hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ian Turnbull
Ian Turnbull (s. 22. joulukuuta 1953) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi 10 kautta NHL:ssä. Turnbull pelasi yhteensä 628 NHL-ottelua, joissa hän teki 123 maalia, 317 syöttöä ja 440 pistettä. Pairhaimmillaan hän oli kaudella 1976–77, jossa hän teki 22 maalia, 57 syöttöä eli yhteensä 79 pistettä.
Turnbull teki myös viisi maalia Detroit Red Wingsiä vastaan.
Tim Young
Tim Young (s. 22. helmikuuta 1955 Scarborough, Ontario) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi 10 kautta NHL:ssä. Hän pelasi NHL:ssä joukkueissa Minnesota North Stars (kapteeni), Winnipeg Jets ja Philadelphia Flyers. Hän pelasi yli 600 ottelua NHL:ssä
O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteer, RM=rangaistusminuutit.
Tatjana Vlasova
Tatjana Vlasova (; s. 21. toukokuuta 1977) on venäläinen hiihtosuunnistaja ja moninkertainen hiihtosuunnistuksen maailmanmestari. Hän on voittanut yhteensä kymmenen maailmanmestaruutta, joista kahdeksan on henkilökohtaisilta matkoilta ja kaksi viestistä. Moskovan MM-kisoissa 2007 hän voitti kultaa kaikilta matkoilta.
Hiihtosuunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailun Vlasova on voittanut kerran kaudella 2007–2008 ja tullut toiseksi 2001, 2003 ja 2006.
Pat Hughes (jääkiekkoilija)
Pat Hughes (s. 25. maaliskuuta 1955 Calgary) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija.
Hughes aloitti NHL-uransa vuonna 1978 Montreal Canadiens-seurassa. Hän pelasi myös seuroissa Pittsburgh Penguins, Edmonton Oilers, Buffalo Sabres, St. Louis Blues ja Hartford Whalers. Hän lopetti uransa vuonna 1987. Hughes voitti Stanley Cupin Montrealin paidassa vuonna 1979. Kaksi seuraavaa Stanley Cupia hän voitti Edmonton Oilersissa vuosina 1984 ja 1985. Hän on myös Etobicoke Sports Hall of Famen jäsen vuodesta 2007 lähtien.
Grant Mulvey
Grant Mulvey (s. 17. syyskuuta 1956 Greater Sudbury) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi yhteensä 586 NHL-peliä. Hän pelasi eniten Chicago Black Hawksissa. Hänet muistetaan myös viiden maalin tekijänä yhdessä ottelussa.
Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo
Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo on Seinäjoen Marttilan kaupunginosassa sijaitseva urheilurakennus, jonka yhteydessä toimii sekä Seinäjoen uimahalli että Seinäjoen urheilutalo. Urheilutaloa kotihallinaan käyttävät muun muassa salibandyseura Seinäjoen Peliveljet sekä lentopalloseura Kuutoset Volley. Uimahallissa toimii Seinäjoen Uimarit -58 ry.
Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo on valmistunut vuonna 1977. Uimahalli on peruskorjattu vuonna 2006 ja urheilutalo vuonna 2013.
Vuonna 1958 avattu Seinäjoen aiempi uimahalli sijaitsi keskustan Maakuntatalossa, nykyisen elokuvateatteri Marilynin kellaritiloissa. 16-metrisellä altaalla varustettu halli oli Suomen kymmenes julkinen uimahalli ja Etelä-Pohjanmaan ensimmäinen. Se suljettiin vuonna 1974 kansainvälisen öljykriisin aiheuttamissa kustannuspaineissa.
Urheilutalon iso palloilusali toimi aiemmin Seinäjoen Tangomarkkinoiden finaalien pitopaikkana. Nykyisin tangomarkkinoiden kilpailukonsertit pidetään Seinäjoki-areenassa, mutta Urheilutalo toimii tangomarkkinoiden aikana ”Tanssitalona”. Urheilutalossa järjestetään yhä myös konsertteja ja muita kulttuuritapahtumia.
Uimahalli jakautuu isoon allasosastoon ja monitoimiallasosastoon. Isolla allasosastolla on kolme allasta ja vesiliukumäki. Pääallas on kooltaan 25×18 metriä ja syvyydeltään 1,2–2 metriä. Opetusallas on 12×8 metriä ja 0,0–0,9 metriä syvä, ja hyppyallas 12×10 metriä, syvyydeltään 3,8 metriä. 12×6 metrin monitoimiallas on syvyydeltään 1,2–1,3 metriä. Lisäksi hallissa on 10×6 metrin lastenallas ja pieni kylmäallas. Uimahallissa on myös kuntosali.
Urheilutalossa on 1 163 neliömetrin palloiluhallin lisäksi voimailusali, painonnostosali, voimistelu- ja tanssisali, jumppasali, kamppailusali ja 40 hengen kokoustila.
Infamous
Infamous (muotoiltuna "inFamous" tai "inFAMOUS") on Sucker Punch Productionsin kehittämä toimintapeli PlayStation 3:lle. Peli ilmestyi Sony Computer Entertainmentin julkaisemana vuoden 2009 kevään lopussa. "Infamous" kuuluu PlayStation Network -katkoksen takia Sonyn tarjoamaan Welcome Back -pakettiin.
Pelin jatko-osa on kesäkuussa 2011 julkaistu "Infamous 2".
"Infamousissa" on avoin pelimaailma, eli pelialuetta saa tutkia vapaasti ja tarinaa eteen vieviä tehtäviä suorittaa omassa tahdissa.
Pelin alussa päähenkilö Cole pystyy päihittämään vihollisia sähköön perustuvilla voimillaan. Pelin edetessä Cole saa kuitenkin jatkuvasti uusia voimia kuten mahdollisuuden liukua sähkökaapeleilla, heittää sähkökranaatteja sekä liitää pieniä matkoja.
Pelissä on mahdollista valita, haluaako olla sankari vai antisankari. Pelissä tulee useita "karma moment" -nimisiä hetkiä jolloin Cole joutuu valitsemaan, tekeekö hän itsekkään vai epäitsekkään teon. Nämä valinnat vaikuttavat Colen karmaan, joka taas vaikuttaa valittavissa oleviin voimiin ja tarinan kulkuun.
Kaupungissa liikkuessaan pelaajan käyttäyessään voimiaan hyvään, ihmiset ottavat hänestä kuvia, imartelevat ja ihailevat häntä sekä asettelevat julisteita hänestä rakennusten seinille. Kun taas pahojen voimien vallitessa ihmiset heittävät Colea kivillä ja jotkut juoksevat häntä pakoon.Tavallinen pyörälähetti Cole MacGrath on toimittamassa pakettia vastaanottajalleen. Colella ei ole mitään tietoa paketin sisällöstä. Hän saa puhelinsoiton, jossa hänen käsketään avata paketti. Paketissa on eräänlainen pommi, joka aiheuttaa valtaisan räjähdyksen pelin tapahtumapaikassa, kuvitteellisessa Empire Cityssä. Tarinan päähenkilö Cole selviää räjähdyksestä kuitenkin hengissä. Cole viedään sairaalaan ja noin neljän päivän kuluessa hänen voimansa alkavat herätä ja hän huomaa saaneensa kyvyn hallita sähköä. Räjähdyksen seurauksena armeija on laittanut koko kaupungin karanteeniin, ja kukaan ei pääse poistumaan kaupungista. Kaikki pakenevat ihmiset ammutaan. Cole ottaa tehtäväkseen löytää tiensä ulos Empire Citystä, mutta kohtaa FBI-agentti Moya Jonesin, joka lupaa päästää Colen pois kaupungista jos tämä etsii hänen kadonneen miehensä John Whiten ja Ray Sphere -nimitystä kantavan eräänlaisen sädepallon, joka omaa valtavia voimia.
