John Arthur Roebuck
John Arthur Roebuck (1801 tai 1802 – 30. marraskuuta 1879) oli englantilainen poliitikko. Hän edusti Bathia nimellisesti itsenäisenä parlamentin jäsenenä vuodet 1832–1837 ja 1841–1847 ja myöhemmin Sheffieldiä itsenäisenä liberaalina vuodet 1849–1868 ja 1874–1879.
Roebuck valittiin ensi kertaa alahuoneeseen Bathin vaalipiiristä vuoden 1832 vaaleissa sir William Napierin kieltäydyttyä asettumasta ehdolle ja kannatettua Roebuckia tehtävään. Roebuck piti ensimmäisen puheensa alahuoneessa 5. helmikuuta 1833, jossa julistautui riippumattomaksi parlamentin jäseneksi. Hän osoitti halveksuntaa kaikkia hänen kanssaan eri mieltä olevia, eritoten whigejä, kohtaan. Hän tuki Daniel O’Connellin oikeustaistelua Irlannin puolesta ja esitti vuonna 1835 ehdotuksen veto-oikeuden poistamisesta ylähuoneelta. Tämä toteutui lopulta vuonna 1911 Parliament Actin myötä.
Roebuckia ei valittu Bathista uudestaan vuoden 1837 vaaleissa, mutta hän palasi alahuoneeseen seuraavissa vaaleissa vuonna 1841. Hän jätti Bathin vaalipiirin lopullisesti jäätyään vailla edustajanpaikkaa vuoden 1847 vaaleissa ja siirtyi Sheffieldiin, mistä hänet valittiin alahuoneeseen ilman vastaehdokkaita toukokuussa 1849.
Roebuck kannatti aluksi Krimin sotaa, mutta sodan kääntyessä epäsuotuisaksi alkoi voimakkaasti kritisoida maan johtoa ja vaati äänestystä epäluottamuslauseesta hallitusta kohtaan. Alahuone äänesti 29. tammikuuta 1855 äänin 305 epäluottamuslauseen puolesta ja 148 sitä vastaan, ja pääministeri George Hamilton-Gordonin hallitus erosi seuraavana päivänä. Roebuck nimitettiin johtamaan komiteaa, joka koostui kymmenestä parlamentin jäsenestä ja joka tutki pääasiassa rintamaoloissa tapahtuvaan sairaanhoitoon ja sen puutteisiin liittyviä tekijöitä. Komitean haastattelemiin henkilöihin lukeutui useita kenraaleja, muun muassa John Fox Burgoyne ja lordit Raglan ja Lucan, useita alempia upseereita, lääkintähenkilöstöä sekä yksi aliupseeri. Komitean raportin ensi versio esitettiin parlamentille 18. kesäkuuta 1855.
Yhdysvaltain sisällissodassa Roebuck kannatti etelävaltioita. Kesäkuussa 1863 hän esitti puheessaan, että Yhdistyneen kuningaskunnan tulisi tunnustaa etelävaltioiden itsenäisyys ja että etelävaltioiden asenne mustaan vähemmistöönsä oli itse asiassa vähemmän sortava kuin pohjoisvaltioiden. Hän väitti, että myös pääministeri varakreivi Palmerston oli hänen tapaansa etelävaltioiden kannattaja. Roebuck oli myös Itävallan keisarikunnan Italian hallinnon tukija. Hänen ulkopoliittiset mielipiteensä, ammattiliittojen vastaisuutensa ja väitteensä työväenluokasta perheväkivaltaan taipuvaisina tuhlareina olivat osana vaikuttamassa siihen, että häntä ei valittu vuoden 1868 vaaleissa alahuoneeseen.
Vuoden 1874 vaaleissa Roebuck valittiin uudestaan alahuoneen jäseneksi Sheffieldistä. Turkin sodassa hän kannatti ottomaanien valtakunnan tukemista Venäjää vastaan. Hänestä tehtiin Privy Councilin jäsen 14. elokuuta 1878.
Roebuckin isä Ebenezer Roebuck oli keksijä ja teollisuusmies John Roebuckin poika. John Arthur Roebuck syntyi Madrasissa Intiassa, missä Ebenezer toimi valtion virkamiehenä. Ebenezerin kuoltua tämän vaimo meni uusiin naimisiin ja matkusti lyhyen Britanniassa vietetyn ajan jälkeen Kanadaan, missä John Arthur Roebuck varttui aikuiseksi. Roebuck palasi Englantiin vuonna 1824 ja avioitui vuonna 1834 Henrietta Falconerin kanssa.
Roebuck oli vuonna 1836 perustetun Reform Clubin jäsen vuoteen 1864 asti.
Roebuck kuoli Westminsterissä Lontoossa 30. marraskuuta 1879.