hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
The Beatles in Mono
The Beatles in Mono on The Beatles -yhtyeen vuonna 2009 julkaistu yhdentoista albumin boksi, joka sisältää yhtyeen Britanniassa vuonna 1963–1968 julkaistut studiolevyt monoversioina. Lisäksi sillä on Yhdysvalloissa ilmestynyt albumi "Magical Mystery Tour" sekä erillinen kokoelma, "Mono Masters". Boksi julkaistiin sekä CD- että vinyyliversiona. "The Beatles in Mono" -boksia mainostettiin alun perin ”rajoitettuna” painoksena, eikä siihen kuuluvia monolevyjä myydä yksittäisinä.
Boksista puuttuu albumi "Yellow Submarine", sillä kyseisen levyn monoversio perustui stereoversioon, eikä siten ollut varsinainen erillinen monomiksaus. Beatlesin kaksi viimeistä studioalbumia, "Abbey Road" ja "Let It Be", julkaistiin ainoastaan stereoversioina.
Tadese Tola
Tadese Tola (s. 31. lokakuuta 1987) on etiopialainen kestävyysjuoksija.
Tola saavutti Moskovan MM-kilpailuissa 2013 pronssia maratonilla ajalla 2.10.23. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän oli 10 000 metrillä kolmastoista. Hän sai Algerin Afrikan kisoissa 2007 hopeaa 10 000 metrillä ajalla 27.28,08.
Tola sijoittui maantiejuoksun MM-kilpailuissa Debrecenissä 2006 seitsemänneksi ja sai joukkuekilpailussa pronssia.
Tola oli maastojuoksun MM-kilpailuissa seitsemäs Mombasassa 2007. Ammanissa 2009 hän sijoittui 17:nneksi ja saavutti joukkuekilpailussa hopeaa. Nuorten sarjassa hän oli Fukuokassa 2006 kymmenes ja sai joukkuehopeaa.
Tola voitti Pariisin maratonin 2010 ajalla 2.06.41 ja sijoittui toiseksi 2013. Hän voitti Pekingin maratonin 2013. Hän sijoittui 2014 Tokion maratonilla toiseksi ja voitti Varsovan maratonin.
Dirk Schuster
Dirk Schuster (s. 29. joulukuuta 1967) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Joulukuusta 2017 lähtien hän on toiminut SV Darmstadt 98:n päävalmentajana.
Schuster hankki jalkapallo-oppinsa FC Karl-Marx-Stadtin juniorijoukkueissa ja voitti vuonna 1986 DDR:n junioriliigan mestaruuden seuran II-joukkueen paidassa. Läpimurtonsa edustusjoukkuetasolla Schuster Sachsenring Zwickaussa, jossa pelasi syyskauden 1987. Tammikuussa 1988 hän siirtyi 1. FC Magdeburgiin, jossa pelasi puolitoista kautta DDR-Oberligassa.
Vuonna 1990 Schuster siirtyi Eintracht Braunschweigiin, jossa pelasi 2. Bundesliigaa. Menestyksekkäimmät pelivuotensa Schuster edusti Karlsruhea, jonka edustusjoukkueessa hän urakoi vuosina 1991–1997 yli 160 liigaottelua. KSC:n kanssa Schuster pääsi myös europeleihin ja oli mukana "Wunder am Wildparkin" joukkueessa, joka murskasi Valencian UEFA Cupissa vuonna 1993.
Jätettyään KSC:n vuonna 1997 Schuster jatkoi vielä peliuraansa ja edusti 2000-luvun taitteessa useita eri seuroja, mutta vailla mainittavaa menestystä. Hän lopetti pelaajauransa kaudella 2006/07 ASV Durlachin pelaajavalmentajana.
Maajoukkuetasolla Schuster edusti DDR:n maajoukkuetta sekä junioritasolla että A-maajoukkueessa. Hän oli mukana voittamassa alle 198-vuotiaiden Euroopan mestaruutta vuonna 1986 ja alle 20-vuotiaiden MM-pronssia vuotta myöhemmin. DDR:n A-maajoukkueessa hän pelasi neljä maaottelua vuonna 1990. Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Schuster edusti maajoukkuetta kolmessa ottelussa vuosina 1994–1995. Valmennusuransa Schuster aloitti kesällä 2006 ASV Durlachin pelaajavalmentajana. Hän opiskeli valmentajantutkinnon Kölnin urheiluakatemiassa, josta valmistui vuonna 2007 muun muassa yhdessä Viktor Skrypnykin ja Jos Luhukayn kanssa. Schusterin valmennusura jatkui kesällä 2009 Stuttgarter Kickersin peräsimessä. Hän luotsasi seuraa Regionalligassa ja pesti huipentui sarjan voittoon sekä nousuun 3. Ligaan kauden 2011/12 päätteeksi. Sarjatasoa ylempänä menestys jäi kuitenkin heikoksi ja seura erotti Schusterin marraskuussa 2012.
Pian Kickers-potkujensa jälkeen, aivan joulukuun 2012 lopussa Schusterista tuli SV Darmstadtin päävalmentaja. Schusterin johdolla Darmstadt on tehnyt noususuhtaista tulosta. Vuonna 2013 seura voitti Hessenin cupin ja kaudella 2013/14 seura juhli nousua 2. Bundesliigaan voitettuaan DSC Arminia Bielefeldin nousukarsinnoissa. Menestys jatkui kaudella 2014/15, kun Schuster luotsasi Darmstadtin yllättäen sarjakakkosena historiallisesti Bundesliigaan. Kauden jälkeen seura teki Schusterin kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen. Darmstadtin debyyttikausi 2015/16 Bundesliigassa sujui kohtalaisesti ja joukkue onnistui säilyttämään pääsarjapaikkansa kahden pisteen erolla putoamisviivaan. Kauden jälkeen Schuster siirtyi kolmivuotisella sopimuksella FC Augsburgin päävalmentajaksi.
Schusterin pesti Augsburgissa jäi lyhyeksi. Joukkueen kausi Bundesliigassa alkoi heikosti, kun se voitti vain kolme pelaamistaan 14 ottelusta syyskaudella. Lopulta seurajohto erotti Schusterin tehtävistään joulukuun puolivälissä 2016.
Joulukuussa 2017 Schuster palasi 2. Bundesliigan putoamiskamppailuun vajonneen SV Darmstadt 98:n päävalmentajaksi.
Lännetär (Astoria)
Lännetär-nimellä on Oregonin Astoriassa ilmestynyt kaksi amerikansuomalaista sanomalehteä.
Astorian ensimmäisen "Lännettären" perustivat Adolf Riippa, Alex Ketonen ja Jacob E. Saari vuonna 1891. Kerran viikossa ilmestynyt lehti osoittautui kannattamattomaksi, ja vuonna 1893 se siirrettiin Wisconsinin Superioriin, jossa sen nimeksi muutettiin "Siirtolainen".
Toisen "Lännettären" perustivat vuonna 1897 J. A. Atrain ja J. A. Harpet. Sen julkaisijana toimi Lannetar Publishing Company ja toimittajana Harpet. Myöhemmin "Lännetär" siirtyi Chas C. C. Rosenbergin omistukseen. Vuonna 1900 sen toimittajana oli V. E. Bergman ja kahta vuotta myöhemmin Rosenberg yksin. Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikki oli vajaat 1 600 kappaletta vuonna 1899. "Lännetär" lienee lakannut vuonna 1904, mutta sen seuraajaksi perustettiin vuonna 1905 "Lännen Uutiset". Lännettären kilpailijana ilmestyi vuosina 1901–1902 E. Bergmanin ja E. Hukkasen perustama "Tyynenmeren Sanomat".
HMS Agincourt (1817)
HMS Agincourt oli Kuninkaallisen laivaston vuonna 1817 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 6. tammikuuta 1812 Plymouthin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi syyskuuhun 1815 Thomas Roberts ja sen jälkeen Edward Churchill. Sen köli laskettiin toukokuussa 1813 ja alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1817. Alus valmistui huhtikuussa, jolloin se sijoitettiin reserviin. Aluksen valmistuskustannukset olivat 85 720 puntaa sisältäen takiloinnin ja varustamisen.
Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1842, jolloin se sijoitettiin Itä-Intian asemalle. Alus muutettiin elokuusta 1833 helmikuuhun 1836 koululaivaksi Plymouthissa. Se palautettiin palvelukseen tammikuussa 1848.
Alus nimettiin Amiraliteetin 29. huhtikuuta 1865 antamalla määräyksellä "HMS Vigoksi". Siitä tehtiin kolerasairaala toukokuussa 1866 ja alus sijoitettiin 1870 vastaanottoalukseksi Plymouthiin. Alus myytiin lokakuussa 1884 Castle & Sonsille ja se romutus Charltonissa saatiin päätökseen 5. tammikuuta 1885.
HMS Agincourt (1796)
HMS Agincourt oli Kuninkaallisen laivaston vuonna 1796 vesillelaskettu 64-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Itä-Intian komppania tilasi aluksen Blackwallista Perry & Companyltä. Se laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1796 "Earl Talbotina". Laivasto lunasti aluksen samana vuonna.
Alus osallistui Egyptin retkeen 8. maaliskuuta - 2. syyskuuta 1801.
Alus muutettiin heinäkuusta lokakuuhun 1810 Chathamissa 28-tykkiseksi kuljetusalukseksi ja se otettiin palvelukseen kesäkuussa 1810 kuljetusaluksena. Se nimettiin 6. tammikuuta 1812 "HMS Bristoliksi". Heinäkuussa 1812 alus oli Välimerellä päällikkönään John Thompson. Aluksen siirryttyä Pohjanmerelle sen päällikkönä oli George Wyndham aina vuoteen 1813. Alus valtasi 21. maaliskuuta 1813 kaappari "La Petite Louisen". Alus myytiin 4 510 punnalla 15. joulukuuta 1814.
Lännetär (täsmennyssivu)
Lännetär voi tarkoittaa seuraavia asioita:
HMS America (1810)
HMS America oli Kuninkaallisen laivaston vuonna 1810 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 22. elokuuta 1807 Blackwallista Perry, Wells & Greeniltä. Sen köli laskettiin tammikuussa 1808 ja alus laskettiin vesille 21. huhtikuuta 1810. Alus valmistui 11. kesäkuuta Woolwichin telakalla, mistä se siirrettiin 9. kesäkuuta 1811 Sheernessiin. Aluksen valmistuskustannukset olivat 57 456 puntaa ja sen lisäksi takilointi ja varustaminen Woolwichissa 14 529 puntaa. Aluksen varustaminen siirtoa varten maksoi 2 778 puntaa ja Sheernessissä varustaminen maksoi 16 659 puntaa.
Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1811 päällikkönään Thomas Ussher ja se lähti 4. syyskuuta Välimerelle. Aluksen päällikkönä oli 1812-1814 Josias Rowley. Alus tuhosi tai valtasi 10. toukokuuta 1812 Laiguegliassa kohtaamansa Ranskan laivaston saattueen. Alus sijoitettiin Genovaan huhtikuussa 1813 ja se poistettiin palveluksesta lokakuussa 1814.
Alus huollettiin marraskuusta 1814 huhtikuuhun 1815 Plymouthissa, jonka jälkeen se makasi ankkurissa. Maaliskuusta 1827 huhtikuuhun 1835 alukselta poistettiin Plymouthissa ylempi tykkikansi ja se muutettiin 50-tykkiseksi neljännen luokan alukseksi. Työn lopulla aluksen kansi katettiin, minkä jälkeen se ankkuroitiin majoitusalukseksi. Alus varustettiin helmikuusta kesäkuuhun 1844 Plymouthissa meripalvelukseen ja se palautettiin palvelukseen helmikuussa 1844 Tyynellemerelle, mistä se palasi lokakuussa 1847 Plymouthiin. Alus ankkuroitiin.
Alus varustettiin maaliskuussa 1864 maalilaivaksi Plymouthissa ja se siirrettiin myöhemmin Portsmouthiin, missä alusta käytettiin helmikuussa 1867 torpedokokeissa. Amiraliteetin 27. kesäkuuta tekemällä päätöksellä alus romutettiin Portsmouthissa ja työ saatiin päätökseen 6. helmikuuta 1869.
HMS Anson (1812)
HMS Anson oli Kuninkaallisen laivaston vuonna 1812 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 2. marraskuuta 1807 Paullista läheltä Hullia Thomas Steemsonilta. Sen köli laskettiin maaliskuussa 1808 ja alus laskettiin vesille 11. toukokuuta 1812. Alus valmistui 11. elokuuta 1812 Portsmouthissa. Aluksen valmistuskustannukset olivat 56 004 puntaa ja lisäksi varustaminen maksoi 7 404 puntaa.
Alus sijoitettiin 1812 reserviin. Sen pohja kuparoitiin helmikuussa 1815 ja se oli huollettavana syyskuussa 1831 Portsmouthissa, jolloin alus varustettiin tilapäissairaalaksi. Alus oli 1834 Leithissä ja 1837 Stangate Creekissä.
Alus muutettiin toukokuusta elokuuhun 1843 vankilaivaksi Chathamissa. Se kuljetti 499 vankia Australiaan Hobartiin vuonna 1844 viipyen seitsemän vuotta Australian vesillä naisvankien sijoituspaikkana. Alus romutettiin 1851 Hobartissa.
HMS Armada (1810)
HMS Armada oli Kuninkaallisen laivaston vuonna 1810 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 21. lokakuuta 1806 Isaac Blackburnilta Turnchapelista. Sen köli laskettiin helmikuussa 1907 ja alus laskettiin vesille 22. maaliskuuta 1810. Alus valmistui 27. syyskuuta Plymouthissa, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 56 890 puntaa. Lisäksi aluksen takilointi ja varustaminen Plymouthissa maksoivat 33 174 puntaa.
Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1810 päällikkönään Adam M'Kenzie ja se sijoitettiin Texeliin. Tammikuussa 1812 aluksen päälliköksi tuli Charles Grant. Se lähti 10. maaliskuuta Välimerelle. Alus oli Plymouthissa reservissä syyskuusta marraskuuhun 1814 ja telakalla huhtikuusta 1815 tammikuuhun 1816.
Alus sijoitettiin huhtikuussa 1844 ruutiproomuksi Keyham Pointiin, mistä se vapautui "HMS Conquerorin" ottaessa tehtävän vastaan 12. marraskuuta 1862. Se myytiin 27. toukokuuta 1863 Marshallille Plymouthiin.
Swiftsure-luokka (linjalaiva)
Swiftsure-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden aluksen muodostama 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaivaluokka, jonka suunnitteli Sir John Henslow.
Aluksen kummallakin tykkikannella oli kaksikymmentäkahdeksan tykkiä, alemmalla 32 naulan ja ylemmällä 18 naulan tykkejä. Puolikannella oli neljä 18 naulan tykkiä ja kymmenen 32 naulan karronadia. Lisäksi etukannella oli kaksi 18 naulan tykkiä ja kaksi 32 naulan karronadia ja takakannella kuusi 18 naulan karronadia.
Henk de Jong
Henk de Jong (s. 27. elokuuta 1964) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen amatööripelaaja.
De Jongin oma pelaajaura keskittyi amatöörisarjoihin. Valmentajaksi hän siirtyi jo kolmikymppisenä, kun hänestä tuli vuonna 1994 Drachster Boysin päävalmentaja. De Jong valmensi pitkään amatöörijoukkueita sekä toimi apuvalmentajana Heracles Almelossa, FC Groningenissa ja marraskuusta 2010 SC Cambuurissa. Päävalmentajadebyyttinsä hän teki maaliskuussa 2013, kun hän nousi Alfons Artsin seuraajaksi Cambuurin peräsimeen. Kesällä hän palasi apuvalmentajaksi Dwight Lodewegesin noustua seuran päävalmentajaksi.
