All fours (korttipeli)
All fours -niminen peli tunnettiin Englannissa jo 1600-luvun lopulla ja sen nimeä kantavia jälkeläisiä pelataan edelleen sen pohjoisosassa ja Karibialla. Varhainen all fours sisälsi jo kaikki all fours-peleihin liitettävät ominaisuudet: valttipoikkeuksen maantunnustuspakossa sekä kaksiportaisen pisteidenlaskun tutuilla korttipisteillä ja neljällä pelipisteellä suurin, pienin, sotilas ja jako.. Niin ikään osasta nykyaikaisista variaatioista kadonnut uuden valtin vaatiminen oli jo tuolloin tunnettu. 1700-luvun all foursia pelattiin kuitenkin kahden henkilön kesken usein rahapanoksin.
Amerikassa all fours tunnettiin nimillä seven up ja old sledge. 1800-luvun puolivälissä, ilmeisesti Uuden-Englannin seudulla siihen lisättiin tarjouskierros ja tämä suositun variantin nimeksi vakiintui pitch tai tarkemmin auction pitch.
Tässä esitellään Trinidadilaiset säännöt, koska erittäin alkuperäistä lähellä oleva peli on siellä edelleen erittäin suosittu. Suurin ero 1700-lukulaiseen peliin on, että siinä käännössä sai vain yhden pisteen sotamiehestä.
Pelaajat istuvat siten, että joukkueen jäsenet ovat toisiaan vastapäätä. Jokaiselle pelaajalle jaetaan kuusi korttia. Pakasta käännetään kortti osoittamaan valttia. Jos kortti on ässä, sotilas tai kutonen, saa jakaja välittömästi pelipisteen oheisen kääntötaulukon mukaisesti. Mikäli jakajan oikealla puolella istuva pelaaja ei ole tyytyväinen valttiin, voi hän vaatia ("I beg" - 'minä vaadin') käännettäväksi pakasta uutta valttia, jolloin kaikille pelaajille jaetaan myös kolme korttia lisää ja vaatija saa jakajan sijaan olla ensimmäisen tikin etumies. Jos valtiksi tuleva kortti on samaa maata kuin edellinen, käännetään uusi kortti ja jaetaan kolme korttia lisää, jos valtti on edelleen sama, pakka sekoitetaan ja suoritetaan uusi jako. Kun uusi valtti on käännetty, peli alkaa, toista kertaa ei voi vaatia. Jakaja voi kieltäytyä vaatimiksesta, jolloin hänen on annettava vaatijalle yksi piste suoraan sanoen "ota yksi". Myös vaadittaessa jaka saa kääntöpisteitä, eli vaatimiseen liittyy riski.
Peli kiertää vastapäivää. Peli on tikkipeliä, jossa on maantunnustuspakko, mutta ei valtti- tai ylimenopakkoa. Maantunnustuspakosta huolimatta valttia saa aina pelata. Ässä on suurin kortti. Tikin voittaa suurin aloitusmaan kortti, tai suurin valtti, mikäli valttia on pelattu. Tikin voittaja on seuraavan tikin etumies.
Jaosta voi voittaa neljä pelipistettä pelipistetaulukon mukaisesti, joukkuepelissä joukkueen pisteet ovat aina yhteisiä. Sotamies-piste on mukana vain, mikäli valttimaan sotamies on pelissä. Sotamiehestä saa yhden pisteen se joukkue, jolle se tuli jaossa, mutta kolme, mikäli sen onnistuu kaappaamaan voittamalla tikin, jossa sotamies pelattiin. Suurin- ja pienin pelattu valtti -pisteet tulevat niille pelaajille, joille ne sattuvat ne jaossa tulemaan. Peliä pelataan 21:een pisteeseen.
Game- eli jakopisteen voittaakseen pitää kotiuttaa korttipistetaulukon mukaisia pistekortteja. Näitä pisteitä saa kaikista maista. Pelattaessa joukkueina, molempien jäsenten yhteenlasketut pisteet tulevat joukkueelle pisteiksi. Eniten korttipisteitä jaossa voittamalla saa yhden pelipisteen. Jos korttipisteet menevät jaossa tasan, jakopistettä ei voita kumpikaan joukkue.
