Jeesuksen sukuluettelot
Jeesuksen sukuluettelo esiintyy Uuden testa­mentin evan­keli­umeissa kahdessa kohdassa: Matteuksen evan­keli­umin alussa sekä Luukkaan evan­keliu­min kolmannessa luvussa. Matteuksen luettelo alkaa Abrahamista, ja sen mukaan Joosef, Jeesuksen laillinen isä, oli Daavidin sekä myös hänestä ja hänen pojastaan Salomosta polveutu­neiden myöhempien Juudan kuninkaiden jälkeläinen. Luukkaan suku­luettelo on kirjoitettu taka­peroisessa järjestyksessä, pojasta isään, ja ulottuu Aadamiin saakka. Sen mukaan Joosef oli Davidin nuoremman pojan, Natanin jälkeläinen. Kummankaan evan­keli­umin mukaan Joosef ei kuitenkaan ollut Jeesuksen bio­loginen isä, vaan tämä syntyi neitseel­li­sesti juma­lal­lisen ihmeen vaiku­tuk­sesta.
Abrahamista Daavidiin saakka luettelot ovat yhtä­pitävät keskenään sekä myös Vanhassa testa­ment­issa pääosin Ruutin kirjan lopussa olevan luettelon kanssa.. Sitä vastoin Daavidista Joosefiin ne poikkeavat toisistaan täysin. Tämän risti­riidan ovat useat tutkijat ja teo­logit yrittäneet selittää eri tavoin.
Luukkaan evankeliumin sukuluettelo on evankeliumin kolmannessa luvussa, jossa kerrotaan ensin Jeesuksen kasteesta ja mainitaan hänen aloitta­neen noin 30-vuotiaana julkisen toimintansa. Tämän jälkeen seuraa maininta: "Hän oli, niinkuin luultiin, Joosefin poika", ja sen jälkeen luettelo, jossa Joosefin esi-isät luetaan taka­peroisessa järjestyksessä, pojasta isään, aina Aadamiin saakka, jonka sanotaan olleen Jumalan poika.
Monet nimet esiintyvät vuoden 1938 raamatun­suomennoksessa eri muodossa kuin vuoden 1992 suomennoksessa. Alla nimet on lueteltu vuoden 1992 käännöksen mukaisessa muodossa, ja luettelo esitetään tässä päin­vastaisessa järjestyksessä kuin evankeliumissa, tavan­omaisempaan tapaan varhaisimmista suku­polvista myöhempiin eteneväksi muunnettuna. Monessa tapauksessa erona käännösten välillä on ainoastaan vokaalin merkitseminen pitkäksi tai lyhyeksi. Mikäli nimet eri käännöksissä poikkeavat toisistaan muutoinkin, on vuoden 1938 käännöksen mukainen muoto merkitty sulkuihin.
Tämän mukaan Jeesus siis polveutui kuningas Daavidista hänen poikansa Naatanin kautta, joka mainitaan Vanhassa testa­mentissa vain ohi­mennen. Myöhemmät suku­polvet ovat muutoin tunte­mattomia nimiä, mutta niiden luku­määrä, 41 sukupolvea noin tuhannessa vuodessa, on krono­logi­sesti täysin mahdollinen.
Daavidia edeltävien suku­polvien osalta Luukkaan luettelo on täysin Vanhan testa­mentin mukainen. Suku­polvet Peresistä, Juudan pojasta, Daavidiin on Vanhassa testamentissa lueteltu Ruutin kirjan lopussa. Luukkaan ja yhtä­pitävästi myös Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan Peres oli Juudan poika ja Abrahamin jälkeläinen neljännessä polvessa; välissä olleet sukupolvet olivat Iisak ja Jaakob. Myös Abrahamia edeltäneet sukupolvet ovat Luukkaan luettelossa Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaiset Luukkaan luettelossa kuitenkin esiintyy Arpaksadin ja Salman välissä Kenan (Kainam), joka tässä kohdassa mainitaan Septuagintassa, mutta ei mas­oreetti­sessa tekstissä eikä sen vuoksi myöskään useimmissa nykyisissä raamatun­käännöksissä.