Huhtikuussa 2014 Lodeweges jätti tehtävänsä ja de Jongista tuli toistamiseen Cambuurin päävalmentaja. De Jongin johdolla Cambuur säilytti kaudella 2014/15 sarjapaikkansa sijoituttuaan Eredivisiessä kahdenneksitoista. De Jong erosi päävalmentajan tehtävästä helmikuun alussa 2016, kun Cambuur oli juuttunut Eredivisien toiseksi viimeiseksi.
Antichristus Ex Utero
Antichristus Ex Utero on puolalaisen black metal -yhtye Witchmasterin viides studioalbumi. Se julkaistiin 28. lokakuuta 2014 levymerkillä Osmose Productions.
Lännen Uutiset
Lännen Uutiset oli Oregonin Astoriassa vuosina 1905–1913 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Useita amerikansuomalaisia lehtiä toimittanut Fred Karinen perusti "Lännen Uutiset" edellisenä vuonna lakanneen "Lännettären" jatkajaksi. Sen toimittajana työskenteli Kalle Haapakoski. Karisen kuoltua vuonna 1909 lehden omistajat ja toimittajat vaihtuivat moneen kertaan. Sosialistisen "Toverin" kanssa kilpaillut "Lännen Uutiset" oli poliittisesti neutraali ja noudatteli lähinnä mainostajiensa näkökantoja. Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikiksi ilmoitettiin 4 700 kappaletta vuonna 1910.
Samanniminen J. W Lähteen ja Otto Massisen lehti ilmestyi Wyomingin Rock Springsissä vuonna 1896. Oke Zatterlowin "Lännen Uutiset" ilmestyi Astoriassa vuosina 1946–1951.
Ten Horns – Ten Diadems
Ten Horns – Ten Diadems on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin kokoelma-albumi. Se julkaistiin kesäkuussa 2002 levymerkillä Moonfog Productions.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Satyr Wongraven.
Maurice de Vlaminck
Maurice de Vlaminck (4. huhtikuuta 1876, Pariisi – 11. lokakuuta 1958) oli ranskalainen, flaamilaissyntyinen, ekspressionistinen itseoppinut taidemaalari ja graafikko, fauvismin perustajia. Aluksi de Vlaminck oli yksi Matissen piirin fauvisteista. Uransa alkuvaiheessa hän maalasi usein kirpeän puhtailla väreillä maisemia ja Pariisia. 1910-luvulta lähtien hän maalasi rakenteellisesti kiinteämmin kuin aiemmin mutta edelleen iskevästi ja ekspressionistisesti. De Vlaminckin töissä on vaikutteita van Goghilta ja Cézannelta sekä mustaihoisten taiteesta. Hän kehitti Varsinkin hänen maisemakuvissaan esiintyy romanttista, pateettista luonnonelämystä. Niistä yksi on Ateneumissa. Hän teki myös litografioita ja kirjankuvituksia.
De Vlaminck oli myös runoilija ja romaanikirjailija. Hän julkaisi myös muistelmateoksen "Tournant dangereux" (1929).
Barotseland
Barotseland on alue Keski-Afrikassa. Pääasiassa se sijaitsee Länsi-Sambiassa, mutta se levittäytyy myös Namibian, Angolan, Zimbabwen ja Botswanan alueille. Barotselandissa asuu eri lähteiden mukaan 3,5–5,2 miljoonaa asukasta. Merkittävimmät kielet ovat lozi ja englanti. Barotseland on lozien kotialuetta. Barotseland oli oma valtionsa pitkään, kunnes se joutui osaksi brittien imperiumia 1800-luvulla. Nykyään sen hallinto on osa Sambian hallintoa.
Live at the Opera
Live at the Opera on norjalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Satyriconin livealbumi, joka äänitettiin Oslon oopperatalolla yhdessä Norjan kansallisoopperan kuoron avustuksella. Albumi julkaistiin 1. toukokuuta 2015 levymerkillä Napalm Records.
Kauhukeittiö (1. tuotantokausi)
Kauhukeittiö on yhdysvaltalainen televisioformaatti, jossa Gordon Ramsay etsii uutta ravintolapäällikköä tulevaan ravintolaansa. Kaudella 1 ohjelman voittaja pääsi johtamaan losangelesilaista miljardin dollarin ravintolaa Tatoua. Kausi esitettiin Yhdysvalloissa FOX-kanavalla 30. toukokuuta – 1. elokuuta 2005.Ensimmäisellä kaudella osallistujia ei jaettu sukupuolen mukaan, jota on suoritettu kaudesta 2 lähtien.
Michael Wrayn joukkue
Ralph Paganon joukkue
Yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailut 2006
Vuoden 2006 yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailut käytiin 9. elokuuta – 13. elokuuta Bambousissa, Mauritiuksessa.
Kotiin takaisin
Kotiin takaisin ("A Place to Call Home") on australialainen draamasarja. Sarjan tapahtumat sijoittuvat 1950-luvun Australiaan, kun vuosia ulkomailla viettänyt sairaanhoitaja Sarah Adams palaa entiseen kotimaahansa ja tutustuu varakkaaseen Bligh’n perheeseen.
Sarjan pääroolissa on Marta Dusseldorp, joka esittää päähenkilöä Sarah Adamsia. Sarjan muita päähenkilöitä ovat Bligh’n perheen isoäiti Elizabeth (Noni Hazlehurst), isä George (Brett Climo), tytär Anna (Abby Earl), poika James (David Berry) ja tämän vaimo Olivia (Arianwen Parkes-Lockwood). Muita keskeisiä hahmoja ovat muun muassa perhetuttu Regina Standish (Jenni Baird) ja tohtori Jack Duncan (Craig Hall).
Australiassa sarjasta on esitetty viisi tuotantokautta, viides tuotantokausi esitettiin vuonna 2017 ja kuudes, samalla viimeinen tuotantokausi esitetään 19.9.-21.10.2018. Suomessa kuudes tuotantokausi esitetään lähes tuoreeltaan, 12.10.2018 alkaen . Sarjan ensimmäistä tuotantokautta vuonna 2013 seurasi noin 1,5 miljoonaa katsojaa, ja se oli Australian katsotuin draamasarja. Suomessa sarjan esittäminen aloitettiin Yle TV1:llä 30. joulukuuta 2015, ja kanava esitti sarjasta ensimmäisen ja toisen kauden joulu-tammikuussa 2016 ja kolmannen ja neljännen kauden syksyllä 2016. Viides kausi alkaa Suomessa 4. tammikuuta 2018.
Sarja on ollut myös Suomessa hyvin suosittu, ja esimerkiksi 13. joulukuuta 2016 esitetty jakso keräsi keskimäärin 831 000 katsojaa, tavoittavuus jaksolla oli peräti 1 090 000 katsojaa.
Sarjan tapahtumat käynnistyvät vuonna 1953, kun sairaanhoitaja Sarah Adams palaa ristiriitaisin tuntein entiseen kotimaahansa Australiaan. Edelliset parikymmentä vuotta Sarah on viettänyt sodanaikaisessa ja -jälkeisessä Euroopassa, viimeisimmäksi Lontoossa. Perillä Australiassa Sarahin äiti ei halua tavata vuosia poissa ollutta ja juutalaiseksi kääntynyttä tytärtään eikä Sarah aio palata takaisin Eurooppaan, jossa hänellä ei ole enää mitään jäljellä.
Kotimatkan aikana Sarah tutustuu varakkaaseen Bligh'n perheeseen, jolla on Sarahin tavoin murheita ja salaisuuksia kannettavanaan. Sarah päätyy työskentelemään paikalliseen sairaalaan ja asumaan perheen kanssa samaan kylään, jossa Bligheillä on kartano.
Tero Kilpeläinen
Tero Kilpeläinen (s. 7. syyskuuta 1960 Helsinki) on suomalainen matemaatikko ja professori. Hän on toiminut matematiikan professorina Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2003.
