hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jääkiekon SM-sarjakausi 1928–1929
Jääkiekon SM-kilpailu järjestettiin vuonna 1929 toista kertaa. Kilpailuun osallistui yhdeksän joukkuetta neljästä kaupungista. Viipurista Viipurin Palloseura ja Reipas, Helsingistä Helsingin jalkapalloklubi, Helsingin Palloseura, Helsingin IFK ja IF Start. Alun perin mukaan ilmoittautunut Kronohagens IF vetäytyi kilpailuista. Tampereelta mukana oli Pyrintö ja Tampereen Palloilijat, Turusta kilpailuun osallistui Åbo IFK.
SM-kilpailu pelattiin cup-muotoisena. Vuoden 1929 SM-kilpailu oli ensimmäinen jonka järjesti vastaperustettu Suomen jäähockeyliitto, joka perustettiin tammikuussa 1929. Edellisen vuoden kilpailu oli Suomen Palloliiton järjestämä. Cup-muotoisen kilpailun voittajaksi selviytyi Helsingin Jalkapalloklubi.
Ensimmäiset ottelut käytiin helmikuussa 1929. Otteluissa joukkueet kohtasivat ensin oman kaupunkinsa joukkueet. Tamperelaisseurojen keskinäisen ottelun voittaja pelasi jatkoonpääsystä turkulaisia vastaan. Karsintakierrokselta välieräotteluihin selvisivät Viipurista ViPS, Turun ja Tampereen joukkueista ÅIFK ja Helsingin joukkueista HPS ja HJK.
Helsingin jalkapalloklubi voitti Suomen mestaruuden 1929
Jääkiekon SM-sarjakausi 1929–1930
Jääkiekon SM-sarjan kausi 1929–1930 peruutettiin liian leudon talven aiheuttaman huonon ulkojäätilanteen vuoksi. Esimerkiksi Helsingissä koettiin ensimmäinen koko vuorokauden mittainen pakkasjakso vasta tammikuun lopulla. Talvi oli Suomessa tilastollisesti 1900-luvun toiseksi lauhin.
Spodoptera
Spodoptera on yökkösten heimoon kuuluva perhossuku. Lajit ovat esiintymisalueellaan merkittäviä tuholaisia.
"Spodoptera"-lajien toukilla esiintyy silloin tällöin massaesiintymiä, joiden yhteydessä miljoonat toukat syövät kaiken syömäkelpoisen. Pääasiassa ne ovat kiinnostuneita heinäkasveista, joihin lukeutuvat monet viljelyskasvit kuten vehnä, riisi ja maissi. Miljoonien toukkien ulosteet voivat myös saastuttaa juomaveden. Massaesiintymässä toukat poikkeavat ulkonäöltään ja käyttäytymiseltään tavanomaisesta; ilmiö joka muistuttaa suuresti kulkusirkkalajien käyttäytymistä. Tammikuussa 2009 afrikkalaisen "Spodoptera exempta" -lajin toukkien massaesiintyminen Liberiassa on aiheuttanut kansallisen hätätilan ja vaikuttanut 400 000 ihmisen elämään
Suvun lajeista kaakkoisaasialainen kulkuyökkönen ("S. exigua") vaeltaa usein Suomeen ja muualle läntiseen Eurooppaan. Se ei kuitenkaan kykene lisääntymään alueilla, missä talvi lakastuttaa ravintokasvit.
Pensaskari (Ii)
Pensaskari on maannousun vuoksi osittain Hietaleton ja Hietakarin kanssa yhteenkuroutunut saari Iin kunnassa Iijoen suiston pohjoispuolella Hiastinlahden suulla. Pensaskaria, Hietalettoa ja Hietakaria yhdistää rantaniitty sekä kapea pengertie. Osa Pensaskarin itäisistä ranta-alueista kuuluu Hiastinlahden luonnonsuojelualueeseen.
Pensaskari jakaantuu kolmeen osaan. Eteläisimpänä on Hietaletto, keskiosan ollessa Loutti-nimistä metsäaluetta. Pohjoisosan metsäalue on nimeltään Ykspensainen. Saaren eteläosaa erottavat Hietakarista ja Karhunsaaresta pengertien länsipuolella sijaitseva Keelinväylä ja itäpuolella sijaitseva Saikanväylä.
Karkkilan vaakuna
Karkkilan kaupungin vaakuna on saanut aiheensa metalliteollisuudesta, jota sekä vaakunan vasarat että sädekoro symboloivat. Sen historia Karkkilassa alkoi 1823, kun Karkkilan kosken partaalle perustettiin Högforssin masuuni, johon rautamalmi saatiin alueen hieman aiemmin avatusta kaivoksesta. Metalliteollisuuden perinteet jatkuvat kunnassa edelleen toimivassa valimossa.
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 21. syyskuuta 1956. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä liekkikoroinen tyviö, jonka yläpuolella kaksi vasaraa ristikkäin; kaikki kultaa”.
Kuostonsaari
Kuostonsaari on saari Oulujärven Niskanselällä. Saari sijaitsee Manamansalon pohjoispuolella, Kiveslahden edustalla Vaalan kunnassa.
Saaren korkein kohta on saaren pohjoisosan maisemaa hallitseva itä–länsisuuntainen jyrkkärinteinen harju, Kuostonvaara, joka kohoaa yli 155 metriin merenpinnan yläpuolelle, ja Oulujärven pinnankorkeudesta riippuen jopa 35 metriä järven pinnan yläpuolelle.
Saaressa sijaitsevia yksityismaita lukuun ottamatta Kuostonsaari kuuluu vuonna 1993 perustettuun Oulujärven retkeilyalueeseen. Saareella on kaksi laavua ja venelaituria, jotka sijaitsevat saaren länsipäässä Kulman niemen kärjessä sekä saaren itäpäässä Säipän niemessä. Laavuja yhdistää Kuostonvaaraa pitkin kulkeva noin neljän kilometrin mittainen merkitty polku.
Jordan Galland
Jordan Galland on yhdysvaltalainen popmuusikko, tanssija sekä elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Regina (bosniahertsegovinalainen yhtye)
Regina on bosniahertsegovinalainen vuonna 1990 Sarajevossa perustettu rockyhtye. Yhtye edusti maataan vuoden 2009 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Bistra voda".
Kolme kaveria Aleksandar Čović, Denis Čabrić ja Bojan Milićević päättivät perustaa yhtyeen vuonna 1990 Sarajevossa. Ensimmäinen ongelma oli löytää laulaja ainutlaatuisella äänellä. Siinä he onnistuivat löytäessään laulajan Davor Ebnerin, joka toimi yhtyeen "Konvoj" laulajana vuoteen 1990 asti. Samana vuonna näki päivänvalon yhtyeen debyyttialbumi "Regina". Albumin jälkeen yhtye aloitti keikkailun — aluksi Bosnian alueella myöhemmin leviten koko entisen Jugoslavian alueelle. Ensimmäiseltä albumilta hiteiksi kohosivat kappaleet "Spavaj", "Ne pitaj me" sekä "Kao nekad ona".
Yhtyeen sanoittaja ja säveltäjä Aleksandar Čović on suuri yhtyeen U2 fani. Harjoittelupaikkana yhtyeellä toimi pieni autotalli Sarajevossa. Vuonna 1991 yhtye julkaisi toisen albuminsa "Ljubav nije za nas", joka teki yhtyeestä entistä kuuluisamman koko entisen Jugoslavian alueella.
Jugoslavian hajoamisen aikaan yhtye hajosi. Vuodesta 1992 vuoteen 1999 yhtyeessä oli uusia jäseniä ja alkuperäisestä kokoonpanosta jäljellä vain Aleksandar Čović. Uudella kokoonpanolla yhtye julkaisi levyt "Regina PGP-RTS", "Oteto od zaborava", "Godine lete", "Ja nisam kao drugi", "Kada zatvorim oči" sekä "Devedesete". Vuonna 2000 Aleksandar ja Davor aloittivat kumpikin soolouran, jotka tosin molemmat jäivät yhteisen yhtyeen aiemman suosion varjoon.
Vuonna 2005 yhtye kokosi vanhan jäsenistönsä kokoon. Vuonna 2006 ilmestyi uusi albumi "Sve mogu ja", joka sai suurta suosiota. Yhtyeen uran huippu saavutettiin, kun se lämmitteli The Rolling Stonesin konserttia Budvassa heinäkuussa 2007.
Vuonna 2009 Bosnia-Herzegovinan televisioyhtiö valitsi yhtyeen edustamaan maataan vuoden 2009 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Bistra voda". Kilpailun finaalissa yhtye sijoittui yhdeksänneksi 106 pisteellä ja se valittiin edustaja-artistien keskuudessa kilpailun parhaaksi kappaleeksi. Samana vuonna yhtye julkaisi vielä albumin "Vrijeme je", jolla kilpailukappalekin löytyy.
Yhtyeen basisti Denis Čabrić kuoli sydänkohtaukseen 17. elokuuta 2016 49-vuotiaana.
Sulava
Sulava (s. 12. heinäkuuta 1976, oik. Kim Patrik Eiroma) on maailman ensimmäisen kuuron räppärin, Signmarkin, yhtyeen jäsen. Hän on säveltänyt, tuottanut ja miksannut yhtyeen esikoisalbumin "Signmarkin".
William Lutley Sclater
William Lutley Sclater (23. syyskuuta 1863 - 7. heinäkuuta 1944 Lontoo) oli brittiläinen eläintieteilijä ja museonjohtaja.
William Sclaterin isä oli maineikas lintutieteilijä Philip Lutley Sclater. William peri nimensä isänisältään William Lutley Sclaterilta. William Sclater valmistui Oxfordin Keble Collegesta vuonna 1885. Hän toimi kalkuttalaisen Indian Museumin johtajan sijaisena vuosina 1887–1891, jonka jälkeen hän siirtyi Eton Collegeen apulaisjohtajaksi.
Etonissa Sclater tutustui tulevaan vaimoonsa, amerikkalaiseen Charlotte Mellen Stephensoniin, jonka kaksi poikaa opiskeli koulussa. Heidät vihittiin Lontoossa 1896 ja pian sen jälkeen he muuttivat Kapkaupunkiin Etelä-Afrikkaan. Sclater sai kuraattorin viran Etelä-Afrikan museosta. Hän kunnosti ja uudelleenjärjesti museon kokoelmat. Kapkaupungissa olonsa aikana Sclater jatkoi tieteellisten kirjoitusten laatimista ja julkaisi neliosaisen teoksen "The Birds of South Africa", jonka oli aloittanut tohtori Arthur Stark, viisiosaisen "Birds of Africa", jonka puolestaan oli aloittanut kapteeni George Shelley ja "The birds of Kenya colony and the Uganda protectorate", jonka oli pannut alulle Frederick John Jackson.
Vuonna 1906 Sclater luopui virastaan ja matkusti vaimonsa kanssa läpi Afrikan. He päätyivät lopulta Colorado Springsiin Coloradoon. Kenraali William Jackson Palmer, joka oli Charlotten sukulainen, järjesti heille asunnon kaupungin ulkopuolelta ja professuurin Colorado Collegessa. Kenraalin kuoltua 1909 Sclaterit palasivat Englantiin. Sclater sai Natural History Museumin Bird Roomin kuraattorin viran, ja hän toimi virassa aina kuolemaansa saakka.
Vuonna 1912 Sclater julkaisi kaksiosaisen teoksen "A History of the Birds of Colorado". Ensimmäisessä maailmansodassa hän toimi vapaaehtoisena "Soldiers' and Sailors' Families Associationissa. Molemmat Charlotten pojat kaatuivat sodassa. Sclater oli "The Ibis"-lintutieteellisen lehden toimittaja vuosina 1913–1930, "Zoological Record"in toimittaja 1921–1937, British Ornithologists Unionin puheenjohtaja 1928–1933, ja "Royal Geographical Society"n sihteeri 1931–1943. Vuosina 1919–1920 Sclaterit matkustivat maapallon ympäri.
Charlotte kuoli 1942 Lontoon pommituksissa saamiinsa vammoihin. William Sclater kuoli kaksi vuotta myöhemmin saksalaisten V1-ohjuksen osumaan Lontoossa.
William Sclater nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa narinonhaukkasen ("Micrastur plumbeus") ja jokikaijasen ("Agapornis nigrigenis").
Ikaalisten Urheilijat
Ikaalisten Urheilijat on vuonna 1922 perustettu ikaalislainen urheiluseura. Seura on yleisseura, jonka lajivalikoimaan kuuluvat maastohiihto, yleisurheilu, jalkapallo, koripallo, salibandy, jääkiekko ja taekwondo. Seuran puheenjohtaja on Jari Siivari. Ikaalisten Urheilijoiden edustajat ovat menestyneet parhaiten hiihdossa ja yleisurheilussa. Seuran jäsenmäärä on n. 950.
Ikaalisten Urheilijat perustettiin vuonna 1922, mutta SVUL:iin liittyminen ja virallinen rekisteröinti tapahtuivat vuonna 1928. Seuran suunnistusjaosto muodosti oman seuransa, Ikaalisten Nouseva-Voiman vuonna 1973. Seuran pesäpalloilijat taasen eriytyivät omaksi seurakseen, Ikaalisten Tarmoksi vuonna 1976.
Ikaalisten Urheilijoiden hiihtojaosto on yksi sen menestyneimmistä. Hiihtojaoston, ja samalla koko seuran, paras saavutus on moninkertaisen arvokisamitalisti Krista Pärmäkosken olympiapronssi Pyeongchangin talviolympialaisista sekä 4x5 km viestin olympiahopea Sotšin talviolympialaisista vuodelta 2014. Pärmäkosken lisäksi seuran edustajista Matti Pitkänen on tuonut mitalin talviolympialaisista.
Ikaalisten Urheilijat on perinteinen yleisurheiluseura, joka on tuottanut lukuisia SM-tason mitalisteja. Yksi seuran parhaista saavutuksista on pikajuoksija ja pituushyppääjä Eero Haapalan neljäs sija vuoden 2013 EM-hallikisoissa Göteborgissa tuloksella 805 ja samana vuonna hypätty uusi sisäratojen Suomen ennätys 811 Porissa. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuista mitalin ovat seuran edustajista voittaneet Pietari Skyttä ja Timo Sinervo. Lisäksi pikajuoksija Samuli Samuelsson sijoittui vuonna 2015 alle 23-vuotiaiden Euroopan mestaruuskisoissa 200 metrillä kuudenneksi. Ikaalisten Urheilijoista neljä urheilijaa ovat voittaneet Kalevan Kisat. He ovat Timo Sinervo, Jouni Waldén, Eero Haapala ja Samuli Samuelsson.
Chūichi Nagumo
Chūichi Nagumo (; 25. maaliskuuta 1887 Yonezawa, Yamagata, Japani – 7. heinäkuuta 1944 Saipan) oli keisarillisen Japanin laivaston amiraali ja lentotukialusryhmän komentaja toisessa maailmansodassa.
Nagumo valmistui laivastoakatemiasta vuonna 1908 ja toimi erilaisissa laivastotehtävissä siitä lähtien. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi vuonna 1935 ja vara-amiraaliksi vuonna 1940. 10. huhtikuuta 1941 hänet nimitettiin tukialusryhmän komentajaksi.
Nagumo toimi japanilaisten tukialusryhmän komentajana seuraavissa taisteluissaMidwayn taistelun jälkeen hän toimi Sasebon ja Kuren laivastoarsenaalien komentajana.
Kesällä 1944 hän toimi Saipanin saaren varuskunnan komentajana. Siellä hän teki itsemurhan revolverinlaukauksella päähänsä 6. heinäkuuta 1944 yhdysvaltalaisten valloitettua Saipanin. Hän on yksi harvoista japanilaisupseereista jotka tekivät näin, sillä useimmat suorittivat rituaali-itsemurhan eli seppukun. Nagumon henkilökohtaisesti tuntenut kommodori Tameichi Hara sanoo muistelmissaan, että Nagumon kohdalla syy itsemurhaan ei ollut niinkään samurain kunnia kuin se, ettei elämällä ollut mitään merkitystä tappion kaltaisen nöyryytyksen jälkeen.
Luomihaikalat
Luomihaikalat ("Carcharhiniformes") on haiden suurin lahko. Niitä on kutsuttu myös ihmishaiksi. 
Lahkoon kuuluu yli 270 lajia. Niille on tyypillistä silmän päälle tuleva liikkuva vilkkuluomi, kaksi piikitöntä selkäevää, peräevä ja viisi kidusaukkoa.
Tähän lahkoon kuuluu tunnettuja hailajeja kuten härkähai, sumuhai ja muut tiikerihait.
Luomihaikalojen heimojakoa ollaan uudistamassa, sillä DNA-tutkimukset ovat osoittaneet, etteivät ne kaikki ole ole monofyleettisiä.
Yleisöluento
Yleisöluento on luento, johon yleisöllä on vapaa pääsy, ja jossa läsnäolo tai osallistuminen kysymyksiä esittämällä ei ole sidottu mihinkään yliopistolliseen koulutusohjelmaan osallistumiseen. Yleisöluennot voivat liittyä ajankohtaiseen aiheeseen, jota halutaan kansantajuistaa ja jolle halutaan lisää julkista huomiota avoimuuden kautta. Luennot tunnetaan myös nimellä studia generalia.
Jotkut yleisöluennot liittyvät tieteen popularisointiin ja muodostavat useiden luentojen sarjoja tai tieteen päivät, joille osallistuu useita saman tieteen alan tai samankaltaisten tieteenalojen luennoitsijoita.
Tieteen päivät on pääkaupunkiseudulla järjestettävä ensisijaisesti suurelle yleisölle suunnattu monitieteinen tapahtuma, jossa eri alojen tutkijat kertovat yleistajuisesti ja laaja-alaisesti tieteestä ja tutkimuksesta sekä tieteen mahdollisuuksista ja rajoista. Tavoite on tarjota ajankohtaista tutkimustietoa ja antaa ihmisille rakennusaineita järkiperäisen todellisuuskäsityksen muodostamiseen. Päivien järjestäjinä toimivat Suomen tieteelliset seurat sekä tiedeakatemiat kokoava Tieteellisten seurain valtuuskunta, tiedeakatemioiden yhteiselin Suomen Tiedeakatemiain valtuuskunta ja Suomen Kulttuurirahasto.
Suomalaiset historiapäivät on Lahdessa vuosittain toistuva luentotapahtuma, jossa käsitellään Suomen historian aiheita eri näkökulmista. Tilaisuus on alunperin aloitettu Asikkalassa Johan Richard Danielson-Kalmarin Suviniemi-huvilalla, mutta pääasiassa se järjestetään Lahden Sibeliustalossa.
Utopia Studia Generalia on yksitoistapäiväinen yleisöluentosarja, joka alkaa tammikuun puolessa välissä ja päättyy maaliskuun lopussa ja jonka on järjestänyt Aalto-yliopistoon nykyään kuuluva Taideteollinen korkeakoulu ja Teollisuustaiteen Liitto Ornamo. Luentojen aiheet liittyvät muotoiluun, arkkitehtuuriin ja ympäristötieteeseen yhdyskuntasuunnittelun näkökulmasta.
Pürevdorjiin Serdamba
Pürevdorjiin Serdamba (, s. 18. huhtikuuta 1985) on mongolialainen amatöörinyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Serdamba voitti hopeaa 48-kiloisten sarjassa Pekingin kesäolympialaisissa 2008. Loppuottelussa Serdamba otteli isäntämaa Kiinan Zou Shimingiä vastaan, mutta joutui luovuttamaan toisessa erässä olkapäävamman takia.
Live (Mott the Hooplen albumi)
Live on Mott the Hoople-yhtyeen marraskuussa 1974 julkaistu livealbumi.
Vuonna 2004 albumista julkaistiin kahden cd-levyn 30-vuotisjuhlapainos, joka sisälsi useita ennenjulkaisemattomia kappaleita konserteista.
A-puoli: Broadway
B-puoli: Hammersmith
Sotatieteet
Sotatieteet on laaja käsite ja monialainen kokonaisuus, jota sitovat yhteen sodat, kriisit ja niihin 
liittyvät turvallisuusuhkat sekä pyrkimykset näiden ehkäisemiseen. Nykymaailmassa sotatieteet 
eivät rajoitu ainoastaan sotilaalliseen turvallisuuteen ja puolustukseen, vaan todellisuutta ja 
tulevaisuutta tarkastellaan laaja-alaisemmassa turvallisuuden viitekehyksessä.
Suomen Maanpuolustuskorkeakoulun sotatieteidenalat ovat operaatiotaito ja taktiikka, strategia, sotahistoria, johtaminen, sotilaspedagogiikka, sotatekniikka, sotilaspsykologia ja sotilassosiologia. Maanpuolustuskorkeakoulussa voi opiskella useita sotatieteellisiä aineita, jotka voivat olla sekä tutkintojen pääaineena että sivuaineena. Näitä aineita ovat sotataito, sotilaspedagogiikka, johtaminen ja sotatekniikka.
Maanpuolustuskorkeakoululla sotataidon pääoppiaineeseen kuuluvat operaatiotaito, taktiikka, strategia ja sotahistoria. Maanpuolustuskorkeakoulun johtamisen ja sotilaspedagogiikan alalla opetetaan sotilassosiologiaa sekä sotilaspedagogiikkaa. Esimerkiksi sotilaspedagogiikassa tarkastellaan sotilaan toimintakyky ja sen ylläpitämisen mahdollisuuksia sodan ja rauhan aikana. Sotatekniikkaan kuuluu puolestaan sodankäyntiin ja sotilasorganisaatioon liittyvien teknisten laitteiden toiminnan tunteminen.
Suomessa sotatieteiden akateemista koulutusta sotilaille ja siviileille tarjoaa Maanpuolustuskorkeakoulu, josta on mahdollisuus valmistua sotatieteen kandidaatiksi, maisteriksi tai tohtoriksi.
Yrjö Rehnbäck
Yrjö (Georg) Sandfrid Rehnbäck (käytti Saksassa peitenimeä Reinbach), () oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa Saksassa saanut jääkäri, joka taisteli jo ensimmäisessä maailmansodassa Saksan armeijassa ja myöhemmin Suomen sisällissodassa. Myöhemmin hän loi uraansa Suojeluskuntajärjestössä.
Rehnbäckin vanhemmat olivat kupariseppä Jakob Rehnbäck ja Maria Slyf. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Martta Tasasen kanssa.
Rehnbäck kävi viisi luokkaa Vaasan ruotsalaista lyseota ja kauppaopiston Tukholmassa. Hän suoritti taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1925.
Rehnbäck työskenteli konttoristina Helsingissä ennen liittymistään yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 31. elokuuta 1915 vastaperustettuun pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hänet komennettiin kesällä vuonna 1915 etappitehtäviin Ruotsiin, missä hän toimi Uumajan etappiasemalla ja sen jälkeen hetken Haaparannan etapilla, josta hän palasi takaisin Saksaan ja otti sen jälkeen osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Pataljoona rintamalta paluun jälkeen hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun A-kurssin.
