hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Dagmar Neovius
Dagmar Louisa Charlotta Neovius (21. toukokuuta 1867 Moskova – 27. heinäkuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) ensimmäinen naiskansanedustaja. Ensimmäisen sortokauden aikana hän oli yksi passiivista vastarintaa organisoineista naisista.
Dagmar Neoviuksen vanhemmat olivat Haminan kadettikoulun johtaja, kenraaliluutnantti Frithiof Alfred Neovius ja Anna Natalie Geschwend. Hän kuului Neoviusten sivistyssukuun ja hänen veljiään olivat kirjailija Arvid Neovius, pankinjohtaja Arthur Alfred Neovius ja arkkitehti Harald Neovius. Dagmar Neovius kävi Haminan yksityisen ruotsinkielisen tyttökoulun, joka tarjosi poikkeuksellisesti myös tytöille laajasti luonnontieteellistä ja yleissivistävää opetusta. Hänen isänsä oli yksi koulun opettajista. Neovius kouluttautui opettajaksi ja työskenteli Nya svenska samskolanissa 1889–1908. Vuonna 1894 hän perusti oman koulun, Nya svenska småskolanin, jonka johtajana toimi siitä alkaen.
Neovius toimi Naisasialiitto Unionissa ja osallistui 1899 Marttajärjestön perustamiseen. Hän kuului Martta-Yhdistyksen keskustoimikuntaan 1899–1919 ja toimi sen Helsingin osaston puheenjohtajana 1906–1918. Myöhemmin hän oli 1924 perustetun Suomen ruotsalaisen Marttaliiton keskushallituksessa aina vuoteen 1937 asti.
Neovius oli monin tavoin mukana ensimmäisen sortokauden passiivisessa vastarinnassa, alkaen Helmikuun manifestia vastustaneen suuren adressin keräämisestä vuonna 1899. Vastarinnan organisoimiseksi perustettiin 1901 kagaalina tunnettu salainen vastarintaorganisaatio, jonka rinnalle luotiin keväällä 1902 naiskagaali. Neovius valittiin sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Seuraavana vuonna hänen koulunsa lakkautettiin Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin aloitteesta, jolloin Neovius siirtyi Tukholmaan. Siellä hän ryhtyi organisoimaan Suomeen suunnattua propagandaa yhteistyössä veljensä Arvid Neoviuksen kanssa, joka oli karkotettu jo aiemmin poliittisten mielipiteittensä vuoksi. Dagmar Neovius vastasi muun muassa "Fria Ord" -lehden salaisesta levittämisestä Suomeen 1903–1905. Hän auttoi myös Venäjän vallankumousliikkeitä kuten bolševikkeja salakuljettamaan aseita ja räjähteitä Suomen kautta Venäjälle.
Ensimmäisen sortokauden päätyttä Neovius palasi kotimaahansa. Hän toimi uudelleenperustamansa Nya svenska småskolanin johtajana 1906–1908. Hänet valittiin myös ensimmäisissä eduskuntavaaleissa 1907 eduskuntaan, RKP:n ainoana naiskansanedustajana. Hän tosin suhtautui itse naisasiaan varauksellisesti eikä saanut puolueensa naisten täyttä tukea. Neovius oli kansanedustajana kolmeen otteeseen: 1907–1909, 1910–1911 ja 1914–1917. Kahdella ensimmäisellä kaudella hän edusti Turun läänin eteläistä, viimeisellä kerralla Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Myös hänen Arvid-veljensä oli samoihin aikoihin RKP:n kansanedustaja.
Neovius työskenteli 1909–1917 aikakauskirjojen "Nutid" ja "Samtid" toimittajana sekä ajoittaisena päätoimittajana ja sen jälkeen 1917–1921 Helsingin kaupungin leipäkonttorin (sittemmin korttikeskus) johtajana sekä 1922–1931 tilastokonttorin ylimääräisenä aktuaarina.
John Wargelin
John Wargelin (30. syyskuuta 1881 Isokyrö – 1. joulukuuta 1970 Detroit, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen pappi ja Amerikan suomalaisen evankelis-luterilaisen kirkon johtaja. Hän muutti Yhdysvaltoihin 1890 ja opiskeli Suomi-opistossa. Hän sai pappisvihkimyksen 1906. Hän toimi seurakuntapappina ja Suomi-opiston opettajana. Hän oli vuosina 1950–1955 Suomi-Synodin esimiehenä. Hän oli aktiivinen amerikansuomalaisissa sivistyspyrinnöissä. Hän sai Helsingin yliopiston teologian kunniatohtorin arvon 1928. Wargelin oli Suomi-Opiston johtaja 1919–1927 ja 1930–1937.
Hänen poikansa oli Suomi-synodin viimeinen esimies Raymond Wargelin.
Raymond Wargelin
Raymond Waldemar Wargelin (1911–2003) oli amerikansuomalainen pappi. Hän oli Suomi-opiston opettaja 1936–1955 ja Suomi-synodin pappi ja viimeinen esimies 1955–1963, sen jälkeen kirkkojen yhdistyttyä hän oli Lutheran Chruch in American 9. piirin aluejohtaja. Hänelle myönnettiin Helsingin yliopiston teologian kunniatohtorin arvo 1963.
Hänen isänsä oli Suomi-synodin aiempi esimies John Wargelin.
Eino Waronen
Kaupunginjohtaja Eino Johannes Waronen (24. elokuuta 1896, Kaprio, Inkerinmaa – 6. joulukuuta 1978, Helsinki) oli kunnallisvirkamies, joka teki pitkän virkauran Suomen Kaupunkiliiton ja Helsingin kaupungin palveluksessa. Hän opetti virkatehtäviensä ohella kunnallispolitiikkaa ja kunnallistaloutta Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa ja Tampereen yliopistossa.
Eino Waronen oli syntynyt Kapriossa Inkerinmaalla siellä työskennelleen suomalaisen papin poikana. Koulunsa hän kävi Helsingissä, jossa hän asui äitinsä vanhempien Emil ja Eugénie Böökin kotona vanhassa Helsingfors Lyceumin eli "Böökin lyseon" koulutalossa Vuorikatu 22:ssa. Waronen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta 1914. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1917 Helsingin yliopistosta ja sai filosofian maisterin arvon 30.5.1919. Valmistuttuaan Waronen työskenteli Helsingin kaupungin tilastokonttorin amanuenssina vuonna 1918 ja 2. aktuaarina 1918–1919 .
Eino Warosta kannusti kunnalliselle virkauralle mm. hänen enonsa Einar Böök, joka työskenteli Kunnallisen keskustoimiston (eli Suomen Kaupunkiliiton toimiston) ensimmäisenä johtajana. – Waronen taas oli nuoremman serkkunsa ja myöhemmän shakkimestarin Eero Böökin ensimmäinen shakinopettaja.
Eino Waronen työskenteli Einar Böökin seuraajan Yrjö Harvian johtaman Kunnallisen keskustoimiston 2. sihteerinä 1920–1929 ja 1. sihteerinä 1930–1942. Helsingin kaupunginsihteerin virkaa hän hoiti 1942–1954. Vuosina 1955–1963 Eino Waronen toimi Erik von Frenckellin jälkeen Helsingin rahatoimen apulaiskaupunginjohtajana, jonka toimialaan kuului myös sosiaalitoimi. Hän hoiti virkaa tekevänä myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun kunnallispolitiikan professorin virkaa 1950–1953 ja Tampereen yliopiston kunnallistalouden apulaisprofessorin virkaa vuosina 1963–1965.
