Trindhøjn mies
Trindhøjn mies (, 1347 eaa., varhaispronssikausi, Monteliuksen periodi II ) oli tammiarkkuhautaan haudattu nuori mies, joka löydettiin arkeologisissa kaivauksissa vuonna 1861 Vamdrupista Etelä-Jyllannista Tanskasta.
Mies oli haudattu Trindhøjn hautakumpuun tammen puunrungosta korverrettuun arkkuun, tammiarkkuun, joka on säilyttänyt vainajan ja arkun muun sisällön nykypäiviin asti. Miehen vaatteita, hautausta ja hauta-antimia tutkimalla on saatu paljon tietoa Skandinavian pronssikauden elämäntavoista. Löytöesineet ja tammiarkku ovat näytteillä Tanskan kansallismuseon pysyväisnäyttelyssä.
Noin vuonna 1830 oli hautakummun lounaisreunasta tullut maankaivuun yhteydessä esille tammiarkku. Se oli sisältänyt joitakin pieniä pronssiesineitä. Läheisen maatalon väki hyödynsi arkkua eläinten juoma-astiana, jossa se lopulta hajosi. Vuonna 1861 erään maatalon isäntä Søren Dahl tarvitsi maanparannusainetta omille pelloillensa ja oli siksi kaivamassa hautakummusta maata. Silloin hänen lapionsa osui kahteen tammiarkkuun, joista toinen oli isompi kuin toinen. Suurempi arkku oli jo tyhjä, sillä se oli ilmeisesti ryöstetty hakkaamalla sen kylkeen aukko, jonka kautta arkun sisältö oli tyhjennetty. Dahlin nuorin poika kiipesi aukosta arkkuun sisälle ja varmisti tämän asian. Jotakin oli kuitenkin löytynyt, koska löydökset lähetettiin museoon (silloin "Museet for de nordiske Oldsaker," myöhemmin Tanskan kansallismuseo), jonka kautta kuningas Fredrik VII sai asiasta tiedon. Hän lähetti pyynnön arkeologiselle komissiolle, joka työskenteli parhaillaan Jellingissä, ja silloin he saapuivat jatkamaan tutkimuksia Trindhøjllä. Tällä välillä myös pienempi tammiarkku oli ryöstetty tyhjäksi. Tarkistuksen jälkeen kaivauksia jatkoi eräs yksityishenkilö, joka löysi edellisistä arkuista seitsemän metrin päästä vielä yhden tammiarkun. Se nostettiin päivänvaloon ja sen sisältä löydettiin vainajan jäänteet ja monia pronssiesineitä. Esineet lahjoitettiin ensin Frederik VII:n yksityiskokoelmaan, mutta hän muutti sitten mieltään ja ohjasi ne museolle. Kuninkaan kuoleman jälkeen vuonna 1865, lähetettiin museolle loputkin Trindhøjstä löydetyt esineet. Lähes yhdeksankymmentä vuotta myöhemmin huomattiin inventoinnin yhteydessä vuonna 1955, että Trindhøj oli tasoitettu ja se oli kynnetty peltomaaksi. Vuonna 1990 teetettiin tammiarkuille ensimmäiset vuosirengasajoitukset.
Kun hautakumpua alettiin tutkia vuonna 1861, mitattiin sen halkaisijaksi 31,39 metriä ja korkeudeksi 3,77 metriä. Kumpu oli pohjakuvioltaan pyöreä. Aivan kummun keskeltä löytyi tammiarkku (arkku A) ja sen itäpuolelta kaksi vierekkäin asetetut erikokoiset tammiarkut. Toinen arkku oli tehty aikuiselle (B) ja toinen pienempi lapselle (C). Arkut B ja C olivat aseteltu kivilatomuksen päälle lounas-kaakko-suuntaan, jonka jälkeen ne oli peitetty kivillä ja sitten peitettiin turpeilla. Kaikissa arkuissa oli tiivis kansi, jotka olivat halkaistujen puunrunkojen yläpuoliskot. Kahden arkun kohdasta hieman koilliseen päin löydettiin kaksi suoralinjaista kivilatomusta, joiden merkitystä ei ymmärretty.
Hautakumpua kaivettaessa havaitsivat kaivajat, että sen turvekerroksissa oli selviä eroja. Päällimmäisestä osasta eli manttelista ei ole mainintoja, mutta noin metrin syvyydessä huipusta lukien tavoitettiin kova rautapitoinen kerros. Sen alapuolinen maannos oli väriltään mustaa, hyvin kosteaa ja pahanhajuista. Nykytietämyksen valossa juuri tällaiset olosuhteet ovat edesauttaneet tammiarkkujen säilymistä nykypäiviin asti.
Tammiarkku löytyi lähes hautakummun geometrisesta keskipisteestä. Se oli säilynyt niin hyvin, että sen vuosirenkaat erottuivat selvästi. Puuarkun kaatamisvuosi on ajoitettu vuosirekaista vuoteen 1347 eaa., mutta on olemassa myös toinenkin ajoitus. Sen mukaan puun viimeinen näkyvä vuosilusto osuu vuoteen 1376 eaa., mutta siitä puuttuu tutkijoiden arvion mukaan muutama vuosilusto ja puun todellinen kaatamisaika olisikin noin 1356 eaa.. Näiden ajoitusten jälkeen on tehty uusi ajoitus, joka antaa kaatamisvuodeksi noin 1351 eaa.
Arkku on ensin halkaistu ja sen alaosaan on kirveellä koverrettu kaukalo, johon vainaja on sopinut makaamaan selällään. Arkun päihin oli leikattu lovet, jotta nesteet pääsisivät valumaan ulos. Arkku asetettiin lähes itä-länsi-suuntaan. Arkun pohjalle levitettiin ensin lehmännahka, jonka päälle vainaja asetettiin. Vainajan pään alle oli työnnetty huopahattu pehmusteeksi. Vainajan luut olivat kuitenkin hajonneet siniseksi jauheeksi, mutta vaatetus ei ollut liikkunut paikaltaan. Hänet oli tunnistettu vaatteiden ja hauta-antimien avulla mieheksi.
Vainajalla oli yllään villainen kietaisuvaate, joka kiinnitettiin vyötärölle narumaisella vyöllä ja olkapäälle hakaneulalla. Vainajan päällä oli hartioille kiedottu viitta ja hänen päähänsä oli vedetty pyöreäpäinen villalakki. Viitan ja lakin ulkopinnoissa oli turkismainen karvapinta, joka oli valmistettu kutomalla villan joukkoon kauriin karvoja. Kauriinkarvat antoivat vaatteille turkismaisen ilmeen. Jalkoihin oli kietaistu nahkaiset rätit kuin sukiksi. Lopuksi vainaja peitettiin peitolla, joka oli valmistettu vaalealla villasta. Tällaisia peittoja ei tunneta kovinkaan monta.
Arkussa oli vainajan lisäksi laskettu mukaan joitakin hauta-antimia. Eniten huomiota vei pronssimiekka, joka oli työnnetty puiseen tuppeen. Henkilökohtaisia välineitä olivat pronssinen partaveitsi, sarvesta valmistettu kampa ja kaarnasta valmistetussa rasiassa oleva varahattu. Arkussa oli myös puurasia, jonka sisältöä ei ole kerrottu.
Kaksoishautauksessa miehelle kuuluva arkku oli 3,0 metriä pitkä ja 73–91 senttimetriä leveä. Arkku on ajoitettu vertaamalla arkun vuosirenkaita vuosilustosarjaan, joka ulottuu kivikaudelle asti. Vuosirenkaat sopivat parhaiten sellaiseen sekvenssiin, jonka mukaan puunrungon nuorin säilynyt vuosilusto olisi vuodelta 1359 eaa., mutta puun kaatamisvuoden arvioidaan kuitenkin olevan 1333 eaa.. Tämän jälkeen on määritetty vielä uusikin ajoitus, joka antaa puun kaatamisvuodeksi noin 1324 eaa.
Tästä haudasta saatiin talteen pronssimiekka, jonka puinen kahva on lahonnut lopis. Tämän vuoksi miekan ponsi oli irrallaan. Lisäksi löytyi pronsspuukon terä, pronssinen neula (ompelemiseen, tatuointiin, kynsien puhdistamiseen), pronssiset pinsetit parran siistimiseen, tutulus, kaksoisnappi punaisella koriteella, hakaneula eli fibula, tuluskivi ja sarvesta valmistettu hiuslaite.
Lapsen arkku oli luonnolliseti lyhyempi kuin miesten arkku. Se oli 1,7 metriä pitkä ja 50 senttimetriä leveä. Se oli ajoitettu vuosirenkaistaan vuodelle 1356 eaa., mutta se kaadettiin todennäköisesti noin vuonna 1330 eaa. Sen jälkeen, kun lapsi oli laitettu arkkuun, se oli lukittu lyömällä arkun päissä olevista rei'istä läpi kiilamaiset puutapit.
Lapselle oli laitettu hautaan hauta-antimia. Arkusta löydettiin pronssinen rannerengas, lyijyinen nappi, meripihkainen pallohelmi reiällä ja pätkä lankaa. Muut hauta-antimet oli ryöstetty kaivauksien aikana.
Kuten museon jäsenille kerrottiin vuonna 1861, oli kummusta löydetty vuonna 1830 tammiarkku, jonka pronssiesineet olivat hävinneet. Mitään tietoa arkun sisällöstä ei ole. Lisäksi tiedetään, että kumpuun oli haudattu myöhemmin ainakin yksi poltohautaus, joka tyyppinsä vuoksi on tammiarkkuja myöhäisempi hautaus.