hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
H. C. Schwan
Heinrich Christian Schwan (5. huhtikuuta 1819 Horneburg, Hannoverin kuningaskunta – 29. toukokuuta 1905 Cleveland, Ohio) oli luterilainen pastori, joka toimi vuosina 1878-1899 luterilaisen Missouri-synodin johtajana eli presidenttinä.
Schwan syntyi Horneburgissa Hannoverin kuningaskunnassa. Hän opiskeli sekä Göttingenin että Jenan yliopistoissa ennen valmistumistaan vuonna 1842. Hänet vihittiin papiksi 13. syyskuuta 1843. Vuoden 1843 lopussa Schwan aloitti lähetystyön Bahiassa Brasiliassa. Siellä ollessaan hän avioitui 4. huhtikuuta 1849 Emma Matilda Edmunde Blumen kanssa.
Vuonna 1850 hänet kutsuttiin pastoriksi Missouriin Black Jackiin Salemin luterilaiseen seurakuntaan. Hänet asetettiin virkaansa 15. syyskuuta 1850. Vuonna 1852 hän siirtyi Ohion Clevelandiin Zionin luterilaisen seurakunnan pastoriksi. Hän palveli tässä virassa 30 vuotta, kunnes väistyi ryhtyen samalla seurakunnan apulaispastoriksi.
Tämän ohessa hän toimi useissa tehtävissä, kuten muun muassa Missouri-synodin Keski-alueen varapresidenttinä 1854-1857, Missouri-synodin varapresidenttinä 1857-1860, Keski-alueen presidenttinä 1860-1878 sekä Missouri synodin presidenttinä 1878-1899. Vuonna 1862 hän julkaisi kirjan "32 teesiä epäevankelista käytäntöä vastaan". Hän oli myös vastuussa synodin virallisen katekismuksen julkaisemisesta vuonna 1896.
Lyon Open
Lyon Open on vuosittain toukokuussa Lyonissa Ranskassa järjestettävä miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2017. Turnaus kuuluu ATP World Tour 250 -sarjaan.
Jemenin parlamentti
Jemenin parlamentti (arabiaksi: Majlis) on Jemenin kaksikamarinen valtion lakeja säätävä elin.
Parlamentti koostuu alahuoneesta eli eduskunnasta nimeltä edustajainneuvosto ("Majlis" "al-Nuwaab / al-Nawab / Annowab"), jossa on 301 kansanedustajaa ja ylähuoneesta nimeltä neuvoa-antava neuvosto ("Majlis al-Shura / Alshoora"), jossa on 111 jäsentä. Neuvoa antavalla neuvostolla on sananvaltaa, mutta ei valtaa tehdä päätöksiä. "Parlamentista" puhuttaessa tarkoitetaan tavallisesti vain edustajainneuvostoa.
Perustuslain mukaan yli puolet 301 kansanedustajista on oltava paikalla, jotta parlamentti voi tehdä päätöksiä.
Edustajainneuvoston kansanedustajat valitaan suoralla kansanvaalilla ja heidän toimikautensa on kuusi vuotta kerrallaan. Vaaleissa on käytössä yksinkertainen enemmistövaalitapa. Presidentti valitsee neuvoa-antavan neuvoston jäsenet. Neuvoa-antavan neuvoston jäsenet on tapana valita rikkaista perheistä ja vaikutusvaltaisista ryhmistä.
Helmikuusta 2008 lähtien parlamentin puheenjohtajana on toiminut Jahja al-Ra'i. Pääsihteerinä toimii Abdulla Ahmed Sofan.
Vuonna 2003 miesten osuus parlamentissa oli 99,7 % (300 miestä) ja naisten osuus 0,3 %. (1 nainen).
Ehdolleasettumisikäraja on 25 vuotta ja ehdolle asettuvan täytyy olla lukutaitoinen ja kirjoitustaitoinen Jemenin kansalainen, jolla on "hyvä moraali". Hänellä ei saa olla suorittamatonta tuomiota moraalittomasta rikoksesta. Äänestysikäraja on 18 vuotta ja äänestävän ihmisen täytyy olla Jemenin kansalainen, joka asuu Jemenissä.
Parlamentti perustettiin vuonna 1990, kun Etelä-Jemenin ja Pohjois-Jemenin parlamentit yhdistyivät.
Huhtikuun 2009 (27. huhtikuuta) parlamenttivaaleja siirrettiin perustuslain muutoksella järjestettäväksi 27.huhtikuuta 2011. Vaaleja ei kuitenkaan järjetetty, vaan kansanedustajat pidensivät kauttaan uudelleen kahdella vuodella. Vaalit piti järjestää 25. helmikuuta 2014, mutta niitä siirrettiin jälleen vuodella 23. helmikuuta 2015 järjestettäviksi. Tammikuussa 2014 Kansallinen vuoropuhelukokous (NDC) pidensi kansanedustuskautta, kunnes uusi perustuslaki tulisi voimaan vuonna 2015.
Helmikuussa 2015 kapinoivat huthit hajottivat parlamentin.
Parlamentti (143 kansanedustajaa) kokoontui seuraavan kerran 13. elokuuta 2016 huthien hallitsemassa pääkaupunki Sanaassa. Parlamentti kokoontui sen jälkeen, kun huthit ja entisen presidentti Ali Abdullah Salehin johtama Yleinen kansankokous-puolue olivat nimittäneet Ylimmän poliittisen neuvoston hoitamaan Jemenin asioita ja torjuivat Yhdistyneiden kansakuntien ehdotuksen rauhansuunnitelmaksi. Parlamenttirakennusta vartioivat Salehille uskolliset aseistetut joukot. Kaikki kokoontuneet kansanedustajat kannattivat luottamuslausetta Ylimmälle poliittiselle neuvostolle. Huthien syrjäyttämä presidentti Abdrabuh Mansur Hadi ei pitänyt kokoontumisesta, vaan kutsui sitä perustuslain loukkaukseksi ja rangaistavaksi rikokseksi. Hänen mukaansa kokoontuneen parlamentin toiminnalla ei ole laillisia vaikutuksia, eikä sen päätöksiä voida toimeenpanna.
Eero Pokela
Eero Pokela (s. 7. kesäkuuta 1944 Sievi) on suomalainen Oulussa asuva kirjailija.
Sievissä syntynyt Pokela on asunut Oulussa vuodesta 2000. Hän on työskennellyt Osuuspankin ja Kansaneläkelaitoksen palveluksessa ja toiminut Rautaruukin koulutus- ja viestintätehtävissä, samoin kuin useiden eri lehtien päätoimittajana. Hänelle myönnettiin kirjailijaprofessorin arvonimi vuonna 2014 tunnustuksena työstään.
Pokela on kirjoittanut useita romaaneja ja näytelmiä, tehnyt musiikkisanoituksia ja toimittanut Eija Malmbergin kanssa Rautaruukin Oulaisten tehtaan historiikin "Rautaruukki, Oulaisten tehdas 20 vuotta" (1997) ja Tiina Ullvén-Putkosen kanssa Hilja-Kyllikki Hakkaraisen musitelmat "Koivuneuvos Hilja-Kyllikki Hakkaraisen elämä sahayrittäjänä Jumalan johdatukseen luottaen" (2014). Hänen teoksiaan ovat:
Ursula Franklin
Ursula Franklin (16. syyskuuta 1921 – 22. heinäkuuta 2016) oli Saksassa syntynyt kanadalainen metallurgian ja materiaalitieteen professori. Näiden tieteenalojen lisäksi hän oli kehittämässä fysikaalisia menetelmiä arkeologisten kohteiden iän määrittämiseksi, ja tutki teknologian sosiaalisia vaikutuksia. Franklin oli myös vakaumuksellinen pasifisti, feministi ja kveekari.