Ylipormestari Lauri Aho, joka toimi Helsingin kaupunginjohtajana Eino Warosen apulaiskaupunginjohtajakaudella ja oli lisäksi hänen henkilökohtainen ystävänsä, arvioi Eino Warosen muistotilaisuudessa 15.12.1978 pitämässään puheessa Warosen virkauraa seuraavasti:
"Eino Waronen oli viimeinen siitä nimekkäiden kunnallismiesten polvesta, joka 1920- ja 30-luvuilla loi kaupunkien uudenaikaisen hallintojärjestelmän". Ahon mukaan työskennellessään Kunnallisessa Keskustoimistossa hän joutui läheltä mukaan siihen kaupunkien kunnallishallinnon uudistamistyöhön, jonka mukaisesti uudistettu hallinto tuli voimaan 1930-luvun alusta. Edelleen Helsingin kaupunginsihteerinä ja rahatoimen apulaiskaupunginjohtajana "Eino Waronen joutui keskeiseltä paikalta vaikuttamaan pääkaupungin ja erikoisesti sen talouden ja myös sosiaalihuollon kehitykseen."
Tasavallan presidentti myönsi 31.1.1964 Eino Waroselle kaupunginjohtajan arvonimen.
Eino Warosen vanhemmat olivat rovasti Juho (Janne) Waronen (1863–1934) ja opettaja Jenny Emilia (Lili) Böök (1864–1953). Hän oli naimisissa vuodesta 1924 lähtien kotitalousopettaja Hilkka Marjatta Hurmalaisen (1902–1964) kanssa. Heillä oli kaksi lasta (Jorma Johannes, 1926–2012, ja Leena Marjatta [Wiio], 1928–2012).
Matti Waronen
Matti Waronen (1861–1911) oli suomalainen kansatieteilijä. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi 1895 ja toimi suomen kielen lehtorina ensin Rauman seminaarissa, sitten vuodesta 1901 Sortavalan seminaarissa.
Armas Vartiainen
Armas Vihtori Vartiainen (19. maaliskuuta 1901 Helsinki – 10. elokuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Vartiaisen vanhemmat olivat työmestari Vihtori Vartiainen ja Edla Maria Hellstén ja puoliso vuodesta 1927 Kirsti Helvi Elisabeth Bernhard. Hänen veljiään olivat Ilmari Vartiainen ja Osmo Vartiainen. Vartiainen tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1920 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1927. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1929. Hän oli Helsingin yliopiston farmakologian dosentti 1931–1945, ylimääräinen professori 1945–1950 ja professori vuodesta 1950 vuoteen 1966. Sotilasarvoltaan Vartiainen oli lääkintämajuri (1941).
Ilmari Vartiainen
Ilmari Aleksanteri Vartiainen (12. syyskuuta 1905 Helsinki – 5. kesäkuuta 1985) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Vartiaisen vanhemmat olivat työmestari Vihtori Vartiainen ja Edla Maria Hellstén ja puoliso vuodesta 1932 Elli Ester Seppänen. Hänen veljiään olivat Armas Vartiainen ja Osmo Vartiainen. Vartiainen tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1924 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1931. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1934. Vartiainen oli Helsingin yliopiston sisätautiopin dosentti 1940–1950 ja professori vuosina 1950–1970. Vuodesta 1961 hän oli samalla Helsingin yliopistollisen keskussairaalan johtajaylilääkäri. Sotilasarvoltaan Vartiainen oli lääkintäeverstiluutnantti (1943). Vartiainen oli myös Lääkintöhallituksen sotavammasairaalaosaston päällikkö 1944–1947 ja lääketehdas Orionin hallintoneuvoston puheenjohtaja 1971–1976.
Otso Wartiovaara
Otso Uolevi Wartiovaara (16. marraskuuta 1908 Helsinki – 24. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Hän valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1932, työskenteli ulkoministeriössä vuodesta 1934, toimien lähetystöneuvoksena Washingtonissa 1949–1952, ulkoministeriön hallinnollisen osaston päällikkönä 1952–1954 ja oikeudellisen osaston päällikkönä 1954–1956. Hän oli Belgradissa Suomen lähettiläänä 1956–1958 ja suurlähettiläänä 1958–1961, ollen samanaikaisesti myös Ateenan-suurlähettiläänä 1956–1961, suurlähettiläänä Wienissä ja samalla Suomen pysyvänä edustaja YK:ssa 1961–1968 sekä suurlähettiläänä Lontoossa 1968–1974. Wartiovaara oli myös Lapin sodan aikana 1944 Pohjois-Suomen evakuoinnin rajavaltuuskunnan puheenjohtaja. Hän sai erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvonimen vuonna 1954.
Otso Wartiovaaran isä oli Valtiokonttorin pääjohtaja J. V. Wartiovaara.
Tyypin 23 torpedovene
Tyyppi 23, tyyppi 1923 tai Raubvogel-luokka oli Saksan laivaston kuuden 1926-1928 valmistuneen aluksen muodostama torpedoveneluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Alusluokka oli ensimmäinen Saksassa suunniteltu ja toteutettu ensimmäisen maailmansodan jälkeinen luokka. Suunnitteluun vaikutti runsaasti aiemmat suunnitelmat ja valmistusmenetelmät, mikä teki siitä vanhentuneen oloisen. Suunnitelman mukaan aluksille piti asentaa 50 cm torpedoputket ja tykkien piti olla sodassa testattuja 1916 mallin 10,5 cm tykkejä. Turbiinimoottorit eivät olleet enättäneet sotaan, minkä vuoksi päätettiin luokan aluksilla testata neljän eri valmistajan ratkaisuja. Torpedoputkien kaliiperi nostettiin 1931 55 cm:een.
Unto Vartiovaara
Unto Johannes Vartiovaara (24. kesäkuuta 1904 Salla – 4. tammikuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen mikrobiologi. Hän oli Helsingin yliopiston ylimääräinen professori 1940–1948, professori vuodesta 1948 sekä maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan dekaani 1957–1963. Hän oli Suomen ensimmäisen ei-lääketieteellisen mikrobiologian oppituolin haltija, mikrobiologian laitoksen ja opetuksen perustaja. Hän työskenteli Viikin kampuksen syntymisen puolesta ja toimi sen rakennustoimikunnan puheenjohtajana.
Tauno Wartiovaara
Tauno William Wartiovaara (entinen Weckman; 22. maaliskuuta 1903 Kuolajärvi – 17. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli Helsingin 1. kaupunginlääkäri ja Helsingin yliopiston bakteeriopin ja serologian dosentti vuosina 1946–1970.
Wartiovaaran vanhemmat olivat piirilääkäri Johannes William Weckman ja Hilla Johannes Pelkonen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1928 oli filosofian maisteri Salme Liisa Hirn, professori Taavi Hirnin tytär, ja toinen vuodesta 1951 kamreeri Armi Angervo Niskanen. Wartiovaara tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1920 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1930. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Wartiovaara väitteli 1932 ja sai sisätautien erikoislääkärin pätevyyden 1934. Wartiovaara työskenteli vuosina 1934–1944 puolustusvoimien palveluksessa hygienikkona ja bakteriologina, ja oli vuosina 1942–1966 Helsingin kaupunginlääkäri. Lisäksi hän oli vuodesta 1946 Helsingin yliopiston dosentti ja vuosina 1952–1960 bakteeriopin ja sterilointitekniikan opettaja. Wartiovaaralle myönnettiin professorin arvonimi 1957. Hän oli sotilasarvoltaan lääkintäeverstiluutnantti (1940). Hän oli vuosina 1952–1971 kansainvälisen terveysjärjestö WHO:n asiantuntijaneuvoston jäsen kansainvälistä karanteenia ja terveydenhuoltohallintoa koskevissa asioissa.
Veijo Wartiovaara
Veijo Kalervo Wartiovaara (25. marraskuuta 1907 Helsinki – 16. heinäkuuta 2002) oli suomalainen kasvifysiologi. Hän oli Helsingin yliopiston yliopiston dosentti 1948–1962 ja professori vuodesta 1962 opetusalanaan kasvifysiologia ja -anatomia. Hänen tutkimuskohteenaan oli erityisesti kasvisolujen läpäisevyys..
