hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jay Rodriguez
Jay Rodriguez (s. 29. heinäkuuta 1989) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Southampton FC:tä. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Rodriguezin isä Enrique on espanjalainen pelaajauransa jo päättänyt jalkapalloilija, joka tutustui Jayn äitiin Burnley FC:n vuosinaan. Jay Rodriguez aloitti uransa kotikaupungissaan Burnleyssä.
Rodriguez aloitti uransa Burnley FC:ssä, jossa hän pelasi aina vuoteen 2012 asti. Hän pelasi yli sata ottelua Burnleyssä ja kävi välillä lainalla Stirling Albionissa ja Barnsley FC:ssä. Barnsley-lainan aikana Burnley pelasi Englannin valioliigassa yhden kauden, joten Rodriguez ei pelannut Valioliigaa Burnley-aikanaan. Vuonna 2012 Rodriguez siirtyi Valioliigaan nousseeseen Southampton FC:hen, joten näin hän pääsi ensimmäistä kertaa Englannin korkeimmalle sarjatasolle. Kaudella 2013-14 hän oli yksi joukkueensa tärkeimpiä pelaajia ja oli huhtikuussa 2014 Valioliigan maalipörssissä peräti kuudentena tehtyään kauden aikana 15 maalia. Rodriguez loukkasi polvensa vakavasti huhtikuussa 2014 ja on ollut siitä asti sivussa pelikentiltä.
Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa yhden ottelun pelannut Rodriguez teki debyyttinsä Englannin jalkapallomaajoukkueessa 15. marraskuuta 2013 Chileä vastaan. Hän kärsi 5. huhtikuuta 2014 vakavan polvivamman, joka esti hänen osallistumisensa vuoden 2014 MM-kilpailuihin.
Hieronymus Prahalainen
Hieronymus Prahalainen ("Jeroným Pražský", 1379 – 30. toukokuuta 1416) oli teologi, Tšekin kirkollisen uudistusliikkeen jäsen sekä Jan Husin työtoveri ja seuraaja. Hänet poltettiin harhaoppisena roviolla Konstanzin kirkolliskokouksessa 1416. Hieronymus opiskeli teologiaa Oxfordin yliopistossa John Wycliffen ohjauksessa ja palasi Prahaan 1401 tukemaan Jan Husin uudistusliikettä. Prahassa toimii nykyisin Hieronymuksen mukaan nimetty keskiasteen oppilaitos Collegium Hieronymus Pragensis.
Brown Ideye
Aide Brown Ideye (s. 10. lokakuuta 1988) on nigerialainen jalkapalloilija, joka edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa Olympiakos FC:tä. Pelipaikaltaan Ideye on keskushyökkääjä. Hänen kasvattajaseuransa on nigerialainen Bayelsa United. Ideye kuuluu Nigerian jalkapallomaajoukkueeseen, jonka riveissä hän voitti mestaruuden vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskilpailuissa.
Ideye aloitti uransa nigerialaisessa Bayelsa Unitedissa, josta hän siirtyi 2006 saman maan Ocean Boysiin. Ensimmäistä kertaa hän siirtyi Eurooppaan vuonna 2008, kun sveitsiläinen Neuchâtel Xamax osti hänet. Kolmen Sveitsin vuoden jälkeen hän siirtyi Ranskan Ligue 1:n FC Sochaux´n riveihin. Vuonna 2011 Ideye siirtyi ukrainalaisen FK Dynamo Kiovan joukkueeseen, jossa hän pääsi myös ensimmäistä kertaa pelaamaan Mestareiden liigaa vuonna 2012. Dynamon riveissä hän voitti myös Ukrainan supercupin vuonna 2011. Ideye siirtyi kesällä 2014 Englannin valioliigassa pelaavaan West Bromwich Albioniin. Hän onnistui kauden aikana 24 valioliigaottelussa vain neljästi maalinteossa.
Vain yhden West Bromwich-kauden jälkeen Ideye siirtyi elokuussa 2015 Kreikan Superliigan Olympiakos FC:hen.
Nuorisomaajoukkueessa esiintynyt Ideye valittiin maajoukkueeseen MM-kisoihin 2010 John Obi Mikelin loukkaannuttua. Hän oli mukana, kun Nigerian jalkapallomaajoukkue voitti Afrikan mestaruuden vuonna 2013. Hän kuului myös Nigerian joukkueeseen Maanosaliittojen cupissa 2013.
Taksvärkki (yhdistys)
Taksvärkki ry () on kansalaisjärjestö, jonka kehitysyhteistyöhankkeet edistävät kehitysmaiden lasten ja nuorten elinoloja ja ihmisoikeuksia. Kampanjoillaan järjestö kannustaa suomalaisia nuoria maailmanlaajuiseen yhteisvastuuseen.
Taksvärkki ry on aatteellisesti, poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton järjestöjen järjestö, jonka jäseninä on 12 opiskelija-, palkansaaja-, rauhan- ja kirkon nuorisotyön järjestöä. Taksvärkki on yksi ensimmäisistä nuorten omista kehitysyhteistyöliikkeistä. Se on toteuttanut kehitysyhteistyöhankkeita suomalaisten koululaisten ja opiskelijoiden Taksvärkki-kampanjoiden keräystuotoilla vuodesta 1967 lähtien. Taksvärkki ry perustettiin vuonna 1989 jatkamaan Taksvärkkitoimikuntien työtä.
Taksvärkki on ulkoministeriön kehitysyhteistyön ohjelmatukea saava järjestö. Taksvärkki-keräysten tuoton lisäksi kehitysyhteistyötä rahoitetaan ulkoasiainministeriön kehitysyhteistyötuella. Keräystuotot mahdollistavat monivuotiset kehitysyhteistyöhankkeet, joilla edistetään lasten ja nuorten oloja ja ihmisoikeuksia kehitysmaissa. Taksvärkki on nuorten omaa kehitysyhteistyötä suoraan nuorelta nuorelle.
Suomessa järjestö tekee globaalikasvatusta peruskoulun yläluokilla, lukioissa ja ammatillisissa oppilaitoksissa. Oppitunneilla ja työpajoissa kerrotaan kehitysmaiden lasten ja nuorten elämästä, mutta myös herätetään pohtimaan ja purkamaan stereotypioita kehitysmaiden oloista. Taksvärkki ry kouluttaa vuosittain kymmeniä vapaaehtoisia kansainvälisyyskouluttajia tekemään kouluvierailuja toiminnallisin menetelmin.
Taksvärkki-kampanjat on suunnattu yläkoululaisille, lukiolaisille ja ammatillisten oppilaitosten opiskelijoille. Lukuvuoden 2016–2017 Taksvärkki-kampanjassa tutustutaan kenialaisiin katulapsiin ja -nuoriin. Kampanjan nimi on "Yksi päivä muutokseen".
Taksvärkki-keräykseen voi osallistua yksittäinen luokka tai koko koulu. Oppilas voi hakea Taksvärkki-työpaikkaa paikallisista yrityksistä tai kunnalta tai tehdä töitä kotona. Vaihtoehtoinen tapa on järjestää tapahtuma, myyjäiset tai viettää normaali koulupäivä.
Thomas Davis
Thomas Osborne Davis (14. lokakuuta 1814 Mallow, Corkin kreivikunta – 16. syyskuuta 1845 Dublin) oli irlantilainen kansallismielinen toimittaja ja runoilija sekä yksi Nuori Irlanti -ryhmän perustajista 1840-luvulla.