Bäkkiin Stadiin
"Bäkkiin Stadiin" on rap-artisti Elastisen toinen single hänen ensimmäiseltä "Elaksis Kivi" -studioalbumilta. Single julkaistiin vuonna 2004. Kappale käsittelee Elastisen reissaamista ympäri maailmaa. Kappaleen tuotannosta vastaa Sakke Aalto.
Zazie
Zazie (oik. Isabelle Marie Anne de Truchis de Varennes, s. 18. huhtikuuta 1964 Boulogne-Billancourt) on ranskalainen laulaja-lauluntekijä. Hän myös tuottaa albuminsa yhdessä muiden tuottajien kanssa. Zazie käyttää sanoituksissaan sanaleikkejä, alkusointuja, samoin ääntyviä sanoja ja kaksoismerkityksiä.
Zazie debytoi vuonna 1992 albumillaan "Je Tu Ils" ja singlellään "Sucré salé".
Kätkävaaran lohikäärme
Kätkävaaran lohikäärme on Pekka Pohjola Groupin ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se ilmestyi vuonna 1980.
"Kätkävaaran lohikäärme" on Pohjolan aiempiin levyihin verrattuna yhtyelevy, ja siinä on huomattavasti enemmän improvisointia kuin Pohjolan aiemmilla albumeilla. Se äänitettiin pitkälti livenä studiossa. Albumilla on melko pitkiä kappaleita: neljä kappaletta kestää yhteensä noin 40 minuuttia.
”Inke ja mä” -kappale on sävelletty avioeroprosessin aikoihin. Kappale on osin epätoivoinen, osin toiveikkaan haikea. Myös ”Tehdasmusiikkia”-kappaleessa on naivistisen ja mahtipohtisen aineksen vuoropuhelua, jopa ironiaa, joka on jossain määrin luonteeomaista Pohjolan tuotannossa.
Jazzrockhenkisessä ”Sampoliini”-kappaleessa on nopea walking bass -kuvio, jollaisia Pohjola on soittanut omilla levyillään harvoin.
Pekka Pohjola keksi "Kätkävaaran lohikäärmeellä" sävellysten ja albumin nimet ensi kertaa itse. Aiempien albumien osalta valmiit kappaleet oli aina nimennyt joku toinen henkilö.
Albumin tyylilaji voidaan määritellä fuusiojazziksi ja progressiiviseksi rockiksi. Pohjolan tyyliä on vaikea luokitella, koska se sisältää elementtejä useista musiikkilajeista. Hänen tuotannossan tämä albumi sisältää keskimääräistä enemmän improvisointia ja jazz-vaikutteita.
A-puoli
B-puoli
Syljen
"Syljen" on rap-artisti Elastisen esikoissingle hänen ensimmäiseltä "Elaksis Kivi" -studioalbumilta. Se julkaistiin vuonna 2004 ja sijoittui 17:nneksi Suomen virallisella singlelistalla. Singlestä on julkaistu myös musiikkivideo, jonka on ohjannut Jani Tolin, kuvannut Jukka Roihuvirta ja editoinut Arttu Kulvik ja Jani Tolin.
Sign o’ the Times (kappale)
Sign o’ the Times on Princen klassikkokappale vuodelta 1987. Se oli toiseksi menestynein single samannimiseltä albumilta yltäessään listasijalle kolme. Duetto Sheila Eastonin kanssa, "U Got the Look" sijoittui Amerikan listalla yhtä pykälää paremmin (#2). Suomessa kappale nousi virallisen singlelistan sijalle 9.
"Sign o’ the Times" on Princen luultavasti tunnetuin kantaa ottava kappale. Kappaleen lyriikka heijasteli taitavasti aikansa Amerikkaa ja se käsittelee väkivaltaa, AIDSia ja huumeongelmaa. Sign o’ the Timesin musiikkivideossa nähdään ainoastaan kappaleen teksti, sillä sille halutaan antaa kaikki painoarvo.
Sign o’ the Times valittiin vuoden singleksi Pazz & Jopin vuosilistauksessa.
Kuviteltu rakkaus
Kuviteltu rakkaus () on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Alain Berlinerin ohjaama yhdysvaltalainen psykologinen draamaelokuva. Elokuvan pääosassa esiintyy Demi Moore. "Kuviteltu rakkaus" on belgialaisen Alain Berlinerin ensimmäinen englanninkielinen elokuvaohjaus.
Kultasiipikotingat
Kultasiipikotingat ("Tijuca") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Kultasiipikotingoihin kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Pikku Hukka
Pikku Hukka on Aku Ankka -sarjakuvajulkaisuissa nähty susihahmo. Hän on Sepe Suden poika. Hän esiintyy nykyisin enimmäkseen Aku Ankka -ekstran sivuilla.
Pikku Hukka on kiltti pieni susi, mutta hänen paha isänsä yrittää kaikin keinoin kasvattaa tästä pahaa (esim. pakottamista, mielistelyä, lahjontaa ja jopa hypnoosia), mutta ei ole siinä onnistunut. Yleensä Pikku Hukka (tai Veli Nalle) on se joka pelastaa kolmen pienen porsaan, Veli Viulun, Veli Huilun ja Veli Pontevan, isänsä kynsistä.
Pikku Hukan äidistä ei ole mitään tietoa, eikä tätä ole mainittu erityisesti missään tarinassa.
Pikku Hukka luultavasti kuitenkin perii kiltteytensä häneltä tai sitten isoäidiltään.
F.E.A.R. 2: Project Origin
F.E.A.R. 2: Project Origin on Monolith Productionsin kehittämä ja Warner Bros. Interactive Entertainmentin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on jatko-osa "F.E.A.R."-pelille. Peli julkaistiin helmikuussa 2009 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Se sai lisäosan ""F.E.A.R. 2: Reborn"" syyskuussa 2009.
Peli säilyttää "F.E.A.R.":n ydinelementit, mukaan lukien hidastuksen, kamppailun paljain käsin ja kehittyneen tekoälyn. Alkuperäisen "F.E.A.R.":n tekoäly tunnettiin kyvystään käyttää ympäristöä hyväkseen, kuten esimerkiksi suojautumisesta pylväiden ja kaadettujen pöytien taakse. "Project Originin" tekoäly on vielä kehittyneempi ja älykkäämpi kuin alkuperäisessä pelissä sekä huomattavasti haastavampi ja aggressiivisempi. Pelissä on uusia ominaisuuksia, kuten rautatähtäimet, esineiden kaataminen suojaksi ja mahdollisuus käyttää mechejä. Pelissä ei ole mahdollista tallentaa pelejä manuaalisesti ja se sisältää yhden tallennuspaikan. Minkä tahansa kentän pelaaminen uudelleen sen läpäisyn jälkeen on kuitenkin mahdollista.
"Project Origin" jatkaa yliluonnollista jännitystarinaa yliluonnollisesta olennosta Almasta, jonka viha häntä kohtaan vääryyttä tehneitä ihmisiä kohtaan aiheuttaa paranormaalin kriisin, joka uhkaa nielaista ja korvata todellisuuden hänen omallaan. Pelin protagonisti on edeltäjästä poiketen Michael Becket, Delta Forcen jäsen, jonka ryhmä lähetetään hakemaan Genevieve Aristide turvaan noin 30 minuuttia ennen "F.E.A.R.":n loppua.