Henri Coandăn lentoasema
Henri Coandăn lentoasema (; ) on Romanian vilkkain kansainvälinen lentoasema, joka sijaitsee noin 17 kilometriä luoteeseen Bukarestin kaupungista. Lentoasema on saanut nimensä romanialaisen lentokonesuunnittelija Henri Coandăn mukaan. Vuoteen 2004 asti lentoaseman nimi oli Bukarestin Otopenin kansainvälinen lentoasema (). Lentoasemaa käyttää myös Romanian ilmavoimat.
Henri Coandăn lentoasemalta operoi Romanian kansallinen lentoyhtiö Tarom sekä Țiriac Air. Kentältä operoivat myös useat halpalentoyhtiöt kuten Air Bucharest, Blue Air sekä Wizz Air. Lentoasemaa ylläpitää yhtiö "Compania Naţională Aeroporturi Bucureşti S.A.", joka on valtiollisessa omistuksessa.
Toisen maailmansodan aikana lentokentältä operoivat Luftwaffen koneet. Vuoteen 1965 asti kenttä oli pelkästään sotilaskäytössä, ollen Romanian ilmavoimien päätukikohta. Bukarestin siviililiikennettä hoiti yksinään Băneasan lentoasema. Kasvavan lentoliikenteen myötä Otopenin lentoaseman kiitotietä pidennettiin 3 500 metriin, mikä teki siitä aikakauden pisimmän kiitotien Euroopassa. Samalla rakennettiin uusi matkustajaterminaali palvelemaan kotimaan- ja ulkomaanlentoja.
Yhdysvaltojen presidentin Richard Nixonn vieraillessa Romaniassa 1960-luvun lopussa rakennettiin uusi VIP-terminaali. 13. huhtikuuta vuonna 1970 matkustajaterminaalin laajennus valmistui ja se pystyi käsittelemään 1 200 000 matkustajaa vuodessa. Kasvavan lentoliikenteen myötä vuonna 1986 rakennettiin toinen 3 500 metriä pitkä kiitotie rullausteineen ja kiitoteiden valojärjestelmiä päivitettiin. Muutoksen jälkeen lentoasema pystyi käsittelmään 35–40 lentoa tunnissa.
Vuodesta 1992 lähtien Otopenin lentoasema on ollut ACI:n (Airports Council International) pysyväisjäsen. Samana vuonna lentoasemalle tehtiin pitkäntähtäimen suunnitelma, jotta lentoasema pysyisi alati kasvavan liikenteen mukana. Ensimmäisessä vaiheessa vuosien 1994 ja 1998 välillä uudistettiin kentän infrastruktuuria lisäämällä yhdeksän uutta porttia, parantamalla ja laajentamalla asematasoja sekä uudistamalla alueen tieverkostoa.
Suunnitelman toista vaihetta alettiin toteuttaa vuonna 2000 muuntamalla vanha terminaali saapuvien matkustajien aulaksi. Vuosien 2003–2007 aikana rakennettiin uusi pysäköintitalo, remontoitiin lennonjohtotorni sekä rakennettiin kaksi uutta nopeaa rullaustietä (Oscar ja Victor).
Suunnitelman kolmas vaihe käynnistyi vuonna 2009, jolloin ryhdyttiin rakentamaan 24 uutta porttia sekä laajentamaan lähtö- ja tuloauloja. Nykyisin lentoasema pystyy palvelemaan 6 000 000 asiakasta vuodessa.
Kiitotiet 08L ja 08R on varustettu ILS-mittarilähestymisjärjestelmällä.
Uuden terminaalin, Henri Coandă 2 suunnitellaan valmistuvan vuonna 2023. Uuden terminaalin arvioidaan pystyvän huolehtimaan 20 000 000 matkustajasta vuosittain. Rakenteilla oleva metrolinja M6 sekä uusi moottoritie parantavat kulkuyhteyksiä lentoasemalle.
Vuonna 2011 Henri Coandăn lentoasema käsitteli 5 049 443 matkustajaa, mikä oli 5,1 prosenttia enemmän kuin vuonna 2010. Yhdessä molemmat Bukarestin lentoasemat käsittelivät vuonna 2011 yli 7,4 miljoonaa matkustajaa.
Vartiovaara
Vartiovaara tai Wartiovaara (ent. "Weckman") on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Bracknell Bees
Bracknell Bees on englantilainen jääkiekkojoukkue Bracknellin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1987 ja se pelaa NIHL:ssä.
Testiristeytys
Testiristeytyksen tarkoituksena on selvittää, onko dominoivaa ominaisuutta ilmentävä yksilö ominaisuuden suhteen genotyypiltään homo- vai heterotsygoottinen. Jos yksilö on homotsygoottinen, syntyy vain yhdenlaisia jälkeläisiä. Jos yksilö on heterotsygoottinen alleelien suhteen, niin jälkeläisissä esiintyy sekä dominoivan että resessiivisen ominaisuuden mukaisia fenotyyppejä eli ilmiasuja.
Testiristeytyksiä eli takaisinristeytyksiä on käytetty apuna jalostuksessa, missä on tärkeä tuntea fenotyyppien lisäksi yksilöiden genotyypit.
Jääkiekko talviolympialaisissa 2006 – miesten kokoonpanot
Joukkueesta jäivät pois ennen turnauksen alkua loukkaantumisen takia Miikka Kiprusoff, Kari Lehtonen, Joni Pitkänen, Ossi Väänänen, Tuomo Ruutu, Sami Kapanen ja Antti Miettinen.
Borovjonka
Borovjonka () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Okulovkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen pääradan varrella 15 kilometriä Okulovkasta luoteeseen. Taajamassa on 1 500 ja kunnassa 3 100 asukasta (vuonna 2010).
Borovjonkan kunnan pinta-ala on 938,98 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Kresttsyn, pohjoisessa Malaja Višeran ja koillisessa Ljubytinon piireihin sekä idässä Okulovkan piirin Kotovon, kaakossa Kulotinon ja lounaassa Berjozovikin kuntiin. Pinta-alasta 86,5 % on metsää ja 6,7 % maatalousmaata.
Kuntaan kuuluu 76 kylää ja asutusta: Bolotnitsa, Bolšije Gusiny, Bolšije Kontsy, Bolšoi Zapolek, Bolšoje Babje, Bolšoje Borotno, Bor, Borovjonka, Boževodovo, Bujantsevo, Danilovo, Dernjaki, Devuštšino, Gljadki, Gluhovo, Gorbovo, Gorki, Horino, Jarusovo, Jermolino, Kajovo, Kapterevo, Korpovo, Koržava, Koržava Dernjakoskaja, Kozlovka, Krutets, Lešino, Maloje Babje, Maloje Borotno, Malyje Gusiny, Melnitsa, Mihnovitši, Naronovo, Navolok, Nezdrino, Nizovka, Novaja Davydovštšina, Olenino, Olgino, Olhovka, Otrada, Pamozovo, Pepelevo, Pestovo, Pestšanka, Plavištši, Poddubje, Podžarje, Poležalovo, Privolje, Proletarski, Ramenje, Rašutino, Šarovo, Seltso-Nikolskoje, Šeška, Sosnovyi, Suhovo, Sutoki, Sutoki Visleneostrovskije, Taltsevo, Terebunovo, Torbino, Torbinon rautatieasema, Tšernetsko, Uzi, Vatagino, Verhovik, Vislenev Ostrov, Vjalka, Vjaloje Veretje, Vydrino, Vysoki Ostrov, Zaretšnaja ja Zarutševje. Toiseksi suurin asutuskeskus on reilun 450 asukkaan Torbinon asema. Yli sadan hengen kyliä ovat Dernjaki ja Vislenev Ostrov. Yhdessätoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Borovjonkan asemataajama on syntynyt Pietarin ja Moskovan välisen rautatien rakentamisen yhteydessä 1800-luvun puolivälissä. Nimensä se on saanut lähistön havumetsistä. Neuvostoaikana taajamasta muodostui maatalousalueen keskus, jossa oli myös pienimuotoista teollisuutta.