Davis oli protestantti ja hän vierasti vallalla ollutta tapaa yhdistää irlantilainen nationalismi katolisuuteen. Käydessään Dublinin Trinity Collegea hän kehitteli ajatuksen Irlannin kaikkien uskonnollisten ryhmien ja yhteiskuntaluokkien saattamisesta yhteen kansallisen taistelun merkeissä. Hän perusti vuonna 1842 yhdessä katolisen Charles Gavan Duffyn kanssa "The Nation" -nimisen viikkolehden, joka tuki alun perin Daniel O’Connellin liikettä Irlannin ja Ison-Britannian valtiounionin kumoamiseksi, mutta josta tuli sittemmin Nuorena Irlantina tunnetun liikkeen pää-äänitorvi. Davis ja Duffy eivät tosin itse pitäneet nimityksestä ”Nuori Irlanti”, joka korosti heidän nuoruuttaan ja kokemattomuuttaan suhteessa O’Connelliin. Davisin merkittävimmät ulkomaiset innoittajat olivat ranskalaiset historioitsijat Jules Michelet, Augustin Thierry ja Jean Charles Léonard de Sismondi. Hän kirjoitti tunnettuja isänmaallisia runoja, kuten “A Nation Once Again” and “The Battle of Fontenoy”, joista tuli myöhemmin Irlannin kansalliselle vallankumousliikkeelle lähes pyhiä tekstejä.
Davis kuoli vain 30-vuotiaana. Pian sen jälkeen Nuoren Irlannin ryhmä irtautui lopullisesti O’Connellin liikkeestä ja siirtyi radikaalimmille urille.
Vesankajärvi
Vesankajärvi on Jyväskylän länsiosassa, Vesangan kylässä sijaitseva pienehkö järvi. Vesankajärvi on tummavetinen ja kohtalaisen ravinteikas järvi, ja se muodostuu kahdesta rautatiepenkereen erottamasta järvialtaasta, joista eteläisempää nimitetään Vähä-Vesangaksi. Järven vedet laskevat läheisen Kuohun kylän suuntaan ja sieltä edelleen Muuratjärveen ja sitä kautta Päijänteeseen. Järvi kuuluu Kymijoen päävesistöön.
Euro Hockey Challenge
Euro Hockey Challenge (EHC) on vuodesta 2011 lähtien pelattu turnausformaatti, jonka tarkoituksena on, että Euroopan pienemmeät jääkiekkomaat pääsevät haastamaan isompia joukkueita.
III (Brädin albumi)
III on suomalaisen rap-artisti Brädin kolmas studioalbumi, joka julkaistaan Rähinä Recordsin kautta 16. toukokuuta 2014. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan neljännelle sijalle.
Lämpiö
Lämpiö on teatterin, konserttisalin tai elokuvateatterin oleskelutila salin lähistöllä, jossa yleisö voi oleskella esityksen väliajalla ja nauttia virvokkeita. Tilassa voidaan myös järjestää tapahtumia.
Adrian Mariappa
Adrian Mariappa (s. 3. lokakuuta 1986) on englantilais-jamaikalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Watfordia. Lontoossa syntyneen Mariappan isä on fidžiläinen ja äidin vanhemmat jamaikalaisia, jonka vuoksi Mariappa olisi voinut halutessaan edustaa Englantia, Fidžiä tai Jamaikaa. Hän valitsi Jamaikan ja kuuluu Jamaikan jalkapallomaajoukkueeseen. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Mariappa aloitti jalkapalloilun Watford FC:ssä, jossa hän pelasi ammattilaisuransa ensimmäiset vuodet; vuodesta 2005 aina vuoteen 2012. Watford pelasi Valioliigassa kaudella 2006–2007. Hän nousi Watfordissa joukkueen kapteeniksi. Mariappa siirtyi Valioliigaan nousseeseen Readingiin vuonna 2012. Hän pelasi vain yhden kauden Readingissä ennen kuin siirtyi vuonna 2013 myös Valioliigaan nousseeseen Crystal Palaceen. Vuonna 2016 Mariappa palasi Watfordiin.
Jamaikan maajoukkueekseen valinnut Mariappa pelasi ensimmäisen maaottelunsa Jamaikan jalkapallomaajoukkueen paidassa toukokuussa 2012, kun Jamaika kohtasi Guyanan ystävyysottelussa ennen vuoden 2014 MM-kisojen karsintoja. Hän on pelannut 43 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Sashi Rawal
Sashi Rawal (s. 12. syyskuuta, Katmandu) on nepalilainen laulaja.
Trinitrometaani
Trinitrometaani eli nitroformi (CHNO) on nitroalkaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Se on voimakas hapetin, minkä vuoksi sitä käytetään räjähteissä ja polttoaineissa.
Huoneenlämpötilassa trinitrometaani on väritöntä öljymäistä nestettä, joka liukenee hyvin veteen ja muihin polaarisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin ja dimetyylikarbonaattiin. Yhdiste on hapan ja muodostaa suoloja emästen kanssa. Trinitrometaani on voimakas hapetin ja voi räjähtää helposti kuumennettaessa.
Tyypillisin tapa valmistaa trinitrometaania suuressa mittakaavassa on etyyniin ja väkevän typpihapon välinen reaktio. Katalyyttinä voidaan käyttää elohopea(II)nitraattia. Muita tapoja ovat eteenin tai isopropanolin nitraus tai tetranitrometaani, natrium- tai kaliumnitriitillä emäksisissä olosuhteissa ja muodostuvan anionin protonoiminen vetykloridin avulla.
Trinitrometaania voidaan käyttää räjähteiden valmistukseen ja rakettien polttoaineena.
Jonny Magallón
José Jonny Magallón Oliva (s. 21. marraskuuta 1981) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera División de Méxicossa pelaavaa Club Leónia. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Meksikon jalkapallomaajoukkuetta Magallón edusti vuosina 2007-2011 pelaten 54 maaottelua.
Magallón aloitti uransa Tapatío-nimisessä joukkueessa, josta hän siirtyi maan suurseuraan Club Deportivo Guadalajaraan vuonna 2003. Hän pelasi Guadalajarassa peräti kaksitoista kautta ennen kuin siirtyi vuonna 2012 nykyiseen seuraansa Club Leóniin.
Magallón pelasi ensimmäisen maaottelunsa Meksikon jalkapallomaajoukkueessa helmikuussa 2007. Hän pelasi joukkueesta eniten CONCACAF Gold Cupissa ja Copa Américassa 2007. Magallón kuului Meksikon joukkueeseen MM-kisoissa 2010.
Kiukaisten rautatieasema
Kiukaisten rautatieasema () on rautatieliikennepaikka -radalla Eurassa, entisen Kiukaisten kunnan keskustaajamassa Eurakoskella, 13 kilometrin päässä Kokemäeltä.
Kiukaisten asema avattiin Peipohjan (nyk. Kokemäki) ja Rauman väliselle yksityisrautatielle huhtikuussa 1897, ja se on rataosan yksi alkuperäisistä asemista. Risteysasema Kiukaisista tuli vuonna 1913, jolloin avattiin sivurata Kauttualle. Rautatieyhteyksien seurauksena asemanseudusta kasvoi ajan mittaan kunnan tärkein ja suurin taajama, syrjäyttäen vanhan kirkonkylän.
Henkilöliikenne Kauttualle lopetettiin vuonna 1953 linja-autoyhteyksien korvatessa sen. Henkilöliikenne lakkautettiin kokonaan vuonna 1988. Nykyisin liikennepaikka toimii junakohtauspaikkana. Säkylän sokerijuurikuljetukset lakkautettiin vuonna 2009, ja suurin osa rataosuuden tasoristeyksistä on purettu.
Asemarakennus valmistui vuonna 1897, samaan aikaan liikennepaikan avaamisen kanssa. Sitä laajennettiin myöhemmin 1920-luvulla. Asema on osa Kiukaisten valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä, ja se oli asuinkäytössä ennen kuin se paloi perustuksiaan myöten 13. huhtikuuta 2014. Aiemmin asemarakennuksessa oli sattunut tulipalo vuonna 2008, jolloin se oli tyhjillään.