Rehnbäck astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) 3. maaliskuuta 1918 aselaiva Virgolla. Vaasasta hänet komennettiin komentajan apulaiseksi 1. Krenatöörirykmentin 3. Oulun pataljoonaan ja hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Luhalahdella, Viljakkalassa, Mannanmäen-Kyröskosken akselilla, Epilän-Tampereen akselilla, Mouhujärvellä, Karkussa ja Lempäälässä sekä rykmentin etenemiseen Laitikkalan ja Lammin kautta Koskelle.
Rehnbäck palveli sisällissodan jälkeen 1. Krenatöörirykmentin 3. pataljoonassa ja 19. heinäkuuta 1918 alkaen rykmentistä muodostetussa Tampereen vartiopataljoonassa komentajana. Hänet siirrettiin 10. lokakuuta 1918 alkaen pataljoonan komentajaksi Karjalan kaartin rykmentin II pataljoonaan. Tänä aikana hän toimi myös rykmentinkomentajan apulaisena. Hänet siirrettiin 26. elokuuta 1919 alkaen 2. Divisioonan intendentiksi. Hän erosi armeijasta 6. huhtikuuta 1921 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi, mistä tehtävästä hänet siirrettiin edelleen 1. maaliskuuta 1922 alkaen Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin piiripäälliköksi. missä tehtävässä hän toimi 17. helmikuuta 1926 saakka, jolloin erosi Suojeluskunnista. Tänä aikana hän perusti piirille oman lehden nimeltään ”Sarkatakki” vuonna 1923. Myöhemmin hän työskenteli eri liikkeiden edustajana Helsingissä sekä vuoden 1936 alusta ylimääräisenä virkamiehenä merivoimien esikunnassa ja Puolustusministeriössä.
HCard
hCard (lyhenne sanoille HTML vCard) on mikroformaatti henkilöiden, yritysten, organisaatioiden, ja paikkojen yhteystietojen julkaisemiselle (X)HTML-, Atom, RSS, tai XML-muodossa. hCard on 1:1 esitys vCard (RFC 2426) -muodosta, ominaisuuksista ja arvoista.
Se mahdollistaa jäsennystyökalujen (esimerkiksi toisten www-sivujen tai Firefoxin Operator-laajennoksen) poimia yksityiskohtia ja näyttää niitä toisilla www-sivuilla tai etsintätyökaluilla (mapping tools), indeksoida, hakea niitä, ja ladata niitä osoitekirjasovelluksiin.
Geo-mikroformaatti on osa hCardin määrittelyä. Sitä käytetään usein paikan koordinaattien esittämiseen hCardissa. hCardin osaa adr:ia voidaan käyttää itsenäisenä mikroformaattina.
Henkilötieto
on vCard-muodossa:
Tässä on Wikimedia Foundationin kontaktitiedot live hCard -muodossa:
sama merkkauskielellä:
Sarvihaikalat
Sarvihaikalat eli kampahammashait (Heterodontiformes) on rustokaloihin kuuluva kalalahko. Siihen kuuluu vain yksi heimo sarvihait (Heterodontidae) ja yksi suku "Heterodontus", jossa on yhdeksän lajia.
Sarvihaikaloilla on kaksi piikkistä selkäevää, peräevä, viisi kidusaukkoa. Niiden silmistä puuttuu vilkkuluomi. Sieraimet ovat yhteydessä suuhun syvän kanavan kautta.
Nostromo (kirjankustantamo)
Kustannuosakeyhtiö Nostromo oli helsinkiläinen pienkustantamo, jonka perustivat vuonna 1990 Kaarle Ervasti, Otso Kantokorpi ja Lasse Saarinen. Kustantamo toimi vain kolme vuotta, minä aikana ilmestyi kaikkiaan seitsemän kirjaa.
Tykkään susta
Tykkään susta on Jonna Tervomaan toinen studioalbumi vuodelta 1985.
Sampo (elokuva)
Sampo () on suomalaisten ja neuvostoliittolaisten yhteistyönä vuonna 1959 valmistunut elokuva, joka perustuu löyhästi Suomen kansalliseepokseen Kalevalaan. Elokuvan amerikkalainen versio tunnetaan nimellä "The Day the Earth Froze".
Vuonna 2014 KAVI restaroi elokuvan ja kunnosti muun muassa kuvanlaatua.
Nuala O’Faolain
Nuala O’Faolain (1. maaliskuuta 1940 – 9. toukokuuta 2008) oli irlantilainen toimittaja, televisiotuottaja, kirjallisuusarvostelija, opettaja ja kirjailija. Hän sai kansainvälistä tunnustusta kahdesta muistelmakirjastaan "Are You Somebody?" ja "Almost There", romaanistaan "My Dream of You" ja kertomuksestaan "The Story of Chicago May". Kolme ensimmäistä pääsivät New York Timesin best seller -listalle. Hänen kirjoistaan on suomennettu ainakin "Are You Somebody?" (suom. "Tunnenko minä teidät?") ja "My Dream of You" (suom. "Olet kaikkeni").
O'Faolain syntyi Dublinissa. Hän oli yhdeksästä lapsesta toiseksi vanhin. Hänen isänsä oli tunnettu irlantilainen toimittaja Tomas O'Faolain, joka kirjoitti Dublin Evening Pressissa ilmestyvää "Dubliners Diary" -palstaa kirjailijanimellä Terry O'Sullivan. O'Faolain opiskeli University College Dublinissa, Hullin yliopistossa ja Oxfordin yliopistossa. Hän opetti Morley Collegessa ja toimitti televisio-ohjelmia BBC:lle ja RTÉ:lle.
O'Faolain oli kihloissa ainakin kerran, mutta ei koskaan naimisissa. Teoksessaan "Tunnenko minä teidät?" hän puhuu avoimesti viisitoistavuotisesta suhteestaan toimittaja Nell McCaffertyyn, joka julkaisi omaelämäkertansa nimellä "Nell" Vuodesta 2002 kuolemaansa saakka O'Faolain eli suurimman osan ajasta Brooklynissa asuvan asianajaja John Low-Beerin ja hänen tyttärensä Annan kanssa. Heidän parisuhteensa rekisteröitiin vuonna 2003.
O'Faolain asui Irlannissa ja New Yorkissa. O'Faolainilla oli aivoista leviämään lähtenyt, ja häntä haastateltiin Marian Finucanen radio-ohjelmassa RTÉ Radio One -radiokanavalla 12. huhtikuuta 2008 kuolemaan johtavasta sairaudesta. Hän sanoi Finucanelle: ""En halua enempää aikaa. Heti kun kuulin kuolevani, elämästä katosi kaikki hyvä"".
O'Faolain kuoli yöllä 9. toukokuuta 2008.
Green Cargo
Green Cargo AB (GC) on ruotsalainen valtion omistama logistiikkatoimintoja hoitava osakeyhtiö, joka hoitaa kotimaan tavaraliikennettä junilla ja kuorma-autoilla. Yhtiön toimitusjohtaja on Sören Belin. Suomessa vastaavanlainen yhtiö on VR Groupiin kuuluva VR Transpoint.
Green Cargo perustettiin 1. tammikuuta 2001, kun Ruotsin valtionrautatiet, Statens Järnvägar, yhtiöitettiin. Aiemmin Green Cargo oli ollut valtionrautateiden tavaraliikenneyhtiö SJ Gods. Yhtiöllä on Ruotsissa noin 70 prosentin markkinaosuus rautateitse tapahtuvasta tavaraliikenteestä.
Yhtiö työllistää suoraan ja tytäryhtiöidensä kautta 3 115 ihmistä. Yhtiö omistaa 433 veturia, joista 230 on sähkövetureita ja loput 203 dieselvetureita, sekä 6 805 tavaravaunua. Yhtiöllä on logistiikkakeskukset Tukholmassa, Norrköpingissä, Göteborgissa, Helsingborgissa sekä Kööpenhaminassa.
Vuonna 2004 Ruotsin valtio, Green Cargo ja Deutsche Bahn aloittivat yhteistoimintaneuvottelut tavoitteena paremmat tavaraliikenneyhteydet Ruotsin ja manner-Euroopan välillä. Vuodesta 2008 alkaen Ruotsin ja Saksan välistä Tanskan kautta kulkevaa tavaraliikennettä on hoitanut Green Cargon ja Deutsche Bahnin yhdessä omistama Railion Scandinavia, jonka kotipaikka on Kööpenhamina.
Green Cargo AB:n toiminnot on jaettu kuuteen osastoon:
Dekaboraani
Dekaboraani (BH) on suhteellisen vakaa boorin ja vedyn muodostama molekyyliyhdiste.
Huoneenlämpötilassa dekaboraani on värittöminä kiteinä. Aine voi ragoida räjähdysmäisesti hapettimien kanssa sekä muodostaa räjähtäviä seoksia halogeeneja sisältävien aineiden ja eetterien kanssa. Aine liukenee pienissä määrin kylmään veteen, mutta kuuma vesi hajottaa yhdisteen.
Dekaboraania on mahdollista tuottaa pienimassaisempien boraanien pyrolyysillä. Esimerkiksi diboraanin pyrolyysi tuottaa dekaboraania kohtuullisella saannolla.. Ainetta on mahdollista valmistaa myös natriumborohydridistä tetradekahydroundekaboraatti-ionivälituotteen avulla.
Dekaboraania käytetään orgaanisen kemian synteeseissä pelkistimenä, mutta sen teho on vain kohtalainen. Dekaboraanin avulla voidaan muuttaa aromaattiset aldehydit vastaaviksi metyyli- tai etyyli eettereiksi. Typen läsnä ollessa aldehydit ja ketonit voidaan myös pelkistää vastaaviksi amiineiksi. Pyrrolidiinin ja ceriumkloridin käyttäminen dekaboraanin kanssa tekee reaktiosta selektiivisemmän ja siten käyttökelpoisen. N-alkyyliaminobentseenejä voidaan valmistaa nitrobentseeneistä aminaatioreaktiolla käyttämällä dekaboraania.
Dekaboraani on myrkyllinen aine. Aineen joutuminen hengitysteihin tai sen nieleminen aiheuttaa hengenahdistusta, huonovointisuutta ja tasapainon väliaikaisen menetyksen. Oireet voiva ilmetä vasta kahden vuorokauden kuluttua aineelle altistumisesta. Pitkäaikainen altistus dekaboraanille voi johtaa muutoksiin keskushermostossa.
Viekin rautatieasema
Viekin rautatieasema () on Suomen rataverkon linjavaihde rataosalla . Linjavaihde on ratakilometrillä km 753+979. Viekin rautatieasema sijaitsee Pielisen itärannalla Lieksassa noin 25 kilometriä luonteeseen Lieksan asemalta. Henkilöliikenne on loppunut asemalta monen muun Nurmeksen radan pienemmän aseman tapaan 27.5.1990, mutta paikalla on ollut sen jälkeen raakapuun kuormausta. Asema on ollut ilman miehitystä vuodesta 1994.
Asemarakennus, ulkorakennus ja tavarasuoja ovat vuodelta 1970. Tätä ennen asemana on ollut puinen Thure Hellströmin suunnitelema tyyppiasema, samanlainen kuin Kelvässä.
Frank Lovejoy
Frank Lovejoy (18. maaliskuuta 1914 New York, New York – 2. lokakuuta 1962, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan erityisesti radionäyttelijänä. Uransa aika hän esiintyi sadoissa radiokuunnelmissa. Päärooli hänellä oli vuonna 1940 esitetyssä sarjassa "Blue Beetle" ja 1950–1952 esitetyssä jännityssarjassa "Nightbeat".
Elokuvadebyyttinsä Lovejoy teki 1948 elokuvassa "Naamioitu ratsastaja". Päärooli hänellä oli muun muassa vuoden 1951 elokuvassa "I Was a Communist for the FBI". Televisiossa hän oli pääosassa vuosina 1957–1959 esitetyssä dekkarisarjassa "Meet McGraw".
Frank Lovejoylla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Kalastajakuningas
Kalastajakuningas on mytologian hahmo, joka liittyy legendaan Kuningas Arthurista ja Graalin maljasta. Hänen taustansa vaihtelee myytin eri versioissa, mutta yleensä hän on Graalin maljan vartija ja jollain tavalla vahingoittunut, yleensä hedelmätön. Joissakin versioissa hän ei vammansa takia voi ratsastaa, ja siksi hän ottaa kalastuksen harrastuksekseen. Kuninkaan kalastellessa valtakunta ajautuu huonolle tolalle. Paikalle tulee nuori sankari (joko Percival tai Galahad). Jotta kuningas paranisi ja valtakunta pelastuisi, olisi nuoren sankarin kysyttävä "oikea kysymys". Sankari kuitenkin epäonnistuu.
Elokuvassa "Fisher King" toisella päähenkilöistä on pakkomielle Kalastajakuninkaan myytistä. Legenda on keskiössä myös David Lodgen kirjoittamassa romaanissa "Small World" ja siitä tehdyssä televisiosarjassa.
Grand Prix d’Ouverture La Marseillaise
Grand Prix d'Ouverture La Marseillaise on yhden päivän maantiepyöräilykilpailu, joka järjestetään Bouches-du-Rhônen departementissa, Marseillen ympäristössä, Ranskassa. Kilpailu käydään tavallisesti helmikuun ensimmäisenä sunnuntaina ja se on perinteisesti ollut eurooppalaisen ammattipyöräilykauden avauskilpailu.
Grand Prix d'Ouverture La Marseillaise järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1980. Kilpailu tunnettiin vuoteen 1992 saakka nimellä "La Marseillaise". Kilpailun ovat useimmin voittaneet Eddy Planckaert, Edwig Van Hooydonck ja Baden Cooke, kukin kaksi kertaa.
Pterelaos
Pterelaos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Tafoksen kuningas ja Tafioksen poika. Hänen maagiset kultaiset kutrinsa, jotka Poseidon oli hänelle suonut, tekivät hänestä kuolemattoman niin kauan kuin hiukset hänen päässään vain kasvaisivat.
Pterelaoksella oli seitsemän poikaa ja yksi tytär. Hänen tyttärensä Komaitho oli rakastunut isänsä viholliseen Amfitryoniin, ja kun Pterelaos ei hyväksynyt hänen liittoaan, leikkasi hän isänsä hiukset pois. Tämän seurauksena Pterelaos kuoli, ja Amfitryon valtasi kaupungin.
Home and Away
Home and Away (lyhennetään yleensä H&A) on australialainen saippuasarja. Sarjan tapahtumat sijoittuvat australialaiseen rantakaupunkiin, Summer Bayhin. Sarjan tuotanto alkoi kesällä 1987 ja ensiesitys nähtiin Australiassa Seven Network -kanavalla 17. tammikuuta 1988.
Sarjaa kuvataan viitenä päivänä viikossa. Koko vuoden aikana kuvausviikkoja on yhteensä 46; tekijät pitävät jouluna neljän viikon ja kauden keskellä kahden viikon tauon. Jaksot esitetään televisiossa noin kahdeksan viikon kuluttua kuvaamisesta. Sisäkohtaukset kuvataan Seven Sydney's Epping -studioilla ja ulkokohtaukset pääasiassa Palm Beachillä.
Lista näyttelijöistä ja roolihahmoista kulkee Australiassa esitettävien jaksojen mukaisesti.
Näyttelijän nimi on ennen roolihahmoa. 
Sarja on ollut kansainvälinen menestys ja sitä on esitetty yli viidessäkymmenessä maassa, kuten Suomessa, Ranskassa, Italiassa, Norjassa ja Etelä-Afrikassa. Isossa-Britanniassa sarja on saavuttanut suuren suosion ja viimeisen seitsemän vuoden ajan kerännyt noin kaksi miljoonaa katsojaa päivittäin. Nykyään sitä esitetään Suomessa TV5- kanavalla arkipäivisin sekä sunnuntaisin klo 12-12.30
Home and Away -sarjan tunnusmusiikkina käytetään kappaletta Home and Away. Tunnusmusiikin esittäjät ovat vaihtuneet vuosien aikana useasti. Alun perin kappaleen esittivät Mark Williams ja Karen Boddington, mutta heidän jälkeensä esittäjinä ovat olleet Doug Williams ja Erana Clark, The Robertson Brothers, Israel Cannan sekä nykyiset esittäjät Luke Dolahenty ja Tarryn Stokes.
Émile Parzudaki
Émile Parzudaki oli lintutieteilijä, joka julkaisi luettelon Euroopan linnuista: "Catalogue des oiseaux d'Europe : offerts en 1856 aux ornithologistes" (Pariisi 1856). Hänen mainitaan julkaisseen myös luettelon kolibreista "Catalogue des Trochilides".
Parzudaki oli kauppias, joka myi lintuja ja niiden nahkoja.
Parzudaki nimesi kaksi uutta lintulajia, kirjokotingan ("Iodopleura isabellae") 1847 ja "Manacus candei"n 1841.
Risti ja linkkuveitsi
Risti ja linkkuveitsi (engl. "The Cross and the Switchblade") on yhdysvaltalaisen David Wilkersonin vuonna 1962 kirjoittama, tositapahtumiin perustuva kirja, joka keskittyy kirjan päähenkilön, "Mau-Mau"-jengin johtajan, Nicky Cruzin elämässä tapahtuneeseen muutokseen sekä Wilkersonin työhön jenginuorten parissa 1950- ja 1960-luvun New Yorkissa. Kirjaa on myyty yli 15 miljoonaa kappaletta 150 eri maassa ja Suomessakin noin 60 000 kappaletta. Kirja alkaa "Egyptin kuninkaiden" oikeudenkäynnistä, jossa jengin jäseniä syytetään murhasta. Pastori David Wilkerson lukee oikeudenkäynnin alkamisesta Life-lehdestä ja päättää lähteä New Yorkiin auttaakseen näitä jenginuoria. Epäonnistuneen auttamisyrityksen jälkeen Wilkerson pääsee sanomalehtien etusivuille ja saa sitä kautta kosketuksen jenginuoriin.
Wilkerson tapaa pahamaineisen Mau-Mau-jengin päällikön, Nicky Cruzin. Nuoren pastorin rohkeus tekee selvästi vaikutuksen moniin jengiläisiin, mutta Nickyssä syttyy viha. Hän ei voi unohtaa Wilkersonin sanoja: "Voit leikellä minut vaikka tuhansiksi kappaleiksi, mutta silti jokainen niistä huutaisi: Jeesus rakastaa sinua". Nicky uskoo, että Wilkerson haluaa hajottaa jengin ja päättää "raivata" hänet pois tieltään, mutta kirjan mukaan Jumalalla on toiset suunnitelmat.
Wabowdenin rautatieasema
Wabowdenin rautatieasema on rautatieasema Wabowdenin kylässä Manitoban provinssissa, Kanadassa. Liikennepaikka sijaitsee Hudson Bay Railwayn varrella noin 219 kilometrin päässä The Pas'ta koilliseen.
Liikennepaikka otettiin käyttöön Churchilliin johtavan rautatien rakentamistyöiden yhteydessä. Rautatien rakennustyömaa saavutti Wabowdenin vuonna 1913, ja alun perin aseman nimenä oli yksinkertaisesti Mile 137, sillä se sijaitsi 137 mailin päässä The Pas’n asemalta.
Liikennepaikalla pysähtyy Winnipegin ja Churchillin välillä liikennöivä VIA Rail Canadan liikennöimä henkilöjuna "Hudson Bay". VIA Rail luokittelee aseman vain nimikilvellä varustetuksi pysähdyspaikaksi.
Wabowdenin asemarakennuksen rakensi alun perin Canadian National Railway. Nykyisin rakennus on huonossa kunnossa ja tyhjillään, ja sen ikkunoita on rikottu. Rakennusta yritettiin saada perinnekohteiden joukkoon, mutta hakemus hylättiin.
Niemenkylä (Kinnula)
Niemenkylä on kylä Kinnulan kunnassa. Niemenkylä sijaitsee Jäppäjärvien ja Poikkeusjärven väliin jäävällä alueella. Kylässä asuu tällä hetkellä noin 250 asukasta 90 kotitaloudessa.
Kylässä on useita vanhoja rakennuksia ja maatiloja sekä vanha käytöstä poistettu koulu.
Kyproksen kuningaskunta
Kyproksen kuningaskunta oli ristiretkien aikainen valtio Kyproksen saarella Välimeressä. Sitä hallitsi ranskalainen Lusignanin hallitsijasuku vuodesta 1192 vuoteen 1489.
Kolmannen ristiretken aikana vuonna 1191 Englannin kuningas Rikhard Leijonamieli valloitti Kyproksen. Hän myi sen Temppeliherrain ritarikunnalle, joka puolestaan myi sen Guy de Lusignanille (Guido Lusignanilainen) 1192.
Guy de Lusignanin saapuessa saari oli surkeassa tilassa: ylhäisö oli paennut levottomuuksia. Valtaansa pönkittääkseen Lusignan perusti feodalismijärjestelmän ja antoi läänityksiä frankkilaistaustaisille tukijoilleen, jotka olivat menettäneet omaisuutensa Palestiinassa. Syntyi monikerroksinen luokkajärjestelmä, jonka kärjessä olivat 300 aatelismiestä, kaikki taustaltaan frankkeja. Monet saaren alkuperäisistä, kreikankielisistä ja ortodoksiseen kirkkoon kuuluneista asukkaista olivat maaorjien asemassa. Vuonna 1260 paavi Aleksanteri IV antoi bullan, jolla katolinen kirkko syrjäytti Kyproksen virallisessa uskonnonharjoituksessa ortodoksisen kirkon. Ortodoksista kirkkoa ei kielletty, mutta sen asema määriteltiin tarkasti.
Kuningaskunnan pääkaupunki oli Famagusta eli Ammokhostos, joka oli aikansa rikkain kaupunki Lähi-idässä. Näihin aikoihin historialliset kaupungit Leukosia, Ammokhostos ja Lemessos alettiin tuntea nimillä Nikosia, Famagusta ja Limassol.
1200-luvulla Kypros oli merkittävä paikka Euroopan, Aasian ja Afrikan välisessä kaupassa. Mamelukit hyökkäilivät sen kimppuun Egyptistä käsin, ja valloittivat rannikkokaupunkeja. 1300-luvulla se joutui yhä enemmän genovalaisten kauppiaiden armoille, ja frankkikuninkaiden valta väheni. Vuonna 1426 mamelukit kaappasivat kuningas Janus I:n ja vaativat valtavat lunnaat, jotka horjuttivat valtiontaloutta. Janus palautettiin murtuneena miehenä, ja hänen myötään päättyi Lusignanin suvun loistokausi. Januksen poika Johannes II nai kreikkalaistaustaisen Helena Palaiologoksen. Kuningatar Helena oli kreikkalaisten alamaistensa suosiossa, mutta epäilytti frankkeja. Heidän tyttärensä olisi ollut laillinen vallanperijä, mutta vallan kaappasi Johanneksen avioton poika, joka tunnetaan nimellä Juhana Äpärä. Hän meni naimisiin venetsialaisen aatelisnaisen Caterina Cornaron kanssa. Juhanan kuoltua Caterina hallitsi nukkehallitsijana, ja tämän kuoltua saari oli virallisestikin venetsialaisten käsissä.
Åke Weber
Åke Fredrik Ludvig Weber (käytti Saksassa peitenimeä Wallgrén, ) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana saksassa, missä hän taisteli Saksan armeijassa itärintamalla ja myöhemmin Suomen sisällissodassa.
Weberin vanhemmat olivat hammaslääkäri Theodor Weber ja Elisabet Sihvonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Solveig Granholmin kanssa.
Weber kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1914 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1914 – 1916 ja suoritti diplomi-insinööritutkinnon vuonna 1920.
Weber liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 28. toukokuuta 1917, josta hänet siirrettiin 7. elokuuta 1917 pataljoonan 2. komppaniaan, josta käsin hän suoritti Libaussa järjestetyn moottorivenekurssin.
Weber astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 Saksassa varavääpeliksi ylennettynä. Hän palasi Suomeen 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin Valkoiseen Armeijan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Weber siirrettiin sisällissodan jälkeen kesällä vuonna 1918 lento-oppilaaksi Ilmailuvoimiin, mistä hänet siirrettiin muutaman kuukauden jälkeen adjutantiksi Lentoasema III:lle. Hän toimi hetken myös lentoaseman päällikön viransijaisena. Armeijasta hän erosi vakinaisesta palveluksesta 22. tammikuuta 1919. Seuraavana vuonna 1. maaliskuuta 1920 alkaen hän siirtyi Korkeakosken kenkätehtaan teknilliseksi johtajaksi ja palveli tehtävässä 1. joulukuuta 1921 saakka. Saman aikaisesti hän toimi myös Juupajoen suojeluskunnan harjoituspäällikkönä. Vuoden 1922 alkukesästä hän työskenteli insinöörinä Wulcan Werke tehdasyhtymän palveluksessa Hampurissa, mistä hän siirtyi saman vuoden heinäkuussa Suomen höyrylaiva oy:n palvelukseen insinööriksi ja olikin kyseisen yrityksen palkollisena aina vuoteen 1941 saakka. Hän toimi myös vuodesta 1930 alkaen Pariisilaisen Bureau Veritas laivaluokitusyhdistyksen päätarkastaja Suomessa vuoteen 1969 saakka.
Weber osallistui talvisotaan autokolonnan johtajana Täydennysjalkaväkirykmentti 2:ssa, josta hänet siirrettiin aluksi komendantiksi Lahteen ja edelleen Hämeenlinnaan. Talvisodan jälkeen hän siirtyi Suomen höyrylaiva Oy:stä Germanischer Lloydin palvelukseen ja oli sen palkkalistoilla vuoteen 1969 saakka. Vuosina 1950–1961 hän työskenteli myös Lloyd's Register of Shippingille. Hän toimi vuosina 1945–1947 Sotevan Teräslaivaston päällikkönä.
Adalgisel
Adalgisel tai Adalgis oli frankkilainen herttua ja Austrasian major domus 633–639. Adalgisel valittiin major domuksen virkaan samaan aikaan kun frankkien valtakunnan kuningas Dagobert I nimitti alaikäisen poikansa Sigebert III:n Austrasian kuninkaaksi. Lapsikuninkaan puolesta Austrasiaa hallitsivat Adalgisel ja Kölnin piispa Chunibert, jotka Dagobert valitsi poikansa neuvonantajiksi. Adalgisel menetti asemansa Dagobertin kuoltua vuonna 639. Adalgiselin syrjäytti hänen edeltäjänsä Pipin I.
Rokkalanjoki
Rokkalanjoki () on joki Venäjällä Leningradin alueen Viipurin piirissä. Rokkalanjoen vesistö saa alkunsa Karjalankannaksen länsiosien järvialueelta, josta vedet virtaavat luoteeseen Viipurinlahteen. Joesta käytetään myös nimeä Kosenjoki.
Vesistön latva-alueen muodostavat Summajoen ja Työppölänjoen haarojen järvireitit. Summajoen reitti alkaa Rieskjärven ympäristöstä, josta vedet virtaavat Halolanjärven, Halilanjärven, Kuujärven, Kirkkojärven, Kolijärven ja Kaukjärven kautta Summajokeen. Työppölänjoen reitti alkaa Ylisjärven seudulta ja virtaa Tarkkalanjärven, Kuolemajärven ja Hatjalahdenjärven kautta Työppölänjokeen.
Rokkalanjoen vesistön latvaosat sijaitsevat pääosin entisten Uudenkirkon ja Kuolemajärven kuntien alueella ja osittain Koiviston maalaiskunnan alueella. Alajuoksulla joki virtaa entisen Johanneksen kunnan alueella. Rokkalanjoen jokilaakso muodosti Johanneksen kunnassa merkittävän maatalousalueen. Joki laskee Viipurinlahteen Rokkalan kylän kohdalla.
Ammunta kesäolympialaisissa 2004 – miesten 50 metrin vapaapistooli
Miesten 50 m vapaapistooli ammuttiin 17. elokuuta. Kilpailun voitti Venäjän Mihail Nestrujev tuloksella 663.3 (565+98.3).
Peruskilpailun jälkeen Etelä-Korean Jin Jong-oh oli kaksi pistettä Mihail Nestrujevia edellä, ja kolmansina vaanivat Pohjois-Korean Kim Jong-su sekä Armenian Norayr Bakhtamyan.
Finaalissa Jin menetti etunsa Nestrujeviin kolmannella laukauksella, jolla hän ampui 7,6. Ratkaisuksi muodostui seitsemäs laukaus, jolla molemmat miehet ampuivat finaalisarjansa heikoimman tuloksen. Nestrujev ampui 8,9, mutta kun Jin sai vain 6,9 tarkoitti se sitä, että venäläinen repäisi parin pisteen kaulan joka piti finaalin loppuun asti. Kim voitti pronssimitalin Pohjois-Koreaan.
Ennen olympialaisten alkua voimassa olleet maailman- ja olympiaennätykset:
Kosenjoki
Kosenjoki voi tarkoittaa seuraavia jokia:
Leukaperhoset
Leukaperhoset ("Micropterigidae") on pieni perhosheimo, johon kuuluu vain reilu sata pienikokoista perhoslajia. Se on koko Zeugloptera-alalahkon ainoa heimo.
Leukaperhosia pidetään kaikkein alkeellisimpina nykyään elävinä perhosina. Niillä ei heimon suomenkielisen nimen mukaisesti ole lainkaan imukärsää vaan purevat suuosat. Lisäksi siipisuonituksen rakenne sekä etu- ja takasiipien välinen liitos eroavat muista perhosista. Etusiivet ovat yleensä metallinhohtoiset. Aikuiset perhoset syövät kukkien siitepölyä, toukat viihtyvät maksasammalilla, mutta niiden ruokavaliota ei tunneta kovin hyvin.
Kaikki Suomessa tavattavat neljä lajia kuuluvat sukuun "Micropterix:"
HD 169830
HD 169830 on pääsarjan tähti Jousimiehen tähdistössä 118 valovuoden päässä Maasta. Sitä kiertää kaksi eksoplaneettaa.
Vuonna 2000 Michel Mayor ja Stéphane Udry löysivät planeetan, jonka massa on 3 M. Se kiertää tähteä lähempänä kuin Maa Aurinkoa. Vuonna 2003 löydettiin toinen planeetta.
Al Arabiya
Al Arabiya () on arabiankielinen uutiskanava. Kanava on saudiarabialaisen yhtiön hallitsema, mutta sen pääkonttori on Dubain Media Cityssä.
Kanava perustettiin 2003 suoraksi kilpailijaksi qatarilaiselle Al Jazeeralle, jonka linjasta Saudit eivät pitäneet.
Joseph Grinnell
Joseph Grinnell (27. helmikuuta 1877 Fort Sill, Oklahoma – 29. toukokuuta 1939 Berkeley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä.
Grinnell opiskeli Throop Polytechnic Institutessa (nykyisin Caltech) Pasadenassa. Hän sai apulaisopettajan viran Throopista yleten opettajaksi 1901. Vuonna 1905 hänet promovoitiin saman opinahjon professoriksi. Grinnell väitteli tohtoriksi Stanfordin yliopistossa 1913. Samana vuonna hän sai nimityksen Berkeleyn apulaisprofessoriksi ja 1920 hän sai eläintieteen professorin oppituolin, jossa pysyi kuolemaansa saakka.
Grinnell tutki etenkin Kalifornian eläimistöä. Hänen sanotaan käyttäneen ensimmäisenä termiä ekologinen lokero ("ecological niche") artikkelissa vuonna 1924 (tai 1917). Toisen lähteen mukaan termiä käytti ensiksi Roswell H. Johnson vuonna 1910. Vuonna 1908 Grinnell nimitettiin Berkeleyn selkärankaismuseon (Museum of Vertebrate Zoology) ensimmäiseksi johtajaksi.
Grinnell kirjoitti yli 500 tieteellistä artikkelia ja hän oli toimittamassa teoksia "Game Birds of California" ja "The Fur-Bearing Mammals of California". Hän aloitti laajan toeksen "Bibliography of California Ornithology", joka jäi häneltä kesken ja julkaistiin postuumisti. Hän toimitti 36 vuotta lintutieteellistä lehteä "Condor". Hän toimi American Ornithologists’ Unionin puheenjohtajana 1929–1932 ja American Society of Mammalogistsin puheenjohtajana 1937–1938. Hän oli American Academy of Arts and Sciencesin ja British Ornithologists Unionin jäsen ja Zoological Society of Londonin ja Academy of Natural Sciences of Philadelphian kirjeenvaihtajajäsen. Hän toimi Kalifornian tiedeakatemian johtokunnan (Council of the California Academy of Sciences) kirjastonhoitajana ja jäsenenä.
Grinnell eli avioliitossa ja hänellä oli kaksi poikaa ja tytär.
Grinnell ”splittasi” eli jakoi alalajeihin suuren joukon lintulajeja, muun muassa kalifornianharmaatiaisen kolme alalajia "alfabilis", "kemensis" ja "sequestratus" ovat hänen ja kumppanien nimeämiä.
Calder Cup
Calder Cup on jääkiekkopalkinto, joka jaetaan vuotuisesti American Hockey Leaguen (AHL) pudotuspelien voittajalle. Ensimmäisen kerran palkinto jaettiin kaudella 1936–37, ja se on saanut nimensä Frank Calderilta, NHL:n ensimmäiseltä puheenjohtajalta. Calder Cup sekoitetaan joskus Calder Memorial Trophyyn, joka jaetaan vuotuisesti NHL:n parhaalle tulokkaalle.
Calder Cupin on voittanut 25 eri kaupungin joukkueet. Hershey Bears on voittanut palkinnon kymmenen kertaa, eniten koko AHL:ssa, ja se on ollut finaaleissa 20 kertaa, mikä on myös AHL:n ennätys. Cleveland Barons, joka kilpaili sarjassa vuoteen 1973 asti, on voittanut yhdeksän mestaruutta.
Pudotuspelien arvokkaimmalle pelaajalle annetaan Jack A. Butterfield Trophy, joka on nimetty AHL:n entisen puheenjohtajan Jack Butterfieldin mukaan. Palkinto on jaettu vuodesta 1984 lähtien 25 eri pelaajalle, eikä kukaan ole voittanut palkintoa kahdesti.
Vain kolmesti Stanley Cupin voittaneen joukkueen AHL:ssä pelaava farmijoukkue on voittanut Calder Cupin. Montreal Canadiens ja Nova Scotia Voyageurs saavuttivat mestaruudet 1976 ja 1977 sekä New Jersey Devils ja Albany River Rats 1995.
Vegemite
Vegemite on australialainen levite, joka valmistetaan oluen valmistuksen hiivajätteistä. Sitä syödään leivänpäällisenä lähinnä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Vegemiten kehitti vuonna 1922 tri Cyril P. Callister tuolloiselle Fred Walker & Co:lle korvaamaan sodan aikana keskeytyneitä brittiläisen Marmiten toimituksia. Tuote on myöhemmin myyty yhdysvaltalaiselle Kraft Foodsille. Tuotteen suosio nousi etenkin 1950-luvun mieleen jääneiden mainoskampanjoiden myötä.
Vegemite sisältää runsaasti B-vitamiineja, glutamiinia ja lähes 8 % suolaa. Maku on suolainen, maltainen ja hiukan hapan. Ulkomuoto muistuttaa maapähkinävoita.
Vegemite luetaan Sydneyn oopperatalon ja Ulurun vertaiseksi Australian kulttuuri-ikoniksi.
Elokuussa 2015 Australian alkuperäisasukkaiden asioista vastaava ministeri Nigel Scullion vaati Vegemiten myynnin rajoittamista, sillä sitä käytetään syrjäseuduilla pontikan valmistamiseen.
Bauska
Bauska () on kaupunki Zemgalen alueella eteläisessä Latviassa. Kaupunki sijaitsee Mūša- ja Mēmelejoen välissä. Bauskasta on maanteitse 67 kilometriä Riikaan ja 19 kilometriä Liettuan rajalle. Kaupunki on myös Bauskan kunnan keskus.
Vuonna 2009 Bauska täytti 400 vuotta. Rundāles pilsin barokkilinna sijaitsee Bauskasta 12 kilometriä länteen.
1400-luvulla suuri osa väestöstä kuoli kulkutauteihin. Kalparitaristo toi alueelle Inkerinmaalta vatjalaisia sotavankeja, joita alettiin nimittää kreevineiksi. Kreevinejä asui alueella vielä 1800-luvulla, mutta vuosisadan loppuun mennessä he sulautuivat latvialaisiin. Bauskassa oli 1800-luvulla myös melko suuri juutalaisyhteisö. Brittiläisen Palestiinan ensimmäinen päärabbi Abraham Isaac Kook oli kotoisin Bauskasta. Juutalaishteisö alkoi kuitenkin harveta maastamuuton seurauksena, ja 1920-luvulle tultaessa siitä oli jäljellä enää kuudesosa. Loput menehtyivät holokaustissa.
Bauska on merkittävä maantieliikenteen kauttakulkupaikkakunta. Kaupungin läpi kulkee vilkasliikenteinen, niin henkilö- kun rahtiliikenteenkin käyttämä Latvian A7 valtatie, joka muodostaa osan Via Baltica-valtatieyhteyttä ja eurooppatietä . Bauskasta etelään johtava eurooppatie jakautuu Liettuan Panevėžysin eteläpuolella Kaunasiin ja edelleen Puolaan vievään sekä Vilnaan (ja edelleen esimerkiksi Valko-Venäjälle ja Ukrainaan) johtaviin valtateihin. Näistä suunnista Riikaan ja Tallinnaan kulkeva maantieliikenne ajaa suurelta osin Bauskan kautta.
Via Balticaa käyttävien autoilijoiden joukossa Bauska on tunnettu aktiivisesti valvottuna Latvian poliisin tieliikenteen seurantapaikkana.
Vuoden 2012 alussa kaupungissa arvioitiin asuvan 9 796 henkeä ja koko Bauskan kunnassa 27 259 henkeä.
Nykyisestä väestöstä 77% on latvialaisia, 11% venäläisiä, 6% liettualaisia, 3% valkovenäläisiä, ja 1,5% puolalaisia. Loppuosa väestöstä koostuu ukrainalaisista, baltiansaksalaisista ja virolaisista.