Augustinus kiinnitti huomiota, että sukupolvien lukumäärä Luukkaan evankeliumissa on 77, joka on merkittävä luku ja symboloi kaikkien syntien anteeksi­antamista. Lukumäärä merkitsee toisaalta, että Hanokista Jeesukseen oli 70 suku­polvea, mikä vastaa apo­kryfisessä Henokin kirjassa olevaa ennustusta jonka Luukas toden­näköisesti tunsi. Vaikka Luukas, toisin kuin Matteus, ei suoraan ilmoita suku­polvien lukumääriä, hänenkin on arveltu käsitelleen esi-isiä seitsemän ryhmissä. Kuitenkin yksi varhaisimmista kommen­toijista, Irenaeus, laski Aadamista kuluneen vain 72 suku­polvea.
Koska Luukkaan suku­luettelo on luonteeksi vuoksi ollut erityisen alttiina tekstin turmel­tumi­selle kopiointien yhteydessä, alku­peräisen tekstin jäljittä­minen käsi­kirjoitusten perusteella on ollut ongelmallista. Erikoista kylläkin, kiistan­alaisin osuus on Daavidin esi-isät, jotka kuitenkin on lueteltu myös Vanhassa testamen­tissa. Vaikka versio, jonka mukaan Aminadab oli Aramin poika, on yhtä­pitävä sekä Matteuksen evankeliumin että Ruutin kirjan kanssa, Nestle-Alandin kriittinen painos, jonka nykyajan oppineet pitävät parhaiten alku­peräistä tekstiä vastaavana, sijoittaa Aminadabin ja Aramin väliin Adminin, jota ei Vanhassa testamentissa mainita.
Sanonnalla "niin luultiin" (krei. ὡς ἐνομίζετο / suor. kuten oli ajateltu) kirjoittaja välttää sanomasta, että Jeesus todella olisi ollut Joosefin poika, sillä samassa evankeliumissa kerrotaan myös Jeesuksen syntyneen neitseelli­sesti. Tästä kuitenkin seuraisi, etteivät muutkaan luettelon henkilöt itse asiassa olleetkaan Jeesuksen esi-isiä. Onkin esitetty useita tulkintoja siitä, miten tämä maininta on suhteu­tettava muuhun suku­luetteloon:Luukas ilmoittaa myös, että Elisabet, Johannes Kastajan äiti, oli Marian sukulainen, ja että Elisabet oli Aaronin jälkeläinen ja kuului Leevin heimoon. Muun muassa Gregorios Nazianzilainen katsoi tämän osoittavan, että Maria itsekin oli Aaronin jälkeläinen ja että näin ollen Jeesus kuului sekä kunin­kaalliseen että papilliseen suku­linjaan. Sitä vastoin Tuomas Akvinolainen väitti, että Marian äiti kuului Juudan, äiti Leevin sukuun.
Nykyaikaiset tutkijat kuten Raymond E. Brown (1973) ja Géza Vermes (2005) sen sijaan arvelevat, että Marian ja Elisabetin suku­laisuus olisi puhtaasti Luukkaan omaa keksintöä. Brownin mukaan heidän sukulaisuutensa, jota ei mainita muissa evankeliumissa, on "historiallisuudeltaan epäilyttävä", Vermesin mukaan "keino­tekoinen ja epäilyksettä Luukkaan luoma."
Matteuksen evankeliumi alkaa sanoilla "Jeesuksen Kristuksen, Daavidin pojan ja Abrahamin pojan suku­luettelo: Abrahamille syntyi Iisak...", minkä jälkeen luetellaan peräkkäiset suku­polvet siihen saakka, kunnes "Jaakobille syntyi Joosef, Marian mies. Maria synnytti Jeesuksen, jota sanotaan Kristukseksi. Suku­polvia on siis Abrahamista Daavidiin kaikkiaan neljä­toista, Daavidista pakko­siirron aikaan samoin neljä­toista, ja siitä taas neljätoista Kristukseen."
