hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Joshua Wurman
Joshua Michael Wurman (s. 1. lokakuuta 1960, Philadelphia) on yhdysvaltalainen ilmatieteilijä ja tunnettu tornado-, hurrikaani-, ja säätutkatutkimuksistaan. Hän oli kehittämässä yhteistyökumppanienssa kanssa mobiileja doppler-säätutkia (Doppler On Wheels, DOW), joilla seurataan tornadoja, hurrikaaneja, metsäpaloja ja muita ilmiöitä lähietäisyydeltä.
Joshua Wurman vietti lapsuutensa Yhdysvaltain Pennsylvanian osavaltiossa. Hän opiskeli Massachusetts Institute of Technologyssä valmistuen maisteriksi jo 21-vuotiaana radioaktiivisten aineiden kaukokulkeutumista käsittelevällä lopputyöllään (1982). Muutaman vuoden tauon jälkeen hän palasi jatko-opiskelijaksi. Hänen englanninkielisen väitöskirjansa (1991) aiheena oli ukonilmojen syöksyvirtausten pakotemekanismit ("Forcing Mechanisms of Thunderstorm Downdrafts").
Tämän jälkeen tohtori Wurman siirtyi Coloradon osavaltion Boulderissa toimivaan National Center for Atmospheric Research -tutkimuslaitokseen (NCAR) vierailevaksi tutkijaksi ja työskenteli bistaattisten dopplersäätutkaverkkojen parissa (1991-1994). Kolleegojensa kanssa Wurman kehitti bistaattisia moni-doppler tutkaverkkoja; Wurmannilla on monia tähän tekniikkaan liittyviä ja muita yhdysvaltalaisia patentteja. Hänen johdollaan kehitettiin myös kuorma-autojen lavalle asennettuja liikuteltavia doppler-säätutkia (Doppler On Wheels, DOW). Tohtori Wurman siirtyi Oklahoman yliopiston apulaisprofessoriksi (1994-2003).
Wurman havaitsi kollegansa kanssa ensimmäisenä hurrikaaneihin liittyviä alle kilometrin mittakaavan rajakerroksen vyörytuulirakenteita (mm. Science-lehden artikkeli hurrikaani Franista). Hän on työtovereineen ollut mittaamassa ennätyksellisiä hetkellisiä tuulennopeuksia tornadoista ja kooltaan suurimpia tornadopyörteitä. Hän on kuvannut myös esimerkiksi suuremman tornadon yhteydessä, alirakenteena toisinaan esiintyvien pienempien minitornadojen kehitystä. Nämä ovat osaltaan lisänneet tornadotuhoja ja aiheuttaneet kuolonuhreja.
Hän on julkaissut ja yhteisjulkaissut monia tieteellisiä julkaisuja (sis. kaksi artikkelia Sciencessa) ja oli yksi laajan VORTEX2-tornadotutkimusprojektin (2009-2010) johtajista. Hän johtaa perustaamaansa alemman ilmakehän tutkimuslaitosta (Center for Severe Weather Research, CSWR) ja hallinnoi kansallisen tiedesäätiön rahoittamana kolmea edistyksellistä mobiilia säätutkaa (DOW6, DOW7 ja DOW8 (Rapid Scan)).
Tohtori Wurman on esiintynyt useissa televisio-ohjelmissa ja hänen työstään, varsinkin DOW:n kanssa, kerrotaan useissa kansantajuisissa ja teknisissä sääkirjoissa. Hän esiintyy myös Discovery Channel -kanavan Myrskynmetsästäjät tosiTV-sarjassa, jossa johtaa ryhmää myrskybongareita ja tutkimusta tornadokauden aikana. Wurman esiintyi myös National Geographic Channelin ohjelmissa "Tornado Intercept" ja "The True Face of Hurricanes", sekä "Forces of Nature" Imax-filmissä. Tohtori Wurmannia on haastateltu myös useissa muissa dokumenteissa ja ohjelmissa (mukaan lukien PBS(NOVA), NHK:n, History Channel, Weather Channel, NBC Dateline, CBS 48 tuntia ja Good morning America).
Emil Murto
Kustaa Emil Murto (5. kesäkuuta 1874 Jokioinen – 1. tammikuuta 1937 Tampere) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustajana toiminut metallisorvaaja ja vahtimestari.
Murron vanhemmat olivat palovartija Nikolai Matinpoika ja Henriika Samulintytär. Hän työskenteli metallialalla ensin Jokioisissa ja sitten vuodesta 1905 alkaen Tampereella. Suomen sisällissodan jälkeen Murto oli vangittuna poliittisista syistä. Vapauduttuaan hän toimi Tampereen kaupunginkirjaston vahtimestarina vuoteen 1937 saakka.
Murto oli SDP:n kansanedustajana 1917–1918 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä sekä kuului Osuusliike Voiman edustajistoon, hallintoneuvostoon ja johtokuntaan.
Emil Murto oli naimisissa vuodesta 1897 Inga Emilia Wirtzenin kanssa.
Leander Sirola
Juho Leander Sirola (sukunimi aik. "Selenius"; 23. huhtikuuta 1871 Mäntsälä – 9. helmikuuta 1960 Mäntsälä) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustajana toiminut pienviljelijä.
Sirolan vanhemmat olivat syytinkiläinen Johan Selenius ja Anna Liisa Josefintytär. Hän kävi kansakoulua kahden talvikauden ajan ja vielä yhden lukukauden rakennuskoulua. Sirola teki uuninrakennustöitä Helsingissä ja oli sittemmin pienviljelijänä Mäntsälässä.
Sirola oli SDP:n kansanedustajana 1919–1922, 1924–1927 sekä 1929–1930 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa, kuului Kellokosken sairaalan liittohallitukseen ja toimi Mäntsälän kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Leander Sirola oli naimisissa 1896–1899 Hilma Aurora Antintyttären kanssa ja vuodesta 1908 Eeva Sofia Holopaisen kanssa.
Antti Lehikoinen
Antti Lehikoinen (2. tammikuuta 1886 Juuka – 14. kesäkuuta 1953 Juuka) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustajana toiminut pienviljelijä ja rakennusurakoitsija.
Lehikoisen vanhemmat olivat pienviljelijä Juho Lehikoinen ja Anna Maria Martikainen. Hän kävi kansakoulun ja käsityökoulun ja toimi sitten koristehakkaajana ja kuvanveistäjänä Suomessa ja Venäjällä 1901–1912 sekä pienviljelijänä Juuassa 1912–1920. Myöhemmin Lehikoinen toimi rakennusurakoitsijana, Sosialidemokraattisen puolueen luennoitsijana sekä 1923–1927 osuuskaupan myymälähoitajana Juuassa.
Lehikoinen oli SDP:n kansanedustajana 1919–1924, 1927–1930 ja 1937–1939 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Viimeiselle edustajakaudelleen Lehikoinen tuli 4. helmikuuta 1937 SDP:n Matti Puittisen tilalle. Lehikoinen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Hän toimi Juuan kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja oli jäsenenä Pielisjärven yleisen osuusliikkeen hallintoneuvostossa.
Antti Lehikoinen oli naimisissa vuodesta 1907 Lyyli Katri Mustosen kanssa.
Matti Laukkonen
Matti Laukkonen (30. elokuuta 1883 Karstula – 20. toukokuuta 1946 Kannus) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustajana toiminut maalarimestari.
Laukkosen vanhemmat olivat mylläri Kaarle Laukkonen ja Miina Davidintytär. Hän työskenteli maalarina Suomessa, Pohjoismaissa ja Yhdysvalloissa. Laukkonen toimi sosialidemokraattien puhujana 1915–1918 ja oli Kansan Tahto -lehden toimittajana Oulussa 1923-1925 sekä Turun läänin pohjoisen vaalipiirin sosialidemokraattien piirisihteerinä Porissa 1927–1928. Maalausliikkeen harjoittajana ja maalarimestarina Laukkonen toimi Kannuksessa 1925–1927 sekä 1928–1946.