Franklin syntyi Münchenissä Saksassa ja aloitti opintonsa Berliinissä. Natsien valtaan nousu keskeytti hänen opintonsa, ja hän joutui työleirille 18 kuukaudeksi. Vapauduttuaan hän jatkoi opintojaan, väitteli vuonna 1948 kokeellisesta fysiikasta ja lähti Kanadaan tekemään väitöstyön jälkeisiä opintojaan. Hän aloitti työskentelyn Toronton yliopiston metallurgian ja materiaalitieteen laitoksella vuonna 1967, ja sai professorin viran vuonna 1973. Franklin julkaisi yli 70 tieteellistä artikkelia ja useita kirjoja.
Louise Bryant
Louise Bryant (5. joulukuuta 1885 – 6. tammikuuta 1936) oli yhdysvaltalainen toimittaja, kirjailija ja feministi. Hän raportoi amerikkalaisiin lehtiin Venäjän vallankumouksesta matkustellessaan Venäjällä toisen aviomiehensä John Reedin kanssa.
Bryant syntyi Nevadassa ja opiskeli Oregonissa. Hän meni naimisiin portlandilaisen hammaslääkärin Paul Trullingerin kanssa, ja tutustui tämän vasemmistolaisystäviin. Hänestä tuli aktiivinen Oregonin naisten äänioikeutta ajavassa liikkeessä vuonna 1912.
Tutustuttuaan John Reediin Bryant erosi Trullingerista ja muutti Reedin kanssa New Yorkin Greenwich Villageen. He matkustivat Venäjälle 1917. Bryant kirjoitti matkakokemuksista kirjan "Six Red Months in Russia".
Reed kuoli vuonna 1920, ja Bryant jatkoi toimittajan uraansa. Hän haastatteli aikansa kuuluisuuksia Enver paššasta Benito Mussoliniin. Hän meni kolmannen kerran naimisiin vuonna 1923, sai tyttären, mutta menetti tämän huoltajuuden kitkerässä avioerossa vuonna 1930.
Vuoden 1981 elokuvassa "Punaiset" Bryantin hahmoa esitti Diane Keaton.
Jyrki Könnömäki
Jyrki Könnömäki on suomalainen freelancenäyttelijä. Könnömäki on muun muassa esiintynyt televisiomainoksissa 1990-luvun alusta 2010-luvun alkuun, televisiosarjoissa "Salatut elämät" ja "Paholaisen tytär" sekä Arttu Wiskarin "Sirpa"-kappaleen musiikkivideolla.
Lehtisaaret
Lehtisaaret on kolmen saaren ryhmä Espoon Suvisaariston kaakkoisosassa. Siihen kuuluu Iso Lehtisaari, Pieni Lehtisaari ja Sumparen. Maankohoamisen myötä saaret ovat kasvaneet lähes kiinni toisiinsa.
Pieni Lehtisaari sijaitsee Ison Lehtisaaren itäpuolella, saaria yhdistää kapea silta. Sumparen puolestaan sijaitsee Ison Lehtisaaren kaakkoispuolella. Muutaman kymmenen metrin päässä Ison Lehtisaaren lounaisrannalta sijaitsee kaksi pikkusaarta: Lilla Grötholmen ja Stora Grötholmen. Joitakin satoja metrejä Isosta Lehtisaaresta lounaaseen sijaitsee Gåsgrund, jonne kulkee kesäisin yhteysalus. Kilometrin verran Pienestä Lehtisaaresta itäkoilliseen sijaitsee Torra Lövö, joka on Gåsgrundin lailla Espoon kaupungin ulkoilusaari.
Ison Lehtisaaren keskiosassa on laaja pirunpelto. Saaren sisäosan metsät ovat vanhoja, ne edustavat sekä rehevää käenkaali-mustikkatyypin kangasta että karua kalliometsää. Alueella on paikka paikoin suuria siirtolohkareita. Ison ja Pienen Lehtisaaren välinen salmi eli Flada on maankohoamisen seurauksena muuttunut merenlahdeksi. Flada on tätä nykyä tavanomaista maatuvaa, ruovikoitunutta merenlahtea tervaleppävyöhykkeineen.
Lehtisaarilla oli jonkin verran virolaisasutusta 1700-luvun jälkipuoliskolla. Pienen Lehtisaaren länsiosassa on kalliokaiverrus muistona 1750-luvulla alueelle muuttaneista virolaisista. Ison Lehtisaaren ruotsalainen nimi, (Stora) Löv-ö, on varsin tyypillinen saaren nimi Uudellamaalla. Sen kirjoitusasu on vaihdellut 1560-luvulta alkaen: Lövön, Löfföön, Löföö ja Stor Löfö. Sumparenin varhaisin kirjoitusasu puolestaan on Såmper, nimen alkuperä saattaa olla kalasumpuissa ja kalakaupassa.
Pienessä Lehtisaaressa sijaitsee arkkitehti Karl Lindahlin 1910 suunnittelema Villa Zilliacus. Sumparenissa toimi 1960-luvulle asti Tuomelan pienveneveistämö. Lehtisaarten ympäristössä on muutamia hylkyjä, kuten alkuvuodesta 1961 uponnut jahti Alexandra. Saarilla kuvattiin 1960-luvun puolessavälissä osa Jörn Donnerin ohjaamasta elokuvasta "Täällä alkaa seikkailu".
SBT PaPo
SBT PaPo eli Salibandy Team Parkanon Ponteva on parkanolainen salibandyseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa III-divisioonassa ja naisten joukkue II-divisioonassa. SBT PaPolla on juniorijoukkueita B-, C-, D- ja E-junioreissa sekä miesten kakkosjoukkue VI-divisioonassa. Vuonna 2018 SBT PaPo oli Suomen 63. suurin salibandyseura 234:llä lisenssipelaajalla. Seuran jäsenmäärä on kasvussa ja kasvua tapahtuu joka vuosi muutamalla kymmenellä pelaajalla.
PaPo:n miesten joukkue pelaa kaudella 2018-2019 III-divisioonaa tiputtuaan kaudella 2016-2017 sinne II-divisioonasta. Miehillä on myös kakkosjoukkue, joka pelaa VI-divisioonaa.
PaPo:n naisten joukkue pelaa kaudella 2018-2019 II-divisioonaa noustuaan sinne kauden 2017-2018 päätteksi. Naisten joukkueessa pelaa paljon seuran tyttöjunioreita, mutta rungon joukkueelle luo kokeneemmat pelaajat.
SBT PaPolla on tällä hetkellä (2018) kymmenen seurajoukkuetta, jotka pelaavat Salibandyliiton alaisia sarjoja. Seurajoukkueiden lisäksi PaPolla on kolme salibandykerhoa, joissa liikkuu lähes 70 nuorta salibandyn harrastajaa.PaPn:n tunnuksena toimii urheiluseura Parkanon Pontevan puoli seppele -tunnus, jonka sisällä lukee Pa-Po-lyhenne. SBT PaPolla on myös salibandyjaoston oma tunnus, jossa kahtia jaettuun vaakunaan on sijoitettu PaPo:n tunnuksen lisäksi salibandypallo sekä Parkanon vaakunassakin oleva mänty. Salibandyjaoston tunnusta on käyttänyt pelkästään seuran miesten edustusjoukkue.
SBT PaPo:n joukkueet käyttävät peliasuinaan virallisissa otteluissa joko musta-punaista tai koko mustaa väritystä. SBT PaPo on käyttänyt alkuperäisin kelta-mustaa väritystä peliasuissaan. Tästä värityksestä kuitenkin luovuttiin, kun suomalainen salibandyvalmistaja Fat Pipe teki yhteistyösopimuksen SBT PaPon kanssa.
SBT PaPo pelaa kotiottelunsa Parkanon Urheilutalossa, joka sijaitsee Parkanon vesitornin juurella. Parkanon Urheilutalo on rakennettu vuonna 1978 ja peruskorjattu vuonna 2000. Urheilutalolla on aiemmin ollut parkettilattia, mutta nykyään alustana toimii parketin päälle asennettu Taraflex-muovimatto. Parkanon Urheilutalo vetää noin 300 katsojaa salibandyotteluissa.
Tero Liimatainen
Tero Liimatainen (s. 17. joulukuuta 1995) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa Bandyliigassa pelaavaa Veiterää. Pelipaikaltaan Liimatainen on keskikentän ja hyökkäyksen pelaaja.
