantia, 12 % tamilia, 6 % bengalia, 6 % urdua, 3 % pandžabia, 2 % malajalamia ja 2 % gudžaratia. 34 % on muslimeja, 29 % kristittyjä, 23 % hinduja, 4 % sikhejä ja 4 % uskonnottomia.
Alueen aikuisväestön työttömyysaste on 28 prosenttia.
Catherine Gaskin
Catherine (Kathleen) Majella Sinclair Gaskin (Cornberg) (2. huhtikuuta 1929 Louthin kreivikunta, Irlanti – 6. syyskuuta 2009 Sydney, Australia) oli australialainen kirjailija. Hän kirjoitti pääasiassa romanttisia romaaneja. Hän asui vuosina 1947–1999 ensin Yhdysvalloissa ja myöhemmin muun muassa Britanniassa Mansaarella ja palasi sitten Australiaan.
Gaskin muutti Irlannista Australiaan kolmen kuukauden ikäisenä. Hän kävi koulua Sydneyssä. Hänen esikoisteoksensa "This Other Eden" ilmestyi 1946, jolloin hän oli seitsemäntoistavuotias.
Gaskin julkaisi yli 20 romaania, jotka olivat menestyksiä. Kaikkein suosituin on ollut "Sara Dane" (1954), joka perustuu Mary Reibeyn elämään. Kirjan pohjalta on tehty vuonna 1982 Australiassa televisiosarja.
Gaskinin sisar on kirjailija Moira Gaskin .
Kirjallisuusvuosi 1970
Kirjallisuusvuosi 1970 käsittelee vuoden 1970 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Miniä (televisiosarja)
Miniä on suomalainen kuusiosainen televisiosarja vuodelta 1973. MTV-teatterin tuottama mustavalkoinen minisarja perustuu Aino-Inkeri Kumaran romaaniin "Vuosikymmen" vuodelta 1965. Sarjan on dramatisoinut ja ohjannut Veikko Uusimäki.
1950-luvun Etelä-Pohjanmaalla Karhian taloon tulee nuori miniä Anja, pankkitoimihenkilö ja Karhiaa pienemmän talon tytär. Nuori aviomies Erkki on hyväntahtoinen, mutta äitinsä tavoin huono näkemään todellisuutta maatilan menneen loiston varjossa. Sisarosuuksien maksu on aiheuttanut tilalle paljon velkaa, mutta isäntä ja anoppi haluavat vain ostella uusia maatalouskoneita ja autonkin. Heitä realistisempi miniä ahdistuu tilanteessa.
Prometeismi
Prometeismi (engl. "Prometheism" tai "Prometheanism") on puolalaisen Józef Piłsudskin luoma poliittinen käsite. Prometeismin tarkoituksena oli heikentää Venäjän keisarikunnan ja sen seuraajan Neuvostoliiton sisäistä eheyttä tukemalla nationalistisia liikkeitä Venäjän rajojen sisäpuolella. Kyse oli siitä, että Itämeren, Mustanmeren ja Kaspianmeren alueilla olevat kansat irtautuisivat Venäjästä ja muodostaisivat itsenäisten valtioiden puskurivyöhykkeen Venäjää vastaan. Prometeismi liittyy läheisesti Piłsudskin toiseen ideaan, Intermariumiin.
Prometeismi perustui ajatukselle siitä, että jos Puolan tuki Venäjän alistamille kansoille pystyy heikentämään Venäjää, se on Puolan valtion etu.
Prometeismin nimi on peräisin kreikkalaisen mytologian Prometheuksesta, joka antoi tulen ihmiskunnalle. 
Itä-Euroopan, Kaukasuksen ja Keski-Aasian suhteiden ja kulttuurien tutkimusta varten on perustettu julkaisu "Nowy Prometeusz," jota julkaistaan puolaksi, englanniksi ja venäjäksi.
Tarton rauhan neuvotteluissa Suomen tavoitteena oli saada laaja autonomia Itä-Karjalalle. Itä-Karjalan kysymys ratkesi Kansainliitossa kuitenkin Neuvostoliiton hyväksi.
Vuonna 1922 perustetun Akateemisen Karjala-Seuran tavoitteena oli edistää heimoyhteyttä ja kansallistunnetta muun muassa Neuvostoliiton alueella.
