Latifundium
Latifundiumit [la:tifu´n-] (lat.) olivat antiikin Rooman aikaisia laajoja maatiloja, joissa käytettiin työvoimana talonpoikia tai orjia.
Ensimmäiset roomalaiset olivat paimentolaisia ja maanviljelijöitä. Varhaisessa Roomassa maanomistajat kylvivät viljelyskasvinsa keväällä ja korjasivat sen syksyllä. Kesän aikana he taistelivat armeijassa. Rooman laajetessa pienviljelijät viettivät yhä pidempiä aikoja taistelemassa. Monet olivat pakotettuja myymään heidän maansa vauraammille maanomistajille. Tämä johti suurtilojen syntyyn.
Antiikin Rooman latifundioiden taustalla oli tietyiltä valloitetuilta yhteisöiltä takavarikoidut alueet 200 eaa. alkuvaiheissa. Aikaisemmin klassisen Kreikan aikaan 500 eaa. laajoja tiloja kylvettiin suurella voitolla sen perusteella, mitä tiedettiin tieteellisestä maanviljelyksestä. Myöhemmin hellenistisellä aikakaudella alkaen 323 eaa. suurtiloja pitivät hallitsijat, ministerit ja muu varakas väestö ja jotkut mahtavat temppelit. Noilla tiloilla oli paljon taloudellista toimintaa ja sen seurauksena suuri työnjako, jotkut orjia jotkut vapaita.
Rooman ulkomaiset sodat toivat paljon uutta vaurautta senaattoriluokan aristokraateille ja uudelle ilmestyvälle equites yhteiskuntaluokalle, jotka olivat enimmäkseen rahoittajia ja publikaaneja tai veronkantajia. Yläluokkaisilla roomalaisilla, jotka omistivat latifundioita oli tarpeeksi pääomaa parantaa viljan ja karjan laatua uusilla lajikkeilla. Tämä laittoi pienviljelijät epäedulliseen kilpailuasetelmaan, minkä seurauksena latifundiot syrjäyttivät pientilat maatalouden perusyksikkönä Italiassa ja provinsseissa 300 eaa. tultaessa. Latifundiumeissa sijaitsi huvila tai kartano; orjat laskettiin karjan, maataloustyövälineiden ja muun irtaimen omaisuuden mukana. Halvan raaka-aineen tuonti siirtomaista heikensi talonpoikiin pohjautuvaa Rooman taloutta ja tuhansien orjien virta tekivät suurtilat mahdollisiksi. Taloudellisen sekasorron takia suuri osa Rooman väestöstä tuli työttömiksi ja riippuvaiseksi julkisesta avustuksesta. Suuri väkijoukko työttömiä kuljeskeli kaduilla alttiina kansankiihottajien vaikutuksille.
Taloudelliset muutokset toi mukanaan myös aitoja uudistajia. Parhaiten tunnettuja olivat kaksi veljestä Tiberius Gracchus ja Gaius Gracchus. Vuonna 133 eaa. Tiberius valittiin tribuuniksi poliittiseen liikkeeseen, jossa pyrittiin jakamaan köyhille maata maareformilla. Odotetusti suurtilalliset Senaatissa vastustivat häntä. Kun Senaatti julisti hänen uudelleenvalintansa laittomaksi hänen seuraajansa mellakoivat ja Tiberius tapettiin väkivallan seassa. Gaius sen jälkeen otti tehtäväkseen isoveljensä uudistukset. Hänestä tuli tribuuni 123 eaa. ja hän laajensi uudistuksia verojärjestelmään ja oikeuslaitokseen. Konservatiivien vastareaktiona hänet tappoi väkijoukko 121 eaa.
Imperiumin myöhäisvaiheissa orjatyövoiman hinta kasvoi yhä kalliimmaksi ja vapaat maanviljelijät tai torpparit korvasivat ne. Kun imperiumi heikentyi ja katosi Lännessä 500 jaa. latifundiumien asema korostui – ei vain taloudellisina keskuksina vaan myös poliittisina ja kulttuurisina. Itä-Roomassa latifundiot jatkoivat toimintaansa vuosisatoja eteenpäin kuin myös Espanjassa.
Etelä-Amerikkaan latifundiumit (espanjaksi latifundio) toivat Pyreneiden niemimaiden uudisasukkaat ja sitä jatkettiin pitkään (katso latifundio).