hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Adam Burish
Adam Burish (s. 6. tammikuuta 1983 Madison, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on voittanut urallaan kertaalleen Stanley Cupin. Burish siirtyi kaudeksi 2012–2013 San Jose Sharksiin.
Burish pelasi kaudella 2001–2002 USHL-juniorisarjassa Green Bay Gamblersin joukkueessa. Chicago Blackhawks varasi Burishin kierroksella 9, varausvuorolla 282. Kaudet 2002–2006 Burish edusti Wisconsinin yliopiston joukkuetta WCHA-liigassa. Kaudella 2005–2006 hän toimi Wisconsinin kapteenina, kun joukkue voitti NCAA:n mestaruuden. Wisconsin kaatoi finaalissa Boston Collegen Robbie Earlin ja Tom Gilbertin maaleilla 2–1.
Burish pelasi ensimmäisen NHL-pelinsä 14. lokakuuta 2006. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan vain yhdeksän ottelua NHL:ssä ja suurimmaksi osassa seuran farmijoukkueessa AHL:n Norfolk Admirals. Kaudella 2007–2008 Burish edusti jo koko kauden Chicagossa. Hän pelasi NHL:ssä 81 ottelua, joissa teki kahdeksan pistettä. Burish sai kauden aikana 214 jäähyminuuttia, eli eniten Chicagon pelaajista. Kauden jälkeen hän allekirjoitti kahden vuoden jatkosopimuksen Chicagon kanssa. Kausi 2009–2010 alkoi Burishilta huonosti, sillä hänen eturistisiteensä repeytyi harjoitusottelussa Minnesota Wildia vastaan. Polvi jouduttiin leikkaamaan, ja Burish palasi kaukaloon vasta maaliskuun alkupuolella Chicagon pelattua jo 65 runkosarjaottelua. Runkosarjassa Burish pelasi lopulta 13 ottelua ja pudotuspeleissä 17 ottelua, kun Chicago eteni aina Stanley Cupin voittoon.
Kesällä 2010 Burish teki kahden vuoden sopimuksen Dallas Starsin kanssa. Toisella kaudellaan Starsissa hän teki piste-ennätyksensä 19 pistettä. San Jose Sharks solmi kesällä 2012 Burishin kanssa nelivuotisen sopimuksen.
Burish on edustanut Yhdysvaltojen maajoukkuetta vuoden 2008 maailmanmestaruuskilpailuissa. Burish teki turnauksessa tehopisteet 0+3 seitsemässä ottelussa.
Marvelman
Marvelman (tunnettu nimikiistojen takia Yhdysvalloissa myös nimellä Miracleman) on fiktiivinen Isossa-Britanniassa luotu supersankari, jonka loi Mick Anglo "L. Miller & Son" -kustantamolle. Hahmo luotiin alun perin vastakohdaksi yhdysvaltalaiselle Kapteeni Marvel -hahmolle.
Hahmo nousi uuteen loistoon, kun vuonna 1982 käsikirjoittaja Alan Moore kirjoitti siitä oman tulkintansa nimellä "Miracleman", koska Marvel-sarjakuvayhtiö katsoi omistavansa Marvel-nimikkeen. Myöhemmin Mooren työtä jatkoi tunnettu Neil Gaiman.
1980-luvun jälkeen Mooren ja Gaimanin kirjoittamat Marvelman-sarjakuvat ovat käyneet harvinaisiksi. Hahmo on joutunut vaihtamaan kustantajaa tiuhaan ja Marvel on käynyt siitä isoja oikeudenkäyntejä. Vuonna 2009 Marvel ilmoitti ostaneensa hahmon oikeudet Mick Anglolta ja myöhemmin julkaisevansa Mooren Marvelman-tarinat uudelleen. Moore oli päätökseen tyytyväinen, koska rahat menevät nyt Anglon perheelle, mutta vaati, ettei hänen nimeään käytettäisi sarjakuvan markkinoinnissa.
Pesäpallon SM-sarja 1944
Vuoden 1944 SM-sarjan avaus ajoittui Neuvostoliiton suurhyökkäyksen aikaan ja niinpä sarja keskeytyikin jo muutaman ottelun jälkeen.Viimeisin ottelu oli lähinnä vitsi Haminan pelaajapulan vuoksi, mutta liitto määräsi sen pelattavaksi, koska peli oli veikkauksen kupongilla.
Edellä mainittujen lisäksi sarjaan piti osallistua Maasotakoulun joukkue Helsingistä, Helsingin Pallo-Toverit ja Työväen Mailapojat, niin ikään Helsingistä. Tiettävästi nämä eivät ehtineet pelata ensimmäistäkään peliä.
Mel Bridgman
Melvin John Bridgman (s. 28. huhtikuuta 1955 Trenton, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Philadelphia Flyers varasi Bridgmanin koko tilaisuuden pelaajana. Bridgman pelasi NHL-urallaan 977 runkosarjaottelua tehoilla 252+449=701. Urallaan hän keräsi myös 1625 rangaistusminuuttia.
Bridgmanin paras kausi NHL:ssä oli 1981–1982 kun hän teki tehot 33+54=87 vaikka vaihtoi kesken kauden seuraa Philadelphiasta Calgary Flamesiin.
Kausina 1979–1981 Bridgman oli Philadelphian kapteeni.
Juominen
Juominen on nestemäisen aineen nauttimista suun kautta. Ihmisen juodessa juotava neste eli juoma nostetaan tavallisesti mukilla, juomalasilla tai muulla astialla suuhun, minkä jälkeen juoma nielaistaan. Joitakin juomia voidaan nauttia myös pillillä. Luonnonvaraiset eläimet juovat yleensä suoraan vedestä, kotieläimet myös astioista tai karja ja siipikarja myös juomakupeista tai muista juomalaitteista.
Juomiin sisältyvän veden saanti on välttämätöntä elämän kannalta. Veden lisäksi on lukuisia eri juomia. Tilaa, jolloin ihmiselle tulee pakollinen tarve saada vettä tai jotain muuta juomaa, kutsutaan janoksi. Nälkä tappaa ihmisen paljon hitaammin kuin jano. Siksi säännöllinen juominen on erittäin tärkeää.
Eräät juomat, kuten virvoitusjuomat ja alkoholijuomat, ovat suurina määrinä ja jatkuvasti nautittuina terveydelle vaarallisia.
Ihminen on noin 62-prosenttisesti vettä, ja jo muutaman prosentin nestehukka heikentää työkykyä merkittävästi. Kahdenkymmenen prosentin vajaus johtaa kuolemaan. Ilman vettä ei voida tuottaa ruokaa eikä ylläpitää teollisuutta tai energiantuotantoa. Koska vettä poistuu ihmisestä monella tavalla, ihminen tarvitsee elääkseen jatkuvasti merkittäviä määriä vettä. Päivittäinen nesteen tarve on lähes kolme litraa.
Liiallinen veden juominen voi olla hengenvaarallista, sillä se voi äärimmäisissä tilanteissa johtaa aivojen turpoamiseen, välttämättömien elintoimintojen päättymiseen ja kuolemaan.
Eki Vainikka
Eki Vainikka (s. 1987, Lahti) on suomalainen BMX-pyöräilijä, joka on tunnettu myös ulkomailla.
Eki Vainikka aloitti 16-vuotiaana maastopyöräilyllä ja siirtyi myöhemmin bmx-pyöräilyyn. Vainikka tekee 2WBMX teamin kanssa ainoina Suomessa BMX-hyppynäytöksiä.
Vainikka on kutsuttu lukuisia kertoja ajamaan kovatasoiseen kansainväliseen bmx-kilpailuun Simpel Sessioniin. Vuonna 2009 hän sijoittui Kölnissä järjestyissä MM-kilpailujen Master minirampissa 9:nnelle sijalle. Vainikka voitti ensimmäisen Suomen Mestaruuden vuonna 2010.