Liimatainen aloitti Bandyliigauransa kaudella 2013-14.
Tero Liimatainen on pelannut myös kaukalopalloa Lauritsalan Visan joukkuessa. Hänet on valittu kaksi kertaa, 2016 ja 2017, TUL:n parhaaksi kaukalopalloilijaksi,
Seurajoukkueissa
Isolde Holderied
Isolde Holderied (s. 7. marraskuuta 1966 Oberammergau, Saksan liittotasavalta) on uransa päättänyt saksalainen ralliautoilija. Hän oli yksi harvoista säännöllisesti rallin MM-sarjaan osallistuneista naiskuljettajista. Hän osallistui uransa aikana 24 MM-osakilpailuun ja 38 EM-osakilpailuun. MM-sarjassa hän ajoi pisteille vain Argentiinan rallissa 1994 sekä Monte Carlo -rallissa 1995. EM-sarjassa hän kirjasi kahdeksan palkintopallisijaa ja voiton vuoden 1993 Ala-Saksin rallista. MM-sarjassa vuosina 1993–1995 hänen kartanlukijanaan toimi ruotsalainen Christina Thörner.
Aktiiviuransa jälkeen Holderied on osallistunut 2012 ja 2014 Saksan MM-ralliin 0-auton kuljettajana.
Ciriaco de' Pizzicolli
Cyriacus Anconalainen ("it." Ciriaco de' Pizzicolli, 31. heinäkuuta 1391 – 1453/55) oli paljon matkustanut italialainen humanistioppinut ja antikvaristi. Cyriacus oli syntyisin rikkaasta anconalaisesta kauppiassuvusta. Häntä on kutsuttu arkeologian isäksi.
Nadia Murad
Nadia Murad Basee Taha (, ; s. 1993 Kojo, Irak) on Irakin jesideihin kuuluva ihmisoikeusaktivisti. Isis ryösti hänet elokuussa 2014, ja hän joutui seksiorjaksi usealle miehelle. Hän onnistui pakenemaan kolmen kuukauden päästä, ja seuraavana vuonna hän pääsi pakolaisena Saksaan. Murad on sen jälkeen toiminut kansainvälisesti kansanmurhan ja ihmiskaupan uhrien puolesta. Hän on YK:n huumausaine- ja rikosasioidentoimiston hyvän tahdon lähettiläs, ja hänet on palkittu muun muassa Saharov-palkinnolla ja Nobelin rauhanpalkinnolla.
Nadia Murad kasvoi suuressa jesidiperheessä. Hänellä oli kahdeksan veljeä ja kaksi siskoa. Perheen isä kuoli vuonna 2003, ja Nadia oli erityisen läheinen vanhimman veljensä kanssa. Perhe asui Kojossa pienessä talossa ja kasvatti viljaa sekä kotieläimiä. Lukioikäisenä Nadia suunnitteli valmistuttuaan perustavansa kauneussalongin.
Isis valtasi 14. elokuuta 2014 Muradin kotikylän Kojon. Jesidit olivat Isisin kansanmurhan kohteena, koska järjestö piti jesidejä vääräuskoisina polyteisteinä. Taistelijat käskyttivät 15. elokuuta kyläläiset paikalliselle koululle. He erottivat miehet naisista ja tappoivat miehet kylän laitamilla. Ammuttuihin kuului myös viisi Muradin veljistä sekä hänen äitinsä.
Jesidinaisia pahoinpideltiin ja pakotettiin Isisin seksiorjiksi. Taistelijat ostivat naisia, raiskasivat heitä ja lopulta kyllästyttään laittoivat takaisin myyntiin. Murad oli kolmen kuukauden aikana usean miehen omistuksessa. Hän oli jo todella heikossa kunnossa, kun eräs mosulilainen autonkuljettaja osti hänet. Mies ei ilmeisesti uskonut Muradin pystyvän enää pakenemaan ja unohti lukita ovensa jätettyään hänet yksin kotiinsa. Murad pakeni talosta ja pystyi niqabissa hyvin soluttautumaan katukuvaan. Hän uskaltautui tuntemattoman perheen ovelle. Muslimiperhe auttoi hänet pois Mosulista.
Murad pääsi Mosulista Dahukin pakolaisleirille, johon myös hänen siskonsa pääsivät myöhemmin. Karulta pakolaisleiriltä Murad muutti seuraavana vuonna siskojensa kanssa Saksaan. Saksaan hänet johdatti Baden-Württembergin osavaltion aloittama kampanja, jossa tarjottiin turvapaikkaa Isisin väkivaltaisuuksista selvinneille, joista useimmat olivat jesidinaisia ja -lapsia.
Murad todisti joulukuussa 2015 kokemuksistaan YK:n turvallisuusneuvoston ensimmäisessä ihmiskauppaa käsitelleessä kokouksessa. YK:n huumausaine- ja rikosasioidentoimisto UNODC nimesi hänet syyskuussa 2016 ensimmäiseksi ihmiskaupan uhrien ihmisarvon hyvän tahdon lähettilääksi. Lähettiläänä hän osallistuu maailmanlaajuisesti ja paikallisesti ihmiskaupan uhrien puolesta puhumiseen.
Syksyllä 2016 Murad perusti Nadia’s Initiativen auttaakseen kansanmurhien, verilöylyjen ja ihmiskaupan uhreja. Muradia avustaa ihmisoikeusasianajaja Amal Clooney, ja he ovat yhdessä saaneet YK:n aloittamaan jesidien kansanmurhan tutkimisen.
Euroopan neuvoston parlamentaarinen yleiskokous myönsi lokakuussa 2016 Muradille Václav Havel -ihmisoikeuspalkinnon ja Euroopan parlamentti joulukuussa 2016 Saharov-palkinnon. Marraskuussa 2018 hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto.
Murad on kirjoittanut kokemuksistaan muistelmat. "Viimeinen tyttö" julkaistiin vuonna 2017.
Louise Aitken-Walker
Louise Aitken-Walker (s. 21. tammikuuta 1960) on uransa lopettanut brittiläinen ralliautoilija. Aitken-Walker oli yksi harvoista naispuolisista rallikuljettajista, joille maksettiin ajamisesta. Aitken-Walker kilpaili MM-sarjassa pääasiallisesti vain kotimaansa RAC-rallissa mutta kaudella 1990 hän kiersi ruotsalaisen kartanlukijansa Christina Thörnerin kanssa seitsemän MM-rallia ajokkinaan etuvetoinen Opel Astra GSI. Kauden päättäneestä RAC-rallista tuloksena oli yleiskilpailun 17. sija ja luokan A7 voitto.
Seuraavan vuoden RAC-ralliin, joka jäi myös hänen uransa viimeiseksi, Aitken-Walker sai ensi kertaa alleen nelivetoisen A-ryhmän Ford Sierran. Pari Aitken-Walker ja Thörner tulivat maaliin yleiskilpailun 10. sijalla, mikä oli myös Aitken-Walkerin paras sijoitus MM-ralleissa.
Jaakko Ohtonen
Jaakko Ohtonen (s. 25. elokuuta 1989 Oulu) on suomalainen näyttelijä.
Ohtonen opiskeli Voionmaan opiston elokuvanäyttelijälinjalla 2008–2009. Sen jälkeen hän opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi 2015. Valmistuttuaan hän on työskennellyt vapaana näyttelijänä. Ryhmäteatteri Meriteatterissa Ohtonen aloitti 2015. Ohtonen on näytellyt myös Tampereen Teatterissa ja ryhmäteatteri Siperiassa.
Valkokankailla Ohtonen nähtiin jo opiskeluaikanaan. Hänellä oli sivurooli draamaelokuvassa "Väärät juuret" vuonna 2009. Yle TV2:n draamakomediassa "Mun ainoot 30 minsaa" Ohtosella oli Mikon rooli. Draamakomediassa "Klikkaa mua" hänellä oli yhden jakson rooli Kekenä.