Peli alkaa Becketin kokemasta hallusinaatiosta raunioituneesta kaupungista, missä hän näkee Alman kävelevän hänen mukanaan. Kun hän tulee tajuihinsa, Becketin ryhmä saapuu kattohuoneistokompleksiin, jossa Artistide asuu. Asunto on kuitenkin Armachan Technology Corporation’in lähettämän ATC Security Black Ops -yksikön hyökkäyksen kohteena. Pelastettuaan Aristiden Becket löytää vihjeitä projektista, jota kutsutaan nimellä ”Harbinger” ja johon hän itse ja monet hänen ryhmän jäsenistään liittyvät. Aristide väittää, että Becket ja hänen ryhmänsä ovat ainoa tapa pysäyttää Alma, mutta ennen kuin hän ehtii kertoa asiasta tarkemmin Point Man räjäyttää Origin laitoksen reaktorin. Becket menee tajuttomaksi räjähdyksen voimasta.
Valkoselkätasku
Valkoselkätasku ("Oenanthe finschii") on euraasialainen varpuslintu. Sen lajinimi kunnioittaa saksalaista lintutieteilijää Otto Finschiä.
Linnun pituus on noin 14 cm, siipien kärkiväli 25–27 cm ja paino 20–30 g. Juhlapukuinen koiraan naama, posket, kurkku, kyljet, siivet ja pyrstön kärki ovat mustat, vatsapuoli, yläperä ja pyrstön tyvipuoli valkoinen, sekä päälaki ja selkä vaalean hiekanruskeat. Naaraan väritys on himmeämpi ja nuorelta sekä syyspukuiselta linnulta puuttuu musta väri muualta kuin pyrstön kärjestä.
Valkoselkätasku elää Turkissa, paikoin Israelissa ja Jordaniassa, sekä itään Afganistaniin, Länsi-Pakistaniin ja Kazakstaniin. Euroopassa elää 200 000–620 000 yksilöä. Se on osittaismuuttaja, jonka osapopulaatiot talvehtivat Arabian niemimaalla, Siinailla ja muun muassa Kyproksella. Lajia ei ole toistaiseksi tavattu Suomessa.
Valkoselkätasku elää kuivilla, matalaa ruohoa kasvavilla kallioisilla ja kivikkoisilla vuorenrinteillä, rotkoissa ja tienvarsilla.
Lajin pesä on maakolossa, usein vanhassa jyrsijänkolossa, kallionhalkeamassa tai kivien koloissa. Pesä on rakennettu kuivista korsista ja ruohoista, vuorattu höyhenillä ja karvoilla. Munia on 4–6, tavallisesti viisi, joita naaras hautoo 12–13 päivää. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän 15–16 päivän ikäisinä.
Valkoselkätasku on hyönteissyöjä, ja sille maistuvat varsinkin muurahaiset ja muut pistiäiset. Se saattaa syödä myös siemeniä ja muita kasvinosia.
Karl Lindberg (jääkäri)
Karl Evert Ehrnfrid Lindberg () oli suomalainen jääkärimajuri ja apulaisjohtaja. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana. Hän menehtyi lopulta talvisodan aikana työskennellessään esikuntatehtävissä III Armeijakunnassa.
Lindbergin vanhemmat olivat rakennusmestari Karl Sigfrid Lindberg ja Erika Sofia Boström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Käthie May Wolffin kanssa.
Lindberg kävi kuusi luokkaa Hangon ruotsalaista yhteiskoulua ja yhden lukukauden Helsingin merikoulua vuonna 1915. Hän suoritti taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1925 ja 1927.
Lindberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 10. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Lindberg astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Lindberg palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon Jääkärirykmentti 3 ja myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Rykmentissä hänet määrättiin 9. heinäkuuta 1918 alkaen 1. komppanian päälliköksi. Myöhemmin hänet siirrettiin 2. huhtikuuta 1919 komppanianpäälliköksi Kuopion läänin rajavartiostoon ja 27. lokakuuta 1920 alkaen 1. komppanian päälliköksi Autopataljoonaan. Armeijasta hän erosi 29. maaliskuuta 1922, jonka jälkeen hän liittyi suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Harjun suojeluskuntaan, mistä hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1925 alkaen Sortavalan suojeluskuntapiirin IX alueen aluepäälliköksi. Suojeluskunnasta hän erosi 31. lokakuuta 1928 ja työskenteli sen jälkeen osastopäällikkönä Vakuutusosakeyhtiö Anton palveluksessa Helsingissä. Hänet nimitettiin yhtiön apulaisjohtajaksi 24. syyskuuta 1937 ja oli tässä tehtävässä talvisotaan saakka. Talvisotaan hän osallistui toimistoupseeri III Armeijakunnan esikunnassa. Hänet haudattiin Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Florence Picaut
Florence Réchal (o.s. Picaut, s. 25. lokakuuta 1952 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli viisi- ja myöhemmin seitsenottelu.
Florence Picaut sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1971 viisiottelussa 17:nneksi tuloksella 4 541 pistettä sekä karsiutui korkeushypyssä tuloksella 165 cm. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän jätti viisiottelun kesken neljän lajin jälkeen ja sijoittui 15:nneksi 3 375 pisteellä. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui viisiottelussa kahdeksanneksi Ranskan ennätyksellä 4 307 pistettä. Moskovan 1980 olympialaisissa hän jäi samana kesänä tekemästään uudesta Ranskan ennätyksestä 39 pistettä ja sijoittui yhdeksänneksi 4 424 pisteellä. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui seitsenottelussa 14:nneksi 5 897 pisteellä, joka oli kaksi pistettä heikompi kuin hänen 1,5 kuukautta aiemmin tekemänsä Ranskan ennätys. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän oli seitsenottelussa viidestoista 5 766 pisteellä ja Los Angelesin 1984 olympialaisissa kolmastoista 5 914 pisteellä.
Picaut voitti Ranskan mestaruuden viisiottelussa vuosina 1974, 1978 ja 1979, seitsenottelussa vuosina 1980–1983, korkeushypyssä vuonna 1978, pituushypyssä vuonna 1980 sekä sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa vuonna 1974. Hän paransi Ranskan ennätystä sekä viisiottelussa että seitsenottelussa neljä kertaa vuosina 1978–1982. Hänen viisiotteluennätystään 4 463 pistettä ei rikottu, koska laji vaihtui vuoden 1980 jälkeen seitsenotteluksi. Hänen heinäkuussa 1982 tekemänsä seitsenotteluennätyksen 5 899 pistettä ylitti Chantal Beaugeant toukokuussa 1984.
Lyngen (täsmennyssivu)
Lyngen tarkoittaa seuraavia:
Valkosipuliperunat
Valkosipuliperunat on ruokalaji, jossa on valkosipulilla maustettuja perunoita. Valkosipuli lisätään annoksen valmistusvaiheessa siivutettuihin, raakoihin perunoihin joko perunaviipaleiden väliin, uunivuoan voitelurasvaan tai paistinrasvaseokseen. Tyypillisesti suositaan jauhoisia perunalajikkeita niiden soveltuessa paremmin rakenteeltaan uunissa valmistettaviksi.
Valkosipuliperunoiden valmistukseen liittyy myös kerma, sillä se pehmentää uunissa kypsyvää perunaa lisäten siihen oman arominsa.
Valkosipuliperunoita myydään eineksenä useimmissa ruokakaupoissa.
Louon rautatieasema
Louon rautatieasema () oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi nykyisen Seinäjoen kaupungin alueella Seinäjoen pohjoisrannalla Louonmäen kylän lounaispuolella, noin 19 kilometriä Seinäjoen rautatieasemalta etelään.
Liikennepaikka avattiin liikenteelle 15. huhtikuuta 1970, ja se palveli pääasiassa junakohtauspaikkana.
Liikennepaikka jäi pois käytöstä, kun Seinäjoen ja Pohjois-Louon välinen 17 kilometrin mittainen kaksoisraideosuus valmistui. Ratapiha on sittemmin purettu.
Kesova Goran piiri
Kesova Goran piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen itäosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 962 neliökilometriä. Asukkaita on 8 300 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Kesova Goran taajama. Lisäksi siihen kuuluu 6 maalaiskuntaa:
Piirin kautta kulkee Moskovan, Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie sekä Kašinin ja Bežetskin välinen maantie. Teollisuus on keskittynyt maataloustuotannon jalostukseen. Seudulla on muutamia vanhoja tverinkarjalaisia kyliä.
Ferdinand Stoliczka
Ferdinand Stoliczka () oli itävaltalainen paleontologi, geologi ja eläintieteilijä, joka tutki etenkin Himalajaa.
Stoliczka kävi saksalaista koulua Kroměřížissa ja oletetaan hänen äidinkielensä olleen saksa. Hän opiskeli geologiaa ja paleontologiaa Prahassa ja Wienin yliopistossa. Ensimmäisen tieteellisen artikkelinsa hän kirjoitti Koillis-Alppien makeanveden liitukauden aikaisista nilviäisistä vuonna 1859. Kaikkiaan hän julkaisi 79 tieteellistä artikkelia. Hän liittyi Itävallan geologian seuraan 1861.
1862 Stoliczka liittyi Britannian hallituksen rahoittamaan Intian geologiseen tutkimusretkikuntaan. Kalkuttassa hän tutki Etelä-Intian liitukautisia fossiileja yhdessä William Thomas Blanfordin kanssa. Tulokset julkaistiin "Palaeontologia indica"ssa. Toukokuussa 1873 tämä työ valmistui neliosaisena teoksena, jossa oli yhteensä lähes 15 000 sivua. Mukana oli kuvaus "Oxyglossus pusillus" nimisestä sammakkofossiilista.
Stoliczka tutki läntisen Himalajan ja Tiibetin geologiaa ja julkaisi useita artikkeleita Intian eläimistöstä. Vuonna 1868 hän toimi lyhyen ajan Intian museon virkaatekevänä kuraattorina ja myös Bengalin Asiatic Societyn luonnonhistoriallisena sihteerinä. Hän toimitti myös seuran lehteä.
Stoliczka matkusti Burmassa, Malesiassa, Singaporessa ja Andamaaneilla sekä Nikobaareilla. Ensimmäisen Himalajanmatkansa hän teki 1864. Seuraavana vuonna hän kävi siellä uudelleen. Kolmannen ja viimeisen matkansa hän suoritti 1873–1874. Retki oli brittien organisoima massiivinen tapahtuma, johon osallistui muun muassa 6 476 kantajaa, 1 621 hevosta ja 350 ihmisen henkilökunta. Retki alkoi Rawalpindista ja jatkui Ladakhin kautta Kašgariin, jonne retkikunta saapui joulukuussa 1873. Paluumatka alkoi 17. maaliskuuta 1874. Matkalla Stoliczka sairastui vuoristotautiin ja kuoli Moorghissa Ladakhissa. Hänen matkalla keräämänsä lintutieteellisen aineiston julkaisi Allan Octavian Hume, mutta täydellisen raportin laati Richard Bowdler Sharpe 17 vuotta myöhemmin.
Stoliczka nimesi useita uusia lintulajeja, joiden alkuperäiseksi auktoriksi kuitenkin myöhemmin ilmeni venäläinen Nikolai Severtsov. Stoliczkan nimeämä on alppinaakan ("Pyrrhocorax graculus") alalaji "forsythi".
Kesova Gora
Kesova Gora () on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan sivujoen Kašinkan rannalla 180 kilometriä Tveristä koilliseen. Taajama on Kesova Goran piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan, Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie (Kesovo Goran asema) sekä Kašinin ja Bežetskin välinen maantie. Asukkaita on 3 900 henkeä (vuonna 2009).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvulla nimellä Kiasova Gora. 1700-luvulta lähtien se oli huomattava kaupan keskus. Vuonna 1898 kylän kautta rakennettiin rautatie. Kaupunkimaisen taajaman statuksen se sai vuonna 1975. Taajamassa on elintarviketeollisuutta ja pellavanjalostuslaitos. Huomattavin nähtävyys on vuonna 1800 rakennettu pyhän Nikolaoksen kirkko.
Maryse Éwanjé-Épée
Maryse Maury (o.s. Éwanjé-Épée, s. 4. syyskuuta 1964 Poitiers, Vienne, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy. Hän saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa kolme mitalia ja pitää yhä hallussaan korkeushypyn Ranskan ennätystä, jonka hän hyppäsi vuonna 1985.
Maryse Éwanjé-Épée osallistui sisäratojen EM-kilpailuihin kymmenen kertaa. Milanossa 1982 hän sijoittui 17-vuotiaana kymmenenneksi. Budapestissa 1983 hän saavutti pronssia tuloksella 192 cm ja seuraavana vuonna Göteborgin kisoissa hopeaa sisäratojen Ranskan ennätyksellä 195 cm. Pireuksen EM-hallikilpailuissa 1985 hän sijoittui kahdeksanneksi, Madridissa 1986 viidenneksi ja Budapestissa 1988 seitsemänneksi. Haagin EM-hallikilpailuissa 1989 hän saavutti pronssia tuloksella 191 cm. Glasgow'ssa 1990 hän sijoittui vielä kymmenenneksi ja Pariisissa 1994 11:nneksi. Tukholman EM-hallikilpailuissa 1996 hän ei selviytynyt loppukilpailuun. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän sijoittui 13:nneksi Budapestissa 1989.
Ulkoradoilla Éwanjé-Épée edusti Ranskaa kuusissa arvokilpailuissa ja paras saavutus oli neljäs sija Los Angelesin 1984 olympialaisissa tuloksella 194 cm. Soulin 1988 olympialaisissa hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 190 cm. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän oli 12:s tuloksella 184 cm. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 188 cm. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 ja Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän karsiutui loppukilpailusta.
Maryse Éwanjé-Épée voitti korkeushypyssä Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1982–1985, 1988, 1993 ja 1995–1996 sekä sisäradoilla vuosina 1982–1984, 1986, 1989–1990, 1994 ja 1996. Hän paransi Ranskan ennätystä ulkoradoilla neljä kertaa ja sisäradoilla kerran. Ensimmäisen ulkoratojen ennätyksensä 191 cm hän hyppäsi kesäkuussa 1983, pari viikkoa myöhemmin hän paransi ennätystä yhdellä senttimetrillä, syyskuussa 1983 hän ylitti 195 cm ja heinäkuussa 1985 hän hyppäsi tuloksen 196 cm, joka on Ranskan ennätys vielä vuonna 2009 – vain Melanie Skotnik on sivunnut sitä vuonna 2007.
Éwanjé-Épée on pituudeltaan 178-senttinen ja painoi aktiiviurheiluvuosinaan 61 kiloa. Hän edusti Montpellier UC -seuraa.
Firovon piiri
Firovon piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen pohjoisosassa Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 1 747 neliökilometriä ja asukkaita on 10 500 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Firovon taajama. Lisäksi siihen kuuluu Velikooktjabrskiin taajama ja kolme maalaiskuntaa:
Huomattavin joki on Tsna. Seudulla on paljon järviä. Piirin kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie. Tsnan varrella on muutamia vanhoja tverinkarjalaisia kyliä. Vuonna 1926 silloisessa Kuznetsovon kunnassa oli 345 karjalaista.
Eduard Hrennikov
Eduard Hrennikov (; s. 19. toukokuuta 1973) on venäläinen hiihtosuunnistaja ja moninkertainen maailmanmestari. Hän on voittanut 13 maailmanmestaruutta, joista seitsemän on henkilökohtaisilta matkoilta ja kuusi viestistä. Moskovan MM-kisoissa 2007 hän voitti kultaa kaikilta matkoilta.
Hiihtosuunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailun Hrennikov on voittanut vuosina 2000, 2003, 2006 ja ollut kolmas 2001.
Zira
Zira on kuvitteellinen naarasleijona elokuvassa "Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys". Zira on ulkolaisten johtaja ja Scarin uskollinen seuraaja/puoliso. Ziralla on kolme pentua: Nuka, Kovu ja Vitani. Pentujen isästä ei ole varmuutta, mutta ulkonäön perusteella se on todennäköisesti Scar (elokuvassa tosin mainitaan useaan otteeseen, ettei ainakaan Kovu ole Scarin poika). Yksikään pennuista ei kuitenkaan kutsu Scaria isäkseen. Kuitenkin "Jylhäkallion ylpeys"-elokuvasta poistetussa kohtauksessa Zira raivoaa, että ilman Simbaa Scar olisi yhä elossa ja Zira itse olisi hänen kuningattarensa, mikä viittaisi Scarin ja Ziran kumppanuuteen.
Elokuvassa "Leijonakuningas" Ziraa ei esiintynyt eikä Scarilla mainittu olevan muita kätyreitä hyeenojen lisäksi.
Zira on swahilin kieltä ja tarkoittaa vihaa.
Varmuutta siitä, milloin Simba karkotti Ziran Jylhämaasta, ei ole. Koska Kovu näyttää olevan suunnilleen samanikäinen kuin Kiara, karkotus tapahtui todennäköisesti vain hieman ennen Kiaran syntymää.
Zira elää karussa ja kuivassa Varjojen maassa (elokuvassa sanotaan Ulkomaiksii) muiden Scarin kannattajien eli ulkolaisten kanssa. Hän kouluttaa nuorinta poikaansa Kovua kostamaan Scarin kuoleman ja tappamaan Simban. Kun Kovu tapaa Simban tyttären, Kiaran, Zira päättää käyttää näiden ystävyyttä hyväkseen. Kovun kasvettua riittävästi Zira lähettää Nukan ja Vitanin sytyttämään tulipalon sinne, missä Kiara metsästää. Kovu pelastaa Kiaran liekeistä ja pyytää vastapalvelukseksi lupaa liittyä Simban laumaan. Vastahakoinen Simba suostuu loppujen lopuksi.
Zira ja muut ulkolaiset odottavat, että Simba ja Kovu ovat kahden ja hyökkäävät. Simba selviää hyökkäyksestä, mutta Ziran vanhin poika Nuka kuolee. Zira raivostuu tästä ja läimäyttää Kovua. Kovun silmäkulmaan tulee samanlainen arpi kuin Scarilla.
Myöhemmin ulkolaiset haastavat jylhämaalaiset taisteluun. Kiara ja Kovu tulevat väliin ja selittävät, että kaksi laumaa kuuluvat oikeasti yhteen eikä taistelua tarvita. Ulkolaiset siirtyvät Ziran tyttären, Vitanin, johdolla jylhämaalaisten puolelle, mutta Zira on liian katkera ja raivoisa lopettaakseen sodan. Hän hyökkää Kiaran kimppuun ja molemmat kierivät rotkon seinämää pitkin alas. Kiara yrittää auttaa Ziraa, mutta tämä huitaisee hänen tassunsa pois. Ziran ote lipeää ja hän putoaa kuiluun.
Alkuperäisessä käsikirjoituksessa Zira teki itsemurhan. Hän päästi tahallaan irti kallionkielekkeestä hymyillen häijysti. Sama virne hänellä on lopullisessakin versiossa.
Firovo
Firovo () on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Bologojen ja Velikije Lukin välisen rautatien varrella (Firovon asema) 200 kilometriä Tveristä luoteeseen. Taajama on Firovon piirin keskus. Asukkaita on 2 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1902 rakennetun rautatieaseman asutuksesta. Kaupunkimaisen taajaman statuksen se sai vuonna 1947. Nykyään siellä on elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta.
All the Good Shit: 14 Solid Gold Hits 2000–2008
All the Good Shit: 14 Solid Gold Hits 2000–2008 on Sum 41:n ensimmäinen virallinen kokoelmajulkaisu. Se julkaistiin 17. maaliskuuta 2009. Levy julkaistiin Japanissa jo 26. marraskuuta 2008 nimellä "The Best of Sum 41: 8 Years of Blood, Sake and Tears 2000–2008.
Albumi sisältää kaikki yhtyeen singlet (pois lukien ”Some Say” ja ”No Reason”), sekä yhden uuden kappaleen ”Always” ja kaksi live-versiota. ”Makes No Difference” on uudelleen nauhoitettu tätä julkaisua varten, joten se poikkeaa "Half Hour of Power" ja "All Killer No Filler" -albumeissa ilmestyneestä versiosta.
Albumista julkaistiin myös erikoisversio, jossa mukana tulee DVD, joka sisältää kaikki yhtyeen musiikkivideot (pois lukien ”Some Say” ja ”Handle This”).
Florence Petry-Amiel
Florence Petry-Amiel (s. 29. syyskuuta 1942 Soustons, Landes, Ranska) on entinen ranskalainen korkeushyppääjä.
Petry-Amiel sijoittui Rooman 1960 olympialaisissa korkeushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 165 cm. Vuonna 1959 hän paransi kahdesti Ranskan ennätystä: elokuussa 1959 Belgradissa hän rikkoi Anne-Marie Colchenin kymmenen vuotta vanhan ennätyksen tuloksellaan 164 cm ja lokakuussa Pariisissa hän hyppäsi tuloksen 168 cm. Jälkimmäinen säilyi Ranskan ennätyksenä kesäkuuhun 1963. Ranskan mestaruuden Petry-Amiel voitti vuonna 1961. Hän edusti CSAM Paris -seuraa ja oli pituudeltaan 181-senttinen.
Leena Mäkijärvi
Leena Mäkijärvi (s. 1959) on suomalainen kirjailija ja kouluttaja. Nykyisin hän toimii myös kustantajana ja päätoimittajana. Hän on kirjoittanut tietokirjoja sekä aikuisten ja lastenkirjoja. Hän asuu Helsingissä.
Mäkijärvi on koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri Helsingin yliopistosta. Hän sai sisäministeriön Valtakunnallisen turvallisuuspalkinnon 2004 yhdessä aluepoliisin kanssa ja Helsingin Seudun Mielenterveysseuran myöntämän Valtakunnallisen mielenterveyspalkinnon 2006.
Udomljan piiri
Udomljan piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen pohjoisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 476 neliökilometriä. Asukkaita on 40 900 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Udomljan kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 12 maalaiskuntaa:
Suurimmat joet ovat Msta ja Sježa. Piirin kautta kulkee Bologojen ja Sonkovon välinen rautatie. Tärkein tuotantolaitos on Udomlja-järven rannalla sijaitseva Kalininin ydinvoimala.
Marguerite Nicolas
Marguerite Crépin (o.s. Nicolas, s. 4. kesäkuuta 1916) on entinen ranskalainen korkeushyppääjä.
Marguerite Nicolas sijoittui Berliinin 1936 olympialaisissa korkeushypyssä neljänneksi tuloksella 158 cm. Tuo tulos säilyi Ranskan ennätyksenä kymmenen vuotta kunnes Anne-Marie Colchen hyppäsi kaksi senttimetriä korkeammalle. Ranskan mestaruuden Nicolas voitti vuosina 1935–1938. Hän edusti Paris UC -seuraa.