Työvoimasta 58 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat liikenne sekä maa- ja metsätalous. Kunnassa toimii joukko puunhankintayrityksiä, kaksi karjatilaa sekä sähköjohtoja ja kaapeleita valmistava yritys.
Borovjonkassa ja Torbinossa on rautatieasemat. Kylistä on linja-autoyhteydet Borovjonkaan, Okulovkaan ja Ljubytinoon. Keskustaajaman palveluihin kuuluvat keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, apteekki, säästökassa ja posti. Kylissä on kaksi alakoulua, kolme kulttuuritaloa, neljä kirjastoa ja viisi lääkintäasemaa.
Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä uhrikiviä. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Borovjonkan asemarakennus ja tsasouna, Vislenev Ostrovin ja Vysoki Ostrovin kirkot sekä Dernjakin, Kajovon, Kozlovkan, Naronovon, Olginon, Torbinon aseman ja Zarutševjen kartanoalueet.
Tavast (keskiaikainen suku)
Tavast oli myöhäiskeskiajalla vaikuttanut suomalainen suku, aikanaan merkittävimpiä suomalaisista rälssisuvuista. Sillä ei ole todettua yhteyttä muihin suomalaisiin Tavast tai Tawast-nimisiin sukuihin.
Suvun alkuperää ei tunneta, mutta nimi viittaa Hämeeseen. Varhaisin tunnettu suvun esi-isä on Varsinais-Suomessa, Mynämäen Alasjoen eli Tavastilan kartanon omistanut rälssimies Olaf (Olavi) Tavast, josta on mainintoja vuosilta 1373–1390. Hänellä oli ilmeisesti myös useampia maaomistuksia Hämeessä. Hänen poikansa Nils Tavastin tiedetään saaneen 1411 vaihdossa haltuunsa tilan Lammin Porkkalassa. Olafilla oli ainakin yhdeksän aikuiseksi elänyttä lasta, mutta mieslinja jatkui vain Nilsistä ja sammui tämän pojanpojan Nilsin kuollessa. Viimeinen maininta hänestä on vuodelta 1470.Suomen piispainkronikan mukaan piispa Olavi Maununpoika (n. 1405–1460) olisi ollut Maunu Tavastin sukulainen, mutta sukulaisuussuhteen laadusta ei ole selvyyttä.
Aikavaellus
Aikavaellus (engl. TimeTrek) on Kaarinasta Tuorlan observatoriolta alkava ja Turun yliopistolle päättyvä 13,7 kilometrin mittainen vaellusreitti. Se kuvastaa maailmankaikkeuden 13,7 miljardin vuoden ikää: yksi kilometri reitillä vastaa yhtä miljardia vuotta. Tuorlassa on alkuräjähdys ja yliopistolla nykyaika. Vaelluksen alkuperäiset ideoijat olivat astrobiologit Harry Lehto ja Kirsi Lehto.
Aikavaellus kehitettiin yhteistyössä Turun Yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan ja Åbo Akademin yhteisenä poikkitieteellisenä projektina vuonna 2011. Projektin tavoitteena on esitellä luonnontieteellistä maailmankuvaa ja maailman historian jännittäviä vaiheita kaikenikäisille kohderyhmille - sekä koululaisille, matkailijoille, että paikallisille tieteen- ja liikunnanharrastajille. Vaeltaja pääsee Aikavaellus reitillä tutustumaan maailmankaikkeuden historian ajallisiin ulottuvuuksiin, sen eri aikakausiin, ja erilaisten tapahtumien jatkumoon ja niiden keskinäisiin syy-seuraussuhteisiin. Reitin varrelle on kiinnitetty messinkisiä laattoja, joissa on lyhyesti selitetty maailmankaikkeuden, maan, ja maapallon elämän historiallisia tapahtumia. Aikavaelluksella yhdistyvät tähtitiede, biologia, geologia ja meteorologia. Vaellusreitti avattiin toukokuussa 2011.
Aikavaellusreitti muuttui Biolinjan Plantagenin rakennuksen myötä, jolloin osa reitistä siirrettiin kiertämään Plantagen rakennuksen takaa. Reittiä suunnitellaan uudistettavan vuoden 2016 kesällä helpompikulkuiseksi.
Vuonna 2015 Aikavaellus sai Tieteen Tiedotus Ry:ltä rahoitusta Digitaaliseen Aikavaellus projektiin, joka modernisoisi nykyisen Aikavaellus-reitin sekä luo oppimateriaalia maailmankaikkeuden historiasta opetuskäyttöön. Hankkeen arvioidaan olevan valmis vuoteen 2017 mennessä.
Hitler (täsmennyssivu)
Hitler voi viitata ainakin seuraaviin:
Giuliano Peixoto
Giuliano Peixoto (s. 29. syyskuuta 1975) on brasilialainen entinen pöytätennispelaaja. Hän osallistui Atlantan olympialaisissa 1996 Hugo Hoyaman kanssa nelinpeliin, jossa pari jäi jaetulle 25. eli viimeiselle sijalle.
Džano Ananidze
Džano Ananidze (, s. 10. lokakuuta 1992 Kobuleti) on georgialainen maajoukkuetason jalkapalloilija, joka edustaa venäläistä jalkapalloseuraa Spartak Moskovaa.
18. lokakuuta 2009 Ananidzesta tuli kaikkien aikojen nuorin pelaaja, joka on onnistunut maalinteossa Venäjän pääsarjassa, kun hän teki maalin Lokomotiv Moskovaa vastaan 17 vuoden ja kahdeksan päivän iässä.
Ananidze teki ensimmäisen maaottelumaalinsa 17. marraskuuta 2010 Sloveniaa vastaan. Toisen maaottelumaalinsa hän teki noin vuoden päästä ensimmäisestä, eli 11. marraskuuta 2011, kun hän osui Moldovan verkkoon.
Jean Major
Jean Gourlay Major (s. 29. syyskuuta 1957 Kapuskasing) on kanadalainen entinen maahockeypelaaja.
Major kuului Kanadan maajoukkueeseen vuosina 1977–1984 ja osallistui kolmiin maailmanmestaruuskilpailuihin, 1979, 1981 ja 1983. Kanada voitti hopeaa 1983, ja Major valittiin kisojen tähdistöjoukkueeseen. Hän pelasi myös vuoden 1984 olympialaisissa, joissa maa sijoittui viidenneksi. Major oli maajoukkueessa kapteenina kahden viimeisen vuotensa aikana. Hän pelasi seuratasolla Toronton yliopiston joukkueessa ja pääsi yliopiston kunniagalleriaan 1987.
Lehtorousku
Lehtorousku ("Lactarius bertillonii") on rouskuihin kuuluva sieni. Toisin kuin useimmat rouskut, lehtorousku ei kelpaa ryöpättynäkään syötäväksi koska se on niin kitkerän makuinen.
Lehtorouskun lakki on suppilomainen, nukkapintainen ja himmeän liidunvalkoinen tai kermankellertävä, ja se voi kasvaa jopa 25 cm leveäksi. Lakin reuna on pitkään sisäänkiertynyt. Vanhempana lakkiin syntyy laikkuja. Lakin alapintaan olevat heltat ovat johteiset, harvat, paksut ja valkoiset tai kellanvalkoiset. Jalka on lyhyt ja kova. Heltoista tihkuva maitiaisneste on valkoista, hitaasti kellertyvää ja erittäin kirpeää. Sieni kerää maasta helposti roskia.
