hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Erik Andrén
Mats Erik Andrén, vuoteen 1966 "Storskrubb" (21. syyskuuta 1920 Kruunupyy – 12. marraskuuta 1989 Mustasaari) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Andrén aloitti kirjoittamisen jäätyään sairauseläkkeelle kirvesmiehen ammatista. Hänen esikoisteoksensa romaani "Jag såg all möda" ilmestyi 1975. Romaani kuvasi Andrénin lapsuudenkokemuksiin perustuen ahdasmielisen uskonnollisuuden rajoittamaa elämää pohjalaisessa pienyhteisössä. Myöhemmät romaanit "En bland dessa" (1976) ja "Var är din broder?" (1983) sijoittuivat toisen maailmansodan vuosiin ja niissä kuvattiin muun muassa aseistakieltäytyjän kohtaloa jatkosodan ajan Suomessa. Andrénin sodanjälkeistä elämää ruotsinkielisellä Pohjanmaalla kuvanneen romaanin "Byn låg" (1980) pohjalta tehtiin Åke Lindmanin ohjaama tv-sarja "Maa jonka saimme" (Landet vi ärvde, 1980).
Andrén kirjoitti myös artikkeleita Vasabladet-lehteen.
Linda Stenfelt
Linda Vera Margareta Stenfelt (3. syyskuuta 1920 Liljendal – 1985) oli suomenruotsalainen runoilija.
Juhani Risku
Juhani Henrik Risku (s. 1956 Vaasa) on suomalainen arkkitehti, akustikko ja teollinen muotoilija. Vuosina 2001–2009 hän toimi omien sanojensa mukaan Nokian käyttöliittymämuotoilijana sekä muotoilu- ja innovaatiojohtajana. Sittemmin hän on tullut tunnetuksi Nokian strategian ankarana kriitikkona ja kärkevänä kirjoittajana monista muistakin aiheista.
Risku opiskeli arkkitehtiopintojensa ohella Alpo Halmeen toimistossa akustista suunnittelua 1981–1982 ja valmistui arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta 1986. Hän työskenteli 1980-luvun lopulla skenografian opettajana Tampereen yliopiston draamastudiolla ja on sittemmin suunnitellut lavastuksia ja puvustuksia moniin ammatti- ja harrastajateattereiden tuotantoihin. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Risku työskenteli Pariisissa toimistossaan Atelier Risku Architectes.
Vuonna 2010 Risku julkaisi Nokiaa kriittisesti käsittelevän kirjan "Uusi Nokia – käsikirjoitus" (Differ Books 2010, ISBN 9789526736914).
Miguel Cabrera
José Miguel Cabrera Torres (s. 18. huhtikuuta 1983 Maracay) on venezuelalainen baseballpelaaja, joka pelaa tällä hetkellä MLB-liigan Detroit Tigersissa. Hänen pelipaikkansa on kolmosvahti.
Ensimmäisen ammattilaissopimuksensa 16-vuotiaana vuonna 1999 solminut Cabrera voitti tulokaskaudellaan 2003 Florida Marlinsissa pelatessaan World Seriesin. Hänestä on tullut yksi baseballin vaarallisimmista lyöjistä, ja Cabreran kahdeksanvuotisen, vuoteen 2015 yltävän sopimuksen arvo on 152,3 miljoonaa dollaria.
Harriet Clayhills
Harriet Clayhills-Hedemann (19. lokakuuta 1920 Turku – 23. heinäkuuta 2014) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Nimimerkillä "Oclay":
Pahat unet
Pahat unet (alkuteos: "Les mauvais rêves") on ensimmäinen Valerian ja Laureline -sarjan tarina. Sen on kirjoittanut Pierre Christin ja kuvittanut Jean-Claude Mézières. Suomenkielinen albumi sisältää myös kaksi lyhyttä tarinaa sarjan alkuajoilta, Suuri keräilijä (1969) sekä Merkillisiä näytteitä (1970).
Vuonna 2720 valtaosa ihmisistä ei tee enää työtä, vaan käyttää aikansa uneksimiseen. Unia hallitsee Unipalvelu. Tarinan sankari Valerian hälytetään lomaltaan selvittämään sabotoitua uniohjelmaa, joka aiheuttaa ihmisille pahoja unia. Ongelmien aiheuttajaksi osoittautuu Unipalvelun entinen johtaja, Xombul, jota Valerian jahtaa aikakoneella vuoteen 1000. Siellä Valerian kohtaa metsässä oudon tytön, Laurelinen, jonka hän lopulta päätyy ottamaan mukaansa 2700-luvulle.
Valerian lentää avaruusaluksellaan tuntemattomalla reitillä, kun se juuttuu magneettiseen ansaan ja putoaa oudolle asteroidille. Käy ilmi, että asteroidi on jättimäisen, ravunkaltaisen keräilijän eläintarha, johon se on pyydystänyt aikojen saatossa lukuisia avaruusolioita henkilökohtaiseen kokoelmaansa. Valerianin onnistuu tuhota magneettiansa ja vapauttaa vangit, mutta joutuu pakenemaan suuttunutta keräilijää henkensä edestä.
Valerian, Laureline, biokemisti Myril sekä matemaatikko Astair ovat saapuneet tutkimaan omituista Malpalm-planeettaa, joka on jakautunut neljään avaruus-aikavyöhykkeeseen. He huomaavat pian, että kukin vyöhykkeistä joko nuorentaa, vanhentaa, pienetää tai suurentaa sillä käyvän henkilön. Tutkimuksia hankaloittaa myös vyöhykkeiltä löytyvät oudot eläimet, johon avaruus-aikavääristymät eivät vaikuta.
Juri Nagibin
Juri Markovitš Nagibin (; 3. huhtikuuta 1920 – 17. kesäkuuta 1994) oli venäläinen kirjailija. Nagibinin novellikirjallisuutta ja elokuvakäsikirjoituksia julkaistiin ainakin Neuvostoliiton aikana. Nagibin asui Moskovassa, jossa syntyi ja kuoli.
Nagibinin isä teloitettiin vastavallankumouksellisena ennen Juri-pojan syntymää, ja hänen isäpuolensa Mark Leventhal oli juutalainen. Tästä syystä Juri Nagibin joutui kärsimään antisemitismistä.
Panu Raipia
Panu Juhani Raipia (s. 9. tammikuuta 1969 Tampere) on Tampereen Komediateatterin johtaja vuodesta 1998. Hallinnollisten töiden lisäksi hän toimii näyttelijänä, ohjaajana ja näytelmäkirjailijana. Hän on myös Suomen Teatteriopiston rehtori. Koulutukseltaan Panu Raipia on kasvatustieteen maisteri (Tampereen Yliopisto 1994) sekä Ilmaisutaidon opettaja (Jyväskylän avoin Yliopisto).
Panu Raipialla on yksi tytär (s. 2004). Panu Raipian isä on näyttelijä-teatterinjohtaja Esko Raipia ja äiti koreografi Maija-Leena Raipia. Panu Raipia on ollut naimisissa näyttelijä Anu Raipian kanssa. Pari jätti avioerohakemuksen joulukuussa 2014.
Panu Raipian ohjaustöitä ovat mm. komedia Kvartetti Tampereen Komediateatteriin, suurmusikaalit The Sound of music ja Annie Tampere-taloon, draama Kultalampi Tampereen Komediateatteriin, jännityskomedia 39 askelta Riihimäen Teatteriin sekä farssi Linjat kuumina Seinäjoen Kaupunginteatteriin.