Matteus siis korostaa alusta lähtien Jeesuksen kunnia­nimeä Kristus, joka on kreikkalainen käännös heprealaisesta tittelistä Messias ja tarkoittaa "voideltua" voidellun kuninkaan merkityksessä. Jeesus siis esitellään ensin ja ennen kaikkea kauan odotetuksi Messiaaksi, jonka odotettiin olevan kuningas Daavidin jälkeläinen ja perillinen, ja niinpä suku­luettelon tarkoituk­sena on ennen kaikkea osoittaa, että Jeesus kuului Daavidin sukuun. Niinpä Matteus nimittää Jeesusta ensin "Daavidin pojaksi" osoittaakseen hänen kunin­kaallisen synty­peränsä, ja sen jälkeen Abrahamin pojaksi osoittaakseen hänen olleen juutalainen. Kummassakin tapauksessa "poika" merkitsee yli­päänsä jälkeläistä, kaukaistakin, ja täten tarkoituskena on palauttaa mieliin Jumalan Daavidille ja Abrahamille antamat lupaukset.
Sulkuihin merkityt nimet ovat vuoden 1938 raamatunkäännöksen mukaisia.
Matteuksen suku­luettelo on selvästi moni­mutkaisempi kuin Luukkaan. Se on ilmeisen selvästi skemaattinen ja jaettu kolmeen neljän­toista suku­polven ryhmään, joilla kullakin on oma luonteensa:
Sukupolvien lukumäärään 42 on päästy vain sivuutta­malla useita nimiä, joten vaikuttaa siltä, että luetteloon on tarkoituk­sella otettu kolme neljän­toista suku­polven ryhmää. Neljä­toista on kaksi kertaa seitsemän, mikä luku symboloi täydellisyyttä ja liittoa, ja on myös Daavidin gematria. Asialle on esitetty useita muitakin selityksiä.
Viidessä kohdassa luettelossa mainitaan myös henkilön äiti. On sinänsä erikoista, että heidät ylipäänsä mainitaan, koska luettelo, kuten muutkin Raamatun sukuluettelot, etenee vain isästä poikaan. Neljä naista mainitaan listan alku­puolella, nimittäin Tamar, Rahab, Ruut ja "Urian vaimo" eli Batseba, ja viides, Maria, päättää luettelon Jeesuksen äitinä. On paljon keskusteltu siitä, miksi juuri nämä naiset mainitaan, vaikka muut tunnetut kuten Israelin patriarkkonen puolisot Saara, Rebekka ja Lea puuttuvat.
Taamar, Ruut ja Batseba mainitaan Peresin, Obedin ja Salomon äiteinä myös Vanhassa testa­mentissa.
että Matteuksen kreikan­kielisessä alku­tekstissä nimessä on mukana myös kirjain khii, joka puuttuu nimestä Vanhan testamentin kreikan­kielisessä Septuaginta-käännöksessä samoin kuin muista Uuden testamentin jakeista (Hepr. 11:31, Jaak. 2:25), joissa Rahab mainitaan.
Neljällä mainitulla naisella on arveltu olevan jotakin yhteistä, mihin Matteus ehkä halusi kiinnittää huomiota. On huomautettu heidän kaikkien olleen pakanallista syntyperää: Rahab oli kanaanilainen, Ruut moabilainen ja Batseba heettiläinen. Tamarin nimi taas on heprealaista alkuperää, mutta hänen synty­peräänsä ei Vanhassa testamentissa kerrota. Toiset ovat huomauttaneet heidän kaikkien syntisyydestään: Rahab oli prostituoitu, Tamar esiintyi sellaisena vietelläkseen Juudan, Batseba oli avion­rikkoja ja Ruutin on joskus katsottu vietelleen Boasin; täten Matteus korostaisi Jumalan armoa synnin vasta­painona. Edelleen on huomautettu heidän epä­tavalli­sista, suorastaan skandaalin­omaisista avio­liitoistaan, jolloin Matteuksen tarkoituksena olisi valmistaa lukijaa kohtaamaan, mitä Mariasta sanotaan. Mikään näistä selity­ksistä ei kuitenkaan tyydyttävästi sovellu kaikkiin neljään naiseen. Nolland olettaa yksin­kertaisesti, että nämä olivat ainoat naiset, jotka tunnettiin Daavidin suku­luettelosta sellaisena kuin se on Ruutin kirjassa.