Baltazar
Baltazar María de Morais Júnior eli Baltazar (s. 17. heinäkuuta 1959 Goiana, Pernambucon osavaltio, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja pelasi urallaan Brasilian, Espanjan, Portugalin, Ranskan ja Japanin pääsarjoissa.
Baltazarin ensimmäinen pääsarjaseura hänen kotimaassaan oli Grêmio, jonka riveissä hän voitti ensimmäisen Brasilian mestaruutensa vuonna 1981. Toisen mestaruutensa Baltazar voitti kahta vuotta myöhemmin edustaessaan Flamengoa. Ennen siirtymistään Euroopan kentille hän pelasi myös kahdessa muussa brasilialaisessa suurseurassa Palmeirasissa ja Botafogossa.
Vuonna 1985 Baltazar siirtyi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan Celta Vigoon. Baltazarin toisella Espanjan kaudella Celta teki nousun ylimmälle sarjaportaalle ja brasilialainen kruunattiin kakkosliigan maalikuninkaaksi 34 tehdyllä maalilla. Menestys herätti myös suurseurojen kiinnostuksen ja kesällä 1988 jo kolmissakymmenissä oleva hyökkääjä siirtyi Atlético Madridiin. Kaudella 1988–1989 Baltazar voitti liigan maalikuninkuuden 35 maalilla ja näin hänestä tuli myös liigan historian kolmanneksi eniten maaleja yhden kauden aikana viimeistellyt pelaaja. Vain Espanjan kaikkien aikojen paras maalintekijä Zarra (1950–1951) ja molempia Madridin suurseuroja edustanut meksikolaishyökkääjä Hugo Sanchez (1989–1990) ovat kyenneet ohittamaan Baltazarin maalimäärän molempien yltäessä kerran urallaan 38 maaliin. Syksyllä 1990 Atléticon hankittua saksalaistähti Bernd Schusterin seuran ulkomaalaispelaajien kiintiö oli täyttymässä ja Baltazar katsoi parhaaksi etsiä peliaikaa muualta. Hän pelasi kaudella 1990–1991 Portossa ja voitti siellä nimiinsä Portugalin cupin. Ennen lopettamispäätöstään vuonna 1996 Baltazar ehti pelata vielä Ranskassa, Japanissa sekä kotimaassaan Brasiliassa.
Baltazar on pelannut seitsemän ottelua Brasilian A-maajoukkueessa. Hänen paras saavutuksensa on vuonna 1989 voitettu Copa America, jossa hän pelasi seuraavan vuosikymmenen tähtipelaajien Bebeton ja Romárion rinnalla.
Baltazarin uran murheellisimpiin tapauksiin kuului joulukuussa 1986 Celtan ja Málagan välisessä ottelussa tapahtunut raju yhteentörmäys Málagan maalivahdin José Antonio Gallardon kanssa, mikä johti Gallardon kuolemaan. Tahattomasti päähän osunut potku aiheutti Gallardolle aivoverenvuodon ja tämä menehtyi oltuaan lopulta kahdeksan päivää koomassa. Seuraava kuolemantapaus Espanjan liigakentillä sattui vasta runsaan 20 vuoden kuluttua kun Sevillan Antonio Puerta menehtyi kesken pelin yllättäneen sairauskohtauksen seurauksena.
Herkko Kivekäs
Herkko Johannes Kivekäs (23. lokakuuta 1910 Maaninka – 29. lokakuuta 2010 Vantaa) oli suomalainen rovasti, virsirunoilija ja uskonnollinen kirjailija.
Kivekkään vanhemmat olivat rovasti Toivo Manasse Kivekäs ja Alma Josefina Kaukovuori (ent. Nyberg). Rovasti ja kirjailija Mikko Kivekäs oli Herkko Kivekkään nuorempi veli. Herkko Kivekäs pääsi ylioppilaaksi Lappeenrannan yhteislyseosta 1931 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1935.
Kivekäs toimi Lappeenrannassa ensin kappalaisena ja sitten kirkkoherrana 1946–1976. Hän vastasi Siionin virsien uudistamisesta 1971 yhdessä Jaakko Haavion kanssa. Kivekäs on kirjoittanut sanat Siionin virsien lähetysvirteen 206 "Pyhään nimeen Herran" ja virsikirjan virteen 530 "Herrani, minut tänne loit".
Kivekkään kirjalliseen tuotantoon kuuluu muistelmateoksia, pakinakokoelmia ja runokokoelma. Kivekäs kuoli vain 6 päivää sen jälkeen kun oli täyttänyt 100 vuotta.
Lechuguilla
Lechuguilla on suuri luolasto Carlsbad Cavernsin kansallispuistossa Yhdysvalloissa. Suurin osa luolasta löydettiin 1986, jota ennen siitä
tunnettiin vain pieni osa.
Haamutila
Haamutila on kiinteistö, jolla ei enää ole lainkaan omaa maa-aluetta, vaan ainoastaan oikeus yhteisiin alueisiin tai yhteiseen erityiseen etuuteen. Erityinen etuus on esimerkiksi oikeus koskivoimaan, kalastukseen tai kivilouhokseen. Tilasta tulee haamutila, kun sen kaikki tilukset on luovutettu tai lunastettu niin, että jäljelle on jäänyt vain tiettyjä oikeuksia. Kiinteistön koko alue on voitu luovuttaa määräaloiksi tai muodostaa yleiseksi alueeksi tai pakkolunastusyksiköksi.
Kiinteistörekisterissä tilalta ei vaadita, että sillä pitäisi olla omia tiluksia eli maa-alueita. Tilalla saattaa silti olla varallisuusarvoa yhteisalueosuuksiensa vuoksi. Nykyisin haamutiloja muodostuu tavallisesti yhteismetsiä muodostettaessa. Tällöin metsävarallisuus halutaan säilyttää jakamattomana kokonaisuutena ja osakkaat saavat haamutilan, jolla ei ole maa-aluetta, vaan ainoastaan määrätyn suuruinen osuus yhteismetsään.
Trinovantit
Trinovantit (myös trinobantit, ) olivat kelttiheimo, joka asui Britanniassa nykyisen Essexin alueella. Sotaisten catuvellaunien päällikkö Cassivellaunus ajoi trinovantien päällikön Mandubraciuksen maanpakoon, ja tästä suuttuneet trinovantit solmivat vuonna 54 eaa. liiton Julius Caesarin kanssa. Caesar valloitti catuvellaunien pääkaupungin mutta joutui pian vetäytymään Galliaan.
Myöhemmin trinovantit rikkoivat Rooman kanssa tekemänsä sopimuksen, sillä roomalaiset perustivat siirtokunnan heimolta ryöstetylle alueelle. Trinovantit liittyivät ikeenien kuningatar Boudiccan kapinaan vuonna 60 ja hävittivät roomalaisten siirtokunnan Camulodunumin.
Ray Collins (näyttelijä)
Ray Bidwell Collins (10. joulukuuta 1889 Sacramento, Kalifornia – 11. heinäkuuta 1965 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa kuuluu luutnantti Arthur Tragg televisiosarjassa "Perry Mason yllättää".
Collins kuului Orson Wellesin Mercury Theatren näyttelijöihin, ja esiintyi muun muassa "Maailmojen sota -kuunnelmassa" kolmessa eri roolissa. Hän esiintyi yli 90 elokuvassa, joukossa Wellesin ohjaamat Citizen Kane, Mahtavat Ambersonit ja Pahan kosketus.
Björn Vikström
Björn Håkan Vikström (s. 17. heinäkuuta 1963 Turku) on teologian tohtori ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielisen Porvoon hiippakunnan piispa. Hän voitti syksyn 2009 piispanvaalissa hiippakuntadekaani Sixten Ekstrandin toisella äänestyskierroksella äänin 250–199. Vikström vihittiin piispan virkaan 29. marraskuuta 2009. Hän on Porvoon hiippakunnan seitsemäs piispa, ja on ilmoittanut jättävänsä piispanviran 1. syyskuuta 2019 siirtyäkseen lehtoriksi Åbo akademihin.
Piispan vaalia luonnehdittiin konservatiivien ja liberaalien väliseksi kilpailuksi, jossa liberaali puoli pääsi selvästi voitolle. Vikströmin vapaamielinen Raamattu-käsitys oli vanhoillisille ongelma, ja keskustelu kärjistyi erityisesti vastakkainasetteluksi homoparien hyväksymisestä. Vikströmin myönteinen kanta homopareihin herätti vastustusta erityisesti ruotsinkielisellä Pohjanmaalla, jossa erään näkemyksen mukaan ”moni ei koe Vikströmiä hengellisenä johtajana”.
Vikström vihittiin papiksi vuonna 1988, jonka jälkeen hän on toiminut seurakuntapastorina Hangossa ja Helsingin Matteuksen seurakunnassa, sekä kappalaisena 15 vuotta Kemiön seurakunnassa ja vt. kirkkoherrana Västanfjärdissä. Teologian tohtoriksi hän on väitellyt vuonna 2000 Åbo Akademissa, jossa hän toimi piispaksi valintaansa saakka tutkijana ja suunnittelijana kestävän kehityksen ja ympäristöetiikan alalla. Vikström oli ehdolla arkkipiispanvaalissa 2018, mutta hävisi Tapio Luomalle äänin 374,667–292,333.
Vikström on naimisissa Maria Björkgren-Vikströmin kanssa, ja hänellä on kolme lasta. Vikströmin isä on entinen arkkipiispa John Vikström ja setä entinen Porvoon piispa Erik Vikström.
Oksennuspallo
Oksennuspallo on pallo, jonka lintu oksentaa syötyään. Se sisältää sen osan linnun syömästä ravinnosta, jota lintu ei voi käyttää hyväkseen. Oksennuspalloissa on muun muassa karvoja, suomuksia, höyheniä, luita, muovia ja kasvinosia. Muun muassa pöllöt, varislinnut, päiväpetolinnut, uikut, haikarat, merimetsot ja lokit oksentavat sulamattoman osan saaliistaan pallona.
Pöllöt nielevät ruokansa kokonaisina tai suurina kappaleina. Mahan pohjalla sulamattomat ainekset tiivistyvät vähitellen oksennuspalloksi, joka painaa noin kymmenesosan syödystä saaliista. Lintu oksentaa sen ulos noin puoli vuorokautta sen jälkeen, kun on syönyt saaliin.
Oksennuspalloista on löytynyt myös niihin normaalisti kuulumattomia esineitä, kuten rengastuksessa käytettyjä metallirenkaita.
Jyrsijöiden ruumiinosien jäänteet oksennuspalloissa saattavat kantaa niiden viruksia ja bakteereja, minkä takia oksennuspallojen sterilointi esimekiksi mikroaaltouunissa on tärkeää ennen niiden tutkimista. 2000-luvun alussa huonosti steriloidut oksennuspallot aiheuttivat tautiepidemian kahdessa yhdysvaltalaisessa peruskoulussa.
Palanga
Palanga on kaupunkikunta Liettuan länsirannikolla. Se sijaitsee Liettuan kolmanneksi suurimmasta kaupungista Klaipėdasta noin 30 km pohjoiseen. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 17 645 asukasta.
Turistikohteena Palanga tunnetaan hiekkarannastaan ja dyyneistään.
Ensimmäiset asukkaat Palangaan saapuivat muutamia vuosisatoja ennen ajanlaskun alkua. Nimi "Palanga" mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1161 Tanskan silloisen kuninkaan Valdemar I:n maihinnoustua siellä.
Vuonna 1253 Palanga mainittiin myös Saksalaisen ritarikunnan aikakirjoissa. Vaikka Palanga olikin tuohon aikaan harvaanasuttu, se oli sijaintinsa vuoksi tärkeä: se erotti Preussin ja Liivinmaan toisistaan. Saksalainen ritarikunta yritti sotatoimin vallata Palangaa. Lopulta kuitenkin kaupunki jäi Liettualle.
Tyskevitsin perhe hankki Palangasta maata, jonne valmistui Tyskevitsin palatsi vuonna 1897. Nykyisin rakennuksessa sijaitsee meripihkamuseo. Palatsialue edisti neuvostovuosina Palangan kehittymistä lomakohteeksi. Palangan palvelut turisteille lisääntyivät ja kaupunki vilkastui, mutta Liettuan itsenäistyttyä 1992 turistien määrä väheni.
Vilistäjät
Vilistäjät (Acanthisittidae) on Uuden-Seelannin kotoperäinen varpuslintuheimo, johon kuuluu kaksi sukua ja neljä lajia, joista kaksi on hävinnyt.
Vilistäjät ovat pieniä, alle 10 cm pitkiä, lähellä maanpintaa vilistäviä lintuja, jotka muistuttavat peukaloista, mutta eivät ole sen lähisukuisia. Elossa olevat kaksi lajia ovat huonoja lentäjiä ja hävinneet lajit olivat mahdollisesti lentokyvyttömiä. Vilistäjät ovat väriltään ruskean ja harmaan kirjavia, niillä on ohut nokka ja pyrstö sojottaa pystyssä kuten peukaloisen. Ne ovat hyönteissyöjiä ja rakentavat pesänsä puiden alaoksien tai kivien kätköön.
Pensasvilistäjä ja isovilistäjä hävisivät vasta eurooppalaisten asutettua Uuden-Selannin. Jo aikaisemmin, maorien ja polynesianrotan saapumisen jälkeen, oli hävinnyt kaksi vilistäjälajia.
Vilistäjiin kuuluu 3 sukua ja 4 lajia:
Eleonora Duse
Eleonora Duse (3. lokakuuta 1858 – 21. huhtikuuta 1924) oli italialainen näyttelijä.
Duse aloitti näyttelemisen jo lapsena. Hänen isänsä ja isoisänsä olivat myös näyttelijöitä, ja neljän ikäisenä hänestäkin tuli näyttelijä. Duse matkusteli jo lapsena paljon. Hän saavutti suosion ensimmäisenä Euroopassa, Etelä-Amerikassa, Yhdysvalloissa ja Venäjällä. Duse oli maailman ensimmäinen nainen, joka pääsi "Time"-lehden kanteen.
Duse kuoli keuhkokuumeeseen 65-vuotiaana Pittsburghissa Pennsylvaniassa.
Brandon Thomas
Brandon Thomas (s. 25. joulukuuta 1856 Liverpool, Britannia – 19. kesäkuuta 1914 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen kirjailija, näytelmäkirjailija ja näyttelijä. 
Thomasin näytelmää "Charleyn täti" ("Charley's Aunt") on esitetty Suomessakin, ja sen pohjalta on tehty Ruotsissa 1926 elokuva "Charleys tant", jonka on ohjannut Elis Ellis. Myös Hasse Ekmanin elokuva "Fram för lilla Märta" vuodelta 1945 perustuu tähän näytelmään.
Josep del Hoyo
Josep del Hoyo on espanjalainen lintutieteilijä, joka toimittaa lintukirjasarjaa "Handbook of the Birds of the World".
Del Hoyo on koulutukseltaan lääkäri. Hän työskenteli lääkärinä pienessä katalonialaisessa kylässä. Vuonna 1980 hän lähti kahden ystävänsä, joista toinen on hänen vaimonsa, kanssa 13 kuukauden mittaiselle maastoautoretkelle viiteentoista Afrikan maahan. Palattuaan Espanjaan hän päätti jättää lääketieteen ja keskittyä lintutieteeseen. Vuosien valmistautumisen jälkeen hän ryhtyi 1988 toimittamaan kirjaa kaikista maailman linnuista, jonka ensimmäinen osa "Handbook of the Birds of the World, Volume 1" (julkaisija Lynx Edicions, jonka osakas Del Hoyo on) ilmestyi syyskuussa 1992. Toimittajina olivat hänen lisäkseen Andrew Elliott ja Jordi Sargatal ja artikkelien kirjoittajat olivat enimmäkseen espanjalaisia lintutieteilijöitä. Kirjasarjan varpuslinnuista kertova 16. osa ilmestyy vuonna 2011, jonka jälkeen kaikkiaan 9 774 lintulajia on kuvailtu.
Del Hoyo on lisäksi videokuvannut lintuja jo vuodesta 1998 lähtien ja julkaissut teoksiaan Lynx Edicionsin "The Internet Bird Collection" (IBC) sivustossa. Del Hoyo on matkustellut yli 90 maassa ja nähnyt yli 6 900 lintulajia.
Del Hoyo toimi kuuden vuoden ajan DEPANAn, katalonialaisen luonnonsuojelujärjestön puheenjohtajana, ja 1994–2008 hän toimi Espanjan lintutieteellisen yhdistyksen (Sociedad Española de Ornitología, SEO/BirdLife) varapuheenjohtajana. Nykyään hän on BirdLife Internationalin neuvoston jäsen.
Hruštšovin kenkä
Hruštšovin kenkä on laajalle levinnyt tarina siitä, kuinka NKP:n pääsihteeri Nikita Hruštšov otti YK:n XV yleiskokouksessa 12. lokakuuta 1960 kengän jalastaan ja paukutti sillä pöytää.
Kyseisenä päivänä keskusteltiin Unkarin kysymyksestä, ja Hruštšov yritti löytää ongelmaan ratkaisun jos jollakin tavalla yhdessä muiden neuvostodelegaation jäsenten kanssa. Hruštšovin aikalaisten, Anastas Mikojanin ja kokouksessa paikalla olleen henkilökohtaisen tulkin, lausuntojen mukaan asia meni seuraavasti: Hruštšovilla ei ollut suinkaan kenkiä, vaan avonaiset sandaalintapaiset tohvelit. Erään puheenvuoron aikana Hruštšov otti tohvelin jalastaan ja alkoi tarkastella ja pudistella sitä tarkoituksellisen pitkään. Hän nosti kengän päänsä korkeudelle ja lisäksi tömäytti sitä kevyesti pöytään muutaman kerran aivan kuin yrittäen hätistää sisälle mukamas joutuneen kiven. Tällä Hruštšov ilmaisi mielipiteensä puheenvuoron mielenkiinnottomuudesta. Samaisessa istunnossa Hruštšov nimitti filippiiniläistä puhujaa "amerikkalaisen imperialismin hännystelijäksi ja pokkuroijaksi", mikä aiheutti tulkeille vaikean tilanteen.
Hruštšovin poika Sergei, joka oli läsnä samassa YK:n istunnossa, on kertonut, että Hruštšovin kenkä irtosi väkijoukossa, ja sen toi hänelle turvamies. Hän naputteli pöytää sen merkiksi, että oli eri mieltä puheen suhteen, minkä jälkeen otti kengän mukaan naputteluun. Sergei Hruštšovin mukaan valokuva hänen isästään ja kengästä on myöhempi valokuvamanipulaatio.
Life-aikakauslehden taannoisen valokuvaajan John Loengardin mukaan Hruštšov ei oikeastaan lyönyt pöytään kengällään, mutta otti jalkineen jalastaan ja laski sen pöydälle selvänä aikomuksenaan käyttää tohvelia nuijana, sillä hän mimikoi kengänlyöntiä kädellään joillekin lähellä istuville Yhdistyneen arabitasavallan edustajille.
Hruštšov kertoo muistelmissaan toisesta kenkävälikohtauksesta, jonka hän järjesti puhuessaan Francon hallintoa vastaan värikkäin sanankääntein kuitenkaan mainitsematta el Caudilloa nimeltä. Espanjan edustaja vastasi haasteeseen, minkä jälkeen sosialististen maiden jäsenet aloittivat äänekkään rummutuksen jaloillaan. Hruštšov päätti lisätä vettä myllyyn ottamalla kengän ja paukuttamalla sillä pöytään itäblokin vastalauseen tehostamiseksi. Kyseinen kohta kiistetään kirjan sivuhuomautuksissa vääränä muistikuvana.
Möttönen (Perho)
Möttönen on noin 400 asukkaan kylä Perhon kunnassa Keski-Pohjanmaalla, noin 6 kilometriä Perhon kirkonkylältä valtatietä 13 etelään. Möttönen on Keski-Pohjanmaan eteläisimpiä kyliä. Möttösen postinumero on 69980.
Kylän maisemalle tyypillistä ovat vuorottelevat metsät ja viljelysmaat. Oman leimansa kyläkuvalle antavat useat lammet ja Perhonjoki.
Tärkeimmät työllistäjät Möttösessä ovat maanviljely ja talotuotanto. Myös monipuolinen yritystoiminta työllistää kylällä. Kylältä käydään myös töissä lähipaikkakunnilla kuten Kyyjärvellä. Kylällä on oma ala-aste sekä perhepäivähoitajia. Palveluista tärkeimpinä mainittakoon kauppa, asiamiesposti, matkahuolto ja huoltoasema.
Oinaskadun koulu
Oinaskadun koulu on Järvenpäässä toimiva luokkien 1-5 peruskoulu. Koulussa toimii viisi luokkaa. Kuudes luokka tästä koulusta käydään Järvenpään yhteiskoulussa. Koulussa toimii lisäksi iltapäiväkerho. Koulu on kaupungin uusimpia, sillä se on rakennettu vuonna 1990. Koulun vieressä sijaitsee hiekkakenttä sekä Terholan kuntorata. Oinaskadun koulun oppilaat tulevat pääosin Terholan, Satukallion ja Mikonkorven kaupunginosista.
Abastumani
Abastumani () on kaupunkityyppinen taajama ja kylpyläpaikkakunta Adigenin piirikunnassa Samtskhe-Džavakhetin hallintoalueella Georgiassa. Se sijaitsee Vähä-Kaukasuksella Meskheti-vuorijonon etelärinteillä pienessä Otskhe-joen laaksossa 25 kilometriä Adigenista koilliseen ja 28 kilometriä Akhaltsikhestä länteen. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan taajamassa oli 1 368 asukasta. Georgian kansallinen astrofysikaalinen observatorio toimii Abastumanissa.
Keskiaikana nykyisen Abastumanin alue kuului Odzrkhen maakuntaan, joka sai nimensä linnoitukselta. Sen rauniot ovat edelleen jäljellä taajaman lähellä. 1500-luvulla linnoitus joutui osmanien käsiin ja alue autioitui heidän hallinnassaan, mutta paikalliset kävivät edelleen sen kuumilla lähteillä. Venäjän valtakaudella vuonna 1842 alueelle syntyi lyhytikäinen saksalainen Friedenthalin () siirtokunta. 1850-luvulla venäläiset asuttivat sen uudelleen varakuningas Mihail Vorontsovin suojeluksessa. Uusi asutuskeskus sai nimen Abbas-Tuman läheisen kylän mukaan ja nousi suosituksi lomapaikaksi ilmastonsa ja vesiensä vuoksi. Sen kehitys oli erityisesti suuriruhtinas Georgi Aleksandrovitš Romanovin (1871–1899) ansiota; hän kuului Romanov-sukuun ja vetäytyi Abastumaniin huonon terveytensä vuoksi. Abastumani sai kaupunkityyppisen taajaman ("daba") aseman neuvostokaudella vuonna 1926. Alueen matkailuinfrastruktuuria on uudistettu 2000-luvun puolivälistä lähtien.
Abastumanissa on suhteellisen kuiva vuoristoilmasto, jossa suhteellinen kosteus saavuttaa 50 prosenttia vain kesällä. Vuosittain aurinko paistaa keskimäärin 3 000 tuntia. Vuosittainen sademäärä on vuorostaan 626 millimetriä ja keskilämpötila 6,4 astetta celsiusta: tammikuussa −6,5 astetta ja heinäkuussa 17,2 astetta. Abastumanin kolmessa kuumassa lähteessä (veden lämpötila 39–48,5 astetta) ei juuri ole mineraaleja, mutta niiden vedessä on runsaasti sulfaatteja ja suolaa. Vettä on pitkään käytetty tuberkuloosin hoidossa. Abastumani toimii myös lähtöpaikkana vaelluksille Bordžomi-Kharagaulin kansallispuistoon.