Matkalla Neuvostoliitossa
Matkalla Neuvostoliitossa ("A Russian Journal") on John Steinbeckin kirjoittama ja Robert Capan kuvittama vuonna 1948 julkaistu matkakirja heidän matkastaan Neuvostoliitossa. Steinbeck ja Capa matkasivat Neuvostoliitossa noin kahden kuukauden aikana vuonna 1947, ja heidän tavoitteenaan oli kertoa tavallisten neuvostoliittolaisten elämästä.
John Steinbeck ja Robert Capa tapasivat 1946 New Yorkissa ja keskustelivat hotellin baarissa muun muassa siitä, miten Yhdysvalloissa käsiteltiin itäblokin asioita. Steinbeck ja Capa päättivät keskustelun jälkeen tehdä jutun tavallisista neuvostoliittolaisista.
Steinbeck esitti ajatuksen Neuvostoliiton New Yorkin -konsulaatissa, ja se otettiin pääosin innostuneena vastaan. Neuvostoliiton viranomaiset eivät kuitenkaan olleet aluksi halukkaita päästä Capaa maahan, mutta Steinbeckin itsepintaisuuden ansiosta myös Capalle myönnettiin viisumi.
Steinbeck ja Capa lähtivät matkalle 21. heinäkuuta 1947 ja saapuivat Moskovaan Tukholman kautta. He olivat kuitenkin joutuneet lykkäämään matkaansa useilla viikoilla, kun Steinbeck oli murtanut polvilumpionsa pudottuaan asuntonsa parvekkeelta.
Steinbeck ja Capa vierailivat Neuvostoliitossa kaksikuukautisen matkansa aikana Moskovassa, Stalingradissa, Ukrainassa ja Georgiassa.
Palattuaan matkalta Steinbeck kirjoitti matkasta artikkelisarjan New York Herald Tribuneen ja sen jälkeen nimen "Matkalla Neuvostoliitossa" saaneen kirjan, jonka julkaisi vuonna 1948 Viking Press.
"Matkalla Neuvostoliitossa" sai pääosin negatiivisia arvioita. New York Timesin Orville Prescott kirjoitti, että ”"Matkalla Neuvostoliitossa" on paljon paremmin kirjoitettu kuin useimmat mutta pinnallisempi kuin monet.” Kirjan pinnallisuutta kritisoi myös muun muassa Sterling North. Neuvostoliittolaisessa lehdistössä kirjaa haukuttiin vielä enemmän ja Steinbeckia ja Capaa kutsuttiin muun muassa ”gangstereiksi” ja ”hyeenoiksi”.
Kirja on jäänyt aika pitkälti unohduksiin aikalaisarvioiden jälkeen. Steinbeckia tutkinut Susan Shillinglaw on kirjoittanut, että se on mainettaan paljon tärkeämpi teos. Sen sijaan Capa-elämäkerturi Alex Kershaw kirjoitti, että kirja oli Capan uran aallonpohja. Hänen mukaansa kuvat olivat ”epäkiinnostavia ja omituisen latteita”.
Mommilan kirkko
Mommilan kirkko Hausjärven Mommilassa on valmistunut vuonna 1904. Hausjärven seurakunnalle nykyään kuuluva pieni puukirkko rakennettiin alun perin Mommilan kartanon rukoushuoneeksi. Sen rakentaminen oli vielä kesken, kun Gösta von Schantz myi kartanonsa Alfred Kordelinille vuonna 1903. Kordelin saattoi rakennustyöt loppuun ja hankki rukoushuoneelle kirkkoerioikeudet vuonna 1905. Vuonna 1917 surmattu Kordelin oli määrännyt testamentissaan kirkon Lammin seurakunnalle - Mommilan kartano kuului tuolloin Lammin kuntaan. Mommila-Hietoisten kylä siirtyi Hausjärven kyläksi vasta vuoden 2010 alussa, sitä ennen se oli yhden vuoden osana Hämeenlinnaa.
Nikkarityylisen kirkon on suunnitellut Emil Olander ja rakentanut Vihtori Olander. Se on tyypiltään pitkäkirkko, siinä on matala torni ja katon toisessa päässä samantyylinen kattoratsastaja. Kirkon paikkaluku on noin 150.
Mommilan kirkkoa on korjattu muutamaan otteeseen. Vuoden 1959 peruskorjaus tehtiin arkkitehti Mikael Nordenswanin suunnitelmien mukaan. Korjauksessa kirkko sai sähköistyksen ja uudet valaisimet ja kirkon urut vaihdettiin urkuharmoniksi. Seuraava korjaus tehtiin vuonna 1987, jolloin kirkko palautettiin alkuperäiseen ulkoasuunsa. Kirkko ja seurakuntatupa maalattiin 2005. Kirkkotekstiilit uusittiin 1992. Kirkon alttaritaulun arvellaan olevan 1840- tai 1850-luvulta ja sen tekijänä pidetään Berndt Godenhjelmiä.
Kirkon pihapiirissä on vuonna 1912 kouluksi valmistunut rakennus, joka toimii nykyään seurakuntatupana. Mommilan hautausmaa on muutaman sadan metrin päässä kirkosta Mommilanjärven Koinniemessä.
Mommilan kirkonmäki on osa Mommilan kartanomaisemaa, joka kuuluu museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kirkon lähistöllä sijaitsevassa Mommilan hautausmaalla on sankarihautausmaa, jonka sankarimuistomerkki on taiteilija Urho Ahonurhon teos.
Mau Aima
Mau Aima on teollisuuskaupunki Uttar Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Kaupungin asukasluku oli 19 645 vuonna 2011
Lozova
Lozova (, ) on kaupunki ja kaupunkipiiri Harkovan alueen eteläosassa Ukrainassa, 149 km Harkovasta etelään.
Lozova on Ukrainan rautateiden kahden pääradan risteyspaikkakunta. Kaupungin länsipuolella risteävät Harkovasta etelään, kohti Dnipropetrovskin alueen Synelnykovea ja edelleen etelälounaaseen Zaporižžjaa johtava päärata sekä poikittainen Pultavasta Donetskin alueen Slovjanskiin ja Horlivkaan johtava päärataosuus.
Paikkakunta tiedetään ainakin 1600-luvulta. Vuonna 1869 siellä avattiin Harkovasta Krimin niemimaan Sevastopoliin johtavan rautatien asema; paikkakunta sai samana vuonna kaupungin aseman.
Vuonna 2013 kaupungissa oli 58 307 ja koko Lozovan kaupunkipiirissä 67 456 asukasta. Lozavan kaupungin ohella kaupunkipiiriin kuuluu Panjutynen kaupunkimainen taajama (7 397 as.) ja maaseutua (1 752 as.). Sekä kaupungin, että kaupunkipiirin asukasluku on ollut laskussa. Vuonna 1989 asukkaita oli noin 83 200 (kaupungissa 73 000 as.) ja vuonna 2001 73 100 (64 000 as.).
Superpesiksen kausi 2014
Superpesiksen kausi 2014 voi tarkoittaa:
Spartan gladiaattorit
Spartan gladiaattorit (, ”Seitsemän miehen kapina”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Lajityypiltään peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Alberto De Martino. Sen pääosaa esitää yhdysvaltalainen Tony Russel.
Pieni kapinallisjoukko on saanut haltuunsa todisteen siitä, että Spartan kuningas Milo aikoo pettää akhaialaisliiton. Milon vaimoon Aspasiaan rakastunut Keros saa tietää todistuskappaleen sijainnin ja liittyy gladiaattoriystävineen kapinallisiin. Kiertävän teatteriseurueen matkassa he lähtevät viemään tietoa petoksesta Ateenaan.
Yhdysvaltalaisen Metro-Goldwyn-Mayerin rahoittama ja levittämä "Spartan gladiaattorit" on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Se on eräänlainen jatko-osa Alberto De Martinon edellisenä vuonna julkaistulle elokuvalle "Gli invincibili sette" (”Voittamaton seitsikko”). Elokuvat on tehty osittain samalla miehityksellä ja niissä käytetään samaa kuvamateriaalia.
Elokuva on hyvin yksinkertainen mutta harmiton ja viihdyttävä toimintaseikkailu. Sen juonen puutteita selittää osittain se, että näyttelijä Massimo Serato vietti kuvausten aikana kuukauden vankilassa, minkä takia käsikirjoitusta jouduttiin muuttamaan ja paikoin Seratoa korvaa gladiaattorimaskin taakse piiloutuva toinen näyttelijä. Peplum-elokuvien vakioroistolla Livio Lorenzonilla on poikkeuksellisesti koominen rooli.
Charles Gavan Duffy
Charles Gavan Duffy (12. huhtikuuta 1816 Monaghanin kreivikunta, Irlanti – 9. helmikuuta 1903 Nizza, Ranska) oli irlantilainen nationalisti ja yksi Nuori Irlanti -liikkeen johtajista. Siirryttyään myöhemmin Australiaan hänestä tuli siellä merkittävä poliitikko ja lopulta Victorian osavaltion pääministeri.
Duffy, jolla oli lakimiehen koulutus, perusti vuonna 1842 kansallismielisen "The Nation" -lehden yhdessä Thomas Davisin ja John Blake Dillonin kanssa. Heistä tuli pian Irlannin itsenäisyyttä tavoitelleen Nuori Irlanti -ryhmän johtajia ja "The Nationista" kyseisen suuntauksen pää-äänenkannattaja. Duffy oli katolilainen, kun taas Davis oli protestantti. Nuori Irlanti tuki alun perin Daniel O’Connellin repeal-liikettä, joka tähtäsi Irlannin ja Ison-Britannian unionin kumoamiseen, mutta myöhemmin nuoret radikalisoituivat ja ajautuivat erimielisyyksiin väkivaltaa vastustaneen O’Connelin kanssa. Duffy tuomittiin vuonna 1844 kansankiihotuksesta vankeuteen ja hänet vangittiin uudelleen hieman ennen Nuoren Irlannin johtajien nostattaman epäonnistuneen kapinan puhkeamista elokuussa 1848. Häntä syytettiin maanpetoksesta ja häntä pidettiin vankina seuraavaan vuoteen. Vuonna 1852 hänet valittiin Ison-Britannian parlamenttiin Wexfordin New Rossista. Duffy onnistui kokoamaan parlamentin irlantilaisista edustajista noin 50 edustajan suuruisen riippumattoman oppositioryhmän, joka julisti vastustavansa jokaista hallitusta, joka ei tukisi Irlannin maanvuokraajien liiton vaatimuksia. Liiallinen ryhmäkuntaisuus kuitenkin haittasi Duffyn politiikkaa, ja jäätyään ilman Irlannin vaikutusvaltaisen papiston tukea hän vetäytyi kotimaansa politiikasta vuonna 1855.
Duffy muutti vuonna 1856 Australiaan ja toimi asianajajana Melbournessa. Hänet valittiin jo samana vuonna Victorian siirtokunnan edustajainhuoneeseen ja nimitettiin seuraavana vuonna Victorian yleisten töiden ministeriksi. Hän pyrki edistämään tärkeää maalakia. Vuosina 1871–1872 Duffy toimi Victorian pääministerinä ja 1877–1880 edustajainhuoneen puhemiehenä. Hänet lyötiin 1873 ritariksi. Duffy palasi vuonna 1880 Eurooppaan ja asui loppuikänsä Nizzassa kirjoittaen muistelmiaan ja muita Irlannin lähihistoriaa käsitteleviä teoksia. Niihin lukeutuvat muun muassa "Young Ireland, a fragment of Irish history 1840–50" (1880), "Four years of Irish history 1845–49" (1883), "The League of North and South 1850–54" (1886) ja "My life in two hemispheres" (1898). Hänen teoksensa muodostavat merkittävän lähteen Irlannin 1800-luvun puolivälin historiaan.
Sigmundur Davíð Gunnlaugsson
Sigmundur Davíð Gunnlaugsson (s. 12. maaliskuuta 1975 Reykjavík) on islantilainen poliitikko, joka toimi Islannin pääministerinä vuosina 2013–2016. Hän on keskustapuolueen () puoluejohtaja. Sigmundur Davíð oli Islannin historian nuorimpana pääministerin tehtävään nimitetty henkilö.
Sigmundur Davíðilla on taloustieteen ja politiikan tutkimuksen tutkinto. Hänen puolisonsa on Anna Sigurlaug Pálsdóttir, ja pariskunnalla on yksi lapsi.
Sigmundur Davíðin nimi tuli esille huhtikuussa 2016 julkisuuteen vuotaneissa veroparatiisien toimintaa kuvaavissa Panaman papereissa. Niiden mukaan Sigmundur on puoliksi omistanut veroparatiisiyhtiön, jolla on ollut omistuksia Islannin suurimmissa pankeissa. Nykyisin yhtiön omistaa kokonaan hänen vaimonsa. Hän erosi virastaan kohun saattelemana 5. huhtikuuta 2016.
Olen somelainen
Olen somelainen on Jussi Vatasen luoman ja esittämän sketsihahmon Karim Z. Yskowiczin musiikkialbumi, joka julkaistiin 14. kesäkuuta 2013. Ainoana singlenä albumilta julkaistiin albumin nimikappale ”Olen somelainen” (feat. Petri Nygård & Kari Tapio), joka nousi 19. sijalle Suomen virallisella latauslistalla.
Yun Hyon-seok
Yun Hyon-seok (, 7. elokuuta 1967 Incheon, Etelä-Korea – 26. huhtikuuta 2013 Soul, Etelä-Korea) oli Korean tasavallan ihmisoikeus- ja kansalaisoikeusaktivisteja. Kirjailijana ja runoilijana hän käytti homoseksuaalisuutta teemanaan. Hänen lempinimensä oli Yook Woo Dang(), salanimi oli Sulheon(), Midong(). Roomalaiskatolisessa kasteessa hän sai nimen Antonio.
Vuonna 2003 hän teki itsemurhan Dongdaemun kadulla, Soulissa. vastalauseena Korean tasavallan homofobialle.
Azarethes
Azarethes (; eli 500-luvulla) oli persialainen sotapäällikkö. Azarethes ei luultavasti ollut hänen oikea nimensä, vaan kreikkalainen versio persialaisesta arvonimestä. Aikalaishistorioitsija Prokopios kuvasi Azarethesta "poikkeuksellisen kyvykkääksi soturiksi", ja aikalaishistorioitsija Zakharias Mytileneläisen mukaan hänen virkansa oli "astabadh" (korkea-arvoinen virkamies, vastasi suunnilleen roomalaisten "magister officiorumia").
Itä-Rooman ja sassanidien Persian välisen sodan aikana vuonna 531 Azarethes hyökkäsi 15 000 ratsumiehen kanssa roomalaisten Eufratensiksen provinssiin Eufratjoen eteläpuolella. Persialaiset ryöstelivät aluetta, mutta joutuivat perääntymään roomalaisten armeijan saavuttua paikalle. Roomalaiset saivat kuitenkin Azarethesin armeijan kiinni, mutta seuranneessa Callinicumin taistelussa 19. huhtikuuta 531 Azarethes kukisti roomalaisten suuremman armeijan. Persialaisten tappiot olivat kuitenkin niin suuret, että Azarethes joutui Persian kuninkaan Kavadh I:n epäsuosioon.
Vuonna 544 Azarethes oli Persian kuningas Khosraun mukana Edessan piirityksessä. Häntä ei mainita enää historiallisissa lähteissä tämän jälkeen.
Luettelo Suomen virallisen mid-price-listan ykkösistä vuonna 2014
Tämä on luettelo Suomen virallisen mid-price -listan ensimmäistä sijaa hallussaan pitäneistä artisteista/yhtyeistä ja mid-price -levyistä vuonna 2014.
William Smith O’Brien
William Smith O’Brien (17. lokakuuta 1803 Dromoland, Claren kreivikunta, Irlanti – 18. kesäkuuta 1864 Bangor, Wales) oli irlantilainen poliitikko, joka kohosi Nuori Irlanti -liikkeen johtoon 1840-luvulla ja johti vuonna 1848 epäonnistunutta kapinaa brittien valtaa vastaan.
William Smith O’Brien kuului irlantilaiseen O’Brienin aatelissukuun, jonka katsotaan periytyvän vuonna 1014 kuolleesta kuningas Brian Borusta. Hänen vanhempi veljensä oli konservativiinen parlamenttiedustaja ja Inchiquinin paroni Lucius O’Brien. O’Brien itse oli parlamentin alahuoneen jäsenenä 1828–1831 ja 1835–1848. Protestanttisuudestaan huolimatta hän kannatti katolisten emansipaatiota, mutta halusi säilyttää Irlannin ja Ison-Britannian unionin. Tämän vuoksi hän alkujaan vastusti Irlannin itsehallintoliikettä johtanutta Daniel O’Connellia. O’Brienin avoin kriittisyys Irlannin brittihallintoa kohtaan kuitenkin kasvoi 1830-luvulla, eikä hän hyväksynyt O’Connellin vangitsemista vuonna 1843. Saman vuoden lokakuussa hän liittyi O’Connellin Repeal Association -järjestöön, joka tähtäsi unionin purkamiseen, ja toimi sen varapuheenjohtajana O’Connellin vankeuden aikana. O’Brien pettyi kuitenkin pian O’Connellin periaatteelliseen väkivallanvastaisuuteen, ja erosi heinäkuussa 1846 Nuori Irlanti -ryhmän kanssa Repeal Associationista.
Tammikuussa 1847 O’Brien ja nuorirlantilaiset perustivat omaksi järjestökseen Irlannin konfederaation ("Irish Confederation"). Ranskassa seuraavana vuonna puhjennut helmikuun vallankumous radikalisoi Nuoren Irlannin johdon, joka ryhtyi lietsomaan myös Irlannissa kumouksellista mielialaa. O’Brien johti toukokuussa 1848 Nuoren Irlannin johdon valtuuskuntaa, joka vieraili Pariisissa tapaamassa vallankumouksen johtajia. Kotimaassaan häntä syytettiin kansankiihotuksesta, mutta oikeudenkäynti päättyi ratkaisemattomana. Kapinaa Irlannissa pelännyt Ison-Britannian hallitus määräsi lopulta Nuoren Irlannin johdon pidätettäväksi, jolloin O’Brien päätti valita mieluummin väkivaltaisen vastarinnan kuin antautumisen. Hän suunnitteli yhdessä Thomas Francis Meagherin kanssa kapinan, josta kuitenkin toteutui vain 29. heinäkuuta alkanut talonpoikien tuhoontuomittu kansannousu Tipperaryn Ballingarryssa paikallista poliisia vastaan. Kapinalliset joutuivat pian antautumaan ja O’Brien vangittiin. Hänet tuomittiin valtiopetoksesta kuolemaan, mutta rangaistus lievennettiin armahduksella elinikäiseksi karkotukseksi Van Diemenin maahan eli nykyiseen Tasmaniaan.
O’Brienin sallittiin helmikuussa 1854 lähteä Tasmaniasta, minkä jälkeen hän asettui Brysseliin Belgiaan. Hänet armahdettiin kokonaan toukokuussa 1856, jolloin hän palasi Irlantiin, mutta ei enää palannut politiikkaan. Hänelle pystytettiin patsas Dubliniin vuonna 1870, kuusi vuotta kuolemansa jälkeen.
Miro Tenho
Miro Tenho (s. 2. huhtikuuta 1995 Kaarina) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa kaudella 2014 Veikkausliigan Turun Palloseuraa. Tenho on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Aiemmin FC Kaarinassa pelannut Tenho solmi yksivuotisen sopimuksen TPS:n kanssa tammikuussa 2014. Ensimmäisen Veikkausliiga-ottelunsa hän pelasi 12. huhtikuuta 2014 FC Honkaa vastaan.
Tenho on pelannut Suomen alle 19-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Kenneth Vermeer
Kenneth Vermeer (s. 10. tammikuuta 1986) on alankomaalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Eredivisiessä pelaavaa Feyenoordia. Vermeer on surinamelaista syntyperää. Hän on pelannut Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa neljä ottelua.
Vermeer aloitti ammattilaisuransa vuonna 2005 Ajaxissa, jossa hän oli alkuvuodet pääosin Maarten Stekelenburgin ja Dennis Gentenaarin varamaalivahtina. Hän kävi lainalla vuonna 2007 Willem II Tilburgissa. Stekelenburgin ja Gentenaarin vaihdettua maisemaa Vermeeristä tuli Hollannin suurseuran ykkösmaalivahti. Hän on pelannut Ajaxin paidassa myös Mestarien liigaa. Vermeer on voittanut Eredivisien mestaruuden neljästi: kausina 2010–2011, 2011–2012, 2012–2013 ja 2013–2014. Viimeisellä kaudellaan Ajaxissa Vermeer menetti ykkösvahdin paikan Jasper Cillessenille ja kesällä 2014 hän siirtyi Feyenoordiin.
Vermeer on voittanut Hollannin U21-joukkueen kanssa ikäluokkansa Euroopan-mestaruuden kahdesti vuosina 2006 ja 2007. Hän oli myös Hollannin olympiajoukkueessa vuoden 2008 kesäolympialaisissa. Hän teki debyyttinsä Hollannin jalkapallomaajoukkueessa marraskuussa 2012 Saksaa vastaan. Hän teki ennätyksen pisimpään nollan pitäneenä Hollannin maajoukkuemaalivahtina pidettyään nollan Saksaa, Viroa ja Romaniaa vastaan. Nollaputki rikkoutui vasta Kiinaa vastaan.
Thomas Francis Meagher
Thomas Francis Meagher (23. elokuuta 1823 Waterford, Waterfordin kreivikunta, Irlanti – 1. heinäkuuta 1867 lähellä Fort Bentonia, Montana, Yhdysvallat) oli irlantilainen vallankumouksellinen ja myöhemmin Yhdysvaltain sisällissodan aikana kenraali Pohjoisvaltojen armeijassa.
Meagher liittyi vuonna 1845 Irlannin itsenäisyyttä tavoitelleeseen Nuoren Irlannin ryhmään ja osallistui kaksi vuotta myöhemmin Irlannin konfederaation perustamiseen. Yhdessä William Smith O’Brienin kanssa hän johti vuonna 1848 epäonnistunutta kapinaa brittien valtaa vastaan Irlannissa. Hänet tuomittiin valtiopetoksesta kuolemaan, mutta tuomio muutettiin elinikäiseksi karkotukseksi Van Diemenin maahan eli nykyiseen Tasmaniaan. Meagher pakeni Tasmaniasta vuonna 1852 Yhdysvaltoihin. Kierreltyään ympäri maata hän asettui New Yorkiin, jossa hankki itselleen lakimiehen koulutuksen ja ryhtyi 1855 harjoittamaan asianajajan ammattia. Hänestä tuli yksi New Yorkin irlantilaisyhteisön johtajista ja vuodesta 1856 hän toimitti "Irish News" -nimistä lehteä.