Chevrolet Uplander
Chevrolet Uplander on tila-auto jota yhdysvaltalainen Chevrolet valmisti vuosina 2004–2008. Autoa koottiin Doraville Assembly -tehtaalla, Doravillen kaupungissa, Georgiassa, Yhdysvalloissa. Uplander korvasi Chevrolet Venturen, jonka valmistus päättyi 2005.
Autoa myytiin Yhdysvalloissa, Kanadassa, Chilessä, Meksikossa, Euroopassa ja Lähi-Idässä.
Edith Roosevelt
Edith Roosevelt (6. elokuuta 1861 – 30. syyskuuta 1948) oli Yhdysvaltojen presidentin Theodore Rooseveltin toinen vaimo. Hänen aikanaan presidentin vaimon ("First Lady", 'ensimmäinen nainen') roolista tuli julkinen valtiollinen tehtävä.
Edith Carow tunsi tulevan aviomiehensä lapsuudesta asti ja oli etenkin tämän sisaren Corinnen läheinen ystävä ja koulutoveri. Theodore Roosevelt ja hänen ensimmäinen vaimonsa Alice Lee Roosevelt olivat naimisissa vuodesta 1880 Alice Leen kuolemaan vuonna 1884 asti. Heille syntyi tytär, joka sai nimen Alice.
Theodore ja Edith Roosevelt menivät naimisiin vuonna 1886. Edith tuli raskaaksi häämatkalla ja keskittyi äidin rooliin.
Kun Theodore Roosevelt pyrki varapresidentiksi vuonna 1900, Edith pysyi sivussa kampanjasta, mutta hänellä oli näkyvä rooli virkaanastujaisissa. Puoli vuotta myöhemmin presidentti William McKinley murhattiin, ja Roosevelteistä tuli presidenttipari.
Monet aikaisemmatkin presidenttiparit olivat valittaneet virka-asunnon ahtaudesta, mutta Rooseveltit rakennuttivat taloon länsisiiven ("West Wing"), johon toimistotilat siirtyivät niin että vanhan osan toinen kerros jäi kokonaan presidentin perheen asuinkäyttöön. Talo sai viralliseksi nimekseen "White House", Valkoinen talo. Edith Roosevelt muokkasi talon sisustusta ja huonejärjestelyä muutenkin. Hänen silmissään talo ei ollut vain perheen koti vaan myös valtion näyteikkuna, jonka julkisten tilojen sisustus muutettiin korostamaan Yhdysvaltojen uutta suurvalta-asemaa. Edith Roosevelt keksi laittaa kaikkien presidenttien puolisoiden muotokuvat ja aikaisempina vuosikymmeninä käytetyt juhla-astiastot esille sen niiden käytävien varrelle, joiden kautta vierailijat tulevat Valkoiseen taloon.
Edith Roosevelt palkkasi ensimmäisenä Valkoiseen taloon tiedottajan, joka vastasi kirjeenvaihdosta ja hoiti suhteita lehdistöön. Virkaa on jatkettu myöhempien presidenttikausien aikana. Hän itse ei pitänyt haastatteluista ja valokuvattavana olemisesta ja kielsi lehtiä kuvailemasta kovin tarkkaan, millaisia asuja oli käyttänyt missäkin tilaisuudessa. Useammin olivat kuvattavina Rooseveltien viisi yhteistä lasta ja Alice, jota lehdistö kutsui "Alice-prinsessaksi".
Havaijin lippu
Havajin lippu on Yhdysvaltain Havaijin osavaltion virallinen lippu. Samaa lippua käyttivät aikoinaan myös Havaijin kuningaskunta, protektoraatti, tasavalta ja territorio. Havaijin lippu on ainoa yhdysvaltain osavaltion lippu, joka sisältää toisen valtion lipun, tässä tapauksessa Iso-Britannian lipun.
Lippu sisältää Yhdistyneen kuningaskunnan lipun, joka kuvaa Britannian imperiumin valtaa Havaijin historiassa.
Lippu on kookonpantu kahdeksaan raitaan, jotka kuvaavat kahdeksaa suurinta Havaijin saarta. Muissa lipun versioissa on vain seitsemän raitaa. Raidat seuraavat ylhäältä alas seuraavassa järjestyksessä: valkoinen, punainen, sininen, valkoinen, punainen, sininen, valkoinen, punainen.
Vuonna 1990 Havajin kuvernööri John Waihee julisti heinäkuun 31 päivän "ka hae Havji" -päiväksi, eli Havajin lippupäiväksi. Siitä lähtien päivää on juhlittu joka vuosi.
Jimin
Park Ji-min (hangul: 박지민; s. 13. lokakuuta 1995, Busan, Korean tasavalta), tunnetaan myös etunimellään Jimin, on eteläkorealainen laulaja ja tanssija. Hän on yksi poikabändi BTS:n seitsemästä jäsenestä.
Park Ji-min syntyi 13. lokakuuta vuonna 1995 Busanissa, Korean tasavallassa. Hän on kahdesta lapsesta vanhempi, ja hänen nuorempi veljensä on nimeltään Ji-hyun. Park on harrastanut tanssia kahdeksannelta luokalta asti ja aloitti yläkoulun jälkeen Busanin taidelukiossa. Hän kuitenkin vaihtoi myöhemmin musiikkiuransa vuoksi Soulin taidelukioon, josta hän valmistui toisen BTS:n jäsenen Kim Tae-hyungin kanssa vuonna 2014.
Park kiinnostui laulamisesta nähtyään eteläkorealaisen Rainin esiintymisen, ja hänen tanssinopettajansa Busanin taidelukiossa suosittelikin koe-esiintymistä levy-yhtiö Big Hit Entertainmentille. Vuonna 2012 Parkista tuli harjoittelija kyseisessä yhtiössä, ja vuonna 2013 hän debytoi poikabändi BTS:n kanssa. Hänen roolinsa yhtyeessä on vokalisti, ja hän kuuluu myös yhtyeen päätanssijoihin yhdessä J-Hopen, Jungkookin ja V:n kanssa. Park tunnetaan erityisesti lahjakkaana tanssijana ja karismaattisena esiintyjänä, ja laulajana hän erottuu yhtyeessä korkeilla äänillään.
Park oli mukana soolokappaleensa "Lie" kirjoittamisessa.
Parkin esikuvia ovat Rain, Taeyang (BigBang) ja Chris Brown. Hän on kertonut julkisesti kovasta itsekuristaan ja perfektionismistaan sekä siitä, miten hän varsinkin uransa alussa harjoitteli toistuvasti yömyöhään. Hän on myös kokenut stressiä ulkonäöstään ja kamppaillut paljon kehonkuvansa kanssa. BTS:n vuonna 2017 julkaisemassa kirjassa "Wings Concept Book" Park kertoo, miten hän saattoi toisinaan pyörtyä tanssiharjoituksissa ankaran laihduttamisen seurauksena.
Juana Inés de la Cruz
Juana Inés de la Cruz (1648 tai 1651–1695) oli nykyisessä Meksikossa elänyt nunna, runoilija ja näytelmäkirjailija.
Sisar Juanaa arvostetaan suuresti Meksikossa. Hänestä kertova kirja ja elokuva ovat lisänneet hänen mainettaan, mutta osa todellisista yksityiskohdista hänen elämässään on unohtunut.
Sisar Juanan syntymävuodesta ei ole varmuutta, eri lähteiden mukaan 1648 tai 1651. Hänen isänsä oli espanjalainen ja äitinsä Meksikossa syntynyt espanjalainen ("criolla"). Hän ei käynyt juuri kouluja, vaan opiskeli itsekseen. Hänen älykkyytensä ja lahjakkuutensa huomattiin varhain. Juana halusi mennä luostariin, ettei avioliitto estäisi häntä oppimasta.
Sisar Juana kirjoitti kaikkia runouden lajeja kuten sonetteja ja balladeja, ja monia näytelmiä. Hänen teoksistaan tuli kuuluisia Meksikossa ja Espanjassa, mutta kuuluisuus johti hakauksiin kirkon kanssa.