Sen lisäksi että Abastumani on kylpyläkaupunki, jossa toimii hotelleja ja hoitolaitoksia, paikkakunnalla on useita kulttuurimonumentteja keskiajalta lähtien:
Charleyn täti
Charleyn täti ("Charley's Aunt") on brittiläinen Brandon Thomasin kirjoittama farssi.
"Charleyn täti" oli Brandon Thomasin tilaustyönä englantilaiselle maalaiskoomikolle W. S. Penleylle tekemä näytelmä. Thomas kirjoitti ensimmäisen version kahdessa kuukaudessa ja luki sen Penleylle, jota nauratti niin että hän putosi tuolilta ja jäi avuttomana lattialle makaamaan. Mutta lontoolaisia teatterinjohtajia ei näytelmä ilahduttanut yhtä paljon, vaan kaikki palauttivat sen. Penley ja Thomas olivat kuitenkin varmoja, että teatteriväki oli väärässä ja että näytelmä oli todellinen kultakaivos. He hankkivat rahoittajia ja alkoivat esittää näytelmää maaseudulla. "Charleyn täti" sai kantaesityksensä helmikuussa 1892 Bury St. Edmundsissa Suffolkissa noin 150 km Lontoosta pohjoiseen. Näytelmä oli todellakin menestys.
Joulukuussa 1892 heidän onnistui saada näytelmä Lontooseen Royalty Theatreen, josta se siirtyi suurempaan Globe-teatteriin. "Charleyn täti" oli yleisömenestys, ja sitä esitettiin loppuunmyydyille katsomoille neljä vuotta. Lokakuussa 1893 se sai ensiesityksensä Yhdysvalloissa Standard Theatressa New Yorkissa, ja "tätinä" oli Etienne Giradot. Näytelmän pohjalta tehtiin ensimmäinen elokuva 1925, ja siinä oli pääosassa Charlie Chaplinin veli Sydney Chaplin. Sen jälkeen on tehty useita elokuvaversioita.
Näytelmä on käännetty lukemattomille kielille. Suomeksi se ilmestyi painettuna 1906 Yrjö Weilinin kustantamana.
Ylioppilas Charley ja hänen hyvä ystävänsä Jack ovat rakastuneet saituri Mr. Spettiguen kahteen holhokkiin. Jotta he voisivat seurustella rauhassa tyttöjen kanssa, he taivuttelivat lordi Babberlyn pukeutumaan Charleyn tädiksi, joka on tullut käymään Brasiliasta ("sieltä missä asuu apinoita") ja voisi toimia "esiliinana". Mutta Mr. Spettigue rakastuu valetätiin – ja samassa tuleekin paikalle oikea täti...
Ambiorix
Ambiorix oli kelttiheimo eburonien päällikkö, jota pidetään kansallissankarina Belgiassa. Ambiorix johti eburoneja näiden sodassa roomalaisia vastaan 54–51 eaa .
Vuosina 58–51 eaa. Julius Caesar löi Galliaan asettuneet belgit ja alisti Gallian pohjoisosat Rooman valtaan. Vuonna 54 eaa. Gallian koillisosiin leiriytyneet legioonat pakottivat eburonit luovuttamaan suurimman osan sadostaan valloittajille. Tätä eburonit eivät antaneet anteeksi. Ambiorix onnistui houkuttelemaan yhden legioonan väijytykseen, jossa kaikki roomalaiset tapettiin.
Vuonna 53 eaa. roomalaiset tekivät kostoretken, jossa suurin osa eburoneista tuhottiin. Ambiorix pakeni Reinin yli, eikä hänen myöhemmistä vaiheistaan ole tietoa.
Tolyylifluanidi
Tolyylifluanidi on muun muassa torjunta-aineissa (Euparen M) ja liuotinohenteisissa puunsuoja-aineissa käytettävä tehoaine. Se ärsyttää hengitysteitä, ihoa sekä silmiä ja voi aiheuttaa herkistymisihottumaa. Tolyylifluanidi on haihtumaton ja veteen liukenematon.
Tolyylifluanidin hajoamistuotetta N,N-dimetyylisulfamidia on löydetty sekä pinta- että pohjavedestä viime kuukausien aikana useissa EU:n jäsenvaltioissa tehdyissä tutkimuksissa.
Hajoamistuote on terveydelle haitaton, mutta vettä otsonoitaessa esimerkiksi juomavettä puhdistettaessa se muodostaa syöpää aiheuttavia nitrosoamiineja .
Tolyylifluanidin kemiallinen kaava on CHClFNOS, moolimassa 347.26 g/mol ja CAS-numero 731-27-1.
EMP 44
EMP 44 (tunnetaan myös nimellä Erma EMP 44) on saksalainen toisen maailmansodan aikainen sarjatulta ampuva ja 9×19 mm Parabellum -kaliiperinen konepistooli. Aseen suunnitteli MP-40-konepistoolin valmistajana tunnettu Erma Werke vuonna 1943. EMP 44:n oli tarkoitus korvata tuotantokustannuksiltaan kalliimpi MP-40 Saksan armeijan kalustossa.
EMP 44 läpäisi Saksan asevoimien testit mutta tästä huolimatta Wehrmacht ei ottanut asetta varsinaiseen palvelukäyttöön. Syynä aseen hylkäämiselle oli se, että kehittyneempi Sturmgewehr 44 oli jo tuotannossa, ja tarvetta EMP 44:lle ei näin ollen ollut.
W5 (sumu)
W5 eli Sh 2-199 () on emissiosumu, joka sijaitsee Linnunradan Perseuksen haarassa, 6 500 valovuoden päässä Aurinkokunnasta. Maasta katsottuna se on sikiön tai vastasyntyneen lapsen muotoinen ja peittää taivaankannesta neljä kertaa Kuun kokoisen alueen Kassiopeian tähdistön suunnassa. Sumupilven säteilemän heikon valon havaitsi ensimmäisenä amerikkalainen tähtitieteilijä Edward Emerson Barnard 1900-luvun alussa ja sen lähettämät radioaallot hollantilainen tähtitieteilijä Gart Westerhout vuonna 1958.
W5-sumun keskellä sijaitsee avoin tähtijoukko IC 1848, jonka voimakas ultraviolettisäteily ionisoi sumun vetyatomit ja saa sen loistamaan sähkömagneettisen säteilyn eri aallonpituuksilla. Tähtijoukkoon kuuluu raskaita, 15–60 kertaa Auringon massaisia tähtiä, joista puhaltavat tähtituulet ovat kovertaneet pilveen kaksi valtavaa, nuorempien tähtisukupolvien reunustamaa onteloa.
Havainnoimalla W5-sumun lähettämää infrapunasäteilyä NASA:n Spitzer-avaruusteleskoopilla tiedemiehet ovat ensimmäistä kertaa löytäneet todisteita teorialle, jonka mukaan raskaista tähdistä purkautuva aine ja säteily voivat tiivistää ympäröivää kaasua ja pölyä niin voimakkaasti, että syntyy uusia tähtiä ().
Morfogeneesi
Morfogeneesillä tarkoitetaan biologisen rakenteen kehittymistä, "muotoutumista". Tunnetuimman teorian aiheesta esitti englantilainen matemaatikko ja logiikan tutkija Alan Turing.
Paavalinkirkko (Frankfurt am Main)
Paavalinkirkko () on Frankfurt am Mainissa sijaitseva protestanttinen kirkkorakennus, joka otettiin käyttöön vuonna 1789, mutta valmistui lopullisesti vasta 1833.