Tero Kilpeläinen väitteli tohtoriksi 1986 Jyväskylän yliopistossa. Väitöskirjan nimi oli "Homogeneous and Conformally Invariant Variational Integrals" ja sen ohjaajana toimi professori Olli Martio. Hän on toiminut tutkimusavustajana Helsingin yliopistossa ja sittemmin erilaisissa opetus- ja tutkimusviroissa Jyväskylän yliopiston matematiikan ja tilastotieteen laitoksella. Lisäksi hän on työskennellyt Suomen Akatemian tutkijana sekä vierailevana tutkijana Bonnin ja Indianan yliopistoissa sekä Mittag-Leffler -instituutissa.
Jyväskylän yliopistossa toimi 2002–2007 yhteistyössä Helsingin yliopiston kanssa Suomen Akatemian nimeämä Geometrisen analyysin ja matemaattisen fysiikan huippututkimusyksikkö. Yksikön johtajana toimi Helsingin yliopiston matematiikan professori Pertti Mattila. Tero Kilpeläinen johti yksikössä potentiaaliteorian ja osittaisdifferentiaaliyhtälöiden tutkimusryhmää.
Huhtikuussa 2003 Kilpeläinen nimitettiin Jyväskylän yliopistoon matematiikan professoriksi erikoisalanaan analyysi.
Tutkimus- ja opetustyön ohella Kilpeläinen on ottanut aktiivisesti osaa Jyväskylän yliopiston hallintoon matematiikan laitoksella ja matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa. Hän kuuluu tiedekunnan johtoryhmään. Laitoksella hän kuuluu opetuksen kehittämisryhmään ja laatutyöryhmään.
Kilpeläinen valittiin Jyväskylän yliopistossa toimikaudeksi 2014–2017 matematiikan ja tilastotieteen laitoksen johtajaksi.
Tero Kilpeläisen tutkimus matemaatikkona keskittyy pääasiallisesti matemaattiseen analyysiin. Kilpeläisen päätutkimusalat ovat epälineaariset osittaisdifferentiaaliyhtälöt ja potentiaaliteoria. Hän on tutkinut mm. Sobolevin avaruuksia metrisissä mitta-avaruuksissa.
Professori Kilpeläinen on kansainvälisesti arvostettu matematiikan asiantuntija ja hän on tehnyt yhteistyötä useiden kansallisten ja kansainvälisten organisaatioiden kanssa. Hän on toiminut mm. Suomen Akatemian, Yhdysvaltain tiedeakatemian ja Tšekin tiedeakatemian asiantuntijana.
Tero Kilpeläinen on uransa aikana laatinut useita matematiikan alalla tieteellisiä artikkeleita, joita on julkaistu kansainvälisissä julkaisuissa. Lisäksi hän on tehnyt yliopiston opetukseen oppimateriaalia (mm. opintomonisteita).
Tero Kilpeläinen sai 2002 Suomalaisen tiedeakatemian myöntämän Väisälän palkinnon ansioistaan matemaatikkona. Kesällä 2002 hänet kutsuttiin matematiikan maailmankongressin kutsuluennoitsijaksi Pekingiin.
Morné Nagel
Morné Nagel (s. 23. maaliskuuta 1978) on eteläafrikkalainen pikajuoksija, 4 × 100 metrin viestijuoksun maailmanmestari.
Nagel juoksi avausosuuden Etelä-Afrikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 alun perin toiseksi maansa ennätysajalla 38,47. Kilpailun voittaneen Yhdysvaltojen Tim Montgomeryn kaikki kilpailusuoritukset hylättiin jälkikäteen dopingin takia maaliskuusta 2001 alkaen, ja Etelä-Afrikka julistettiin viestin voittajaksi tammikuussa 2006.
Nagel kuului Etelä-Afrikan pikaviestijoukkueeseen sen sijoituttua kuudenneksi Sevillan MM-kilpailuissa 1999. Hän karsiutui 100 metrillä puolivälierissä MM-kilpailuissa 2001, 60 metrillä välierissä Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2003 ja 200 metrillä alkuerissä Osakan MM-kilpailuissa 2007.
Nagel saavutti Afrikan-mestaruuskilpailuissa Brazzavillessa 2004 hopeaa 4 × 100 metrin viestissä ja pronssia 200 metrillä ajalla 20,83. Hän sai Algerin Afrikan kisoissa 2007 hopeaa pikaviestissä. Hän voitti Etelä-Afrikan-mestaruuden 100 metrillä 2002.
Nagel jakoi Marcus Brunsonin kanssa 60 metrin maailman kärkituloksen 6,48 sisäratakaudella 2002.
Nongqawuse
Nongqawuse (noin 1840–1900) oli 1800-luvulla Etelä-Afrikassa vaikuttanut xhosaprofeetta, jonka ennustukset johtivat laajaan nälänhätään ja tuhansien kuolemaan xhosien keskuudessa.
Nongqawuse syntyi vuoden 1840 paikkeilla ja joutui orvoksi. Hänet kasvatti hänen setänsä Mhlakaza Transkein alueella nykyisessä Itä-Kapissa, Etelä-Afrikassa. Teini-ikäisenä Nongqawuse sai itsensä mukaan näkyjä xhosien esi-isiltä, jotka kehottivat häntä vakuuttamaan xhosat tappamaan karjansa, tuhoamaan viljavarastonsa ja olemaan korjaamatta seuraavaa satoa. Näiden neuvojen noudattaminen johtaisi näkyjen mukaan uuden karjan saamiseen, runsaisiin satoihin, minkä lisäksi brittien vastaisissa sodissa kuolleet xhosat palaisivat kuolleista ja liittyisivät xhosien joukkoon.
Noihin aikoihin xhosat olivat menettäneet suuren osan entisistä alueistaan briteille, minkä lisäksi he kärsivät ihmisiin ja karjaan vaikuttaneista taudeista. Huhtikuussa 1856 eteenpäin seuraavien 15 kuukauden aikana Nongqawuse vakuutti monet tärkeistä xhosien päälliköistä ennustuksillaan. Xhosat tappoivat noin 400 000 karjaeläintään, mikä johti 35 000-50 000 xhosan kuolemaan seuranneessa nälänhädässä. Lisäksi noin kolminkertainen määrä joutui lähtemään mailtaan ruuan ja työn perässä. Nongqawusen elämästä tapahtumien jälkeen ei tiedetä kovin paljon, mutta hänet ilmeisesti luovutettiin brittiviranomaisille, jotka siirsivät hänet Kapkaupunkiin. Jonkin ajan jälkeen Nongqawuse vapautettiin ja hän palasi Itä-Kapin alueelle, jossa hän avioitui ja sai kaksi tytärtä. Nongqawuse kuoli vuoden 1900 paikkeilla maatilalla lähellä Alexandrian kaupunkia.
Propafenoni
Propafenoni on arolyksipropanoliamiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä sydämen rytmihäiriöiden hoitoon.
Huoneenlämpötilassa propafenoni on valkoista kiteistä ainetta, jolla on hieman karvas maku. Yhdiste liukenee hieman kylmään ja paremmin kuumaan veteen. Myös monet orgaaniset liuottimet esimerkiksi alkoholit ja tetrakloorimetaani liuottavat sitä. Dietyylieetteriin propafenoni ei kuitenkaan liukene.
Propafenonin raseeminen seos salpaa sydämen lihassolujen natriumkanavia. S-enantiomeeri voi toimia myös beetasalpaajana. Aine vaikuttaa sekä Purkinjen säikeisiin että muihin sydämen lihassäikeisiin, minkä seurauksena aktipotentiaali hidastuu. Propafenonia käytetään niin eteisvärinän ehkäisyyn ja hoitoon kuin kammiovärinänkin hoitoon. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää Wolff–Parkinson–Whiten oireyhtymän hoidossa. Sydäninfarktin saaneille potilaille tai sydämen vajaatoimintaa tai eräitä muita sydänsairauksia sairastaville propafenonia ei voi käyttää. Propafenonia käytetään erityisesti sen hydrokloridisuolana ja lääke tuli myyntiin ensikerran Saksassa 1978.