Suomi sitoutui reunavaltiopolitiikkaan allekirjoittamalla Varsovan sopimuksen vuonna 1922. Sopimuksessa valtiot sitoutuivat hyväntahtoisuuteen, jos jokin sopimusvaltioista joutuisi hyökkäyksen kohteeksi. Sopimukseen lukeutuivat Suomi, Viro, Latvia ja Puola, mutta Suomen osalta sopimus kariutui, kun Vennolan II hallitus joutui eroamaan
Pienin toimiva tuote
Pienin toimiva tuote (engl. "Minimum Viable Product", MVP) on uusi, markkinoille vasta yrittävä tuote, jossa on vain sellaiset ominaisuudet, jotka tyydyttävät varhaisten asiakkaiden tarpeet. Pienimmän toimivan tuotteen tarkoitus on kerätä palautetta tuotekehitykseen. Joidenkin asiantuntijoiden mukaan olennaista on luoda tuote, jota voidaan jo myydä, vaikka se ei täyttäisi läheskään suunnittelijoiden visiota lopullisesta tuotteesta.
Yritykselle palautteen kerääminen pienimmästä toimivasta tuotteesta on usein edullisempaa kuin enemmän ominaisuuksia sisältävän tuotteen sisäinen tuotekehitys. Enemmän ominaisuuksia ja toiminnallisuuksia sisältävän tuotteen kehittäminen lisää kustannuksia ja riskejä, koska suunnittelijoiden oletukset asiakkaiden tarpeista ja käyttäytymisestä usein osoittautuvat virheellisiksi.
Käsitteen keksi ja määritteli vuonna 2001 Frank Robinson. Myöhemmin käsitteen ovat popularisoineet Steve Blank ja Eric Ries.
MSG (albumi)
MSG on hard rock -yhtye Michael Schenker Groupin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1981. Albumin tuotti Ron Nevison.
Albumista julkaistiin vuonna 2009 painos, jossa on seitsemän lisäkappaletta.
Mark Charnock
Mark Charnock on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Marlon Dinglen roolista televisiosarjassa "Emmerdale" (1996–). Hän esiintyy televisiosarjassa Cadfael veli Oswinin roolissa. Hän tekee esiintymisen myös Coronation Street televisiosarjassa. Hän on järjestänyt zombiefestivaalit.
Intermarium
Intermarium (puol. "Międzymorze)" oli puolalaisen valtiomiehen Józef Piłsudskin poliittinen idea liittovaltiosta, johon kuuluisivat Itä- ja Keski-Euroopan maat. Intermariumin tarkoituksena oli heikentää Venäjän keisarikunnan ja Neuvostoliiton valtaa pilkkomalla se pienempiin osiin. Intermariumiin olisi kutsuttu Viro, Latvia, Liettua, Suomi, Valko-Venäjä, Ukraina, Unkari, Romania, Jugoslavia ja Tšekkoslovakia.
Intermarium olisi toiminut Piłsudskin mukaan vastapainona venäläiselle ja saksalaiselle imperialismille. Intermarium tuki Piłsudskin ideaa prometeismista.
Nykyisin Itä- ja Keski-Euroopan maiden yhteistyötä edistää yhteistyöfoorumi Kolmen meren aloite, jonka ensimmäinen huippukokous pidettiin vuonna 2016 Kroatiassa.
Intermariumia käsittelevä kansainvälinen ja akateeminen konferenssi järjestettiin heinäkuussa 2017 Varsovassa Lazarskin yliopistolla.
Destruction Derby
Destruction Derby on Reflections Interactiven kehittämä ja Psygnosisin vuonna 1995 julkaisema ajopeli. Peli julkaistiin PlayStationille, MS-DOSille, Sega Saturn:lle ja Nintendo 64:lle..
Pelisarjaan kuuluu myös Destruction Derby 2 (1996), Destruction Derby Raw (2000) ja Destruction Derby Arenas (2004).