Paavalinkirkko on historiallisesti merkittävä rakennus, koska sen tiloissa kokoontui vuosina 1848–1849 Frankfurtin kansalliskokous sekä sitä valmistellut esiparlamentti. Alkuperäinen rakennus tuhoutui toisen maailmansodan aikana Frankfurtin pommituksissa vuonna 1944, mutta kansallisen symboliarvonsa vuoksi se rakennettiin pian uudelleen ja avattiin Frankfurtin kansalliskokouksen 100-vuotisjuhlien yhteydessä vuonna 1948. Se oli ensimmäinen Frankfurtin rakennus, joka uudelleenrakennettiin sodan jälkeen. Rakennusta ei enää käytetä kirkkona, vaan monenlaisten tapahtumien järjestämispaikkana. Esimerkiksi Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinto jaetaan vuosittain siellä.
Ritzin kombinaatioperiaate
Ritzin kombinaatioperiaate tarkoittaa spektriviivojen aaltolukujen määräytymistä toistensa summista ja erotuksista. Minkä tahansa spektriviivan aaltoluku on kahden termin erotus:
formula_1 ,
jossa formula_2 ja formula_3 Rydbergin vakio vetyatomille R=109 667 cm.
Teorian esitti Walter Ritz vuonna 1908.
Hannu Niemelä
Hannu Tapani Niemelä (s. 17. huhtikuuta 1954 Lohtaja) on suomalainen baritoni.
Hannu Niemelä on suorittanut Sibelius-Akatemiassa kanttori-urkurin ja laulunopettajan tutkinnot sekä lauludiplomin 1983. Hän on osallistunut Kim Borgin, Matti Tuloiselan, Karl-Heinz Jariuksen ja Hans Hotterin mestarikursseille.
Niemelä on ollut kiinnitettynä solistiksi Badenin valtionteatterissa Karlsruhessa 1985–1989, Mainzin valtionteatterissa 1989–1995 ja Dortmundin oopperassa 1995–2002. Hän on vieraillut Savonlinnan Oopperajuhlilla, Suomen Kansallisoopperassa vuodesta 1992 lähtien sekä useissa maissa ympäri maailmaa.
Niemelä on esittänyt oopperalavalla noin sataa baritoniroolia, joiden joukossa on useita kantaesityksiä. Hän on laulanut levytyksissä Suomessa ja Saksassa. Niemelä oli Savonlinnan Oopperajuhlien vuoden taiteilija 1999 ja Lohtajan kirkkomusiikkijuhlien taiteellinen johtaja 1988–1995.
Lost Station
Lost Station on suomalaisen indie rock -yhtye Kastorin vuonna 2008 julkaistu ensimmäinen studioalbumi.
Albumin kappaleet ovat säveltäneet Kastorin jäsenet Matias Koponen (laulu, koskettimet, kitara), Jarkko Kumpulainen (kitara, taustalaulu), Jarno Koponen (rummut, lyömäsoittimet), Esko Janatuinen (basso) ja Artturi Taira (koskettimet). Levyllä esiintyvät heidän lisäkseen myös Malla Malmivaara ja Tuomas Eriksson. Sanoitukset ovat tehneet Matias Koponen ja Jarkko Kumpulainen.
Albumi on Kastorin tuottama, Arto Tuunelan miksaama ja Minerva Papin masteroima.
Albumi on julkaistu Backstage Alliance -levy-yhtiölle.
Roger Keith Coleman
Roger Keith Coleman (1. marraskuuta 1958 – 20. toukokuuta 1992) oli yhdysvaltalainen rikollinen. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin vaimonsa siskon raiskauksesta ja raa'asta murhasta. Hänen tapauksensa herätti huomiota, koska hän väitti sinnikkäästi olevansa syytön. DNA-aineisto kuitenkin on sittemmin todistanut hänen syyllisyytensä.
Coleman työskenteli kaivoksella.
Coleman hyökkäsi 19-vuotiaan Wanda Fay McCoyn kimppuun tämän kotona Virginian Grundyssä 10. maaliskuuta 1981. Coleman raiskasi, surmasi teräaseella ja melkein mestasi uhrinsa. Hänestä tuli heti epäilty. Hänellä oli aiempi tuomio raiskauksen yrityksestä. Kuolemantuomion hän sai vuonna 1982. Valitukset eivät johtaneet muutoksiin tuomiossa. Coleman joutui sähkötuoliin vuonna 1992, mutta vakuutti syyttömyyttään vielä teloitettavana ollessaan.
Colemanin syyttömyydestä vakuuttuneet kamppailivat pitkään asiansa puolesta. Colemanin tapaus nousikin keskeiseen asemaan kuolemanrangaistuksen ympärillä käydyssä keskustelussa. Coleman sai kansainvälistä julkisuutta vakuuttelemalla syyttömyyttään lehdissä ja televisiossa. Hän päätyi "Time"-lehden kanteen. Ennen teloitusta hänelle tehtiin valheenpaljastustesti, jota hän ei läpäissyt.
Virginian kuvernööri Mark R. Warner ilmoitti tammikuussa 2006, että teloituksen jälkeen suoritetut tutkimukset olivat lopullisesti vahvistaneet Colemanin syyllisyyden. Oli vain yksi mahdollisuus yhdeksästätoista miljoonasta, että uhrin ruumiista löydetty siemenneste olisi kuulunut jollekulle muulle. Coleman oli ollut DNA-testissä jo elinaikanaan, mutta näin vahva varmuus hänen syyllisyydestään saatiin vasta postuumisti 2000-luvulla, jolloin DNA-aineisto päätettiin tutkia uudelleen.
Vuonna 1990 tehdyn DNA-testin tulos oli ollut kiistelty. Se oli sijoittanut Colemanin väestöstä siihen kahteen prosenttiin, joka olisi voinut olla syyllinen tekoon. Väitettiin, että yhdessä vereen liittyneen todistusaineiston kanssa testi olisi osoittanut Colemanin syyllisyyden 99,8-prosenttisella varmuudella. Colemanin lakimiehet kuitenkin väittivät, että DNA-testi todisti vähintään kahden ihmisen osallistuneen hyökkäykseen.
Vetka
Vetka (valkoven. ja ) on pieni kaupunki ja hallintopiiri Homelin alueen itäosissa Valko-Venäjällä. Kaupungissa asui vuoden 2009 väestönlaskun mukaan 7 927 ja koko hallintopiirissä 18 766 henkeä. Kaupunki sijaitsee Dneprin sivuhaaran Sožin itärannalla 24 kilometriä Valko-Venäjän toiseksi suurimman kaupungin Homelin (Gomel) koillispuolella ja toisaalta Venäjän Brjanskin alueen länsipuolella.
Vetkan kaupunki ja talouselämä sekä ympäröivän alueen maatalous ovat kärsineet merkittävästi Tšernobylin ydinvoimalakatastrofin vaikutuksista. Etenkin piirin itäosissa pitkäikäisen cesium-137:n korkeat pitoisuudet vaikuttavat vielä vuosikymmeniä.
Vetkassa on muun muassa Valkovenäläisen kansantaiteen museo ("Vetkauski muzei narodnai tvortšatsi"). Vuonna 1987 avattu museo esittelee muun muassa Vetkan alueen varhaista asutushistoriaa jääkauden jälkeisistä kivikirveistä lähtien, ortodoksista kirkkotaidetta ja -historiaa (vanhoja kirkonkirjoja; ikoneja ja ikonitekniikoita erityisesti "Vetkan koulusta" 1800-luvulta ja 1900-luvun alkupuolelta), puukaiverruksen ja kankaankudonnan perinteitä sekä erilaisia samovaareja.
Liikenteessä kuolleiden lasten muistomerkki
Liikenteessä kuolleiden lasten muistomerkki sijaitsee Vaasassa Inkerinpuistossa. Muistomerkin ovat suunnitelleet Tea Helenelund ja Tauno Manninen. Se paljastettiin 11. toukokuuta 1955.
Norio Nagayama
Norio Nagayama (; 27. kesäkuuta 1949 – 1. elokuuta 1997) oli japanilainen rikollinen ja kirjailija. Hän syntyi Abashirissa Hokkaidōlla ja muutti teini-ikäisenä Tokioon. Siellä hän todisti vuonna 1965 Misao Katagirin ammuskelua. Nagayama itse ampui neljä ihmistä aikavälillä 11. lokakuuta　–　5. marraskuuta 1968. Hän myös ryösti kaksi uhreistaan.