Bologojen piiri
Bologojen piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen pohjoisosassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 2 281 neliökilometriä. Asukkaita on 39 600 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Bologojen kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu Kuženkinon taajama ja 9 maalaiskuntaa:
Seudulla virtaavat Msta- ja Berezaika-joet. Suurimmat järvet ovat Kaftino ja Piros. Piirin kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välinen päärata sekä M 10-valtatie. Bologoje on tärkeä rautatiesolmu, jossa pääradan kanssa risteytyvät Sonkovoon, Pihkovaan ja Velikije Lukiin johtavat radat. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon.
Charles-Line Scaron
Charles-Line Scaron (s. 22. huhtikuuta 1962 François, Martinique) on entinen ranskalainen korkeushyppääjä.
Scaron sivusi kesäkuussa 1982 Lausannessa Marie-Christine Deboursen nimissä ollutta korkeushypyn Ranskan ennätystä 188 cm ja paransi sitä samassa kilpailussa tulokseen 190 cm. Se jäi hänen uransa parhaaksi tulokseksi. Ennätyksen hän menetti kesäkuussa 1983 Maryse Éwanjé-Épéelle. Seuratasolla hän edusti Club Franciscainia.
Donna (yhtye)
Donna oli Virroilta kotoisin ollut suomalainen rock-yhtye, jonka alkumuotona voidaan pitää mm. Taste ja Groundhogs-tyylistä musiikkia soittanutta heavytrioa, jonka muodostivat kitaristi Petteri Salminen, basisti Lasse Raja ja rumpali Paavo Kaihola. Myöhemmin mukaan liittyi kitaristi Jari Yliaho ja Salmisen lähdettyä opiskelemaan ja soittamaan Juicen yhtyeeseen hänen tilalleen tuli kitaristiksi Tapio Manninen. Syksyllä 1976 Rajan lähdettyä armeijaan tuuraajaksi otettiin Halipat Sui-yhtyeestä Vesa Reijonen. 1979 Yliaho siirtyi Juice Leskisen palvelukseen ja vuonna 1980 pianistina jonkin aikaa vuonna 1979 yhtyeessä soittanut Ila Loueranta siirtyi niin ikään Juice Leskisen Slam-kokoonpanoon. Kaihola soitti Donnassa vuoteen 1979, kunnes yhtye hajosi.
Yhtyeeseen kuului eri aikoina useitakin mm. Juice Leskisen ja Mikko Alatalon kanssa soittaneita muusikoita kuten mainitut Petteri Salminen, Jari Yliaho, Tapio Manninen, sekä Ila Loueranta. Yhtyettä nimitettiinkin joskus leikillisesti "Juicen farmibändiksi".
Yhtye tuli laajemmin tunnetuksi voitettuaan rockin SM-kilpailut Kulttuuritalolla Helsingissä 15. joulukuuta 1975. Kokoonpanossa soittivat tällöin Jari Yliaho kitara ja laulu, Tapio Manninen kitara, Lasse Raja basso ja Paavo Kaihola rummut.
Yhtye sai voiton myötä levytyssopimuksen Love Recordsin kanssa. Se teki vain yhden singlen "Muinainen kaunotar / Epilogi" ("Love Records LRS 2136") 1976, tuottajana toimi Måsse Groundstroem. Molemmat ovat omia sävellyksiä 29- vuotiaana kuolleen Kimmo Koskimaan runokokoelmasta "Hukkaperän lauluja". "Muinaista kaunotarta" pidetään ensimmäisenä suomalaisena reggae -tyylisenä levytettynä kappaleena.
Kaihola ja Yliaho sekä basisti-laulaja Jari Loisa perustivat myöhemmin Siberia-yhtyeen.
Olavi Lahtinen
Olavi Lahtinen () oli suomalainen jalkapalloilija ja koripalloilija.
Jalkapallossa Lahtinen pelasi välihyökkääjänä Helsingin Jalkapalloklubissa 1948–1958 ja Helsingin Palloseurassa 1959–1961. Hän voitti yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin HJK:ssa. Lahtinen pelasi urallaan 153 pääsarjaottelua, joissa hän teki 55 maalia. Maajoukkueeseen Lahtinen valittiin ensimmäisen kerran 1953. Hän pelasi yhteensä 28 maaottelua ja teki niissä seitsemän maalia.
Koripallossa Lahtinen edusti Panttereita ja sen edeltäjää, HOK-Veikkoja. Hän voitti seurassa kahdeksan Suomen mestaruutta vuosina 1949–1956. Lahtinen pelasi myös maajoukkueessa 9 ottelua ja oli mukana Suomen joukkueessa Helsingin olympialaisissa.
Heikki Väänänen (kirkonrakentaja)
Heikki Väänänen eli Karahka-Väänänen (s. 8. heinäkuuta 1724, Ylikiiminki - 2. toukokuuta 1789 Ylikiiminki) oli suomalainen kirkonrakentaja. Väänänen johti muun muassa vuonna 1764 rakennetun Utajärven kirkon ja kellotapulin rakennustöitä. Karahkan kylästä kotoisin ollut talollinen oli erikoistunut eritoten kirkkojen kellotapuleiden rakentamiseen.
Väänäsen vanhemmat olivat talollinen Tapani Väänänen ja Reeta Hiltunen Ylikiimingin Karahkan kylän Väänälän talosta. Hän oli Kiiminkijoen varteen 1500-luvun puolivälissä asettuneiden savolaisten uudisasukkaiden jälkeläinen. Väänänen hallitsi kotitaloaan yhdessä veljiensä kanssa, minkä takia hän saattoi olla pitkäänkin muualla rakennustöissä.
Väänänen toimi kirkkoväärtinä vuodesta 1756. Hänen puolisonsa vuodesta 1752 oli Margareta Jaakontytär Suorsa (1727-1796).
Aluksi Väänänen toimi kirvesmiehenä, mutta oman kotiseurakunnan saarnatuvan peruskorjaus 1748-1749 lienee ollut hänen vastuullaan. Haukiputaan kirkon kellotapulin rakentamisen yhteydessä 1751 hänet mainitaan jo pykynä eli rakennusmestarina. Tästä urkeni kolmisenkymmentä vuotta kestänyt ura, jonka aikana Väänäsen lasketaan rakentaneen toistakymmentä kellotapulia ja yhden eli Utajärven kirkon. Lars Pettersson pitää häntä myös Kuivaniemen vanhan kirkon rakentajana eikä Jaakko Suonperää. Väänäsen johdolla tehtiin myös kirkkorakennusten korjaustöitä.
Väänäsen rakentamat tapulit olivat pohjalaismallisia ja kolmikerroksisia. Alinna oli neliömäinen läpikuljettava pohjakerros, joka muodosti kirkkopihan tuloväylän, sen päällä kapeampi neliömäinen kellohuone ja ylinnä kahdeksankulmainen lanterniini. Hänet tunnetaan myös tapuleiden kaarevista katto-osista, sisäänkäynneistä ja kelloaukoista. Tapuleihin mahtui yleensä kolme suurta kelloa.
Lännenkylmänkukka
Lännenkylmänkukka eli ketokylmänkukka eli tarhakylmänkukka ("Pulsatilla vulgaris", aikaisemmin "Anemone pulsatilla") on Euroopassa tavattava kylmänkukkalaji. Suomesta laji hävisi, mutta nykyään sitä tavataan eteläisessä ulkosaaristossa Örön saarella.
Monivuotinen lännenkylmänkukka on heikosti mätästävä ja kasvaa kukkimisaikana 10–20 senttimetriä korkeaksi. Aluslehdet kasvavat kukinnan aikana ja lakastuvat syksyllä. Kohenevien lehtien ruoti on 3–15 cm pitkä. Lehtilapa on jopa yli 10 cm leveä ja kerrotusti pariliuskainen. Liuskat ovat hyvin kapeita. Varsilehdet kasvavat varren tyvestä yhdiskasvuisena suorana kiehkurana. Kooltaan ne ovat 2–5 cm pitkiä, valkokarvaisia ja liuskat ovat kärkiosistaan niukkaliuskaisia. Yksittäinen kukka on tavallisesti alla 10 cm:n pituisen kukkaperän päässä, mutta hedelmävaiheessa kukkaperä kasvaa jopa 25 cm pitkäksi. Kukan kehä on teriömäinen ja siinä on kuusi kehälehteä. Kehälehdet ovat 1,5–4 cm pitkiä, kaikki saman levyisiä ja väriltään sinisiä tai violetinsinisiä. Kehälehtien ulkopinta on valkokarvainen. Lännenkylmäkukka kukkii aikaisin keväällä. Hedelmistö koostuu noin 3 mm pitkistä pähkylöistä, joilla on 2–5 cm pitkä ota. Muiden kylmänkukkalajien tapaan myös lännenkylmänkukka on myrkyllinen kasvi.
Lännenkylmänkukka on monirotuinen ja siitä tunnetaan monia alalajeja. Esimerkiksi Ruotsissa tavataan nimirodun tarhakylmänkukan (ssp. "vulgaris") lisäksi gotlanninkylmänkukkaa (ssp. "gotlandica").
Lännenkylmänkukka muistuttaa suuresti hämeenkylmänkukkaa ("P. patens") sekä myös etelänkylmänkukkaa ("P. pratensis"), jonka kanssa se voi myös risteytyä. Lajin tiedetään risteytyneen myös kangasvuokon ("P. vernalis") kanssa.
Lännenkylmänkukkaa tavataan ainoastaan Euroopassa. Sitä kasvaa Itä-Ranskasta Unkariin ja Länsi-Ukrainaan ulottuvalla alueella. Etelässä levinneisyysalue rajoittuu Alppeihin ja Pohjois-Balkanille, pohjoisessa Saksaan, Puolaan, Tanskaan ja Ruotsiin. Lajia kasvaa myös Keski-Englannissa. Lännenkylmänkukka on Euroopassa hävinnyt monilta esiintymisalueiltaan. Suomessa lännenkylmänkukkaa tiedettiin kasvaneen vain yhdessä paikassa: Salon Kavilannummella. Tästä pienestä esiintymästä viimeinen havainto oli vuodelta 1938. Laji ilmeisesti hävisi keräilyn, pihoihin siirron sekä metsittymisen takia. Ensimmäiset maininnat Kavilannummen esiintymispaikasta ovat jo 1770-luvulta. Lännenkylmänkukka lienee ollut Suomessa muinaistulokas. Nykyään laji on levinnyt uudelleen Suomeen ja sen nykyinen ainoa kasvupaikka on Örön saarella.
Salon esiintymispaikassaan lännenkylmänkukka kasvoi hiekkapohjaisella mäntykankaalla pienellä aukiolla kärrytien varressa. Suomea lähimmät nykyiset kasvupaikat Ruotsissa ovat kuivia törmiä, laidunniittyjä ja hiekkaisia rantoja.
Sundance Kid
Sundance Kid (1867 Pennsylvania – 1908 San Vincente, Bolivia), oikealta nimeltään Harry Alonzo Longabaugh, oli pahamaineinen yhdysvaltalainen lainsuojaton.
Sundance Kid kuului Butch Cassidyn perustamaan Hurjaan joukkoon, joka oli rikollisryhmä.
Heikki Väänänen
Heikki Väänänen voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Mikko Lagerspetz
Mikko Kari Lagerspetz (s. 23. helmikuuta 1963 Turku) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä. Hän väitteli tohtoriksi Turun yliopistossa 1996 ja toimi sosiologian professorina Viron humanistisessa instituutissa 1997–2006. Vuodesta 2006 hän on ollut sosiologian professori Åbo Akademin taloudellis-yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa. Hän on johtanut vuodesta 2005 myös Tallinnan yliopiston Kansalaisyhteiskunnan tutkimus- ja kehityskeskusta.
Howie Meeker
Howard William "Howie" Meeker (4. marraskuuta 1923 Kitchener, Ontario) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija sekä jääkiekkovalmentaja, jonka pelipaikka oli oikea laitahyökkääjä. Hän toimi myös TV-selostajana.
Meekerin debyytti NHL:ssä viivästyi kahdella vuodella, kun hän palveli Kanadan armeijassa Toisessa maailmansodassa. Kaudella Meeker pelasi Torontossa 55 ottelua ja sai kauden päätteeksi parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn. Kyseisellä kaudella Meeker teki tehot 27+18=45. Kausi oli hänen uransa paras maalien ja pisteiden merkeissä. Lisäksi hän teki viisi maalia yhdessä ottelussa Chicago Blackhawksia vastaan 8. tammikuuta 1947.
Urallaan Meeker pelasi 346 NHL-ottelua tehoin 83+102, voitti neljä Stanley Cupia vuosina 1947, 1948, 1949 sekä 1951 ja pelasi kolmesti ssa. Pudotuspeleissä hän teki 42 ottelussa tehot 6+9. Meeker myös valmensi Torontoa kaudella , mutta Toronto jäi NHL:ssä viidenneksi eikä näin ollen päässyt pudotuspeleihin. Meeker voitti vuonna 1955 AHL:n mestaruuden valmentajana. Hän valmensi Pittsburgh Hornetseja.
Vuonna 1998 Meeker voitti Foster Hewitt -palkinnon sekä valittiin Hockey Hall of Fameen.
Red Berenson
Red Berenson (s. 8. joulukuuta 1939 Regina, Saskatchewan) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi vuosina 1961–1978. Berenson oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Berenson on toiminut St. Louis Bluesin ja Detroit Red Wingsin kapteenina. Hän voitti vuonna 1981 arvostetun Jack Adams Award -palkinnon.
Olympiakos BC
Olympiakos BC (kreik.: Κ.Α.Ε. Ολυμπιακός) on kreikkalainen koripalloseura. Se on osa suurta Olympiakos CFP-seuraa. Olympiakos on voittanut Euroliigan kolmesti, ja Kreikan mestaruuksia seuralla on kaksinumeroinen lukumäärä.
Koripallojaosto perustettiin 6 vuotta seuran perustamisen jälkeen, vuonna 1931. Ensimmäinen Kreikan mestaruus tuli 1949 ja seuraavaa jouduttiin odottamaan 11 vuotta. Voiton myötä Olympiakos sai ensikertaa mahdollisuuden osallistua kansainväliseen koripallosarjaan.
Seuraava mestaruus tuli vasta vuonna 1976 ja samalla Olympiakos osallistui Euroopan Cup-voittajien Cupiin ja voitti Kreikan cupin. Vuonna 1979 Olympiakos ylsi seurajokkueiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa kuuden parhaan joukkoon.
1980-luvulla joukkue voitti ainoastaan yhden Kreikan Cupin, mutta 1990-luku oli Olympiakosin hallintaa. Tällöin seura voitti viisi perättäistä Kreikan mestaruutta vuosina 1993–1997. Kreikan cupin voittoja tuli kaksi, ja menestys huipentui vuonna 1997 voitettuun Euroopan mestaruuteen. Samalla seura voitti arvostetun tripla-mestaruuden eli maansa mestaruuden, cupin ja Euroliigan.
2000-luvulla Panathinaikos BC on noussut Kreikan menestyksekkäimmäksi seuraksi. Olympiakos on onnistunut voittamaan Kreikan cupin ainoastaan kertaalleen vuonna 2002. Euroliigassa joukkue ei ole päässyt kuin kahdeksan parhaan joukkoon, mutta kaudella 2008–2009 joukkue pääsi Final Fouriin ensimmäisen kerran vuoden 1999 jälkeen. Rikkaiden Angelopoulosin veljesten siirtyminen seuran omistajiksi on mahdollistanut korkeat palkat pelaajille, esimerkiksi Josh Childressille ja Theodoros Papaloukasille. Pekingin vuoden 2008 kesäolympialaisten aikaan seura osoitti kiinnostusta LeBron Jamesia ja Kobe Bryantia kohtaan.Peace and Friendship Stadium, (tunnetaan myös nimellä Stadio Erinis & Filias eli SEF) on Kreikan toiseksi suurin urheiluhalli. 14 776 katsojan kapasiteetilla se jää Athens Olympic Indoor Hallin lukemista muutaman tuhannen paikan verran. Vuonna 1985 avattu areena palveli Ateenan olympialaisissa lentopallon näyttämönä. Koripallossa siellä on myös pelattu vuoden 1987 EM-kilpailut ja vuoden 1998 MM-kilpailut. Myös Olympiakoksen lentopallojoukkue Olympiakos SC pelaa kotiottelunsa Peace and Friendship Stadiumilla.
Asian Dub Foundation
Asian Dub Foundation on vuonna 1993 Lontoossa perustettu elektronisen musiikin yhtye ja sound system. Yhtyeen jäseniä yhdistää aasialaiset sukujuuret. Jäsenten etniset taustat heijastuvat jossain määrin kappaleiden sanoituksiin, joissa otetaan kantaa esim. rasismiin. Etniset taustat vaikuttavat myös yhtyeen käyttämiin instrumentteihin ja laulujen tyyliin.
Yhtyeen muodostivat basisti Aniruddha "Dr." Das, nuorisotyöntekijä ja DJ John Pandit sekä 15-vuotias räppääjä Deedar "Master D" Zaman. Yhtye sai alkunsa vuonna 1993 aasialaisille nuorille suunnatussa musiikkitekniikan työpajassa. Vuonna 1994 entinen Higher Intelligence Agencyn kitaristi Steve Chandra "Chandrasonic" Savale liittyi yhtyeeseen, ja samana vuonna yhtye julkaisi ensimmäisen EP-levynsä "Conscious". Vuonna 1995 ryhmään liittyi DJ Sun-J, ja yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa "Facts and Fictions" LP-levynä.
Kolme seuraavaa albumia muodostuvat lähestulkoon samalla kokoonpanolla, mutta vuonna 2000 laulaja Master D jättää mikrofonin ja yhtyeen ja siirtyi toimimaan kansalaisoikeuksien parissa. Samana vuonna yhtyeeseen liittyi dhol-rumpua soittava Pritpal Rajput sekä MC:t Spex ja Aktarv8tor. Vuotta myöhemmin miehistöön otettiin rumpali Rocky Singh.
Teatteri Silmänkääntäjä
Teatteri Silmänkääntäjä on Tampereen yliopiston Teatterin ja draamantutkimuksen opiskelijoiden ylläpitämä ylioppilasteatteri. 
Teatteri Silmänkääntäjä on osa ainejärjestö Silmänkääntäjä ry:tä.
Lauingen
Lauingen (Lauingen an der Donau) on kaupunki Baijerin osavaltion länsiosassa Etelä-Saksassa. Lauingen sijaitsee Tonavan laaksossa Schwabenin Juran reunamilla. Tonava virtaa Faimingenin kaupunginosassa "Faiminger Stausee" -nimiseen tekojärveen. Faimingenin tekojärven lähistössä 55-kilometrinen Brenzjoki yhtyy Tonavaan. Lauingenin rautatieasema sijaitsee rataosuudella Ulm–Donauwörth ("Donautalbahn"). Kaupungin alueella kulkee valtatie B 16. Pyöräilyreitit Donauradweg ja Via Danubia kulkevat Lauingenin halki.
Lauingenin hallinnolliseen alueeseen kuuluu neljä osa-aluetta ("Gemarkung"): Faimingen, Frauenriedhausen, Lauingen ja Veitriedhausen. Lauingenin naapurikunnat ovat:Lauingen sai alkunsa alemannilaisasutuksesta 500-luvulla. Paikkakunta liitettiin Fuldan luostarin yhteyteen 700-luvulla. Vuoden 1150 tienoilla aluetta alkoi hallita Hohenstaufenin dynastia. Kun dynastian viimeinen edustaja Konradin kuoli, valta siirtyi Wittelsbachin aatelissuvulle. Myöhemmin Lauingen kuului Pfalz-Neuburgin herttuakuntaan. Vuonna 1777 kaupungista tuli osa Baijerin herttuakuntaa.
Vuosina 1944 ja 1945 Lauingenissa sijaitsi Dachaun keskitysleirin alaleiri, jonka kolmisen tuhatta vankia tekivät pakkotyötä lentokonevalmistaja "Firma Messerschmittille". Olot maatalouskonevalmistaja "Landmaschinenfabrik Ködel & Böhmin" (nykyisin KHD) leirillä, verkatehdas "Tuchfabrik Ernst Fellerissä" sekä ”Birkackerhofin” parakkileirillä olivat epäinhimilliset. Ainakin 62 vankia kuoli.
Lauingenin keskusaukion ("Marktplatz") ilmettä hallitsevat raatihuone, talot useilta aikakausilta ja vuosina 1457–1478 rakennettu 54 metriä korkea vartiotorni "Schimmelturm". Aukion keskellä on kaupungin merkittävimmän henkilön, 1200-luvulla eläneen Albertus Magnusin eli Albert Suuren muistomerkki. 1500-luvulla rakennetun Pyhän Martinuksen kirkon ("Stadtpfarrkirche St. Martin", ”Martinsmünster”) arkkitehtuurissa on elementtejä sekä gotiikasta että renessanssista.
Karnevaalitiistaita edeltävänä torstaina ("Gumpiger Donnerstag") Lauingenissa järjestetään karnevaalijuhla nimeltään "Noitatanssi" ("Hexentanz"). Tuolloin talvinoitien johtajatar Barbara Schwertgoschin kamppailee köydenvedossa kevätnarreja vastaan ja häviää. "Vuodenaikain herra" ("Herr der Jahreszeiten") tuomitsee noidan kuolemaan roviolla. Muut noidat (katsojat) tanssivat läpi yön kaupungin kapakoissa, kunnes aamun sarastaessa heidät on lopullisesti karkotettu kevään ulottuvilta.
Continente
Continente on portugalilainen hypermarketketju. Ketjun omistaa Sonae Distribuição, joka kuuluu portugalilaiseen Sonae monialayhtymään. Continente oli Portugalin ensimmäinen hypermarketketju.
Continente-hypermarketteja oli 37 ympäri Portugalia vuonna 2007. Markettien yhteispinta-ala oli 259 000 m², ja keskimääräinen myymäläkoko oli 9000 m². Myymälät sijaitsevat yleensä kauppakeskuksissa.
Mary Shelleyn Frankenstein
Mary Shelleyn Frankenstein on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka on ohjannut Kenneth Branagh. Elokuva perustuu nimensä mukaisesti Mary Shelleyn romaaniin "Frankenstein".