Laukkonen oli SDP:n kansanedustajana 1919–1922 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli jäsenenä myös Kannuksen kunnanvaltuustossa.
Matti Laukkonen oli naimisissa vuodesta 1912 Alma Aliina Luoman kanssa.
Valojuova
Valojuova on Lapin Ilmatorjuntarykmentin ja Lapin Ilmatorjuntakillan lehti. Sen päätoimittaja on everstiluutnantti Teijo Oksanen.
Lehti oli alkujaan aliupseerikoulun kurssilehti, josta se on kehittynyt rykmentin viralliseksi tiedotuslehdeksi.
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 1929
Vuoden 1929 painin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin kreikkalais-roomalaisen painin osalta huhtikuussa Dortmundissa, Saksassa. Vapaapainissa kisattiin helmikuussa Pariisissa, Ranskassa.
Nämä EM-kilpailut olivat ensimmäiset, joissa kilpailtiin eri painityyleillä: kreikkalais-roomalainen paini sai nyt vierelleen vapaapainin, jossa painoluokkia oli näissä kisoissa seitsemän. Kreikkalais-roomalaisessa painissa oli yksi sarja vähemmän.
Artikulaatio
Artikulaatio on ihmisen tapa ääntää sanoja. Yleensä esiintyjiltä odotetaan hyvää artikulaatiota eli "selkeää puhetta".
Vastaavasti epäselvää ja mumisevaa puhetta kutsutaan huonoksi artikuloinniksi.
Gottfrid Hampf
Gottfrid Hampf (; 12. heinäkuuta 1904 Turku – 16. tammikuuta 1938 Petroskoi) oli neuvostoliitonsuomalainen agronomi ja kirjailija.
Hampf muutti Neuvostoliittoon vuonna 1923. Hän valmistui maatalousteknikumista ja työskenteli agronomina Tunkuan piirin Lehdon kylässä. Hän kirjoitti runoja "Nuori kaarti" ja "Rintama" -lehtiin ja toimi "Soihdun", "Punakanteleen" ja "Rintaman" taiteilijana. Vuonna 1931 ilmestyi Hampfin ja Einari Leinon yhteiskokoelma "Radan varrelta". Hän laati myös karjanhoitoa käsitteleviä oppaita.
1930-luvun lopun suomalaisvainojen aikana Hampf pidätettiin, tuomittiin vakoilijana kuolemaan ja ammuttiin Petroskoin lähellä. Hänet todettiin syyttömäksi vuonna 1959.
Tom Söderman
Tom-Christian Leander Söderman (3. huhtikuuta 1936 Helsinki – 14. huhtikuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja toimittaja.
Söderman oli vuosina 1956–1959 sekä 1960–1961 Suomen Tietotoimiston toimittaja ja 1961–1963 Yleisradion toimittaja. Hän siirtyi diplomaattiuralle ja toimi Tukholmassa 1963–1967 avustavana lehdistöattaseana ja 1971–1975 vastaavana lehdistöattaseana. Lehdistöneuvoksena Söderman toimi 1975–1977 Tukholmassa ja 1977–1984 Lontoossa. Tukholmassa hän pyrki kylmän sodan aikana esittämään mielipiteitä Suomen ulkopolitiikan tueksi. Söderman oli ulkoministeriön lehdistöpäällikkö 1985–1988, Göteborgin pääkonsuli 1988–1993 ja Reykjavikin suurlähettiläs 1993–2000.
Diplomaattiuransa jälkeen Söderman toimi vapaana kirjoittajana. Hän kirjoitti säännöllisesti kolumneja ruotsalaiseen Utrikesbloggeniin ja kulttuurireportaaseja Nya Argusiin. Yhdessä Camilla Lindbergin kanssa hän kirjoitti kirjan "Röster från Rosala" (Schildt, 2007).
Nya Argus
Nya Argus on vuonna 1907 perustettu suomenruotsalainen aikakauslehti. Nya Argus ilmestyy kymmenen kertaa vuodessa ja käsittelee ajankohtaisia kulttuuriin ja yhteiskuntaan liittyviä ilmiöitä. Nya Argusin vastaava toimittaja on Trygve Söderling.
1900-luvun alussa suomenruotsalaisessa kirjallisuudessa vaikutti Euterpe-ryhmä, joka julkaisi Euterpe-lehteä 1900–1905. Sen työtä jatkoi Argus, jonka nimeksi tuli 1911 Nya Argus.
Nora Ikstena
Nora Ikstena (s. 1969 Riika) on latvialainen kirjailija.
Ikstena valmistui Latvian yliopistosta 1992 ja opiskeli jonkin aikaa Yhdysvalloissa Columbian yliopistossa. Hän on ollut toimittajana latvialaiseen kirjallisuuteen keskittävässä julkaisussa The Review of Contemporary Fiction.
Ikstenan ensimmäinen teos oli latvialaisen kirjailijan ja poliitikon Anna Rūmane-Ķeniņan elämäkerta. Sen jälkeen häneltä ilmestyi kaksi novellikokoelmaa. Romaaneista "Dzīves svinēšana" (1998) ja "Jaunavas mācība" (2001) hän on saanut Latvian kirjallisuuden vuosipalkinnon. Vuonna 2004 ilmestyi novellikokoelma "Dzīvesstāsti", jossa hän irtautui aiemmasta koristeellisesta tyylistään. 2006 ilmestyi hänen yhteistyössä Imants Ziedonisin kanssa tekemänsä kaunokirjallis-elämäkerrallinen teos "Nenoteiktā bija", jossa yritetään löytää Ziedonisin lapsuusmuistoja. Hän sai teoksesta useita palkintoja: Baltian Seuran palkinnon, Latvian kirjallisuuden vuosipalkinnon ja Diena-sanomalehden vuosittaisen kulttuuripalkinnon.
Velupillai Prabhakaran
Velupillai Prabhakaran (; 26. marraskuuta 1954 Velvettithurai, Sri Lanka – 18. toukokuuta 2009 Mullathivu, Sri Lanka) oli srilankalaisen tamilivähemmistön aseellisen itsenäisyysrintaman Tamilitiikerien perustaja ja johtaja. Monissa maissa, myös Euroopan Unionissa, järjestö on tulkittu terroristijärjestöksi ja sen johtaja oli etsintäkuulutettu. Maassa vallitsi sisällissota vuodesta 1983. Sen aikana oli useita tulitaukoja. Prabhakaranin johtamat Tamilitiikerit hallitsivat tamilien asuttamaa saaren koillisosaa väliin suvereenisti.
Sri Lankan armeija katsoo kukistaneensa Tamilitiikerit toukokuussa 2009. Hallituksen tiedotteen mukaan Velupillai Prabhakaran ammuttiin väijytyksessä, kun hän kahden läheisen avustajansa kanssa yritti paeta motista ambulanssilla. Tamilitiikerit myönsivät myöhemmin Prabhakaranin kuolleen 17. toukokuuta 2009.
Velupillain puoliso oli Mathivathani Erambu. Heillä on kolme lasta.
Ludvig Kosonen
Ludvig Kosonen (2. syyskuuta 1900 Pietari – 21. maaliskuuta 1933 Leningrad) oli suomalainen kommunisti ja Neuvostoliitossa toiminut kirjailija.
Kosonen syntyi pietarinsuomalaiseen työläisperheeseen. Vuonna 1918 perhe muutti Suomeen, jossa Ludvig suoritti loppuun kansakoulun ja toimi kauppa-apulaisena. Vuonna 1920 hän muutti Helsinkiin, jossa työskenteli Strömbergin tehtaalla. Syksyllä 1921 Kosonen liittyi Suomen kommunistiseen puolueeseen. Helmikuussa 1926 hänet pidätettiin Sosialistisen nuorisoliiton jutussa ja tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankilaan.
Vuonna 1929 Kosonen vapautui vankilasta ja siirtyi seuraavana vuonna Neuvostoliittoon. Hän kirjoitti artikkeleita, runoja ja kertomuksia suomenkielisiin lehtiin ja toimi Punakanteleen päätoimittajana. Vuonna 1932 julkaistiin kuvaus Suomen kommunistisen nuorisoliikkeen toiminnasta "Lippulaulu" ja runokokoelma "Marssimme eteenpäin".
Kosonen kuoli tuberkuloosiin leningradilaisessa sairaalassa.
Simo Lampinen
Simo Lampinen (s. 22. kesäkuuta 1943 Helsinki) on suomalainen ralliajaja.
Simo Lampisen isä oli Raine Lampinen ja äiti Doris Lampinen (o.s. Rosenqvist). Raine Lampinen oli yksi Suomen menestyneimmistä moottoripyöräkilpailijoista ja Porvoon Moottorikerhon perustaja. Hänen kilpailu-uransa kesti 34 vuotta. Simon isoisä Emil Lampinen oli myös kilpa-ajaja, ja hän perusti Porvoon Kerkkooseen Karhun suksitehtaan 1901 ja Lampisen suksitehtaan 1922. Simo Lampinen sairastui 13-vuotiaana polioon, mutta hänestä tuli kuitenkin menestynyt ralliajaja.
Simo Lampinen on Porvoon Moottorikerhon tunnetuimpia autokilpailijoita. Kilpailemisen lisäksi hän on ollut aktiivisesti mukana kerhon järjestötoiminnassa. Hän on toiminut kerhon puheenjohtajana 1983-1985 ja ottanut pitkään osaa kerhon kilpailujärjestelyihin. Kerhon arkistojen mukaan hän aloitti kilpailemisensa jäärata-ajoissa. Eräs hänen ensimmäisistä kilpailuistaan oli kerhon järjestämät jäärata–ajot 25. maaliskuuta 1962 Kokonniemen jäällä. Hän otti tuolloin osaa kaikkiin neljään luokkaan ja ajoi eri luokissa Saab- ja Jaguar-autoilla. Hän voitti kolme luokkaa ja oli toinen luokassa alle 1300 cm3 tavallisin renkain.
Lampinen aloitti ralliuransa 18-vuotiaana heti ajokortin saatuaan, ja kilpaura kesti vuoteen 1979 saakka. Hän on ajanut lukuisia kilpailuja sekä Suomessa että ulkomailla. Suurimmat kotimaiset voitot ovat neljä Suomen mestaruutta ja voitot Jyväskylän Suurajoissa 1963, 1964 ja 1972. Hän oli Jyväskylän Suurajoissa myös kolme kertaa toinen ja kerran kolmas. Hän sijoittui tässä kilpailussa 15 kertaa yleiskilpailun viiden parhaan joukkoon. Kansainvälisiä ykkössijoja hän saavutti RAC-rallissa 1968, Skotlannin rallissa 1969 ja Portugalin rallissa 1970. Vuonna 1965 hän voitti luokkansa Le Mansin 24 tunnin ajossa Triumph GT6 -autolla. Kilpauransa aikana hän ajoi 33 rallin MM-osakilpailua.
Autourheilun järjestöpuolella Lampinen on ollut muun muassa Suomen Autourheiluliiton puheenjohtaja ja pitkään Jyväskylän Suurajojen puheenjohtaja. Lisäksi hän on ollut kansainvälisen autourheiluliiton (FISA) rallivaliokunnan jäsen, MM-rallien tarkkailija sekä Alastaron formularataa hoitavan kiinteistöyhtiön puheenjohtaja. Suomen Leijonan Ritarikunnan 1. luokan ritarimerkin hän sai vuonna 1982. Kilpauransa aikana hän ajoi seuraavia kilpa-autoja: Saab 96, Lancia, Peugeot, Fiat ja Triumph. Simo Lampinen toimii edelleen toimitsijana rallikilpailuissa ympäri maailmaa.
ASVEL Lyon-Villeurbanne
ASVEL Lyon-Villeurbanne tai ASVEL Basket ranskalainen koripalloseura, joka sijaitsee Villeurbannessa. Seura on kautta aikain Ranskan menestynein joukkue.
Seura perustettiin vuonna 1948. Heti seuraavan vuonna joukkue voitti ensimmäisen Ranskan mestaruuden. Vuodesta 1949 alkoi ajanjakso vuoteen 1981 saakka, jolloin ASVEL voitti 15 Ranskan mestaruutta. Joukkueen paras sijoitus Euroliigassa oli vuonna 1997 saavutettu semifinaalipaikka. Voittojen teille Asvel palasi vuonna 2002, kun se kaatoi Ranskan liigan finaalissa arkkivihollisensa Pau Orthezin. Debyyttinsä ULEB Cupissa joukkue teki kaudella 2005–2006, jolloin se pääsi puolivälieriin saakka.
Kissimmee
Kissimmee on kaupunki Floridassa, Yhdysvalloissa. Asukkaita kaupungissa on 62 632 (2009).
Kissimmee sai kaupunkioikeudet vuonna 1883. Se on ollut maanviljely- ja karjatalousaluetta, mutta kun 1800-luvun loppupuolella Kissimmee-jokea ruopattiin läheisten peltoalueiden kuivattamiseksi, kaupungista tuli höyrylaivaliikenteen keskus. Samalla kaupunki sai höyrylaivatelakan. Vuonna 1916 valmistui maantieyhteys Floridasta muualle Yhdysvaltoihin, ja höyrylaivojen merkitys hiipui.
Rozentāls-seura
Rozentāls-seura on vuonna 1990 perustettu Suomi–Latvia-ystävyysseura. Seuran tarkoituksena on toimia Suomen ja Latvian kulttuurisuhteiden ja muun yhteistyön kehittämiseksi sekä Latvian historian ja yhteiskunnallisen, taloudellisen ja sivistyksellisen elämän tuntemuksen levittämiseksi ja syventämiseksi Suomessa. Tarkoituksensa toteuttamiseksi seura järjestää esitelmätilaisuuksia, näyttelyjä ja erilaisia kulttuuri- ja muita tilaisuuksia, asiantuntijatapaamisia ja harrastustoimintaa, edistää latvian kielen opetusta ja opiskelua sekä harjoittaa julkaisu- ja tiedotustoimintaa. Seuran toimipaikka on Helsingissä ja toiminta-alueena koko Suomi.
Rozentāls-seuran perustamiskokous pidettiin 17. toukokuuta 1990. Kokous valitsi seuran hallituksen ja hyväksyi varatuomari Kari Paason valmistelemat säännöt. Puheenjohtajaksi valittiin Heikki Koski. Nykyisenä puheenjohtajana toimii Tero H. Savolainen. Seura on Ystävyysseurojen liiton ja Pohjola-Nordenin jäsen.
Seura on nimetty latvialaisen taidemaalarin ja kansallistaiteilijan Janis Rozentālsin mukaan, joka asui Suomessa yhdessä suomalaisen vaimonsa Elli Forssellin kanssa. Vuosina 1915 – 1916 hän asui vaimoineen Kulosaaressa Hopeasalmentie 2:n huvilassa, joka purettiin Itäväylää rakennettaessa. Muistolaatta paljastettiin Kulosaaressa 18. marraskuuta 2008. Se on kiinnitetty Kulosaarentielle lännestä tulevan luiskan kallioseinään.. Rozentāls kuoli Kulosaaressa 1916.
Toni Ulmen
Toni Ulmen (25. tammikuuta 1906 – 4. marraskuuta 1976, Düsseldorf) oli saksalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui Veritas-Meteorin yksityistallin autolla kahteen F1-osakilpailuun kaudella 1952 ja oli parhaimmillaan kahdeksas Saksan GP:ssä 1952. 1940-1950-luvuilla Ulmen ajoi myös Saksan Formula 2 -sarjassa (mestaruus 1949) ja Formula 1:sten ulkopuolisissa kilpailuissa. Vuonna 1953 Ulmen osallistui Belgian 24 tunnin ajoon, jossa sijoittui kolmanneksi C-tyypin Jaguarilla.
Ulmen perusti 1900-luvun alussa autotalo Gebrüder Ulmenin (nyk. autotalo Ulmen) yhteistyössä veljiensä Peterin ja Andreaksen kanssa.
Nino Vaccarella
Nino Vaccarella (s. 4. maaliskuuta 1933 Palermo, Italia) on entinen italialainen F1-kuljettaja. Hän osallistui viiteen F1-osakilpailuun kausilla 1961–1962 ja 1965. Hän oli parhaimmillaan yhdeksäs Italian GP:ssä 1962. Hän osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin.
Vaccarella voitti vuoden 1964 Le Mansin 24 tunnin kilpailun. Hänestä tuli paikallinen sankari voittaessaan Targa Florion kilpailun vuonna 1965. Hän uusi voittonsa vuosina 1971 ja 1975.
Togon alueet
Togo on jaettu hallinnollisesti viiteen alueeseen ("régions", yksikössä "région"), jotka ovat luetteloituna alla eteläisimmästä pohjoisimpaan. Alueet on puolestaan jaettu 30:een prefektuuriin ja yhteen kuntaan (Lomé).
Togon nykyinen jako muodostettiin vuonna 1955, kun siirtomaa-ajan hallintoalueet lakkautettiin ja muodostettiin neljä aluetta (Centrale, Maritime, Plateaux, and Savanes). Vuonna 1981 Centralen ja Savanes´n aluista lohkaistiin Karan alue.
Savanes (Togo)
Savanes on Togon viidestä alueesta pohjoisin. Savanes’n asukasluku on arviolta noin 610 000 (2006) ja pinta-ala 8 603 km². Alueen pääkaupunki on Dapaong.
Savanes’n alue rajoittuu idässä Beniniin, lännessä Ghanaan, pohjoisessa Burkina Fasoon ja etelässä Karan alueeseen.
Savanes’n alue koostuu neljästä prefektuurista:
Marie-Christine Cazier
Marie-Christine Cazier (ent. Balo, s. 23. elokuuta 1963 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Cazier saavutti urallaan viisi arvokisamitalia, joista kaksi ulkoradoilla. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui 200 metrin juoksussa kahdeksanneksi ajalla 23,08 s ja saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa pronssia ajalla 42,69 s. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän saavutti 200 metrillä hopeaa uransa parhaalla ajalla 22,32 s ja oli mukana viestijoukkueessa, joka sijoittui neljänneksi ajalla 43,11 s. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän kilpaili 400 metrin aitajuoksussa mutta karsiutui jo alkuerissä. Soulin 1988 olympialaisissa Cazier ei menestynyt. Kaksissa MM-kilpailuissa hänen parhaat saavutuksensa olivat 200 metrin juoksun välieräpaikka Roomassa 1987 sekä 4 × 100 metrin viestin seitsemäs sija Helsingissä 1983 ajalla 43,40 s ja kahdeksas sija Roomassa 1987 ajalla 43,75 s.
Sisäratojen MM-kilpailuissa Cazier saavutti Pariisissa 1985 hopeaa 200 metrillä ajalla 23,33 s. Indianapolisissa 1987 hän karsiutui 200 metrin välierissä. Sevillassa 1991 hän sijoittui 4 × 400 metrillä viidenneksi ajalla 3.34,05.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Cazier saavutti 200 metrillä hopeaa Göteborgissa 1984 ajalla 23,68 s ja pronssia Liévinissä 1987 ajalla 23,40 s. Vuosina 1982 ja 1990 hän karsiutui 200 metrin välierissä. Milanossa 1982 hän sijoittui 60 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 7,35 s ja vuotta myöhemmin Budapestissa hän oli samalla matkalla kuudes ajalla 7,38 s.
Cazier voitti Ranskan ulkoratojen mestaruuden 100 metrillä vuonna 1985, 200 metrillä vuosina 1985–1988 sekä 400 metrin aidoissa vuosina 1990–1991. Sisäratojen mestaruuden hän voitti 60 metrillä vuonna 1982 sekä 200 metrillä vuosina 1984, 1985, 1987 ja 1990. Hän paransi 200 metrillä kolmasti Ranskan ennätystä vuonna 1986: heinäkuussa hän juoksi Épinalissa ajan 22,51 s sekä elokuussa Stuttgartin EM-kilpailuissa ajat 22,45 ja 22,32 s. Viimeksi mainitun ennätyksen alitti Marie-José Perec kesäkuussa 1991. Sisäradoilla Cazier juoksi 200 metrillä Ranskan ennätyksen 23,33 s Pariisin MM-kilpailuissa 1985.
Kätketty aarre
Kätketty aarre ("Moonfleet") on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen seikkailuelokuva vuodelta 1955. Se pohjautuu J. Meade Falknerin romaaniin, ja elokuvan pääosissa ovat Stewart Granger, George Sanders, Joan Greenwood ja Viveca Lindfors
MGM oli hankkinut Falknerin romaanin filmatisointioikeudet ja tuottanut teoksesta elokuvakäsikirjoituksen vuonna 1952. Tämän jälkeen projekti jäi kuitenkin hetkeksi hyllylle, kunnes tuottaja John Houseman otti sen tuotantoon. Houseman valitsi Langin ohjaajaksi elokuussa 1954.
"Kätketyn aarteen" kuvaukset alkoivat elokuun puolessa välissä. Sen budjetti oli 1,9 miljoonaa dollaria. Kuvaukset saatiin päätökseen kahden kuukauden päästä. Ensi-iltansa elokuva sai kesäkuussa 1955. Se ei ollut Yhdysvalloissa menestys, mutta Euroopassa kriitikoiden arvostus oli selvästi parempi. Euroopan-levitykseen elokuva päätyi vasta muutama vuosi myöhemmin. Pariisissa "Kätketty aarre" oli ensi-illassa 1960. Ranskassa elokuva sai myös kriitikkopalkinnon ennen Robert Bressonin "Taskuvarasta" ja Ingmar Bergmanin "Kasvoja".
Liliane Gaschet
Liliane Gaschet (s. 16. maaliskuuta 1962 Fort-de-France, Martinique) on entinen ranskalainen pikajuoksija. Hän edusti Ranskaa kolmissa arvokisoissa vuosina 1982–1984.
Gaschet sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1982 seitsemänneksi 200 metrin juoksussa ajalla 22,97 s ja saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa pronssia ajalla 42,69 s. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän karsiutui 200 metrin välierissä ajalla 23,37 s ja sijoittui pikaviestissä seitsemänneksi ajalla 43,40 s. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin välierissä ajalla 11,68 s (alkuerissä hän juoksi ajan 11,42 s) sekä sijoittui 200 metrillä kahdeksanneksi ajalla 22,86 s (välierissä hän juoksi uransa parhaan ajan 22,73 s) ja 4 × 100 metrin viestissä neljänneksi ajalla 43,15 s.
Liliane Gaschet voitti Ranskan mestaruuden 200 metrin juoksussa sisäradoilla vuonna 1983 ja ulkoradoilla vuonna 1984. Hän paransi Ranskan ennätystä 4 × 100 metrillä kerran ja 4 × 200 metrillä kahdesti.
Yle Klassinen
Yle Klassinen (aiemmin Ylen Klassinen) on vuonna 1999 perustettu Yleisradion digitaalinen radiokanava, jolla soitetaan vuorokauden ympäri (24 h) klassista musiikkia, kuten esim. sinfonioita, konserttoja sekä muita sävel- ja lauluteoksia. Kanavaa voi seurata digitaali-tv:n virittimen (tai analogi-tv:n digisovittimen) radiovalikosta, itsenäisellä (stand-alone) nettiradiolla 
(esim. Terratec Noxon) tai tietokoneella (esim. WinAmp-sovellus). Tavallisella analogisella radiovastaanottimella Yle Klassinen ei kuulu.
Yle Klassisen ohjelmisto on jaettu neljään osioon vuorokauden mukaan: aamu-, päivä-, ilta- ja yöklassiseen. Kanavalla soitettavien teosten kuuluttaja on myös kanavan tuottajana toimiva Jari Rantschukoff.
Kanavalla soivat Yleisradion oman orkesterin Radion sinfoniaorkesterin (RSO) tulkinnat, Ylen omat kantanauhatallenteet sekä Euroopan Yleisradioliitto EBU:n konsertit ja teemapäivät. Kesäaikana Yle Klassisessa kuullaan konsertteja maailman suurimmalta klassisen musiikin festivaalilta BBC:n Promeilta.
Captain Olimar
Captain Olimar () on Shigeru Miyamoton luoma pelihahmo, joka seikkailee "Pikmin"-pelisarjassa. Tämä hahmo esiintyy myös "Super Smash Bros. Brawlissa" pelattavana hahmona kuuluen valmiisiin hahmoihin.
Huulipunamurhaaja
Huulipunamurhaaja ("While the City Sleeps") on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1956. Se perustuu Charles Einsteinin kirjoittamaan romaaniin "The Bloody Spur" William Heirensin Chicagon alueella tekemistä murhista. Elokuvassa esiintyvät muun muassa Dana Andrews, Rhonda Fleming, George Sanders ja Howard Duff.
Elokuva kuvattiin nopeasti kesällä 1955. Ensi-iltansa se sai vajaa vuosi myöhemmin. "Huulipunamurhaaja" sai suhteellisen suotuisat arviot, ja sitä pidettiin hyvänä jännityselokuvana.
Miikka Matikka
Miikka Matikka (s. 12. joulukuuta 1986 Imatra) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa kaudella 2017 Imatran Pallo-Veikkoja. Hänet valittiin vuonna 2007 vuoden tulokkaaksi.
Matikka aloitti Superpesiksessä 2007 Hyvinkään Tahkossa. Hän sai heti ensimmäisellä kaudellaan kultaa ja hänet valittiin vuoden tulokkaaksi. Ennen ensimmäisiä Superpesis-otteluitaan Matikka pelasi Riihi-Pesiksessä, Järvenpään Pesiksessä, Imatran Pallo-Veikoissa sekä Kouvolan Pallonlyöjissä. Matikka loukkaantui ampumavälikohtauksessa 26.5.2012. Samassa joukkueessa pelannut Topi Koistinen kuoli saamiinsa vammoihin.
Anomodontia
Anomodontia on sukupuuttoon kuollut terapsidien alalahko. Useimmat anomodontit olivat kasvinsyöjiä, ja niiden monimuotoisin ja menestynein ryhmä on Dicynodontia. Dikynodonteista "Lystrosaurus" oli menestynein. Se on laajimmalle levinnyt selkärankainen maaeläin maapallon historiassa. Anomodontit ilmestyivät permikauden keskivaiheilla noin 269 miljoonaa vuotta sitten ja hävisivät myöhäistriaskaudella noin 215 miljoonaa vuotta sitten. Saattaa kuitenkin olla että viimeiset alalahkoon kuuluneet lajit selvisivät varhaisliitukaudelle n. 110 miljoonaa vuotta sitten asti, mikäli eräs sirpaleinen löytö osoittautuu dikynodontiksi. Anomodontit olivat permikauden lopulla ja triaskaudella hallitsevia kasvinsyöjiä. Basaalisimmilla (”primitiivisimmillä”) Anomodontian jäsenillä on vielä kokonainen hampaisto, kuten "Biseridensin" erilaistuneet hampaat, mutta myöhemmiltä anomodonteilta kuten Dicynodontian edustajilta hampaat puuttuvat lähes kokonaan tai jopa täysin. Hampaiden sijasta niillä oli keratiinista muodostunut nokka.
Tämä kladogrammi perustuu kallon ominaisuuksiin, sillä useimmat näistä terapsideista tunnetaan vain kallon perusteella. Jun Liu, Bruce Rubidge & Jinling Li (2009):
Rubidge & Sidor (2001):
Index Ventures
Index Ventures on eurooppalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana. Yhtiön päämaja on Genevessä, Sveitsissä. Se hallinnoi noin 1,5 miljardin euron sijoitusomaisuutta. Yhtiö on kerännyt perustamisensa jälkeen viisi venture-rahastoa ja yhden kasvurahaston.
Index Ventures sijoittaa pääasiassa ICT- ja biotekniikkayrityksiin Euroopassa ja Israelissa. Sen menestyksekkäimmät sijoitukset ovat Betfair, Skype ja MySQL.
Vuonna 2007 yrityksen osakas Daniel Rimer nimettiin Forbesin "Midas List" -rankingissa maailman 25 parhaan venture capital -kaupantekijän joukkoon. Hän on yksi Index Venturesia pyörittävästä Rimerin veljesnelikosta.
Christer Engelhardt
Christer Engelhardt (s. 1969) on ruotsalainen sosiaalidemokraattipuolueen poliitikko. Hän on istunut vuodesta 2002 valtiopäivillä, jossa hän edustaa Gotlannin läänin vaalipiiriä. Hän on varsinaiselta ammatiltaan diakoni.
Gotlannin saarella syntynyt ja kasvanut Engelhardt asuu Visbyssä vaimonsa ja kahden poikansa kanssa. Hän työskentelee diakonina Visbyn tuomiokirkkoseurakunnassa. Hän on paitsi valtiopäiväedustaja, myös Gotlannin kunnan kunnanvaltuuston jäsen.
Nanay
Nanay on yksi Amazonin sivujoista. Nanayn pituus on noin 300 kilometriä. Se kulkee Napojoen länsipuolella, Tigrejoen itäpuolella ja yhtyy Amazonin pääuomaan Perussa Iquitosin kaupungin luona.
Jokivarressa kasvaa tulvametsiä, joiden suojelemiseksi on perustettu Allpahuayo-Mishanan suojelualue 23 kilometriä Iquatosista etelään. Nanayn veden laatu on hyvä. Akvaariokalojen kauppiaat käyttävät sitä kalojen kasvattamiseen, ja ilmeisesti kahden heille sattuneen onnettomuuden seurauksena jokeen on levinnyt värikäs kiekkokalakanta.
Juan Alberto Schiaffino
Juan Alberto Schiaffino Villano (28. heinäkuuta 1925 Montevideo, Uruguay – 13. marraskuuta 2002 Montevideo, Uruguay) oli uruguaylais-italialainen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan sekä Uruguayta että Italiaa MM-tasolla. Seurajoukkueuransa aikana hän edusti uruguaylaista Peñarolia sekä italialaisia AC Milania ja AS Romaa. Hän voitti Uruguayn riveissä maailmanmestaruuden Brasilian MM-kisoissa 1950. Hän teki loppuottelussa Brasiliaa vastaan 1–1-tasoitusmaalin. Milanin riveissä Schiaffino voitti kolme Italian-mestaruutta.
Diego Marani
Diego Marani (s. 1959 Tresigallo, Ferrara, Italia) on italialainen kirjailija ja kääntäjä Euroopan unionin neuvostossa Brysselissä.
Marani on kehittänyt 1996 alun perin huumorimielessä keinotekoisen europanto-kielen, joka on eräänlainen vapaa ja luova yhdistelmä Länsi-Euroopan kielistä, parodia esperanton ideasta sekä samalla kannanotto englannin kielen ylivaltaa vastaan. Marani on kirjoittanut europantoksi artikkeleita sekä novellikokoelman "Las adventures des inspector Cabillot", joka ilmestyi Ranskassa 1998.
Vuonna 2000 Maranilta ilmestyi osittain Suomeen sijoittuva romaani "Nuova grammatica finlandese" (käännetty suomeksi nimellä "Sotilas ilman menneisyyttä" 2003). Romaani on saanut useita palkintoja, muun muassa yhden Italian arvostetuimmista kirjallisuuspalkinnoista, "Premio Grinzane Cavour", vuonna 2001. Maranin toinen palkittu romaani on "L'ultimo dei vostiachi" (2001, suomennettuna "Viimeinen vostjakki" 2004), joka sai "Premio Campiello" -palkinnon 2002.
Marani kertoo opiskelleensa suomea voidakseen kääntää suomesta italiaksi ja innostuneensa suomen vaikeasta kieliopista monine sijamuotoineen. Niistä erityisen kiehtovana hän pitää abessiivia, jonkin puuttumista kuvaavaa muotoa, jossa hän näkee jotakin tyypillisen suomalaista. Sijamuodoista Marani on todennut: "Teillä on adessiivi, ablatiivi ja allatiivi. Miksi ihmeessä ette keksineet sellaista sijamuotoa kuin aperitiivi!"
Konsulinsaari
Konsulinsaari on pieni saari Tampereen Jussinkylässä Tammerkosken yläjuoksulla.
Saari sai nykyisen nimensä konsuli F. E. Wahlgrenista, joka oli Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n toimitusjohtajana 1869–1881 ja isännöi saarta osana yhtiön maita. Saarta kutsuttiin myös Wahlgrenin saareksi, mutta Konsulinsaaresta tuli uusi pysyvä nimi. Aiemmin saarella on ollut useita nimiä. Se on tunnettu nimillä Koivusaari, Marieholm, Koskensaari sekä Pikkusillan vieressä oleva saari.
Vuonna 1858 Konsulinsaaren kautta rakennettiin kapea, pelkästään kävelyyn tarkoitettu puinen Pikkusilta. Se oli aikanaan toinen Tammerkosken ylittävä silta. Tuolloin Hämeensillan paikalla ollutta siltaa kutsuttiin Isoksisillaksi.
Vuonna 1882 saareen rakennettiin kahvila-ravintola, joka toimi vuoteen 1897 saakka. Silloin alettiin rakentaa nykyistä Satakunnansiltaa, ja sillan valmistuttua vuonna 1900 kulkuyhteys saareen katkesi. Samalla suuri osa saaresta jäi sillan alle. Vuonna 1901 saareen vielä suunniteltiin uutta ravintolaa ja arkkitehti Birger Federleyltä tilattiin ravintolalle piirustukset, mutta suunnitelmasta luovuttiin. Tämän jälkeen saari on ollut käyttämättömänä.
Syksyllä 2016 saaressa tehtiin kunnostustöitä ja sinne sijoitettiin Matti Hauptin veistämä Kultakutri. Veistos on ollut aiemmin esillä Pyynikillä Joselinin niemellä.
Stylophora
Stylophora on kivikorallien suku, johon kuuluu kahdeksan lajia. Joitakin nistä pidetään akvaariossa. Korallin haarojen päät ovat tylpän nuijamaiset ja lyhyiden tentakkeleiden peitossa. Väri on ruskehtava tai violetinsävyinen ja vaalenee usein haarojen kärkiä kohti.
Suvun lajeja tavataan sekä koralliriuttojen rinteillä että tasangoilla ja laguuneissa.
Sequoia Capital
Sequoia Capital on yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana. Sequoiaa pidetään yhtenä ICT-alan ja Piilaakson maineikkaimmista venture capital -rahoittajista, koska se on alan pitkäikäisimpiä ja on toimintansa aikana rahoittanut suurta osaa alan kaikkein merkittävimmistä yrityksistä. Näihin kuuluvat muun muassa Apple, Atari, Cisco Systems, Electronic Arts, Flextronics, Google, NVIDIA, Oracle, PayPal, Yahoo! ja YouTube. Sequoia on yhtiön itsensä mukaan ollut ensimmäinen rahoittaja yrityksille, jotka muodostavat nykyisellään 10 prosenttia koko NASDAQ-teknologiapörssiin listautuneiden yritysten yhteenlasketusta markkina-arvosta.
Sequoialla on Menlo Parkissa, Kaliforniassa sijaitsevan pääkonttorin lisäksi viisi toimistoa, muun muassa Kiinassa, Intiassa ja Israelissa.
Don Valentine, Randy L. Ditzler, Greg McAdoo, Michael Moritz, Douglas Leone, Gaurav Garg, Michael Goguen, Mark Stevens, Jim Goetz, Roelof Botha ja Mark Kvamme.
Vuosina 2006 ja 2007 yrityksen osakas Michael Moritz nimettiin Forbesin maailman 25 parhaan venture capital -kultasormien "Midas List" -rankingissa ensimmäiseksi.
Sotilas ilman menneisyyttä
Sotilas ilman menneisyyttä () on italialaisen kirjailijan ja kielenkääntäjän Diego Maranin osittain Suomeen sijoittuva romaani. Se on saanut useita palkintoja, muun muassa yhden Italian arvostetuimmista kirjallisuuspalkinnoista, "Premio Grinzane Cavour", vuonna 2001. Teos julkaistiin suomeksi vuonna 2003 Leena Taavitsainen-Petäjän kääntämänä.
Teos kertoo haavoittuneesta muistinsa menettäneestä miehestä, joka tuodaan suomalaisen lääkärin hoidettavaksi Triesten sotilassairaalaan Italiaan vuonna 1943. Koska miehellä on päällään Suomen armeijan sotilaspuku, jossa lukee nimi Sampo Karjalainen, lääkäri päättää siirtää hänet hoitoon Helsinkiin, toivoen että kotimaan ympäristö ja sen tutut ärsykkeet auttaisivat miehen muistia palautumaan.
Mies matkustaa Suomeen ja alkaa etsiä juuriaan. Hän opiskelee suomen kieltä ja tutustuu Olof Koskela -nimiseen pappiin, jonka koskenkorvanhuuruiset innostuneet privaattiluennot auttavat häntä pääsemään sisälle Kalevalan maailmaan. Myöhemmin päähenkilö tutustuu sairaanhoitajaan nimeltä Ilma Koivisto, mutta koska mies tunne edes itseään, hänen on äärimmäisen vaikeaa päästää ketään toista lähelleen, puhumattakaan seurustelusuhteeseen antautumisesta. Aivan romaanin lopussa Sampo Karjalaisen arvoitus alkaa paljastua.
Sosialistinen patriotismi
Sosialistinen patriotismi on käsite, jossa sosialismi ja patriotismi yhdistyvät. Sosialistisella patriotismilla tarkoitetaan patriotismia sosialistista isänmaata kohtaan. Kommunistit katsovat sosialistisen isänmaan olevan "tukikohta" maailmanvallankumoukselle. Tämä tarkoittaa, että sosialistinen patriotismi on samalla sekä sosialistisen isänmaan puolustamista, että internationalistista maailmanvallankumouksen tukemista.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Lenin ja muut vallankumoukselliset sosialistit kutsuivat kotimaidensa kapitalistihallituksia puolustaneita sosialidemokraatteja sosiali-patriooteiksi. "Sosialistisella patriotismilla" oli myönteinen merkitys, kun taas "sosiali-patriotismilla" viitattiin negatiivisesti sosialidemokraatteihin, jotka kannattivat ensimmäiseen maailmansotaan osallistumista. Bolševikit kannattivat niin sanottua vallankumouksellista defaitismia. Lokakuun vallankumouksen jälkeen sosialistisen patriotismin termi vakiintui ja siitä muodostui myöhemmin myönteinen ilmaus, jolla kuvattiin neuvostokansalaisen isänmaallisuutta.