Lapsuudessaan Nagayama oli joutunut äitinsä hylkäämäksi. Isä oli kuollut pojan lapsuusaikana.
Nagayama pidätettiin 7. huhtikuuta 1969. Hänet tuomittiin kuolemaan vuonna 1979, mutta vuonna 1981 tuomio lieveni elinkautiseksi. Lievennys jäi voimaan vuonna 1983. Vuonna 1987 Nagayama kuitenkin tuomittiin taas kuolemaan. Tämä päätös vahvistettiin vuonna 1990.
Vankeusaikanaan Nagayama sai mainetta kirjoillaan, joista ensimmäisen hän julkaisi jo vuonna 1971. Teosten joukossa on romaani "Kibashi" (1984). Nagayama antoi tekijänoikeusmaksuja uhrien omaisille ja köyhien lasten hyödyksi etenkin Peruun.
Nagayama teloitettiin hirttämällä elokuussa 1997. Hänen entinen vaimonsa, lakimiehensä ja muut saivat tiedon kuolemasta vasta, kun se pääsi sanomalehtiin. Samana päivänä hirtettiin kolme muuta japanilaista kuolemaantuomittua.
Grise Fiordin lentoasema
Grise Fiordin lentoasema () on lentoasema Kanadan Nunavutin territoriossa Grise Fiordin kylässä. Kenttää ylläpitää Nunavutin territorion hallinto. Lentoonlähtöjä ja -laskuja oli vuonna 2008 yhteensä 251.
Pikkusinisiipi
Pikkusinisiipi ("Cupido minimus") on sinisiipien heimoon kuuluva pienikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella. Suurimmillaankin selvästi alle kolmen senttimetrin siipivälillään se on Suomen pienikokoisin päiväperhoslaji.
Pikkusinisiiven etusiiven pituus on yleensä 9–13 mm ja siipien kärkiväli 18–25 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on tummanruskea. Koiraalla on yläpuolella hajallaan hopeansinisiä suomuja, mutta muuten sukupuolet ovat samannäköisiä. Koiraiden sinisten suomujen määrä kasvaa siirryttäessä pohjoista kohti. Siipien alapinnat ovat vaaleanruskeat ja sekä etu- että takasiiven poikki kulkee mustien, valkoreunaisten täplien rivi. Täplät ovat suurempia kuin niittysinisiivellä ("Plebeius semiargus"). Siipien alapinnoilla ei ole lainkaan oranssia väriä.
Pikkusinisiipi esiintyy Espanjasta Euroopan läpi Turkkiin, Kaukasukselle ja Aasiassa Mongoliaan ja Amurin seudulle saakka. Laji puuttuu Euroopassa muun muassa Pyreneiden niemimaan eteläosista, Britteinsaarien pohjoisosista ja suurimmasta osasta Fennoskandiaa. Suomessa pikkusinisiipi esiintyy nykyisin vain paikoittain Salpausselällä ja Pohjois-Karjalassa. Kanta on rajusti taantunut. Laji on aiemmin esiintynyt myös Varsinais-Suomessa ja Ahvenanmaalla, mutta on nykyään hävinnyt. Pikkusinisiipi on löydetty myös Kilpisjärveltä, jonne se on ilmeisesti harhautunut Norjasta, jossa laji esiintyy pohjoisempana kuin Suomessa.
Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa huhtikuusta syyskuuhun, pohjoisosissa toukokuusta heinäkuuhun. Suomessa lentoaika on toukokuun puolivälistä kesäkuun lopulle.
Pikkusinisiiven elinympäristöä ovat kuivat niityt ja ruohoiset rinteet merenpinnan tasolta 2 700 metrin korkeudelle saakka. Usein esiintymispaikka on pinta-alaltaan varsin pieni. Tyypillistä elinympäristöä Suomessa ovat sisämaan harjualueet ja mäkimaastot eikä Suomesta tunneta kovinkaan montaa esiintymispaikkaa. Myös Ruotsissa esiintymät ovat erittäin paikallisia ja etäisyydet populaatioiden välillä ovat suuria. Sopivalla paikalla perhoslaji voi kuitenkin olla runsaslukuinen. Syynä paikallisuuteen ovat pitkälti toukan ravintokasvit, jotka ovat suosivat kalkkipitoista maaperää. Laji on paikkauskollinen eivätkä etenkään koiraat lennä kauaksi reviiriltään. Naaraat liikkunevat laajemmalla alueella.
Muna munitaan ravintokasvin kukkiin. Toukka elää pääasiassa ravintokasvin kukinnoissa ja hedelmissä. Toukkakehitys kestää 3–4 viikkoa ja toukka talvehtii täysikasvuisena ravintokasvin kuihtuneissa kukinnoissa. Laji koteloituu maahan ja kotelovaihe kestää noin kaksi viikkoa. Toukka on myrmekofiili ja sitä tavataan joskus muurahaispesistä muurahaisvieraana.
Toukan ravintokasveja ovat etelässä masmalo ("Anthyllis vulneraria"), keulankärki ("Oxytropis campestris") sekä maitteet ("Lotus"), kuten keltamaite ("Lotus corniculatus") ja pohjoisessa ilmeisesti tunturikurjenherne ("Astragalus alpinus").
Aili
Aili on alkujaan saamelainen naisen etunimi. Saamelaisilla sen tiedetään esiintyneen jo 1600-luvulla, ja suomalaisten keskuudessa se yleistyi 1800-luvun lopulla. Nykyään nimi on yleinen myös Virossa. Saamelaisilla nimi esiintyy myös muodossa Áile, ja muuallekin on levinnyt myös nimen inarinsaamelainen muunnelma Aila.
Nimi Aili on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 31 832 naiselle, joista suurin osa on syntynyt 1900-luvun alkupuoliskolla. Almanakassa nimi on ollut vuodesta 1908 lähtien, ja nimipäivä on 17. syyskuuta.
Sixten Ekstrand
Sixten Ekstrand (s. 1960) on suomenruotsalainen pappi ja teologian tohtori.
Sixten Ekstrand väitteli tohtoriksi Åbo Akademissa v. 1993 aineenaan kirkkohistoria. Hän on siellä myös kirkkohistorian dosentti.
Hän toimi pappina Pernajan seurakunnassa 1985-1988 ja Kyrkans Ungdom -herätysliikkeen toiminnanjohtajana 1989–1998. Toimittuaan lyhyen ajan Kyrkpressen-lehden päätoimittajana hän siirtyi Åbo Akademihin käytännöllisen teologian lehtoriksi ja professoriksi, jossa virassa hän oli 1999-2007.
Vuosina 2007-2013 Ekstrand oli Porvoon hiippakunnan hiippakuntadekaani, ja vuodesta 2013 hän toimii Kirkkohallituksessa kirkon ruotsinkielisen työn keskuksen (Kyrkans central för det svenska arbetet) johtajana.
Ekstrand oli v. 2009 ehdokkaana Porvoon hiippakunnan piispaksi, mutta hävisi Björn Vikströmille toisella äänestyskierroksella äänin 250–199. Ekstrandia pidetään Raamattu-käsitykseltään vanhoillisena, ja piispanvaalin yhteydessä korostui erityisesti hänen kielteinen kantansa homoparien vihkimiseen.
Hän on ehdokkaana myös vuoden 2019 piispanvaalissa, kun etsitään Vikströmille seuraajaa.
Aila
Aila on suomalainen ja virolainen naisen etunimi, alkujaan inarinsaamelainen muunnelma nimestä Aili. Virossa se on käsitetty myös Alice-nimen muunnelmaksi.
Nimi Aila on 1900-luvun alusta syyskuuhun 2018 mennessä annettu 16 116 naiselle ja muutamalle miehelle. Hieman yli puolet Aila-nimisistä on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla. Almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929 lähtien, ja nimipäivä on 17. syyskuuta.