Casper Herler
Max Johan Casper Herler (s. 1. marraskuuta 1975 Vaasa) on suomalainen asianajaja ja varatuomari sekä Borenius Asianajotoimisto Oy:n toimitusjohtaja.
Herlerin erikoisalaan kuuluvat yleisen ympäristöoikeuden ohella lupaprosessit, kaavoitus, ympäristövastuut, luonnonsuojelu, jäte- ja kemikaalikysymykset sekä kaivostoiminta. Herler on toiminut myös ympäristökonsultointialalla, yliopistossa ja ympäristöministeriössä.
Herler on vuonna 2008 väitellyt oikeustieteen tohtoriksi pilaantuneiden maa-alueiden vastuukysymyksistä Helsingin yliopistossa. Hän luennoi säännöllisesti omaan erityisosaamiseensa liittyvistä aiheista ja on julkaissut artikkeleita laajalti eri ympäristöoikeudellisista kysymyksistä.
Herler on ollut Borenius Asianajotoimisto Oy:n osakas vuodesta 2010.
Ford Focus RS WRC 04
Ford Focus RS WRC 04 on Fordin ralliauto, joka teki debyyttinsä Uuden-Seelannin MM-rallissa kaudella 2004. Autolla voitettiin kaksi rallia Markko Märtinin ajamana.
Elis James
Owain Elis James (s. 3. marraskuuta 1980) on walesilainen koomikko, näyttelijä ja radiojuontaja.
James aloitti uransa koomikkona vuonna 2005, mutta siirtyi ammattilaiseksi vasta vuonna 2008. Ennen ammattilaisuraansa James soitti cardiffilaisessa indie/punk-yhtyeessä Heck.
James on tehnyt kolme sooloesitystä Edinburghin Fringe-komediafestivaaleilla: "The Most Cautious Little Boy In Wales" vuonna 2009, "Daytripper" vuonna 2010 ja "Speaking As a Mother..." vuonna 2012. James esittää stand up -komiikkaa sekä englannin että kymrin kielellä.
2010 James esiintyi lämmittelijänä walesilaisen koomikko-kollegansa Rhod Gilbertin Britannian-kiertueella.
Vuodesta 2014 James on esittänyt yhtä kolmesta päähahmosta BBC:n sitcomissa "Josh".
Helmikuusta 2014 alkaen James on juontanut viikottaista radio-ohjelmaa "Elis James and John Robins" yhdessä ystävänsä ja kollegansa John Robinsin kanssa brittiläisellä indierock-musiikkiin erikoistuvalla kaupallisella Radio X -kanavalla. Vuonna 2016 he kiersivät Britanniaa nimellä "The Elis James and John Robins Experience". Maaliskuussa 2017 ohjelma voitti Chortle award -palkinnon.
2017 James ja englantilainen koomikko Miles Jupp tekivät BBC:lle neliosaisen sarjan "James & Jupp", jossa he kiertävät Walesiä.
James syntyi Haverfordwestissä Etelä-Walesissä, mutta kasvoi Carmarthenin kaupungissa. Hän on kaksikielinen ja puhuu äidinkielenään sekä kymriä että englantia.
James on opiskellut nykyhistoriaa ja politiikkaa Cardiffin yliopistossa.
James on kihloissa englantilaisen näyttelijä-koomikon Isy Suttien kanssa. Pari asuu Lontoossa ja heillä on vuonna 2014 syntynyt tytär.
Yo Gotti
Mario Mims (s. 19. toukokuuta 1981), taiteilijanimiltään Lil Yo ja Yo Gotti, on yhdysvaltalainen rap-artisti. Gotti julkaisi esikoisalbuminsa "Youngsta’s On a Come Up" vuonna 1996 nimellä Lil Yo. Esikoisalbuminsa jälkeen hän on julkaissut useita albumeita.
Ansekülan majakka
Ansekülan majakka () on Saarenmaalla Sõrven niemimaan itärannikolla, sen kapeimmalla kohdalla Ansekülasta pohjoiseen. Saksalaiset tuhosivat aiemmin paikalla olleen kirkon vuonna 1944 pois lähtiessään, sen torni toimi aiemmin merimerkkinä.
Aimmin, ennen toista maailmansotaa merimerkkinä oli Ansekülan kirkon torni jonka saksalaiset tuhosivat poistuessaan vuonna 1944. Neuvostoliittolaiset sotilaat rakensivat 22 metriä korkean majakan kirkon paikalle vuonna 1952 tai 1953. Majakan torni on nelikulmainen ja se on väriltään alaosasta valkoinen ja ylempää on musta. Sen korkeus merenpinnasta oli 33 metriä, mutta sitä on korotettu useita kertoja puiden kasvamisen vuoksi. Vuonna 1961 valon korkeus oli 35 metriä meren pinnasta, vuonna 2006, valo oli korotuksen jälkeen 44,1 metriä meren pinnasta.
Ansekülan-majakka on 3128 metrin päässä Lõun majakasta, joka myös sijaitsee Sõrven niemimaan länsipuolella.
Nur Jahan
Nur Jahan (1577 – 1645) oli Intian suurmogulihallitsijan Jahangirin aviopuoliso. Nur Jahanin onnistui hallita miestään, joka oli maansa hallitsija vain nimellisesti. Jahangirin kuollessa valtaan nousi kuitenkin Nur Jahanin suosiman perillisen sijaan Shah Jahan. Nur Jahan kuoli vuonna 1645.
Nur Jahan eli alkuperäiseltä nimeltään Mihr al-Nisa syntyi Kandaharissa vuonna 1577 ja hänen isänsä oli persialainen Ghiyath Beg. Hänen ensimmäinen aviomiehensä oli samoin persialaistaustainen Ali Kuli Beg. Ali oli toimi suurmoguli Akbarin armeijassa saavuttaen mainetta rohkeudellaan. Lopulta hän joutui kuitenkin salamurhan uhriksi. Murhan motiivi on epäselvä. Syyksi on esitetty esimerkiksi epäilyjä Alin petturuudesta, tai vaihtoehtoisesti sen syynä on saattanut olla Mihr al-Nisan uusi suhde. Neljä vuotta myöhemmin vuonna 1611 Mihr al-Nisasta tuli nimittäin Jahangirin vaimo, jolloin aiemmin nimeä Nur Mahall käyttänyt Nur otti nimen Jahan.
Nur Jahania kuvailtiin erittäin kauniiksi ja hän oli myös tuon ajan naisille epätyypillisesti myös hyvin lukenut. Kunnianhimoisena naisena Nur Jahan hallitsi myös miestään, josta tuli pian lähinnä nimellinen hallitsija vaimonsa alaisuudessa. Hän löi omissa nimissään kolikoita ja antoi jopa omia säädöksiään ("farman") Nur Jahanin neuvonantajina toimivat hänen isänsä ja veljensä Asaf Khan. Hänen asemansa heikkeni huomattavasti hänen isänsä kuoltua, minkä lisäksi hänen veljensä alkoi tukea Khurramia hallitsijan seuraajaksi Nur Jahanin tukeman Shahryar Mirzan sijaan. Nur Jahan oli naittanut aiemmasta liitostaan syntyneen tyttärensä Shahryarille. Jahangirin ja Nur Jahanin liitosta ei syntynyt lapsia. Perillisten välinen kiista puhkesi avoimeksi kapinaksi vuosien 1622 ja 1625 välillä. Jahangir kuoli vuonna 1627 Khurram voitti Shahryarin ja nousi valtaistuimelle hallitsijanimellä Shah Jahan. Nur Jahan kuoli vuonna 1645, mutta aikalaislähteet kirjoittivat hänen viimeisestä kahdeksastatoista vuodestaan vain vähän.
Nur Jahanin hautarakennus valmistui hänen kuolinvuotenaan 1645 ja se sijaitsee Lahoressa.
Lotta Jurica
Lotta Jurica (o.s. Onttonen) (s. 1970-luvulla) on suomalainen vaatesuunnittelija. Hän näytteli vuosina 1994–1995 Missu Hurmalaa televisiosarjassa "Blondi tuli taloon". Jurica opiskeli sarjan kuvausten päätyttyä teolliseksi muotoilijaksi ja muutti miltei saman tien Saksaan. Nykyään hän toimii Adidaksen suunnittelujohtajana. Juricalla on kaksi tytärtä. Hän ei ole enää yhdessä lastensa isän kanssa. Jurican isä oli teatteri- ja elokuvaohjaaja Markku Onttonen.
Salima Ghezali
Salima Ghezali (s. 1958 Bouira, Ranskan Algeria) on algerialainen toimittaja ja ihmisoikeusaktivisti, joka kirjoitti Algerian sisällissodan aikana maan ihmisoikeustilanteesta. Hän on ollut aktiivinen myös Algerian naisliikkeessä.
Ghezali on ollut 1980-luvulta alkaen mukana Algerian naistenliikkeessä. Hän perusti vuonna 1989 naisjärjestön, jonka tarkoituksena oli vastustaa alistavaa perhelakia. Vuonna 1991 hän puolestaan perusti "Nyssa"-nimisen feministisen sanomalehden, joka lopetti varojen puutteen takia toimintansa 18 numeron jälkeen.
Ghezali toimitti vuodesta 1994 alkaen ranskankielistä viikkolehteä "La Nationia", joka oli maan luetuin viikkolehti. Lehti oli ainoa, joka kritisoi vuonna 1991 alkaneen sisällissodan molempia puolia, hallitusta ja islamistisia ryhmittymiä. Se pyrki poliittiseen vuoropuheluun, edistämään ihmisoikeuksia ja mielipiteenvapautta. "La Nation" joutui useasti keskeyttämään toimintansa. Se kiellettiin vuonna 1996, kun Ghezali oli kirjoittanut "Le Monde diplomatique" -lehteen raportin Algerian ihmisoikeustilanteesta.
Ghezali palkittiin vuonna 1997 Euroopan parlamentin Saharov-palkinnolla ja vuonna 1998 Olof Palme -palkinnolla. Olof Palme -palkinnon perusteluiden mukaan Ghezalilla on ollut ”rohkeutta jatkaessaan vaaroista huolimatta puolueetonta raportointiaan Algerian kansalle tehdyistä väkivaltaisuuksista”.
Eila Uitto
Eila Kyllikki Uitto (o.s. Friman, vuodesta 1944 Rissanen, vuodesta 1962 Uitto; s. 1. huhtikuuta 1923 Hollola) on suomalainen, erityisesti vaatetusalan perheyhtiöissä, Vestio Oy:ssä (1966–2005) ja Minkki Oy:ssä toimitusjohtajana ja johtokunnan jäsenenä (1971–1989) elämäntyönsä tehnyt kauppaneuvosarvon vuonna 1974 saanut yritysjohtaja.
Uitto kävi kansakoulun ja suoritti sen jälkeen erilaisia vaatetusalan kursseja.
Benetton B194
Benetton B194 on Formula 1 -talli Benettonin käyttämä auto kaudella . Autolla kilpailivat Michael Schumacher, Jos Verstappen, Jyrki Järvilehto ja Johnny Herbert. Schumacher voitti uransa ensimmäisen kuljettajien mestaruuden.
Benetton B195
Benetton B195 on Formula 1 -talli Benettonin käyttämä auto kaudella . Autolla kilpailivat Michael Schumacher ja Johnny Herbert. Schumacher voitti toisen peräkkäisen kuljettajien mestaruuden.
Sirkku Uusitalo
Sirkku Uusitalo ("Sirkka-Liisa Uusitalo", o.s. "Aspelund", 7. maaliskuuta 1937 Säkkijärvi – 9. joulukuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja valtiotieteiden maisteri. Hän oli erikoistunut asumis- ja sisustusasioihin.
Uusitalo työskenteli toimittajana Viikkosanomissa, Suomen Kuvalehdessä, Eevassa (päätoimittajana), Avotakassa (toimituspäällikkönä) ja Makasiinissa (päätoimittajana). Uusitalo julkaisi viisi kirjaa, muun muassa teoksen "Koti kauniiksi". Sisustuksesta tuli vähitellen hänen erikoisalansa kirjoittajana. Sisustamiseen liittyi myös hänen yritystoimintansa, design­yritys "Harmonia", jonka erikoisuutena oli vanhasta, harmaaksi patinoituneesta mäntypuusta valmistetut huonekalut.
Vuonna 2001 Uusitalolle myönnettiin opetusministeriön ylimääräinen sanomalehtimieseläke.
Sirkku Aspelund avioitui diplomi-insinööri Pekka Uusitalon kanssa vuonna 1963, ja perheeseen syntyi kaksi poikaa.
Tomi Männistö
Tomi Matti Männistö (s. 3. lokakuuta 1964 Tampere) on Helsingin yliopiston ohjelmistotuotannon professori. Männistön puoliso vuodesta 1989 on tutkimuspäällikkö Satu Männistö (o.s. Vuori).
Tomi Männistö tutkii ja opettaa ohjelmistotuotantoa, erityisesti ohjelmistoarkkitehtuureja, vaatimustenhallintaa sekä ohjelmistojen varioituvuutta. Hän toimi ohjelmistoarkkitehtuurien maailman pääkonferenssin WICSA (nykyisin ICSA) ja Euroopan konferenssin ECSA yhteiskonferenssin puheenjohtajana vuonna 2012. Männistö on julkaissut yli 100 tieteellistä artikkelia. Artikkelit käsittelevät , sekä . Hänen tutkimusryhmänsä ESE (Empirical Software Engineering) tutkii myös ohjelmistojen suunnittelua laajemmin, kuten ns. jatkuvan eksperimentoinnin (engl. continuous experimentation) käyttämistä ohjelmistojen kehittämisessä.
Männistö on mukana kansainvälisessä ohjelmistotuotannon tutkijaverkostossa ISERN (International Software Engineering Research Network) sekä IFIP:n (International Federation for Information Processing) ohjelmistoarkkitehtuurien työryhmän WG 2.10 jäsen.
Männistö valmistui Tampereen teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1990. Hän valmistui tekniikan lisensiaatiksi 1998 ja väitteli tekniikan tohtoriksi Teknillisessä korkeakoulussa vuonna 2000. Post-doc-vuoden hän oli vierailevana tutkijana MIT:ssa ja Nokian tutkimuskeskuksessa Bostonissa Yhdysvalloissa. Männistö työskenteli Procons-yhtiössä suunnittelijana 1988–1991 ja Teknillisessä korkeakoulussa tutkijana 1991–2000, opettavana tutkijana 2000–2004, määräaikaisena professorina 2004–2007 ja professorina vuodesta 2008. Hän siirtyi Helsingin yliopiston professoriksi vuonna 2013.
Tomi Männistön kotisivu
Tomi Männistön tutkimusryhmän Empirical Software Engineering (ESE) kotisivu
Tomi Männistö Helsingin yliopiston tutkimustietojärjestelmässä
Tomi Männistön julkaisut Google Scholarissa
Tomi Männistön julkaisut ResearchGatessa
Begum Samru
Begum Samru tai Begum Sumru oli suurmogulien alaisen Sardhanan "parganan" hallitsijan vaimo ja miehensä kuoltua itse sen hallitsija. Brittien vallattua alueen Begum sai pitää maansa ja pienen armeijansa. Alun perin muslimitaustainen Begum kääntyi katolilaisuuteen ja rakennutti esimerkiksi katedraalin. Hän kuoli vuonna 1836.
Begum Samru oli taustaltaan muslimi. Hänen isänsä oli Suurmogulien valtakunnan ylimystöön kuulunut Latif Ali. Begum ja hänen äitinsä heitettiin kuitenkin ulos kodistaan ja perhe päätyi asumaan Delhin kaduille. Begumin äiti kuoli hieman myöhemmin. Begumista tuli tanssija tuolloin kuuluisan kurtesaanin Khanum Bain koulutuksessa.
Myöhemmin hän avioitui eurooppalaisen seikkailija Walter Reinhardt Sombren eli paikallisesti Samrun kanssa. Reinhardt hallitsi Sardhanan "parganaa" suurmoguli Shah Alam II:n alaisuudessa. Reinhardtin kuollessa Begum peri nyt käytännössä omaksi ruhtinaskunnakseen muodostuneen Sardhanan. Sardhanalla oli esimerkiksi oma 300 henkinen eurooppalaisista ja sekarotuisista paikallisista muodostettu armeijansa. Vuonna 1792 Begum avioitui ranskalaisen palkkasotilas Levassaultin kanssa. Vuonna 1793 yksi Reinhardtin pojista, Zafar-yab Khan, kaappasi vallan Sardhanassa ja Levassault sai surmansa kaappauksen aikana.
Begum sai asemansa Sardhanassa takaisin irlantilaisen seikkailija George Thomasin avustuksella ja brittien vallatessa Doabin alueen Begum liittoutui heidän kanssaan. Britit sallivat hänen pitää maansa ja pienen armeijansa. Begum kääntyi katolilaisuuteen vuonna 1781. Sardhanan hallitsijana Begum rakennutti katedraalin, joka valmistui vuonna 1820. Katedraali sai myös oman piispansa. Nykyinen kristillinen toiminta Doabin alueella on paljolti hänen aikaansaannostaan. Hänen rakennuttamastaan palatsista Sardhanassa tuli myöhemmin katolilainen koulu. Begumin omistamaa palatsia Delhissä käytettiin puolestaan Sepoykapinan aikana ruutitehtaana.
Begum kuoli 27. tammikuuta 1836 ja hänen Sardhanan maansa päätyi valtiolle. Hänen suuri yksityisomaisuutensa päätyi monimutkaisten oikeustaistelujen jälkeen eri tahoille.
Uusi Suomi (täsmennyssivu)
Uusi Suomi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Margaret Fuller
Margaret Fuller (23. toukokuuta 1810 – 19. heinäkuuta 1850) oli yhdysvaltalainen kirjallisuuskriitikko, kirjailija ja opettaja.
Fullerin isä oli lakimies ja senaattori, ja hän järjesti tyttärelleen määrätietoisesti hyvän koulutuksen, aloittaen latinanopetuksesta kuusivuotiaana. Margaret Fuller oppi pian myös kreikkaa ja ranskaa, ja aikuisena hän opiskeli lisäksi saksaa. Hän luki nuorena poliittisia elämäkertoja ja klassista kirjallisuutta. Goethen teoksista tuli erityisen rakkaita, ja hän käänsi Goethen teoksia englanniksi ja aloitti kirjoittaa tämän laajaa elämäkertaa.
Vuonna 1835 Fuller tapasi Ralph Waldo Emersonin joka esitteli hänet Bostonin muille älyköille, jotka muodostivat Yhdysvaltojen transsendenttisen liikkeen. Transsendentit uskoivat yksilön henkiseen kasvuun yli uskonnollisten dogmien. Emerson tarjosi Fullerille töitä transsendenttien lehden "The Dial" toimittajana vuonna 1839. Fuller ei samaistunut kaikkiin transsendenttien aatteisiin, mutta tapasi useimmat liikkeen johtohahmot ja kirjoitti näiden kanssa käymistään keskusteluista teoksen ‘Summer on the Lakes‘ (1844).
Fuller järjesti Bostonissa naisille keskusteluiltoja, joiden aiheina olivat kirjallisuus, koulutus, mytologia ja filosofia. Tarkoituksena oli rikastuttaa naisten elämää ja lisätä heidän yhteiskunnallisen asemansa arvostusta. Samaan pyrki Fullerin kuuluisin teos "Woman in the Nineteenth Century", joka ilmestyi vuonna 1845. Teoksen julkaisi Horace Greeley. Vuodesta 1844 alkaen Fuller toimi Greeleyn julkaiseman lehden New York Tribune kirjallisuuskriitikkona.
Fuller lähetettiin Roomaan New York Tribunen kirjeenvaihtajaksi. Hän meni siellä naimisiin, sai poikalapsen ja kirjoitti käsikirjoituksen Italian epäonnistuneesta vallankumouksesta. Paluumatkalla laiva, joka kuljetti Fulleria ja hänen perhettään, haaksirikkoutui hurrikaanin kynsissä, ja Fuller perheineen ja käsikirjoitus hukkuivat näköyhteyden päässä rannikosta.
Fuller oli keskeinen hahmo transsendenttisessä liikkeessä. Hänen arvonsa unohdettiin jossain määrin 1900-luvulla, mutta hän nousi uudelleen kiinnostuksen kohteeksi 1970-luvulta alkaen.
Tampereen Höyrypolttimo
Tampereen Höyrypolttimo Oy – Tammerfors Ångbränneri Ab oli Tampereella vuosina 1873–1919 toiminut raakaväkiviinaa ja siitä jalostettuja alkoholijuomia valmistanut yritys.
Yhtiön perusti 1873 apteekkari Edvard Julius Granberg yhdessä kauppias Emil Hagelbergin ja kapteeni Anselm Grahnin kanssa. Granberg oli jo vuonna 1866 perustanut Tampereelle väkiviinatehtaan sen jälkeen kun viinan kotipoltto oli kielletty 1866. Uuden tehtaan rakennukset valmistuivat Näsijärven rannalle lähelle Tammerkosken niskaa. Vuonna 1880 yhtiöön liitettiin Tampereella Kauppakadun ja Hämeenpuiston kulmauksessa niin sanotun Spriitehtaan talon tontilla sijainnut väkiviinantislaustehdas joka valmisti jalostettuja juomia raakaspriistä. Vuonna 1879 valmistui uusi raakaväkiviinatehdas Näsijärven rantaan vastapäätä Pajasaarta. Kun Porin rata valmistui 1893 uusi tehdas jäi radan pohjoispuolelle aivan radan viereen. Alkuperäisen polttimon rakennukset jäivät radan eteläpuolelle. Kauppakadulla sijainnut jalostustehdas siirrettiin 1910-luvulla Näsijärven rantaan Onkiniemeen jonne myös polttimo oli tarkoitus siirtää myöhemmin mutta tämä ei toteutunut. Työntekijöitä oli 1878 17 henkilöä ja 1908 noin 30 henkilöä.
Tampereen Höyrypolttimo valmisti viljasta 60–96 % raakaväkiviinaa ja siitä edelleen jalostettuja 30–50% vahvuisia alkoholijuomia kuten paloviinaa (tuotemerkit "Suomi Wiina", "Fahlu", "Annis", "Kumina", "Pomeranssi") sekä erilaisia värjättyjä viinoja kuten "konjakkia", "rommia", likööriä ja punssia. Raakaväkiviinaa laimennettiin jalostuksen aikana vedellä, poistettiin siitä epäpuhtaudet tislaamalla ja lopuksi lisättiin siihen mausteita, uutteita ja väriaineita. Vaikka näitä viinoja myytiin konjakkina tai rommina ne oli valmistettu kokonaan eri raaka-aineista.
Vuonna 1897 Tampereen Höyrypolttimoon liitettiin Emil Hagelbergin 1868 perustama "Emil Hagelberg & Co:s Ångbränneri Ab" jonka polttimorakennus sijaitsi lähellä Tampereen Höyrypolttimon tehdasta sekä Konstantin Hakulinin vuonna 1868 Tampereelle perustama toinen viinanpolttimo. Vuoden 1900 tienoilla yhtiö hankki vielä O. S. Mellgrenin 1868 perustaman "Tammerfors Spritförädlings Ab" viinanjalostustehtaan.
Tampereen kunnallisen kieltolain ollessa voimassa 1903 yhtiö valmisti puhdistettua ja tislattua väkiviinaa teknisiin tarkoituksiin. Valtakunnallisen kieltolain tultua voimaan 1919 loppui viinanvalmistus ja 1920-luvulla valmistettiin enää mietoja mallasjuomia. Yhtiön Tammerkosken niskalla sijainneet tehdasrakennukset jotka sijaitsivat Tampereen kaupungilta vuokratulla maalla purettiin 1929.
Tampereella oli toiminut ensimmäinen kruunun omistama viinanpolttimo jo 1778–1785 sen jälkeen kun kuningas Kustaa III oli julistanut viinan polton kruunun yksinoikeudeksi 1775. Polttimo työllisti yli 100 henkilöä ja se oli Tampereen merkittävin teollisuuslaitos. Polttimon yhteyteen perustettiin myös kruununmakasiini jonka ansiosta Tampereesta tuli sisämaan viljakaupan merkittävä keskus. Polttimon lopetettua toimintansa sen rakennukset myytiin huutokaupalla 1801 ja myöhemmin polttimon paikalle rakennettiin Finlaysonin puuvillatehdas.
Norfolkinsaaren lippu
Norfolkinsaaren lippu on Norfolkinsaaren kansallistunnus. Norfolkinsaaren neuvosto hyväksyi sen 6. kesäkuuta 1979. Lipussa on Norfolkinsaaren mänty ("Araucaria heterophylla"), joka on valkoisen keskiraidan sisällä, joka on kahden vihreän raidan välissä.
Hertta Tirranen
Hertta Tirranen (27. heinäkuuta 1915 – 9. joulukuuta 1986) oli suomalainen kustannustoimittaja, suomentaja ja tietokirjailija, koulutukseltaan filosofian maisteri.
Merfyn Frych
Merfyn Frych tai Merfyn Frych ap Gwriad oli walesilaisen Gwyneddin kuningaskunnan hallitsija 800-luvun alkupuolella. Hän tuli valtaan Hywel ap Rhodri Molwynin kuoltua vuonna 825. Hän oli tosin saattanut hallita Ynys Mônin aluetta jo vuodesta 818 alkaen. Runoperinteen mukaan Merfyn oli kotoisin Manaw-nimisestä paikasta, muttei tiedetä, viitataanko tällä Mansaareen () vai nykyisen Kaakkois-Skotlannin alueella sijainneeseen Manaw Gododdinin kuningaskuntaan.
Tibor Bogányi
Tibor Bogányi (s. 1975 Vác, Unkari
) on unkarilainen kapellimestari ja sellisti, joka on toiminut monien suomalaisten orkestereiden johdossa. Hän työskenteli Sinfoniaorkesteri Vivon taiteellisena johtajana vuosina 1999–2002, Turun filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina 2003–2006 ja Lappeenrannan kaupunginorkesterin taiteellisena johtajana vuosina 2008–2016. Syksystä 2018 alkaen hänet on nimitetty Pori Sinfoniettan ylikapellimestariksi kahden vuoden ajaksi. Lisäksi Bogányi on toiminut kotimaassaan Unkarissa Pannon-filharmonian (ent. Pécsin filharmoninen orkesteri) ylikapellimestarina vuodesta 2011 lähtien.
Bogányi on johtanut useimpia muitakin suomalaisorkestereita ja Suomen Kansallisoopperaa sekä muun muassa Staatsphilharmonie Rheinland-Pfalzia, Orchestre National du Capitole de Toulousea, Kööpenhaminan filharmonista orkesteria, Shanghain oopperaa, Unkarin kansallisoopperaa ja Meksikon kansallista sinfoniaorkesteria. Hän on esiintynyt myös sellistinä eri puolilla maailmaa.
Bogányin perhe muutti vuonna 1987 Unkarista Suomeen Forssaan, jossa hänen vanhempansa työskentelivät musiikinopettajina. Bogányi opiskeli Sibelius-Akatemiassa sellonsoittoa Hannu Kiisken johdolla ja orkesterinjohtoa Jorma Panulan ja Leif Segerstamin oppilaana. Kapellimestariopintoja hän jatkoi János Fürstin, Colin Davisin ja Juri Simonovin johdolla.
Bogányi asuu perheineen Wienissä. Hänen vaimonsa on kuvataiteilija Ágnes Zászkaliczky. Heillä on kaksi poikaa. Tibor Bogányin veljiä ovat pianisti ja pianonsuunnittelija Gergely Bogányi ja fagotisti Bence Bogányi, ja hänen sisarensa on huilisti Bernadette Bogányi.
Ville Saukkonen
Ohjaaja Ville Saukkonen opiskeli Moskovassa Venäjän teatteritaiteen Akatemiassa vuosina 1989 -93. Sen jälkeen hän on ohjannut yli 130 oopperaensi-iltaa ympäri Suomea. Hänen yhteistyökumppaneitaan ovat olleet mm. useat musiikkiopistot ja konservatoriot, Sibelius -Akatemia, Turun, Porin, Jyväskylän ja Lahden oopperat Suomalainen Kamariooppera, Savonlinnan oopperajuhlat ja Suomen Kansallisooppera. Ulkomailla hänen ohjauksiaan on nähty Virossa, Venäjällä ja Saksassa.
Ville Saukkonen toimii Opera BOXin taiteellisena johtajana.
Chevrolet Equinox
Chevrolet Equinox on neliovinen katumaasturi, jota yhdysvaltalainen General Motors valmistaa Chevrolet -brändin alla. Auto esiteltiin vuonna 2003 . Sitä valmistetaan Kanadassa, Kiinassa ja Meksikossa. Aiemmin sitä valmistettiin myös Yhdysvalloissa. Nykyinen sukupolvi esiteltiin 22. syyskuuta 2016 ja se tuli myyntiin 2017.
Nukkemurhaaja
Nukkemurhaaja (engl. "Maniac") on yhdysvaltalainen ns. slasher-elokuviin kuuluva kauhuelokuva. Elokuvan ohjasi William Lustig vuonna 1980.
Elokuvasta julkaistiin vuonna 2012 uudelleenfilmatisointi (Maniac, 2012), jonka tuotti Alexandre Aja ja ohjasi Franck Khalfoun. Uudelleenfilmatisointi ei saanut Suomessa levitystä elokuvateattereissa, mutta julkaistiin DVD ja Blu-Ray -tallenteina 2013.
Frank Zito(Joe Spinell) joutui jo lapsena prostituoituna työskentelevän äitinsä kaltoin kohtelemaksi ja kasvaa aikuisena nuoria naisia murhaavaksi ja skalpeeraavaksi sarjamurhaajaksi, joka asettelee murhaamiensa naisten päänahan hiuksineen mannekiininukeille. Onnettomuudessa kuollutta julmaa äitiään silti ikävöivä Frank kokee, että kauniiden nuorten naisten rangaistus kauneudestaan on kuolema.
Frank murhaa ja liittää karmeaan kokoelmaansa useita naisia ennen kuin kohtaa valokuvaaja Annan (Caroline Munro), jonka kanssa Frank kuvittelee, että voisi edetä suhteeseen. Frank vie Annan vierailulle äitinsä haudalle ja hyökkää hautausmaalla Annan kimppuun. Anna onnistuu kuitenkin pakenemaan vahingoitettuaan hyökkääjäänsä lapiolla. Frank palaa epätoivoisena kotiinsaja siellä harhakuvitelmissaan kuvittelee joutuvansa oman mannekiinikokoelmansa uhriksi näiden repiessä ja raastaessa Frankia tämän omilla työkaluillaan.
Seuraavana aamuna poliisien saapuessa Frankin asuntoon he löytävät Frankin vuoteestaan itsemurhan tehneenä.
"Maniac" oli ehdolla maineikkaan Saturn-palkinnon saajaksi pienen budjetin elokuvien kategoriassa (Best Low-Budget Film) vuonna 1981.
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa ikärajan KK (Kokonaan Kielletty) vuonna 1989, kun elokuvan myyntiin ja vuokraukseen tarkoitettu VHS-tallenne pyrki Suomen markkinoille. Ikärajan vuoksi elokuvaa ei sannut Suomessa levittää eikä esittää. Täyskielto kumoutui vasta vuonna 1.1.2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen yhteydessä. Mielenkiintoisesti elokuvasta on olemassa suomalainen jopa yli viisi minuuttia leikattu 1983 julkaistu VHS-julkaisu, jonka kansitaide on sensuroitu (irti leikattu pää on hävitetty) ja jonka takakannessa on maininta elokuvan olevan ikärajalla Kokonaan kielletty.