Varsinaisen suku­luettelon päätös on myös epä­tavallinen: lueteltuaan suuren joukon Joosefin esi-isiä Matteus ei kuitenkaan määrittele häntä Jeesuksen isäksi vaan Marian avio­mieheksi. Kreikkalaisessa alku­tekstissä sanotaan suoraan, että Jeesus syntyi Marialle, ei Joosefille. Sana­muoto on huolellisesti valittu vahvistamaan Jeesuksen neitseellinen syntymä, josta Matteus sen jälkeen kertoo korostaen, ettei Jeesusta pannut alulle Joosef vaan Jumala.
Matteuksen suku­luettelosta puuttuu kolme peräkkäistä Juudan kuningasta: Ahasja, Jooas ja Amasja. Näiden jälkeen seuraa Ussia, jonka nimi kreikkalaisessa muodossa on "Ozias" ja muistuttaa suuresti ensimmäisen pois jätetyn kuninkaan nimen kreikkalaista muotoa "Ochozias". Tämän vuoksi jotkut ovat päätelleet, että puute johtuisi kirjurin erehdyksestä hänen sekoitta­essaan nämä toisiinsa ja vasta sen jälkeen olisi havaittu, että nimet voitaisiin ryhmitellä kolmeen neljän­toista suku­polven ryhmään. Toiset taas pitävät heidän pois­jättämistään tarkoituk­sellisena, mihin nimien saman­kaltaisuus toisaalta olisi rohkaissut. Aiheena kolmen kuninkaan pois­jättämiseen on mahdollisesti ollut se, että he Vanhan Testamentin mukaan olivat erityisen turmeltuneita ja heidät surmattiin Jumalan tahdosta
, minkä lisäksi he kuuluivat Ahabin kirottuun suku­linjaan hänen tyttäresnsä Atalian kautta, ja kirous ulottui aina kolmanteen ja neljänteen polveen.. Täten Matteus ehkä piti heidän pois­jättämistään oikeutettuna, mikä toisaalta auttoi häntä muodostamaan kolme neljän­toista suku­polven ryhmää.
Neljäs pois jätetty kuningas on Jooahas, Jekonjan isä. Näiden nimien kreikkalaiset muodot muistuttavat toisiaan vielä enemmän, ja molemmista käytetään joskus nimeä "Joachim". Kun Matteus kirjoittaa: "Joosialle syntyivät Jekonja ja tämän veljet Babyloniin siirtämisen aikoihin", hän näyttää sekoittavan nämä toisiinsa, koska Jooahasilla oli veljiä, Jekonjalla ei, mutta pakko­siirto tapahtui Jekonjan aikana. Jotkut pitävät tätä pelkkänä erehdyksenä, mutta toisten mukaan tämä on tarkoituk­sellista, jotta luetteloon saataisiin tarkalleen 14 kuningasta Daavidin jälkeen.
Viimeinen ryhmä näyttää sisältävän vain 13 sukupolvea. Koska on epä­toden­näköistä, että Matteus vain laski väärin, asialle on esitetty useita selityksiä. Sama nimi on saatettu laskea mukaan sekä toisen ryhmän viimeiseksi että kolmannen ryhmän ensimmäiseksi, joko Daavid tai Jekonja. Tai jos Joosian pojalla tarkoitetaan Jooahasia, Jekonja voidaan laskea erikseen pakko­siirron jälkeen. Kolmas mahdollisuus on, että Maria on laskettu omaksi suku­polvekseen. Vaikka tällaista laskutapaa ei muutoin tunneta, se on ehkä katsottu tarpeelliseksi neitseellisen syntymän vuoksi. On jopa esitetty, että Matteuksen alkuteksissä olisi ollut toinen Joosef Marian "isänä", mutta hän olisi myöhemmin mennyt naimisiin toisen samannimisen miehen kanssa.