Velvoitteen tehoste
Velvoitteen tehoste on yksityisoikeudellinen oikeusseuraamus, johon turvaudutaan velvoitteen jäädessä täyttämättä. Siihen liittyy tehosteen eli pakkokeinon (sanktion) täytäntöönpanon mahdollisuus. Velvoitteen tehoste antaa oikeussuojaa velkasuhteen osapuolille ja ylläpitää sopimusten sitovuutta. Tehosteet ovat sopimusrikkomuksen seuraamuksia, mutta ne soveltuvat myös yksipuolisiin velkasuhteisiin. viranomaiset eivät yleensä sovella niitä vaan edellytetään sopijapuolen vaatimusta. Tärkeimmät velvoitteen tehosteet ovat hinnanalennus, käsirahavälipuhe, laiminlyönnin rekisteröiminen ja julkistaminen (luottotieto), luontoissuoritus, menettämisseuraamus, pidättämisoikeus, sopimuksen irtisanominen, sopimuksen purku, sopimussakko ja vahingonkorvaus.
Oikeussuojan toteuttamiseksi korvausten suuruuden tulee vastata velkojan todellista vahinkoa. Vastasuoritusvaikutukset pyrkivät palauttamaan sopimustasapainon molempia osapuolia velvoittavissa sopimuksissa. Vastasuoritusvaikutuksia ovat hinnanalennus, menettämisseuraamus, pidättämisoikeus ja sopimuksen purku. Velallisen oikeussuojan takaamiseksi tehosteiden edellytykset on porrastettu. Tiukimmat edellytykset asetetaan niille seuraamuksille, joilla eniten puututaan velallisen oikeushyviin. Tällaisia seuraamuksia ovat muun muassa sopimuksen purku ja vahingonkorvaus. Velkoja voi vapaasti valita eri tehosteiden välillä, mutta velalliseen kohdistettu seuraamus ei saa olla tarpeettoman ankara, jos lievempikin tehoste takaa oikeussuojan.
Velallisen keskeisiä oikeushyviä suojataan toteutettaessa tehosteita oma-apuisesti esimerkiksi palkkasaatavan osittaisella kuittauskiellolla ja viranomaisten pannessa täytäntöön tehosteita käytetään ulosmittausrajoituksia. Samankaltainen on velallisen omakohtaisen vapauden suoja luontoissuorituksessa. Sopimusvapauden väärinkäytöksiä vastaan antaa suojaa oikeustoimen pätemättömyyttä koskevat säännökset ja sopimuksen sovittelu. Sopijapuolet voivat myös sopia tehosteiden soveltamisesta, rajoittamisesta tai poissulkemisesta. Tällaisia oikeussuojan järjestamistapoja ovat vaikkapa sopimussakkovälipuhe ja vastuunrajoitusehdot. Lain säännökseen perustuvia tehosteita sovelletaan silloin, jos sopijapuolet eivät ole sopineet oikeussuojasta tai jos suojassa on puutteita tai kohtuuttomuuksia.
Velvoitteiden tehosteiden pakkotäytäntöönpano on viranomaisten asiana. Monessa tapauksessa velkoja pystyy toteuttamaan oikeussuojansa oma-apuisesti. Näin tapahtuu esimerkiksi realisoitaessa käteispantti, sovellettaessa kuittausta tai sopimuksen purussa ja hinnanalennuksessa, jos velkoja ei ole ehtinyt tehdä omaa suoritustaan.
Hinnanalennus
Hinnanalennus tarkoittaa kaupan kohteessa olevan virheen vuoksi ostajalle myönnettyä vähennystä hyödykkeestä korvaukseksi alun perin sovittuun rahamäärään tai muuhun vastikkeeseen. Tavallisesti hinnanalennuksen suuruus lasketaan niin, että alennetun ja alun perin sovitun hinnan välinen suhde vastaa virheellisen ja sopimuksen mukaisen hyödykkeen arvon suhdetta. Alennuksen määrä ei riipu virheen syystä, vaan sillä korvataan kaupan kohteen hintaan vaikuttavat virheet. Hinnanalennuksen lähikäsite on vahingonkorvaus, jolla kuitenkin on erilainen peruste ja laskemistapa.
Oikeuskäytännössä hinnanalennusta käytetään seuraamuksena asuntojen, irtaimen, kiinteistöjen ja palveluiden kaupassa. Se vakiintui suomalaiseen oikeuskäytäntöön pohjoismaisten kauppalakien ja oikeuskirjallisuuden välityksellä, mutta säädöspohjaiseksi se tuli vasta kuluttajansuojalain (38/1978) ja kauppalain (355/1987) myötä.
Arthur Travers-Borgström
Arthur Hjalmar Travers-Borgstroem (sukunimi vuoteen 1915 "Borgström"; 14. syyskuuta 1859 Helsinki – 3. helmikuuta 1927 Helsingin maalaiskunta) oli suomenruotsalainen liikemies joka kirjoitti myös runoja nimimerkillä "Vagabond".
Travers-Borgströmin vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Leonard Borgström (1832–1907) ja Alice Travers. Isä Leonard Borgström toimi helsinkiläisen kauppahuone Henrik Borgström & Co:n johtajana sekä Forssa Ab:n toimitusjohtajana, äiti Alice kuului taas englantilaiseen Traversin pankkiirisukuun. Arthur H. Borgström asui vuodesta 1888 Hangossa jossa hänellä oli pääasiassa voinvientiä harjoittanut yritys Smörexportfirman Arthur H. Borgström sekä oma meijeri. Vuonna 1892 yrityksen tuontiliiketoiminta, joka koostui rehujen, lannoitteiden ja siementen tuonnista, siirtyi uudelle Osakeyhtiö Agros -nimiselle yhtiölle, jonka suurin omistaja Arthur H. Borgström oli. Tämä yhtiö valmisti myös voiastioita ja sillä oli oma voiastiatehdas Hangossa. Kirjailija Karl August Tavaststjerna vietti 1890-luvulla pitkiä aikoja Hangossa Borgströmin vieraana.
Vuonna 1903 Arthur H. Borgström sai isältään tämän osuuden Borgströmin kauppahuoneessa sekä H. Borgström J:orin tupakkatehtaan. Vuonna 1919 tupakkatehdas yhdistyi pietarsaarelaisen Ph. U. Strengberg & Co:n tupakkatehtaan kanssa. Myöhemmin hän oleskeli pääasiassa ulkomailla.
Travers-Borgströmin puoliso oli vuoteen 1919 Maria von Heiroth. Travers-Borgström jätti testamentissaan suurimman osan omaisuudestaan Leonard ja Alice Borgströmin muistosäätiölle.
Nimellä "Arthur H. Borgström":
Nimellä "Arthur Travers-Borgström":
Nimimerkillä "Vagabond":
Axel Fogelholm
Axel Ferdinand Fogelholm (14. kesäkuuta 1859 Houtskari – 29. lokakuuta 1894 Tammisaari) oli suomenruotsalainen kirjailija joka käytti nimimerkkejä "-el-el-" ja "mag. Fogelholm".
Jukka Toivola (Kustaa)
Jukka Toivola, kirjailijanimeltään Kustaa (1899 – 8. toukokuuta 1938 Petroskoi) oli suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen lehtimies ja kirjailija.
Toivola muutti vuonna 1923 Neuvosto-Karjalaan, jossa hän työskenteli Punainen Karjala -lehden toimittajana. Hän julkaisi lehdissä kuvauksia, pakinoita ja kertomuksia, joista eräät ilmestyivät myös erillisinä kirjasina.
Toivola oli vuodesta 1920 lähtien SDP:n, vuodesta 1922 SKP:n ja vuodesta 1923 NKP(b):n jäsen. Hänet pidätettiin helmikuussa 1938, tuomittiin kuolemaan vakoojana ja ammuttiin Petroskoin lähellä. Toivola todettiin syyttömäksi vuonna 1957.
Jukka Toivola
Jukka Toivola -nimisiä henkilöitä on useita: