HMS Courageous (50)
HMS Courageous oli alun perin Courageous-luokan raskaasti aseistettu kevyt risteilijä, joka valmistui marraskuussa 1916 taisteluristeilijäksi, mutta 1924 alkaen alus muutettiin lentotukialukseksi kuten sisaraluksensakin.
"Courageous" ja sen sisaralukset "HMS Glorious" sekä "HMS Furious" oli suunniteltu amiraali Fisherin suunnitelmien pohjalta iskuihin Saksan Itämeren satamiin, ja siksi ne oli rakennettu normaalia pienemmiksi syväykseltään, jotta ne pystyisivät kulkemaan matalasta Ison-Beltin salmesta.
Alus tilattiin 1915 Armstrong-Whitworthin High Walkerin telakalta Newcastle-on-Tynestä. Suunnittelun pohjana käytettiin keveitä risteilijöitä, mutta sen aseistukseksi määritettiin taisteluristeiijän aseistus ja siten aluksia usein kutsutaankin keveiksi taisteluristeilijöiksi. Sen köli laskettiin 18. maaliskuuta 1915 ja alus laskettiin vesille 4. helmikuuta 1916. Alus valmistui tammikuussa 1917.
"Courageous" liitettiin osaksi Suuren laivaston 3. kevyttä risteilijäviirikköä. Keväällä 1917 alus muutettiin miinalaivaksi, joka kykeni kuljettamaan yli 200 miinaa kiskoille asennettuna kannellaan. Aluksen miinakiskot kuitenkin poistettiin 23. marraskuuta ja alusta ei koskaan käytetty miinan laskuun.
Alus osallistui yhdessä "HMS Repulsen" ja "Gloriousin" kanssa toiseen Helgoland taisteluun 17. marraskuuta 1917. Alus käytti 92 15 tuuman kranaattia ja ainakin joitakin kirjattiin osuneeksi saksalaiseen risteilijään "SMS Pillauhun". "Courageous" käytti yhdessä "Gloriousin" kanssa 393 neljän tuuman kranaattia, mutta osumia ei havaittu. Alus kärsi pieniä vaurioita taistelussa. Alus siirrettiin myöhemmin 1. kevyeen risteilijäviirikköön Pohjanmerelle.
Aluksen 15 tuuman tykkitornien katoille asennettiin lentokoneiden lähtöalustat vuonna 1918 ja se oli vastaanottamassa antautuvaa Saksan keisarikunnan laivastoa 21. marraskuuta Scapa Flow'ssa.
Washingtonin laivastosopimuksen mukaan "Courageous" laskettiin taisteluristeilijäksi ja siten siitä tuli "ylimääräinen" ja toisaalta aseistuksen ja panssarointinsa puolesta se oli sopimaton risteilijäksi, tehtiin Amiraliteetissa päätös sen muuttamisesta lentotukialukseksi helmikuussa 1924. Aluksen laaja runko ja suuri nopeus tekivätkin siitä lähes parhaan mahdollisen lentotukialusehdokkaan.
Aluksen muuttaminen aloitettiin Devonportin telakalla 1924 ja alus luovutettiin muutettuna laivaston käyttöön 21. helmikuuta 1928, jolloin se samalla liitettiin Välimeren laivastoon. Alus pysyi kuitenkin varusteltavana telakalla 4. maaliskuuta saakka, jolloin se purjehti neitsytmatkalle saapuen Lamlashiin 6. maaliskuuta. Lamlashista pari päivää myöhemmin alus palasi Devonportiin 9. maaliskuuta viimeisteltäväksi. Alus poistui valmiina telakalta 12. toukokuuta purjehtien Plymouthiin.
Muutostöiden aikana alukselle rakennettiin kaksi lentokantta, joista toinen niin kutsuttu päälentokansi sijaitsi aluksen perässä sekä keulassa oleva pienempi lentoonlähtökansi. Vuosina 1935 ja 1936 tehdyn muutostyön aikana etummainen lentokansi muutettiin tykkikanneksi ja sinne sijoitettiin ilmatorjuntatykkejä ja pääkannelle sijoitettiin kaksi katapulttia.
Alukselle oli rakennettu myös kaksi kerroksinen lentokonesuoja, jonka pituus oli 168 metriä ja kummankin korkesu 7,3 metriä. Aluksella kyettiin kuljettamaan maksimissaan jopa 40 lentokonetta. Aluksella oli alun perin kuusitoista Fairey Flycatcher -konetta, kuusitoista Fairey IIIF -tulenjohto- ja tiedustelukonetta ja kuusitoista Blackburn Ripon -torpedopommittajaa. Koneet vaihdettiin muutamaan otteeseen ja upotessaan aluksen koneina olivat Fairey Swordfishit sekä Gloster Gladiatorit.
Alus purjehti 3. kesäkuuta Portsmouthista saapuen Gibraltarille 6. kesäkuuta ja edelleen Maltalle Välimeren laivaston päätukikohtaan 10. kesäkuuta. Alus suoritti useita purjehduksia Välimeren valtioihin:
Alus purjehti 21. tammikuuta 1930 Maltalta saapuen Portsmouthiin 30. tammikuuta, jolloin lentueet siirtyivät Gosportiin. Alus siirtyi Plymouthiin 4. helmikuuta ja Devonportin telakalle huollettavaksi 8. helmikuuta. Alus palasi palvelukseen 7. syyskuuta ja liitettiin Kotilaivastoon. Alus suoritti lukuisia purjehduksia, kunnes se siirrettiin Portsmouthiin telakalle 24. maaliskuuta 1933. Alus palasi palvelukseen 9. toukokuuta Lentotukialusviirikön lippulaivaksi.
"Courageous" siirrettiin 7. syyskuuta 1935 Välimeren laivastoon, josta se kuitenkin palasi 28. helmikuuta 1936 Kotilaivastoon. Alus sijoitettiin Kanaalin osastoon heinäkuussa 1939.
Toisen maailmansodan alkaessa "Courageous" palveli Kotilaivaston Kanaalille sijoitetuissa joukoissa. Aluksen tehtävänä oli sodan alussa sukellusvenepartiointi lounaisen reitin alueella ().
Alus lähti Plymouthista sukellusveneentorjuntapartioon 16. syyskuuta suojanaan hävittäjät "HMS Inglefield", "HMS Ivanhoe", "HMS Impulsive" ja "HMS Intrepid". Seuraavana päivänä Irlannin rannikolla "Inglefield" ja "Intrepid" lähetettiin auttamaan sukellusvene "U-53":n hyökkäyksen kohteeksi joutunutta kauppa-alus "SS Kafiristania". "Courageous" kääntyi tuuleen lähettääkseen kaksi kannellaan olevaa lentokonetta ilmaan. Tällöin se käänsi kylkensä väijymässä olleelle Saksan laivaston sukellusveneelle "U-29", joka laukaisi kolme G7e-torpedoa. Kaksi torpedoista osui, jolloin lentotukialus kaatui ja upposi viidessätoista minuutissa vieden mukanaan aluksen kapteenin W. T. Mackaig-Jonesin, seitsemäntoista muuta upseeria sekä 501 miehistön jäsentä.
"Courageous" oli ensimmäinen uponnut brittiläinen sotalaiva toisessa maailmansodassa.