Tämä peli eroaa Trinidadilaisesta, sekä alkuperäisesti 1700-luvun pelistä erityisesti valtin määrittämisen osalta. Korttia ei käännetä pakasta ja vaatimista ei tunneta, vaan valtin määrittää jakaja pelaamalla ensimmäisen kortin, tämän kortin maa on valttia. Ensimmäinen jakaja määritetään siten, että kortteja jaetaan kuva puoli ylöspäin vuorotellen jokaiselle pelaajalle, kunnes jonkun kohdalle tulee sotamies. Kaikki kortit kuitenkin jaetaan, jotta voidaan varmistua, että pakkaa ei ole peukaloitu.Pitch on all foursin seuraaja Pohjois-Amerikassa, jossa vaatiminen ja valtin kääntäminen pakasta on korvattu tarjouskierroksella. Tikkipeli ja pisteenlasku on kuitenkin täysin samanlaista kuin all foursissa. Peli on suosittu etenkin keskilännen seudulla., mutta sille ei ole yleisesti hyväksyttyjä turnaussääntöjä, kuten esimerkiksi Bridgellä ja Canastalla, joten variaatioita on paljon. Esimerkkisäännöt perustuvat John McLeodin julkaisemiin sääntöihin.
Yleisimmin Pitchiä pelataan neljän hengen paripelinä, mutta voidaan pelata myös yksilöpelinä. Kokkolassa ja ruotsinkielisellä länsirannikolla pelattavan pidro kehittyi pitchin versioista, jossa valtti-vitoselle annettiin pistearvo viisi.
Pelaajat istuvat siten, että joukkueen jäsenet ovat toisiaan vastapäätä. Jokaiselle pelaajalle jaetaan kuusi korttia. Tarjouskierroksella tarkoituksena on ostaa jakajalta oikeus olla ensimmäisessä tikissä etumies, joka määrittää myös valttimaan ensimmäisellä pelaamallaan kortilla, samaan tapaan kuin nyky-englantilaisessa all foursissa. Tarjouskierroksella kukin pelaaja tarjoaa, kuinka monta pistettä uskoo joukkueensa voivan jaossa voittaa. Minimitarjous on kaksi, maksimi neljä pistettä. Jos kaikki passaavat, jakajan on tarjottava vähintään kahta pistettä. Jakaja tarjoaa viimeisenä ja hänen tarjouksensa on etusijalla, hän siis voi "varastaa" jaon takaisin itselleen lupaamalla saman verran kuin joku pelaajista ennen häntä.
Pelin kulku on täysin sama kuin all foursissa. All fours#Pelin kulku
Jaosta voi saada neljä pelipistettä oheisen taulukon mukaan. Peliä pelataan 21:een pisteeseen. Jos tarjouskierroksen voittanut joukkue yhteisesti ei pysty voittamaan niin montaa pelipistettä kuin lupaa, vähennetään luvattu määrä sen pisteistä. Pisteet voivat vähetä myös nollan alapuolelle. Jakoja pelataan niin monta, että jommallakummalla joukkueella on 21 pistettä sellaisen jaon jälkeen, jonka tarjouskierroksen se on voittanut ja pystynyt pitämään tarjouksensa.
Jaonvoitto-pisteitä voitetuissa tikeissä mukana olevista korteista korttipistetaulukon mukaisesti. Näitä pisteitä saa kaikista maista. Pelattaessa joukkueina, molempien jäsenten yhteenlasketut pisteet tulevat joukkueelle pisteiksi.
Pitchistä on lukuisia muunnoksia, tämä artikkeli esittelee esimerkinomaisesti vain muutaman. Yleisiä eroja yllä esittyihin sääntöihin nähden on muun muassa:Lisäksi voidaan lisätä epästandardeja pistettä. Ohessa tyypillisimpiä lisäpisteitä:
Valttimaan määrittäjällä on pelissä hyvin suuri etulyöntiasema. Koska pisteitä on peruspelissä jaossa saatavilla vain kahdesta neljään, nousee jaon voittaminen korttipistein, tai vastaavasti sen estäminen, taktiikassa keskiöön. Jos sotamies on pelissa, sen voittaminen määrää usein jaon voiton. Jako-piseen voiton taas ratkaisee yleensä se, kuka pystyy kotiuttamaan kympit. Pelattaessa joukkueina, kotiutettavia arvokortteja voi myös pelata tikkeihin, jotka uskoo joukkuetoverin voivan voittaa.