Roolitöitään ovat mm. Jake Quinn (Kiviä taskussa), Pierre Brochant (Se parhaiten nauraa), Leevi Backman (Juoruja), Näyttelijä (Mustapukuinen nainen) sekä Risto (Vaimoni on toista maata). Lisäksi Panu Raipia on näytellyt monissa tv-sarjoissa ja elokuvissa. Viimeisimpänä Komisarion roolin elokuvassa Leijonasydän (ohjaus Dome Karukoski) sekä Kirkkoherra tv-sarjassa Pirunpelto (ohjaus Jukka Mäkinen).
Panu Raipian kirjoittamia ja dramatisoimia näytelmiä on kantaesitetty jo yli 20 kappaletta. Tunnetuimpia hänen teoksistaan ovat laulunäytelmä Tänä iltana Georg Ots (v. 1995), Känkkäränkkä (v. 1996) sekä yhdessä Rauli Jokelinin kanssa kirjoitetut komediat Kuin tuhka tuuleen (2004), Hyvää syntymäpäivää, Vivian (2005) sekä Lekaa ja leivoksia (2009). Viimeisimpiä ovat kasarimusikaali Levottomat jalat (2013), kirkkonäytelmä Joulu -39 (2012), musiikkiseikkailu Aarresaari (2012), yhdessä Rauli Jokelinin kanssa kirjoitettu komedia Ei tolkun häivää (2012) sekä yhdessä Anu Raipian kanssa kirjoitettu Tirkistelyä (2013).
Panu Raipia toimii myös juontajana, kouluttajana ja puhujana.
Suomen tasavallan presidentti on myöntänyt Panu Raipialle Suomen Leijonan ritarimerkin vuonna 2015. Suomen Yrittäjät on myöntänyt Panu Raipialle kultaisen yrittäjäristin v. 2009 ja Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto hopeisen ansiomerkin v. 2011. Tammerkosken Yrittäjät on palkinnut Panu Raipian vuoden yrittäjänä v. 2006.
Eino M. Turtiainen
Eino Martti Turtiainen (s. 10. lokakuuta 1920 Savonlinna) on suomalainen runoilija.
Helvi Tiippana
Helvi Tiippana (s. 15. lokakuuta 1920 Puumala) on suomalainen aforismikirjailija.
Katri Nironen
Katri Eira Nironen (o.s. Saurio, 20. lokakuuta 1920 Viipurin maalaiskunta – 24. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen teatteritaiteilija ja näytelmäkirjailija.
Katri Nironen oli suomalaisen kokeellisen teatterin pioneeri, joka ohjasi ja kirjoitti äänitaideteoksia Yleisradiolle.
Vuonna 1965 Katri Nironen sävelsi puhekuoroteoksen Agadir, joka perustui Agadirin tuhoisan maanjäristyksen kokeneen ruotsalaisen Artur Lundkvistin samannimiseen runoteokseen. Teoksesta tehtiin studiotallenne Yleisradiolle. Tallennetta on myöhemmin esitetty Suomen lisäksi muun muassa Italian radiossa. Teoksen ensimmäinen julkinen yleisöesitys oli 4. maaliskuuta 2015 Taideyliopiston Exhibition Laboratoryssa Petri Kuljuntaustan johdolla, 50 vuotta teoksen valmistumisen jälkeen.
1960-luvulla Katri Nironen perusti avantgardistisen teatteriryhmän Collegium Artiumin, joka esiintyi muun muassa Venetsian biennaalissa 1970. 1970-luvulla ryhmä muutti nimensä Tilateatteriksi ja tutki erilaisten teatteritilojen suhdetta näyttelijäntyöhön. Hän työskenteli 1971 perustetun Teatterikeskuksen ensimmäisessä hallituksessa luoden edellytyksiä pienten teatteriryhmien eloonjäämiselle.
Jone Delai
Jone Delai (s. 5. syyskuuta 1967 Naidrodro, Viti Levu) on fidžiläinen entinen yleisurheilija. Hän kilpaili vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa. Hän osallistui siellä miesten 100 metrin juoksuun ja 4 × 100 metrin viestijuoksuun, mutta putosi molemmissa ensimmäisellä kierroksella. Delain henkilökohtaiset ennätykset ovat 100 metrin juoksussa 10,26 (1997) ja 200 metrin juoksussa 21,22 (1995).
Skrolli
Skrolli on helmikuusta 2013 lähtien julkaistu, neljä kertaa vuodessa ilmestyvä suomalainen tietotekniikkalehti.
Projekti sai alkunsa Internet-meeminä. Lehden toimitus koostuu noin kymmenestä yhteisön aktiivisimmasta jäsenestä.
Skrollin aihepiiri rakentuu kaupallisen tekniikkamedian ulkopuolelle jättämien aiheiden ympärille. Korostettuina ovat lehden mukaan hidas, aikaa kestävä journalismi, tee-se-itse-asenne ja syvä asioihin paneutuminen.
Lehdestä on tekijöiden mukaan pyritty tekemään esine, jonka lukijat haluaisivat omistaa fyysisenä esineenä ja säilyttää vuosien ajan. Vanhat numerot löytyvät kuitenkin lehden verkkosivuilta vapaasti PDF-muodossa.
Vuoden 2015 lopulla Skrollista julkaistiin joukkorahoitusmuotoinen kampanja englanninkielisen version julkaisemiseksi. Ensimmäinen Skrolli International Edition julkaistiin huhtikuussa 2016.
Derby Makinka
Derby Makinka (5. syyskuuta 1965 – 27. huhtikuuta 1993) oli sambialainen jalkapalloilija. Hän kilpaili viidenneksi sijoittuneen Sambian joukkueen jäsenenä vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa. Makinka oli keskikenttäpelaaja. Hän kuoli Gabonissa lentoturmassa, kun Sambian maajoukkuetta kuljettanut kone syöksyi mereen Librevillen edustalla.
Makinka oli Sambian vuoden pelaaja (1989).
Thomas Stacy
Thomas Stacy on yhdysvaltalainen englannintorvensoittaja. Hän on ollut New Yorkin filharmonikkojen solistina ja tehnyt yhteistyötä Leonard Bernsteinin, Pierre Boulez’n, Colin Davisin, André Previnin, Erich Leinsdorfin, Zubin Mehtan, Michael Tilson Thomasin, Neville Marrinerin, Franz Welser-Mostin, Marin Alsopin, Kurt Masurin, Alan Gilbertin, Bramwell Toveyn ja David Robertsonin kanssa. Vuonna 2005 Stacy sai Grammy-ehdokkuuden levytyksestään Kenneth Fuchsin konsertosta "Eventide" Naxos-levymerkillä. Stacylle ovat säveltäneet teoksia myös muiden muassa Pēteris Vasks ja Stanisław Skrowaczewski.
Stacy valmistui Eastman School of Musicista. Hän on maailman levytetyin englannintorvensoittaja. Hän on lisäksi levyttänyt Naxoksella oboe d’amorelle sävellettyjä konserttoja.
Terijoen Kiisto
Terijoen Kiisto oli terijokelainen urheilun yleisseura, joka perustettiin 24.11.1925 (rekisteröity 10.12.1926) nimellä Terijoen Painiseura. Painiseura järjesti kansallisia kilpailuja. Vähitellen seuran ohjelmaan otettiin muitakin lajeja ja 1929 seuran nimeksi muutettiin Terijoen Kiisto, jolla nimellä seura rekisteröitiin 4.12.1937. Vuonna 1920 perustettu Terijoen Urheilijat sulautui Kiistoon virallisesti vuonna 1936, kuten myös Terijoen Rajamaila. Vuonna 1934 perustettu Terijoen Urheiluveikot liittyi niin ikään Kiistoon vuonna 1938.
