Vedenpaisumusmyytit
Vedenpaisumusmyytit ovat kertomuksia valtavasta tulvasta, joka hukuttaa kaiken alleen. Niitä tunnetaan monista kulttuureista. Raamatun vedenpaisumuskertomuksessa maan peitti 40 vuorokautta kestänyt rankkasade. Ihmisistä vain Nooa ja hänen perheensä pelastuivat rakentamassaan arkissa. Vedenpaisumuskertomus esiintyy myös esimerkiksi "Gilgameš"-eepoksessa, joka on peräisin muinaisesta Babyloniasta ja Sumerista. Vedenpaisumuskertomuksen babylonialaisessa versiossa päähenkilö on Utnapištim-niminen mies. Myös muinaisilla kreikkalaisilla oli kertomuksensa Deukalionin tulvasta.
Raamatun vedenpaisumuskertomuksessa Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa kuvaillaan, miten Jumala päätti hukuttaa koko maailman, koska ihmiset olivat hylänneet Jumalan ja "koko maa tuli täyteen väkivaltaa". Vain Nooa ja hänen perheensä pelastuivat. Samalla he rakensivat arkkilaivan, Nooan arkin. Kun arkki oli valmis, tuli 40 vuorokautta kestänyt rankkasade, joka sai maan peittymään veden alle korkeimpia vuorenhuippuja myöten 150 päivän ajaksi. Kaikki korkeat vuoret peittyivät ja kaikki, jotka olivat kuivalla maalla, kuolivat Viisi kuukautta rankkasateen alkamisen jälkeen arkki pysähtyi Araratin vuorille. Kesti lähes kaksi ja puoli kuukautta, ennen kuin vuorten huiput tulivat näkyviin. Sen jälkeen kesti kolme kuukautta, ennen kuin Nooa poisti arkin katon ja havaitsi maan käytännöllisesti katsoen kuivuneen, ja vielä lähes kaksi kuukautta, ennen kuin ovi avattiin ja eloon jääneet astuivat kuivalle maalle..
Vedenpaisumuskertomusten on usein arveltu perustuneen todellisiin tulviin.
Leonard Woolleyn 1920-luvulla johtamissa arkeologisissa kaivauksissa Mesopotamiasta löydettiin savikerrostumia, joita on pidetty todisteena alueella 3000-luvulla eaa. sattuneista valtavan tuhoisista tulvista.. Urukin tulvakerrostuma on luultavasti ajallisesti ennen varhaisdynastisen kauden alkua ajalta 2900 eaa.. Mesopotamialaisen tosin epätäydellisen kuningasluettelon mukaan tulva tapahtui pitkään eläneiden jumalkuninkaiden hallitusajan jälkeen. Viimeinen vedenpaisumusta edeltänyt kuningas olisi ollut Shuruppakin Ubar-Tutu. Mesopotamialaisilla oli oma vedenpaisumuskertomuksensa. Sumerilais–babylonialaisessa "Gilgameš"-eepoksen taulussa XI Nooan vastine on Utnapishtim ja osin säilyneessä muinaisbabylonialaisessa Eridu Genesis -teoksessa Ziusudra. Babylonialaisessa vedenpaisumuskertomuksessa tulva kesti 7 päivää ja Utnapishtimin laiva laski vedenpaisumuksen lopussa Nisirin, ei Araratin vuorelle.
Vuonna 1998 Columbian yliopiston geologit William Ryan ja Walter Pitman julkaisivat tutkimuksensa, jonka mukaan Mustanmeren allas olisi noin 5600 eaa. äkillisesti täyttynyt sinne Bosporin kautta syöksyneistä vesistä. Jääkauden loppuvaiheessa jäätikön eteläosan sulamisvedet olisivat valuneet Mustaanmereen. Koska merenpinta oli nykyistä alempana, Mustameri oli tuolloin makeavetisenä järvenä, jonka laskujoki oli Bosporin paikalla. Kun Mustanmeren valuma-alueella ollut osa Euroopan jäätikköä oli loppuun sulanut, Mustaanmereen laskevien jokien virtaama pieneni ja osa niistä kääntyi laskemaan Pohjanmereen. Tämän seurauksena Mustameri alkoi vähitellen kuivua, koska siitä haihtui enemmän vettä kuin siihen virtasi, ja myös sen laskujoki kuivui. Mutta kun myöhemmin myös Fennoskandian ja Pohjois-Amerikan jäätiköt sulivat, meren pinta kaikkialla maailmassa ja myös Välimeren pinta nousi, kunnes se lopulta saavutti Bosporin pohjan tason ja merivesi alkoi äkillisesti syöksyä Mustaanmereen ja sen jo kuivileen jääneille rannikoille. Lyhyessä ajassa kaikkiaan 155 000 neliökilometriä maata olisi jäänyt veden alle.
Geologisten ja arkeologisten todisteiden mukaan Egeanmeren Theran eli Santorínin saarella on noin 1630–1600 eaa. tapahtunut erittäin voimakas tulivuorenpurkaus ja sen aiheuttama tsunami. Jotkut ovat väittäneet tämän antaneen aiheen kreikkalaiselle myytille Deukalionin tulvasta ja myös Atlantis-tarulle.. "Gilgameš"-eepos on kuitenkin niin vanha, ettei tämä tapahtuma voi olla siinä esiintyvän tai myöskään Raamatun vedenpaisumuskertomuksen aiheena.
Los Alamosin kansallisen laboratorion arkeologi Bruce Masse on analysoinut 175 tulvamyyttiä eri puolilta maailmaa. Niitä tutkittuaan hän päätyi hypoteesiin, jonka mukaan ne olisivat voineet saada alkunsa samasta tapahtumasta. Sellaiseksi hän esitti Intian valtamereen lähelle Madagaskaria törmännyttä asteroidia, joka olisi toukokuun 10. päivän aikoihin 2807 eaa. aiheuttanut laajalle levinneen, jopa 150–300 metrin korkuisen tsunamin. Asteroidin törmäyslämpö olisi lisäksi höyrystänyt äkillisesti suuren määrän merivettä, joka sitten olisi tullut rankkasateena maahan aiheuttaen tulvia muuallakin kuin rannikoilla. Juuri ennen törmäystä asteroidi olisi näkynyt taivaalla suurena tulipallona, jollaisen monet myytit kertovatkin näkyneen juuri ennen vedenpaisumusta.
Ilmeisesti hyvin vanhakantaisiin ja laajalle levinneisiin myytteihin kuuluu kertomuksia, joissa maailman alkuajan loppuessa tulvii veri. Tämä "verenpaisumus" seuraa esimerkiksi alkujättiläisen tai maailmanpuun tappamisesta. Verenpaisumus on yleensä myönteinen tapahtuma, joka liittyy maailman luomiseen, ja mahdollistaa myöhemmän elämän. Veri esimerkiksi hedelmöittää maan, ja tekee sen siten viljavaksi. Vedenpaisumusmyyti voi olla "verenpaisumusmyyttien" muunnos, ja siten alkuperältään täysin myyttinen. Myös Kalevalassa vedenpaisumus on myös verenpaisumus, Väinämöisen lyödessä kirveellä varpaaseensa jolloin ihmiskunta hukkuu vereen. Ylipäänsä Kalevalassa luomismyytti ja vedenpaisumusmyytti ovat sekoittuneet, Maailman synty -runossa loputtoman veden päällä lentävä sotka tai hanhi on Raamatussa liitetty Nooan arkkiin. Luku seitsemän korostuu myös muinaiskalevalaisissa kerrostumissa ajalta ennen kristinuskon tuloa, maan synnyttyä seitsemännestä "rautamunasta" jonka sotka tai valkoinen lintu hanhi munii. Väinämöisen veneenveisto on Kalevalan pisin osio, mutta Nooan vastine Kalevalassa on kuitenkin pitkäikäinen ja viisas Antero Vipunen, joka eli vesien alla ja jonka partakin kasvoi jäkälää.
Oikeastaan kaikilla suurilla muinaiskulttuureilla Afrikan manteretta lukuun ottamatta on vedenpaisumusmyyttinsä. Vedenpaisumusmyytti löytyy yli 150 kansalta ja sisältää kaikkiaan yli 230 erilaista versiota, jotka kuitenkin sisältävät monia yhteisiä piirteitä Euroopasta, Lähi-idästä, Kauko-idästä, Afrikasta, Australaasiasta ja Tyynen meren saarilta, Etelä- ja Väli-Amerikasta, sekä Pohjois-Amerikasta aina Grönlantiin saakka. Nooan vastineita ovat esimerkiksi roomalaisten Saturnus ja Janus, kaldealaisten Utnapishtim ja Ksisuthros, hindujen Manu sekä kreikkalaiset Oksyges ja Deukalion. Kertomus löytyy muun muassa kreikkalaisista, kiinalaisista, kelttiläisistä sekä atsteekkien ja tolteekkien tarinavarastosta.
Tyypillinen ero kertomusten kesken on jonkin paikallisen vuoren esittäminen arkin laskeutumispaikaksi ja kansojen synnyinseuduksi. Vedenpaisumusta edeltäneessä maailmassa vallitsi tyypillisesti sota ja epäoikeudenmukaisuus. Maan tuhosi vesi ja suuri tuuli tai tulivuoret. Myllerryksen päällä roikkuivat raskaat pilvet ja tulvan jälkeen ihmiset suunnistivat sateenkaaren mukaan. Kiinassa arkkiin on otettu turvaan ennen kaikkea ankkoja, Euroopassa koiria ja sikoja. Australiassa onnettomuus alkoi epäonnisen miehen metsästysretkestä tämän pyytäessä taikabumerangilla kengurua. Meksikossa arkista lähetetään maanetsintään korppikotka ja kolibri. Andien rinteillä jumala varoittaa ihmistä tulevasta tulvasta tupakkahumalan tuomassa unessa. Arkissa matkaavien ongelma oli ruuan riittävyys. Ruokaa oli niukasti myös arkista laskeutumisen jälkeen. (Kiinalaisessa kertomuksessa kanssamatkustajat suuttuvat muutamaan, jotka syövät muiden riisit.)
Osa kertomuksista pitää tulvaa ainoastaan paikallisena. Joissakin kertomuksissa ihmiset selviytyvät tulvasta kiipeämällä puihin, kun taas toisissa korostetaan, ettei korkeimpiinkaan puihin kiipeäminen auttanut. Toisinaan ihmiset kiipeävät vuorelle ilman laivan apua, toisissa suurta laivaa vetää suuri kala. Usein kerrotaan monista peräkkäisistä tulvista. Eroista huolimatta kertomuksissa on kuitenkin myös yhteisiä piirteitä. Jumala esitellään vedenpaisumusmyyteissä monesti juuri korkeimpana Jumalana tai luoja-jumalana. Poikkeuksellisen voimakas monoteistinen luoja-käsitys vallitsi Kiinassa ennen ensimmäistä dynastiaa, taolaisuutta ja kulttuurin, kielen ja uskonnon yhtenäistämistä pakolla. Tällöin kaikki aiemmat kirjoitukset (nk. bambukirjat) tuli tuhota, mutta tätä Shang-Ti -luojaa käsittelevää materiaalia on säilynyt jälkipolville muistitiedosta sukupolven jälkeen säilytettynä.
Monet kertomukset korostavat puulajia, josta arkki rakennettiin, joskin tarinoiden kesken on suuri erimielisyys siitä, mikä puu oli kyseessä. Erityisesti Lähi-idän varhaisimmissa kirjallisissa merkinnöissä puhutaan valtavankokoisesta katamaraanin kaltaisesta kaisla-arkista, jonka pinta oli vuorattu rahtilaivojen tapaan. Monissa kertomuksissa kerrotaan erityisesti muutamista nykyisistä kesyistä kotieläimistä, kuten kissasta ja koirasta. Maa oli pehmeää ja pettävää tulvan jälkeen, eikä siinä pystynyt vaaratilanteessa juoksemaan nopeasti. Vedenpaisumusta ennen ei ollut satanut ja tulva alkoi huolimattomasti esitetystä sadelorusta. Kaikki muu muuttui vedenpaisumuksessa paitsi taivaalle kiinnitetyt tähdet.