hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rostockin raitiotieliikenne
Rostockin raitioliikenne on yksi Rostockin julkisen liikenteen muodoista.
Kaupungin raitiotie avattiin jo vuonna 1881, jolloin se oli hevosraitiotie. Tällöin verkosto koostui kolmesta linjasta. Vuonna 1904 linjastot sähköistettiin ja operaattorina aloitti Rostocker Straßenbahn AG. Toisen maailmansodan jälkeen kaupungin raitiotieverkostoa on säännöllisesti laajennettu ja perustettu uusia linjoja.
Linjastoa on viimeksi laajennettu 2000-luvun alussa ja verkkoa halutaan edelleen laajentaa kaupungin liikenneongelmien takia.
Joulu Kiinassa
Joulu Kiinassa on uskonnollinen juhla vain Kiinan kristityille, joita on pari prosenttia maan väestöstä. 2000-luvulla muutkin kiinalaiset ovat alkaneet juhlia jouluna kaupallisena juhlana. Joulu ei ole manner-Kiinassa juhlapyhä.
Kiinaa hallitseva kommunistinen puolue kielsi joulun näkymisen Kiinassa 1990-luvulle asti. Sitä ennenkin joulu oli tärkeä uskonnollinen juhla Kiinan kristityille. Joulun sallimisen jälkeen joulunvietto on yleistynyt myös ei-kristillisissä piireissä. Joulu on yleistynyt nopeimmin nuorten keskuudessa ja Kiinan suurkaupungeissa, joissa joulusta on muodostunut yksi vuoden merkittävimmistä juhlista. Joulu on kuitenkin virallinen juhlapyhä vain Hongkongissa ja Macaossa, jotka ovat entisiä länsimaiden siirtomaita. Joulun yleistyminen on kuitenkin aiheuttanut vastustusta kommunistisessa puolueessa. Vuonna 2014 itäisessä Kiinassa sijaitseva Wenzhoun kaupunki kielsi kaupungin kouluja järjestämästä jouluun liittyviä tapahtumia.
Joulu ei ole Kiinassa samanlainen perhejuhla kuin Suomessa. Jouluna kiinalaiset käyvät ostoksilla, tapaavat kavereitaan ja antavat toisilleen pieniä lahjoja. Koristeltu omena on Kiinassa yleinen joululahja, sillä kiinan kielen sana omena (, pinyin: píngguǒ) kuulostaa samalta kuin kiinan kielen jouluaattoa tarkoittava ilmaus "rauhaisaa yötä" (, pinyin: ping’an ye). Myös rahan antaminen punaisessa kirjekuoressa on yleistä jouluna. Kiinassa kauppakeskuksia koristellaan runsaasti länsimaiseen tapaan. Kodeissa suosituimpia joulukoristeita ovat joulupuut, paperilyhdyt ja paperikukat. Joulukuusia on lähinnä julkisissa tiloissa. Suosituin joululaulu Kiinassa on Kulkuset-kappale.
Tori (pienkauppala)
Tori on pienkauppala () Torin kunnassa Pärnun maakunnassa Virossa. Se oli vanhan Torin kunnan keskustaajama.
Vuoden 2011 lopussa siellä oli 457 asukasta.
Torin rautatieasema Pärnu–Tallinna-rautatien varrella on lähellä Seljan kylää.
Sorsalammi (Tampere)
Sorsalammi eli Tammelanlammi on Pirkanmaalla Tampereella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Sorsalammi on osa Viinikanojan valuma-aluetta.
Lampi on 150 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Se sijaitsee Tullin kaupunginosassa Sorsapuiston ympäröimänä. Lammen rantaviivan pituus on 450 metriä. Puistoa reunustavat Tampere-talo, Viinikankatu, Salhojankatu, Lähteenkatu, Aaltosenkatu ja Yliopistonkatu. Lammessa on saari, mutta siihen ei laske ojia eikä sillä ole omaa laskuojaa.
Vuoden 1953 peruskartassa Sorsalammi sijaitsi ruutukaava-alueen reunalla, jonka läheisyyteen ulottuivat vielä itäpuolen peltoaukea.
Elämän nälkä
Elämän nälkä on Pave Maijasen kappale, joka julkaistiin "Maailman tuulet" -albumilla vuonna 1987. Kappale on yksi Maijasen suosituimmista. Kappaleen on sanoittanut ja säveltänyt Pave Maijanen. Kappaleessa on useita kvinttikiertoja.
Kappale on julkaistu myös "Mestarit Areenalla" -livealbumilla Hectorin esittämänä. Suvi Teräsniska teki kappaleesta coverin, joka julkaistiin "Rakkaus päällemme sataa" -albumin platinapainoksella vuonna 2011. Antti Tuisku teki kappaleesta oman version Vain elämää -televisiosarjan 4. tuotantokaudella vuonna 2015.
Rastakhiz
Rastakhiz oli iranilainen puolue joka perustettiin vuonna 1975 ja oli maan ainoa laillinen puolue Iranin vallankumoukseen asti. Puolueen perusti Šaahi Mohammed Reza Pahlavi. Vallankumouksessa Rastakhiz lakkautettiin mutta samanniminen järjestö jatkaa toimintaa maanpaossa.
Tasjan Tein
Tasjan Tein (s. 1938 Naukan, Siperia) on Magadanissa sijaitsevan Venäjän tiedeakatemian koillisessa tutkimuslaitoksessa työskentelevä antropologi. Hän oli mukana ryhmässä, joka suunnitteli Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton yhteistä luonnonpuistoa, joka ulottuisi Beringinsalmen molemmin puolin. Tein joutui 1960-luvulla karkotetuksi opettajaksi Wrangelinsaarelle ehdotettuaan sopimattomasti naukan-kansan palaamista alkuperäisille asuinsijoilleen.
Tein teki Wrangelinsaarella kaivauksia Nikolai Dikovin 1975 saaren etelärannikolta löytämällä paikalla Tsjortov Ovragilla (Чёртов овраг).
Tein valmistui opettajaksi 1964 ja omistautui oman kansansa jupikien tutkimiselle. Vuonna 1974 hän aloitti tiedeakatemiassa jatko-opinnot Dikovin ohjauksessa. Hän osallistui 1975 Dikovin tutkimusretkelle Wrangelinsaarelle ja paneutui tällöin vakavasti tutkimustyöhön. Saaren etelärannikon paleoeskimoiden asuinpaikka löytyi tuolloin. Hän kirjoitti artikkeleita eskimoihin liittyvästä arkeologiasta ja etnografiasta. Hänen väitöskirjansa, joka käsitteli Pohjois-Tšukotkan ja Wrangelinsaaren muinaista eskimokulttuuria, hyväksyttiin 1991.
Lähtisitkö
Lähtisitkö on Pave Maijasen kappale. Kappale julkaistiin "Maijanen"-albumilla vuonna 1984, ja siitä tuli nopeasti erittäin suosittu hittikappale. Kappale on Pave Maijasen omaa tuotantoa.
VilleGalle ja Sanni tekivät kappaleesta oman version Vain elämää -televisiosarjan 4. tuotantokaudella vuonna 2015. Kappale nousi hetkessä Suomen virallisen listan suosituimpiin. Viikoilla 46 ja 47 kappale oli Suomen singlelistan ykkönen.
Nikolai Dikov
Nikolai Nikolajevitš Dikov (, 17. maaliskuuta 1925 Sumi, Ukraina – 1996) oli venäläinen arkeologi, joka tutki erityisesti Venäjän Kaukoitää. Hän johti 1960–1995 Venäjän tiedeakatemian Magadanin historian, arkeologian ja etnografian tutkimusosastoa.
Dikov syntyi 1925 papin perheeseen Ukrainassa. Hänen vanhempansa kuolivat nälänhädän aikana 1930-luvulla, ja hänen tätinsä kasvatti hänet Leningradissa. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1942 Dikov evakuoitiin Leningradista Novosibirskin alueelle.
Dikov aloitti sotilaspalveluksensa jälkeen opiskelut Moskovan valtionyliopistossa, mutta hän siirtyi sieltä Leningradin valtionyliopistoon, jossa hän erikoistui arkeologiaan. Dikov valmistui Leningradin valtionyliopistosta 1949. Hänen pronssiaikaa käsittelevä väitöskirjansa valmistui 1953 ja julkaistiin 1958.
Dikov työskenteli valmistumisensa jälkeen kaksi vuotta Neuvostoliiton tiedeakatemian Siperian osaston arkeologian laitoksessa. Venäjän Kaukoidässä hän aloitti tutkimustyönsä vuonna 1955. Hän tutki muun muassa Tšukotkaa, Kamtšatkan niemimaata ja Kolymaa. Dikov löysi vuonna 1975 Wrangelinsaaren etelärannikolta muinaisen asuinpaikan Tsjortov Ovragin (Чёртов овраг).
Dikov oli vuodet 1958–1973 Tšukotkan arkeologiaa, historiaa ja etnografiaa käsittelevän Notes of Chukotka Local Museum -lehden tieteellinen toimittaja. Vuodet 1960-1995 hän oli Venäjän tiedeakatemiassa Magadanissa historian, arkeologian ja etnografian tutkimusosaston johtaja.
Dikov julkaisi 9 monografiaa ja yli 170 artikkelia. Lisäksi hän ohjasi monia opiskelijoita. Dikov teki tiiviisti yhteistyötä vaimonsa Tamara Dikovan kanssa vuodesta 1962 tämän kuolemaan saakka.
Kristina Wallendorff
Dora Kristina Wallendorff (30. huhtikuuta 1946 – 13. kesäkuuta 2016) oli suomalainen toimittaja.
Kristina Wallendorff aloitti toimittajana Suomen Tietotoimistossa (STT) ja siirtyi Yleisradioon vuonna 1977. Hän toimi ruotsinkielisen uutislähetyksen Tv-nyttin toimitussihteerinä, uutispäällikkönä ja lyhyen aikaa myös toimituspäällikkönä. Hän toimi myös TV-nyttin uutistenlukijana.
Kristina Wallendorff jäi eläkkeelle Yleisradiosta vuonna 2008. Wallendorff kuoli 70-vuotiaana 13. kesäkuuta 2016.
Colazza
Colazza on kunta Pohjois-Italiassa Novaran maakunnassa Piemonten alueella. Colazzan naapurikunnat ovat Ameno, Armeno, Invorio, Meina ja Pisano.
Mikropopulaatio
Mikropopulaatio tarkoittaa mikro-organismien populaatiota, joka esiintyy esimerkiksi tietyllä alueella tai organismissa. Se voi tarkoittaa myös populaation alapopulaatiota, pientä tai erikoistunutta populaatiota.
Pisano (Italia)
Pisano on kunta Pohjois-Italiassa Novaran maakunnassa Piemonten alueella. Pisanon naapurikunnat ovat Armeno, Colazza, Meina ja Nebbiuno.
Mys Šmidta
Mys Šmidta (, "Schmidtinniemi") on kaupunki Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa Venäjän Kaukoidässä Tšuktšimeren rannikkolla. Vuonna 2010 väkiluku oli 492, kun se vielä vuonna 2002 oli 705.
Asuinpaikka perustettiin 1931, ja se kuului Neuvostoliiton ilmapuolustuksen kehittämishankkeeseen. Puolustusjärjestelmien kehittyessä myöhempinä vuosikymmeninä sen merkitys väheni, mutta se on säilynyt alueen merkittävänä satamana.
Alkujaan sotilaslentokentäksi 1954 rakennettu Mys Šmidtan lentoasema palvelee ilmakuljetuksia. Mys Šmidtassa sijaitsee Wrangelinsaaren suojelualueen toimisto, joka palvelee matkailijoita.
Napakampela
Napakampela ("Liopsetta glacialis") on oikeasilmäkampeloiden (Pleuronectidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä esiintyy pohjoisella napa-alueella muun muassa Itä-Atlantilla, Vienanmerellä, Barentsinmerellä, Tšuktšimerellä, Beringinmerellä, Ohotanmerellä, Bristolinlahdella ja Kuningatar Maudin lahdella. Laajalle levinneellä kalalajilla ei tiedetä olevan merkittäviä uhkia.
Napakampela on pohjakala, joka elää pääosin arktisten merialueiden matalissa rannikko- ja murtovesissä mutta nousee usein myös sisävesiin. Se käyttää ravinnokseen pieniä kaloja ja pohjaeläimiä ja voi kasvaa 35 cm:n pituiseksi.
Soukkasara
Soukkasara ("Carex parallela") on matalakasvuinen, sarakasvien heimoon kuuluva kasvilaji.
Soukkasara on kaksikotinen, ja sen hedetähkät ovat kapeita ja tähkäsuomuiltaan vaaleanruskeita. Emitähkät ovat myös kapeita, mutta tummanruskeita ja emikukat kaksiluottisia. Soukkasaran pullakot ovat sileitä ja niissä on pieni suuota. Soukkasara muistuttaa paljolti äimäsaraa ("Carex dioica") ja voi risteytyäkin sen kanssa.
Soukkasaraa kasvaa harvinaisena tuntureilla, ja Suomessa sitä tavataan lähinnä Kilpisjärvellä sekä paikoin muualla Pohjois-Lapissa, lähinnä Inarin ja Utsjoen alueilla.
Soukkasaran löysi Lars Levi Laestadius vuonna 1821.
Tähtisara
Tähtisara ("Carex echinata") on sarakasvien heimoon ja sarojen sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Tähtisara on tyypillisesti matalakasvuinen ja mätästävä sara, joka kasvaa noin 10–40 cm korkeaksi. Tähtisara kasvaa monenlaisilla kosteilla paikoilla.
Tähtisaran varsi on sileä ja lehdet ovat hieman vartta lyhyemmät. Tähtisara on yhtäläistähkäinen sara ja sen tähkistö on noin neljä senttimetriä pitkä ja sisältää yleensä kolmesta viiteen toisistaan erillistä kullanruskeaa tähkää. Tähkissä on sekä hede- että emikukkia ja emikukat ovat kaksiluottisia. Tähtisaran pullakot ovat väriltään aluksi vihreitä, kunnes muuttuvat kypsyessään lopulta kullanruskeiksi, ja niissä on pitkä suuota. Tähkäsuomut ovat muodoltaan tylppiä sekä munanmuotoisia ja niissä on vihertävä keskisuoni. Tähtisara on tuulipölytteinen, ja se kukkii kesä-heinäkuussa.
Tähtisaraa kasvaa yleisenä Ahvenanmaalla ja koko eteläisessä Suomessa aina napapiirin korkeudelle asti, joskin Pohjanmaan rannikkoseudulla hieman harvinaisempana kuin idempänä.
Tähtisaran pullakoissa voi esiintyä "Anthracoidea karii" -nokisientä.
Kastiljat
Kastiljat ("Castilleja") on näivekasvien (Orobanchaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu noin 200 lajia, joita tavataan Etelä- ja Pohjois-Amerikan länsiosissa, kymmentä lajia myös Pohjois-Aasiassa ja Itä-Euroopassa, ja yhtä lajia aina Kuolan niemimaalla asti. Osa lajeista on yksi- ja osa monivuotisia kasveja. Ne elävät puoliksi loisina.
"Castilleja linariifolia" on Wyomingin osavaltion nimikkokukka.
Kahtaissara
Kahtaissara ("Carex disticha") on sarakasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Kahtaissara on kookaskasvuinen, 30–90 cm korkeaksi kasvava saralaji. Sen lehdet ovat lähes varren pituisia, pystyjä ja muutaman millimetrin levyisiä.
Kahtaissaran tähkistö on noin viisi senttimetriä pitkä ja sisältää kymmenestä reiluun kahteenkymmeneen ruskehtavaa tähkää. Tähkistön tähkät voivat olla jakautuneet hede- ja emitähkiin, ja emikukat ovat kaksiluottisia. Hede- ja emitähkät ovat kuitenkin keskenään melko samannäköisiä; hedekukkien tähkäsuomut ovat tasaisesti ruskeita ja emikukkien tähkäsuomut ruskehtavia ja vihertävän keskisuonen omaavia. Kahtaissaran pullakot ovat puolestaan ruskeita ja kapeaotaisia. Kahtaissara kukkii kesäkuussa ja ei risteydy helposti muiden sarojen kanssa.
Kahtaissaraa kasvaa erilaisilla kosteilla niityillä, ravinteisilla soilla, rannoilla ja ojissa. Suomessa kahtaissaraa tavataan jokseenkin yleisenä Ahvenanmaalla sekä harvinaisena myös Varsinais-Suomessa ja etelärannikolla.
Harjusormisara
Harjusormisara ("Carex pallidula", aikaisemmin "Carex pallens") on sarakasvien heimoon kuuluva kasvilaji, joka muistuttaa paljolti sormisaraa ("Carex digitata"). Aiemmin harjusormisara luettiin usein vain sormisaran muunnokseksi, sillä niiden erottaminen toisistaan on vaikeaa. Nykyisin nämä kaksi lasketaan kuitenkin erillisiksi lajeiksi.
Harjusormisara on sormisaran tavoin monivuotinen, mätästävä, erilaistähkäinen, touko-kesäkuussa kukkiva saralaji. Harjusormisara kasvaa 10–30 cm korkeaksi, ja sen lehdet ovat kahdesta viiteen millimetriä leveät, kuten sormisarallakin. Harjusormisaran kukinnon tähkien tähkäsuomut ovat kuitenkin vaaleampia ja pullakot kapeampia sekä hieman vähemmän kulmikkaita kuin sormisaralla. Lisäksi harjusormisaran alimman emitähkän tukilehti on vaaleampi kuin sormisaralla. Harjusormisara voi kuitenkin risteytyä sormisaran kanssa.
Harjusormisara kasvaa nimensä mukaisesti harjumetsissä, ja Suomessa sitä tavataan lähinnä vain Hämeessä ja Pirkanmaalla.
Säpinää (kappale)
Säpinää on Maukka Perusjätkän loppuvuodesta 1979 singlenä julkaistu kappale. Nimikappaleen sävelsi ja sanoitti Ralf Örn. Singlen B-puolella on kappale ”Mama”.
Singlestä ilmestyi aiemmin kesäkuussa 1979 Love Recordsin kautta koelevy (julkaisunumero LRS 2264). Sen B-puolella oli ”Mun kaverit/Elvis”. Maukka Perusjätkän ja Örnin lisäksi tuolla levyllä musisoivat Esa Pulliainen (kitara), Hepa Halme (tenorisaksofoni), Vexi Kumpula (basso), Keimo Hirvonen (rummut), Elisa Korjus (taustalaulu), Woude (taustalaulu), Pia-Maria Koponen (taustalaulu) ja Hande Virkki (taustalaulu).
Kappale nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle.
Trapetsisiipi
Trapetsisiipi on eräs lentokoneen siiven muotoiluun liittyvä siipiprofiili. Trapetsin muotoinen siipi kapenee yleensä kärkeä kohden siten, että muotoilu on kulmikas ja muodostaa trapetsia muistuttavan linjan. Eräs esimerkki tästä on Messerschmitt Bf 109 eli Me-109, joskaan ei sen G- ja K-versiot. Näissä siipien kärjet olivat pyöristetyt ellipsin muotoon. Suihkumoottoritekniikka ei poistanut trapetsisen profiilin käyttöä. Muutamia nopeista suihkukonetyypeistä, kuten Lockheed F-104 Starfighter ja Boeing F/A-18 Hornet noudattavat muotoilultaan trapetsista linjaa sekä myös rakettimoottoria käyttänyt koelentokone X-15.
The Searchers No. 4
The Searchers No. 4 on brittiläisen The Searchers -yhtyeen neljäs Yhdysvalloissa julkaistu albumi vuodelta 1965. Levyn tuotti Tony Hatch. Osa albumin kappaleista julkaistiin myöhemmin samana vuonna myös "Take Me for What I’m Worth" -albumin Yhdysvaltain-painoksella.
A-puoli
B-puoli
Johann Christoph Brotze
Johann Christoph Brotze () (1. syyskuuta 1742 – 4. elokuuta 1823) oli saksalaissyntyinen pedagogi, taiteilija ja etnografi.
Brotze opiskeli teologiaa ja filosofiaa Leipzigin ja Wittenbergin yliopistoissa ja oli myös taitava tekninen piirtäjä. Hän muutti Liivinmaalle Riikaan 1768, ja sen jälkeen hän oli 46 vuotta opettajana Riian keisarillisessa lyseossa.
Riiassa asuessaan Brotze keräsi historiallista aineistoa ja kuvasi, piirsi ja maalasi kaiken, mitä näki ympärillään arjessa, myös useimmat Liivinmaan merkittävät rakennukset ja monumentit, täydennettynä laajoin kuvauksin. Hänen työtään arvostetaan nykyisin merkittävänä historiantutkimuksen tietolähteenä.
Brotze kirjasi ja järjesti vuosina 1771–1818 kokoelmansa nimellä "Sammlung verschiedener Liefländischer Monumente, Prospecte, Münzen, Wappen etc.". Työssään hänellä oli avustajana virolainen pappi Eduard Philipp Körber. Kokoelma käsittää kymmenen nahkaselkäistä nidettä ja runsaat 3 100 sivua, ja suurinta osaa niistä säilytetään Riiassa Latvian yliopiston akateemisessa kirjastossa. Brontzen aineiston julkaisu on aloitettu 1992 kommentoituina niteinä.
Viron osalta Brotzen teoksen aineistoa on julkaistu Raimo Pullatin toimittamassa teoksessa "Johann Christoph Brotze: Estonica" (2006).
Silttikivi
Silttikivi on sedimentti- eli kerroskivilaji, joka muodostuu kivirakeista ja sidosaineesta. Raekoko on pienempi kuin hiekkakivessä, mutta suurempi kuin savikivessä, eli 0,0039-0,063 mm. Sitä syntyy paikoissa, joissa vesi, tuuli tai jää kasaa silttiä, joka sitten tiivistyy kiveksi. Silttiä kasaantuu sedimenttialueilla kaikkialla maailmassa, paikkoihin joissa virtaus, aallot tai tuulienergia ovat hiekkaa ja savea kasaavien voimien väliltä. Siltti on paljon harvinaisempaa kuin hiekkakivi tai savikivi.
Eduard Philipp Körber
Eduard Philipp Körber (17. kesäkuuta 1770 Tori – 12. helmikuuta 1850 Tartto) oli virolainen pappi.
Körber teki merkittävän työn Riiassa toimineen Johann Christoph Brotzen avustajana tämän laatiessa kokoelmaa "Sammlung verschiedener Liefländischer Monumente, Prospecte, Münzen, Wappen etc.", jossa on Baltian historiallista aineistoa piirroksina ja maalauksina ja selittävin tekstein varustettuna.
Körber opiskeli teologiaa 1789–1792 Königsbergin yliopistossa ja 1792–1793 Jenan yliopistossa. Vuosina 1796–1846 hän työskenteli Võnnun seurakunnassa opettajana.
Körberin poika Carl Eduard Körber oli pappi ja kirjailija.
Tori (täsmennyssivu)
Tori voi tarkoittaa seuraavia:
Gleysoli
Gleysoli on märkä maannos, jota muodostuu, kun pohjavesi nousee lähelle maanpintaa. Gleysoli peittää noin 5,7 prosenttia maapallon maa-alasta, esimerkiksi Mississippin laakson, Jangtsen laakson, Bangladeshin, Argentiinan pohjoisosia ja alueita Keski-Afrikassa.
Tropiikissa ja subtropiikissa gleysolimailla kasvatetaan riisiä, tai jos ne kuivatetaan, niillä voi kasvattaa myös tavanomaisia peltolajeja tai metsää. Noin puolet gleysolialueista on arktisilla alueilla, lähinnä Alaskassa ja Aasian pohjoisosissa. Siellä niiden ylimmässä osassa on routaa.
Maannoksessa pitkään lillivä vesi saa aikaan gleysolille tyypillisen värikuvion, joka koostuu oranssinsävyisestä yläkerroksesta ja harmaansinisistä sävyistä syvemmällä maannoksessa.
Gentianella propinqua
Gentianella propinqua on pohjoisessa kasvava ketokatkeroiden sukuun kuuluva katkerokasvi. Se on varsin yleinen Alaskassa.
Gentianella propinquan varsi on pystyhaarainen ja sen tyvellä on kuihtunut tai tuore lehtiruusuke. Aluslehdet ovat tylppiä, ylemmät lehdet tavallisesti suippoja. Kukkavarret kasvavat lehtihankoihin. Kukka on sinivioletti. Kukan verhiö on syvään neliliuskainen. Teriö muodostuu neljstä alaosastaan yhteen kasvaneesta terälehdestä.
Vaaleasara
Vaaleasara ("Carex livida") on sarakasvien heimoon kuuluva, monivuotinen kasvilaji. Se kasvaa noin 10–50 cm korkeaksi ja sen varsi on kolmisärmäinen sekä pääosin sileä. Vaaleasara kasvaa yksittäisversoina ja sen lehdet ovat varrenpituisia, vaaleanvihreitä, kahdesta neljään millimetriä leveitä.
Vaaleasara on erilaistähkäinen saralaji, ja sen alimman tähkän tukilehti on tähkänpituinen tai lyhyempi. Kukintona oleva tähkistö koostuu tavallisesti yhdestä, ylimpänä olevasta hedetähkästä sekä muutamasta, alempana olevasta emitähkästä. Tähkät ovat pystyjä ja sijaitsevat melko lähekkäin toisiaan. Hedekukissa on kolme hedettä ja emikukat ovat kolmeluottisia. Pullakot ovat muutaman millimetrin pituisia, vaaleita, sukkulamaisia ja lyhytotaisia. Vaaleasara on tuulipölytteinen ja kukkii heinä-elokuussa.
Vaaleasara kasvaa avoimilla, kosteilla ja ravinteisilla soilla, erityisesti kosteilla letoilla ja nevoilla. Vaaleasaraa kasvaa Euraasiassa, Pohjois- ja Väli-Amerikassa sekä Etelä-Amerikassa. Suomessa vaaleasaraa tavataan sopivilta kasvupaikoilta lähes ympäri maata Pohjois-Suomeen painottuen. Yleisimmillään Suomessa vaaleasara on Lapin kolmion, Kuusamon ja Inarijärven ympäristöissä.
Vaaleasaralla voi esiintyä "Anthracoidea paniceae" -nokisientä.
Iultinin piiri
Iultinin piiri (; tšuktšin kielellä: Ивылтин район) on yksi kuudesta Tšukotkan autonomisen piirikunnan kunnallisesta hallintoalueesta Venäjällä. Se sijaitsee piirikunnan koillisosassa ja rajoittuu pohjoisessa Tšuktšimereen, idässä Providenijan piiriin, kaakossa Anadyrinlahteen ja lounaassa Anadyrin piiriin. Alueen pinta-ala on 134 600 neliökilometriä. Piirin hallinnollinen keskus on Egvekinot. Vuoden 2011 väestölanskennassa asukasluku oli 4 329, kun se vielä vuonna 1989 oli 15 689 . Piirin asukkaista 64,4 prosenttia asuu Egvekinotissa.
Nykyisen piirin alue on ollut asuttua jo paleoliittisella ajalla. Alkuperäisasukkaita on alueen asukkaista nykyisin vain neljännes, loput ovat venäläisiä. Piiri on ollut tinan ja volframin kaivamisen merkittävä keskus. Infrastruktuurin ovat rakentaneet gulagien vangit. Kaivokset eivät kuitenkaan ole viime vuosina olleet tuottoisia, joten ne on suljettu ja niiden asuinalueet on hylätty.
Rannikolla on Mys Šmidtan lentoaseman ja Mys Šmidtan taajama, jossa on Wrangelinsaaren matkailukeskus.
Espanjalainen kehä
Espanjalainen kehä on eräs ilmataistelun taktiikka. Sitä käyttivät Neuvostoliiton ilmavoimien hävittäjälentäjät, varsinkin toisen maailmansodan alkupuolella. Taktiikka tuli käyttöön Espanjan sisällissodan aikaan 1936–1939, josta sen nimikin juontuu. Tätä taktiikkaa käyttäessä noin lentueellinen eli 3–9 hävittäjälentokonetta kiertää ympyrän muotoista kehää, tavallisimmin niin kutsuttua tynnyriä, siten että toinen kone seuraa muodostelmassa edellistä samalla suojaten vastapuolen hävittäjäkoneiden tulitukselta. Tarkoituksena on välttää vihollisen koneiden murtautumiset väliin.
Korean keisarikunta
Korean keisarikunta (Hangul: 대한제국, Hanja: 大韓帝國, "Daehan Jeguk", tunnetaan myös "Suur-Hanin valtakuntana") oli Korean niemimaata hallinnut valtio, joka julistettiin perustetuksi Donghak-kapinan jälkeen Gwangmu-reformin yhteydessä lokakuussa vuonna 1897. Vuosina 1894–1895 Qing-Kiina ja Japani kävivät Korean hallinnasta sodan, joka päättyi Japanin voittoon. Kuningas Gojong lopetti verojen maksun Kiinalle ja julistautui keisariksi. Vuonna 1905, siitä tuli Japanin keisarikunnan protektoraatti ja elokuussa vuonna 1910 Japani liitti sen annektiosopimuksella itseensä Chosenin maakuntana.
Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus
Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus (STEA) käsittelee sosiaali- ja terveysalan järjestöjen avustushakemukset ja tekee vuotuisen avustusehdotuksen sosiaali- ja terveysministeriölle. Tämän lisäksi STEA valvoo, seuraa ja maksaa avustuksia.
Kun Veikkaus, Raha-automaattiyhdistys (RAY) ja Fintoto yhdistyivät vuoden 2017 alusta uudeksi rahapeliyhtiöksi Veikkaus Oy:ksi ja RAY:n toiminta päättyi, vastuu sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuksien käsittelystä siirtyi STEAan. STEA aloitti toimintansa 1.1.2017.
STEA sijaitsee Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Kirkkokatu 14. STEAssa työskentelee noin 50 henkilöä.
STEAn johtajana toimii liikuntatieteiden maisteri Kristiina Hannula.
Carex duriuscula
Carex duriuscula on sarakasveihin kuuluva ruoho. Se on kapealehtinen, ja sen 10–35 senttimetriä korkea varsi on pysty. Laji on kaksineuvoinen, ja sen punaruskea tähkä on 7–20 millimetriä pitkä. Lajia kasvaa sekä Euraasian että Pohjois-Amerikan pohjoisosissa kuivalla preerialla, muilla ruohomailla sekä metsän aukkopaikoilla. Se on levinnyt jossain määrin alkuperäisen levinneisyysalueensa ulkopuolelle teiden ja rautateiden varsille.
Tontut ja peikot – Salainen kammio
Tontut ja peikot – Salainen kammio ("Tomtar & Troll – Den hemliga kammaren") on vuonna 2008 Robert Rhodinin ohjaama ruotsalainen animaatioelokuva.
Elokuvan päähenkilö on teiniikäinen tonttu nimeltä Junior, jonka mielestä ihaninta maailmassa on keksiä erilaisia härveleitä ja vempaimia puumajassa sijaitsevassa laboratoriossaan. Mutta Juniorin isä Jalle on metsän päätonttu ja hänen mielestään Juniorin tulisi seurata hänen jalanjälkiään ja jonain päivänä hallita omaa metsää.
Erimielisyyksistä huolimatta ensimmäisen talvimyrskyn alla Junior auttaa isäänsä ruoka-annosten jakamisessa eläimille jotka ovat aloittelemassa talviuniaan, mutta he saavatkin huomata, että ruoka on varastettu. Varkauden takana ovat peikkoveljekset Lärvi ja Lurkki, jotka ovat totelleet ilkeän isänsä Fassan määräystä. Junior ja hänen paras ystävänsä Vaakku aloittavat sankarillisen matkan peikkojen luolaan palauttaakseen varastetun ruoan.
P-Tolueenisulfonyylikloridi
p-Tolueenisulfonyylikloridi eli tosyylikloridi (CHSClO) on aromaattisiin sulfonyyliklorideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään yleisesti reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä. p-Tolueenisulfonyylikloridi on o-tolueenisulfonyylikloridin isomeeri.
Huoneenlämpötilassa p-tolueenisulfonyylikloridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteellä on voimakas ja epämiellyttävä pistävä haju. p-Tolueenisulfonyylikloridi ei liukene veteen, mutta hydrolysoituu veden vaikutuksesta p-tolueenisulfonihapoksi ja vetykloridiksi. Aine liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin ja bentseeniin. p-Tolueenisulfonyylikloridi reagoi nukleofiilien kanssa esimerkiksi alkoholit muodostavat sulfonaattiestereitä ja amiinit sulfonamideja.
p-Tolueenisulfonyylikloridia valmistetaan tolueenin ja klooririkkihapon välisellä reaktiolla. Lisäksi reaktiossa muodostuu o-tolueenisulfonyylikloridia, joka on nestemäistä, ja josta p-tolueenisulfonyylikloridi voidaan erottaa sentrifugoimalla tai sulattamalla ja kiteyttämällä useaan kertaan.
p-Tolueenisulfonyylikloridia käytetään runsaasti orgaanisen kemian synteeseissä. Sillä voidaan muun muassa suojata alkoholeja ja amiineja. Alkoholeista muodostuvat sulfonaattiesterit sisältävät hyvän lähtevän ryhmän, joka voidaan korvata muilla nukleofiileilla esimerkiksi halogeeneilla. Lisäksi sitä käytetään muun muassa useissa dehydraus- ja toisiintumisreaktioissa ja muun muassa p-tolueenisulfonamidin valmistamiseen.
Etelä-Afrikan krikettimaajoukkue
Etelä-Afrikan krikettimaajoukkue edustaa Etelä-Afrikkaa kriketin miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi "Cricket South Africa". Etelä-Afrikasta tuli vuonna 1889 Australian ja Englannin jälkeen kolmas joukkue, joka pelaa viisipäiväisiä test match -maaotteluita. Vuosina 1971–1991 se oli pois kansainvälisestä kilpailutoiminnasta maan apartheid-politiikan vuoksi.
Etelä-Afrikka on pelannut vuoden 2016 loppuun mennessä kaikkiaan 406 test match -ottelua. Niistä se on voittanut 149, hävinnyt 135 ja "tasapeliin", eli käytännössä kesken, on jäänyt 122 ottelua. Etelä-Afrikka on voittanut kaikki loppuun pelatut test matchinsa Bangladeshia (kahdeksan voittoa) ja Zimbabwea (seitsemän) vastaan. Sillä on positiivinen ottelutilasto myös Uutta-Seelantia (24 voittoa, neljä tappiota), Länsi-Intian saaristoa (18–3), Pakistania (12–4), Sri Lankaa (12–5) ja Intiaa (13–10) vastaan. Englantia vastaan Etelä-Afrikalla on test matcheissa 32 voittoa ja 58 tappiota, Australiaa vastaan 23 voittoa, 51 häviötä.
Etelä-Afrikka on selviytynyt MM-kilpailuissa neljä kertaa välieriin, muttei kertaakaan loppuotteluun. Vuoden 1992 kisoissa se hävisi välierässä Englannille. Vuonna 1999 välierä Australiaa vastaan päättyi tasajuoksuihin, mutta Australia selviytyi loppuotteluun sijoituttuaan "Super six" -loppusarjassa korkeammalle. MM-kilpailuissa 2007 Etelä-Afrikka hävisi välierässä Australialle ja 2015 Uudelle-Seelannille.
Etelä-Afrikka pelasi ensimmäisen yksipäiväisen maaottelunsa (eli pelimuodon, jossa kummallakin joukkueella on tavallisesti 50 syöttövuoroa, joissa jokaisessa kuusi syöttöä) 1991. Se on vuoden 2016 loppuun mennessä pelannut 564 yhden päivän maaottelua. Niistä se on voittanut 348, hävinnyt 194, tasajuoksuihin on päättynyt kuusi ja ilman ratkaisua 16 ottelua. Se on voittanut suurimman osan otteluistaan kaikkia muita paitsi Australiaa (45 voittoa, 47 tappiota) ja Sri Lankaa (sekä voittoja että tappioita 29) vastaan. Se on voittanut kaikki ottelunsa kymmenen huippumaan ulkopuolisia joukkueita vastaan. "Test match -maista" sillä on parhaat ottelusaldot Zimbabwea (35 voittoa, 2 tappiota), Bangladeshia (14–3) ja Länsi-Intian saaristoa (44–15) vastaan.
Etelä-Afrikka pelasi ensimmäisen Twenty20 -pelimuodon maaottelunsa, jossa kumpikin joukkue pelaa 20 syöttövuoroa (joissa jokaisessa on kuusi syöttöä) vuonna 2005. Se on pelannut kaikkiaan 91 ottelua, joista se on voittanut 54, hävinnyt 36 ja yksi on jäänyt ilman ratkaisua. Se on voittanut suurimman osan peleistään kaikkia muita paitsi Australiaa ja Intiaa vastaan. Se on voittanut kaikki pelinsä huippumaiden ulkopuolisia maita sekä Bangladeshia ja Zimbabwea vastaan. Seuraavaksi paras saldo sillä on Uutta-Seelantia vastaan: kymmenen voittoa. neljä tappiota. ICC World Twenty20 -kilpailuissa se on hävinnyt välieräottelun Pakistanille 2009 ja Intialle 2014.
Jacques Kallis on lyönyt Etelä-Afrikan pelaajista eniten juoksuja sekä test matcheissa, kaikkiaan 13 289, että yksipäiväisissä maaotteluissa, 11 579. Shaun Pollock on "polttanut" Etelä-Afrikan pelaajista eniten vastustajan pelaajia sekä test matcheissa, 421, että yksipäiväisissä maaotteluissa, 393.
Oxytropis uniflora
Oxytropis uniflora on keulankärkiin kuuluva kasvilaji. Se on Wrangelinsaaren kotoperäinen kasvi, ja sitä kasvaa sielläkin vain mikropopulaationa Neizvestnajajoen yläjuoksulla.
Laji on löydetty vasta vuonna 1988.
Joulu avaruudessa
Joulu avaruudessa on maapallolla vietettyä joulua yksinkertaisempi, sillä avaruuslennoilla on tiukka aikataulu ja avaruuteen on hankala viedä erikseen joulukoristeita.
Avaruudessa vietettiin joulua ensimmäisen kerran Apollo 8:n kiertäessä Kuuta jouluaattona vuonna 1968. Tuolloin Apollo 8:n astronautit lähettivät terveiset perheilleen ja lukivat Raamatun luomiskertomusta. Koska avaruuteen on hankala viedä erikseen joulukoristeita, avaruudessa joulua viettävät ovat olleet kekseliäitä: vuonna 1973 Skylab 4:n astronautit rakensivat joulupuun tyhjistä elintarviketölkeistä. 2000-luvulla Kansainvälinen avaruusaseman miehistö on antanut toisilleen lahjoja.
Avaruusasemilla on yksittäisiä avaruuslentoja enemmän tilaa, joten niissä joulua voidaan juhlia monipuolisemmin. Joulunvietto maapallolla ei näy avaruuteen asti.
Papaver chionophilum
Papaver chionophilum on unikkoihin kuuluva kasvilaji. Se on Wrangelinsaaren kotoperäinen kasvi, ja sitä kasvaa saarella suhteellisen yleisesti.
Chucklefish Games
Chucklefish Games, on brittiläinen omavarainen videopelien kehittäjä ja julkaisija, joka sijaitsee Lontoossa. Yritys keskittyy etupäässä roolipeleihin, ja tunnetaan parhaiten Starboundin kehittämisestä ja Stardew Valleyn ja Risk of Rainin julkaisemisesta.
Joulu Yhdysvalloissa
Joulu Yhdysvalloissa alkaa jouluvalmisteluilla yleensä jo marraskuun puolella. Varsinainen juhlapäivä on kuitenkin vain joulupäivä, joka on Yhdysvalloissa kansallinen vapaapäivä.
Yhdysvaltojen jouluperinteet ovat ottaneet vaikutteita Yhdysvaltoihin muuttaneiden siirtolaisten jouluperinteistä ja aikaa myöten ne ovat sulautuneet toisiinsa.
Yhdysvalloissa on arviolta 20 miljoonaa ei-kristittyä ihmistä, joista kaikki eivät vietä joulua. Tämän takia joululomaa kutsutaan kunnallisissa kouluissa talvilomaksi. Koska juutalaiset eivät vietä joulua, Yhdysvaltain juutalaisilla on ollut 1900-alusta lähtien perinne kokoontua kiinalaisiin ravintoloihin syömään. Juutalaiset syövät kiinalaisissa ravintoloissa, koska niissä ei käytetä maitotuotteita ja ne ovat usein auki myös jouluna.
Joulua juhlitaan Yhdysvalloissa lähinnä joulupäivänä. Yhdysvalloissa kristilliseen joulunviettoon kuuluu joulukirkossa käyminen ja joululaulujen laulaminen. Jouluun valmistautuminen aloitetaan monesti jo marraskuussa hankkimalla joulukuusi ja koristelemalla koti jouluvaloilla. Yhdysvaltalaisilla on tapana koristella jo kiitospäivänä koti ja piha mahdollisimman monilla jouluvaloilla ja muilla joulukoristeilla. Niitä pidetään pihalla koko joulukuun ajan. Jouluseimi on suosittu aihe, mutta läheskään kaikki jouluvalot eivät ole aiheiltaan jouluisia. Runsaiden jouluvalojen takia sähkönkulutus nousee joulun aikaan koko Yhdysvalloissa.
Yhdysvalloissa porojen vetämällä reellä lentävä punanuttuinen joulupukki () jakaa lahjat savupiipun kautta jouluaaton ja jouluaamun välisenä yönä. Pienet lahjat jaetaan takan reunalla riippuviin joulusukkiin ja isommat joulukuusen alle. Lahjat avataan aikaisin joulupäivän aamuna, jonka jälkeen syödään jouluateria. Yhdysvalloissa uskotaan, että joulupukki asuu pohjoisnavalla.
Yhdysvaltalaisessa joulupyödässä on lihana joko joulukinkkua, naudanpaistia tai täytettyä kalkkunaa. Lihaa nautitaan perunoiden ja vihannesten kanssa. Jälkiruokana nautitaan erilaisia piirakoita ja munatotia.
Joulun alla yhdysvaltalaiset lähettävät sukulaisille ja ystäville joulukirjeitä, joissa kerrotaan kuluneen vuoden tärkeimmät tapahtumat. Yhdysvalloissa toivotetaan hyvää joulua ilmauksella "Merry Christmas" tai uskonnollisesti sitoutumattomilla ilmauksilla "Happy Holidays" tai "Season's greetings". Suurimmat kaupat ovat Yhdysvalloissa auki joulunakin, joten jouluna voi käydä myös ostoksilla. Yhdysvalloissa on myös joulutarvikkeisiin erikoistuneita kauppoja, joista joulutarvikkeita voi tilata ympäri vuoden.
Lemmenkipeet
Lemmenkipeet on 2000-luvun alussa perustettu suomalainen popyhtye. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa "Hullu mies", "Sua en voi unohtaa", "Joo joo joo", "Enkeli" ja "Mä en enää itke".
Lisäksi vuonna 2012 julkaistiin kaksi singleä, "Tahtoisin tietää" ja "Saako sua häiritä".
Mal McNulty
Mal McNulty (s. 7. joulukuuta 1951 Liverpool) on englantilainen artisti ja muusikko. Hän on laulajana Slade-yhtyeessä vuodesta 2005 Steve Whalleyn erottua yhtyeestä. Vuonna 1984 McNulty liittyi saksalaisen hardrock bändi Hazzardin laulajaksi. Tätä kesti vuoden verran ennen kuin hänet pyydettiin englantilaisen glamrock bändi Sweetin basistiksi ja myöhemmin vokalistiksi. Hän lähti Sweetistä vuonna 1994. Sweet-vuosinaan hän myös soitti Andy Scottin kanssa Paddy Goes to Holyhead bändissä.
Andre Stringer
Andre Stringer (s. 4. joulukuuta 1991 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Stringer edusti Louisianan osavaltionyliopistoa, minkä jälkeen hän on pelannut ammattilaisena D-liigassa ja Suomessa.
Stringer edusti yliopistotasolla Louisianan osavaltionyliopistoa vuosina 2010–2014, minkä jälkeen hän pelasi kaksi kautta D-lligajoukkue Maine Red Clawsissa. Marraskuussa 2016 Stringer siirtyi Suomen pääsarjajoukkue Tampereen Pyrintöön. Kolmannessa ottelussaan Pyrinnössä Stringer kirjautti 21/6/8-tilastorivin onnistuttuaan kolmen pisteen heitoissaan viidesti. Stringer pelasi Pyrinnössä 14 ottelua 5,3 pisteen ja 3,5 koriinjohtaneen syötön keskiarvoilla, mutta joukkueessa tapahtuneiden muutosten johdosta hänen roolinsa pieneni, ja helmikuun 2017 alussa Pyrintö irtisanoi Stringerin sopimuksen.
Return of the Killer A’s
Return of the Killer A’s on Anthraxin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 1999 levymerkillä Beyond Music.
Albumilla uutena kappaleena julkaistu cover-versio The Temptationsin kappaleesta ”Ball of Confusion” on ensimmäinen Joey Belladonnan seuraajan John Bushin kanssa äänitetty kappale.
Mulhousen raitiotieliikenne
Mulhousen raitioliikenne on yksi Mulhousen julkisen liikenteen muodoista.
Kaupungissa toimi alun perin vuosina 1882–1956 kattava raitiovaunuverkosto.
Mulhousen uusi raitiotie avattiin vuonna 2006, jolloin linjasto koostui kahdesta poikittaisesta linjasta. Kahdella linjalla oli yhteismittaa kaksitoista kilometriä. 2010-luvun alussa avattiin kolmas linja sekä neljäs linja, joista jälkimmäisellä kulki duoraitiovaunuyhteys.
Raitiovaunulinjojen laajennuksia on harkittu, mutta niistä on myös osittain luovuttu kustannusten takia.
Krov za krov
Krov za krov (Кровь за кровь) on venäläisen heavy metal -yhtye Arijan viides albumi, joka julkaistiin vuonna 1991.
Soini (Kalevanpoika)
Soini on suomalaisessa mytologiassa yksi Kalevan 12 pojasta. Soinin lisänimi oli "Kalkki". Kristfried Ganander kertoo Mythologia Fennicassa Soinin olleen veijari syntymästään lähtien. Soini myytiin Karjalaan Köyrötyinen -nimiselle sepälle joka laittoi Soinin töihin. Vanhoissa runoissa kerrotaan Soinin lapsenpiikana ollessaan tappaneen lapsen, paimenena ollessaan kutsuneensa karhut ja sudet syömään karjalauman ja lopulta yllytäneen karhun repimään emäntänsä reiden kostoksi tämän leipomasta leivästä jonka sisään tämä oli pannut kiven.
Pahalampi (Tampere)
Pahalampi on Pirkanmaalla Tampereella Viinikan kaupunginosassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Pahalampi on osa Viinikanojan valuma-aluetta.
Lampi on 250 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,8 hehtaaria. Sitä ympäröi kapea kävelypuisto, Pahalammenpuisto. Puiston länsipuolella on Lempääläntie (yhdystie 3495) ja itäpuolella Viinikankatu. Lammen rantaviivan pituus on 600 metriä. Lampi on muuten ruutukaavalla olevien asuintalojen ympäröimä paitsi länsipuolella, missä sijaitsee laaja ratapiha.
Vuoden 1953 peruskartassa Pahalampi oli sulkeutumassa ruutukaavan sisään, vaikka sen etelärannoilla oli vielä jäljellä kolme peltotilkkua.
Luettelo Viron linnoista
Luettelo Viron linnoista on luettelo Viron alueella sijaitsevista linnoituksista.
Virossa on useita ristiretkiaikaa edeltäviä muinaislinnoja. Muinaislinnojen sijaintipaikat tunnetaan usein "Linnamäginä", joka vastaa Suomen "Linnamäki" sanaa. Suomessa muinaislinnan paikkoja on kuvattu myös termillä "Linnavuori". Useita Viron muinaislinnoja kutsutaan myös "Kalevanpojan sängyksi" ("Kalevipoja säng") ja sitä pidetään yhtenä Viron muinaislinnojen tyyppinä. Varhaisissa historiallisissa lähteissä Viron muinaislinnojen käyttöä puolustustarkoituksessa kuvaa kattavimmin Henrikin Liivinmaan kronikka, joka kuvaa kristinuskon väkivaltaista levittämistä Baltiaan.
Kuningatar Maudin lahti
Kuningatar Maudin lahti () on arktinen merialue Kanadan mantereen ja Victoriansaaren kaakkoisosan välissä, Nunavutin territoriossa. Sen länsipuolella on Cambridge Bay, joka johtaa Deasensalmeen ja Coronationinlahteen. Lahden itäpuolella on Simpsoninsalmi ja pohjoispuolella on Victoriansaaren itäpuolitse kulkeva Victoriansalmi. Lahdella olevat saaret ja sen eteläpuolinen rannikko ovat huomattavia lintujen suojelualueita. Eteläpuolinen suojelualue ja lahden itäpuolinen Adelaiden niemimaa ovat myös Kanadan Ahiak-karibujen tärkeitä laidunta- ja lisääntymisalueita.
Lahden nimesi norjalainen tutkimusmatkailija Roald Amundsen vuonna 1905 Norjan kuningattaren Maudin mukaan. Lahden pohjoisosassa sijaitsee ruotsalaisen oopperalaulaja Jenny Lindin mukaan nimetty saari ja itäosassa muun muassa Amundsenin A. E. Nordenskjöldin mukaan nimeämä Nordenskiold Islands -saariryhmä, sekä Hat Island (32 km²) ja O'Reilly Island (34,6 km²). Lahden koillispuolella, Adelaiden niemimaan pohjoispuolella sijaitsee puolestaan Kuningas Williamin saari (13 111 km²).
John Franklinin retkikunnan kadonnut alus "HMS Erebus" löytyi Kuningatar Maudin lahden itäosasta O'Reillyn saaren länsipuolelta vuonna 2014. Retkikunnan toinen alus "HMS Terror" löytyi Terror Baystä Kuningas Williamin saaren eteläpuolelta vuonna 2016 paikallisen inuitin opastuksella.
Visa Vegas eRace 2017
Visa Vegas eRace 2017 oli kaikkien aikojen suurin autosimulaatiokilpailu eSportsin historiassa. Simulaatiokilpailussa Formula E -sarjan suurimmat nimet kohtasivat sarjan faneja täysin virtuaalisessa kilpailussa. Kilpailu käytiin Las Vegasissa, Nevadan osavaltiossa Yhdysvalloissa, The Venetian Hotellissa 7. tammikuuta 2017 Consumer Electronics Show:n yhteydessä, jonka järjesti Consumer Electronics Association. Tapahtuman pääsponsorina toimi luottoyritys Visa.
Tasan kolme vuotta Formula E -sarjan historian ensimmäisen auton Spark-Renault SRT 01E:n esittelyn jälkeen kaikki sarjan 20 kilpailijaa testasivat taitojaan eritoten tapahtumaa varten suunnitellulla simulaatioradalla, joka perustuu kuuluisaan Las Vegas Stripiin tavoitteenaan voittaa osuus miljoonan euron palkintopotista. Kymmenellä sarjan faneista oli mahdollisuus ottaa tapahtumaan osaa ja yrittää päihittää ammattiautourheilijat. Cloud Sportsin järjestämässä "Road to Vegas" haasteessa valitut kilpailijat käyttivät rFactor 2 peliohjelmaa. Kymmenestä fanista, jotka kilpailivat miljoonan dollarin palkintopotista jopa neljä oli suomalaisia. He olivat Greger Huttu, Aleksi Uusi-Jaakkola, Olli Pahkala ja Aleksi Elomaa.
Kilpailun voiton itselleen nappasi Bono Huis. Hän saavutti myös kilpailun paalupaikan.Lähde:
The Stanley Parable
The Stanley Parable on Davey Wredenin kehittämä videopeli. peli julkaistiin alun perin 27. heinäkuuta 2011 ilmaisena modina pelille Half-Life 2. Modi muutettiin myöhemmin omaksi pelikseen ja pelin tarinaa kehitettiin eteenpäin, kehittäjän uuden "Galactic Cafe" nimen alla. Peli pääsi Steam Greenlightista läpi vuonna 2012, ja julkaistiin Microsoft Windowsille myöhemmin vuonna 2013. Peliin lisättiin myöhemmin myös tuki Linuxille ja OSX:lle.
Pelissä pelaaja ohjaa Stanley-nimistä henkilöä, ja voi kävellä sekä olla vuorovaikutuksessa ympäristön kanssa, esimerkiksi painamalla nappeja ja avaamalla ovia.
Pelin tarinaa johtaa etupäässä pelin kertojan ääni, joka kertoo että Stanley työskentelee toimistorakennuksessa, työnään tietokoneen näppäimien painaminen näytölle tulevien ohjeiden mukaan sen enempää kyselemättä. Eräänä päivänä tietokoneen näyttö sammuu, ja Stanley alkaa tutkimaan rakennusta ja huomaa kaikkien työntekijöiden kadonneen.
Hentosara
Hentosara ("Carex disperma") on sarakasvien heimoon kuuluva monivuotinen kasvilaji. Hentosara kasvaa noin 20–50 cm korkeaksi ja on kasvutavaltaan löyhästi mätästävä. Hentosaran varret ovat karheita sekä pystyjä tai hieman nuokkuvia. Hentosaran lehdet ovat puolestaan pehmeät, kirkkaanvihreät ja kapeat, vain noin millimetrin levyiset.
Hentosara on yhtäläistähkäinen ja sen kukintona oleva tähkistö koostuu muutamasta, tavallisesti selvästi erillään olevasta, pienikokoisesta tähkästä. Hedekukat ovat kolmiheteisiä ja emikukat kaksiluottisia. Kussakin tähkässä on vain yksi tai muutama pullakko, jotka ovat aluksi vihreitä ja muuttuvat kypsyessään tummanruskeiksi. Muodoltaan pullakot ovat pitkulaisia, paksuja ja suuodattomia. Hentosara on tuulipölytteinen ja se kukkii heinä-elokuussa.
Hentosaran kasvupaikkoja ovat kosteat ja soistuneet metsät, suot sekä purojen ja ojien varret. Hentosaraa kasvaa laajalti sekä Pohjois-Amerikassa että Euraasiassa. Suomessa hentosaraa kasvaa ympäri maata, joskin harvinaisempana pohjoisimmassa Lapissa. Hentosara on Suomessa silmälläpidettävä (NT) laji.
Supilinn
Supilinn ( suom. 'keittolinna') on virolaisen Tarton kaupungin kaupunginosa. Se on kaupungin keskustan pohjoispuolella, Emajoen oikealla puolella. Supilinnassa on 1 863 asukasta (vuoden 2013 lopussa). Kaupunginosan pinta-ala on 0,48 neliökilometriä, ja se on Tarton pienin kaupunginosa. Supilinn on aiemmin ollut köyhälistön kaupunginosa, jonka rakennuskanta koostuu enimmäkseen 1–2-kerroksisista asuintaloista.
Supilinnaa ympäröivät kaupunginosat: lännessä Tähtvere, koillispuolella Ülejõe, kaakossa Kesklinn.
Kesklinn (Tartto)
Kesklinn (suomeksi: 'keskikaupunki') on Virossa Tarton kaupunginosa Emajoen oikealla rannalla. Siellä on 6 517 asukasta (31. joulukuuta 2013), ja sen pinta-ala on 1,80 neliökilometriä.
Kesklinnan kaupunginosaa ympäröivät pohjoisessa Supilinn, pohjoisessa ja idässä Ülejõe, kaakossa Annelinn, etelässä Karlova, lounaassa ja lännessä Vaksali ja luoteessa Tähtvere.
Kai Noramies
Kai Noramies (ent. Nyberg, 2. tammikuuta 1918 – 30. marraskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, taidemaalari, graafikko ja kemisti.
Kai Noramies valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta kemia pääaineenaan ja taideopintoja hän harjoitti Helsingin yliopiston piirustussalissa ja Vapaassa taidekoulussa vuosina 1946-1948.
Noramies oli Suomen Kuvanveistäjäliiton edustaja 1950 - 60- luvuilla Työväen sivistysliitossa, valtion kuvataidetoimikunnan jäsenenä vuosina 1958 - 1961, sekä jäsenenä Suomen Taiteilijaseurassa ja Kuvataide Senioreissa. Hän toimi kemistinä OTK:n keskuslaboratoriossa vuosina 1948 - 1966.
Laajoja piirroskertomuksia (15 kpl), runoja, radiokuunnelmia, mitaleja, exlibriksiä, postimerkkijulkaisu kemian professori Johan Gadolinista
Suomen Taiteilijain 58., 59., 63. vuosinäyttelyt Helsinki 1952, 1953, 1957, Nuorten näyttely Helsinki 1952 ja 1953, Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttely Helsinki 1954, Perhetutkimusseuran näyttely Tampere 1973, OTK:n näyttelytila Helsinki 1974, Kuvataideseniorit ry Taidehalli 1975, Ässä-Galleria Helsinki 1978, Alvar Aalto -museo Jyväskylä 1978, Tuomiokirkon krypta Helsinki 1979, Emil Cedercreutzin Museo Harjavalta 1996.
The Australian Women`s Weekly, Sydney 1957, Conte De Vallombreuse Salon International, Biarriz 1970, Conte De Vallombreuse La Gallerie Mouffe, Paris 1970, UN 4 Word Conference/ NGO Forum on Women, Beijing 1995, osallistuminen videofestivaaleille taidevideolla "Löytäkää meidät", Galleria Artesanterasmo, Milano 2005, Palazzo dell`Arengario Milano 2006.Pohjoismaisen taiteen ystävä, ranskalainen kreivi de Vallombreus kutsui Noramiehen osallistumaan teoksillaan taidenäyttelyihin sekä Biarritzissa vuonna 1970, että Pariisissa 1970. Noramies saavutti taidenäyttelyssä suuren menestyksen. Aamulehti siteeraa Biarritz-Soiria 20.marraskuuta 1970 ilmestyneessä artikkelissaan: "Suuren suomalaisen taiteilija Kai Noramiehen erittäin kauniit pronssiveistokset tekivät Biarritzin taiteenkeräilijöihin ja taideasiantuntijoihin syvän vaikutuksen. Hän on valinnut aiheekseen lapsuuden, jonka hän tulkitsee hellyyden täyteisin käsin. Lapsuuden leikkeineen, unelmineen, hämmästyksineen, naurua seuraavine vakavine hetkineen, koko tämän salaperäisen maailman tulkitsee Kai Noramies ihailtavasti ylivoimaisen taitonsa ansiosta."
Väestöliitto on palkinnut henkilön tai yhteisön, joka on menestyksellisesti toiminut lasten ja perheiden hyväksi. Palkinto on Kai Noramiehen pienoispronssiveistos "Tirkistys tulevaisuuteen".
Kai Noramies oli elävän tilan etsijä, joka loi oman filosofiansa taiteensa kautta, todentaen siitä löydetyt luonnonlait kemian avulla. Hän ei ehdottomasti uskonut mihinkään "ismeihin" tai kulkenut valtavirtojen mukana.
Noramiehen veistoksia on myyty huutokaupoissa Suomessa muun muassa Bukowskilla ja Hagelstamilla. Hänen töitään on ollut esillä IL Ponten huutokaupassa Milanossa sekä Wienissä sijaitsevassa Dorotheumissa, joka on Keski-Euroopan suurin taidehuutokauppa.
Harsusara
Harsusara ("Carex rariflora") on sarakasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Sen varsi on sileä ja lehdet ovat litteitä sekä puhtaanvihreitä. Harsusaran juurissa on lajityypillinen punakeltainen huopakarvoitus.
Harsusara on erilaistähkäinen, ja sen kukinnossa on yksi hedetähkä sekä kaksi tai kolme emitähkää. Hedetähkä on pieni ja siinä on enintään kymmenen hedekukkaa. Harsusaran emikukat ovat kolmeluottisia ja pullakot ovat vaaleanvihreitä. Tähkäsuomut ovat mustanruskeita, keskiosastaan kellanruskeita ja suunnilleen pullakoiden levyisiä. Harsusara muistuttaa mutasaraa ("Carex limosa") sekä riippasaraa ("Carex magellanica").
Harsusaraa kasvaa sekä Pohjois-Amerikan pohjoisosissa että subarktisessa Euraasiassa. Suomessa harsusaraa tavataan napapiirin pohjoispuolella, lähinnä käsivarren Lapissa.
Juurihoito (kirja)
Juurihoito on Miika Nousiaisen 2016 syksyllä ilmestynyt romaani. Kirjasta on tehty näytelmäversio ja kirjan elokuvaoikeudet on myyty.
Kirja kertoo Pekka ja Esko Kirnuvaaran elämästä. He ovat velipuolia, mutta löytävät toisensa Eskon hammaslääkäriammatin ja Pekan huolimattomien hampaiden johdosta. Veljekset päättävät mennä etsimään kadonnutta isäänsä Onni Kirnuvaaraa, jonka Esko ei ole ikinä nähnyt(koska tämä kasvoi sijaisperheessä) ja Pekan isä hylkäsi Pekan ollessa nuori.
Lopulta veljekset matkustavat jopa Australiaan asti isäänsä etsimään.