Kommunistien mukaan ylempien valtaluokkien päämääriä ajavan sodan häviäminen ajoi työväenluokan ja vallankumouksellisten asiaa. Leninin mukaan esimerkiksi japanilainen porvarisluokka edisti venäläisen työväenluokan ja samalla vallankumouksellisen asiaa voittaessaan Venäjän–Japanin sodan 1905. Ensimmäiseen maailmansotaan mennessä sosialististen suuntausten ero oli kasvanut. Sosialidemokraattiset menševikit kannattivat sotavalmisteluja kun vallankumoukselliset bolševikit tukeutuivat defaitismiin. Sodan sytyttyä osa menševikeistä loikkasi bolševikkeihin loppujen osallistuessa sotaponnistukseen.
Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen menševikit jakautuivat Venäjän sisällissodan eri puolille. Bolševikkien voitettua mensevismiä ruvettiin purkamaan ja lopulta Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue kiellettiin vuonna 1921. Koska kommunistit pyrkivät maailmanvallankumoukseen ilman rajoja, käsitteitä isänmaa ja isänmaallisuus pidettiin alkuun taantumuksellisina ja vastavallankumouksellisina. Marxin ja Engelsin mukaan "proletariaatilla ei ole isänmaata".
1920-luvulla kävi ilmi, ettei maailmanvallankumous tule toteutumaan niin nopeasti kuin kommunistit olivat otaksuneet. Stalinin aikana ruvettiin ajattelemaan, että Neuvostoliitto toimisi lopulta koittavan maailmanvallankumouksen keskuksena ja airuena. Hakiessaan kansansuosiota vielä epävakaalle järjestelmälle Stalin alkoi palauttaa kansallishenkeä. Porvarillinen nationalismi säilyi yhä vastavallankumouksellisena käsitteenä, mutta sosialistisesta patriotismista tuli nyt yksi edellytyksistä mallikansalaisuudelle. Näin Marxin ja Engelsin ajatus isänmaattomasta proletariaatista korvattiin uudella lauseella "Neuvostoliitto on maailman proletariaatin isänmaa".
Neuvostoliittolaiset käyttivät osallistumisestaan toiseen maailmansotaan nimeä "suuri isänmaallinen sota".
Charles Einstein
Charles Einstein (2. elokuuta 1928 Boston, Massachusetts – 7. maaliskuuta 2007 Michigan City, Indiana) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja erityisesti urheilutoimittaja. Hän kirjoitti muun muassa romaanin "The Bloody Spur", johon Fritz Langin ohjaama elokuva "Huulipunamurhaaja" perustuu. Hänen isänsä oli koomikko Harry Parke, ja Albert Brooks on hänen velipuolensa.
Alcides Ghiggia
Alcides Edgardo Ghiggia (22. joulukuuta 1926 Montevideo, Uruguay – 16. heinäkuuta 2015 Uruguay) oli uruguaylais-italialainen jalkapalloilija. Hän edusti Uruguayta Brasilian MM-kisoissa 1950 ja teki ratkaisevan 2–1-maalin loppusarjan ottelussa, joka varmisti Uruguayn voiton Brasiliasta. Koko turnauksessa Ghiggia pelasi neljä ottelua ja teki niissä neljä maalia.
Ghiggia kuoli 16. heinäkuuta 2015. Hän oli Uruguayn legendaarisen mestarijoukkueen viimeinen elossa ollut pelaaja.Kuolinpäivä on sama kuin loppuottelun voitto vuonna 1950, siis tasan 65 vuotta myöhemmin.
Herman’s Hermits (albumi)
Herman’s Hermits on samannimisen brittiläisen yhtyeen vuonna 1965 julkaistu debyyttialbumi. Sille sisältyvät suuret hitit ”I’m into Something Good” ja ”Mrs. Brown, You’ve Got a Lovely Daughter”.
Aleksi (Joensuun piispa)
Joensuun piispa Aleksi (siviilinimeltään Pertti Rantala; 13. huhtikuuta 1941, Korpivaara – 22. tammikuuta 1984, Joensuu) oli Suomen ortodoksisen kirkon apulaispiispa.
Pertti Rantala valmistui kuusiluokkaisesta pappisseminaarista vuonna 1966. Hän toimi uskonnonopettajana Jyväskylässä vuoteen 1973 ja oli kesälomiensa aikana kanttorina Valamossa. Hän oli kiinnostunut slaavinkielestä. Igumeni Simforian opetti hänelle kieltä ja luostariperinnettä. Rantala avusti kanttoriosaamisellaan myös Lintulan luostaria, jossa hänestä tulikin hyvin arvostettu.
Kun isä apulaispiispa Leo valittiin Oulun piispaksi, hänen tilalleen apulaispiispan virkaan valittiin Pertti Rantala. Hän vihkiytyi munkiksi nimellä Aleksi, ja sen jälkeen hänet vihittiin diakoniksi, papiksi, arkkimandriitaksi ja lopulta piispaksi Valamon luostarissa. Piispallisen päähineen eli mitran hänelle tekivät Lintulan nunnat.
Isä Aleksi suhtautui apulaispiispan työhön yhtä tarkasti kuin aiempiinkin tehtäviinsä. Kirkon sisällä puhuttiin, että isä arkkipiispa Paavali kasvattaisi hänestä seuraajaansa samalla tavoin kuin isä arkkipiispa Herman oli menetellyt vuosina 1955–1960. Piispa Aleksi koki luostarikilvoituksen tärkeäksi ja tunsi pyhien yhteyden voimakkaana. Hänestä tuli kirkkokansan ja rippilasten rakastama esipaimen. Myös viralliset edustustehtävänsä hän suoritti täsmällisen tarkasti. Hän oli esimerkiksi syksyllä 1981 Moskovassa Suomen kirkon edustajana ortodoksien ja vanhauskoisten välisissä neuvotteluissa Moskovassa.
Vakava sairaus katkaisi kuitenkin apulaispiispa Aleksin lupaavasti edistyneen uran. Hän kuoli Joensuussa 22. tammikuuta 1984. Hänen hautansa on Valamon luostarissa Heinävedellä.
Myllyjärvi (Espoo)
Myllyjärvi on pieni järvi Espoossa Röylän kaupunginosassa, Bodominjärven pohjoispuolella.
Myllyjärveä ympäröi luonnonsuojelualue. Järvi on vanhan metsän ympäröimä ja se on korkean mäen päällä. Järven itärannalla on myös pieni uimaranta laitureineen. Mäen etelärinteellä kasvaa vanha kuusimetsä, jonka alikasvustona kasvaa sadoittain suuria luonnonvaraisia pähkinäpensaita ja muutamia vaahteroita. Myös metsän ikivanhat jättiläismäiset kuuset, männyt ja vielä pystyssä suuret seisovat kelopuut ovat näyttäviä. Aluskasvillisuudesta löytyvät niin kallioimarre, sinivuokko, hiirenporras kuin mustikkakin.
Espoossa on kaksi muutakin Myllyjärveä, toinen Lahnuksessa ja toinen Velskolassa.
Rami Rantanen
Rami Rantanen (s. 25. marraskuuta 1968 Helsinki) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Rantasen ura alkoi juniorina Pallokerho-35:ssä, josta hän siirtyi myöhemmin Helsingin Jalkapalloklubin juniorijoukkueisiin. Rantanen nousi HJK:n edustusmiehistöön kaudella 1987, jolla hän voitti heti ensimmäisen mestaruutensa. Myös toinen HJK-kausi päättyi kultaan. Rantanen siirtyi 1989 Lahden Reippaaseen ja sieltä 1991 Kuusysiin, jossa hän voitti taas Suomen mestaruuden. Kaudet 1992–1994 Rantanen pelasi jälleen Helsingin Jalkapalloklubissa. Hän voitti viimeisen mestaruutensa HJK:ssa 1992. HJK:sta Rantanen siirtyi Ruotsin pääsarjassa pelanneeseen Trelleborgiin, jossa hän pelasi kolme vuotta. Palattuaan Suomeen vuonna 1998 Rantasen uudeksi seuraksi tuli PK-35, joka seuraavalla kaudella muuttui FC Jokereiksi. Kaudeksi 2001 hän siirtyi Atlantis FC:hen ja 2002 Atlantiksen liigapaikan perineeseen AC Allianssiin. Hän lopetti uransa kauden 2004 päätteeksi. Neljän mestaruuden lisäksi Rantanen voitti Suomen Cupin HJK:n, Jokerien ja Atlantiksen riveissä. Kaikkiaan hän pelasi uransa aikana 322 pääsarjatason ottelua Suomessa.
Rantanen pelasi maajoukkueessa 18 A-maaottelua vuosina 1993–2001.
Matti Kinnunen
Matti Kinnunen on seuraavien henkilöiden nimi:
Kleiner Perkins Caufield &amp; Byers
Kleiner Perkins Caufield & Byers (KPCB) on yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana. Yritys on nimetty sen neljän perustajajäsenen (Eugene Kleiner, Tom Perkins, Frank J. Caufield ja Brook Byers) mukaan.
Kleiner Perkins Caufield & Byers on Piilaakson vanhimpia venture capital -rahoittajia. Se on rahoittanut toimintavuosiensa aikana yli 300 ICT- ja biotekniikkayritystä, joista nimekkäimpinä Amazon.com, AOL, Electronic Arts, Flextronics, Friendster, Genentech, Google, Macromedia, Netscape, Segway ja Sun Microsystems.
Eugene Kleiner oli jo 1957 mukana perustamassa Fairchild Semiconductoria, jonka ympärille koko Piilaakson katsotaan kehittyneen. Vuonna 1968 hän sijoitti omia rahojaan Inteliin, ja 1972 perusti Hewlett-Packard -veteraani Tom Perkinsin kanssa Kleiner Perkinsin. Vuonna 1977 Frank J. Caulfield ja Brook Byers valittiin yrityksen nimiosakkaiksi ja näin yhtiö sai nykyisen nimensä.
Entinen Yhdysvaltain varapresidentti Al Gore on ollut marraskuusta 2007 lähtien Kleiner Perkins Caufield & Byersin osakas. Entinen Yhdysvaltain ulkoministeri Colin Powell liittyi yritykseen puolestaan jo kesällä 2005, tittelillä "strategic limited partner". Myös kaksi Sun Microsystemsin neljästä perustajasta, Vinod Khosla ("affiliated partner") ja Bill Joy (osakas) kuuluvat Kleiner Perkins Caufield & Byersin tiimiin.
Vuosina 2006 ja 2007 yrityksen osakas L. John Doerr nimettiin Forbesin maailman 25 parhaan venture capital -kaupantekijän "Midas List" -rankingissa toiseksi. Doerr oli yksi Googlen perustajajäsenistä.
Gino Colaussi
Luigi Colàusig eli Gino Colaussi (4. maaliskuuta 1914 Gradisca d’Isonzo, Itävalta-Unkari – 27. heinäkuuta 1991 Villa Opicina, Italia) oli italialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän voitti maailmanmestaruuden 1938 Ranskan MM-kisoissa. Hän pelasi lopputurnauksessa kolme ottelua ja teki niissä 4 maalia, joista 2 Unkaria vastaan loppuottelussa. Hän voitti myös Juventuksen riveissä Italian cupin 1941–42.
Kara (alue)
Kara on yksi Togon viidestä alueesta. Karan asukasluku on arviolta noin 669 000 (2006) ja pinta-ala 11 631 km². Alueen pääkaupunki on samanniminen Kara.
Karan alue rajoittuu idässä Beniniin, lännessä Ghanaan, pohjoisessa Savanes’n alueeseen ja etelässä Centralen alueeseen.
Karan alue koostuu seitsemästä prefektuurista:
Peltolude
Peltolude ("Lygus rugulipennis") on Suomen yleisimpiä ludelajeja. Laji on tunnettu viljelytuholaisena. Niittyluteiden ("Lygus") suvun luteiden tunnistaminen on haasteellista.
Pituus 4,7 mm - 5,7 mm Peltolude kuuluu vaikeasti niittyluteiden suvun vaikeasti määritettäviin lajeihin. Se on suvun luteista selvästi karvaisin. Sen peitinsiipien tiheä karvapeite onkin lajin paras tuntomerkki. Väritys vaihtelee harmaankellertävästä punertavaan, mutta useimmin lajin yleisväri on vaalean kellanrusehtava. Pikkukilvellä ei yleensä ole selkeää vaaleaa V-kuviota, vaan vaalea alue on jakautunut pienempiin kuvioihin.
Peltolude muistuttaa hyvin paljon yleistä ketoludetta ("Lygus pratensis").
Laji esiintyy runsaslukuisena koko maassa.
Erilaiset avoimet ympäristöt.
Laji kelpuuttaa ravintokasveiksi satoja kasvilajeja suosien asteri- (Asteraceae), ristikukkais- (Brassicaceae) ja hernekasveja (Fabaceae). Peltolude vioittaa perunoita, omenoita, mansikoita ja muita marjakasveja, sekä vihanneksia, sokerijuurikkaita, ristikukkaisia öljykasveja ja puiden taimia imemällä kasvin nesteitä ja vioittamalla samalla kukkia ja kasvupisteitä.
Centrale (Togo)
Centrale on yksi Togon viidestä alueesta. Centralen asukasluku on arviolta noin 494 000 (2006) ja pinta-ala 13 182 km². Alueen pääkaupunki on Sokodé.
Centralen alue rajoittuu idässä Beniniin, lännessä Ghanaan, pohjoisessa Karan alueeseen ja etelässä Plateaux´n alueeseen.
Centralen alue jakaantuu neljään prefektuuriin:
Maritime
Maritime on Togon viidestä alueesta eteläisin. Maritimen asukasluku on arviolta noin 2 342 000 (2006) ja pinta-ala 6 395 km². Alueen pääkaupunki on Lomé, joka on myös maan pääkaupunki.
Maritimen alue rajoittuu idässä Beniniin, lännessä Ghanaan, pohjoisessa Plateaux´n alueeseen ja etelässä Guineanlahteen.
Maritimen alue jakaantuu kuuteen prefektuuriin ja yhteen erilliseen kuntaan (Lomé):
Pertti Hemánus
Pertti Väinämö Hemánus (3. joulukuuta 1934 Suomusjärvi – 27. joulukuuta 2012 Toijala, Akaa) oli Tampereen yliopiston tiedotusopin professori vuosina 1973–1997.
Hemánuksen isä oli kansakoulunopettaja Suomusjärvellä. 10-vuotiaana Hemánus aloitti oppikoulun Salossa. Hän valmistui ylioppilaaksi 1952, yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1956, lisensiaatiksi 1965 ja tohtoriksi 1966. Hemánus väitteli Tampereen yliopistosta ensimmäiseksi suomalaiseksi lehdistö- ja tiedotusopin tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa aiheena oli rikosaineisto Helsingin sanomalehdissä.
Työuransa alussa Hemánus työskenteli sanomalehtitoimittajana ja mainostekstien kirjoittajana. Vuosina 1967–1970 hän toimi Yleisradiossa ohjelmatoiminnan koordinaattorina Eino S. Revon pääjohtajakaudella. Hemánus kirjoitti ajanjaksosta kirjan "Reporadion nousu ja tuho" (1972).
Vuonna 1973 Hemánus nimitettiin Tampereen yliopiston tiedotusopin professoriksi, kun viran edellinen haltija Raino Vehmas oli pyytänyt eroa. Toinen tiedotusopin professori oli tuohon aikaan Kaarle Nordenstreng. Hemánus jatkoi tehtävässä vuoteen 1997.
Hemánuksen kolumneja julkaisivat muun muassa "Kaleva" ja "Kotimaa", ja hän kirjoitti myös yliopistoympäristöön sijoittuvia salapoliisiromaaneja.
Pertti Hemánuksen poika on ohjaaja Juha Hemánus.