hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1902
Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Helsingissä 9. maaliskuuta 1902. Vain miehet kilpailivat. Mestaruuteen vaadittiin kaksi matkavoittoa kolmesta mahdollisesta, mutta Franz Fredrik Wathén voitti kaikki matkat ja neljännen peräkkäisen Suomen-mestaruutensa. Kaikki matkat luisteltiin samana päivänä järjestyksessä lyhimmästä pisimpään. Jokaisella matkalla palkittiin kolme parasta luistelijaa.
Parhaat tulokset.
Abdourahamane Diawara
Abdourahamane Diawara (s. 30. syyskuuta 1978) on guinealainen uimari. Hän kilpaili vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa miesten 50 metrin vapaauinnissa. Hän putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään ensimmäisen erän viidenneksi ajalla 28,10. Hänen kokonaissijoituksensa oli 76. sija.
Gidraninhevonen
Gidraninhevonen on lämminverinen hevosrotu, joka on peräisin Unkarista. Se on kookas ja väriltään yleensä rautias. Rotu polveutuu lukuisista eri roduista, joista tärkeimmät ovat arabianhevonen ja englannintäysiverinen. Se jalostettiin alkujaan ratsuväen käyttöön, ja toimii nykyisin ratsuna ja ajohevosena.
Gidraninhevonen on kookas, ryhdikäs ja laadukas lämminverinen. Rodun säkäkorkeus on tyypillisesti 163–168 cm, mutta joskus jopa 173 cm.
Gidraninhevosen pää on hienopiirteinen, joskaan ei arabianhevosta vastaava. Kaula on lihaksikas ja hyvin kiinnittynyt, ja sen tulisi olla suhteellisen pituinen vartaloon verrattuna. Lapojen tulisi olla viistot. Rinta on syvä ja leveä. Runko on syvä, selkä vahva, joskus pitkä. Takaosa on lihaksikas, jalat vahvat. Kaviot ovat hyvänmuotoiset.
Gidraninhevoset ovat miltei poikkeuksetta rautiaita. Luonne tapaa olla arveluttava ja hankalasti käsiteltävä, mitä pidetään rodun kantaisän Siglavy Gidranin perintönä.
Gidraninhevonen kehitettiin unkarilaisessa Mezőhegyesin valtionsiittolassa 1800-luvulla. Rotu polveutuu vuonna 1816 Unkariin tuodusta arabialaisesta raudikko-oriista Siglavy Gidran. Vuonna 1820 sille syntyi espanjalais-napolilaisesta tammasta orivarsa Gidran II, josta tuli gidraninhevosen kantaisä. Rodun jalostus oli alkuvaiheessa sekalaista: tehtävään käytettiin ensin paikallisia, arabialaisia, transylvanialaisia ja espanjalais-napolilaisia tammoja. Vuoteen 1855 mennessä kantaoriitten emien suvuissa esiintyi noin kolmannes arabialaista, noin viidennes transyvanialaista ja pienemmissä määrin espanjalaista, unkarilaista, nonius- ja gidranverta. Jalostukseen lisättiin myös englannintäysiverisiä, vuonna 1893 jopa kolmessa perättäisessä polvessa. Lopulta arabialaista vaikutetta lisättiin ottamalla shagya-arabioriit Gazal III ja Siglavy II ensisijaisiksi siitosoriiksi, ja rodun tyyppi alkoi vakiintua angloarabimaiseksi ja erinomaiseksi hyppääjäksi.
Gidraninhevonen kehitettiin alun perin ratsuväen tarpeisiin, arabianhevosta kookkaammaksi ja vahvemmaksi. Siitä kehittyi kaksi jalostussuuntausta: raskaampi, kevyeeseen työhön soveltuva tyyppi, ja kevyempi ja nopeampi ratsuhevostyyppi. Ensimmäisessä maailmansodassa gidraninhevonen menetti suuren osan kannastaan. Jälkikäteen jalostuksessa lisättiin arabialaista ja uutena kisber felver -verta. 1970-luvulle tultaessa rodun tilanne oli taas huonontunut ja kaksi uutta oritta Bulgariasta otettiin laajentamaan kannan perimää.
Nykyisin gidraninhevonen on laadukas ratsu- ja ajohevonen, joka on menestynyt myös kansainvälisellä tasolla lajeissa, joissa sen nopeudesta, kestävyydestä, ketteryydestä ja rohkeudesta on etua.
Rodun jalostukseen hyväksytään yhä muita rotuja: hyväksytyt rodut ovat englannintäysiverinen, arabianhevonen ja angloarabi. Hyväksyttävällä hevosella on oltava neljänteen polveen ulottuva todistus polveutumisestaan, ja sen on oltava väriltään rautias ja vähintään 157 cm korkea. Oriiden on lisäksi läpäistävä jalostustoimikunnan tarkastus saadakseen siitosluvan.
Per Olav Wiken
Per Olav Wiken (23. maaliskuuta 1937 Oslo, Norja – 14. tammikuuta 2011 Puerto de la Duquesa, Málaga, Espanja) oli norjalainen purjehtija. Hän sai vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa hopeaa Star-luokassa Peder Lunde nuoremman kanssa.
Thee Headcoatees
Thee Headcoatees on englantilainen garage rock -yhtye, joka perustettiin Kentissä vuonna 1991. Billy Childish perusti sen taustayhtyeeksi omalle Thee Headcoats -yhtyeelleen ja hän kirjoittikin useimmat yhtyeen kappaleet.
Twickenham Film Studios
Twickenham Studios (aiemmin tunnettu nimellä Twickenham Film Studios) on Lontoon St Margaretsissa sijaitseva useiden elokuva- ja televisioyhtiöiden käyttämä elokuvastudio. Twickenham Film Studios oli aikanaan Britannian suurin elokuvastudio. Se avattiin vuonna 1913 luisteluradan paikalle.
Helmikuussa 2012 tiedotettiin studion vararikosta ja sulkemisesta kesäkuuhun mennessä. Uusi omistaja kuitenkin osti studion elokuussa, mikä mahdollisti toiminnan jatkumisen.
Ford Fiesta RS WRC
Ford Fiesta RS WRC on Fordin ralliauto, joka teki debyyttinsä kauden 2011 MM-sarjan avanneessa Ruotsin MM-rallissa. Auto suunniteltiin vastaamaan MM-sarjan vuodeksi 2011 muuttuneita sääntöjä, ja korvaamaan aiemmin käytössä ollut Ford Focus WRC. Autossa on 1,6 litran turbomoottori ja aikaisempiin WRC-autoihin nähden vähemmän elektroniikkaa.
MM-tasolla Fiestaa on ajattanut Malcolm Wilsonin M-Sport, 2011 ja 2012 Fordin virallisena tehdastallina, ja tämän jälkeen yksityistallina tehtaan osittaisella tuella. Kaudella 2014 M-Sportin Fiestoilla täyden MM-sarjan ajavat Mikko Hirvonen, Elfyn Evans sekä entinen F1-kuljettaja Robert Kubica.
Minä ja kolme leskeäni
Minä ja kolme leskeäni (; myös "The Honeypot") on Joseph L. Mankiewiczin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen rikoskomediaelokuva vuodelta 1967. Rikoskomedian pääosissa ovat Rex Harrison, Susan Hayward, Cliff Robertson, Capucine, Edie Adams, Maggie Smith ja Adolfo Celi.
Ohjaaja Mankiewicz laati käsikirjoituksen Frederick Knottin näytelmän "Mr. Fox of Venice", Ben Jonsonin näytelmän "Volpone" (1606) ja Thomas Sterlingin romaanin "The Evil of the Day" (1955) pohjalta.
"Minä ja kolme leskeäni" kuvattiin työnimellä "Anyone for Venice?" Technicolor-menetelmällä Italian Venetsiassa ja Roomassa sijaitsevilla Cinecittà Studioseilla 6 miljoonan dollarin budjetilla. Kuvaukset alkoivat 20. syyskuuta vuonna 1965 ja kestivät helmikuun 26. päivään 1966 asti. Charles K. Feldman tuotti elokuvan Famous Artists Productionsille.
Anne Bancroftin alun perin olisi pitänyt näytellä Merle McGillin roolin, mutta kieltäytyi teatteriroolin takia.
"Minä ja kolme leskeäni" sai ensi-iltansa Lontoossa 21. maaliskuuta vuonna 1967. Valmistusmaassaan Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin 22. toukokuuta 1967. Suomessa elokuva julkaistiin 19. tammikuuta vuonna 1968. United Artists toimi elokuvan levittäjänä.
"Minä ja kolme leskeäni" on julkaistu DVD:lle vuosina 2009 ja 2011.
Baluchit
Baluchit (muilta nimiltään balutšit tai belutšit) ovat etupäässä Belutšistanissa Afganistanin, Pakistanin ja Iranin alueella asuva kansa. Heitä asuu lisäksi muun muassa Turkmenistanissa, Arabian niemimaalla ja Itä-Afrikassa. Belutšin kieltä puhuu noin 5–10 miljoonaa ihmistä, mutta lisäksi osa belutšeista puhuu äidinkielenään muita kieliä.
Baluchien suuri valtaosa on hanafilaiseen koulukuntaan kuuluvia sunnalaisia muslimeja. Vähemmistö sunnalaisista kuuluu shafilaiseen koulukuntaan. Pakistanin Makranissa ja Sindhissä on myös šiialaisia balucheja.
Marlyse Nsourou
Marlyse Nsourou (s. 27. helmikuuta 1987) on gabonilainen keskipitkän matkan juoksija. Hän kilpaili vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa ja putosi naisten 800 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä seitsemänneksi. Hän teki henkilökohtaisen ennätyksensä ajalla 2:12.35.
Ihanat miljoonat
Ihanat miljoonat () on Eric Tillin ohjaama yhdysvaltalais-brittiläinen rikoskomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1968. Elokuvan pääosissa ovat Peter Ustinov, Maggie Smith ja Karl Malden.
"Ihanat miljoonat" kuvattiin Lontoossa ja Hertfordshiren Borehamwoodissa sijaitsevilla Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla. Elokuvan käsikirjoittivat Ira Wallach ja Peter Ustinov. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
"Ihanat miljoonat" sai ensi-iltansa New Yorkissa 19. syyskuuta vuonna 1968. Suomessa elokuva julkaistiin 17. tammikuuta vuonna 1969. Elokuva sai vuonna 1969 Oscar-ehdokkuuden parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta (Ira Wallach ja Peter Ustinov) ja Writers Guild of America -palkintoehdokkuuden parhaasta kirjoitetusta yhdysvaltalaisesta komediasta (Ira Wallach ja Peter Ustinov). Elokuva julkaistiin DVD:lle 18. elokuuta vuonna 2009.
Anaïs Oyembo
Anaïs Ntchaga Oyembo (s. 30. kesäkuuta 1980) on gabonilainen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä naisten 100 metrin juoksussa, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä seitsemänneksi ajalla 12.19. Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa 100 metrin juoksussa on 11.94 (1999).
Peter Turkson
Peter Turkson on ghanalainen kardinaali. Turkson on Vatikaanin Paavillisen oikeudenmukaisuuden ja rauhan neuvoston puheenjohtaja. Turkson syntyi 11.10.1948 Wassaw Nsutasassa Länsi-Ghanassa. Hänet vihittiin katoliseksi papiksi 20.7.1975 ja paavi Johannes Paavali II nimitti hänet Cape Coastin arkkipiispaksi 6.10.1992. Piispaksi hänet vihittiin 27.3.1993. Johannes Paavali II nimitti hänet kardinaaliksi konsistorissa 21.10.2003. Paavi Benedictus XVI nimitti hänet Paavillisen oikeudenmukaisuuden ja rauhan neuvoston puheenjohtajaksi 24.10.2009, ja paavin vaihtumisen jälkeen paavi Franciscus vahvisti hänen nimityksensä jatkumisen 16.3.2013.
Kardinaalina Peter Turkson on jäsen myös seuraavissa Rooman kuurian virastoissa: Uskonopin kongregaatio, Liturgian ja sakramenttijärjestyksen kongregaatio, Kansojen evankelioimisen kongregaatio ja Katolisen opetuksen kongregaatio sekä Kristittyjen ykseyden edistämisen neuvosto.
Turkson valmistui teologian maisteriksi Yhdysvalloissa 70-luvun puolivälissä ja jatkoi sittemmin lisensiaattiopintojaan Roomassa Paavillisessa raamattuinstituutissa valmistuen sieltä teologian lisensiaatiksi vuonna 1980. Hän jatkoi myöhemmin opintojaan Roomassa, mutta joutui keskeyttämään ne saatuaan nimityksen arkkipiispaksi. Hän on myös toiminut opettajana ja vararehtorina ghanalaisissa pappisseminaareissa.
Kardinaali Turkson kuuluu paavi Franciscuksen perustamaan neuvoa-antavaan kardinaalineuvostoon.
Turkson vieraili Suomessa toukokuussa 2016 osallistuakseen Ulkoasiainministeriön järjestämään "Religious Freedom  – Protecting Religious Minorities" -seminaariin.
Steeve Nguema Ndong
Steeve Wilfried ("Fhat") Nguema Ndong (11. joulukuuta 1971 Libreville, Gabon – 25. syyskuuta 2009 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli gabonilainen judoka. Hän kilpaili miesten yli 100 kg -luokassa vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä. Hän voitti vuonna 1998 luokkansa Afrikan-mestaruuden Dakarissa. Hän kuoli 37-vuotiaana sydänpysähdykseen silloisessa asuinmaassaan Etelä-Afrikassa.
Nuori Cassidy – kapinanlietsoja
Nuori Cassidy – kapinanlietsoja (myös pelkästään Nuori Cassidy; ) on vuonna 1965 ensi-iltansa saanut Jack Cardiffin ja John Fordin ohjaama brittiläinen elämäkertaelokuva, jonka pääosissa ovat Rod Taylor, Julie Christie ja Maggie Smith. Elokuva perustuu irlantilaisen näytelmäkirjailija Seán O’Caseyn elämään ja hänen kirjoittamaansa omaelämäkertaan "Mirror in My House", jonka pohjalta John Whiting laati käsikirjoituksen.
"Nuori Cassidy – kapinanlietsoja" kuvattiin Irlannin Wicklow’n kreivikunnassa ja Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Hertfordshiren Borehamwoodissa. "Nuori Cassidy" sai ensi-iltansa Lontoossa, kotimaassaan Isossa-Britanniassa helmikuussa vuonna 1965. Elokuvan Yhdysvaltain ensi-ilta pidettiin New Yorkissa 22. maaliskuuta 1965. Suomessa elokuva julkaistiin 20. tammikuuta vuonna 1967. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan levittäjänä.
"Nuori Cassidy – kapinanlietsoja" oli ehdolla vuonna 1966 kahteen BAFTA-palkintoon: Maggie Smith sai roolisuorituksestaan "paras brittiläisnaisnäyttelijä" -ehdokkuuden ja Margaret Furse sai puvustuksestaan "paras puvustus värielokuvassa" -ehdokkuuden. Warner Bros. julkaisi elokuvan DVD:lle 7. elokuuta vuonna 2012.
Alassane Bah
Alassane, myös Alhassane Bah (s. 1960) on guinealainen kestävyysjuoksija. Hän kilpaili vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa ja sijoittui miesten maratonilla 96. sijalle ajalla 3.06.27. Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa maratonilla on 2.56.20, jonka hän saavutti Warendorfissa 26. kesäkuuta 1987.
Linda Wallander
Linda Wallander on Henning Mankellin rikosromaaneissa ja niihin perustuvissa elokuvissa esiintyvä kuvitteellinen ruotsalainen poliisi, komisario Kurt Wallanderin tytär. Linda Wallander esiintyy sivuhahmona useissa Kurt Wallander -kirjoissa ja on pääosassa vuonna 2002 ilmestyneessä kirjassa "Ennen routaa". Hän on tässä kirjassa juuri valmistunut poliisiksi. Linda on myös yksi päähenkilöistä kirjojen juonta jatkavan Wallander-elokuvasarjan ensimmäisellä ja kolmannella tuotantokaudella.
Mankell oli suunnitellut tekevänsä kolmiosaisen kirjasarjan, jossa Linda olisi ollut pääosassa, mutta luopui suunnitelmasta hahmoa näytelleen Johanna Sällströmin tehtyä itsemurhan vuonna 2007. Sällström esitti Lindaa Wallander-elokuvasarjassa vuosina 2005–2006.
Vuonna 2012 filmatuissa uusissa ruotsalaisissa Wallander-filmeissä Lindaa näyttelee Charlotta Jonsson. Lindaa ovat esittäneet myös Cecilia Zwick Nash ja Jenny Rudell ruotsalaisissa elokuvissa, joissa Kurtia näyttelee Rolf Lassgård, sekä Jeanny Spark brittiversiossa. Brittiversioissa Linda ei kuitenkaan ole poliisi.
Hieman ennen kuolemaansa Mankell oli myös suunnitellut, että hän kirjoittaisi Linda Wallander -sarjan kaksi viimeistä romaania vuonna 2016, jolloin ensimmäisen Wallander-kirjan "Kasvoton kuolema" ilmestymisestä tulee kuluneeksi 25 vuotta.
Paavo Ilmola
Paavo Ilmola (21. toukokuuta 1911 Terijoki – 31. tammikuuta 1986 Helsinki) oli kenraaliluutnantti, joka jatkosodan aikaan toimi viestitehtävissä ja sodan jälkeen niin ikään eri tehtävissä erityisesti Pääesikunnassa. Hän oli aktiivisesti mukana käynnistämässä valtakunnallisia maanpuolustuskursseja 1960-luvulla.
Ilmola kävi Kadettikoulun 1938 sekä sodan jälkeen Sotakorkeakoulun 1948 ja nimitettiin yleisesikuntaupseeriksi 1950. Ennen sotaa Ilmola oli sijoitettuna mm. Pohjan sekä Karjalan kaartin rykmentteihin. Talvisodan hän aloitti joukkueenjohtajana mm. 2. Prikaatissa. Jatkosodassa vuosina 1941-1944 hän toimi Viestipataljoona 32:n komentajana sekä vuonna 1944 11. divisioonan esikunnan viestikomentajana.
Rauhan tultua Ilmola toimi ensiksi Savonlinnan sotilaspiirin esikunnassa toimistoupseerina. Sotakorkeakoulun käymisen jälkeen Ilmola oli Viestikoulun upseerilinjan johtajana 1949 ja tämän jälkeen hän siirtyi Pääesikuntaan. Siellä hän toimi vuosina 1949-1953 toimistoesiupseerina ja 1953-1957 toimistopäällikkönä. Vuosina 1957-1958 vuorossa oli Hämeen jääkäripataljoonan komentajuus. Tämän jälkeen hän toimi puolustusneuvoston yleissihteerinä 1958-1962 ja pääsihteerinä 1962-1966. Puolustusneuvoston yleissihteerinä hän kehitti ja käynnisti valtakunnalliset maanpuolustuskurssit. Vuosina 1962-1966 hän toimi myös pääesikunnassa päämajamestarina. Hän toimi 1966 Panssariprikaatin komentajana, minkä jälkeen hänestä tehtiin Etelä-Suomen sotilasläänin komentaja vuosiksi 1966-1969. Uransa lukuisten esikuntatehtävien huipentumana hänet nimitettiin 1969 pääesikunnan päälliköksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1971 asti eli eläkkeelle jäämiseen asti.
Ylennykset: Vänrikki 1938, luutnantti 1939, kapteeni 1941, majuri 1944, everstiluutnantti 1954, eversti 1958, kenraalimajuri 1963, kenraaliluutnantti 1966. Myös Paavo Ilmolan poika Ilkka Ilmola yleni kenraaliluutnantiksi.
Olavi Kaakinen
Olavi Kaakinen (17. lokakuuta 1916 Oulu – 21. tammikuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti Suomen rajavartiolaitoksessa. Hän osallistui jatkosodassa muun muassa Ihantalan taisteluun ja toimi myöhemmin lukuisissa rajavartioston eri tehtävissä ja lopulta rajavartiolaitoksen päällikkönä.
Kaakinen suoritti Kadettikoulun 1939 ja Sotakorkeakoulun sodan 1953. Jatkosodassa hän toimi mm. viestiupseerina sekä tykkikomppanianpäällikkönä. Ihantalan taisteluissa hän johti painopistesuunnan rykmentin panssarintorjuntaa ja osallistui myöhemmin vielä Lapin sotaankin. Sodan jälkeen hän toimi 1. divisioonan esikunnassa toimistopäällikkönä 1945–1947 ja sen jälkeen Oulussa Jalkaväkirykmentti 1:n panssarintorjuntakomppanianpäällikkönä 1948–1951. Sitten hän siirtyi rajavartiostojen esikuntaan jossa hän toimi toimistoesipuseerina ja toimistopäällikkönä 1953-1958. Seuraavaksi vuorossa oli jakso Lapin rajavartioston komentajan apulaisena 1958–1961, mistä hän jatkoi Pohjois-Karjalan rajavartioston komentajaksi 1961–1966. Paluu esikuntatehtäviin seurasi rajavartiostojen esikunnan osastopäällikkyytenä. Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkönä Kaakinen toimi 1970–1975 ja päällikkönä 1975–1976.
Ylennykset: Vänrikki 1939, luutnantti 1941, kapteeni 1942, majuri 1953, everstiluutnantti 1958, eversti 1966, kenraalimajuri 1970, kenraaliluutnantti 1975.
Travis Smith
Travis Smith on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
John Welchli
John Russell Welchli (6. maaliskuuta 1929 Detroit, Michigan – 23. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja oli mukana saamassa hopeaa miesten perämiehettömässä nelikossa.
Richard McClure
Richard Neil McClure (s. 20. tammikuuta 1935) on kanadalainen entinen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja oli mukana saamassa hopeaa miesten kahdeksikossa.
Danuta Kordaczuk
Danuta Kordaczuk(-Wagner) (2. syyskuuta 1939 Varsova – 10. huhtikuuta 1988 Varsova) oli puolalainen lentopalloilija. Hän kilpaili vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ja kuului siellä pronssia saaneeseen Puolan naisten joukkueeseen. Hän avioitui lentopalloilija Hubert Wagnerin kanssa.
Risto Kare
Risto Ilmari Kare (vuoteen 1927 Karén) (3. syyskuuta 1905 Hattula – 20. marraskuuta 1982 Hattula) oli suomalainen kenraalimajuri, joka toimi puolustusvoimissa erityisesti viestitehtävissä uransa ajan.
kare syntyi Hattulassa vuonna 1905. Hänen vanhempansa olivat agronomi Kustaa Adolf Karén ja Sigrid o.s. Karlsson. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1924 ja suoritti sitten varusmiespalveluksensa Kajaanin sissipataljoonassa 1924–1925. Kare kuului myös Hämeenlinnan suojeluskuntaan vuosina 1921–1924.
Kare valmistui kadettikoulusta 1927 ja sotakorkeakoulusta sodan jälkeen 1947 ja nimitettiin ye-upseeriksi 1949. Ennen talvisotaa hän toimi mm. reserviupseerikoulun viestilinjan johtajana 1935-1939. Talvisodan aikana työskenteli päämajan viestiosastolla toimistopäällikkönä. Jatkosodan aikana hän toimi 14. Divisioonan viestikomentajana Rukajärven rintamalla. Sodan jälkeen hän toimi hetken Viestikoulun johtajana ja 1946-1951 pääesikunnassa toimistopäällikkönä, minkä jälkeen hän palasi uudelleen Viestikoulun johtoon. Uransa päätteeksi hän toimi viestitarkastajana 1963-1965.
Vuosina 1946–1948 Kare oli yli 14 kuukautta pidätettynä asekätkentäjutun tutkimusten yhteydessä.
Tapani Klöf
Tapani Ensio Klöf (16. maaliskuuta 1916 Ikaalinen – 9. marraskuuta 1983) oli suomalainen tykistössä palvellut kenraalimajuri.
Tapani Klöf syntyi maaliskuussa 1916 Ikaalisissa. Hänen vanhempansa olivat liikkeenharjoittaja Toivo Daniel Klöf ja Tyyne Maria o.s. Salmio. Klöf toimi Messukylän suojeluskunnassa vuosina 1932-1935 ja kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen Klassillisesta Lyseosta vuonna 1935 ja suoritti sen jälkeen varusmiespalveluksensa Kenttätykistörykmentti 3:ssa suorittaen myös Reserviupseerikoulun. Varusmiespalveluksen jälkeen Klöf jatkoi Kadettikouluun ja valmistui 21. kadettikurssilta 1939. Täämn jälkeen hän toimi KTR3:ssa nuorempana upseerina (vänrikkinä). Talvisodan sytyttyä hän toimi Kenttätykistörykmentti 12:ssa patterin päällikkönä Kollaalla ja Uomaalla. Välirauhan aikana hän toimi patterin päällikkönä RUK:ssa vuosina 1939–1941. Jatkosodassa 1941-1944 hän toimi KTR4:n patteristoupseerina Syvärillä, Kannaksella ja Tornion rintamalla. Lapin sodassa 1945 hän toimi KTR1:n patterinpäällikkönä Kilpisjärvellä.
Klöd avioitui Kirsti Inkeri Ikosen (1913–2003) kanssa vuonna 1944 ja perheeseen syntyi kaksi lasta. Vuonna 1947 Klöf suoritti tykistön kapteenikurssin ja opiskeli 1948-1950 Sotakorkeakoulun aseteknillisellä linjalla. Sodan jälkeen Klöf toimi 1945–1946 patterinpäällikkönä KTR 1:ssa ja 1951–1959 opettajan ja upseeriosaston johtajana Tykistökoulussa. 1960-1962 Klöf toimi Tykistökoulun johtajana ja Karjalan tykistörykmentin komentajana 1963-1966. Seuraavaksi hänestä tehtiin kenttätykistön tarkastaja vuosiksi 1967-1973, minkä jälkeen hän toimi vielä sotavarustepäällikkönä.
Upseerin uransa ohessa Klöf kuului Upseeriliiton Helsingin osaston hallitukseen 1952, Kenttätykistön säätiön hallitukseen 1960–1973. Hän oli Suomen Sotatieteellisen seuran selostaja 1954–1958 ja yleissotatieteteellisen jaoston arvostelulautakunnan jäsen 1962-1975.
Ylennykset: Vänrikki 1939, luutnantti 1940, kapteeni 1942, majuri 1951, everstiluutnantti 1956, eversti 1961, kenraalimajuri 1973.
Denise Ouabangui
Denise Ouabangui (s. 8. kesäkuuta 1968) on keskiafrikkalainen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa ja osallistui naisten 400 metrin juoksuun. Hän putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään seitsemännessä erässä seitsemännelle sijalle. Hänen aikansa oli 55,74.
Veikko Koppinen
Veikko William Koppinen, salanimi: "Viljami Korpi", (31. maaliskuuta 1910 Multia – 15. huhtikuuta 1993) oli suomalainen kenraaliluutnantti, joka palveli myös rajavartiolaitoksessa ja oli sissitoiminnan asiantuntija.
Koppinen valmistui kadettikoulusta 1932, kävi sodan jälkeen sotakorkeakoulun 1946 ja tuli nimitetyksi yleisesikuntaupseeriksi 1948. Koppisen sotilasuran alku sijoittui Karjalan kaartiin, jossa hän oli nuorempana upseerina 1932–1935. Vuodet 1935–1939 hän toimi yleisesikunnassa toimistoupseerina. Talvisodan alettua hänet sijoitettiin JR 33:een komppanianpäälliköksi. Välirauhan aikana hän työskenteli mm. 2. prikaatissa ja jatkosodan alettua JR 23:ssa. 11. divisioonan esikunnassa Koppinen työskenteli toimistopäällikkönä 1942–1943 sekä 1944 esikuntapäällikkönä.
Sodan jälkeen Koppinen toimi pääesikunnassa ja sotakorkeakoulun jälkeen hän myös opetti siellä 1947–1949. Vuosina 1949-1951 hän toimi pataljoonan komentajana JR 6:ssa. Lounais-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä hän työskenteli 1951–1952. Taistelukoulun johtajan apulaisena Koppinen toimi 1952–1957, ja vuodet 1957–1962 Sotakorkeakoulussa. Pääesikunnassa komentopäällikkönä hän työskenteli 1962–1965, mistä siirtyi rajavartiostojen päällikön apulaiseksi seuraavaan vuoteen asti. Vuonna 1966 hänet nimitettiin rajavartiostojen päälliköksi, mitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1970 asti.
Ylennykset: Vänrikki 1930, luutnantti 1934, kapteeni 1940, majuri 1942, everstiluutnantti 1952, eversti 1957, kenraalimajuri 1962, kenraaliluutnantti 1966.
Koppinen kirjoitti sissisodankäyntiä Suomessa kuvaavan fiktiivisen teoksen "Räjähtävä tyhjyys", joka julkaistiin postuumisti vuonna 2012.
Richard Bella
Richard Felicié Bella (s. 3. huhtikuuta 1964) on keskiafrikkalainen entinen koripalloilija. Hän kilpaili vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa, jossa hän kuului kymmenenneksi sijoittuneeseen Keski-Afrikan tasavallan miesten joukkueeseen. Bella opiskeli St. Francis Xavier -yliopistossa Kanadassa ja pääsi vuonna 2008 sen Sports Hall of Fameen.
Travis Smith (taiteilija)
Travis Smith (s. 26. helmikuuta 1970) on yhdysvaltalainen graafinen suunnittelija ja taiteilija, joka tunnetaan parhaiten tekemistään heavy metal -albumeiden kansikuvista. Webzine "Chronicles of Chaos" on kutsunut Smithia metallimusiikin ylivoimaisesti lahjakkaimmaksi graafikoksi. Smith on työskennellyt useiden tunnettujen rock- ja metalliyhtyeiden kanssa, kuten Death, Devin Townsend, Katatonia, Nevermore, Opeth, Anathema, CKY, Soilwork, King Diamond, Novembre, Avenged Sevenfold, Amorphis, Barren Earth ja Strapping Young Lad.
Smithin työnkuvaan kuuluu ensisijaisesti albumeiden kansitaiteiden tekeminen metalliyhtyeille. Hänen taiteensa on pimeää ja introspektiivistä, joka perustuu pääasiassa valokuviin, joihin on digitaalisesti sisällytetty muuta mediaa.
Mira Bjedov
Mira Bjedov(-Nikolić) (s. 7. syyskuuta 1955 Mokro Polje, Kroatia) on Jugoslaviaa edustanut uransa lopettanut koripalloilija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa ja kuului siellä Jugoslavian pronssia saaneeseen naisten joukkueeseen.
Franka Magali
Franka Magali (s. 24. tammikuuta 1990 Lyon, Rhône, Ranska) on Kongon demokraattista tasavaltaa edustava pikajuoksija. Hän kilpaili naisten 100 metrin juoksussa vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä. Hän kuitenkin putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään erässään kahdeksannelle sijalle ajalla 12,57.
200 metrin juoksumatkalla Magalin henkilökohtainen ennätysaika on 25,30 (2005).
Olof Lindeman
Carl Olof Lindeman (4. syyskuuta 1911 Helsinki – 26. lokakuuta 1990 Turku) oli suomalainen ratsuväkitaustainen upseeri ja kenraaliluutnantti, joka toimi erityisesti useissa sotilaallisen aluehallinnon tehtävissä. Hän toimi myös marsalkka C. G. E. Mannerheimin viimeisenä adjutanttina tämän eläkevuosina 1946–1951.
Lindeman valmistui Kadettikoulusta 1933 ja kävi Sotakorkeakoulun vasta huomattavasti sodan jälkeen vuonna 1958. Vuosina 1933–1939 hän toimi Uudenmaan rakuunarykmentissä kouluttajana. Talvisodan aikana vuosina 1940–1941 hän oli eskadroonan päällikkönä. Jatkosodassa 1941–1944 Lindeman toimi Ryhmä Oinosen esikunnassa osasto- ja toimistopäällikkönä ja Jääkäripataljoona 6:n komentajana.
Sodan jälkeen hän oli toimistopäällikkönä Kevyen prikaatin esikunnassa ja Suomen marsalkka Mannerheimin adjutanttina. Etelä-Uudenmaan sotilaspiirin päällikkönä Lindeman toimi 1953–1956. Uudenmaan Prikaatia hän komensi 1958–1965. Uudenmaan sotilaslääniä hän komensi 1965–1966 ja Lounais-Suomen sotilaslääniä 1966–1971.
Kornetti 1933, luutnantti 1935, ratsumestari 1940, majuri 1942, everstiluutnantti 1950, eversti 1958, kenraalimajuri 1965, kenraaliluutnantti 1969.
Claude Jameson
Claude Stanley Jameson (20. tammikuuta 1886 Missouri – 12. helmikuuta 1943 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän pelasi keskushyökkääjänä St. Rose -joukkueessa, joka sai pronssia miesten jalkapallossa vuoden 1904 kesäolympialaisissa St. Louisissa. Hänen veljensä Henry Jameson oli hänen joukkuetoverinsa.
Klaus Zähringer
Klaus Zähringer (s. 17. lokakuuta 1939 Kaliningrad) on Saksaa ja Länsi-Saksaa edustanut entinen ampuja. Hän kilpaili kolmissa perättäisissä kesäolympialaisissa vuosina 1960–1968. Kesäolympialaisissa 1960 Roomassa hän sai 50 metrin pienoiskiväärin asentokilpailussa pronssia pistemäärällä 1139.
Lajos Dunai
Lajos Dunai (29. marraskuuta 1942 Budapest – 18. joulukuuta 2000 Budapest) oli unkarilainen jalkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa ja kuului siellä kultaa voittaneeseen Unkarin miesten joukkueeseen.
Jack Dunn
John Edward Powell ”Jack” Dunn (28. maaliskuuta 1917 Royal Tunbridge Wells, Kent, Yhdistynyt kuningaskunta – 16. heinäkuuta 1938 Hollywood, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen taitoluistelija. Hän kilpaili vuoden 1936 talviolympialaisissa Garmisch-Partenkirchenissä ja sijoittui siellä kuudenneksi miesten yksinluistelussa.
Dunn sai miesten yksinluistelussa hopeaa taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1935. Vuonna 1936 hän sijoittui neljänneksi. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Dunn saavutti vuonna 1934 kuudennen ja vuonna 1935 neljännen sijan.
Luettelo Norjan vaakunoista
Tämä artikkeli on luettelo Norjan kuntien vaakunoista. Luettelon alussa ovat myös Norjan valtion ja kuningashuoneen sekä läänien (norj. "fylke") vaakunat. Lopuksi on vielä lueteltu käytöstä poistuneita kuntien vaakunoita.
Clément Dupont
Clément Dupont (11. huhtikuuta 1899 Argelès-Gazost, Hautes-Pyrénées – 1. marraskuuta 1993 Mérignac, Gironde) oli ranskalainen rugby union -pelaaja. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen Ranskan miesten joukkueeseen.
Sisilian sotaretki
Sisilian sotaretki oli Ateenan Sisiliaan peloponnesolaissodan aikana vuosina 415–413 eaa. tekemä sotaretki, jonka kohteena oli erityisesti saaren tärkein kaupunki Syrakusa. Sotaretki päättyi Ateenan raskaaseen tappioon.
Peloponnesolaissodassa olivat vastakkain Ateenan ja Spartan johtamat liittokunnat. Sodan ensimmäinen vaihe oli päättynyt 421 eaa. solmittuun rauhaan. Ateenan karismaattinen johtaja Alkibiades alkoi yllyttää Spartan liittolaisvaltioita kapinaan. Sodanlietsontaa vastusti toinen ateenalainen, Nikias. Historioitsija Thukydides on kuvannut, miten Ateena varustautui sodan jatkamiseen hyökkäyksellä Syrakusaan. Syrakusa oli Sisilian voimakkain valtio. Hyökkäyksessä oli mukana 90 sotalaivaa ja 40 kuormalaivaa. Spartalaiset taas valitsivat Gylippoksen johtamaan Sisiliaan lähetettävää retkikuntaa, jonka tarkoitus oli auttaa Spartan sisilialaisia liittolaisia Ateenan lähettämää armeijaa vastaan. Ateenan joukot piirittivät Syrakusaa kahden vuoden ajan 415–413 eaa., mutta tuloksetta. Sotaretki päättyi täydelliseen epäonnistumiseen: Ateena menetti suuren osan laivastostaan ja koko maa-armeijan. Nikias teloitettiin ja Alkibiades pakeni vastustajan puolelle Spartaan. Sotavangit joutuivat orjatyöhön Syrakusan kaivoksiin. Peloponnesolaissodan seuraava vaihe oli vuoden 406 meritaistelu Arginusaissa.
Puhkupillit
Jyväskylän yliopiston puhallinorkesteri Puhkupillit on vuonna 1983 perustettu, Jyväskylän yliopiston yhteydessä toimiva puhallinorkesteri. Kokoonpanotyypiltään se on laskettavissa sinfonisten puhallinorkesterien joukkoon, vaikkei olekaan täysikokoinen lajityypin edustaja. Soittajisto koostuu Jyväskylän korkeakoulujen, pääosin Jyväskylän yliopiston, opiskelijoista. Orkesterin tunnusväreinä ovat keltainen ja musta. Puhkupillit soittaa tilaisuudesta riippuen taidemusiikkia, populaarimusiikkia, elokuvamusiikkia, lastenmusiikkia sekä tanssimusiikkia.
Puhkupillit järjestäytyi rekisteröidyksi yhdistykseksi vuonna 1988. Samasta vuodesta lähtien orkesteri on julkaissut keskeytyksettä neljä kertaa vuodessa ilmestyvää "Puhkusika"-lehteä. Perinteistä marssiohjelmistoa oltiin tähän mennessä korvattu uudemmilla suomalaisilla puhallinsävellyksillä sekä popmusiikkisovituksilla. Useat jäsenet ovat myös säveltäneet teoksia orkesterille. Vuosien varrella orkesterin riveissä ovat soittaneet mm. Aki Sirkesalo, Antti Kleemola, Jukka Viitasaari, Nikke Isomöttönen ja Tuomas Eerola.
Puhkupillit soittaa pääosin Jyväskylässä sekä Keski-Suomen alueella. Vuosittain toistuvia perinteitä ovat olleet mm. Ravintola Popparin konsertti talvella, vappukonsertit Jyväskylässä, kevätkonsertti, osallistuminen opiskelijapuhallinorkesterifestivaali Puhallukseen sekä joulukonsertti. Orkesteri on myös tehnyt ulkomaankiertueita, viimeksi Puolassa keväällä 2012.
Vuonna 2014 Puhkupillit saavutti uuden virstanpylvään saatuaan A-sarjan SM-hopeaa puhallinorkesterien SM-kilpailuissa Pietarsaaressa.
Unto Valtanen
Unto Aarne Valtanen (29. toukokuuta 1929 Helsinki – 28. helmikuuta 1989 Las Palmas, Kanarian saaret) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Helsingin metrotoimiston entinen toimitusjohtaja joka tuomittiin 1980-luvulla vankeuteen lahjusten ottamisesta.
Valtasen vanhemmat olivat linjatarkastaja, teknikko Aarne Nikolai Valtanen ja Aune Elisabeth Väänänen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1948 ja valmistui insinööriksi 1951 sekä diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1959.
Valtanen toimi Helsingin kaupungin liikennelaitoksen osastopäällikkönä 1959–1962 ja talousjohtajana 1963–1964. Hän oli kaupungin kanslian apulaistaiousarvio-päällikkönä 1965–1967, metrosuunnittelutoimiston johtajana 1968–1969 sekä Helsingin metron rakentamista varten perustetun metrotoimiston toimitusjohtajana vuodesta 1969. Valtanen erotettiin virasta elokuussa 1982 lahjusepäilyiden takia.
Helsingin metrotoimikunta tilasi vuonna 1974 sarjajunan prototyypin ja antoi jatkotilauksesta takuun ohittaen kaupunginvaltuuston. Vuonna 1976 metrotoimikunta ja Strömbergin ja Valmetin perustama Metrovaunut-yhtiö allekirjoittivat sopimuksen 13 kuusivaunuisen metrojunan valmistamisesta. Kauppahinta oli 345 miljoonaa markkaa, ja kauppa tehtiin metrotoimikunnan päätöksellä ohi kaupunginvaltuuston, ilman tarjouskilpailua ja asiakirjat julistettiin salaisiksi. Helsingin kaupunginjohtaja Teuvo Aura myönsi Metrovaunut-yhtiölle lainan vaunuja varten, ja metrotoimiston johtaja Unto Valtanen lupasi metrotoimiston hoitavan korot, jolloin kaupunki maksoi ulkopuolisille myöntämänsä velan korkoja itselleen.Louhivuori 2007, s. 10 Aura oli ylittänyt valtuutensa, mutta menettelystä ei myöhemmissä selvityksissä kuitenkaan nähty koituneen kaupungille varsinaista haittaa.
Lääninhallitus alkoi selvittää epäiltyjä toimivallan ylityksiä vuonna 1979. Poliisi ja kaupunginhallituksen asettama toimikunta selvittivät kaupunginjohtajan, kaupunginhallituksen, metrotoimikunnan sekä metrotoimiston johtajan osallisuutta päätöksiin ja rahankäyttöön liittyvissä epäselvyyksissä. Oikeudenkäyntisarjan lopputuloksena kaikki syytteet hylättiin. Metrotoimiston lahjusepäilyt johtivat erilliseen oikeuskäsittelyyn, jossa korkein oikeus totesi vuonna 1985 useiden henkilöiden syyllistyneen lahjusten ottoon. Metrotoimiston johtajan virasta pidätetty Unto Valtanen tuomittiin tuomittiin 23. lokakuuta 1987 lahjusten ottamisesta vuoden ja yhdeksän kuukauden ehdottomaan vankeuteen hänen otettuaan Siemens AG:ltä lahjuksina 80 000 Saksan markkaa ja moottoriveneen. Muiden kohdalla syytökset hylättiin vanhentuneina.
Valtanen kuoli helmikuussa 1989 ilmeisesti ruokamyrkytykseen ollessaan lomamatkalla Kanarian saarilla.
NHL-kausi 1964–1965
NHL-kausi 1964–1965 oli National Hockey Leaguen historian 48. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toe Blaken valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Chicago Black Hawksin otteluvoitoin 4–3. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 12. ja seuran koko historian 13. Stanley Cup -mestaruus.
Kaudella 1964–1965 pudotuspelien arvokkaimmalle pelaajalla myönnettävä Conn Smythe Trophy jaettiin ensimmäisen kerran, ja sen sai Canadiensin keskushyökkääjä Jean Béliveau. Pudotuspeleissä Béliveau teki 13 ottelussa 8 maalia ja antoi 8 maalin johtanutta syöttöä. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun hän toimi joukkueensa kapteenina sen saavuttaessa Stanley Cup -mestaruuden.
Runkosarjan pistepörssin ja Art Ross Trophyn voitti Chicago Black Hawksin Stan Mikita. Hän keräsi 70 ottelussa yhteensä 87 tehopistettä, joista 28 oli maaleja ja 59 syöttöpisteitä. Hart Memorial Trophy puolestaan myönnettiin Mikitan tavoin Chicagoa edustaneelle Bobby Hullille. Pudotuspeleissä Hull sijoittui pistepörssin kärkipaikalle tehtyään 14 ottelussa 17 tehopistettä, joista 10 oli maaleja ja 7 maaliin johtaneita syöttöjä. Parhaan tulokkaan palkinnon Calder Memorial Trophyn sai Detroit Red Wings -maalivahti Roger Crozier.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu."
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
 
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Nicklas Grönholm
Nicklas Grönholm on laulaja-lauluntekijä. Grönholm perusti vuonna 2002 suomalaista ja ulkomaalaista pop/rockia soittavan ”cover” yhtyeen. Vuonna 2010 ohjelmistoon tuli myös omat suomipop-kappaleet.
Pietarinkalat (heimo)
Pietarinkalat (Zeidae) on pietarinkalojen lahkoon kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä lämpimistä ja lauhkeista vesistä.
Varhaisimmat pietarinkalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu oligoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 2 sukua ja 5–6 lajia, muun muassa pietarinkala ("Zeus faber"), hopeapietarinkala ("Zenopsis conchifera") ja peilipietarinkala ("Zenopsis nebulosus"). Aikaisemmin tähän heimoon kuuluneita sukuja ja lajeja on sittemmin siirretty kuuluvaksi muihin heimoihin. Pietarinkalalajit ovat keskikokoisia kaloja, jotka voivat kasvaa tyypillisesti 22–90 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat korkea ja litteä ruumis, suuret silmät ja suu ja piikikäs selkäevä. Heimon kalat ovat suomuttomia tai suomut ovat hyvin pienet ja alkeelliset. Väriltään pietarinkalalajit ovat usein hopeanharmaita tai punertavia.
Pietarinkaloihin kuuluvia lajeja elää Atlantissa, Intian valtameressä ja Tyynessämeressä lämpimissä ja lauhkeissa vesissä lähellä pohjaa tyypillisesti 100–400 metrin syvyydessä. Heimon lajien ravinto koostuu muista kaloista, äyriäisistä ja mustekaloista. Monet pietarinkalalajeista ovat hyviä ruokakaloja.
Janne Hakulinen
Johan Henrik (Janne Heikki) Viljo Hakulinen (26. syyskuuta 1906 Terijoki – 28. helmikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen sosialidemokraatteihin kuulunut ammattiyhdistysjohtaja ja liikemies. Hän oli 1950-luvulla uranuurtaja ottaessan käyttöön markkinointi- ja mielipidetutkimukset työväenliikkeen piirissä.
Janne Hakulisen vanhemmat olivat kirvesmies, myöhemmin kauppias Heikki Hakulinen ja ompelija Serafiina Lappalainen. Hakulinen liittyi Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen (SDP) vuonna 1924 ja työskenteli vuodesta 1930 Suomen Liiketyöntekijäin liiton toimitsijana. Hän toimi liiton sihteerinä 1939–1946 ja puheenjohtajana 1946–1950. Hän oli SAK:n valtuuston jäsenenä vuodesta 1937, SAK:n työvaliokunnan jäsenenä 1942–1952 sekä toimi myös SAK:n tilintarkastajana. Hakulinen johti SDP:ssä 1950-luvun puolivälissä toiminutta ns. keskiluokkatoimikuntaa. Hakulisen toimistossa kokoontui 1950-luvulla "korkeat toverit" -niminen keskusteluryhmä, johon kuului SDP:n silloisen puheenjohtajan Emil Skogin ympärille ryhmittynitä poliitikkoja ja ammattiyhdistysjohtajia. Ryhmä perustettiin vastapainoksi puolueessa Väinö Leskisen johdolla toimieelle ns. "Bunkkeri"-ryhmälle.
Hakulinen perustamia yrityksiä olivat "mainostoimisto Yhteismainos", "Liikennemainos", "Kansan Elokuva", "Allotria-filmi", "Psykotyö"-nimellä toiminut mielipide- ja markkinatutkimuslaitos, "Kansan Pika-arpajaiset", "Työväentalojen Keskusliike" ja "Työväentalojen Keskusliitto" sekä "Ohjelmapalvelu". Nämä kaikki toimivat "Työväen Yhteisöjen Keskus" -nimisen yrityksen alla, ja yritysryhmää kutsuttiin epävirallisesti "Jannen konserniksi" tai "Jannen putiikiksi". Yritysten omistajiin kuuluivat SAK, TUL, SDP sekä Kulutusosuuskuntien Keskusliitto. Yritysryhmä joutui kuitenkin SDP:n puolueriidan takia konkurssiin 1962, ja tämän jälkeen Hakulinen perusti "Ohjelma-Apu"-nimisen yrityksen, joka välitti SEV-maista taiteilijoita esiintymään Suomeen.
Hakulinen oli Helsingissä SDP:n kaupunginvaltuutettuna 1948–1958, SDP:n opposition kaupunginvaltuutettuna 1959 ja TPSL:n kaupunginvaltuutettuna 1959–1968. Syksyllä 1955 Hakulinen oli mukana tekemässä aloitetta metron rakentamisesta Helsinkiin.
Hakulinen kuoli Helsingin lentoasemalla ollessaan palaamassa matkalta.
Ähtärin varikko
Ähtärin Varikko (lyhenne "ÄHTV"), entinen Ähtärin Asevarikko (ÄhtAseV), oli Puolustusvoimien itsenäinen varikko ja nykyinen Räjähdekeskuksen yksikkö Ähtärin Inhassa Etelä-Pohjanmaalla. Varikon päätehtävänä on hankkia, huoltaa, varastoida sekä jakaa räjähdemateriaalia. Varikko on nykyisin osa Puolustusvoimien Logistikkalaitokseen kuuluvaa Räjähdekeskusta tuotantotoiminnan ja 1. Logistiikkarykmenttiä varastoinnin osalta.
Varikosta tuli vuoden 2008 alussa Haapajärven Asevarikon sekä Parkanon ja Keuruun Pioneerivarikon tavoin Räjähdelaitoksen osasto . Räjähdelaitoksen esikunta sijoittui Inhaan.
Vuoden 2013 alusta lukien varikko on ollut osa uutta Räjähdekeskusta.
Varikkoon kuuluu myös Palolammen varastoalue ja sen yhteydessä toimiva massaräjäytysalue ammusten tuhoamiseksi.
Varikko työllistää yli 130 henkeä. Varikon päällikkö vuonna 2013 on insinöörimajuri Pentti Rinne. Aikaisempia päälliköitä ovat olleet mm.Varikko on perustettu 1.2.1940 nimellä Ampumatarvikevarikko 8 Ähtärin Inhan kylään, Myllymäelle menevän maantien ja Väliveden väliselle alueelle. Ensimmäisenä päällikkönä toimi sotilasvirkamies Arvo Rinta-Kanto
Varikon aikaisemmat nimet ovat olleet:Keskusvarikko 4:n aikakautena varikkoon kuului Elänlääkintävarikko, joka siirtyi Parkanoon 1949. Suurimmillaan 1945 varikon vahvuus oli yli 400 henkeä.
Varikon ensimmäinen tehtävä oli ampumatarvikkeiden varastointi ja huoltaminen.
Sodan jälkeen varikko teki myös asehuoltoja. Asehuoltola lakkautettiin 1976 ja varikon päätehtäväksi tulivat ampumatarvikkeiden huoltaminen ja tuotantotehtävät. Puolustusvoimien tarvitsemat savut tehtiin Inhassa vuosina 1969–1973. Varikosta muodostui koulutusampumatarvikkeiden jakotoiminnasta vastaava yksikkö.
Vuonna 1966 varikon alueeseen liitettiin Palolammen varastoalue, jonka käyttöönoton jälkeen varikon varastointikapasiteetti kasvoi huomattavasti. Patruunoiden ja muiden pienräjähteiden hävittämistä varten rakennettiin varikolle hävittämislaitos 1980-luvulla.
Puolustusvoimien Materiaalilaitoksen perustamisen 1993 jälkeen varikon päätehtäviksi muodostuivat edelleen koulutusampumatarvikkeiden jako joukoille, ampumatarvikkeiden huolto- ja tuotantotoiminta sekä räjähteiden hävittäminen.
NHL-kausi 1963–1964
NHL-kausi 1963–1964 oli National Hockey Leaguen historian 47. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti kolmannen kerran peräkkäin Punch Imlachin valmentama Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–3.
Runkosarjan pistepörssin ja Art Ross Trophyn voitti Chicago Black Hawksin Stan Mikita. Hän keräsi 70 ottelussa 89 tehopistettä, joista 39 oli maaleja ja 50 syöttöpisteitä. Hart Memorial Trophy puolestaan myönnettiin Montreal Canadiensia edustaneelle Jean Béliveaulle. Pudotuspelien pistepörssin ykkönen oli Detroit Red Wingsin Gordie Howe. Hän teki 14 pudotuspeliottelussa yhteensä 19 tehopistettä, joista 9 oli maaleja ja 10 maaliin johtaneita syöttöjä.
Parhaaksi puolustajaksi ja James Norris Memorial Trophyn saajaksi arvostettiin Chicago Black Hawksin Pierre Pilote. Parhaan tulokkaan palkinnon Calder Memorial Trophyn sai puolestaan Canadiensin Jacques Laperrière.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu."
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
 
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Clarke Scholtz
Clarke Burton Scholtz (12. helmikuuta 1912 Lobatse – 20. helmikuuta 1989 Pretoria) oli eteläafrikkalainen keskipitkän matkan juoksija. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja putosi ensimmäisellä kierroksella sekä miesten 800 metrin että 1 500 metrin juoksussa. Scholtz toimi olympialaisissa maansa lipunkantajana.
Schalk Booysen
Schalk David Booysen (22. elokuuta 1927 Pretoria – 1. toukokuuta 2011 Pretoria) oli eteläafrikkalainen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä ja pääsi miesten 200 metrin juoksussa toiselle kierrokselle. 400 metrin juoksussa hän putosi ensimmäisessä kierroksessa. Booysen toimi Helsingin olympialaisissa maansa lipunkantajana. Hän kilpaili myös Brittiläisen imperiumin kisoissa 1950.
Mickey Coll
Miguel Ángel "Mickey" Coll Dulievre (12. helmikuuta 1951 San Juan, Puerto Rico – 23. joulukuuta 1972 Barceloneta, Puerto Rico) oli puertoricolainen koripalloilija. Hän kuului hopeaa Pan-Amerikan kisoissa vuonna 1971 saaneeseen joukkueeseen. Hän kuului Puerto Ricon joukkueeseen myös vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä.
Mäntyvaaran ravirata
Mäntyvaaran ravirata sijaitsee Rovaniemellä noin viisi kilometriä kaupungin keskustan länsipuolella. Se on yksi Suomen 19 maakunnallisesta raviradasta. Mäntyvaara on kolmas Rovaniemellä toimiva ravirata ja se rakennettiin vuosina 1978–1979. Avajaiskilpailut järjestettiin maaliskuussa 1979.
Mäntyvaaran raviradan vuotuiset päätapahtumat olivat juhannuksena järjestettävät kaksipäiväiset ravit, jotka huipentuivat sunnuntaiseen Toto75-kierrokseen, nykyisin ei juota kuin yhtenä päivänä eikä edes joka vuosi sekä elokuussa juostava suomenhevosten suurkilpailu Kirppu-ajo. Vuodesta 2011 lähtien on Mäntyvaaran omistava Rovaniemen Ravirata Oy ollut mukana järjestämässä Levijärven jäällä juostuja jääraveja. Jääraveja ei ole pystytty järjestämään viime vuosina heikon jäätilanteen takia.
Mäntyvaaran raviradalla järjestetty kuniinkuusravit 2004 ja seuraavat tulossa 2018.
NHL-kausi 1962–1963
NHL-kausi 1962–1963 oli National Hockey Leaguen historian 46. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti toisen kerran peräkkäin Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–1.
Runkosarjan pistepörssin, Art Ross Trophyn ja Hart Memorial Trophyn voitti Detroit Red Wingsin Gordie Howe. Hän keräsi 70 ottelussa yhteensä 86 tehopistettä, joista 38 oli maaleja ja 48 syöttöpisteitä. Howe voitti myös pudotuspelien pistepörssin tehtyään 11 ottelussa 16 tehopistettä, joista 7 oli maaleja ja 9 maaliin johtaneita syöttöjä. Myös Howen tavoin Detroitia edustanut Norm Ullman keräsi pudotuspeleissä 16 tehopistettä. Ullmanin tehot muodostuivat 4 maalista ja 12 maalin johtaneesta syötöstä.
Parhaaksi tulokkaaksi ja Calder Memorial Trophyn saajaksi arvostettiin Toronto Maple Leafsin Kent Douglas. Parhaalle puolustajalle annettava James Norris Memorial Trophy puolestaan myönnettiin Chicago Black Hawksin Pierre Pilotelle.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu."
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
 
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Daltonit (televisiosarja)
Daltonit (ranska. "Les Dalton") on ranskalainen animaatiosarja vuodelta 2010, jonka päähahmoina toimivat Morrisin ja René Goscinnyn "Lucky Luke"-sarjakuvissa esiintyvät Daltonin veljekset.
Sarja kertoo surkuhupaisista Daltonin veljeksistä Joesta, Jackistä, Williamista & Averellista, joiden ryöstöretket päätyvät aina vankilaan, mutta vapauden kaipuu on sammumaton. Luvassa on toinen toistaan ovelampia pakoyrityksiä, mutta aina joku tunaroi ratkaisevalla hetkellä. Mukana toiminnassa häärää vankilan vahtikoira Rantanplan, jolla ei ole hajuakaan, ketä pitäisi vahtia ja miksi.
Lucky Luke ei itse varsinaisesti esiinny sarjassa, mutta häneen viitataan parissa jaksossa.
Ensimmäisellä tuotantokaudella sarjaa tehtiin 78 jaksoa ja toisella 114 jaksoa.
Suomessa sarjan ensimmäistä tuotantokautta esitettiin ensi kerran Sub Juniori -maksukanavalla vuosina 2009–2010. Jaksot esitettiin uusintoina MTV3 Juniorilla, MTV3:lla ja Subilla vuosina 2011–2015.
Toisen tuotantokauden jaksoja alettiin esittää MTV Juniorilla syyskuussa 2015.
Alkuperäiset:
Suomenkieliset:
Sarjan suomenkielisen tunnuslaulun esittää Joona Kortesmäki.
Nabil Madi
Nabil Madi (; s. 9. kesäkuuta 1981) on algerialainen keskipitkän matkan juoksija. Hän putosi vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa miesten 800 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä viidenneksi. Kesäolympialaisissa 2008 Pekingissä hän ylsi 800 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 1:45.96. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä siinä on 1:44.54 (2007).
Madi myös sijoittui 800 metrin juoksussa neljänneksi yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2006.
Antti Jokela (jääkiekkoilija)
Antti Jokela (s. 7. toukokuuta 1981 Rauma) on entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti. Jokela edusti urallaan SM-liigassa Rauman Lukkoa ja Porin Ässiä, Elitserienissä Timrå IK:ta ja Brynäs IF:ää. Jokela oli Carolina Hurricanesin 237. varaus vuoden 1999 varaustilaisuudessa, mutta hän ei koskaan pelannut seurassa.
Toivakan asevarikko
Toivakan Asevarikko (lyhenne "ToiAseV") oli Puolustusvoimien itsenäinen varikko ja nykyinen varasto-osasto Toivakassa Keski-Suomessa. Varikon päätehtävänä on ampumatarvikkeiden huoltaminen ja varastointi.
Vuoden 2008 alusta lukien taka-Toivakassa sijaitseva varikko on ollut osa Itä-Suomen Huoltorykmenttiä. Puolustusvoimien Materiaalilaitokseen se liitettiin 1.1.1993.
Varikon päällikkönä ovat toimineet mm.
- insinöörieverstiluutnantti Pentti Kauppinen
- majuri Vesa Kouhia ja
- majuri (everstiluutnantti 1999) Olli-Matti Salminen 1997 -.
Varikko on perustettu vuonna 1941 Nastolan Uuteenkylään. Tuolloin varikon kansanomainen nimitys oli Uudenkylän Asevarikko.
Toivakkaan varikko siirtyi 1976.
Varikon aikaisemmat nimet ovat olleet:
- Ampumatarvikevarikko 9 (ATV9) 1941-1945
- (Uusikylän) Keskusvarikko 2 1945-1952
- Asevarikko 2 1952-1992