Rajakomendantti Ilo E. Schroeder (Syväri) oli mukana seuran johdossa perustamisesta lähtien vuoteen 1934. Voimistelunopettaja Schroeder oli ollut Tukholman olympiakisoissa Suomen voimistelujoukkueen toisena johtajana.
1930-luvulla Kiistosta kehittyi yksi maan parhaita yleisurheiluseuroja. Vuosina 1934-1937 Kiistoa edustanut Vilho Hänninen oli maan parhaita vauhdittomien hyppääjiä ja kiekonheittäjiä ja Tauno Peussa voitti 800 metrin Suomen mestaruuden 1937.
Pesäpallossa Kiisto selvisi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, Välisarjaan 1938, jossa pelasi myös seuraavan kauden sijoittuen lohkonsa kolmanneksi Jyväskylän Kirin ja Kouvolan Pallonlyöjien jälkeen. Lisäksi Kiiston ohjelmaan kuului ainakin hiihto, nyrkkeily ja suunnistus.
Monet terijokelaiset yhdistykset evakuoituivat Järvenpäähän talvisodan seurauksena ja jatkoivat toimintaansa siellä, mm. Martat ja Sos.-dem. Työväenyhdistys. Joidenkin lähteiden mukaan myös Kiisto.
Volodymyr Musalimov
Volodymyr Andrijovytš Musalimov (, , 31. joulukuuta 1944 Moskova, Venäjän SFNT – 3. marraskuuta 2013 Luhansk, Ukraina) oli ukrainalaistaustainen Neuvostoliittoa edustanut nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
67 kilogramman painoluokassa kilpaillut Musalimov saavutti olympiapronssia Méxicossa 1968. Lisäksi hän saavutti EM-pronssia Bukarestissa 1969.
Musalimov kuoli 3. marraskuuta 2013, 68-vuotiaana.
Christian Davidsson
Christian Davidsson on ruotsalainen kontrafagotisti. Hän opiskeli Asger Svendsenin johdolla Malmön musiikkiakatemiassa ja voitti ensipalkinnon International Double Reed Societyn Fernand Gillet -kilpailussa Yhdysvalloissa vuonna 1985. Davidsson on soittanut Tukholman kuninkaallisissa filharmonikoissa, Kungliga Hovkapelletissa ja Malmön sinfoniaorkesterissa. Hän on myös opettanut Malmön musiikkiakatemiassa. Davidssonin levytysten joukossa on BIS-levymerkillä julkaistu kokoelma "The Romantic Bassoon", jolla kuullaan Johann Nepomuk Hummelin, Édouard du Puyn, Franz Danzin ja Carl Maria von Weberin teoksia fagotille ja orkesterille.
Arvi Katajavuori
Arvi Katajavuori (3. tammikuuta 1898 Helsinki – 13. huhtikuuta 1973 Lohja) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hän pelasi Suomen A-maajoukkueessa viisi ottelua vuosina 1922–1925. Seuratasolla Katajavuori edusti Helsingin Palloseuraa.
Katajavuori valmistui ylioppilaaksi vuonna 1917 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä Korkeakoulusta vuonna 1922. Hän toimi Lohjan Kalkkitehdas Oy:n konepajakoulun rehtorina vuodesta 1929 eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1965 asti. Hän sai opetusneuvoksen arvonimen vuonna 1963.
Thorsten Österlund
Helge Thorsten Österlund (3. syyskuuta 1899 Turku − 5. kesäkuuta 1964 Riihimäki) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhden ottelun vuonna 1923 Viroa vastaan. Österlundin seura oli Åbo IFK.
Åbo Akademista valmistunut Österlund oli ammatiltaan diplomi-insinööri, joka työskenteli teknillisenä johtajana Havi Oy:n palveluksessa Viipurissa ja Riihimäellä.
Untamo Kulmala
Untamo Kulmala (11. maaliskuuta 1905 − ?) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hän pelasi Suomen A-maajoukkueessa neljä ottelua vuosina 1925–1927. Kulmalan seura oli Turun Palloseura.
Albert Flórián Stadion
Albert Flórián Stadion on Unkarin pääkaupungissa Budapestissa sijaitseva jalkapallostadion, joka on toiminut Ferencvárosin kotikenttänä. Myös Unkarin jalkapallomaajoukkue on pelannut stadionilla useita kotiotteluitaan. Se tunnettiin vuoteen 2007 saakka vieressä kulkevan kadun mukaan nimellä Üllői úti Stadion. Nykyisen nimensä stadion on saanut jalkapalloilija Albert Flóriánilta.
Stadion suljettiin keväällä 2013. Sen paikalle rakennetaan uusi 20 000 katsojan stadion, jonka on tarkoitus olla valmiina vuoden 2014 loppuun mennessä.
Benefon Q
Benefon Q oli suomalaisen Benefonin peruskuluttajalle suunnattu GSM-puhelin. Vuonna 2000 markkinoille tullessaan puhelin oli pienimpiä kaksitaajuuspuhelimia ja maksoi noin 3 000 markkaa. Laitteessa oli Microsoftin Mobile Explorer WAP-verkkoselain.
Puhelimen ulkonäkö oli suorakulmainen ja metallinen. Hopeanharmaasta ABS-muovikuoresta ulostyöntyvä antenni alkoi olla tuolloin matkapuhelimissa jo harvinainen. Se vähensi puhelimen modernia vaikutelmaa mutta tarjosi toisaalta hyvän kuuluvuuden huonossa kentässä. Creadesign Oy:n Hannu Kähösen muotoilema Benefon Q palkittiin kunniamaininnalla vuoden 2001 Pro Finnish Design -kilpailussa.
Puhelimen ominaisuuksiin kuuluivat muun muassa kalenteri ja tykkimiespeli. Se oli ensimmäisiä GSM-puhelimia, joilla oli mahdollista ketjuttaa tekstiviestejä 640 merkkiin saakka. Tekstiviestien kirjoittamista helpotti ennakoiva T9-tekstinsyöttö. Benefon Q tarjosi 40 valmista soittoääntä sekä värinähälytyksen, mutta kaiuttimen äänenlaatua ei pidetty hyvänä.
Benefon Gamma
Benefon Gamma oli suomalaisen Benefon Oyj:n ensimmäinen GSM-puhelin, joka saatiin markkinoille pitkän odottelun jälkeen vuonna 1997.
Creadesign Oy:n muotoilemaa puhelinta sai viitenä eri värivaihtoehtona. Puhelimessa oli suuri kolmirivinen grafiikkanäyttö, jonka kirjainkoko ja valikkosisältö oli valittavissa. PC:lle suunnitellun Benewin-ohjelman avulla puhelimeen oli mahdollista laatia henkilökohtainen puhelinmuistio, Benefon Maestro-ohjelmalla taas voi ”säveltää” oman soittoäänensä. Benefon Gamma sisälsi 150 muistipaikkaa. 
Benefon-yhtiö kertoi Gamman lanseerauksen yhteydessä olevansa maailman pienin matkapuhelinyhtiö, joka on saanut aikaan oman GSM-puhelimen. Gamma oli kuitenkin markkinoiden kannalta pahasti myöhässä, liian isokokoinen ja tekniikaltaan jo osin vanhentunut markkinoille tullessaan. Jo lanseerausvuonna 1997 puhelimesta tuotiin markkinoille parannettu versio Gamma Gold, mutta puhelimen myynti jäi silti melko vähäiseksi.
Aachenin taistelu
Aachenin taistelu oli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain joukkojen suorittama hyökkäys Saksan maaperälle. Taistelu käytiin Aachenin kaupungin tienoilla ja se alkoi 2. lokakuuta 1944. Taistelu päättyi 21. lokakuuta yhdysvaltalaisjoukkojen voittoon ja saksalaisten antautumiseen kaupungissa. Taistelu kuitenkin hidasti merkittävästi liittoutuneiden etenemistä saksan maaperällä. Aachen oli sodan aikana ensimmäinen liittoutuneiden valtaama kaupunki Saksassa.
Juha Tenkanen
Juha Tapani Tenkanen (s. 3. toukokuuta 1978 Pori) on suomalainen jalkapalloilija.
Tenkanen edusti urallaan synnyinkaupunkinsa seuroja FC Jazzia, Musan Salamaa ja Porin Palloilijoita pelaten neljällä korkeimmalla sarjatasolla. Hän oli mukana Jazzin Veikkausliiga-joukkueessa jo kaudella 1996, muttei pelannut otteluakaan. Tenkanen pelasi ainoaksi jääneen pääsarjaottelunsa toisella Jazz-visiitillään kaudella 2001.
Teemu Pelttari
Teemu Pelttari (s. 4. tammikuuta 1986) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Musan Salamaa. Hän toimii myös seuran toiminnanjohtajana.
Pelttari on edustanut MuSan lisäksi myös FC Jazzia ja Kaskö Idrottsklubbia. Hän pelasi yhden Veikkausliiga-ottelun Jazzissa kaudella 2004.
Perseo l’invincibile
Perseo l’invincibile (”Voittamaton Perseus”; , ”Kivimiesten laakso”) on vuonna 1963 valmistunut italialais-espanjalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Alberto De Martino. Sen sankaria Perseusta esittää yhdysvaltalainen Richard Harrison.
Elokuva perustuu löyhästi kreikkalaisen mytologian kertomukseen Medusa-hirviön surmanneesta Perseuksesta. Argosin saartaman Serifosin kuningaskunnan ainoa suora kauppareitti merelle johtaa lohikäärmeen ja ihmiset kiveksi muuttavan Medusan asuttaman laakson kautta. Argosin kuningas Akrisios tarjoaa läpikukua maansa kautta, jos Serifosin kuninkaan tytär Andromeda menee naimisiin hänen poikansa Galenorin kanssa. Argosin kuningatar Danae, jonka edellisen miehen Akrisios on murhannut, ennustaa hänen kadonneen poikansa surmaavan Galenorin.
Andromedaa tavoitteleva Galenor törmää paikalliseen kalastajaan Perseukseen, joka voittaa hänet kaksintaistelussa. Sen aikana Perseuksen olkapäästä paljastunut merkki osoittaa hänet Danaen pojaksi. Galenor kaappaa Andromedan, mutta Perseus pelastaa hänet ja saa tiedon syntyperästään. Maiden välisen sodan aikana Perseus surmaa Medusan ja vapauttaa tämän kiveksi muuttamat sotilaat, jotka auttavat Serifosin voittoon.
Peplum-elokuvien kakkosketjun parhaimmistoon kuuluva "Perseo l’invincibile" muistetaan lähinnä Carlo Rambaldin suunnittelemien näyttävien hirviöiden ja Richard Harrisonin syvän inhimillisen näyttelijäsuorituksen ansiosta. Cinecittàn studioilla, trikkikuvauksella vuoristoksi muutetulla Tor Caldaralla sekä Espanjassa Madridin lähellä kuvatussa elokuvassa on myös joukko komeita ratsastuskohtauksia. Dialogin heikkoutta kompensoi elokuvan vauhdikkuus, joka eläinten lisäksi oli johtaa vahinkoihin myös näyttelijäkunnan keskuudessa. Erikoistehosteiden laatimiseen osallistui kauhuelokuvamestari Mario Bava.
Elokuva tuotti Italiassa melko vaatimattomat 204 miljoonaa liiraa jättäen pääosansa esittäjän kokonaan vaille korvausta. Yhdysvalloissa se julkaistiin vain televisiossa nimellä "The Medusa Against the Son of Hercules" (”Medusa vastaan Herkuleen poika”) osana Embassy Picturesin "Sons of Hercules" -sarjaa. Alkuperäinen laajakangasversio on saatavilla First International Productionin ranskalaisena DVD:nä, joka sisältää myös italiankielisen ääniraidan.
Walcheren
Walcheren on Zeelandin maakunnassa Alankomaissa Schelden suistossa oleva maa-alue, joka on entinen saari ja nykyään kiinni Zuid-Bevelandissa.
Walcherenin alueella on kolme kuntaa:
Matti Pellonpää -palkinto
Matti Pellonpää -palkinto on vuonna 1999 perustettu elokuva-alan palkinto. Se jaetaan vuosittain Saarijärven elokuvakerhon järjestämässä elokuvatapahtumassa isänpäivän tienoilla. Palkinnolla pyritään edistämään kunnianhimoisen valkokangaselokuvan katsomista ja elokuvakulttuurin kehittymistä.
Teatteri Reipas Irma
Teatteri Reipas Irma on vuonna 1994 perustettu helsinkiläinen ammatti- ja harrastajavoimin toimiva näyttämötaiteen ryhmä.
Teatteri Reipas Irma aloitti toimintansa vuonna 1994 helsinkiläisen, omaehtoista kulttuuri- ja kansalaistoimintaa edistävän ja silloin vielä talonvaltausliikkeenä tunnetun Oranssi ry:n harrastajaryhmänä. Sillä on edelleen yhteistyötä Oranssin kanssa, mutta nykyisin Reipas Irma jalkautuu useimmiten projektiluonteisesti muihin tiloihin ja toimii eri yhteistyökumppaneiden kanssa. Teatteri Reipas Irma järjestää esitystensä ohella myös yksityisesityksiä ja koulutuksia.
Teatteri Reipas Irman esitys Sataa kaatamalla palkittiin 400 euron kannustuspalkinnolla Seinäjoen Harrastajateatterikesän katselmuksessa vuonna 2010. Palkinto myönnettiin "aiheensa näköisestä, rohkeasta esityksestä".
Lorde
Ella Maria Lani Yelich-O'Connor (s. 7. marraskuuta 1996 Auckland, Uusi-Seelanti), tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Lorde, on uusiseelantilainen laulaja-lauluntekijä. Hänen ensimmäinen EP-levynsä, "The Love Club", julkaistiin marraskuussa 2012, ja sen ensimmäinen single, ”Royals”, debytoi sekä "New Zealand Top 40" että "Billboard" Hot 100 -listojen ensimmäisellä sijalla. Kappale palkittiin Grammy-gaalassa 2014 vuoden kappaleen ja parhaan pop-sooloesityksen Grammy-palkinnoilla.
Lorden esikoisalbumi "Pure Heroine" julkaistiin syyskuussa 2013. Hän on myös tehnyt tunnuskappaleen ”Yellow Flicker Beat” elokuvaan "Nälkäpeli – Matkijanärhi, osa 1". Se oli ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi vuonna 2014 kategoriassa "Best Original Song".
Okean Elzy
Okean Elzy () on ukrainalainen rockyhtye. Sen kaikki sanoitukset ovat ukrainankielisiä, mutta yhtye on kiertänyt myös Venäjällä, Länsi-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Okean Elzy on perustettu Lvivissä vuonna 1994. Se esiintyi samalla lavalla Deep Purplen kanssa vuonna 1996. Debyyttialbumi "Tam de nas nema" ilmestyi loppuvuodesta 1998. Huhtikuussa 2007 Okean Elzy voitti FUZZ-lehden palkinnon parhaana rockyhtyeenä.
Dolores Claman
Dolores Olga Claman (s. 6. heinäkuuta 1927 Vancouver) on kanadalainen säveltäjä ja pianisti. Hänen äitinsä oli operettilaulaja. Claman aloitti pianonsoiton opinnot Vancouverissa ja opiskeli sitten musiikkia ja draamaa Etelä-Kalifornian yliopistossa. Stipendillä hän pääsi vielä Juilliard School of Musiciin. Hänen opettajiaan olivat siellä pianonsoitossa Rosina Lhévinne ja Edward Steuermann sekä sävellyksessä Vittorio Giannini ja Bernard Wagenaar. Clamanin ensimmäisiä suuria teoksia olivat baletti "Le Rêve fantasque" (1950) ja musiikkikomedia "Timber!" (1952).
Vuonna 1953 Claman lähti Lontooseen, jossa hän sävelsi musiikkia ITV:lle ja West End -revyisiin. Vuonna 1957 Claman meni naimisiin Richard Morrisin kanssa. Morris kirjoitti sanoitukset suurimpaan osaan hänen tulevista töistään. Pari muutti Torontoon 1958. Yhdessä Claman ja Morris tekivät noin 3 000 jingleä seuraavien kolmenkymmenen vuoden aikana ja voittivat yli 40 kansainvälistä palkintoa. 1970-luvun puolestavälistä alkaen he jakoivat aikansa Euroopan (yleensä Lontoon ja Espanjan) sekä Vancouverin välillä.
Clamanin ja Morrisin musikaaleja olivat "Mr Scrooge" (1963) ja "In the Klondike" (1968). He työskentelivät myös elokuvissa, dokumenteissa ja televisiosarjoissa. Heidän musiikkinsa elokuvaan "A Place to Stand" (1967) sai Oscar-palkinnon. Clamanin tunnetuimpiin sävellyksiin kuuluu tämän lisäksi "Hockey Night in Canadan" teema. Teema otettiin Canadian Songwriters Hall of Fameen vuonna 2010. Claman teki yhteistyötä paitsi Morrisin, myös Jerry ja Rudy Tothin sekä Howard Cablen ja Neil Chotemin kanssa.
Claman sävelsi pianolle "Primitive Dancen" (1945). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös lauluja James Joycen teksteihin ja preludi orkesterille.
Pyhä Elisabet
Pyhä Elisabet voi tarkoittaa seuraavia:
Lillehammer Olympiske Bob- og Akebane
Lillehammer Olympiske Bob- og Akebane on kelkkailurata Hunderfossenin kylässä Lillehammerissa Norjassa. Se rakennettiin vuoden 1994 talviolympialaisia varten.
Richard Harrison
Richard Harrison (26. toukokuuta 1935 Salt Lake City) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Kehonrakennusta harrastanut hyvävartaloinen ja kirkasotsainen Harrison teki muutamia sivurooleja Hollywoodissa ja siirtyi 1960-luvun alussa Italiaan, jossa hän esiintyi lukuisten eri lajityyppejä edustavien viihde-elokuvien tähtenä. Niistä tunnetuimpia ovat peplum-filmi "Voittamaton gladiaattori" ("Il gladiatore invincibile") ja spagettiwestern "El rojo" (1966). Myöhemmin Harrison näytteli monissa b-elokuvissa eri puolilla maailmaa ja teki 1980-luvulla kokonaisen ninja-elokuvien sarjan Hongkongissa. Harrison itse vitsaili, että hänen suurin antinsa elokuvataiteelle oli kieltäytyminen Sergio Leonen "Kourallinen dollareita" -spagettiwesternin pääosasta, joka nosti Clint Eastwoodin maailmanmaineeseen.
Pavel Vrba
Pavel Vrba (s. 6. joulukuuta 1963) on tšekkiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Kesästä 2017 lähtien hän on toiminut FC Viktoria Plzeňin päävalmentajana.
Vrba on tullut tunnetuksi hyökkäävää jalkapalloa suosivasta pelitavastaan.
Vrba aloitti pelaajauransa FC Přerovin juniorina 1970-luvulla. Hän edusti juniorina myös FK Baník Ostravaa. Ammattilaisuran Vrba aloitti 1. SK Prostějovissa vuonna 1981. Hän edusti myös RH Chebiä ja Baník Ostravaa, kunnes siirtyi vuonna 1985 Banik Havířoviin. Vrba edusti seuraa kahdeksan vuotta palaten vielä uransa viimeiseksi kaudeksi 1993/94 kasvattajaseuraansa FC Přeroviin.
Vrban valmennusura alkoi FC Přerovissa vuonna 1994. Hän valmensi seuraa kaksi kautta kunnes siirtyi Baník Ostravan apulaisvalmentajaksi. Hän työskenteli seurassa kahdeksan vuoden ajan ja oli voittamassa Tšekin mestaruutta kaudella 2003/04. Hän toimi toukokuussa 2003 lyhyen aikaa myös seuran päävalmentajana. Mestaruuskauden jälkeen Vrba siirtyi slovakialaisen FK Púchovin päävalmentajaksi. Tunnetuksi Vrban teki menestys MŠK Žilinan päävalmentajana, kun hän johdatti seuran Slovakian mestariksi kaudella 2006/07. Hän toimi tehtävänsä ohella myös Slovakian jalkapallomaajoukkueen apulaisvalmentajana 2006–2008.
Kotimaahansa Vrba palasi lokakuussa 2008 FC Viktoria Plzeňin päävalmentajaksi. Vrban johdolla Viktoria nousi Tšekin jalkapalloa dominoivaksi seuraksi 2010-luvun taitteessa. Seura voitti Tšekin cup-mestaruuden 2010 ja liigamestaruuden 2011 sekä 2013. Vrban alaisuudessa Viktoria pääsi myös europeleihin ensimmäistä kertaa kauden 1971/72 jälkeen. Kaudella 2011/12 seura pelasi Mestarien liigan lohkovaiheessa, jonne se selvisi toistamiseen kaudella 2013/14. Marraskuussa 2013 Vrba ilmoitti jättävänsä Viktorian joulukuun puolivälissä, kun Mestarien liigan lohkovaihe päättyy. Hän siirtyi tammikuussa 2014 Tšekin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Vrban johdolla Tšekki aloitti EM2016-karsinnat voittamalla Alankomaat ja Turkin 2–1. Myöhemmin Latvialle kärsitystä yllätystappiosta huolimatta Vrban luotsaama Tšekki varmisti kaksi kierrosta ennen loppua paikkansa EM-lopputurnauksessa. Lopputurnauksessa Tšekki pelasi samassa lohkossa Espanjan, Kroatian ja Turkin kanssa. Vrban suojatit taistelivat hyvin avausottelussa Espanjaa vastaan, mutta hävisivät Gerard Piquen loppuhetken maalilla 1–0. Toisessa ottelussa Tšekki nousi dramaattisten vaiheiden jälkeen 2–0 tappioasemasta tasoihin Kroatiaa vastaan, kun kroaattien katsomonosasta kentälle heitetyt soihdut sotkivat joukkueen pelaamisen. Voitto Turkista olisi vienyt tšekit jatkopeleihin, mutta Turkki rankaisi hyvin hyökännyttä Tšekkiä vastaiskuista ja voitti ottelun 2–0. Näin Vrban joukkueen tie katkesi turnauksessa lohkovaiheeseen.
Vrba jätti maajoukkuevalmentajan tehtävät EM-kisojen jälkeen ja siirtyi Venäjä liigassa pelaavan FK Anži Mahatškalan päävalmentajaksi. Seura pelasi Vrban johdolla keskinkertaisesti ja oli talvitauolle mennessä liigassa sijalla 11. Seurajohto erotti Vrban tehtävistään 30. joulukuuta 2016.
Kesäkuussa 2017 Vrba palasi FC Viktoria Plzeňin päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella.
Sekamitat
Sekamitat () eli "Epigrammit" (, "Epigrammata"‎) oli Diogenes Laertioksen kirjoittama kokoelma epigrammeja. Teoksen runot käsittelivät kuuluisia edesmenneitä miehiä, ja teoksen nimen mukaisesti epigrammit oli kirjoitettu eri runomitoissa ja rytmeissä.
Diogeneen epigrammikokoelma ei ole säilynyt nykyaikaan. Diogenes on ilmeisesti sisällyttänyt joitakin omia runojaan tunnetumpaan filosofien elämäkertoja kokoavaan teokseensa "Merkittävien filosofien elämät ja opit", ja hän myös viittaa siinä runokokoelmaansa useita kertoja. Bysantin aikana joitakin kokoelman runoja otettiin mukaan "Kreikkalaiseen antologiaan".
Yksi epigrammien pääteemoista on ilmeisesti ollut jonkun merkittävän henkilön, kuten filosofin, kuolema. Esimerkiksi Thaleelle Diogenes kirjoitti näin (alkukielessä runomittana eleginen distikon):
Diogeneen runous ei yleisesti ole saanut tutkijoilta erityisen kiittäviä arvosteluja, vaikkakin parhaita epigrammeja on luonnehdittu sattuviksi ja joidenkin sisällöstä on ollut hyötyä antiikintutkimuksen kannalta. Diogeneeseen ja tämän tuotantoon erityisen kriittisesti suhtautunut Friedrich Nietzsche esitti, että Diogenes olisi kirjoittanut (tai enimmäkseen kopioinut) koko filosofian historiansa lähinnä säilyttääkseen omat runonsa jälkipolville osana teosta; hän nimittäin tiesi, etteivät hänen keskinkertaiset runonsa muutoin säilyisi. Nietzschen näkemys on kuitenkin täysin spekulatiivinen ja vailla filologisia perusteluja.
Filmfare Awards 2011
Filmfare Awards 2011 oli 29. tammikuuta 2012 Mumbaissa pidetty tilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2011 parhaat hindinkieliset elokuvat. Se oli järjestyksessään 57. Filmfare Awards -tilaisuus.
Tina(II)kloridi
Tina(II)kloridi (SnCl) on tina- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa pelkistimenä ja päällystettäessä metallipintoja tinalla elektrolyyttisesti. Tina(II)kloridi on tärkein tina(II)suoloista.
Tina(II)kloridi on huoneenlämpötilassa kiinteää valkoista ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen dihydraatti (SnCl·2HO). Yhdiste liukenee helposti veteen ja myös moniin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin ja asetoniin. Kiinteänä yhdiste säilyy pitkiäkin aikoja hapettumatta, mutta liuokset hapettuvat helposti esimerkiksi ilman hapen vaikutuksesta tina(IV)kloridiksi. Laimeissa liuoksissa voi tapahtua myös hydrolyysiä niukkaliukoiseksi tinahydroksidikloridiksi (Sn(OH)Cl). Tämä voidaan ehkäistä lisäämällä liuokseen happoa, kuten suolahappoa. Tina(II)kloridi on suhteellisen vahva pelkistin, joka pelkistää muun muassa Fe-ionit Fe-ioneiksi. Alkalimetallikloridien kanssa yhdiste muodostaa triklorostannaatti- tai tetraklorostannaattisuoloja.
Kidevedetöntä tina(II)kloridia valmistetaan kuuman tinan ja vetykloridikaasun välisellä reaktiolla, tinan ja kloorin välisellä reaktiolla tai pelkistämällä tina(IV)kloridia metallisen tinan avulla. Liuotettaessa tinaa suolahappoon ja haihdutettaessa liuos kuiviin yhdiste kiteytyy dihydraattina. Tina(II)klorididihydraatista voidaan saada kidevedetöntä yhdistettä kuuman vetykloridikaasun tai väkevän rikkihapon avulla.
Tärkein tina(II)kloridin käyttö on metallien elektrolyyttinen pelkistäminen tinalla. Elektrolyysiseos koostuu sulasta tina(II)kloridin ja kaliumkloridin seoksesta. Yhdistettä käytetään huomattavia määriä orgaanisessa synteesissä pelkistimenä muun muassa väriaineiden valmistuksessa. Se pelkistää muun muassa aromaattiset nitroyhdisteet amiineiksi, alifaattiset nitroyhdisteet oksiimeiksi tai hydroksyyliamiineiksi ja nitriilit aldehydeiksi. Se on myös hyvä katalyytti useissa orgaanisissa reaktioissa. Tina(II)kloridia voidaan käyttää myös ruoan lisäaineena. Sen E-koodi on E512 ja Suomessa sen käyttö on sallittu vain säilykeparsassa.
Olli Ahonen
Olli Ahonen (s. 5. huhtikuuta 1979 Helsinki) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 401 runkosarjaottelua tehopistein 44+53=97 ja keräten 104 jäähyminuuttia sekä 50 playoff-ottelua tehopistein 3+6=9 ja keräten neljä jäähyminuuttia. Ahonen oli pelityyliltään kahden suunnan "raataja".
Ahosen ura päättyi vuonna 2006 olkapäävammaan hänen ollessa 27-vuotias. Hän toimii nykyisin finanssialalla.
Ahonen oli Espoon Jääklubin kasvatti. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin Helsingin IFK:ssa, jossa Ahonen voitti B-nuorten SM-pronssia vuonna 1996. HIFK:n SM-liigajoukkueessa hän debytoi kaudella 1997–1998, jolloin Ahonen pelasi siellä 14 runkosarja- ja viisi playoff-ottelua tehden kaksi osumaa. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Varsinaisella tulokaskaudellaan 1998–1999 Ahonen teki 48 runkosarjaottelussa tehot 4+6=10 sekä 11 playoff-ottelussa tehot 1+1=2.
Kaudeksi 2000–2001 Ahonen siirtyi JYPiin. Hän kärsi alkukauden selkävaivoista ja pelasi runkosarjan aikana vain 34 ottelua, mutta Ahonen osoittautui kuitenkin hyväksi kakkossentteriksi ja teki 12 tehopistettä. Hän onnistui samassa roolissa myös kaudella 2001–2002, joka jäi myöskin hieman rikkonaiseksi, kun Ahonen joutui vuoden 2002 alussa noin kuudeksi viikoksi sivuun leukamurtuman takia. Hänen teholukemansa +7 oli Jyri Marttisen ohella JYPin paras.
Ahonen jatkoi kaudella 2002–2003 uraansa Espoo Bluesissa, jonka kanssa hän teki 2+1-vuotisen sopimuksen huhtikuussa 2002. Toisella Blues-kaudellaan 2003–2004 Ahonen teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+11=23. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä. Ahonen muodosti Bluesissa toimivan kakkosketjun Teemu Elomon ja Ladislav Kohnin kanssa. He lähtivät samalla koostumuksella kauteen 2004–2005, jolloin ketju ei kuitenkaan onnistunut samalla menestyksellä. Koko Blues kuitenkin pelasi heikon kauden ja jäi pudotuspelien ulkopuolelle.
Kaudella 2005–2006 Ahonen putosi Bluesin sentterihierarkiassa ja teki vain seitsemän tehopistettä. Hän päätti pitää seuraavan kauden välivuotta olkapäävamman vuoksi,
Ahonen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1998 ja 1999, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Suomen kapteenina ja ykkössentterinä. Ahonen oli neljällä osumallaan joukkueen paras maalintekijä Eero Somervuoren kanssa. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1997 voittaen Euroopan-mestaruuden. Ahonen on toiminut myös sekä Suomen alle 18-vuotiaiden että alle 17-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina.
Ahonen on pelannut myös Suomen A-maajoukkueessa kaudella 2003–2004. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Tour -tasolla Sweden Hockey Gamesissa helmikuussa 2004.
Mustien ruusujen maa
Mustien ruusujen maa on Katri Alatalon fantasiatrilogia. Vaskikirjojen julkaisemasta sarjasta ovat ilmestyneet teokset "Karnin labyrintti" (2012) ja "Laulu kadonneesta saaresta" (2013). Kustantajan kuvauksen mukaan tarina on nuoren naisen kasvukertomus, joka kertoo toivosta ja etsimisestä. "Karnin labyrintti" oli Kuvastaja-palkintoehdokas.
Anne Leinonen kirjoitti "Tähtivaeltaja"-lehdessä Alatalon esikoisromaanin ammentavan aineksia perinteisestä fantasiasta. ”Pakkaa hämmennetään poistamalla ne tavallisimmat kliseet: suurta pahaa vastustajaa ei ainakaan ensimmäisessä osassa ole, maailmaa ei ehkä pelastetakaan ja ennustuksia ei lueta. Matka on henkilökohtainen ja kiehtova.” "Portin" Erkki Widenius antoi tunnustusta kirjan kielelle ja sujuvalle kerronalle. Risingshadow-sivuston Iivari Koutonen kirjoitti, että kirjassa näkyvät esikoisteoksen heikkoudet ja vahvuudet. Ympäristökuvaus on elävää ja henkilöhahmot kiinnostavia. Muun muassa nimistö olisi kuitenkin tarvinnut hiomista.
Hyvästä on helppo pitää
Hyvästä on helppo pitää: Esseitä kirjoista ja kulttuurista helppouden aikakautena on Markku Soikkelin vuonna 2007 julkaistu esseekokoelma kulttuurista ja kirjallisuudesta.
"Helsingin Sanomien" Jukka Koskelaisen mukaan kirjan kulttuurikritiikki tarkoittaa joskus huolimattomia yleistyksiä, mutta myös mainioita kiteytyksiä.
Lars M. Boström
Lars Mikael Boström (s. 4. marraskuuta 1920 Sipoo) on suomenruotsalainen runoilija.
Kameruninmetsäkutoja
Kameruninmetsäkutoja ("Ploceus batesi") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kameruninmetsäkutojaa tavataan harvinaisena Kamerunin etelä- ja länsiosissa. Sen kannaksi arvioidaan 350–1 500 yksilöä. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Mustaleukakutoja
Mustaleukakutoja ("Ploceus nigrimentus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustaleukakutojaa tavataan Angolassa, Kongossa ja Gabonissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Eila Kurkela
Eila Margit Kurkela (s. 11. marraskuuta 1920 Viipuri) on suomalainen kirjailija.
Malawinkutoja
Malawinkutoja ("Ploceus bertrandi") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Malawinkutojaa tavataan Malawissa, Mosambikissa, Tansaniassa ja Sambiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kaitanokkakutoja
Kaitanokkakutoja ("Ploceus pelzelni") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kaitanokkakutojaa tavataan hajanaisella alueella Afrikan länsi- keski- ja itäosissa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, mutta paikallinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
God Is Dead?
God Is Dead? on heavy metal -yhtye Black Sabbathin kappale vuonna 2013 julkaistulta "13"-albumilta. Kappale julkaistiin ensimmäisenä singlenä albumilta, ja se on yhtyeen ensimmäinen Ozzy Osbournen kanssa julkaistu kappale sitten vuoden 1998. Kappaleen nimi ja kansikuva viittaavat Friedrich Nietzscheen, saksalaiseen filosofiin, joka kerran sanoi: ”Jumala on kuollut”.
Single saavutti 6. sijan UK Rock Charts -listalla. Suomessa se nousi virallisen singlelistan sijalle 19.
Kappale voitti myös Grammy palkinnon " Grammy Award for Best Metal Performance".
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 10. kesäkuuta 2013 ja sen ohjasi Peter Joseph, joka on "Zeitgeist"-elokuvien ohjaaja.
Gaboninkutoja
Gaboninkutoja ("Ploceus subpersonatus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Gaboninkutojaa tavataan Atlantin rannikkoalueella Angolassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Gabonissa. Lajin kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Gaboninkutoja on vähenemässä ja sen esiintymät sirpaloitumassa elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Kerttukutoja
Kerttukutoja ("Ploceus luteolus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kerttukutojaa tavataan Afrikan länsi-, keski- ja itäosissa. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mirja Heikkilä (kirjailija)
Mirjam Elisabet Hedborg, kirjailijanimi Mirja Heikkilä (12. tammikuuta 1921 Viipuri – 30. kesäkuuta 2000 Turku) oli suomalainen kirjailija.
Heikkilä kirjoitti historiallisia romaaneja ("Aurajoen tytär","Unikankaren kellot","Verenpunainen vaakuna"), jotka sijoittuvat 1500- ja 1600-lukujen Turkuun. Viimeinen kirja työnimeltään "Rautatori" jäi käsikirjoitusvaiheeseen.
Sony Ericsson K700
Sony Ericsson K700 oli matkapuhelinvalmistaja Sony Ericssonin vuonna 2004 julkaisema matkapuhelin. Se oli seuraaja T630-mallille ja mallin K750 edeltäjä.
Axel Stenius
Axel Rudolf Gabriel Stenius (29. kesäkuuta 1857 Tohmajärvi – 8. syyskuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen sotilas, opettaja ja musiikkialan vaikuttaja.
Steniuksen vanhemmat olivat nimismies Axel Garbriel Stenius ja Charlotte Louise Winter. Hän pääsi Haminan kadettikoulusta 1880 ja palveli seuraavasta vuodesta Vaasan tarkka-ampujapataljoonassa, lopulta komppanianpäällikkönä. 1898-1902 hän toimi Lohjan reservikomppanian päällikkönä. Armeijan palveluksesta Stenius erosi everstiluutnanttina. Upseerin työnsä ohella Stenius toimi Vaasassa ja 1890-1903 Hangossa kieltenopettajana. 1903-1927 hän oli Valtion rautateiden palveluksessa, ensin puutavarakonttorin ja sitten varastokonttorin esimiehenä. Steniuksesta tuli Vaasassa 1890-luvulla keskeinen musiikkielämän vaikuttaja, joka muodosti satahenkisen kuoron. Se piti 60-jäsenisen orkesterin kanssa useita suuria oratoriokonsertteja ja vieraili muun muassa Helsingissä. Stenius toimi lisäksi useiden laulujuhlien isäntänä. Helsinkiin muutettuaan hän jatkoi kuoronjohtajan uraansa, toimi Nya Pressenin musiikkiarvostelijana ja oli Svenska Oratorioföreningenin sekä 1918 asetetun sotilassoittokuntakomitean puheenjohtaja.
Steniuksen puoliso oli vuodesta 1886 Olga Wilhelmina Montin (k. 1928), joka oli aikaisemmin naimisissa apteekkari Karl Waldimir Henningin kanssa.
Oili Komonen
Olga Olivia (Oili) Komonen (14. tammikuuta 1921 Antrea – 7. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Komosen vanhemmat olivat maanviljelijä Aleksander Antreinpoika Komonen ja Helena Tallus. Hän oli naimisissa 1942–1967 Ilkka Kiianlinnan kanssa.
Ulla Spåre
Ulla Marita Forsström, kirjailijanimi Ulla Spåre (s. 22. tammikuuta 1921 Kouvola) on suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut nuortenkirjailija.
Vaskivuoren kalliomaalaus
Vaskivuoren kalliomaalaus sijaitsee Luumäellä Elkiänjärven itärannalla Etelä-Karjalassa. Kalliomaalausalue käsittää useita paikkoja noin 100 metrin matkalla, mutta löydettyjen merkkien lukumäärä on vähäinen. Maalaukset on ajoitettu kivikauden loppuun tai pronssikauden alkuun ja ne löysivät Timo Miettinen vuonna 1980.
Maalauskohde sijaitsee Salpausselästä etelään ja kuuluu sen eteläiseen järvirikkoiseen alueeseen. Kallio laskee jyrkkänä Vaskivuoren kylkeä alas Elkiäjärveen sen koillisrannalla. Jyrkkyydestä johtuen maalauksille pääsee vain vesitse tai jäätä pitkin (kuva ). Seinämä aukeaa länsilounaaseen.
Maalausalue on noin 100 metriä pitkä ja maalatut kohdat sijaitsevat pääosin 1−1,8 metriä vedenpinnan yläpuolella. Yksi punaväriläiskistä sijaitsee yli 2 metrin korkeudella. Maalauksia on löydetty neljästä eri kohdasta.
Pohjoisin maalauskenttä (A) käsittää muutamia pystysuuntaisia punajälkiä, jotka saattavat esittää ihmisiä, ja niiden eteläpuolella on toinen tuhoutunut maalauskohta (B). Kentässä C, joka sijaitsee noin 70 metriä etelään, on tunnistettu ihmishahmo, joka on 42 senttimetriä pitkä. Sen kädet on maalattu alas suuntautuvina kaarina ja sen jalat ovat koukkupolvisia. Pää jatkaa suoraa vartaloa päättyen viivana. Digitaalivalokuvien värikylläisyyttä lisäämällä paljastuu ihmisen yläpuolelta vielä toinen, mutta muodoltaan erityyppinen ihmishahmo, joka on lähes tuhoutunut. Viimeinen kenttä D sijaitsee etelässä noin parinkymmenen metrin päässä kentästä C ja on aivan kallion alaosassa. Muutaman kuviokatkelman yläpuolella on hioutunut kivihylly, jossa on punaväriä tai luontaista kivenpunaa. Sitä epäillään punamaalin valmistuspaikaksi. Suurin osa kuvioista ovat suttaantuneita, mutta yhdessä kohtaa on kaksi vierekkäin maalattua sik-sak-kuviota, joiden päistä erkanee viistosti ulos ulokkeita. Näitä voisi kutsua käärmeiksi, joista oikeanpuoleinen on pitempi.
Clelandina
Clelandina on sukupuuttoon kuollut terapsidisuku. Se eli myöhäisellä permikaudella ja kuuluu Gorgonopsiaan. Sukuun luetaan lajit "Clelandina rubidgei", "Clelandina scheepersi" ja "Clelandina majora". "Clelandina" on nimetty paleontologi Robert Broomin opettajan John Clelandin kunniaksi.
"Clelandina" oli pienehkö lihansyöjä. "C. rubidgei"n kallo on noin 21 cm pitkä ja koko eläimen pituus oli todennäköisesti noin 1,1 metriä. "C. scheepersi" oli hieman pienempi. Sen kallon pituus on noin 19 cm ja kokonaispituus todennäköisesti noin metri. "Clelandina"n fossiileita on löydetty Etelä-Afrikasta, Karoosta. Omaksi suvukseen määritelty "Broomicephalus" saattaa olla sama kuin "Clelandina".
Kolbeinn Sigþórsson
Kolbeinn Sigþórsson (s. 14. maaliskuuta 1990 Reykjavík, Islanti) on islantilainen jalkapallohyökkääjä, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa FC Nantesia. Hän on tunnettu laadukkaasta ja kovasta potkusta.
Kolbeinn aloitti uransa aikuisten sarjoissa pelaamalla viisi ottelua HK Kópavogsissa Islannin toisella sarjatasolla 2006. Hän pelasi alankomaalaisen AZ Alkmaarin alle 19- ja 21-vuotiaiden joukkueissa 2007–2010 ennen siirtymistään seuran edustusjoukkueeseen. Hän teki kaudella 2010–2011 Eredivisiessa 15 maalia 32 ottelussa. Eurooppa-liigassa hän teki kuudessa ottelussa kolme maalia, ja pelasi lisäksi kolme Eurooppa-liigan karsintaottelua.
Kolbeinn pelasi kaudet 2011–2015 amsterdamilaisessa AFC Ajaxissa. Hän pelasi seurassa kaikkiaan 80 pääsarjaottelua, joissa teki 31 maalia. Hän voitti Alankomaiden-mestaruuden 2012, 2013 ja 2014 sekä Alankomaiden supercupin 2013. Mestarien liigassa hän pelasi Ajaxissa 11 ottelua ja Eurooppa-liigassa viisi, ilman maaleja. Hän oli kehräsluuvamman vuoksi sivussa puoli vuotta kaudella 2011–2012 ja olkapäävamman vuoksi viitisen kuukautta kaudella 2012–2013.
Kolbeinn siirtyi Ranskan pääsarjan Nantesiin kolmen miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2015. Ensimmäisellä Ligue 1-kaudellaan hän pelasi 26 ottelua, joissa teki kolme maalia.
Kolbeinn Sigþórsson pelasi Islannin alle 17-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Islannin kaikki kolme ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi Färsaaria vastaan maaliskuussa 2010. Hän teki tuossa ottelussa myös ensimmäisen maaottelumaalinsa. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi 0–1-tappioon päättyneessä EM-karsintaottelussa Tanskaa vastaan syyskuussa 2010.
Kolbeinn on pelannut 9. kesäkuuta 2016 mennessä 39 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt 20 maalia. Pelaamissaan seitsemässä MM-karsintaottelussa hän on tehnyt neljä maalia; nämä syntyivät neljässä peräkkäisessä ottelussa . 14 EM-karsintaottelussaan hän on tehnyt neljä maalia. Hän pelasi kaikissa kymmenessä EM-karsintaottelussa Islannin selviytyessä EM-kilpailuihin 2016.