Lehtorousku kasvaa elo-syyskuussa Suomessa vain maan eteläosissa. Se on yleinen vain etelärannikon lehdoissa. Lehtorousku on tammen ja koivun juurisieni.
Lehtorousku ei kelpaa syötäväksi. Sen maku on niin polttavan kirpeä, ettei se lähde pitkälläkään keittämisellä pois. Myrkyllinen se ei kuitenkaan ole.
1. Ryman/Holmåsen Suomen Ja Pohjolan Sienet ISBN 951-0-14286-7 2. Mauri Korhonen Uusi sienikirja ISBN 951-1-09106-9
Joe Salem (ampuja)
Joe Salem (; s. 29. syyskuuta 1960 Beirut) on libanonilainen ampuja. Hänen seuransa on Satra Shooting and Hunting Club.
Salem kilpaili trapissa Sydneyn olympialaisissa 2000, joissa hän sijoittui 39:nneksi. Vuonna 2010 Aasian kisoissa hän voitti samassa lajissa pronssimitalin.
Joe Salem
Joe Salem voi viitata ainakin seuraaviin:
Meksikonhierakka
Meksikonhierakka ("Rumex triangulivalvis") on monivuotinen hierakkalaji, jota esiintyy Pohjois-Amerikassa. Sen 40–100 senttimetriä korkeaksi kasvava varsi on tavallisesti pysty, mutkainen ja haarova. Lyhytruotisten lehtien lapa on pitkulaisen suikea ja lähes poimuton. Kukinto on leveästi haarova kerrannaisterttu. Hedelmäverhiön liuskat ovat leveän kolmiomaisia ja lähes ehytlaitaisia. Verhiön kolmella sivulla on pitkähkön muotoinen nystermä. Pähkylä on tummanruskea ja kaksi millimetriä pitkä.
Keltareseda
Keltareseda ("Reseda lutea") on kaksi- tai monivuotinen resedoihin kuuluva laji, jota esiintyy Euroopassa. Sen varsi on haarova ja kalju, 30:stä 50:een senttimetriä korkeaksi kasvava. Lehdistä useimmat ovat liuskaisia. Sivuliuskat ovat parittaisia ja muodoltaan tasasoukasta pitkulaiseen, päätöliuska on tavallisesti muita liuskoja leveämpi. Keltaresedan kukinto on latvaterttu, teriöt ovat vaaleankeltaisia. Kotahedelmä on tavallisesti pysty.
Oscar Schmidt
Oscar Daniel Bezerra Schmidt (s. 16. helmikuuta 1958 Natal) on brasilialainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija.
Schmidt on historian kaikkien aikojen eniten pisteitä ammattitasolla tehnyt koripalloilija, sillä hän teki sekä maajoukkue- että seurajoukkuetasolla yhteensä 49 737 pistettä. Hän on olympialaisten kaikkien aikojen paras korintekijä 1 093 tehdyllä pisteellään, minkä lisäksi hän voitti olympialaisten pistetilaston kolmissa eri kisoissa.
Schmidtin pelipaita on jäädytetty neljässä eri seurassa. Hänet valittiin FIBA Hall of Fameen vuonna 2010.
Tuoksureseda
Tuoksureseda ("Reseda odorata") on yksivuotinen resedoihin kuuluva laji. Lajia esiintyy luontaisena Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa, lisäksi sitä käytetään myös koristekasvina. Tuoksuresedan siemeniä käytetään myös parfyymien valmistukseen.
Tuoksuresedan varsi on haarova ja harvakarvainen, 20:stä 30:een senttimetriä korkeaksi kasvava. Lehtien lavat ovat muodoltan pitkulaisesta kapean vastapuikeaan ja ovat ehyitä tai kärkiosasta matalasti liuskaisia. Kukinto on latvaterttu, kukat ovat valkoteriöllisiä ja tuoksuvia. Kotahedelmä on nuokkuva.
Tarhakannusruoho
Tarhakannusruoho eli sirokannusruoho ("Linaria incarnata") on kannusruohojen suvun laji, jota esiintyy Luoteis-Afrikassa. Lajia käytetään koristekasvina. Se on yksivuotinen kaljuvartinen ruoho, joka kasvaa 20:stä 50:een senttimetriä korkeaksi. Tarhakannusruohon kukinto on latvaterttu. Kukkien teriö on 18–22 millimetriä pitkä, pitkäkannuksellinen ja sinipunainen.
Kruunukävykit
Kruunukävykit ("Cycas") on paljassiemenisiin käpypalmuihin kuuluva kasvisuku. Se on kruunukävykkikasvien heimon ainoa suku. Sukuun kuuluu määritelmästä riippuen noin 60–100 lajia.
Monia kruunukävykkejä käytetään koristekasveina sekä huonekasveina että ulkotiloissa trooppisissa ja subtrooppisissa ilmastoissa. Saagokruunukävykistä ("Cycas revoluta") saadaan elintarvikkeena käytettävää saagoa, vaikka saagon pääasiallinen lähde onkin palmukasveihin kuuluva saagopalmu ("Metroxylon sagu").
Kruunukävykit ovat puumaisia tai pensasmaisia monivuotisia kasveja. Useimmat lajit ovat ainavihantia, mutta jotkin kuivien alueiden lajit ovat kausivihantia ja pudottavat lehtensä kuivan kauden ajaksi. Runko on yleensä pysty ja haaraton, mutta joillakin lajeilla haaroittunut ja eräillä lajeilla kokonaan tai lähes kokonaan maanalainen ja mukulamainen. Runko on usein karisseiden lehtien jälkeensä jättämien pysyvien lehtikantojen peittämä.
Lehdet kasvavat rungon kärjessä. Ne ovat parilehdykkäisiä tai toistamiseen parilehdykkäisiä ja asettuneet varteen kierteisesti. Yksittäiset lehdykät ovat asettuneet yleensä vuorottaisesti. Lehdykät ovat ehytlaitaisia ja niissä on selkeä keskisuoni, mutta ei muita näkyviä suonia. Lehdet ovat yleensä nuorina karvapeitteisiä ja niiden lehdykät ovat puhjetessaan kääriytyneinä kerälle.
Kruunukävykit ovat kaksikotisia. Hedelehdet muodostavat kierteisen kävyn. Emilehdet kasvavat harsuna rykelmänä erikoistuneen varren ympärillä kierteisesti. Yhdessä emilehdessä on tavallisesti useita siemenaiheita. Siemeniä ympäröi siemenvaippa. Kruunukävykit voivat olla tuuli- tai hyönteispölytteisiä. Useimpien lajien siemeniä levittävät eläimet.
Kruunukävykit ovat lähinnä trooppisten ja subtrooppisten alueiden kasveja Itä-Afrikassa, Madagaskarilla, Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiassa, Australiassa ja Tyynenmeren saarilla. Ne ovat sopeutuneet monenlaisiin elinympäristöihin rannikkojen alankometsistä sisämaiden vuoristoihin. Monet lajit kasvavat metsissä osana aluskasvillisuutta.
Richard Šmehlík
Richard Šmehlík (s. 23. tammikuuta 1970 Ostrava, Tšekkoslovakia) on uransa lopettanut tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Šmehlík aloitti uransa HC Vítkovicessa (silloiselta nimeltään TJ Vítkovice), jossa pelasi kolme kautta Tšekkoslovakian pääsarjassa, kaudet 1988–1989, 1989–1990 ja 1991–1992. Hän palasi joukkueeseen vielä 13 ottelun ajaksi Tšekin pääsarjan kaudella 1994–1995 NHL-kauden alun viivästyttyä työsulun vuoksi. Kauden 1990–1991 hän edusti Dukla Jihlavaa ja oli voittamassa kauden päätteeksi Tšekkoslovakian mestaruutta.
Buffalo Sabres varasi Šmehlíkin viidennellä kierroksella, 97. varauvuorolla. Hän aloitti NHL:ssä kaksi vuotta myöhemmin ja edusti Sabresiä yhdeksän kautta, vuoteen 2002 asti. Kausista toisella (1993–1994) hän oli joukkueensa eniten pisteitä tehnyt puolustaja uransa ennätyspisteillä (41 tehopistettä, 14 maalia ja 27 syöttöpistettä, 84:ssä runkosarjaottelussa) ja kausista kuudennella (1998–1999) hän pääsi pelaamaan Stanley Cupin loppuotteluissa. Mestaruus meni Dallas Starsille otteluvoitoin 4–2. Kaudella 1995–1996 Šmehlík oli kokonaan pelaamatta polvivammasta johtuen.
Heinäkuussa 2002 Šmehlík teki vapaana pelaajana sopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa. Hän ehti pelasi joukkueessa 43 runkosarjaottelua, kunnes siirtyi maaliskuussa 2003, kesken kauden 2002–2003, New Jersey Devilsiin. Devils voitti kauden päätteeksi Stanley Cupin otteluvoitoin 4–3 Mighty Ducks of Anaheimia vastaan. Joukkue jätti käyttämättä Šmehlíkin sopimusoption kaudelle 2003–2004, minkä jälkeen hän ilmoitti pelaajauransa päättymisestä syyskuussa 2003.
Šmehlík pelasi NHL-urallaan 644 runkosarja- ja 88 pudotuspeliottelua. Tehopisteitä hän teki runkosarjassa 195, 49 maalia ja 146 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 15, maalin ja 14 syöttöpistettä.
Šmehlík pelasi urallaan sekä Tšekkoslovakian että Tšekin jääkiekkomaajoukkueissa. Hän edusti ensiksi mainittua vuosien 1991 ja 1992 maailmanmestaruuskilpailuissa, vuoden 1991 Kanada-cupissa ja vuoden 1992 talviolympialaisissa, jälkimmäistä puolestaan vuosien 1998 ja 2002 talviolympialaisissa. Hän oli voittamassa olympiapronssia Albertvillessä 1992, MM-pronssia kotikisoissa 1992 ja olympiakultaa Naganossa 1998. Šmehlík pelasi myös Tšekkoslovakian juniorimaajoukkueissa ja oli voittamassa pronssia vuoden 1990 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa.
Pietarin suursatama
Pietarin suursatama (, LOCODE: RULED) on erittäin merkittävä, Itämerellä Pietarin kaupungissa sijaitseva, erityisesti rahtiliikennettä palveleva merisatama. Vuonna 2014 satama oli Itämeren toiseksi suurin ja Venäjän kolmanneksi suurin rahtisatama. Itämerellä sitä suurempi on Ust-Lugan satama. Pietarin sataman hallinnoima alue kattaa hyvin suuren osan Pietaria, erityisesti Kirovin piiristä.
Pietarin suursatama oma vastuualue käsittää 164,6 neliökilometriä merta. Sillä on hallinnassaan 200 laituripaikkaa eli yhteismitaltaan 31 kilometriä laituria. Satama voi vastaanottaa enintään 340 metriä pitkiä ja leveydeltään enintään 42-metrisiä aluksia, joiden makeanveden syväys on enintään 11 metriä. Satamaan johtavaa väylää on tosin suunniteltu ruopattavan 13 metriin vuosien 2008–2012 aikana. Lisäksi pääväylän rinnalle pyritään ruoppaamaan matalamman syväyksen (enintään 5,0–5,5 metriä) aluksille tarkoitettu pohjoisempi rinnakkaisväylä, joka palvelisi muun muassa jokialuksia ja vesibussiliikennettä.
Satamassa toimii kaikkiaan 28 merirahtausyritystä, joista osa on erikoistunut esimerkiksi konttiliikenteeseen tai petrokemian tuotteisiin. Pietarin pienempi matkustajasatama Morskoi vokzal Vasilinsaaren lounaisosassa kuuluu osana Pietarin suursatamaan.
Pietarin suursataman satamahallinto ("Administratsija morskogo porta Bolšoi port Sankt-Peterburg") koordinoi kaikkien Pietarin kaupungin ja Leningradin alueen merisatamien toimintaa. Se vastaa myös Pietarin kaupunkiin johtavasta kapeasta meriväylästä (morskoi kanal) Kronstadtin eteläpuolelta aina Nevan Vasilinsaaren sillalle saakka, pois lukien tältä väylältä Merimatkustajasatamaan erkaneva haaraväylä (Petrovski kanal).
Pietarin suursataman vuosittainen rahtimäärä:
Konttiliikenteessä Pietarin suursatama käsitteli vuonna 2011 yhteensä 2 365 174 TEU:ta, mikä merkitsee sataman olevan tässä rahtilajissa Itämeren suurin.
Hotel Crowne Plaza Prague
Hotel Crowne Plaza Prague on hotelli Prahan kaupungissa Tšekissä. Rakennus edustaa tyyliltään stalinistista arkkitehtuuria. Rakennusta alettiin rakentamaan silloisen puolustusministeri Alexej Čepičkan määräyksestä vuonna 1952, ja se valmistui vuonna 1954. Rakennuksen yhteyteen rakennettiin ydinsuoja 600 henkilölle. Rakennus on 88 metriä korkea, ja rakennuksen huipulla sijaitsee 1,5 metriä korkea punatähti.
Rakennus remontoitiin kokonaan vuosina 1996–1997.
Merimatkustajasatama (Pietari)
Merimatkustajasatama eli Pietarin matkustajasatama (, ) on vuosina 2009-2011 käyttöönotettu matkustajasatama Pietarin Vasilinsaaren länsirannalla, osin täyttömaalle rakennetulla Morskoi Fasad -alueella. Morskoi Fasadin meriliikennesatama yksi Euroopan suurimmista matkustajalaivasatamista. Siellä on paikka seitsemälle alukselle. Uuden sataman laitureihin mahtuvat pisimmillään 317 metriä pitkät alukset.
Merimatkustajasataman vastuulle kuuluu myös Pietarin suursatamaan johtavalta väylältä erkaneva väylä (Petrovski kanal) Vasilinsaaren matkustajasatamaan. Pietarin suursataman satamahallinto (Administratsija morskogo porta Bolšoi port Sankt-Peterburg) koordinoi hallinnollisesti Merimatkustajasataman toimintaa, kuten muidenkin Pietarin ja sitä ympäröivän Leningradin alueen kauppasatamien toimintaa.
Pietarin aiempi merimatkustajaliikenteen pääsatama Morskoi vokzal kävi risteilyliikenteen kasvaessa 2000-luvulla pieneksi. Pietarin uudeksi merimatkustajaliikenteen pääsatamaksi rakennettiin uusi, vuosina 2009-2011 käyttöön otettu Morskoi Fasad -alueen Merimatkustajasatama. Matkustajasatama on osa Vasilinsaaren länsireunalla sijaitsevan, 476.7 hehtaarin Morskoi Fasadin täyttömaa-alueen (suom. merellinen julkisivu) hankkeista. Alueesta on suunniteltu kehitettävän monipuolinen meri- ja jokiliikennettä, liike-elämää ja asumista palveleva kaupunkialue.
Sotakirjeenvaihtaja (elokuva)
Sotakirjeenvaihtaja on William Wellmanin ohjaama elokuva vuodelta 1945. Se on sotaelokuvaklassikko, jota pidetään yhdysvaltalaisen realistisen sotaelokuvan uranuurtajana.
Elokuva kertoo yhdysvaltalaisista sotilaista toisen maailmansodan aikana Italian rintamalla. Se perustuu sotakirjeenvaihtaja Ernie Pylen artikkeleihin. Wellman suostui ohjaamaan elokuvan vasta tavattuaan Pylen. Pyle ei ehtinyt nähdä elokuvaa valmiina, sillä hän kaatui Tyynenmeren rintamalla ennen kuin elokuva tuli ensi-iltaan.
Elokuva on valittu Yhdysvalloissa Kongressin kirjaston National Film Registryyn. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Sotakirjeenvaihtajan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Happy Joe
Happy Joe on Hartwallin kehittämä siideri, jonka valmistus aloitettiin syyskuussa 2012.
Happy Joe -siideristä on alusta alkaen ollut saatavilla kolmea eri makuvaihtoehtoa, jotka ovat "Cloudy Apple", "Dry Apple" sekä "Oakwood Apple". Siidereiden alkoholipitoisuus on 4,7 prosenttia. Makuvaihtoehdoista "Cloudy Apple" on pakattu lasipulloihin, mutta kaksi muuta on pakattu alumiinitölkkeihin.
Happy Joe on saanut lähes välittömästi julkaisun jälkeen suurta suosiota, sillä esimerkiksi "MasterChef Suomi" -ohjelman tuomarina toiminut Risto Mikkola sanoo sen sopivan hyväksi seuralaiseksi varsinkin vaalean kalan sekä grillatun tai paistetun kanan kanssa.
Hartwallin Happy Joe nousi vuonna 2016 Suomen kolmanneksi arvostetuimmaksi siideribrändiksi "Markkinointi & Mainonta" -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä. Sen edellä olivat Sinebrychoffin Crowmoor ja Somersby, neljäntenä Sinebrychoffin Golden Cap.
Keväällä 2016 Happy Joe -tuotevalikoima lisääntyi kahdella tuotteella, jotka ovat premium-päärynäsiideri "Crispy Pear" (4,7 %) sekä täysin alkoholiton omenasiideri "Happy Joe Dry Apple 0,0% Alcohol Free". "Crispy Pear" on pakattu sekä lasipulloon että tölkkiin, "Alcohol Free" vain lasipulloon.
Dennis Kimetto
Dennis Kipruto Kimetto (s. 22. huhtikuuta 1984) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Kimetto alkoi harjoitella tosissaan vuonna 2008, ja vuonna 2010 Geoffrey Mutai kutsui hänet harjoitusryhmäänsä. Kimetto kilpaili ensimmäisen kerran Kenian ulkopuolella vuonna 2012. Helmikuussa 2012 hän voitti puolimaratonin Ra’s al-Khaimassa ajalla 1.00.40 ja huhtikuussa puolimaratonin Berliinissä ajalla 59.14. 6. toukokuuta hän juoksi Berliinissä 25 kilometrin kilpailussa maailmanennätyksen 1.11.18. Hän paransi Samuel Kosgein nimissä ollutta ennätystä 32 sekunnilla. Berliinin maratonilla hän sijoittui toiseksi ajalla 2.04.16 häviten Geoffrey Mutaille yhden sekunnin. Vuonna 2013 Kimetto voitti Tokion maratonin reittiennätyksellä 2.06.50 ja Chicagon maratonin reittiennätyksellä 2.03.45.
Vuonna 2014 Kimetto voitti Berliinin maratonin maailmanennätysajalla 2.02.57. Hän alitti Wilson Kipsangin nimissä olleen virallisen maailmanennätyksen 26 sekunnilla. Eliud Kipchoge rikkoi Kimetton maailmanennätyksen syyskuussa 2018.
Hugo Vasarla
Hugo Vasarla, vuoteen 1935 Vasenius, (2. helmikuuta 1886 Viipuri – 11. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen osuustoiminnan parissa toiminut vuorineuvos. Hän oli Suomen elintarpeiden tuontikunnan toimitusjohtaja 1917–1920, SOK:n toimitusjohtaja 1921–1939, Valtion hankintakeskuksen (nyk. Hansel) toimitusjohtaja 1948–1956. Eduskunnan pankkivaltuusmies hän oli 1924–1926, yleisen Osuuskauppojen Liiton puheenjohtaja 1921–1939.
Gustaf Adolf Wasastjerna
Gustaf Adolf Wasastjerna (1785–1849) oli suomalainen tehtailija. Hän laajensi Seinäjoen rautatehdasta ja perusti vuosina 1825–1826 ruutitehtaan. Hän osti Karstulasta Kimingin rautatehtaan.
Jakob Frans Oskar Wasastjerna
Jakob Frans Oskar Wasastjerna (1819–1889) oli suomalainen sukutieteilijä ja kapteeni. Hän oli vuodesta 1867 Porvoon tullinhoitaja ja toimi vuodesta 1882 Ritarihuoneen genealogina.
Jarl Axel Wasastjerna
Jarl Axel Wasastjerna (18. marraskuuta 1896 Helsinki – 15. lokakuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen fyysikko. Tieteellisen uransa jälkeen hän työskenteli teollisuuden piirissä ja sai tekniikan kunniatohtorin arvon 1949 ja vuorineuvoksen arvonimen 1957.
J. A. Wasastjerna oli Helsingin yliopiston sovelletun fysiikan professori 1925–1946, Suomen Tukholman-lähettiläs 1940–1943, Yhdistyneet Villatehtaat Oy:n toimitusjohtaja 1948–1954, Pohjoismaiden Yhdyspankin hallintoneuvoston puheenjohtaja 1944–1951 ja Tampellan johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1944.
Tieteellisen uransa aikana Wasastjerna tutki liuosten optisia ominaisuuksia ja ionitilaa. Hän myös määritteli Planckin vakion "h".
Nils Wasastjerna
Nils Jakob Wasastjerna (31. toukokuuta 1872 Helsinki – 14. marraskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen (suomenruotsalainen) sisustusarkkitehti, taidekriitikko ja -kirjailija. Hän oli Helsingin kaupunginmuseon johtaja 1913–1920.
Phil Heath
Phillip ”Phil” Heath (s. 18. joulukuuta 1979 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen kehonrakentaja ja seitsenkertainen Mr. Olympia.
Albatros (1928)
Albatros oli Saksan laivaston tyypin 23 torpedovene, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin laivastontelakalta Wilhelmshavenista, missä köli laskettiin 5. lokakuuta 1925. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1926 ja valmistui 15. toukokuuta 1928.
Alus kuului toisen maailmansodan puhjetessa Heyken komentamaan 5. torpedovenelaivueeseen, jonka mukana se syyskuun alussa suojasi keveitä risteilijöitä, hävittäjiä ja miinalaivoja sekä osallistui Westwall-miinoitteiden laskentaan Pohjanmerellä.
Alus liitettiin operaatio Weserübungin Osloon suunnattuun osastoon. Oslon edustalla osasto joutui 9. huhtikuuta 1940 taisteluun Norjan rannikkolinnakkeiden kanssa. Taisteluiden aikana "Albatros" upotti Norjan laivaston vartioalus "KNM Pol III":n. Seuraavana päivänä alus vaurioitui rannikkotykistön tulessa suojatessaan Bolarnen maihinnousua. Aluksen miehistö ajoi aluksensa rantaan estääkseen sen uppoamisen. Alus tuhoutui 13. huhtikuuta 1940.
¡Dos!
¡Dos! on Green Dayn kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 13. marraskuuta 2012. Se on toinen albumi ¡Uno!, ¡Dos!, ¡Tré! trilogiassa.
Albumista julkaistiin traileri 21. kesäkuuta 2012 bändin YouTube kanavalle. Trailerissa oli kappale "Fuck Time". Kappale "Lazy Bones" oli erikoistasossa Angry Birds Friends-pelissä Green Day teemassa. Green Day julkaisi kappaleet "Makeout Party", "Wild One", "Fuck Time", "Lady Cobra" ja "Nightlife" BBC:n Radio Ykkösessä. Koko levyn pystyi kuuntelemaan ennakkoon Iltalehden nettisivuilta.
Billie Joe Armstrong kertoi, että ¡Dos! olisi enemmän Garage Rockia, kuten heidän peitebändinsä Foxboro Hot Tubs. Green Day otti kappaleen "Fuck Time" Foxboro Hot Tubsilta. Albumilla on 13 kappaletta. 13. kappale on "Amy", joka on omistettu Amy Winehouselle. Kappaleessa "Nightlife" on mukana Lady Cobra yhtyeestä Mystic Knights of the Cobra.
Curt Wasastjerna
Curt Gustaf Victor Wasastjerna (15. heinäkuuta 1918 Turku – 12. toukokuuta 1998 Vaasa) oli suomalainen lääkäri.
Wasatjernan vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Victor Waldemar Wasastjerna ja Ebba Hildegard (Hildi) Öhrbom. Hänen puolisonsa oli Pia Maria Linquist, taiteilija Rurik Lindquistin tytär. Wasastjerna tuli ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta lyseosta 1935, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1945 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1951. Sisätautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1950 ja oli sisätautien dosentti Helsingin yliopistossa vuodesta 1956. Wasastjerna työskenteli Vaasan keskussairaalan ylilääkärinä 1956–1967 ja 1976–1982 ja Helsingin IV klinikalla 1967–1968. Vuosina 1968–1975 Wasastjerna toimi Kivelän sairaalassa, vuodesta 1972 ylilääkärinä. Helsingin yliopiston apulaisprofessori hän oli 1975–1976 III sisätautien klinikalla. Hänen tieteellinen työnsä käsitteli veritauteja, sytologiaa ja immunologiaa ja hän oli keskeisessä asemassa luotaessa Suomessa leukemian diagnosointia ja hoitoa. Professorin arvonimen Wasastjerna sai 1973. Sotilasarvoltaan Wasastjerna oli lääkintäluutnantti (1941).
Georg Wasastjerna
Georg Axel Wasastjerna (23. huhtikuuta 1865 Hämeenlinna – 1. joulukuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän oli huomattavimpia Helsingin uusrenessanssin arkkitehteja. Hän oli Theodor Höijerin kanssa suunnittelemassa Helsingin paloasemaa ja sittemmin purettua Norrménin palatsia. Myöhemmin hän teki yhteistyötä Werner Polónin kanssa, ja vuodesta 1894 hän työskenteli Rakennusylihallituksessa ja suunnitteli muun muassa Rakennushallituksen ja Maanmittaushallituksen rakennukset Kruununhakaan Rauhankadulle. Vuonna 1903 valmistui Wasastjernan ja Polónin yhteistyönä suunnittelema rakennus osoitteessa Kalevankatu 16, jossa toimii nykyisin mm. Väestöliitto.
¡Tré!
¡Tré! on Green Dayn yhdestoista studioalbumi. Se on viimeinen albumi ¡Uno!, ¡Dos!, ¡Tré! trilogiassa, joka julkaistiin 11. joulukuuta 2012. Albumin tuottaja on Rob Cavallo.
Huhtikuun yhdentenätoista päivänä bändi ilmoitti tekevänsä kolme albumia: ¡Uno!, ¡Dos! ja ¡Tré!, jotka julkaistaan 21. syyskuuta 2012, 13 marraskuuta 2012 ja 11. joulukuuta 2012. Billie Joe Armstrong julkaisi iPhonellaan BBC:n Radio ykkösessä kappaleet "8th Avenue Serenade". Albumin kappalelista näkyy kappaleen "Nuclear Family musiikkivideossa albumilta ¡Uno! paitsi kappale "Stray Heart" on albumilla ¡Dos!.
Billie Joe Armstrong on kommentoinut trilogiaa seuraavasti: Jokaisessa kolmessa albumissa on täysin erilainen tunnelma. "Ensimmäinen on power poppia. Toinen on garage rockia, ja kolmannen on tarkoitus olla eeppinen. "¡Tré!" muistuttaa jo hieman stadion rockia, koska äänimaailman on mahtipontista jousi- ja torvisoittimineen.
Evert Wasastjerna
Evert Edelfrid Wasastjerna (23. helmikuuta 1833 Maalahti – 20. toukokuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja rautatievirkamies.
Wasastjernan vanhemmat olivat Suomen Pankin Vaasan konttorikirjuri Johan Jakob Falander, vuodesta 1808 Wasastjerna U896 (1781–1858) ja hänen toinen puolisonsa Katarina Kristina Bange. Hän kävi Vaasassa yläalkeiskoulua ja lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1849. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1853. Wasastjerna erotettiin yliopistosta puoleksi vuodeksi hänen osallistuttuaan ns. Töölön päivällisille 1855. Hänestä tuli riemumaisteri 1907.
Wasastjerna oli Helsingin yksityislyseon matematiikan opettajana 1853–1855. Hän liittyi tie- ja vesikulkulaitosjohtokunnan insinöörikuntaan 1856 ja hänestä tuli 5. luokan insinööri (aliluutnantti) 1858, 4. luokan insinööri (luutnantti) 1862 sekä 3. luokan insinööri 1871. Hän toimi Helsinki-Hämeenlinna rautatierakennuksen työpäällikkönä vuodesta 1857 ja Riihimäki-Pietari rautatierakennuksen 3. piirin työpäällikkönä 1868–1870. Hän oli sittemmin Valtionrautateiden ratajohtajana 1871–1898 ja tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen neuvoa-antavana jäsenenä 1898–1913. Wasastjerna kuoli 97-vuotiaana Helsingissä 1930.
Wasastjerna oli naimisissa 1859–1879 Matilda Vilhelmina Barckin (k. 1879) kanssa. Heidän poikansa varatuomari Johan Oswald Wasastjerna (1861–1938) oli Pohjoismaiden Yhdyspankin johtokunnan jäsen ja pääjohtajan varamies 1908–1931.
Knut Wasastjerna
Knut Edgar Wasastjerna (6. lokakuuta 1867 Helsinki – 12. huhtikuuta 1935) oli suomalainen arkkitehti. Hän oli aikoinaan Suomen suurimman vuonna 1892 perustetun arkkitehtitoimisto Grahn, Hedman & Wasastjernan osakkaana yhdessä Ernst Gustaf Hedmanin ja Karl Gustaf Grahnin kanssa. Talousvaikeuksien vuoksi hän vetäytyi toimistosta ja työskenteli vuodesta 1917 Helsingissä asuntoasiaintarkastajana.
Jääpallon SM-kilpailu 1929
Jääpallon SM-kilpailuun vuonna 1929 saatiin taas mukaan uusia kaupunkeja kun Kotkan Palloseura osallistui kilpailuun. Kisaan osallistui ennätysmäärä joukkueita, 19, tosin Pietarsaaressa ei kenttää saatu kuntoon joten IF Drott joutui luovuttamaan ottelunsa. Suuren joukkuemäärän vuoksi tasoerot olivat suuria, joten parhaat seurat Sudet, HJK, HIFK, Kiffen ja HPS aloittivat ottelunsa vasta kun jäljellä oli enää kahdeksan joukkuetta. Tällä kertaa oli myös teoriassa mahdollista, että loppuottelussa olisi pelannut kaksi saman kaupungin seuraa.
Viipurissa Susien haastajaksi oli noussut vasta perustettu ja ensimmäiseen SM-kilpailuunsa osallistuva Viipurin Palloseura. ViPS:aan oli siirtynyt monia Viipurin IFK:n ja Reippaan pelaajia. Joukkueiden ensimmäinen ottelu päättyi tasan, mutta uusintaottelussa ennakkosuosikki Sudet onnistui saamaan niukan voiton. Välieräottelut olivat myös tasaisia, Sudet voitti HJK:n niukasti 3-2, ja HIFK:n ja Kiffenin paremmuus ratkesi uusintaottelussa HIFK:n eduksi. Lopputtelussa Helsingissä Sudet vei mestaruuden Viipuriin 0-5 voitolla.
3.maaliskuuta 1929 Helsinki