hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kivennavan kirkonkylä
Kivennavan kirkonkylä koostui kolmesta välittömästi toisiinsa liittyvistä kylistä: Kirkonkylä, Tiilimaankylä ja Linnanmäenkylä. Seudun asutus oli vanhaa. Jo 1500-luvun alkupuolella oli Linnanmäellä pienehkö puulinnoitus Ruotsin rajalinna Novgorodin suuntaan. Vuonna 1939 kirkonkylässä oli taloja noin sata. Kirkkomäki oli kylän keskeisin kohta. Mäen päällä sijaitsi puusta rakennettu maalausten koristelema ristikirkko, joka lienee ollut kuudes samalle paikalle rakennettu kirkko. 
Kirkonkylä oli Kivennavan hallinnollinen keskus. Pitäjäntupa sijaitsi Kirkonmäellä, pappila Linnanmäellä, jonka laidalla myös Kirkonkylän kansakoulu sijaitsi. Suurin osa kirkonkylä asukkaista sai elantonsa maata viljelemällä. Kivennavan Saha Oy oli tärkeä työpaikka.
Amerikan Uutiset (1893–1914)
Amerikan Uutiset oli vuosina 1893–1914 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Minnesotan Minneapolisissa perustettua viikkolehteä toimittivat Fred Karinen ja August Edwards, joiden joukkoon liittyi Kalle Haapakoski. Yhdistyksen julkaiseman lehden omistus siirtyi pian Kariselle, joka muutti sen jo vuonna 1893 Michiganin Calumetiin. Siellä "Amerikan Uutisiin" sulautui Hannes Helan vuonna 1890 perustama "Kalevan Kaiku". Calumetin siihen aikaan laajalevikkisimmän lehden toimittajana jatkoi teräväkynäinen Haapakoski, joka vastusti etenkin Suomi-Opistoa ja raittiusseuroja.
"Amerikan Uutiset" on myös nykyään ilmestyvä lehti, joka perustettiin Minnesotan New York Millsissä vuonna 1932 nimellä "Minnesotan Uutiset".
Päivän Uutiset (Yhdysvallat)
Päivän Uutiset -nimellä on ilmestynyt kaksi amerikansuomalaista sanomalehteä.
Ino Ekmanin Michiganin Calumetissa vuonna 1891 julkaisema "Päivän Uutiset" oli seudun ensimmäinen suomenkielinen päivälehti. Sen lauantainumero kantoi nimeä "Viikon Uutiset". Lehti lakkasi vuoden sisällä. Fred Karinen ja Kalle Haapakoski julkaisivat samannimistä lehteä muutamina numeroina Calumetissa vuonna 1898.
Enbuske &amp; Linnanahde Crew
Enbuske & Linnanahde Crew on vuosina 2012–2015 esitetty Tuomas Enbusken ja Aki Linnanahteen juontama keskusteluohjelma, jossa käsiteltiin kuluneen viikon puheenaiheita. Ensimmäinen jakso esitettiin Sub-kanavalla 26. lokakuuta 2012. Ohjelmaa esitettiin 17. tammikuuta 2013 alkaen MTV3-kanavalla. Kesäkuussa 2015 Linnanahde ilmoitti blogissaan, että ohjelma ei enää jatku.
Kotselkä
Kotselän kylä sijaitsi Kivennavan kirkolta 8 kilometriä Viipurin suuntaan. Kylässä oli talvisodan syttyessä 30 taloa.
Kalevan Kaiku
Kalevan Kaiku oli Michiganin Red Jacketissa (Calumetissa) vuosina 1890–1894 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Hannes Helan perustama ja toimittama viikkolehti kävi kiivasta taistelua lukijoista Ino Ekmanin "Kansan Lehden" kanssa ja osallistui Suomi-synodin perustamisen ympärillä riehuneisiin kiistoihin. Vuonna 1892 siihen yhtyi Kusti Kortteen samana vuonna Red Jacketissa aloittama "Väinölä", jolloin lehti laajennettiin kaksipäiväiseksi ja seitsenpalstaiseksi. "Kalevan Kaiun" uudeksi toimittajaksi tuli Korte, joka kuoli seuraavana vuonna Ironwoodissa. Sittemmin toimittajina ja julkaisijoina mainittiin Hela ja J. M. Erickson. Republikaanipuoluetta edustaneen lehden levikki oli 1 500 kappaletta.
Fred Karinen osti "Kalevan Kaiun" kirjapainoineen vuonna 1894, jolloin lehti yhdistettiin Karisen Minneapolisista Calumetiin siirtämiin "Amerikan Uutisiin".
Amerikan Suomalainen (Hancock)
Amerikan Suomalainen (vuoteen 1896 saakka "Kuparisaaren Sanomat") oli Michiganin Hancockissa vuosina 1894–1899 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Emil Hendricksonin perustama viikkolehti "Kuparisaaren Sanomat" oli vuonna 1881 lakanneen "Sankarin Maineen" jälkeen seuraava Hancockissa ilmestynyt suomenkielinen sanomalehti. Se siirtyi oston kautta Victor Burmanille, joka muutti lehden nimeksi "Amerikan Suomalainen". Vuonna 1899 Burman myi lehden calumetilaiselle yhtiölle, joka alkoi julkaista sitä nimellä "Suometar".
"Amerikan Suomalainen" -nimellä on ilmestynyt myös toinen lehti Massachusettsin Fitchburgissa vuosina 1926–1930.
Jouni Aikio
Jouni Aikio eli Kaapin Jouni (9. maaliskuuta 1875 Inari – 22. kesäkuuta 1956) oli Sotkajärvellä nykyisen Lemmenjoen kansallispuiston alueella asunut saamelainen poromies joka oli aikanaan hyvin tunnettu myös Lapin ulkopuolella. Hän esiintyi elokuvissa, esitti joikuja radiossa, pääsi Suomen Kuvalehden kansikuvaan ja hänen luonaan vierailivat muun muassa presidentti Urho Kekkonen ja Lapin läänin maaherra Kaarlo Hillilä.
Kaapin Jounin vanhemmat olivat Annan Kaapi eli Gabriel Aikio ja Vuolabin Ella. Perhe oli alun perin kotoisin Inarista mutta Jounin syntymän aikoihin he asuivat Utsjoen Pulmangissa. Perhe palasi kuitenkin takaisin Inariin 1800-luvun lopulla porolaidunten kulumisen takia. Sotkajärvelle Kaapin Jouni asettui vuonna 1905.
Kaapin Jouni tapasi Inarin kirkonkylässä vuonna 1935 käyneen presidentti Pehr Evind Svinhufvudin, luovutti tälle saamelaisten anomuskirjelmän ja sai kutsun vierailla Helsingissä. Vuonna 1936 hän matkusti perheineen yhdessä noin 30 muun poromiehen kanssa Helsingissä pidetyille poroviikoille ja tapasi Helsingissä Svinhufvudin ohella myös silloisen oikeusministerin Urho Kekkosen ja Rovaniemen kauppalanjohtajan Kaarlo Hillilän. Myöhemmin Kekkonen ja Hiililä tekivät myös vastavierailun Kaapin Jounin luokse. Jouni sai vuonna 1940 Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan ristin.
Kaapin Jouni sai pääasiallisen elantonsa poroista ja hän myi poronlihaa ja muuta ruokatavaraa muun muassa Lemmenjoen alueen kullankaivajille ja sotavuosina saksalaisille joukoille. Hänellä kerrotaan olleen parhaimmillaan yli 3 000 poroa. Lapin sodan aikana Kaapin Jouni perheineen joutui lähtemään evakkoon Pohjamaalle mutta hänen tilansa rakennukset säilyivät sodan tuhoilta.
Sotkajärven pohjoispäässä sijaitsevan Kaapin Jounin entisen asuinpaikan eli Kaapin Jounin kentän ensimmäinen asukas oli 1800-luvun lopulla paikalle asettunut Menes-Antti eli Karhu-Antti, oikealta nimeltään Antti Juhaninpoika Morottaja (1853–1907). Tila oli asuttuna yhtäjaksoisesti kevääseen 2004 saakka jolloin viimeinen Kaapin Jounin suvun edustaja Pauli Aikio muutti pois tilalta. Tila oli tätä ennen hankittu valtiolle vuonna 2002 ja tila liitettiin Lemmenjoen kansallispuistoon vuonna 2004. Kentän rakennuksiin kuuluvat 1900-luvun alussa valmistunut hirsinen päärakennus jonka nykyinen ulkoasu on peräisin 1970-luvulta, yhdistetty karja- ja heinäsuoja, useita aittoja, kaksi saunaa, maakellari ja ulkokäymälät. Asuinkenttää ympäröi riukuaita. Tilan rakennukset entisöitiin vuosina 2008–2011 matkailukäyttöön.
Hein Vanhaezebrouck
Hein Vanhaezebrouck (s. 16. helmikuuta 1964) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Vanhaezebrouck pelasi koko uransa ajan kotimaansa Belgian sarjoissa saavuttamatta merkittävää menestystä. Ura kesti kuitenkin 16 vuotta ja hän lopetti ammattilaisena 36-vuotiaana KSC Lokerenin paidassa vuonna 2000.
Valmennusura alkoi heti peliuran loputtua Lokerenin apuvalmentajana. Vanhaezebrouck työskenteli vuosina 2000–2002 Georges Leekensin ja Paul Putin aisaparina. Päävalmentajakokemusta hän kerrytti maan alasarjoissa Sporting Westissä ja WS Lauwessa, kunnes nousi vuonna 2006 KV Kortrijkin päävalmentajaksi.
Vanhaezebrouckin läpimurto valmentajana tapahtui juuri Kortrijkissa, joka voitti hänen johdollaan Belgian 2. divisioonan mestaruuden kaudella 2007/08 ja nousi liigaan. Ensimmäinen pääsarjakausi sujui nousijajoukkueelta hyvin ja sarjapaikka säilyi. Kesällä 2009 Vanhaezebrouck nousi KRC Genkin päävalmentajaksi. Huonojen tulosten vuoksi hän sai kuitenkin potkut jo marraskuun lopussa.
Kesällä 2010 Vanhaezebrouck palasi KV Kortrijkin peräsimeen. Seura menestyi jälleen hyvin ja kaudella 2011/12 se eteni historiallisesti Belgian cupin finaaliin. Mestaruus karkasi kuitenkin KSC Lokerenille, mutta kauden jälkeen Vanhaezebrouck palkittiin Belgian parhaana jalkapallovalmentajana.
Neljän Kortrijk-kauden jälkeen Vanhaezebrouck siirtyi kesällä 2014 KAA Gentin päävalmentajaksi. Debyyttikausi Gentissä oli menestyksekäs, kun Vanhaezebrouck luotsasi seuran historialliseen liigamestaruuteen. Kaudella 2015/16 Vanhaezebrouck luotsasi Gentin sensaatiomaisesti Mestarien liigan pudotuspeleihin ensimmäisenä belgialaisjoukkueena 15 vuoteen.
Joulukuussa 2015 Vanhaezebrouck palkittiin Raymond Goethals -palkinnolla.
Vanhaezebrouck jätti Gentin syyskuussa 2017, kun joukkue oli aloittanut kautensa kehnosti ja oli Belgian liigassa vasta sijalla 14. Vain muutama päivä eroilmoituksensa jälkeen hän allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen RSC Anderlechtin kanssa. Vanhaezebrouck luotsasi Anderlechtin Belgian liigan runkosarjan kuudenneksi, mutta ylemmässä loppusarjassa vahvat esitykset nostivat joukkueen kolmanneksi. Vanhaezebrouckin pesti Anderlechtissä päättyi potkuihin joulun alla 2018, kun joukkue oli liigassa neljäntenä 11 pistettä KRC Genkiä perässä. Lisäksi joukkue putosi Eurooppa-liigasta jo lohkovaiheen jälkeen.
Lappeenrannan vesitorni
Lappeenrannan vesitorni on vesitorni Lappeenrannassa Taikinamäen kaupunginosassa. Sen korkeus on 40 metriä ja tilavuus 3 500 kuutiometriä. Torni on rakennettu kahdessa eri osassa. Ensimmäinen osa valmistui vuonna 1927. Vuonna 1955 tornia laajennettiin, jolloin se sai nykyisen ulkoasunsa.
Vuonna 2000 tornissa oli peruskorjaus, jolloin tornin lasit vaihdettiin lämpöeristetyiksi. Tornissa on ollut kahvila, mutta se lopetettiin turvallisuussyistä. Myöskään tornin hissi ei vastaa turvallisuusmääräyksiä. Kahviota on yritetty avata uudelleen, mutta remontti maksaisi kuitenkin liikaa.
Mark Heap
Mark Heap (s. 13. toukokuuta 1957, Kodaikanal, Tamil Nadu, Intia) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoista "Avaruuden tuntua", "Vikatikki", "Brass Eye", "Big Train", "Candlefordin postineiti", "Jam", "Spy - isä agenttina", "Friday Night Dinner", "Tohtori Intiasta" sekä "Komisario Maigret".
Heapin isä on brittiläinen ja äiti amerikkalainen.
Caroline Harrison
Caroline Harrison (o.s. Scott; 1. lokakuuta 1832 Oxford, Ohio – 25. lokakuuta 1892 Washington) oli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen ja presidentti Benjamin Harrisonin vaimo. He menivät naimisiin 20. lokakuuta 1853 ja olivat naimisissa aina Carolinen kuolemaan asti.
Caroline Harrisonin äiti oli Mary Potts Neal Scott ja isä John Scott, joka työskenteli collegen opettajana ja pappina. Caroline Harrison pääsi nuorena hyviin kouluihin ja hän pärjäsi poikkeuksellisen hyvin koulussa, osoittaen erityistä lahjakkuutta musiikissa ja kuvataiteissa. Caroline tapasi Benjaminin tämän opiskellessa Carolinen isän koulussa. Pari meni naimisiin ja sai kaksi lasta vuosina 1854 ja 1858. Miehensä edetessä poliittisella urallaan Caroline Harrison toimi kotiäitinä ja osallistui aktiivisesti vapaaehtoistyöhön. Harrison toimi muun muassa edelleen toiminnassa olevan Daughters of the American Revolution -järjestön ensimmäisenä puheenjohtajana ja keräsi rahaa Johns Hopkinsin yliopiston uutta lääketieteellistä linjaa varten.
Caroline Harrison sairastui tuberkuloosiin Benjamin Harrisonin ensimmäisen presidenttikauden lopulla, kun Benjamin oli aloittamassa kampanjointiaan seuraavia presidentinvaaleja varten. Vaimonsa sairastumisen takia hänen kampanjointinsa jäi vähäiseksi. Caroline Harrison kuoli Valkoisessa talossa 25. lokakuuta 1892, vain kaksi päivää ennen vaaleja. Benjamin Harrison hävisi vaalit Grover Clevelandille ja meni neljä vuotta myöhemmin uusiin naimisiin Mary Dimmickin kanssa.
Gheorghe Gruia
Gheorghe Gruia (2. lokakuuta 1940 Bukarest – 9. joulukuuta 2015 México, Meksiko) oli romanialainen käsipalloilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Gruia voitti Romanian joukkueessa olympiapronssia Münchenissä 1972. Lisäksi hän saavutti maajoukkueessa kaksi maailmanmestaruutta. Gruia muutti Meksikoon vuonna 1978. Hän kuoli saatuaan sydäninfarktin Méxicossa 75-vuotiaana 9. joulukuuta 2015.
Robert J. Walker
Robert John Walker (19. tai 23. heinäkuuta 1801 Northumberland, Pennsylvania – 11. marraskuuta 1869 Washington (DC)) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi Mississippin edustajana Yhdysvaltain senaatissa vuosina 1835–45, Yhdysvaltain valtiovarainministerinä presidentti James Knox Polkin kabinetissa vuosina 1845–49 ja Kansasin territorion kuvernöörinä huhti-joulukuussa 1857.
Mississippin senaattorina Walker kannatti Texasin liittämistä Yhdysvaltoihin ja onnistui tekemään Yhdysvaltain laajenemisesta yhden vuoden 1844 presidentinvaalien pääteemoista. Presidentinvaalien jälkeen laajenemista kannattanut ja kiitollisuudenvelassa ollut uusi presidentti James Knox Polk teki Walkerista Yhdysvaltain valtiovarainministerin. Valtiovarainministerinä Walker rahoitti Meksikon–Yhdysvaltain sodan, vei läpi Walker Tariff Act -lain (jonka tarkoituksena oli lepytellä Britanniaa Oregonissa käydyn rajakiistan jälkeen) ja valmisteli asetuksen, joka myöhemmin johti Yhdysvaltain sisäministeriön luomiseen. Vuoden 1857 huhtikuusta joulukuuhun Walker toimi Kansasin territorion kuvernöörinä ja joutui tässä virassa keskelle aluetta repinyttä orjuuskiistaa. Walkerin kausi kuvernöörinä jäi alle vuoden mittaiseksi, kun hän joutui eroamaan hylättyään orjuutta kannattaneiden ehdotuksen Kansasin perustuslaiksi.
Australianliitohaukka
Australianliitohaukka ("Elanus axillaris") on haukkojen heimoon kuuluva päiväpetolintu. Sen esiintymisaluetta on Australia. Sen populaation suuruudeksi on arvioitu 100 000 yksilöä, joista 10 000 paria pesii Kiinassa ja 100 paria Taiwanilla.
Lajin tieteellinen nimi oli aiemmin "E. notatus".
Sille sopiva elinympäristö on lisääntynyt maanviljelysmaan laajenemisen ja saaliseläinten, kuten hiirien, populaatioiden kasvaessa.
Sen elinpiiriä ovat viljelysmaat, arot, savannit ja sisämaan kosteikot. Uhkatekijöitä ovat ilmastonmuutos ja ankarat sääolot.
Australianliitohaukan pituus on 35–38 cm ja siipiväli 80–95 cm, ja se painaa keskimäärin 291 grammaa. Aikuinen on hyvin vaalean harmaa, pää valkoinen ja alapuoli valkoinen. Siiven sisäpuolen reunassa on mustaa. Niiden istuessa ne näyttävät kuin niillä olisi mustat ”hartiat”. Silmät ovat punaiset ja niiden ympärillä on mustaa joka yltää silmien taakse. Pyrstö on neliömäinen, ja ruumis on hyvin virtaviivaisen aerodynaaminen. Nokka on lyhyt ja sen kärki on terävä ja yläleuka koukkuinen. Sieraimet ja vahanokka ovat keltaiset ja nokka musta. Myös jalat ovat keltaiset, ja niissä on kolme varvasta eteenpäin ja yksi taakse.
Lavola (Kivennapa)
Lavola oli kylä Kivennavalla. Se oli rykelmä taloja tien varressa Pitkäjärven ja Joutselänjärven välissä, Kivennavan pitäjän eteläosassa. Terijoen asemalle oli matkaa 12 kilometriä, Kivennavan kirkolle saman verran. Joutselkä oli parin kilometrin päässä Joutselänjärven ja Mutasuon takana. Talvisodan syttyessä Lavolassa oli kahdeksan taloa.
Ennen Suomen itsenäistymistä Pitkäjärven ja sen lähellä sijaitsevan Kaukjärven rannat olivat täynnä venäläisiä huviloita, joiden asukkaille lavolalaiset myivät kaikkia maan antimia. Melkein joka talosta isännät toimivat ajureina. Talvella ajettiin rahtia Lintulan sahoilta Terijoelle, kesällä kyydittiin huvila-asukkaita.
Pikkuhaukka
Pikkuhaukka ("Gampsonyx swainsonii") on haukkojen heimoon kuuluva päiväpetolintu. Sitä tavataan seuraavissa maissa: Argentiina, Bolivia, Brazil, Kolumbia, Ecuador, Ranskan Guyana, Guayana, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, Suriname, Trinidad ja Tobago ja Venezuela. Metsien hävitys Pohjois-Kolumbiassa, kuten myös Amazonian alueella, on luonut sille suotuisia oloja leviämiselle.
Populaation suuruudeksi on arvioitu 1,000-10,000 yksilöä, mikä vastaa 670-6,700 aikuista yksilöä.
Sen elinpiiriä ovat lähinnä kuivat savannit, mutta myös subtrooppiset ja trooppiset metsät ja alueet, joilta metsät on hävitetty sekä pensastot ja arot.
Junior MasterChef Suomi
Junior MasterChef Suomi on ohjelma, jossa Suomen 12 parasta 8–13-vuotiasta junnukokkia kokkaa Junior MasterChef kisan voitosta. Junior MasterChef kisan voittaja saa palkinnoksi 5 000 euroa, ammattilaiskokkien veitsisarjan ja Viking Linen lahjakortin. Juontajina ja tuomareina ensimmäisellä ja toisella tuotantokaudella toimivat Tomi Björck ja Meri-Tuuli Lindström. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Nelonen-kanavalla 19. elokuuta 2012. Toinen tuotantokausi alkoi 27. elokuuta 2013. Kolmas tuotantokausi alkoi Nelosella 5. syyskuuta 2017. Uudistuneeseen tuomaristoon kuuluvat Tomi Björck, Sara La Fountain ja Henri Alén.
Kilpailijat
Kilpailijat
Tauno Saarela
Tauno Saarela (s. 1952) on suomalainen valtiotieteen tohtori, dosentti ja Helsingin yliopiston poliittisen historian lehtori. Hän on tutkinut suomalaista ja kansainvälistä työväenliikettä ja kommunismia. Saarela väitteli tohtoriksi vuonna 1996, väitöskirjan aiheena oli suomalaisen kommunismin synty 1918-1923.
MasterChef VIP
MasterChef VIP on ohjelma, jossa 18 julkisuuden henkilöä kokkaa MasterChef VIP kisan voitosta. MasterChef VIP kisan voittaja saa palkinnoksi 5 000 euron rahasumman, jonka hän luovuttaa itse valitsemaansa hyväntekeväisyyskohteeseen. Juontajina ja tuomareina toimivat Tomi Björck ja Henri Alén. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Nelonen-kanavalla 10. helmikuuta 2015.
Kilpailijat
Liikola
Liikola oli Kivennavan pitäjän kylä Kivennapa-Kanneljärvi maantien varressa. Liikolassa oli talvisodan alkaessa parikymmentä taloa. Kylää kutsuttiin myös Keski-Voipeelaksi tai Hyyteläksi, jotta sitä ei sekoitettaisi pitäjänrajan toisella puolella olevaa Kanneljärven Liikolaan. Tuota Kanneljärven Liikolaa, joka oli selvästi suurempi kylä, kutsuttiin samasta syystä Turkkilaksi. Kivennavan Liikola oli yksi Kolmikyläksi nimitetyn kylärykelmän kokonaisuudesta. Muut olivat Voipiala eli Etu-Voipeela ja Kaukolempiälä eli Perä-Voipeela.
Nykyisin näistä kolmesta kylästä asutusta on vain Kaukolempiälässä. Liikolan kohdalla on peltoaukea ja tienristeys. Risteyksestä lähtevä pitkähkö hiekkatie johtaa pellon halki ja metsän läpi yksittäiselle maatilalle, mutta Liikolan kylän kohdalla asutusta ei ole.
Lintula (Kivennapa)
Lintula (vuodesta 1948 ) oli ennen toista maailmansotaa Suomeen kuulunut kylä Kivennavalla Karjalankannaksella. Sodan jälkeen se jäi Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle ja kuuluu nykyisin Venäjälle.
Lintulassa toimi ennen sotaa Lintulan luostari, joka oli Suomen ainoa kreikkalaiskatolinen naisluostari. Luostarin perusti venäläinen salaneuvos Feodor Neronov vuonna 1894. Se sijaitsi 14 km Terijoen asemalta koilliseen Lintulanjoen varressa. Sitä ympäröi Lintulan entisen lahjoitusmaa alueen samanniminen hovitila. Luostari oli kylän keskipiste ja se lahjoitusmaa historioineen vaikutti syvästi kylän elämään.
Lintulan Terosenmäellä luostarin alueesta Terijoelle päin asui ennen talvisodan syttymistä jokunen pienviljelijätilallinen, seppä, kauppias ja autoilija. Yhteensä taloja oli alle kymmenen. Erillään luostarista sijaitsi vielä mylly ja saha, jonka yhteydessä oli myös asuinrakennuksia. Varsinaisessa Lintulan luostarissa elettiin hyvin eristettyä elämää erillään Lintulan pienestä kylästä.
Serbian sosialistinen puolue
Serbian sosialistinen puolue (, lyh. СПС, "SPS") on serbialainen poliittinen puolue. Puolueen perusti 17. heinäkuuta 1990 Slobodan Milošević.
Amerikan Suometar
Amerikan Suometar oli luterilaisen Suomi-Synodin Michiganin Hancockissa vuosina 1899–1962 julkaisema amerikansuomalainen sanomalehti.
"Amerikan Suomettaren" perustamisen syynä oli muiden amerikansuomalaisten lehtien kriittinen suhtautuminen Suomi-Synodin tarkoitusperiin ja toimintaan. Sen ensimmäinen toimittaja oli N. J. Ahlman. Pappien ja maallikkojen julkaisema lehti siirtyi vuonna 1900 "Paimen-Sanomien" ja "Lasten Lehden" tavoin Suomalaisen Luterilaisen Kustannusliikkeen omaisuudeksi. Kristillisessä hengessä toimitetun lehden tarkoituksena oli tukea Suomi-Synodin, sen papiston ja raittiusliikkeen toimintaa, säilyttää ja edistää suomalaista kansallishenkeä, kulttuuria ja opetusta sekä kertoa Suomen, Yhdysvaltojen ja amerikansuomalaisen yhteisön sekä mahdollisuuksien mukaan myös muun maailman tapahtumista.
Lehden tilaajamäärä oli 4 000 vuonna 1903, 5 300 vuonna 1913 ja enimmillään 7 000 vuonna 1917. Sen ilmestymistiheys laajeni viikkolehdestä kolmeen kertaan viikossa vuonna 1913. Toimittajat olivat alkuvaiheessa sivutoimisia ja vaihtuivat useasti. Vuosina 1908–1911 toimittajana työskenteli John Parkkila ja vuodesta 1913 Emil Saastamoinen. Linjaltaan konservatiivinen lehti vastusti sosialisteja ja riiteli jatkuvasti samassa kaupungissa ilmestyneen "Työmiehen" kanssa. Sen kovin koetus oli Kuparisaaren kaivoslakko vuosina 1913–1914, jolloin "Suometarta" syytettiin suuryritysten ja lakonmurtajien tukemisesta.
"Amerikan Suomettaren" levikki keskittyi Yhdysvaltojen Keskilännen valtioihin. Yritykset laajentaa sen tilaajakuntaa maan itärannikolla eivät ilmeisesti koskaan tuottaneet tulosta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kustannusliike perusti haarakonttorin länsirannikolle Oregonin Astoriaan, joka alkoi julkaista erillistä "Lännen Suometar" -lehteä. Astorian epäonninen lehtiyritys ja Hancockiin perustettu kirja- ja paperikauppa veivät kustannusliikkeen konkurssin partaalle, mutta vuoteen 1958 mennessä se oli jälleen velaton. Viimeisinä vuosinaan "Amerikan Suomettaren" tilanne heikkeni nopeasti, eikä Suomi-Synodi pystynyt tukemaan sitä rahallisesti. Sen ilmestyminen lakkasi vuoden 1962 lopussa, jolloin kirkkokunta liitettiin Amerikan luterilaiseen kirkkoon. Lehden tilaajaluettelon osti "Amerikan Uutiset", josta tuli eräänlainen suomenkielisen kirkollisen toiminnan äänenkannattaja.
Nimellä "Amerikan Suometar" on ilmestynyt myös J. W. Lähteen New York Millsissä vuosina 1889–1890 toimittama lehti.
Alone in the Universe
Alone in the Universe on brittiläisen Electric Light Orchestran kolmastoista studioalbumi. Se julkaistiin 13. marraskuuta 2015.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 22.
Storoževoin kapina
Storoževoin kapina tapahtui vuonna 1975. Storoževoi-niminen fregatti kuului Neuvostoliiton Itämeren laivastoon ja sen asemapaikkana oli Riika. Laivalla tapahtui kapina marraskuussa 1975. Laivan päällikkö poliittinen komissaari Valeri Sablin tuomittiin sotaoikeudenkäynnissä ja teloitettiin vuonna 1976. Kahdeksan upseeria äänesti kapinan puolesta. Miehistön seitsemän vanhinta jäsentä, jotka kieltäytyivät kapinasta lukittiin hyttiin pääkannen alle.
Valvoja (Yhdysvallat)
Valvoja (myös "Walwoja") oli Michiganin Calumetissa vuosina 1915–1957 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti. Taustaltaan se oli lestadiolainen.
Lestadiolaisten suurseuralaisten perustama "Valvoja" oli kahdesti tai kolmesti viikossa ilmestynyt, poliittiselta linjaltaan republikaaninen uutislehti. Sen toimittajina työskentelivät vuoteen 1931 saakka John Turja ja Into Johannes Teljo. Toimituskuntaan kuuluivat eri aikoina myös Jussi Hinkkanen, Yrjö Sjöblom ja koko 1920-luvun ajan John Gustav Tuira. Vuonna 1931 päätoimittajaksi tuli Reino W. Suojanen, jonka pitkäaikaisena työtoverina oli Emil Arvid Millen (Haikola).
"Valvojan" lukijakunta käsitti lestadiolaisten lisäksi Suomi-synodin ja Kansalliskirkon kannattajia ja se saavutti melko suuren levikin, 9 000 kappaletta vuonna 1921. Lestadiolaisten sisäisten ristiriitojen takia sen kilpailijaksi perustettiin vuonna 1930 uusi lehti "Opas", mutta "Valvojan" levikki pysyi vielä 1930-luvulla 8 000 kappaleen tasolla. Vuonna 1954 levikki oli enää 2 200, eikä kahden samaan herätysliikkeeseen kuuluvan lehden julkaiseminen samassa kaupungissa ollut enää järkevää. "Valvoja" ja "Opas" yhdistettiin kesällä 1957 "Pohjolan Sanomat" -nimiseksi lehdeksi, jonka toimittajaksi tuli pian Niilo Mikael Lapinoja. Vuonna 1959 "Pohjolan Sanomat" muutettiin "Amerikan Sanomat" -nimiseksi viikkolehdeksi, joka lakkasi kesäkuussa 1960. Samalla päättyi myös Calumetin suomalaisten sanomalehtien historia.
Jouni Hiltunen
Jouni Hiltunen (s. 1964) on suomalainen dokumenttielokuvaohjaaja, tuottaja, kuvaaja ja leikkaaja.
