Katalaanin äännerakenne
Tämä artikkeli käsittelee katalaanin äännerakennetta eli fonologiaa. Katalaanissa on tietynasteissa murteellista vaihtelua, ja vaikka sillä onkin kaksi standardiääntämystä, itäkatalaani ja valencia, tämä artikkeli käsittelee useimpien murteiden ominaisuuksia.Soinnilliset obstruentit ääntyvät sanan lopussa soinnittomina.
Soinnittomat klusiilit lenitoituvat approksimanteiksi tavun alussa kontinuanttien jälkeen; → . Poikkeuksina lateraalien jälkeen ja :n jälkeen eivät lenitoidu. Lisäksi ei-betasistisissä murteissa ei lenitoidu. Tavun koodassa ne ääntyvät klusiileina paitsi useimmissa valencian murteissa, joissa ne lenitoituvat. Joissakin valencian murteissa soinnittomat klusiilit saattavat lenitoitua sanan lopussa ennen vokaalia: "tot açò" . Joissakin murteissa, erityisesti valenciassa, sananalkuinen saattaa lenitoitua: "gata" . Monissa murteissa valenciaa lukuun ottamatta ja voivat ääntyä geminaattoina tietyissä ympäristöissä: "poble" ; "regla" . Mallorcalla velaarit ääntyvät sanan lopussa ja ennen etuvokaaleja , mikä on joissakin murteissa laajentunut kaikkiin ympäristöihin paitsi ennen likvidoja ja takavokaaleja; esim. "sang" .
Affrikaattojen foneeminen status on epävarmaa; muiden konsonanttien jälkeen ne esiintyvät vapaassa vaihtelussa vastaavien frikatiivien kanssa ("clenxa" ~ ), ja ne voidaankin analysoida paitsi affrikaattoina myös klusiili-frikatiivi-sarjoina. Kaikkein vähiten esiintyvät alveolaariset affrikaatat : ainoastaan vokaalien välissä ("metzines" ) ja lähinnä historiallisissa yhdyssanoissa ("potser" , sanoista "pot" ja "ser") ja morfeemirajan yli ("tots" , sanan "tot" monikkomuoto). Alveolopalataalisten affrikaattojen esiintyminen riippuu murteesta. Standardi-itäkatalaanissa sananalkuinen esiintyy ainoassaan eräissä vierasperäisissä sanoissa ("txec" ) ja vapaasti sanan keskellä ja lopussa ("fletxa" ; "despatx" ). esiintyy ainoastaan vokaalien välissä ("metge" ) ja eräiden analyysien mukaan myös sanan lopussa, missä se kuitenkin ääntyy soinnillisena vain ennen vokaalia ("raig esbiaixat" , mutta "raig" ). Monissa murteissa ja painokkaassa puheessa sananalkuinen esiintyy :n tilalla: "xinxe" , standardinmukaisesti . Valenciassa ja eteläkatalaanissa itäkatalaanin :aa vastaa yleensä : "gel" .
Joissakin valencialaismurteissa ja ääntyvät niin samankaltaisina, että tulevaisuudessa on odotettavissa niiden neutralisaatio. Pohjoisvalenciassa ääntyy yleisesti tai . Keskivalencian sanoissa "mig" ja "lleig" esiintyvää äännettä on kuvailtu :ksi :n sijaan.
Aragonissa ja keskivalenciassa soinnilliset frikatiivit ja affrikaatat ovat yhtyneet niiden soinnittomiin vastineisiin ja on langennut yhteen :n kanssa.
Vaikka ”tumma” l eli onkin :n paikka-allofoni useissa murteissa, se ääntyy aina tummana itämurteissa.
Roottisten konsonanttien jakauma on samankaltainen kuin espanjassa. Vokaalien välissä ne kontrastoivat ("mirra" ; "mira" ), mutta muuten ne ne esiintyvät täydennysjakaumallisesti. esiintyy muun kuin sananalkuisen tavun alussa ja konsonanttien jälkeen. Tavun koodassa esiintyvän roottisen äänteen suhteen esiintyy murteellista vaihtelua: länsikatalaanissa esiintyy yleisesti , kun taas keskikatalaanissa heikosti tremulanttinen paitsi ennen vokaalilla alkavaa sanaa samassa prosodisessa yksikössä, jolloin se on .
Huolitellussa puheessa konsonantit voivat esiintyä kahdennettuina ("innecessari" ; "emmagatzemar" ; "il·lusió" ). Kahdentunut on myös mahdollinen ("ratlla" ).Useimmissa murteissa on seitsemän painollista vokaalifoneemia. Joissakin baleaarimurteissa esiintyy kuitenkin lisäksi painollinen švaa.
Itäkatalaanissa painottomat vokaalit redusoituvat seuraavasti: → ; → ; ei muutu. Algareesissä yhtyvät :han. Useimmilla Mallorcan alueilla voi esiintyä painottomana.
Länsikatalaanissa redusoituminen tapahtuu seuraavasti: → ; → ; eivät muutu.