Yhdysvaltain sisällissodan puhjettua Meagher liittyi kapteenina New Yorkin vapaaehtoisjoukkoihin ja osallistui Bull Runin taisteluun heinäkuussa 1861. Sen jälkeen hän kokosi Unionin armeijaan niin sanotun irlantilaisen prikaatin ja sai helmikuussa 1862 ylennyksen prikaatinkenraaliksi voidakseen komentaa kyseistä yksikköä. Meagher jätti komentajanpaikkansa prikaatin kärsittyä suuret tappiot Chancellorsvillen taistelussa toukokuussa 1863. Saman vuoden joulukuussa hänet nimitettiin Etowahin sotilaspiirin komentajaksi ja hän piti päämajaansa Chattanoogassa. Sisällissodan päätyttyä hänet nimitettiin Montanan territorion sihteeriksi. Koska territoriolle ei oltu nimitetty kuvernööriä, Meagher toimi myös vt. kuvernöörinä, kunnes kuoli heinäkuussa 1867 tapaturmaisesti hukkumalla Mississippiin.
Meagherille pystytettiin vuonna 1905 ratsastajapatsas Montanan osavaltion kongressin eteen Helenaan. Sen kopio pystytettiin vuonna 2004 hänen synnyinkaupunkiinsa Irlannin Waterfordiin. Hänen mukaansa on nimetty Meagherin piirikunta Montanassa.
Haittaakse?
Haittaakse? on Iina Kuustosen luoman ja esittämän sketsihahmon Jani-Petterin lastenlevy, joka julkaistiin 23. toukokuuta 2012. Albumi oli Suomen virallisella listalla 15 viikkoa ja se nousi korkeimmillaan sijalle 4.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2012 aikana albumilta julkaistiin single ”Suomi voittaa – haittaakse?”, joka nousi suosituksi kisakappaleeksi. Kappale oli parhaimmillaan iTunesin singlelistan neljäntenä ja Suomen virallisella latauslistalla sijalla 16.
Johan Lang
Johan Lang (17. elokuuta 1745 Raahe – 16. tammikuuta 1823 Raahe) oli suomalainen kauppias ja laivanvarustaja.
Langin vanhemmat olivat kauppias Josef Lang ja Margareta Hemmi eli Norrlander. Lang oli vanhaa kauppiassukua. Jo hänen isoisänsä (k. 1742) oli jo perustanut kaupan, jonka Langin isä ja hän itse myöhemmin perivät. Kauppiaaksi Lang alkoi 1771, samalla kun oli rakentamassa tervahovia ja pienpolttimoita. Toiminta laajeni vienti- ja tuontikauppaan omilla laivoilla aina Välimerelle saakka, samoin kuin rahtiliikenteeseen. Lang omisti kuollessaan melkein kolmanneksen eli 250 lästiä Raahen laivoista. Hän vei erityisesti tervaa ja toi suolaa. Raahen kaupunki valitsi Langin edustajakseen Porvoon valtiopäiville, mutta hän kieltäytyi tehtävästä. Myöhemmin hänen liikkeensä joutui vävylle, kauppaneuvos Zachris Franzénille ja edelleen tämän vävylle Fredrik Soveliukselle.
Langin puoliso n. vuodesta 1788 oli Sofia Widbäck (k. 1834)
Nykyään Langin kauppahuoneella toimii samaa nimeä kantava historiallinen kahvila, Langin Kauppahuone.
Rickie Lambert
Richard Lee "Rickie" Lambert (s. 16. helmikuuta 1982) on englantilainen jalkapalloilija, joka edusti urallaan useita Englannin valioliigan seuroja, pisimpään Southamptonia. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä. Lambertin peliura oli monilla tavoin samanlainen kuin Grant Holtilla; alasarjojen pelaajasta Valioliigan profiilihyökkääjäksi, minkä jälkeen ura lähti laskuun. Lambert pelasi Englannin jalkapallomaajoukkueessa 11 ottelua ja teki niissä kolme maalia vuosina 2013–2014.
Liverpool FC:ssä juniorina pelannut Lambert potkaistiin seurasta ulos vuonna 1997. Tämän jälkeen hän siirtyi Englannin kolmannen sarjatason Blackpool FC:hen. Kun onnistumisia ei tullut, näytettiin isokokoiselle hyökkääjälle ovea Blackpoolissa. Lambertista ei näyttänyt tulevan ammattilaisjalkapalloilijaa. Hän siirtyi töihin punajuuritehtaalle, jonne hän meni omien sanojensa mukaan vain siksi, että saisi elätettyä itsensä. Lambert kelpuutettiin kuitenkin kolmostason Macclesfieldiin. Macclesfieldissä Lambert sai maalijyvästä kiinni. Hän teki 44 ottelussa kahdeksan maalia. Lambert kierteli alasarjoja onnistuen jokaisessa joukkueessaan hyvin maalinteossa, kunnes hän siirtyi 2009 Englannin Mestaruussarjassa tuolloin pelanneeseen Southamptoniin.
Lambert nosti hyvillä esityksillään joukkueen kaudeksi 2012–2013 Englannin valioliigaan. Valioliigassa Lambert onnistui heti; hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan kaikki ottelut ja teki 15 maalia. Toisella kaudellaan hän pelasi 37 ottelua, joissa hän onnistui maalinteossa 13 kertaa. Kesällä 2014 Lambert siirtyi hyvien Southampton-otteidensa ansiosta nuoruuden seuraansa, Liverpool FC:hen. Liverpoolissa Lambert on saanut vähän vastuuta ja osui 2014-2015 vain kahdesti Valioliigassa pelattuaan 25 ottelua. Mestarien liigassa hän teki kolmessa ottelussa yhden maalin.
Heinäkuussa 2015 Lambert siirtyi Valioliigan West Bromwich Albioniin. Hän debytoi seuran paidassa seuraavassa kuussa Manchester Cityä vastaan. Avausmaali syntyi samassa kuussa Stoke Cityn verkkoon.
Lambert kutsuttiin Englannin jalkapallomaajoukkueeseen ystävyysotteluun Skotlantia vastaan elokuussa 2013. Hän teki heti ensimmäisessä maaottelussaan maalin. Toisen maaottelumaalinsa hän teki vuoden 2014 MM-kisojen karsintaottelussa Moldovaa vastaan. Hän pääsi kentälle yhdessä Englannin kolmesta ottelusta MM-kisoissa 2014.
Lambert on naimisissa Amy Lambertin kanssa. Heillä on kolme lasta, joista kolmas, Bella Lambert syntyi samana päivänä kun Rickie kutsuttiin ensimmäistä kertaa Englannin jalkapallomaajoukkueeseen.
Putous 3
Putous 3 on "Putous"-televisiosarjan kolmannen tuotantokauden kokoelmalevy, joka julkaistiin 13. helmikuuta 2012.
Euro Hockey Challenge 2014
Euro Hockey Challenge 2014 alkoi 9. huhtikuuta ja turnauksen viimeiset pelit pelattiin 27. huhtikuuta.
Fredrik Langell
Fredrik Langell (8. toukokuuta 1746 Lappee tai Lappeenranta) – 22. lokakuuta 1806) oli suomalainen lakimies, joka sai valtioneuvoksen arvon.
Langellin vanhemmat olivat kirkkoherra Anders Langell ja Maria Helena Gröön. Hän opiskeli vuodesta 1753 alkaen Turussa ja tuli 1767 kanslistiksi Pietariin Suomen, Liivinmaan ja Viron asioita varten perustettuun oikeuskollegioon. 1778 hänestä tuli oikeuskollegion sihteeri ja pari vuotta myöhemmin hän siirtyi Kyminkartanon tuomiokuntaan tuomariksi, sitten Viipuriin prokuraattorin apulaiseksi ja myöhemmin takaisin mainittuun tuomarinvirkaan. Langell sai 1775 tehtäväksi laatia lausunto Viipurin kuvernöörin Nikolai Heinrich von Engelhardtin suunnitelmasta lakkauttaa laamannioikeus Suomessa, samoin kuin lahjoitusmaan haltijoiden oikeudesta verottaa talonpoikia. Langell esitti, että Suomessa on rauhansopimuksen mukaisesti noudatettava Ruotsin vallan aikaisia lakeja, minkä käsityksen oikeuskollegio vahvisti. 1786 ja 1799 hän laati painamatta jääneen esityksen Viipurin läänin maantieteellisistä, taloudellisista ja kansatieteellisistä seikoista.
Langellin puoliso vuodesta 1782 oli Kristina Elisabet Hougberg (k. 1838).
Feeniläisyys
Feeniläisyys () oli nimitys varsinkin 1860-luvulla Irlannissa, Isossa-Britanniassa sekä Yhdysvalloissa amerikanirlantilaisten keskuudessa toimineille vallankumouksellisille salaseuroille, jotka tavoittelivat Irlannin itsenäisyyttä ja muuttamista tasavallaksi. Näiden järjestöjen jäseniä kutsuttiin feeniläisiksi ("fenian"). Liike sai nimensä mytologisen Finn mac Cumhaillin johtamasta soturijoukosta, joka tunnetaan nimellä "Fianna". Keskeiset järjestöt olivat Irlannissa toiminut Irlannin tasavaltalaisveljeskunta ("Irish Republican Brotherhood", IRB) ja Yhdysvalloissa toiminut feeniläisveljeskunta ("Fenian Brotherhood"), jotka molemmat perustettiin 1858. IRB:n perusti Irlannissa James Stephens ja feeniläisveljeskunnan New Yorkissa John O’Mahony. He olivat entisiä Nuori Irlanti -liikkeen kannattajia, jotka olivat joutuneet pakenemaan Irlannista vuoden 1848 epäonnistuneen kapinan jälkeen ja tutustuneet toisiinsa Pariisissa. He perustivat organisaationsa samaan aikaan Atlantin vastakkaisille puolilla yhteisestä sopimuksesta, O’Mahonyn toimiessa aloitteentekijänä.
Toiminta oli aluksi aktiivisempaa Yhdysvalloissa, jossa feeniläisveljeskunta teki vuosina 1866, 1870 ja 1871 epäonnistuneita hyökkäyksiä rajan yli brittiläiseen Kanadaan. Tämä aiheutti kitkaa Yhdysvaltain ja Ison-Britannian suhteisiin. Hyökkäyksissä oli mukana paljon Yhdysvaltain sisällissodan veteraaneja. Jo vuoden 1866 retken epäonnistuminen siirsi feeniläisyyden painopisteen takaisin Irlantiin ja 1870-luvulla liikkeen merkitys Amerikassa väheni. Yhdysvaltain feeniläisveljeskunta lakkasi toimimasta vuonna 1886.
Irlannissa feeniläisyyden johtava äänitorvi oli "The Irish People" -niminen lehti. Vuonna 1865 neljä feeniläisten johtajaa, Charles Joseph Kickham, John O’Leary, Thomas Clarke Luby ja Jeremiah O’Donovan Rossa tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin maanpetoksellisten asiakirjojen julkaisemisesta. Tämän jälkeen Irlannin feeniläiset ryhtyivät suunnittelemaan kansannousua, jota varten kerättiin rahoitusta Yhdysvalloista. Maaliskuussa 1867 käynnistynyt kapina kukistettiin nopeasti. Pelko levottomuuksista Irlannissa sai kuitenkin liberaalin pääministerin William Gladstonen käynnistämään vuonna 1869 Irlantiin kohdistuneen uudistuspolitiikan. Osa feeniläisistä ryhtyi myöhemmin tukemaan rauhanomaista kamppailua Irlannin itsehallinnon eli home rulen puolesta. Alkuperäinen feeniläisliike kuihtui Irlannissa 1870-luvulla, mutta Irlannin tasavaltalaisveljeskunnan nimeä käytettiin sen jälkeenkin. Uusi IRB oli myös vuoden 1916 pääsiäiskapinan suunnittelun takana. Liike hajosi lopullisesti Irlannin sisällissotaan 1920-luvun alussa.
Eurakoski
Eurakoski on kylä ja taajama Euran kunnassa Satakunnassa. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Euran keskustaajaman pohjoispuolella kantatie 43:n tuntumassa. Eurakoski oli vuonna 2009 Euraan liitetyn Kiukaisten kunnan hallinnollinen keskus ja yhdessä Panelian kanssa toinen sen keskustaajamista. Eurakoskella on asukkaita 1 566 (2013). Vuonna 2014 Eurakosken taajamassa oli 912 asukasta ja sen pinta-ala oli 4,11 neliökilometriä.
Eurakosken läpi virtaa Pyhäjärvestä alkunsa saava Eurajoki ja kylän kautta kulkee myös Rauman rata. Eurakoskella sijainnut Kiukaisten rautatieasema paloi huhtikuussa 2014. Kylässä sijaitsee myös vuonna 1761 rakennettu Kiukaisten kirkko. Vuosina 1919–2003 Eurakoskella toimi nahkatehdas, joka tunnettiin nimillä Satanahka ja Sata Leather. Tehdasrakennuksen on suunnitellut arkkitehti Heikki Tiitola.
Syötti (vuoden 1995 elokuva)
Syötti () on Bertrand Tavernierin ohjaama ranskalainen elokuva vuodelta 1995. Se kertoo tytöstä ja kahdesta pojasta, jotka toteuttavat murhan tytön toimiessa ”syöttinä”.
"Syötti" perustuu Morgan Sportèsin vuonna 1990 ilmestyneeseen romaaniin "L’Appât". Elokuva palkittiin Berliinin elokuvajuhlien Kultaisella karhulla.
Ding Dong Song
Ding Dong Song on ruotsalaisen poplaulaja Güntherin kappale, joka sisältää myös "The Sunshine Girlsin" esittämiä lauluosuuksia. Kappaleen julkaisi alun perin hollantilaisyhtye "Phil & Company" vuonna 1984 nimellä "Tralala" ja se julkaistiin vuonna 2004 Güntherin Pleasureman-debyyttialbumilta. Kappale oli Ruotsin virallisen singlelistan ensimmäisellä sijalla yhteensä kolme viikkoa.
Güntherin versio kappaleesta esitetään englanniksi vahvalla saksalaisella korostuksella. Kappale on parodia eurodance-lajityypeistä, varsinkin 1980- ja 1990-luvulta peräisin olevista.
Gabriel Lauraeus
Gabriel Lauraeus (18. huhtikuuta 1677 Turku – 10. elokuuta 1753 Turku) oli Turun akatemian professori ja pappi.
Gabriel Lauraeus syntyi 18. huhtikuuta 1677 Turussa. Lauraeuksen vanhemmat olivat Turun tuomiokapitulin notaari Gabriel Lauraeus vanhempi ja Katarina Rajalenius. Hänen isänsä kuoli kuitenkin jo vuonna 1681, jolloin Lauraeuksesta tuli setänsä, Oulun triviaalikoulun rehtori Olof Lauraeuksen kasvattipoika. Lisäksi hän asui lapsena äitinsä uuden aviomiehen ja siten isäpuolensa Tyrvään kirkkoherra Olof Hartmanin luona. Lisäksi hän on ilmeisesti asunut sukulaistensa luona Kalajoella ennen ylioppilaaksi tuloaan. Hän oli oppilaana Oulun triviaalikoulussa ja hänestä tuli ylioppilas Turussa vuonna 1696.
Ylioppilaaksi tulonsa jälkeen ja opiskellessaan teologiaa hän elätti itsensä käsityöläisammateilla veistämällä, sorvaamalla sekä tekemällä kulta- ja hopeasepäntöitä ja valmistamalla kelloja ja hienotaoksia. Jonkin ajan kuluttua hänet pyydettiin auttamaan piispa Johannes Gezelius nuorempaa tämän kirjeenvaihdossa. Gezeliuksella oli kielteinen kanta pietismiin, johon taas Lauraeuksella mahdollisesti on ollut kytköksiä äitinsä suvun kautta. Yhteistyö Gezeliuksen kanssa vaikutti Lauraeukseen voimakkaasti pysyen tämän muistissa elämän loppuun saakka. On arveltu, että Gezeliuksen oma käytännöllinen raamatullisuus muodostui Lauraeuksen oman uskonnollisen ajattelun johtavaksi aatteeksi.
Papiksi hän valmistui aivan Suuren Pohjan sodan kynnyksellä. Vuonna 1702 hänestä tuli Porin läänin jalkaväkirykmentin 2. pataljoonansaarnaaja ja vuonna 1703 hänestä tuli saman rykmentin 1. pataljoonansaarnaaja. Rykmentinpastorina hän toimi vuosina 1705-1723.
Rykmentinpastoriksi hänet nimitettiin Kuurinmaan rajalinnan Seelburgin puolustamisen 1703-1704 jälkeen. Pultavan taistelun jälkeen Lauraeus jäi vangiksi 1709 ja hänet vietiin ensin Moskovaan ja sitten 1712 Tobolskiin Siperiaan. Siellä hän liittyi pietistiseen herätykseen. Lauraeus palasi Suomeen Uudenkaupungin rauhan jälkeen ja 1724 hänet nimitettiin Loimaan kirkkoherraksi. Hän oli vuosien 1731 ja 1746 valtiopäivien jäsen. 1749 hänet nimitettiin jumaluusopin professoriksi ja Turun tuomiorovastiksi. Hänen synodaaliväitöskirjansa "De bonis operibus" julkaistiin 1739. Lauraeus suomensi joukon saksalaisia ja ruotsalaisia virsiä teokseksi "Muutamia Hengellisiä virsiä" ja laati kirjoituksia Ruotsin tiedeakatemian julkaisuihin.
Lauraeuksen puoliso vuodesta 1707 oli Katarina Fontin (k. 1737).
Murronvuoren kalliomaalaus
Murronvuoren kalliomaalaus sijaitsee Saimaalla Pihlajavedellä Savonlinnassa Etelä-Savossa. Kalliomaalaus ajoitetaan väljästi kivikauteen.
Saimaan Pihjalajavedellä sijaitsee iso Saukonsaari, jonka pohjoisosassa olevassa Enoniemessä maalauskallio on. Murronvuori nousee lohkareisena suoraan vedestä, ja pienessä suojaisessa pystykalliossa on suojaisa puoliluola, jonka vieressä maalaukset sijaitsevat.
Maalaus on kolmiosainen. Oikealla reunalla reunalla on suurehko punaväriläiskä, jossa on epävarmasti tunnistettavia kuvioita. Kuviot voivat esittää kämmenpainaumia, mutta tunnistus on vielä epävarmaa. Vasemmalle päin on vielä kaksi punavärialuetta, mutta niissä ei ole tunnistettavia kuvioita. Punaväri on joka kohdassa sekä kulunutta että suttaantunutta.
Eurobarometri
Eurobarometri on Euroopan komission rahoittama mielipidetutkimus, jossa kartoitetaan Euroopan unionin kansalaisten sosiaalisia ja poliittisia mielipiteitä. Tutkimukset toteutetaan käyntihaastatteluina, joissa käytetään säännöllisesti toistettavia kysymyksiä ja kunakin ajankohtana tärkeäksi katsottujen aihealueiden kysymyksiä.
Euroopan parlamentin mukaan mielipidetutkimukset ovat tärkeä apuväline päätöksenteossa ja Euroopan parlamentin työn valmistelussa ja arvioinnissa.
Toistuvissa kysymyksissä kartoitetaan vastaajien mielipiteitä Euroopan yhteisöstä/unionista, parlamentista sekä vastaajien omasta yhteiskunnasta ja sen demokratian toimivuudesta. Vaihtuvissa kysymyksissä aiheena on ollut muun muassa työllisyys, työttömyys, sukupuoliroolit, ekologia, energiapolitiikka, lasten ja nuorten asema, köyhyys, terveys, bioteknologia, alueellinen kehitys, kulutustottumukset sekä koulutus.
Ensimmäinen eurobarometri kerättiin vuonna 1974, minkä jälkeen se on toteutettu EU:n jäsenmaissa vähintään kahdesti vuodessa. Suomessa barometri on kerätty kokonaisuudessaan vuodesta 1995 alkaen ja EU-aiheisten kysymysten osalta vuodesta 1993 alkaen. Kerääjänä on Suomessa toiminut TNS Gallup.
Myös joistain EU:n ulkopuolisista Euroopan maista on joinain vuosina kerätty aineistoa. Lisäksi on täydennykseksi kerätty suppeita puhelinhaastatteluja.
Rahan metsästäjät
Rahan metsästäjät on Jarkko Sipilän yhdessä Scott Stevensonin kanssa kirjoittama jännitysromaani finanssikriisin alkuajoilta, vuosilta 2007-2008. Stevensonin aihepiiristä englanniksi kirjoittama rinnakkaisteos keskittyy miljöökuvaukseen. Siitä Sipilän romaanin rikoselementti puuttuu. 
Romaani sijoittuu New Yorkin finanssikeskuksessa Wall Streetilla toimivaan pankkiin. Sen keskeisimmät henkilöt ovat kaksi pankissa työskentelevää arvopaperidealeria, Sasquatch, "Sasq", eli Magnus Saastamoinen ja hänen esimiehensä "Chip", Charles Smith III. Romaanin rakenteessa pankkitoimintaan, erityisesti johdannaisilla käytävään kauppaan, liittyvä juoni lomittuu siihen kytkeytyvän murhan tutkimuksen etenemisen kanssa kahdessa eri aikatasossa. Nämä elementit kohtaavat romaanin 28. luvussa.
"Rahan metsästäjät" kuvaa sijoitusammattilaisen työn kiivasta rytmiä ja raakaa vastuullisuutta: "Tämäkin päivä oli ollut täynnä stressin täyteisiä puheluita, neuvotteluja, raportteja, sähköposteja. Aamuseitsemästä iltaseitsemään. Paine syntyi siitä, että joka päivä piti tulla tulosta."
Yhdysvaltalaisten asuntolainoista koottuihin sijoitustuotteisiin kohdistuvan johdannaiskaupan periaatteet tulevat esiin kirjan 3. luvussa "Lounas", jossa Chip ja Sasq esittelevät osastonsa toimintaa tiimin uudelle jäsenelle.
Kirja-arvostelussaan Ritva Sorvali (2013) korostaa romaanin antamaa kuvaa pankkialan ahneuden ja kiireisyyden tuhoisuudesta sijoitusammattilaisten perhe-elämälle.
Jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2015
Jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2015 pelattiin huhtikuussa 2015. A-lohkon turnaus pelattiin Islannissa ja B-lohkon turnaus Etelä-Afrikassa. Lohkoissa pelattiin yksinkertainen sarja, joiden voittajat nousivat ylemmälle ja viimeiseksi jääneet putosivat alemmalle sarjatasolle.
Ottelut
Ottelut