Tyypillisimmät propafenonin haittavaikutukset kohdistuvat ruuansulatuskanavaan, sydämiin ja verisuoniin sekä keskushermostoon . Haittavaikutuksia voivat olla muun muassa huonovointisuus, päänsärky, huimaus, karvas maku suussa sekä näön hämärtyminen.. Harvinaisia haittavaikutuksia ovat esimerkiksi ihottuma, maksavaurio sekä unihäiriöt. Hoidettaessa muita sydänsairauksia sairastavia potilaita propafenonilla kasvaa proarytmioiden riski huomattavasti.
Propafenonin synteesin tärkeä välituote on 1-(2-hydroksifenyyli)-3-fenyyli-1-propanoni, jota voidaan valmistaa o-hydroksiasetofenonin ja bentsaldehydin välisellä aldoliadditiolla tai fenolin ja 3-fenyylipropionyylikloridin välisellä Friedel–Crafts-asylointireaktiolla. 1-(2-hydroksifenyyli)-3-fenyyli-1-propanoni regoi epikloorihydriinin kanssa ja synteesin viimeisessä vaiheessa propyyliamiini reagoi avaten epoksidirenkaan, jolloin muodostuu propafenonia.
Propafenonissa on kiraliakeskus ja 2 enantiomeeriä. Lääkkeet ovat rasemaatteja.
Luettelo Abukirin taisteluun osallistuneista aluksista
Luettelo Abukirin taisteluun osallistuneista aluksista listaa Abukirin taisteluun osallistuneet alukset ja aluksilla taistelussa surmansa saaneiden ja haavoittuneiden lukumäärät.
Luettelossa ristillä ('†') merkityt ovat joko kuolleet taistelussa tai menehtyneet taistelussa saamiinsa vammoihin.
Samori Touré
Samori Touré (tunnettu myös nimillä Samori, Samori Turé, Samory Touré, s. noin 1830 – k. 1900) oli Mandinkan valtakunnan perustaja. Hän valtasi ja hallitsi suuria alueita Nigerjoen yläjuoksulla, kunnes Ranska valloitti alueen siirtomaakseen. Touré kuoli lopulta karkotettuna nykyiseen Gaboniin.
Samori Touré syntyi djulaperheeseen nykyisen Guinean sisäosissa vuoden 1830 paikkeilla. Hänen sukunsa olivat aikanaan olleet muslimikauppiaita, jotka olivat ajan saatossa siirtyneet viljelemään maata. Tourén perhe harjoitti paikallista perinteistä uskoa ja noihin aikoihin muslimit pyrkivät alistamaan valtaansa alueen perinteisiä uskoja harjoittaneet kansat. Tähän liittyen muslimitaustaiset sisésoturit valtasivat Tourén kotikylän 1800-luvun alkupuoliskolla ja ottivat tämän äidin vangiksi. Touré liittyi tämän jälkeen siséjoukkoihin ja osoittautui pian kyvykkääksi sotilaaksi. Vuonna 1861 hän lähti siséjoukoista ottaen haltuunsa perinteistä uskoa harjoittaneiden kamarojen johtajuuden. Hän kääntyi siséjä vastaan vallaten pienestä armeijastaan huolimatta Dyon- ja Milojokien alueet.
Vuonna 1873 Touré perusti sittemmin Mandinkan valtakuntana tunnetulle valtakunnalleen uuden pääkaupungin nimeltä Bisandugu, nykyisessä Guineassa. Valtakunta jaettiin kantoneihin, joiden johdossa toimivat Tourén sukulaiset tai ystävät. Vuosine 1875-1879 välillä hän levitti valtakuntaansa Nigerjoen yläjuoksulla aina Siguirista Kouroussaan. 1880-luvun alussa hän valtasi myös Kankanin muslimikaupungin nujertaen näin vanhat vihollisensa sisét. Hänen valtakunnastaan tuli näin Länsi-Afrikan kolmanneksi suurin heti Toucouleurin kuningaskunnan ja Sokoton kalifaattin jälkeen. Molemmat näistä valtioista olivat syntyneet islamilaisen jihadin lopputuloksena. Tourén valtakunta oli näitä maallistuneempi, mutta Touré valitsi lopulta islamin valtakuntansa uskoksi yhdistääkseen useista eri etnisistä taustoista koostuvat alamaisensa. Hän otti lopulta myös imaamia vastaavan tittelin "almami" ja alkoi käännyttää alamaisiaan vuodesta 1884 eteenpäin.
Touré pyrki laajentamaan valtakuntaansa edelleen vanhoja kauppareittejä pitkin, mutta nyt Ranska alkoi levittää siirtomaavaltaansa alueella. Touré kykeni ensin pitämään ranskalaiset loitolla sopimusten ja pienien yhteenottojen avulla. Hän kävi myös kauppaa brittien kanssa saaden näiltä aseita Freetownista brittien siirtomaa Sierra Leonesta. Vuonna 1882 Ranska aloitti kuitenkin suuren sotilasoperaation Mandinkan valtakunnan valloittamiseksi. Touré käytti heitä vastaan poltetun maan taktiikkaa, mutta joutui vuoteen 1894 mennessä vetäytymään nykyisestä Ghanasta ja Norsunluurannikosta valloittamilleen alueille. Vuonna 1898 Ranska oli valloittanut koko valtakunnan alueen ja Touré jäi lopulta vangiksi hänen paettuaan nykyisen Liberian alueelle. Ranskalaiset karkottivat hänet Gaboniin Atlantin valtameren rannikolle, jossa Touré kuoli vuonna 1900.
Tule joulu kultainen
Tule joulu kultainen on suomalainen joululaulu. Sen tekstin kirjoitti SOK:lla mainospäällikkönä työskennellyt Seppo Mattila joulutervehdykseksi asiakkaille vuonna 1960. Myöhemmin Aarno Raninen sävelsi siitä kappaleen, jonka hän levytti vuonna 1969. SOK käytti Tule joulu kultainen -kappaletta mainosfilmeissään. Se kuultiin myös Seija Simolan esittämänä vuonna 1970 Sokoksen mainonnassa. Tämän jälkeen se on levytetty tiettävästi yli 30 kertaa.
Mitsuo Matayoshi
Mitsuo Matayoshi (, s. 5. helmikuuta 1944) on japanilainen poliitikko, joka väittää olevansa Jeesus Kristus. Hän esiintyy nimillä "ainoa Jumala Matayoshi Mitsuo Jeesus Kristus" (, "Yuiitsu Kami Matayoshi Mitsuo Iesu Kirisuto") ja "Jeesus Matayoshi" (, "Iesu Matayoshi"). Hän johtaa perustamaansa Maailman taloudellisen yhteisön puoluetta (, "Sekai Keizai Kyōdōtai Tō").
Matayoshi syntyi 5. helmikuuta 1944 Ginowanissa Okinawalla. Hän valmistui vuonna 1968 Chuon yliopistosta Tokiossa ja muutti takaisin Okinawalle opettajaksi yksityisessä koulussa ("juku"). Matayoshi koulutettiin protestanttisaarnaajaksi ja uskonnollisten oppituntien kautta hän kehitti eskatologiasta vaikutteita saaneen kristinuskon tulkintansa. Vuonna 1997 Matayoshi perusti Maailman taloudellisen yhteisön puolueen, joka perustuu hänen uskomukselleen omasta jumaluudestaan. Hänen aatteensa on sekä uskonnollinen että poliittinen yhdistelmä kristillistä eskatologiaa kuten Augustinuksen "Jumalan valtiota" ja konservatiivista kollektivismia.
Ohjelmansa mukaan Matayoshi toimeenpanee viimeisen tuomion nykyisessä poliittisessa järjestelmässä. Hänen suunnitelmansa ensimmäinen askel on tulla Japanin pääministeriksi. Sen jälkeen hän uudistaa Japanin yhteiskunnan ja ryhtyy Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeriksi. Matayoshi tulee hallitsemaan maailmaa uskonnollisen ja poliittisen legitimiteetin kautta. Maailman talousjärjestelmää muutetaan siten, että kaikki valtiot ovat omavaraisia ja perustuvat maataloudelle. Hän syyttää ulkomaalaisia pysyvän asuinpaikan ja kansalaisoikeuksien saamisesta. Hän haluaa kaikkien etnisesti ei-japanilaisten ihmisten palaavan esi-isiensä kotimaahan, vaikka he olisivat syntyperäisiä japanilaisia. Hän haluaa Yhdysvaltojen vetävän pois asevoimansa muiden maiden tukikohdista, mukaan lukien Okinawalta. Viimeisen tuomion jälkeen hän syöksee synnintekijät tuleen.
Matayoshi on ollut esillä monissa vaaleissa vuosien 1997 ja 2013 välillä, mutta ei ole vielä voittanut. Hän on tullut tunnetuksi omalaatuisista kampanjoista, joissa hän kehottaa vastaehdokkaita tekemään itsemurhan harakirin kautta, vaikka harakirille on olemassa myös kohteliaampi käsite seppuku. Useimpien japanilaisten poliitikkojen tavoin hän tiedottaa kampanjoistaan pakettiautosta, johon on asennettu jättimäiset kaiuttimet. Useimmista japanilaisista poliitikoista poiketen hän lausuu kampanjan iskulauseita kabukista vaikutteita saaneella tyylitellyllä äänellä.
Mercedes-Benz Arena
Mercedes-Benz Arena voi olla:
Lännen Suometar
Lännen Suometar oli Oregonin Astoriassa vuosina 1922–1946 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Michiganin Hancockissa toiminut Suomi-Synodin kustannusliike perusti "Lännen Suomettaren" Hancockissa ilmestyneen "Amerikan Suomettaren" sisarlehdeksi. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden toimittajana ja liikkeenhoitajana työskenteli J. L. Ollila. Lännen Kustannusliikkeen toimitalo paloi joulukuussa 1922 sattuneessa Astorian suuressa tulipalossa, ja 1920-luvun lopussa kannattamaton lehti annettiin yksityisten tahojen julkaistavaksi. Kaikkiaan "Lännen Suometar" tuotti synodille lähes 50 000 dollarin tappiot. Vuonna 1946 lehti myytiin silloiselle vuokralaiselle Oke Zatterlowille, joka muutti sen nimeksi "Lännen Uutiset" (myöhemmin "Columbia Press").
Luettelo Hyvinkään julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Hyvinkään julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Hyvinkäällä julkisesti esillä olevat pysyvät patsaat, veistokset, muistomerkit ja muistolaatat. Hyvinkään maalaiskunta on liitetty Hyvinkääseen.
Hjalmar Aarnio
August Hjalmar Aarnio (8. toukokuuta 1880 Kaarina – 22. huhtikuuta 1943 Turku) oli suomalainen tukkukauppias ja Aarnio Osakeyhtiön perustaja ja toimitusjohtaja.
Aarnio joutui isänsä rakennustarkastaja August Mattsonin varhaisen kuoleman takia elättämään itseään sekalaisillä töillä jo kymmenvuotiaasta lähtien. 15-vuotiaana hän lähti merille, jossa oli viisi vuotta. Sen jälkeen hän sai liikeapulaisen paikan K. E. Merilä Oy:ssä. Vuonna 1901 Aarnio avioitui Edla Säterin kanssa. Seuraavana vuonna hän perusti Turkuun toiminimen, jolla harjoitettiin elintarvikkeiden vähittäiskauppaa ja leipomotoimintaa. Liiketoiminta laajeni nopeasti ja Aarnio hankki omistukseensa myös kahvipaahtimon, joka tunnettiin Koti-tuotemerkistään.
Vuonna 1904 Aarnio laajensi toimintaansa siirtomaatavaroiden tukkumyyntiin. Vuonna 1922 yritys muuttui toiminimestä Hjalmar Aarnio Oy:ksi. Vuonna 1925 apulaisjohtajaksi tuli poika Aarno Aarnio. Jatkosodan aikana 1942 yrityksen nimi muuttui Aarnio Osakeyhtiöksi, joka keskittyi pelkästään tukkukauppaan pääartikkeleinaan elintarvikkeet sekä kankaat ja lyhyttavarat. Seuraavana vuonna Aarnio kuoli ja yhtiön johtaksi tuli Artturi A. Akkola. Kaupankäynnin ohella Aarnio harjoitti maanviljelystä Naantalin maalaiskunnassa Miekkulan tilalla.
Aarnion toinen puoliso oli vuodesta 1938 kauppaneuvos Rakel Justiina Wihuri (omaa sukua Hellberg, 1905–1987). Pariskunnalla oli kaksi poikaa: tukkukauppias Antti Aarnio-Wihuri (s. 1940) ja toimitusjohtaja Risto Aarnio-Wihuri (1942–1961).
Keijo Lindroos
Keijo Orvo Ensio Lindroos (9. kesäkuuta 1920 Tampere – 22. kesäkuuta 1986) oli suomalainen näyttelijä. Lindroos teki uransa pääosin Porin Teatterissa ja Tampereen Teatterissa. Lisäksi hän näytteli lukuisia sivurooleja Yle TV2:n televisiotuotannoissa 1960–1980-luvuilla.
Keijo Lindroosin vanhemmat olivat värjäri August Lindroos ja Hilda Viklund. Ammattiuransa hän aloitti Kemin Kaupunginteatterissa 1945–1947 ja jatkoi Tampereen Työväen Teatterissa 1947–1949. Sen jälkeen hän oli kiinnitettynä Porin Teatteriin 1949–1963 ja Tampereen Teatteriin vuodesta 1963.
Lindroosin näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Akusti maalaisdraamassa "Niskavuoren Heta", John Proctor Arthur Millerin draamassa "Tulikoe" ja Mies Eugène Ionescon draamassa "Tuolit". Hänen roolitehtäviinsä kirjattiin niin ikään Profiri Fjodor Dostojevskin klassikkoromaaniin perustuvassa näytelmässä "Rikos ja rangaistus" sekä Jalle-setä Serpin epookkikomediassa "Katupeilin takana". Lindroos näytteli myös Pyynikin Kesäteatterissa muun muassa Väinö Linnan romaaniin perustuvassa sotadraamassa "Tuntematon sotilas", Aleksis Kiven klassikossa "Seitsemän veljestä" ja Maiju Lassilan tekstiin perustuvassa kansankomediassa "Tulitikkuja lainaamassa".
Lindroos näytteli kolmessa Matti Kassilan ohjaamassa elokuvassa sivuroolin. Televisiotyönsä hän aloitti Tamvision tuotannoissa vuonna 1964. Televisiosarjassa "Kiurunkulma" hänellä oli Kaarakan isännän rooli. Lisäksi hän näytteli pieniä, yleensä yhden jakson sivurooleja Yle TV2:n sarjoissa kuten "Heikki ja Kaija", "Tankki täyteen" ja "Reinikainen". Näytelmäsarjassa "Sodan ja rauhan miehet" Lindroos näytteli Juho Niukkasen roolin, televisioelokuvassa "Onnellinen mies" hänellä oli puolestaan Jämingin rooli.
Keijo Lindroosin ensimmäinen aviopuoliso oli näyttelijä Marja-Leena Lyytikäinen (vuodesta 1944). Vuodesta 1962 hänen puolisonsa oli Rauha Koskinen. Lindroosilla oli lapset Martti (s. 1948) ja Leena (s. 1951).
Al Hamilton
Al Hamilton -nimisiä henkilöitä ovat:
PC Gamer
PC Gamer on videopeleistä kirjoittava englanninkielinen aikakauslehti, joka on perustettu Iso-Britanniassa vuonna 1993. Yhdysvalloissa lehteä alettiin julkaista vuonna 1994.
PC Gamerin levikki Yhdysvalloissa oli vuonna 1999 noin 350 000 lehteä kuukaudessa. Samoihin aikoihin silloinen julkaisija Imagine Media osti IDG:n PC Games -lehden ja yhdisti sen PC Gameriin.
Erling Kroken
Erling Kroken (12. marraskuuta 1928 – 2007) oli norjalainen mäkihyppääjä.
Vuonna 1951 Kroken voitti Norjan mestaruuden normaalimäessä. Vuonna 1953 hän oli mukana historian ensimmäisellä Keski-Euroopan mäkiviikolla voittaen historian ensimmäisen kilpailun Oberstdorfissa ja sijottuen mäkiviikon lopputuloksissa sijalle 11. Vuoden 1954 MM-kilpailuissa Falunissa Kroken sijoittui seitsemänneksi.
Al Hamilton (koripalloilija)
Al Hamilton (s. 6. lokakuuta 1972) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan laituri. Hän pelasi urallaan useilla eri mantereilla, Yhdysvaltain piensarjoissa ja muun muassa Suomen pääsarjassa.
Hamilton pelasi yliopistokoripalloa Weber State Universityssä vuosina 1989–1993. Ammattilaisena hän pelasi muun muassa Yhdysvaltain piensarjoissa (CBA, IBL), Etelä-Amerikassa ja Aasiassa. Elokuussa 2002 Hamilton siirtyi Suomen pääsarjassa pelanneeseen Pyrbasketiin. Hamilton ja Pyrbasketin toinen ulkomaalaisvahvistus William McFarlan vastasivat kauden 2002–2003 aikana valtaosin joukkueen pisteidenteosta. Hamilton oli sarjan korikuninkuuden voittaneen McFarlanin jälkeen Pyrbasketin toiseksi paras pisteidentekijä 19,1 pisteen ottelukohtaisella keskiarvollaan. Lisäksi hän otti 8,2 levypalloa ottelua kohti. Pyrbasket sijoittui runkosarjassa 12:nneksi eli kolmanneksi viimeiseksi eikä selviytynyt pudotuspeleihin.
Pyrbasketin pelaajahankinnoista Hamiltonin aikaan vastannut Jarmo Laitinen kuvaili Hamiltonia pelipaikkojen 2–4 pelaajaksi ja hyväksi pallonkäsittelijäksi, joka oli enemmän taito- kuin voimapelaaja.
Columbia Press
The Columbia Press on Oregonin Warrentonissa ilmestyvä yhdysvaltalainen sanomalehti. Gary Nevanin julkaisema ja toimittama viikkolehti palvelee Warrentonin kaupunkia ja Clatsopin piirikuntaa.
Lehti on saanut alkunsa Suomi-Synodin Oregonin Astoriaan vuonna 1922 perustamasta "Lännen Suomettaresta". Vuonna 1946 kirkkokunta myi lehden sitä jo vuodesta 1932 lähtien vuokranneelle Oke Zatterlowille, joka muutti sen nimeksi "Lännen Uutiset". Fabian Tolosen toimittama lehti ilmestyi kerran viikossa vuoteen 1951 saakka. Vuonna 1949 Zatterlow perusti sen rinnalle kuukausittain ilmestyneen englanninkielisen uutislehden "Columbia Pressin". "Lännen Uutisten" lakattua "Columbia Pressistä" tuli pääosin suomenkielinen viikkolehti, mutta se sisälsi toisinaan myös englanninkielisiä artikkeleita. Vuonna 1954 sen levikki oli 1 300 kappaletta. Joulukuussa 1958 lehti muuttui kokonaan englanninkieliseksi.
Vuonna 1962 Zatterlow myi "Columbia Pressin" pilapiirtäjänä tunnetulle Hal Allenille. Vuonna 1978 Allen siirsi perheyrityksensä Astoriasta Warrentoniin ja alkoi julkaista "Columbia Pressiä" kaupungin paikallislehtenä. Ohjelmistoyrityksen tiedotuspäällikkönä työskennellyt Gary Nevan osti lehden vuonna 1988.
David Pommer
David Pommer (s. 8. maaliskuuta 1993) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä. Pommer edustaa SV Innsbruck Bergisel Tirol -seuraa.
Pommer debytoi maailmancupissa tammikuussa 2013 Seefeldin normaalimäen kilpailussa ollen 45:s. Avauspisteensä hän saavutti joulukuussa 2015 sijoittuen Ramsaun normaalimäen kilpailussa sijalle 25. Parhaimmillaan hän on ollut kymmenes Kuusamossa marraskuussa 2016. Continental Cupista Pommer on saavuttanut kaksi osakilpailuvoittoa.
Pommer saavutti vuonna 2012 nuorten MM-kilpailuista kultaa joukkuekilpailusta. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa kahdeksanneksi.
Markus Windisch
Markus Windisch (s. 12. toukokuuta 1984 Bruneck) on italialainen uransa päättänyt ampumahiihtäjä. 185 senttimetriä pitkä ja 75 kilogrammaa painava Windisch edusti CS Esercitoa ja hänen valmentajanaan toimi Paolo Riva.
Italian saksankieliseltä alueelta Etelä-Tirolista kotoisin oleva Windisch osallistui urallaan kaksiin talviolympialaisiin, vuosina 2010 ja 2014, sijoittuen parhaimmillaan sijalle 31 vuoden 2010 olympialaisten normaalimatkalla Vancouverissa. Vuoden 2014 talviolympialaisten viestissä Sotšissa Windisch oli viides. MM-kilpailuihin Windisch osallistui kuudesti, ollen parhaimmillaan 12. vuoden 2009 kilpailuiden normaalimatkalla. Lisäksi hän sijoittui kahdesti neljänneksi viestissä.
Maailmancupissa Windisch debytoi maaliskuussa 2004 sijoittuen Holmenkollenin normaalimatkalla sijalle 71. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti joulukuussa 2007 Kontiolahden pikamatkalta ollen 17:s. Windischin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on kuudes tila Presque Islen pikamatkalta helmikuulta 2011. Kärkikymmenikköön hän sijoittui urallaan kolmesti. Viimeisen kilpailunsa Windisch kilpaili joulukuussa 2014 Pokljukassa.
Myös Windischin pikkuveli Dominik Windisch on ampumahiihtäjä.
Heikki Salo
Heikki Salo on seuraavien henkilöiden nimi:
Heikki Salo (hallintoneuvos)
Heikki Herman Salo (2. helmikuuta 1920 Merikarvia –1985) oli suomalainen juristi. Hän oli Korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos vuodesta 1967.
Salo suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1948 ja sai varatuomarin arvon 1951.
Hejira
Hejira on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Joni Mitchellin vuonna 1976 julkaistu jazzvaikutteinen studioalbumi, jota monet pitävät hänen parhaanaan albumien "Blue" ja "Court and Spark" ohella. Se syntyi, kun Joni Mitchell halusi kehittää 1970-luvun puolivälissä omaa tyyliään folk-rockista jazzin suuntaan. Levyllä soittavat Mitchellin lisäksi muun muassa bassokitaristi Jaco Pastorius, kitaristi Larry Carlton ja rumpali John Guerin. Raidalla ”Furry Sings the Blues” vierailee huuliharppuineen Neil Young.
Albumin laulut ovat Mitchellille tyypilliseen tapaan hyvin henkilökohtaisia ja perustuvat hänen mukaansa kolmeen vuosina 1975 ja 1976 tehtyyn matkaan: vierailu Bob Dylanin Rolling Thunder Review -kiertueella, jolloin Mitchellistä tuli kokaiinin käyttäjä; kesken jäänyt kiertue jonka aikana Mitchell lopetti suhteensa rumpali John Gueriniin; sekä automatkaan Los Angelesista mantereen läpi itärannikolle ja takaisin, menomatkalla seuranaan kaksi miespuolista ystävää ja paluumatkalla yksin. Albumin nimi "Hejira" tarkoittaa hidžraa, profeetta Muhammadin muuttoa Mekasta Medinaan vuonna 622.
Mitchell piti myöhemmin "Hejiraa" uransa kannalta hyvin merkityksellisenä. Kahtakymmentä vuotta myöhemmin 1990-luvun puolivälissä hän sanoi, että kuka tahansa olisi voinut kirjoittaa folk-henkisen ”Chelsea Morning” -laulun, mutta Hejiran lauluja ei kukaan muu olisi voinut tehdä.
"Hejira" ei saavuttanut aivan Joni Mitchellin edellisten albumien myyntilukuja, mutta kriitikoiden arviot olivat alusta asti hyviä. Myöhemmin levy on arvioitu yhdeksi Mitchellin uran parhaista.
"Hejira" otettiin mukaan Robert Dimeryn vuonna 2006 julkaistuun kirjaan "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään". Mitchellin albumeista kirjaan pääsivät myös "Blue" (1971), "Court and Spark" (1974) ja "The Hissing of Summer Lawns" (1975).
Kaikki sävellykset ja sanoitukset ovat Joni Mitchellin omia.Kuten muillakin Mitchellin levyillä, myös "Hejiran" mustavalkoinen kansi on hänen itsensä suunnittelema. Idea lähti Joel Bernsteinin Wisconsinissa ottamista luistelukuvista, joissa Mitchellin musta viitta leviää kuin variksensiivet. Norman Seeff otti lisäkuvia Mitchellistä samoissa vaatteissa, Mitchell etsi tie- ja automatka-aiheisia arkistokuvia ja teki kaikesta kollaasin, joka viimeisteltiin retussiruiskulla saumattomaksi.
Tagankan vankila
Tagankan vankila oli tsaari Aleksanteri I:n vuonna 1804 rakennuttama vankila Moskovassa. Se oli alun perin eräänlainen työsiirtola, jossa oli muun muassa ompelimo, sorvaamo, metallipaja ja kirjansitomo. Tsaarinvallan loppuaikoina suuri osa vangeista oli poliittisista syistä tuomittuja. Neuvostoaikana poliittisten vankien määrä kasvoi, ja vuonna 1940 Tagankassa oli yli 4 000 vankia. Vankila purettiin vuonna 1958 ja sen paikalle rakennettiin asuinkerrostaloja ja lastentarha.Vladimir Vysotski, joka esiintyi vuosien ajan läheisessä Taganka-teatterissa, on tehnyt Tagankan vankilasta kertovan laulun. Samantyyppisiä lauluja on venäläisessä kansanperinteessä useita.
Jyväskylän yliopiston kiihdytinlaboratorio
Jyväskylän yliopiston kiihdytinlaboratorio (JYFL-ACCLAB) tekee hiukkaskiihdyttimiin perustuvaa fysiikan tutkimusta. Kiihdytinlaboratorio on kolmatta kertaa peräkkäin Suomen Akatemian huippuyksikkö ajanjaksolla 2012–2017. Laboratoriossa on käynnissä lukuisia kiihdytin- ja materiaalifysiikan tutkimushankkeita. Niissä on löydetty kymmeniä uusia keskiraskaita neutronirikkaita isotooppeja ja tutkittu niiden rakennetta ja hajoamisominaisuuksia.
Laboratorion johtajana toimii nykyisin professori Ari Jokinen.
Kiihdytinlaboratoriossa on (keväällä 2016) käytössä kolme hiukkaskiihdytintä. Näistä vanhin on 130 MeV:n hiukkaskiihdytin (mallinimi K-130). Sen asennustyö aloitettiin kesällä 1990, testiajot suoritettiin 1992 ja tutkimustoiminta voitiin aloittaa vuonna 1993. Keskeinen osa laboratorion ydin- ja hiukkastutkimusta tehdään K-130:llä. Laitteella tehdään ydinfysiikan perustutkimusta ja soveltavaa tutkimusta.
Valtion teknillinen tutkimuskeskus (VTT) lahjoitti 2006 1,7 MeV:n Pelletron-nimisen tandemkiihdyttimen Jyväskylän yliopistolle. Käyttöön laite otettiin vuonna 2007. Pelletronilla tehdään materiaalifysiikan tutkimusta.
30 MeV:n MCC30/15-kiihdytin (mallinimi K-30) hankittiin osana Suomen ja Venäjän sopimaa Neuvostoliiton velkojen maksuohjelmaa. Kiihdyttimen asennus alkoi elokuussa 2009 ja huhtikuussa 2010 sillä tehtiin ensimmäiset testit. K-30-kiihdyttimellä voidaan kiihdyttää protoneja (18–30 MeV) ja deuteroneja (9–15 MeV). Laitteistoa käytetään erilaisten isotooppien (mm. F ja I) tutkimukseen ja tuloksia voidaan tutkia esimerkiksi niin sanotulla IGISOL-laitteistolla.
Jyväskylän yliopistoon hankittiin ensimmäinen hiukkaskiihdytin, MC20-minisyklotroni, joulukuussa 1973. Laitteen suunnittelu ja asennus oli aloitettu jo aiemmin. Hiukkaskiihdyttimen koekäyttö aloitettiin alkuvuonna 1974. Tutkimusryhmässä oli useita nuoria tutkijoita, joista Rauno Julinin tehtäväksi tuli syklotronin ionisuihkun pulssien aikarakenteen parantaminen. Varsinainen haaste oli yhdistää laitteella tehdyt erilaisten isotooppien elinaikaa mittaavat tutkimukset ja elektronispektroskopia.
Hanke vaati aluksi perehtymistä menetelmään, joka oli maailmallakin uutuus, sillä vain muutama taho teki niin sanottuun suihkunsisäiseen (in-beam) elektronispektroskopiaan liittyvää monopolisiirtymien tutkimusta. Jyväskylässä menetelmä opeteltiin perusteista lähtien, ja sen ansiosta fysiikan laitokselle syntyi vahva osaaminen kiihdytinpohjaisessa fysiikassa. Laitteistoa on sittemmin uusittu ja lisätty. Vuodesta 1996 kiihdytinlaboratorio on ollut EU:n laatulaboratorio ("Large Scale Facility"). ja useita jaksoja Suomen Akatemian huippuyksikkönä.
Joulukuussa 2015 Suomen Akatemia myönsi yli miljoona euroa kiihdytinlaboratorion tutkimuslaitehankintoihin ja ohjausjärjestelmän päivitykseen.
Carl Carp
Carl Carp (8. kesäkuuta 1760 Vaasa – 21. syyskuuta 1811 Turku) oli suomalainen senaattori ja hovioikeudenneuvos.
Carpin vanhemmat olivat Vaasan triviaalikoulun kollega Simon Carp (1723–1792) ja Maria Widlund. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua, pääsi ylioppilaaksi Turussa 1774 ja opiskeli Turun akatemiassa.
Carp oli Vaasan hovioikeudessa ylimääräisenä kanslistina 1781–1784, kanslistina 1784–1786, aktuaarina 1786–1789, varakanneviskaalina 1789–1794, asessorina 1794–1805 ja hovioikeudenneuvoksena 1805–1809. Hän oli hallituskonseljin (senaatin) oikeusosaston jäsenenä (senaattorina) 1809–1811.
Carp oli naimisissa vuodesta 1790 Johanna Magdalena Aejmelaeuksen kanssa jonka isä oli Isonkyrön kirkkoherra Johan Aejmelaeus. Heidän poikiaan olivat Karl Fredrik Carp (1798–1828) ja Vaasan hovioikeuden varapresidentti Gustaf Carp (1806–1877).
Ivar Strahl
Ivar Strahl (13. maaliskuuta 1899 Tukholma – 4. joulukuuta 1987) oli ruotsalainen oikeusoppinut. Hän kuului maansa uuden rikoslain valmistelijoihin. Vuodesta 1949 hän oli professori Upsalassa.