Koska Jekonja syntyi yli 600 vuotta ennen Jeesusta, on myös epä­toden­näköistä, joskaan ei täysin mahdotonta, että välissä olisi ollut vain kolme­toista suku­polvea. Tämä edellyttää, että pojat tässä suku­linjassa olisivat syntyneet keski­määrin isiensä ollessa lähes 50-vuotiaita. Onkin yleisesti oletettu, että samoin kuin Matteus otti tiettyjä vapauksia edellisessä ryhmässä, samoin hän olisi tehnyt tässäkin, jättäen useita suku­polvia pois. Vanhassa testamentissa esiintyy vielä suurempia aukkoja sukupolvien välillä. Kyseisenä aikana oli tavallista nimetä lapset isoisänsä mukaan, mutta koska tällaista ei luettelossa esiinny, on Matteus kenties lyhentänyt luetteloaan jättämällä siitä aiheutuvat nimien toistumiset pois.
Sekä Matteuksen että Luukkaan evan­keli­umeissa sanotaan, että Jeesusta ei siittänyt Joosef, vaan hän syntyi Pyhän Hengen vaikutuksesta Marian ollessa yhä neitsyt, niin kuin profeetat olivat kirjoittaneet. Tämän vuoksi valta­virran kristinuskossa Jeesusta pidetään kirjai­mellisesti "Jumalan ainoana poikana" ja Joosefin katsotaan vain adoptoineen hänet.
Tämän vuoksi herää kysymys: miksi molemmat evankeliumit näyttävät johtavan Jeesuksen suku­luettelon Joosefin kautta vaikka kiistävät tämän olleen hänen bio­loginen isänsä? Augus­tinuksen mukaan vastaukseksi riittää, että adoption vuoksi Joosef oli hänen laillinen isänsä, jonka kautta hän saattoi oikeutetusti väittää olevansa Daavidin jälkeläinen.
Tertullianus sitä vastoin väitti, että Jeesuksen oli oltava myös veren mukaan Daavidin jälkeläinen äitinsä Marian kautta Tämän käsityksensä tueksi hän viittasi Paavalin sanaan, että Jeesus oli "syntynyt Daavidin jälkeläiseksi lihan mukaan.
Näitä kahta raamatullista sukuluetteloa ei erota toisistaan ainoastaan Joosefin isän nimi, vaan Daavidin ja Joosefin välillä ne poikkeavat kokonaan toisistaan.
Tätä seikkaa on pidetty yhtenä ilmeisimmistä esi­merkeistä Raamatun risti­riidoista. Sitä käyttivät kristinuskon arvostelemiseen jo vanhalla ajalla muun muassa manikea­laiset sekä Rooman keisari Julianus kirjoituksessaan "Galilealaisia vastaan". Tämän vuoksi useat varhaiset kristityt kirjailijat esittivät asialle selityksiä.
Esimerkiksi Augustinus selitti, että Joosefilla oli bio­logisen isän lisäksi myös adoptio­isä ja että toinen luetteloista käsittää hänen bio­logisen isänsä, toinen taas adoptio­isänsä esi-isät. Myöhemminkin on esitetty useita harmoni­soivia teorioita, joilla risti­riita on yritetty selittää näennäiseksi.
Kristityt tutkijat ovat usein olettaneet, että Matteuksen luettelo sisältää Joosefin, Luukkaan luettelo sen sijaan Marian esi-isät. Molemmat suku­linjat johtavat Jeesuksesta suoraan Daavidiin, mitä on pidetty tärkenä, koska Vanhan testamentin mukaan Jumala lupasi Daavidille, että muuan hänen jälkeläisensä tulisi istumaan ikuisella valta­istuimella. Niinpä Jeesus peri laillisen oikeuden valta­istumeen adoptio­isänsä Joosefin kautta, kuten Matteus kertoo, mutta oli samalla myös Daavidin bio­loginen jälkeläinen Marian kautta, kuten Luukas kertoo. Samalla Jeesus voitiin selittää Daavidin bio­logiseksi jälkeläiseksi hänen poikansa Naatanin kautta ilman, että tämä toisaalta olisi risti­riidassa Jumalan Salomon jälkeläisille asettaman kirouksen kanssa.
Huomattavimmat asiasta esitetyt teoriat voidaan jakaa seuraaviin ryhmiin:
Muuan perinteinen selitys on, että Matteuksen ei ollut tarkoituskaan esittää biologista suku­luetteloa vaan laillisten vallanp­erijöiden sarja, jonka mukaan Jeesus oli Juudan kuninkaiden laillinen perillinen.
Metteuksen välitön tarkoitus ei siis olisi niinkään osoittaa Jeesus Daavidin kuin Jekonjan jälkeläiseksi, ja sen vuoksi Jekonjan ja Joosefin välillä hän saattoi vapaasti hypätä sukupolvien yli, siirtyä äidin­puoleisesta iso­isästä tyttären­poikaan ja jopa seurata adoptioon perustuvia suku­linjoja päästääkseen tavoitteeseensa. Matteuksen menetelmän ovat yrittäneet rekonstruoida muun muassa 1800-luvulla Arthur Charles Hervey ja myöhemmin Jacques Masson, mutta tulokset ovat luonnollisesti hyvin spekula­tiivisia.
Ensinnäkin jompi­kumpi Joosefin isiksi ilmoitetuista henkilöistä voisi olla yksin­kertaisesti adoptio­isä, kuten Augustinus oletti, tai toden­näköisemmin hänen appensa, jolla ei ollut poikia, tai hänen äidin­puoleinen isoisänsä. Toisaalta nimien Matthan ja Matthat saman­kaltaisuus viittaa siihen, että kyseessä saattaa olla sama henkilö (missä tapauksessa Jaakob ja Eeli olisivat myös sama henkilö tai veljeksiä), ja Matthania edeltävien suku­polvien osalta Matteuksen ja Luukkaan erot johtuisivat
siitä, että Matteus seurasi lailliseksi katsomaansa kruunun­perimys­järjestystä, mahdollisesti äidin­puoleisen iso­isän kautta. Tämä voisi myös selittää, mitä on tapahtunut Serubbabelille ja Shealtielille.
Suora­viivaisempi ja usein esitetty selitys on, että Luukkaan evankeliumissa luetellaan Marian esi­vanhemmat ja että Eeli oli Marian isä, kun taas Matteus luettelisi Joosefin esi-isät.
Luukkaan evankeliumin suku­luettelo alkaa nykyisessä suomennoksessa: "Hän oli – niin luultiin – Joosefin poika. Joosef oli Eelin poika." Sen kreikan­kielinen alku­teksti voitaisiin kuitenkin tulkita niinkin, että maininta Joosefista olisi vain sivu­huomautus ja että kohta itse asiassa tarkoittaisikin: "Häntä luultiin Joosefin pojaksi, mutta hän oli Eelin poika." Tämän teorian mukaan hänen sanottaisiin olevan Eelin poika, koska Eeli oli Marian isä ja siten Jeesuksen iso­isänä hänen lähin mies­puolinen esi­vanhempansa. Toisen tulkinnan mukaan tässä tarkoitettaisiin, että Joosef olisi Eelin vävy ja samalla mahdollsiesti hänen adoptoima perillisekseen ainoan tyttärensä Marian kautta. Samaan tapaan Vanhassa testamentissa sanotaan Jairia toisiaan Manassen "pojaksi", vaikka hän itse asiassa oli Manassen tyttären tyttären­poika.
Joka tapauksessa tällaiset teoriat selittävät, että evan­kelistalle, joka tunnusti Jeesuksen ainut­laatuisen neitseellisen syntymän, olisi ollut luonnollista luetella hänen äidin­puoleiset esi­vanhemansa, joskin hieman kömpelösti jäljitellen muutoin tavan­omaisia patri­lineaarisia suku­luetteloja.