Jouni Hiltunen on käsitellyt useimmissa elokuvissaan ihmisen ja luonnon suhdetta sekä ihmisten tekemiä raskaitakin valintoja ja erikoiseksi muodostuneita elämänpolkuja. Jouni Hiltunen on aloittanut dokumentaristin uransa lyhyillä henkilökuvilla sekä historiallisia aiheita käsittelevillä tv-dokumenteilla. Vuosina 1994-2000 Jouni Hiltunen työskenteli helsinkiläisessä Illume Oy:ssä. 1990- luvun lopulla Jouni Hiltunen suuntasi Venäjälle ja Siperiaan, jossa syntyivät elokuvat "Taivaallinen tehtävä (1998)", "Blatnoi Mir (2001)", "BAM (2007)", sekä Tšukotkan niemimaalla asuvista Yupik-valaanpyytäjäeskimoista kertova elokuva "Tagikaks - olimme valaanpyytäjiä" (2012), jossa Jouni Hiltunen toimi tuottajana (ohjaus Kira Jääskeläinen). Jouni Hiltusen ohjaamien elokuvien aiheet ja tekotapa ovat vaihdelleet laajasti: hän on kuvannut elokuvissaan yhtälailla raamattujen salakuljettajien mielenmaisemaa ja motiiveja ("Taivaallinen tehtävä"), kuin venäläisten elinkautisvankien selviytymistarinoita ja tatuointikoodien merkityksiä ("Blatnoi Mir"), sokean miehen ("Hannes Tiira", Pori) jokaöistä linturetkeä ("Taikayö" 2006), tai omaa henkilökohtaista elämäänsä ("Elämä näytä minulle kasvosi" 2003). Vuodesta 2009 lähtien Jouni Hiltunen on keskittynyt luontoelokuvien ohjaamiseen ja kuvaamiseen ("Tuntematon Selkämeri" 2011. Suomenlahdesta kertova elokuva "Matka Merelle 2017)". 
Blatnoi Mir:
Moposydän:
BAM:
Tuntematon Selkämeri:
Opas
Opas oli Michiganin Calumetissa vuosina 1930–1957 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti. Taustaltaan se oli lestadiolainen.
Vanhoillislestadiolaiset perustivat "Oppaan" samassa kaupungissa ilmestyneen "Valvojan" kilpailijaksi, koska jälkimmäistä oli syytetty tiettyjen lestadiolaisryhmien suosimisesta. Kolmesti tai kahdesti viikossa ilmestyneen, puoluekannaltaan republikaanisen lehden levikki oli yli 6 500 kappaletta vuonna 1935. "Valvojan" tapaan "Oppaan" lukijoina oli lestadiolaisten lisäksi myös Suomi-synodin ja Kansalliskirkon kannattajia. Toimittajina työskentelivät Victor Burman, Reino W. Suojanen, Kalle Ruuttila ja Walter Törölä .
Vuonna 1954 "Oppaan" levikki oli laskenut 2 000 kappaleeseen eikä kahden lehden ylläpitäminen ollut enää järkevää. "Opas" ja "Valvoja" yhdistettiin kesällä 1957 "Pohjolan Sanomat" -nimiseksi lehdeksi, jonka toimittajaksi tuli pian Niilo Mikael Lapinoja. Vuonna 1959 "Pohjolan Sanomat" muutettiin "Amerikan Sanomat" -nimiseksi viikkolehdeksi, joka lakkasi kesäkuussa 1960. Samalla päättyi myös Calumetin suomalaisten sanomalehtien historia.
Embassy of Silence
Embassy of Silence on suomalainen, progressiivissävytteistä rockia/metallia soittava kokoonpano. Yhtyeen perustivat vuonna 2007 Tero Kalliomäki (kitara) ja Ines Lukkanen (laulu).
Lukkanen vieraili Kalliomäen toisen yhtyeen, Saattueen levyllä jolloin idea tunnelmallisesta ja genrerajoja rikkovasta rock-yhtyeestä syntyi. Yhtyeen vahvuuksia ovat Lukkasen monipuolinen laulutyyli ja Kalliomäen vahvat sävellykset. 
Ensimmäisessä kokoonpanossa vaikuttivat myös Samu Lahtinen (basso) ja Harri Lampinen (kitara). Ensimmäisellä vuonna 2008 julkaistulla promolla “Wendigo Winter” rumpuja soitti Teemu Laitinen. Toinen julkaisu oli samana vuonna tehty “Pristine” -ep, ja samaan aikaan yhtyeen kokoonpanoon oli saatu vahvistukseksi rumpali Mikael Ahlsten ja kitaristi Harri Lampinen. Molemmat levyt äänitettiin Klaukkalassa D-Studiolla Jarno Hännisen johdolla.
Ensimmäinen kokopitkä albumi, “Euphorialight” julkaistiin vuonna 2010 ruotsalaisen Supernovan kautta. Levy äänitettiin jälleen D-Studiolla, masteroinnista vastasi Björn Engelmann Cutting room -studiolla Ruotsissa. Albumia ennen yhtyeen rumpaliksi vaihtui Jaakko Hauru, ja toinen kitaristi Harri Lampinen jäi pois kokoonpanosta. Toinen albumi “Antler Velvet” julkaistiin 2012 brittiläisen Ravenheart Recordsin kautta. Albumin aikaan yhtyeeseen vakinaistui toinen kitaristi Jarno Suodenjoki, ja albumin äänitysten aikana yhtyeen vakituiseksi rumpaliksi vaihtui Make Lievonen, vaikka kyseisellä levyllä rumpuja soitti vielä Jaakko Hauru.
Kolmas albumi “Verisimilitude” julkaistiin vuonna 2015 Inverse Recordsin kautta. Albumi äänitettiin rumpuja lukuun ottamatta Teron “KillHill”-studiolla ja miksattiin D-Studiolla. Kosketinsoittaja Harri Koskelan jäätyä pois kokoonpanosta ennen äänityksiä, kosketinosuuksista vastasi levyllä useampi henkilö; Tero Kalliomäki, Jarno Hänninen sekä Juha Eskola.
Yhtye on tehnyt Tšekin kiertueen ja soittanut Virossa. Yhtyeen levyillä ja keikoilla on useasti vieraillut sellisti Aapo Romu.
Virallisia musiikkivideoita yhtyeellä on neljä; Passion and Savagery, Unconverted, Straight up Crazy Amazon (virallinen naisten amerikkalaisen jalkapallon MM-kisabiisi) ja Shame, Spin and Click, jonka ohjasi Anne Rajala.
Siirtolainen (lehti)
Siirtolainen oli Yhdysvalloissa vuosina 1893–1937 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
"Siirtolainen" sai alkunsa Adolf Riipan, Alex Ketosen ja Jacob E. Saaren Oregonin Astoriassa vuonna 1891 perustamasta "Lännetär"-viikkolehdestä. Kannattamaton lehti siirrettiin vuonna 1893 uudella nimellä Wisconsinin Superioriin, jossa toimituskuntaan liittyi vastikään Suomesta saapunut Antero Riippa. Vuonna 1894 kustantajat sopivat G. A. Grönlundin "New Yorkin Lehden" yhdistämisestä "Siirtolaiseen", ja lehti muutettiin New Yorkin Brooklyniin, jossa sen päätoimittajaksi tuli Akseli Järnefelt-Rauanheimo ja vuonna 1896 Esa Eetu Takala. Tänä aikana "Siirtolainen" oli Amerikan luetuin suomenkielinen lehti.
Grönlundin kirjapainon tehtyä konkurssin lehden kustantajaksi tuli J. E. Saaren omistama Finnish American Publishing Company. Vuonna 1901 Saari ja Antero Riippa muuttivat lehden painokoneineen Michiganin Kalevan maanviljelysiirtokuntaan, jonne Saari houkutteli suomalaisia eri puolilta maata. Kalevassa toimitukseen liittyivät Aaro Jalkanen ja Kaapo Murros, jotka pian muuttivat Calumetiin. Riipan aputoimittajina työskentelivät myös Eenokki Lehtinen, Evert Määttälä ja Artturi Pelto.
Vuonna 1910 Saari muutti "Siirtolaisen" Minnesotan Duluthiin, jonne vuonna 1914 siirtyi myös hänen Calumetista ostamansa "Päivälehti". Samana vuonna Finnish American Publishing Company siirtyi raittiusliikkeen edustajien ja kahta vuotta myöhemmin Carl H. Salmisen omistukseen. "Siirtolainen" ilmestyi eräänlaisena "Päivälehden" viikkoliitteenä vuoteen 1937 saakka.
Erkki Riimala
Erkki Mauno Isak Riimala (29. maaliskuuta 1929 Kemi – 25. heinäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen mainospäällikkö, joka tuli tunnetuksi merenkulkuun perehtyneenä kirjailijana.
Hän opiskeli graafisella alalla ja ryhtyi sen jälkeen mainospiirtäjäksi. Vuonna 1981 hän perusti Mainostoimisto Estrex Oy:n ja työskenteli sen toimitusjohtajana.
Hänen isoisänsä oli merikapteeni, jonka mukana hän pääsi pikkupoikana purjehtimaan hinaajalla. Tästä alkoi hänen kiinnostuksensa laivoihin ja merenkulkuun. Lapsuusmuistojen innoittamana hän osti 1970-luvun alussa vuonna 1908 rakennetun S/S Halla XVII:n, jonka hän kunnosti alkuperäiseen asuunsa ja purjehti sillä Saimaan vesillä vuoteen 1989 saakka. Samanaikaisesti hän toimi aktiivisesti Suomen Höyrypursiseura ry:ssä.
Kirjallisen tuotantonsa Riimala aloitti Poikien laivakirjalla vuonna 1970. Tämän jälkeen hän julkaisi useita erityisesti höyrylaivoihin keskittyneitä teoksia ja pienempiä kirjasia. Hänen tuotantonsa on runsaat 20 kirjaa.
Riimala kutsuttiin 1984 Suomen merenkulkua esittelevän Sea Finland –näyttelyn pääsuunnittelijaksi. Näyttely toteutettiin 1985 Lontoossa, minkä lisäksi se oli esillä Philadelphiassa ja Turussa. Näyttelyä suunnitellessaan hän sai ajatuksen Suomen Laivahistoriallisen yhdistyksen perustamisesta, jonka hän toteutti näyttelyyn osallistuneiden työtoveriensa kanssa.
Erkki Riimalan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Olle Sirén
Olle Ilmar Sirén (13. helmikuuta 1926 Pyhtää – 8. syyskuuta 2015 Loviisa) oli suomalainen lehtori ja Itä-Uudenmaan paikallishistorian tutkija.
Sirénin vanhemmat olivat rovasti Ilmar Sirén ja Taimi Forss. Hän pääsi ylioppilaaksi 1944 Loviisan lukiosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1948 ja lisensiaatiksi 1967.
Sirén toimi ruotsin kielen ja historian lehtorina Loviisan ruotsalaisessa yhteislyseossa vuodesta 1954 alkaen. Viimeksi hän oli vanhempana lehtorina Loviisan lukiossa 1968–1989. Sirén oli Loviisassa kaupunginvaltuuston jäsenenä 1965–1996 ja valtuuston puheenjohtajana vuodesta 1985 alkaen, kaupunginhallituksen jäsenenä 1969–1984 sekä kaupunginhallituksen puheenjohtajana 1977. Sirén sai professorin arvon 1991.
Sirén tutki Itä-Uudenmaan kartanoiden (Sarvilahti, Malmgård, Stensböle) ja uusimaalaisten ruukkien (Strömfors, Stockfors, Mustio) historiaa sekä Loviisan ja Pernajan historiaa. Hänen pääteoksensa oli viisiosainen Pernajan historiateossarja, joka käsitteli aikaa 1700-luvulta vuoteen 1999 saakka.
Fosfoniumsuolat
Fosfoniumsuolat ovat yhdisteitä, joiden yleinen kaava voidaan ilmaista muodossa [RP]X, missä R on protoni tai orgaaninen ryhgmä ja X on epäorgaaninen tai orgaaninen anioni. Fosfoniumsuolat ovat hyödyllisiä välituotteita orgaanisen kemian synteeseissä. Fosfoniumsuolat ovat analogisia ammoniumsuolojen kanssa.
Tyypillisesti fosfoniumsuolat ovat huoneenlämpötilassa stabiileja valkoisia kiteisiä aineita. Fosfoniumsuolat liukenevat hyvin sekä veteen että orgaanisiin liuottimiin, minkä vuoksi niitä käytetään pinta-aktiivisina aineina ja faasinsiirtokatalyytteinä. Stabiilimpia fosfoniumsuoloja ovat niin kutsutut kvaternääriset fosfoniumsuolat, joissa positiivisesti varautuneeseen fosforiin on sitoutunut neljä orgaanista ryhmää. Kuumennettaessa fosfoniumsuoloja emäksisissä olosuhteissa ne reagoivat fosfiinioksideiksi. Hyvin vahvat emäkset voivat poistaa fosforiin sitoutuneelta hiileltä protonin, jolloin fosfoniumsuolasta muodostuu fosfoniumylidi.
Tyypillisin tapa valmistaa fosfoniumsuoloja on primääristen, sekundääristen tai tertiääristen fosfiinien reaktio primääristen tai sekundääristen alkyylihalogenidien kanssa polaarisissa liuottimissa. Ryhmän yhdisteitä voidaan syntetisoida myös fosfiinien ja karbonyyliyhdisteiden kuten aldehydien välisellä reaktiolla tai fosfiineista ja alkeeneista.
Fosfoniumsuolat ovat käytettyjä reagensseja orgaanisen kemian synteeseissä esimerkiksi valmistettaessa alkeeneja Wittig-reaktiolla. Niitä käytetään myös faasinsiirtokatalyytteinä, sekä katalyytteinä valmistettaessa etikkahappoa, polysiloksaaneja ja isosyanuraattiestereitä. Fosfoniumsuoloja voidaan käyttää myös biosideinä teollisissa jäähdytysvesissä ja tekstiilien palonestokemikaalien valmistuksessa.
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2017
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2017 olivat järjestyksessään 40:nnet koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut. Toisen kerran peräkkäin turnauksen alkulohkot pelattiin neljässä eri maassa elo–syyskuussa 2017.
EM-lopputurnauksen logo julkistettiin toukokuussa 2016.
A-alkulohkon isäntämaa Suomen avausottelun yleisömäärä 12 167 rikkoi Suomen 51 vuotta vanhan koripallomaajoukkueiden katsojaennätyksen.
Kisajärjestäjät julkistettiin Saksan Münchenissä 12. joulukuuta 2015. Rohkaistuneena historian ensimmäisen kerran neljän maan kesken jaetuista vuoden 2015 EM-kilpailuista myös vuoden 2017 EM-lopputurnaus jaettiin neljän maan kesken. Yhden alkulohkon isännäksi nimettiin Turkki, joka isännöi myös pudotuspelivaiheen. Turkki isännöi miesten EM-lopputurnausta kahdesti aikaisemmin, edellisen kerran vuonna 2001, ja lisäksi se järjesti muun muassa miesten vuoden 2010 ja naisten vuoden 2014 MM-kilpailut. Vuosi 2017 on Suomen itsenäisyyden satavuotisjuhlavuosi, ja miesten EM-kilpailut on järjestetty maassa kerran aikaisemmin, itsenäisyyden 50-vuotisjuhlavuonna 1967. Romania ja Israel isännöivät miesten EM-lopputurnausta ensimmäisen kerran.
Huhtikuussa 2016 FIBA Europe uhkasi sulkea 14 lajiliittoaan ulos miesten vuoden 2017 EM-turnauksesta, koska maiden lajiliittojen alaisia seurajoukkueita oli ilmoittautunut ULEBin seurajoukkueturnauksiin FIBAn omien Koripallon Mestarien liigan ja FIBA Europe Cupin sijasta. Sulku-uhan piiriin kuuluivat myös kisaisännät Turkki ja Israel.
Elokuussa 2016 turnauksen kunniaksi pystytettiin neljässä isäntämaassa massiiviset #EuroBasket2017-teokset, jotka muistuttavat tulevissa kisakaupungeissa ohikulkijoita arvoturnauksesta. Suomessa teos pystytettiin Helsingin Rautatientorille, mutta myöhemmin se siirrettiin sieltä Kansalaistorin laidalle, Kiasman taakse.
Pudotuspelivaihe järjestettiin Istanbulissa Sinan Erdem Domella, ja yksi alkulohko myös Istanbulissa Abdi İpekçi Arenalla. Suomen alkulohko pelattiin Hartwall Arenalla.
Alkulohkoarvonta suoritettiin 22. marraskuuta 2016.
Suomessa kisoja esittivät kanavillaan sekä Yle että Viasat Urheilu. Yle näytti televisiossa suorana Suomen pelit, molemmat välierät ja loppuottelun. Viasat puolestaan esitti jokaisena pelipäivänä kaksi peliä suorana.
Ylellä pelejä selosti TV:seen suomeksi Antti-Jussi Sipilä, asiantuntijanaan Pieti Poikola ja ruotsiksi Alf Strömberg. Ylen studiota juonsivat Inka Henelius ja Tapio Suominen. Viasatin selostajana kisoissa toimi Kristian Palotie.
Sanjeev Bhaskar
Sanjeev Bhaskar (s. 31. lokakuuta 1963 Ealing, Iso-Britannia) on brittiläinen koomikko ja näyttelijä. Hänet muistetaan Suomessa parhaiten televisiosarjasta "Tohtori Intiasta" (2010–2013), jossa hän näytteli päähahmoa tohtori Prem Sharmaa sekä rikoskomisario Sunny Khanin roolista rikossarjassa "Minkä taakseen jättää" (2015–).
Bhaskarille myönnettiin Brittiläisen imperiumin upseerin (OBE) arvo vuonna 2006.
Kansan Lehti (Ironwood)
Kansan Lehti oli Michiganin Ironwoodissa vuosina 1903–1904 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Vastikään perustettu amerikansuomalainen Kansalliskirkko julkaisi vuodesta 1901 lähtien uskonnollista viikkolehteä "Todistusten Joukko", jonka rinnalle perustettiin pian myös lastenlehti "Lasten Ystävä". Kirkkokunta osti niitä varten Ironwoodista kirjapainon, joka helmikuussa 1903 alkoi julkaista "Kansan Lehti" -nimistä viikoittaista uutislehteä. Sen toimittajina työskentelivät myöhemmin kirjailijana tunnetuksi tullut Aku Päiviö ja E. Kristianson. Kannattamattomana lakanneen lehden tilalle perustettiin vuoden 1906 alussa "Auttaja".
Terapeuttinen tutkimus
Terapeuttinen tutkimus on psykologinen arviointitapa. Siinä missä normaalissa psykologisessa arvioinnissa palaute tuloksista annetaan arvioinin päätteeksi, tässä mallissa tutkittava osallistuu aktiivisesti arviointiin alusta alkaen.
Idea ei ole vain kerätä tietoa tutkittavasta, vaan antaa tälle mahdollisuus itse oivaltaa oma tilantansa . Täten se nivoutuu selkeämmin osaksi terapeuttista hoitoa ja pelko tietojen käyttämättömyydestä vähenee.
Käsitteen "Therapeutic Assessment" (TA) loi Stephen E. Finn vuonna 1993 .
Rovaniemen maatalousoppilaitos
Rovaniemen maatalousoppilaitos oli maatalousalan oppilaitos Rovaniemellä Metsäruusuntie 18:ssä. Sen linjoja olivat esimerkiksi 1980-luvun alkupuolella maatilatalouden peruslinja, erikoistumislinjoina viljelijä- ja viljelijä-koneenkorjaajalinja. Lisäksi oppilaitoksessa oli puutarhakoulu ja ylioppilaspohjainen viljelijälinja. Siihen liittyi Posiolla toiminut maamieskoulu. Erikoistumisjaksoina olivat viljelijä- ja teknillinen linja.
Maatalousaoppilaitoksen historia yltää vuoteen 1937, jolloin koulutilan alue ostettiin Yliojan perikunnalta tai Rovaniemen maalaiskunnalta (lähteestä riippuen). Koulutustoiminta alkoi, kun tilalle perustettiin seuraavana vuonna pienviljelijäkoulu. Kotieläinten pito päättyi 1990-luvun alussa, ja tuotantosuunta muuttui kasvintuotantotilaksi. 1995 oppilaitos siirtyi Rovaniemen ammattikoulutuskuntayhtymän omistukseen. Oppilaitos liittyi vuonna 2006 perustettuun Lapin ammattiopistoon, ja tiloissa on ollut sen puutarha-alan opetustilat. Tiloista ollaan luopumassa, ja luonto- ja ympäristöalan koulutus siirtyi syksyllä 2015 Jänkätien toimipisteeseen.
Amerikan Uutiset
Amerikan Uutiset on Floridan Lake Worthissa ilmestyvä amerikansuomalainen sanomalehti. Vuosina 1932–1960 sen nimenä oli "Minnesotan Uutiset".
Kirjapainonomistaja Carl Parta ja toimittaja Adolph Lundquist perustivat "Minnesotan Uutiset" New York Millsissä syyskuussa 1932. Sen julkaisijana toimi Northwestern Publishing Co -niminen yhtiö, joka pian osti myös Frans Tuomen New York Millsissä vähän aikaa julkaiseman "Keskilännen". "Minnesotan Uutiset" ilmestyi aluksi kahdesti ja pian kolmesti viikossa. Lindquist toimitti lehteä kuolemaansa saakka vuonna 1948, minkä jälkeen se siirtyi kokonaan Carl Parran ja hänen poikansa Russel O. Parran omistukseen. Toimittajana työskenteli vuoteen 1956 saakka Carl E. Davidson ja hänen jälkeensä Edward I. Riippa. "Minnesotan Uutisten" levikki oli vuonna 1954 7 280 kappaletta, enemmän kuin millään muulla amerikansuomalaisella lehdellä. Lehden kustannusyhtiö julkaisi myös englanninkielistä "New York Mills Herald" -viikkolehteä.
Carl Parta kuoli vuonna 1955, minkä jälkeen "Minnesotan Uutisten" julkaisijana toimi Russell O. Parta. Vuonna 1960 se muutettiin kahdesti viikossa ilmestyneeksi "Amerikan Uutisiksi". Nimenmuutoksen taustalla oli pyrkimys tavoittaa koko maan suomenkielinen lukijakunta. Vuonna 1986 "Amerikan Uutiset" muutti Floridaan ja vuonna 1996 siihen liitettiin Eero Erkon perustama "New Yorkin Uutiset".
Nykyään "Amerikan Uutiset" ilmestyy Lake Worthissa joka toinen viikko keskiviikkoisin. Sen pääasiallinen kieli on suomi, mutta lehdellä on myös englanninkielisiä kirjeenvaihtajia. "Amerikan Uutiset" kertoo amerikansuomalaisten, Etelä-Floridan, Suomen ja maailman tapahtumista sekä käsittelee taloutta, kulttuuria, urheilua ja uskonnollisia kysymyksiä. Sen tilaajia asuu Yhdysvaltojen jokaisessa osavaltiossa, Kanadassa ja Suomessa. Päätoimittajana työskentelee Mikko Koskinen ja toimittajana Aleksi Koskinen.
Värivallankumous
Värivallankumous tarkoittaa 
entisissä sosialistisissa maissa 2000-luvulla tapahtuneita vallankumouksia ja näitä muistuttavia vallankumouksia eri aikoina eri puolilla maailmaa. Näissä länsimielinen kumousliike on kaatanut tai yrittänyt kaataa autoritaarisena pidetyn hallinnon.
Nimitys "värivallankumous" tulee Ukrainan vuoden 2004 "oranssista vallankumouksesta".
Vallankumousten syynä ovat olleet monesti talousongelmat ja erilaiset hallinnon väärinkäytökset mm. vaalivilppi.
Venäjän hallitus on nähnyt entisen Neuvostoliiton alueen värivallankumoukset lännen luomaksi uhkaksi itselleen.
Alla lueteltu onnistuneita ja epäonnistuneita värivallankumouksia.
Rudaki
Rudaki eli Rudagi eli Abn Abdullah Jafar ibn Muhammad Rudaki eli Abu Abdollah Jafar ibn Mohammad Rudaki (noin 859–940 tai 858–941) oli persialainen runoija ja samanidien hovirunoilija. Hän toimi Buharassa vuoteen 938. Tuotannosta on säilynyt nykypäiviin vain katkelmia. Häntä pidetään Persian kirjallisuuden ensimmäisenä suurena lyyrikkona ja runojen säkeitä melodisina ja teeskentelemättöminä.
Aarne Kokkonen
Aarne Johannes Kokkonen (5. helmikuuta 1898 Tuusula – 5. elokuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen lakimies, joka toimi korkeimman oikeuden jäsenenä ja Itä-Suomen hovioikeuden presidenttinä.
Kokkosen vanhemmat olivat ylikonduktööri Juho Kokkonen ja Fanny Maria Diktonius ja puoliso vuodesta 1930 kassanhoitaja Dagmar Armida Maria Lindblom (s. 1899). Hän tuli ylioppilaaksi 1917 Turun suomalaisesta lyseosta. Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa opiskellessaan rautatieläisperheen poika työskenteli virkamiesharjoittelijana Valtionrautateillä kaksi vuotta. Hän suoritti oikeustutkinnon 1922 ja sai varatuomarin arvon 1925, mutta oli jo sitä ennen toiminut Lohtajalla nimismiehenä ja Vaasan hovioikeuden ylimääräisenä virkamiehenä. Sittemmin hän oli Vaasan hovioikeuden kansilisti, notaari ja aktuaari, vuodesta 1933 Vaasan hovioikeuspiirin valtionsyyttäjä ja Vaasan hovioikeuden asessori vuodesta 1938. Talvisodassa Kokkonen toimi upseerina, jatkosodan aikana ja jälkeen sotatuomarina 1942-1946. Turun hovioikeuden oikeusneuvos hänestä tuli 1946 ja korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos 1949. Itä-Suomen hovioikeuden presidentiksi hänet nimitettiin 66-vuotiaana, vuonna 1964, ja eläkkeelle hän siirtyi juuri ennen 70-vuotispäiväänsä vuonna 1970. Kokkosella oli Vaasan aikana useita kirkollisia luottamustoimia, valokuvaus ja kielet kuuluivat hänen harrastuksiinsa.
Heikki Nurmio (patsas)
Heikki Nurmion patsas on Turun Vartiovuoren puistossa sijaitseva veistos, jonka on tehnyt Kalervo Kallio vuonna 1962.
Punaisesta graniitista veistetyn pylvään päässä on pronssista valettu jääkärieversti Heikki Nurmion rintakuva. Nurmio tunnetaan Sibeliuksen Jääkärimarssin sanoittajana, ja ote laulun sanoista on luettavissa patsaan jalustasta.
Veistoshankkeen takana 1960-luvun alussa olivat Jääkäriliitto, Helsingin yliopiston Varsinaissuomalainen osakunta ja varsinaissuomalaiset jääkärit.
Veistos sijaitsee pienessä puistikossa Vartiovuorenmäen lounaisosassa, kiinteistön Kaskenkatu 4 lähellä.
Lucy Webb Hayes
Lucy Ware Webb Hayes (28. elokuuta 1831 Chillicothe, Ohio – 25. kesäkuuta 1889 Fremont, Ohio) oli Yhdysvaltain 19. presidentin Rutherford B. Hayesin puoliso ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen.
Lucy Webbin isä oli lääkäri James Webb ja äiti Maria Cook Webb. James kuoli tyttärensä ollessa vasta kaksivuotias ja Maria kasvatti lapsensa yksin. Maria Webb arvosti koulutusta, minkä ansiosta Lucy pääsi Ohio Wesleyan Female Collegeen. Naisten korkea kouluttautuminen oli tuohon aikaan Yhdysvalloissa harvinaista ja Lucy Webbistä tulikin Valkoiseen taloon päästyään ensimmäinen Yhdysvaltain ensimmäinen nainen, joka oli valmistunut collegesta. Webb tapasi lakimiehenä työskennelleen Rutherford B. Hayesin vuonna 1850, ja pari avioitui 30. joulukuuta 1852. Pariskunta sai yhteensä kahdeksan lasta, joista viisi selvisi aikuisikään asti.
Puolisonsa päästessä ensin Yhdysvaltain kongressiin ja myöhemmin Ohion kuvernööriksi Lucy Hayes osallistui itsekin aktiivisesti kongressin debatteihin ja teki paljon hyväntekeväisyystyötä. Hyväntekeväisyystyönsä ansiosta Lucy Hayes nautti ohiolaisten suosiota. Rutherford Hayesin presidentinvaalivoiton myötä Lucysta tuli vuonna 1877 Yhdysvaltain ensimmäinen nainen. Valkoisessa talossa Lucy Hayes muistetaan päätöksestään tarjoilla Valkoisen talon vieraille vain alkoholittomia juomia, mistä hän sai liikanimen ”Limonadi-Lucy” (). Lucy Hayes ei kuitenkaan kannattanut alkoholin kieltolakia eikä vastustanut muiden alkoholinkäyttöä, vaan Valkoisen talon alkoholikielto otettiin käyttöön poliittisista syistä: kansalaiset kannattivat alkoholikieltoa ja kielto toi Rutherfordille uusia äänestäjiä. Alkoholikiellon lisäksi Lucy Hayes muistetaan lapsille vuosittain Valkoisen talon takapihalla järjestettävän munanvierityskilpailun aloittajana.
Rutherford B. Hayesin presidenttikauden päätyttyä 1881 pariskunta vetäytyi kotitilalleen Ohion Fremontiin, jossa Lucy vietti viimeiset vuotensa. Hän kuoli syöpään 25. kesäkuuta 1889. Hänet on haudattu lähelle Fremontin-kotiaan.
Felix Jacoby
Felix Jacoby (19. maaliskuuta 1876 Magdeburg, Saksan keisarikunta – 10. marraskuuta 1959 Berliini, Länsi-Saksa) oli saksalainen antiikintutkija ja filologi. Hän toimi Kielin yliopiston klassisen filologian professorina 1907–1935. Hänen pääteoksensa on moniosainen "Fragmente der griechischen Historiker", joka on antiikin historioitsijoiden kokoelma.
Jacoby syntyi juutalaiseen perheeseen vuonna 1876. Hän kääntyi kuitenkin 11-vuotiaana kristinuskoon. Jacoby aloitti 1894 klassisen filologian opinnot Freiburgin yliopistossa. Hän opiskeli oman aineensa ohella Saksan keskiajan kirjallisuutta, sanskritiä, goottia ja Saksan nykyhistoriaa. Freiburgista Jacoby siirtyi Münchenin yliopistoon ja sieltä edelleen Berliinin yliopistoon, missä hän viimeisteli vuonna 1900 väitöskirjansa Hermann Dielsin alaisuudessa.
Jacoby oli Kielin yliopiston klassisen filologian professori 1907–1935. Kielissä hän aloitti kirjoittamaan pääteostaan, antiikin Kreikan historioitsijoiden kokoelmaa "Fragmente der griechischen Historikeria". Hän jatkoi sitä Oxfordin yliopistossa, johon jän joutui muuttamaan, kun kansallissosialistit tekivät Saksassa hänen työnsä mahdottomaksi. Vaikka Jacoby tunnetaan erityisesti kokoelmastaan, hän julkaisi myös monia muitakin töitä. Hän kirjoitti muun muassa teoksen "Atthis", joka käsitteli Ateenan historiografiaa ja artikkelin Herodotoksesta saksalaiseen "Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft" -tietosanakirjaan.
Jacoby palasi vuonna 1956 Saksaan, jossa hän kuoli 1959.