Intianpiikkisika
Intianpiikkisika eli aasianpiikkisika ("Hystrix indica") on piikkisikojen heimoon kuuluva jyrsijälaji. Lajia tavataan koko Etelä-Aasiasta ja Lähi-idästä. Se on hyvin sopeutuvainen erilaisiin elinympäristöihin, kuten vuoriin, trooppisiin ja lauhkeisiin pensasaroihin, ruohomaihin ja metsiin. Intianpiikkisian pituus on 70–90 senttimetriä ja paino 11–18 kiloa. Sen ruumista peittävät piikit, joista pidempiä, onttoja ja kalisevia käytetään petoeläinten pelästyttämiseen. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on ”keski-idänpiikikäs”.
Samuli Ripatti
Samuli Olli Ripatti (s. ) on tilastotieteilijä, joka toimii Helsingin yliopiston biometrian professorina (2/2013-) Suomen molekyylilääketieteen instituutissa (FIMM).
Ripatti kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1988 Hämeenlinnan lukiosta. Hän opiskeli Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi pääaineenaan tilastotiede (1995). Hän jatkoi opintojaan Helsingissä Rolf Nevalinna -instituutissa ja Ruotsissa Tukholman yliopiston Matematiikan laitoksella, josta valmistui filosofian tohtoriksi (matemaattinen tilastotiede) vuonna 2002. Hänen väitöskirjansa (2001) oli otsikoitu "Latent variable models for multivariate survival and count data". Se oli neljään artikkeliin pohjautuva artikkeliväitöskirja. Helsingin yliopiston tilastotieteen dosentti hän on ollut vuodesta 2007.
Hän on työtoveriensa kanssa kirjoittanut useita arvostetuimpien tiedelehtien (kuten Nature, Plos Genetics) alkuperäisartikkeleita 2000-luvun lopussa ja 2010-luvulla. Vuonna 2016 professori Ripatti luettiin maailman eniten viitattujen tutkijoiden joukkoon alallaan (osa-alue molekyylibiologia ja genetiikka) ja oli yksi alle 20:stä Suomessa työskentelevästä tutkijasta tällä noin 3 100 tieteilijää maailmanlaajuisesti sisältävällä "Highly Cited Researchers" -listalla.
Marinus Anton Donk
Marinus Anton Donk (14. elokuuta 1908 Situbondo, Jaava – 2. syyskuuta 1972 Haag, Alankomaat) oli alankomaalainen sienitieteilijä. Hän kävi koulunsa Haagissa ja kiinnostui jo silloin sienistä, liittyi Hollannin sienitieteelliseen seuraan 1925 ja opiskeli Utrechtin yliopistossa. Hänestä tuli ranskalaisen mykologin Hubert Bourdot'n oppilas. Vuosina 1934–1940 hän toimi opettajana Alankomaiden Itä-Intiassa. Sen jälkeen hän siirtyi Buitenzorgin kasvitieteelliseen puutarhaan nykyisen Bogorin alueella Indonesiassa, ja hän toimi sen johtajana 1947–1955. Hän oli kuitenkin toisen maailmansodan aikana japanilaisten internoimana, ja sillä aikaa hänen julkaisemattomat mykologian käsikirjoituksensa katosivat, minkä seurauksena hän aikoi jättää siinä vaiheessa sienitieteen sikseen ja aikoi ryhtyä pteridologiksi. Vuonna 1952 hänet nimitettiin Bandungin yliopiston professoriksi. Hän palasi Hollantiin 1956 ja tuli Rijksherbariumin mykologisen osaston johtajaksi. Vuonna 1964 hänet nimitettiin Alankomaiden kuninkaallisen tiedeakatemian täysjäsenksi oltuaan sitä ennen kirjenvaihtajajäsenenä. Hän kävi vierailevana professorina Yhdysvalloissa 1970-luvun taitteessa.
Varsinaisesti Marinus Donkin kiinnostuksen kohteena olivat laajat kokonaisuudet, ei niinkään lajisto. Siitä huolimatta häntä konsultoitiin nimistökysymyksissä, ja yhtä lailla hänen läsnäoloaan eri kansainvälisten mykologisten organisaatioiden johdossa vaadittiin hänen tietomääränsä takia. Hän oli muun muassa ensimmäisen Heterobasidiomycetes-symposiumin puheenjohtajana Exeterissä 1971. Hän julkaisi myös paljon.
Panu Väinämö
Panu Väinämö (s. 1958 Kuopio) on suomalainen uransa lopettanut Suomenmestaruustason vesipalloilija, joka on vuodesta 2006 toiminut Kia-automerkin Euroopan-markkinoinnin johtajana Saksan Frankfurt am Mainissa.
Väinämö edusti vesipallourallaan Kuopion Uimaseuraa. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri Helsingin kauppakorkeakoulusta. Ennen Kiaa hän toimi viitisentoista vuotta Ford Motor Companyn tehtävissä Keski-Euroopassa.
Väinämön johdolla Kia on ainoana autovalmistajana kasvattanut myyntiään yhdeksän vuotta peräkkäin EU- ja Efta-maissa. Tärkeänä syynä tähän pidetään Väinämön aloitteesta käyttöön otettua seitsemän vuoden takuuta uusille Kia-autoille. Suomessa Kia on noussut maahantuonnin aloitusvuodesta 2004 vuoden 2016 kahdeksanneksi myydyimmäksi henkilöautomerkiksi.
Randy Brown
Randy Brown (s. 22. toukokuuta 1968 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän voitti pelaajaurallaan Chicago Bullsissa kolme NBA:n mestaruutta.
Brown pelasi Houstonin yliopistossa vuodet 1986–1988 ja New Mexico Statessa vuodet 1989–1991. Sacramento Kings varasi hänet NBA:han 31. vuorolla. Brown pelasi NBA:ssa yhteensä 12 kautta, aluksi neljä kautta Kingsissä, seuraavaksi viisi kautta Chicago Bullsissa ja lopuksi Boston Celticsissä ja Phoenix Sunsissa. Bulls-aikanaan Brown voitti kolme peräkkäistä NBA:n mestaruutta vuosina 1996–1998.
Pelaajauransa jälkeen Brown on työskennellyt muun muassa Chicago Bullsin organisaatiossa. Hän erosi Bullsin apuvalmentajan pestistään joulukuussa 2018 päävalmentaja Fred Hoibergin irtisanomisen jälkeen oltuaan tyytymätön saamaansa muutokseen tehtävänkuvaansa valmennusryhmässä.
Anja Marvia
Anja Marjatta Marvia (o.s. Rantala; 10. huhtikuuta 1926 Helsinki – 18. syyskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen laulaja (sopraano) ja musiikkitoimittaja.
Anja Marvia opiskeli laulua ensin yksityisesti 1940-luvulla muun muassa Aune Antin johdolla, sitten Sibelius-Akatemiassa ja suoritti musiikinopettajantutkinnon vuonna 1950 sekä lauludiplomin vuonna 1951. Hän piti ensikonserttinsa vuonna 1947 ja esiintyi konsertti- ja solistitehtävissä sekä levytti laulumusiikkia.
Marvia suoritti Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1953, ja vuodesta 1955 hän toimi Yleisradiossa musiikkitoimittajana aina vuoteen 1980 saakka.
Anja Marvia oli vuosina 1956–1980 avioliitossa säveltäjä Einari Marvian kanssa.
Inari Uusimäki
Inari Uusimäki on suomalainen toimittaja, joka teki 38 vuoden uran Yleisradion radio- ja televisio-ohjelmissa. Hän jäi eläkkeelle kesäkuun alusta 2016.
Inari Uusimäki aloitti Yle-uransa Simo Pasasen johdolla Turussa ja siirtyi sitten Helsinkiin toimittamaan Ylen Aikaista.
Televisiossa Uusimäki on ollut mukana tekemässä muun muassa 1980-luvun "Viikonlopputelevisiota", "Lauantaivekkaria" sekä kulttuuriohjelmia "K-rappu" ja "Strada". Toimittajan tehtävien lisäksi hän on toiminut ohjelmien käsikirjoittajana, ohjaajana ja tuottajana. Hänen viimeinen tehtävänsä oli toimia Yle Radio 1:n iltapäivien kulttuuriohjelman "Kultakuumeen" tuottajana.
Inari Uusimäen isä oli teatterineuvos Veikko Uusimäki.
Loimukoivu
Loimukoivu on koivussa ilmenevä ominaisuus tai ”vika”, joka saa puun syyt muodostamaan erityisen aaltoilevan tai loimuavan kuvion. Loimuaminen on yleisintä koivulle, mutta samaa ilmiötä esiintyy myös muissa havu- ja lehtipuissa. Loimupuussa puun solukkorakenne on normaali, mutta syiden suunta vaihtelee aaltomaisesti säteen ja/tai tangentin suunnassa puuaineessa. Loimuominaisuus on tavallisesti rauduskoivun muunnos, samaan tapaan kuin visakoivu on muunnos, ei oma puulajinsa.
Loimukoivu on melko harvinaista. Sitä syntyy vanhoissa sekametsissä, ja sen tunnistaa rauduskoivun aaltoilevasta ja vahvasta kaarnasta rungon tyvessä. Koska puulajia on vaikea saada, ja sille olisi kysyntää ulkomailla saakka, on loimukoivua myös kloonattu ja tuotettu uusia taimia Taimityllilän taimitarhalla vuonna 2016. Taimia on sitten istutettu esimerkiksi hämeenlinnalaisen Harvialan kartanon puutarhaan.
Loimuakoivua käytetään muun muassa huonekaluissa ja kitaroiden rungossa. Vielä 1920-luvulla loimukoivu oli suosittu huonekalupuu. Uudet tuulet eli funktionalismin tulo muutti tilannetta. Kuitenkin esimerkiksi vuonna 1931 valmistuneen Eduskuntatalon huonekaluista suuressa osassa on käytetty loimukoivua, tummaksi käsiteltynä. Huonekaluista useat ovat sisustusarkkitehti Birger Hahlin suunnittelemia. Loimukoivu tummana on tunnusomaista myös 1978 valmistuneen Eduskunnan kirjaston sisustuksessa, ja sitä on käytetty vaalena uusimmassa, vuonna 2004 valmistuneessa eduskunnan kiinteistössä eli Pikkuparlamentissa. Eduskuntatalon vuonna 2017 valmistuneen peruskorjauksen yhteydessä kunnostettiin ja entisöitiin tuhansia huonekaluja sekä suuri määrä ovia. Lukuisissa ovissa kiiltävä, tummaksi käsitelty loimukoivuinen elävä pinta on saatu näkyviin lukuisten lakkakerrosten alta.
Varsovan sopimus (1922)
Varsovan sopimus (myös "reunavaltiosopimus") oli 17. maaliskuuta 1922 solmittu yhteistyösopimus, jonka allekirjoittivat Suomen, Viron, Latvian ja Puolan ulkoministerit. Kyseessä oli Puolan ajamasta pyrkimyksestä luoda taloudellinen ja poliittinen vastavoima Saksalle ja Neuvosto-Venäjälle. Sopimus kariutui, koska Suomen eduskunta ei vahvistanut sopimusta, jota ulkoministeri Rudolf Holsti ajoi. Vennolan II hallitus kaatui epäluottamuslauseeseen.
Live at River Plate (albumi)
Live at Rive Plate on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kolmas livealbumi, joka julkaistiin vuonna 2012. Albumi sai Britannian albumilistalla sijan 14 ja Yhdysvalloissa Billboard 200 -listalla sijan 66. Australiassa albumi ylsi sijalle 11. Taltiointi nauhoitettiin vuonna 2009 Estadio Monumental -stadionilla Buenos Airesissa.
Konstantin Aladin (nuorempi)
Konstantin Aladin nuorempi (5. maaliskuuta 1868 Hamina – 14. marraskuuta 1938 Hamina) oli suomenvenäläinen Haminassa vaikuttanut kauppias, teollisuudenharjoittaja, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.
Aladinin vanhemmat olivat kauppaneuvos Konstantin Aladin vanhempi (1833–1896) ja Anna Pimenow. Aladinin isä oli muuttanut Haminaan Venäjältä vuonna 1848 ja saanut porvarioikeudet 1868. Aladin pääsi ylioppilaaksi Haminan yksityislyseosta 1889 ja jatkoi isänsä jälkeen tämän liikettä Haminassa. Aladin sai kauppaneuvoksen arvon 1904 ja hän toimi myös Espanjan, Portugalin ja Norjan varakonsulina Haminassa.
Aladin omisti Haminassa Poitsilan kartanon, useita kaupunkikiinteistöjä ja Tervasaaren sahan, jonka hän myi vuonna 1927 Ristiniemi Oy:lle. Aladin oli vuonna 1920 Suomeen paenneen venäläisen emigranttivaikuttajan kenraali Severin Dobrovolskin tuttava ja hän rahoitti Dobrovolskin vuonna 1933 perustamaa Viipurissa julkaistua "Klitš" (”Huuto”) -sanomalehteä.
Aladin oli naimisissa vuodesta 1893 Alexandra Pletschikoffin kanssa ja avioeron jälkeen hän meni naimisiin 1921 Stella von Vergenskijin kanssa.
Konstantin Aladin (vanhempi)
Konstantin Aladin vanhempi (1833 – 26. marraskuuta 1896 Tšernigov, Venäjä) oli suomenvenäläinen Haminassa vaikuttanut kauppias, teollisuudenharjoittaja, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.
Jaroslavlin kuvernementistä Volgan yläjuoksun varrelta kotoisin ollut Aladin muutti Haminaan Venäjältä 14-vuotiaana vuonna 1848 ryhtyen kauppias Vasiljevin apulaiseksi. Hän aloitti itsenäiset liiketoimet 19-vuotiaana ja hänellä oli aluksi kauppa Haminan raatihuoneen alakerrassa. Hän osti sitten Raatihuoneen torin varrelta oman talon ja pian Aladin oli Haminan alueen johtava tukkukauppias. Aladin sai porvarioikeudet vuonna 1868.
Aladin omisti Haminan seudulla myös Tervasaaren sahan ja Metsäkylän sahan sekä Meltin viinatehtaan ja oluttehtaan. Hänellä oli myös purjelaivoja omistuksessaan. Aladin omisti lisäksi metsää ja maatiloja muun muassa Harjun, Marlebäckin ja Poitsilan kartanot. Vuonna 1889 hän rakennutti Haminaan asuintalokseen nykyisin Tanelinkulman nimellä tunnetun uusrenessanssityylisen puutalon. Kauppaneuvoksen arvon Aladin sai vuonna 1894. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin ollessaan matkalla Etelä-Venäjälle.
Aladin oli naimisissa Anna Pimenowin kanssa. Heidän poikansa oli kauppaneuvos Konstantin Aladin nuorempi joka jatkoi isänsä liikettä Haminassa. Aladin on haudattu Haminan ortodoksisen seurakunnan hautausmaalla Pampyölissä sijaitsevaan Aladin-suvun hautakappeliin. Vuonna 1898 valmistuneen kappelin suunnitteli arkkitehti K. A. Wrede ja se on Suomen suurin yksityinen ortodoksinen hautakappeli.
Maailman viisi mestaritaloa
Maailman viisi mestaritaloa on suomalaisen elokuvaohjaajan ja kirjailijan Rax Rinnekankaan (myös: Reijo Rinnekangas) viiden arkkitehtuurielokuvan sarja. "Maailman viisi mestaritaloa" sai ensiesityksensä Suomen Rakennustaiteen museossa vuonna 2011. Sarjan pääosassa ovat 1900-luvun merkittävien arkkitehtien yksityistalot. Rinnekangas on käsikirjoittanut, kuvannut ja ohjannut sarjan. Viisi elokuvaa ovat:
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2019
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2019 järjestetään Ranskassa 7. kesäkuuta – 7. heinäkuuta 2019. Ne ovat järjestyksessään kahdeksannet jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut, jotka järjestetään neljän vuoden välein. Kilpailuissa pelaa 24 naisten maajoukkuetta mukaan lukien isäntämaa Ranska, joka isännöi kilpailuja ensimmäistä kertaa. Yhdysvallat on hallitseva mestari.
Loppuottelu pelataan Parc Olympique Lyonnaisissa, Lyonissa 7. heinäkuuta.
Turnauksen pelipaikkakuntina toimivat Grenoble, Le Havre, Lyon, Montpellier, Nizza, Pariisi, Reims, Rennes ja Valenciennes. Maailmanmestaruuskilpailujen avausottelu pelataan Parc des Princesilla Pariisissa ja finaali Parc Olympique Lyonnaisilla Lyonissa.
Albrekt Karhu
Albrekt I Karhu (; noin 1100 – 18. marraskuuta 1170) oli Brandenburgin rajakreivikunnan perustaja ja ensimmäinen rajakreivi. Yhtenä keskeisistä henkilöistä hän johti 1100-luvulla saksalaisen asutuksen levittämistä itään ("ostsiedlung").
Albrekt Karhun isä oli Askania-sukuinen Ballenstedtin kreivi Otto Rikas, jonka maat Harzvuorten ja Elbejoen välissä hän peri vuonna 1123. Albrekt tuki Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisaria Lothar III:tta tämän sotaretkellä Italiassa vuonna 1132. Kiitoksena tästä keisari antoi hänelle vuonna 1134 Elben itäpuolella sijainneen Nordmarkin rajakreivikunnan. Albrekt laajensi uutta valtakuntaansa osallistumalla useisiin sotaretkiin slaavilaisia vendiheimoja vastaan. Hän teki Havellandin aluetta hallinneen hevellien ruhtinas Pribislavin kanssa sopimuksen, jonka nojalla hän peri Pribislavin valtakunnan tämän kuoltua vuonna 1150. Albrekt alkoi tämän jälkeen käyttää arvonimeä Brandenburgin rajakreivi. Hän jatkoi valloitussotaa vendejä vastaan ja levitti samalla saksalaista asutusta itään houkuttelemalla alueelle uudisasukkaita Friisinmaalta ja Saksista. Myös premonstratenssit ja sistersiläiset osallistuivat uudismaiden raivaukseen. Albrekt perusti Havelbergin ja Brandenburgin hiippakunnat edistääkseen vendien käännyttämistä kristinuskoon.
Keisari Konrad III antoi vuonna 1138 Albrekt Karhulle Henrik Ylpeältä riistämänsä Saksin herttuakunnan, mutta Albrekt onnistui pitämään sitä hallussaan vain hetken ennen kuin Henrik valloitti pääosan siitä takaisin. Albrekt luopui vaateestaan Saksin herttuakuntaan vuonna 1142, jolloin se annettiin Henrik Ylpeän pojalle Henrik Leijonalle. Äitinsä Eilikan kuoltua samana vuonna Albrekt peri hänen kauttaan osan Billung-suvun maista Saksissa, mutta ei saanut herttuan arvoa. Albrekt oli tämän jälkeen yksi Henrik Leijonan päävastustajista, joskin liittoutui hetkellisesti tämän kanssa slaaviheimojen vastaisilla sotaretkillä.
Albrekt Karhun vanhin poika Otto I peri isänsä kuoltua Brandenburgin rajakreivin arvon. Nuorempi poika Bernhard sai myöhemmin Henrik Leijonalta riistetyn Saksin herttuan arvon.
Hugo Parviainen
Hugo Wilhelm Parviainen (23. huhtikuuta 1872 Jyväskylä – 30. kesäkuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen metsäteollisuusyritys Johan Parviainen Oy:n toimitusjohtaja.
Parviaisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Parviainen ja Maria Charlotta Hedberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1892 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Parviainen tuli isänsä jälkeen tämän perustaman yrityksen johtoon vuonna 1900. Tällöin yritykseen kuului Säynätsalon saha, Tourulan nahkatehdas, maatiloja, kaupunkikiinteistöjä sekä Päijänteellä liikennöinneitä laivoja. Yrityksestä muodostettiin osakeyhtiö Johan Parviainen Oy vuonna 1907 ja Hugo Parvianen oli yhtiön toimitusjohtajana. Hän perusti vuonna 1914 Säynätsaloon vaneritehtaan hyödyntääkseen koivukeppien ja -lankkujen sahauksessa syntynyttä jätepuuta. Vuonna 1915 Parviainen perusti Säynätsaloon yksityisen kansakoulun kun Korpilahden kunta johon Säynätsalo kuului ei suostunut perustamaan koulua saarelle.
Hugo Parviaisen sisaruksia olivat lääkäri Walter Parviainen ja Suomen ensimmäinen naispuolinen kauppaneuvos Hanna Parviainen jotka johtivat yritystä hänen kuoltuaan.
Robert May (biologi)
Robert McCredie May (s. 8. tammikuuta 1936 Sydney, Australia on australialainen ekologi. Hän opiskeli fysiikkaa ja aloitti työuransakin tuon tieteen parissa. Hän kiinnostui kuitenkin 1960-luvulla populaatiodynamiikasta ja on kirjoittanut teoreettisesta ekologiasta. May on toiminut Britanniassa hallituksen tieteellisenä neuvonantajana ja Royal Societyn johtajana.
Robert May syntyi Sydneyssä 1936. Hänen lapsuus oli melko yksinäinen, ja hän pelasi paljon palapelejä ja pulmapelejä.
May kävi Sydneyssä high schoolinsa ja oli muun muassa koulun väittelykilpailun kuuluneeseen joukkueeseen. Hän suoritti high schoolin erinomaisin arvosanoin ja aloitti 1953 kemiantekniikan opinnot Sydneyn yliopistossa. Hän opiskeli kemiantekniikan lisäksi fysiikkaa ja matematiikkaa. Hän valmistui 1956 kandidaatiksi ja 1959 tohtoriksi. Mayn väitöskirjatutkimus käsitteli suprajohtavuutta.
May jätti Australian 1959 ja suoritti väitöskirjan jälkeistä tutkimusta Harvardin yliopistossa. Hän oli 1959–1961 sovelletun matematiikan luennoitsija.
May palasi vuoden 1961 lopulla Sydneyn yliopistoon, missä hänestä tuli fysiikan laitoksen vanhempi luennoitsija. Hänet nimitettiin 1964 apulaisprofessoriksi, ja vuonna 1969 hän sai ensimmäisen kahdesta henkilökohtaisesti professuuristaan. May kiinnoistui samaan aikaan myös tieteen yhteiskunnallisesta vastuusta ja eläinten populaatiodynamiikasta.
May vastaanotti 1973 biologian professuurin Princetonin yliopistosta. Siellä hän keskittyi populaatiobiologiaan. May julkaisi 1973 teoksen "Stability and Complexity in Model Ecosystems", joka muutti ekologien näkemystä monimutkaisista ja yksinkertaisista ekosysteemeistä. May toi kirjassaan ekologiaan erilaisia epälineaarisen matematiikan malleja ja deterministisen kaaoksen tutkimuksen. Mayn käyttämät mallit siirtyivät myös tarttuvien tautien sekä biodiversiteetin tutkimukseen.
Maysta tuli 1988 Royal Societyn tutkimusprofessori Oxfordin yliopistossa. May on 1990-luvulla muun muassa kehittänyt tapoja arvioida maailmassa elävien ja toisaalta sukupuutteen kuolleiden tai pian kuolevien eliölajien määrää.
May oli virkavapaalla 1995–2000, jolloin hän toimi Britannian hallituksen johtavana tieteellisenä neuvonantajana ja Office of Science and Technologyn johtajana. Royal Societyn johtajana hän toimi 2000–2005.
Robert May
Robert May voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Perävirtausyksikkö
Perävirtausyksikkö on tykistöammuksen kantaman kasvattamiseen käytettävä järjestelmä, jossa kranaatin peräosaan asennetaan palavaa ainetta sisältävä lisäosa. Perävirtausyksikkö syttyy palamaan laukaisun yhteydessä, ja vapauttaa palokaasunsa lentävän ammuksen taakse. Laitteiston tavoitteena on täyttää ammuksen lennossa taakseen synnyttämä alipainealue, ja näin ollen pienentää ammuksen eri osien välisiä paine-eroja, mikä pudottaa koko kappaleeseen vaikuttavaa kokonaisilmanvastusta ja kasvattaa kantamaa. Perävirtausyksikköjen palokaasut virtaavat aliääninopeuksilla, eikä laitteiston tavoitteena ole niinkään työntövoiman synnyttäminen rakettiavusteisten tykistöammusten tapaan.
Palveluskäytössä olevilla ammustyypeillä on saavutettu noin 20–30 prosenttia suurempia kantamia, kun niihin on asennettu perävirtausyksikkö.