Tällaisten teorioiden mukaan ero suku­luetteloiden välillä siis johtui siitä, että Matteus luettelo Jeesuksen lailliset esi-isät Joosefin kautta juutalaisen tavan mukaan. Luukas sen sijaan luettelisi hänen bio­logiset esi­vanhempansa Marian kautta, mihin vaikutti sekin, että hän kirjoitti ensi­sijaisesti pakanoille.
Harvinaisempia ovat selitykset, joiden mukaan Luukas luettelisi Joosefin, Matteus Marian esi-isät. Tällaisiakin teorioita on silti esitetty jo varhais­kristillisenä aikana. 
Täysin mahdottomana ja suorastaan kerettiläisenä tällaista selitystä piti kuitenkin jo Irenaeus
Vaikka säilynyt kreikkalainen alku­teksti ei mitenkään viittaa tällaiseen tulkintaan, on esitetty, että Matteuksen evankeliumissa mainittaisiin kaksi Joosef-nimistä henkilöä, joista toinen olisi Marian aviomies, toinen Marian isä. Tämä ei selittäisi vain, miksi Matteuksen suku­luettelo poikkeaa Luukkaan esittämästä vaan myös miksi Matteuksen laskujen mukaan sukupolvia oli 14 eikä 13. Blairin mukaan tekstin varhaiset, toisistaan poikkeavat versiot johtuisivat siitä, että tekstin varhaiset kopioijat olisivat yrittäneet eri tavoin korjata sen, mikä heistä näytti virheeltä. On myös esitetty, että Matteuksen evankeliumin hypo­teettisessä arameankielisessä alkutekstissä, joka ei ole säilynyt, olisi käytetty sanaa "gowra", joka merkitsee "isää", mutta jonka kreikan­kielisen käännöksen laatija olisi vokaali­merkkien puuttuessa teksistä sekoittanut "avio­miestä" tarkoittavaan sanaan "gura". Mikäli varhais­kristillisenä aikana olisi tiedetty, että Matteuksen evankeliumissa luetellaan Marian eikä Joosefin esi­vanhemmat, tämä selittäisi, miksi risti­riitaan Matteuksen ja Luukkaan välillä ei ilmeisesti kiinnitetty huomiota ennen 200-lukua.
Yleinen selitys sukuluettelojen välisille risti­riidoille on, että ainakin toinen niistä, tai mahdollisesti molemmat, ovat virheellisiä tai suorastaan tekaistuja.
Näistä kahdesta Matteuksen luetteloa on väitetty epäilyttä­vämmäksi. Esimerkiksi Robert H. Gundry pitää muutoin tunte­mattomien nimien luetteloa, joka johtaa Serubbabelista Joosefiin, kauttaaltaan tekaistuna. Hänen mukaansa se olisi muodostettu kokoamalla ja mukailemalla Ensimmäisessä aikakirjassa esiintyviä henkilönnimiä.
Sen sijaan Sivertsen, joka myöntää, että Matteuksen versio on mahdollisesti laadittu temppelin asia­kirjojen pohjalta, katsoo Luukkaan keino­tekoisesti yhdistelleen suullisen perimä­tiedon sirpaleita. Esimerkiksi hänen pakko­siirtolaisuutta edeltävään aikaan sijoittamansa sarja "Leevi, Simeon, Juuda, Joosef" muodostuu selvästikin patriarkka Jaakobin poikien ja heistä polveutuvina pidettyjen nimistä, jotka kuitenkin olivat henkilön­niminä paljon yleisempiä pakko­siirto­lai­suuden jälkeisenä aikana kuin ennen sitä, kun taas nimi "Mattatias" muunnelmineen esiintyy ainakin kolmen epäilyttävästi saman­laisen sarjan alussa. Samaan tapaan Kuhn väittää, että sarjat "Jeesus-Mattatias" (77-63) ja "Jeesus-Mattatha" (49-37) ovat epäilyttävästi toistensa kaltaisia.
Varhaiskristllinen, 200-luvulla elänyt historioitsija Eusebius Kesarealainen selitti eron Matteuksen ja Luukkaan luetteloiden välillä seuraavasti: