hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ristenrauna Magga
Ristenrauna Magga (s. 1945, Enontekiö) on saamelaisen sosiaali- ja terveysalan järjestön, SámiSoster ry:n perustaja ja toiminnanjohtaja. Ristenrauna Magga on tehnyt monipuolisen uran saamelaisten sosiaali- ja terveyspalvelujen kehittäjänä ja perusoikeuksien puolustajana. Hän on saanut nostettua saamelaisten tarpeet myös valtakunnalliseen keskusteluun ja päätöksentekoon. 
Ristenrauna Magga on ollut lukuisissa luottamustehtävissä. Hän on ollut Saamelaiskäräjien elinkeino- ja oikeuslautakunnan puheenjohtajana sekä on Suomen porosaamelaisten yhdistyksen puheenjohtajana ja sihteerinä toiminut aktiivisesti saamelaisten perinteisten elinkeinojen puolestapuhujana. Ristenrauna Magga on työurallaan sosiaalialalla työskennellyt Sodankylän ja Enontekiön kunnassa, Saamelaisalueen koulutuskeskuksessa, Kynnys ry:ssä ja SámiSoster ry:ssä.
Vuonna 2007 saamelaisen parlamentaarisen neuvoston myönsi hänelle pohjoismaisen tasa-arvopalkinnon ja 2009 Sosiaali- ja terveysturvan keskusliiton sosiaaliturvan kultaisen kunniamitalin. Hän toimi vuonna 2010 yhtenä Suomen Euroopan köyhyyden ja syrjäytymisen torjunnan teemavuoden lähettiläistä. Vuonna 2012 Tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi hänelle sosiaalineuvoksen arvonimen. Vuonna 2018 hän sai Tampereen yliopiston kunniatohtorin arvonimen. Hän oli ensimmäinen saamelaisnainen joka saa tämän arvonimen. Maggan vetämä SámiSoster sai vuonna 2017 Euroopan kansalaisen palkinnon Muittohallat-projektistaan, jonka tavoitteena on tukea saamelaisten muistisairaiden kokonaisvaltaista toimintakykyä ja vireyttä.
OAM Observatory
Astronomical Observatory of Mallorca () on observatorio Mallorcassa, Espanjassa. Observatorio avattiin toukokuussa 1991.
Observatoriossa on seitsemän pientä kupolia joissa on teleskoopit sekä planetaario. Siellä järjestettiin avoimen yliopiston opetusta tähtitieteestä. Observatoriolla oli kuitenkin velkaa suuret velat ja se myytiin 1,7 miljoonalla eurolla vuonna 2016. Se on kuitenkin jatkanut tähtitieteellistä toimintaansa myynnin jälkeen.
Rachel Dolezal
Rachel Anne Dolezal (s. 12. marraskuuta 1977) on yhdysvaltalainen kansalaisoikeusaktivisti ja African-American studies -opettaja. Hän on vaihtanut viralliseksi nimekseen Nkechi Amare Diallo, mutta kertonut käyttävänsä vanhaa nimeään julkisuudessa. 
Dolezal oli National Association for the Advancement of Colored People -järjestön paikallisjohtaja Spokanessa Washingtonin osavaltiossa, mutta joutui eroamaan kesäkuussa 2015 häneen kohdistuneen skandaalin vuoksi.
Dolezal nousi julkisuuteen kesäkuussa 2015, kun hän kertoi itseensä kohdistuneen rasismia ja uhkauksia.
Pian tämän jälkeen Dolezalin vanhemmat antoivat haastattelun, jossa he kertoivat tyttärensä olevan valkoinen ja esiintyneen afrikkalais-amerikkalaisena.
Perheen taustat ovat Saksassa ja Tšekissä.
Dolezal kasvoi Montanassa. Hänen ollessaan teini-ikäinen perhe adoptoi neljä mustaa lasta.
Hänen vanhempansa Larry ja Ruthanne ovat fundamentalistikristittyjä.
Valmistuttuaan high schoolista Dolezal meni Belhaven Collegeen Mississipissä, jossa hänen ystäväpiiriinsä kuului lähinnä afrikkalais-amerikkalaisia. Myöhemmin hän suoritti taiteen masterin tutkinnon Howard Universitylta Washington D.C:stä.
Dolezal sai täyden stipendin mustien Howard Universitylle tutkintoaan varten afrikkalais-amerikkalaisen taiteen portfolionsa ja puhelinhaastattelujen perusteella. Hänen sanottiin "kuulostaneen mustalta" puhelimessa. Yliopisto tajusi tehneensä virheen ja peruutti Dolezalin stipendin ensimmäisen vuoden lopussa. Tuolloin hän haastoi yliopiston oikeuteen sukupuolisyrjinnän ja rotusyrjinnän perusteella – koska oli valkoinen.
Dolezal meni myös naimisiin afrikkalais-amerikkalaisen miehen kanssa, josta hän myöhemmin erosi. Vanhempien mukaan Dolezal alkoi muuttaa ulkonäköään avioeronsa jälkeen noin 2004.
Hän työskenteli ihmisoikeusinstituutissa Coeur d’Alenessa Idahossa lähellä Spokanea vuoteen 2010. Dolezal työskenteli myös osa-aikaisesti Eastern Washington Universityssa, jossa hän opetti mustien historiaa ja afrikkalais-amerikkalaisten kulttuuria.
Spokanessa Dolezal osallistui Black Lives Matter -liikkeen protesteihin ja NAACP:n toimintaan.
Paljastusten jälkeen Dolezal menetti työpaikkansa ja joutui elättämään perhettään ruokakupongeilla.
Myöhemmissäkin haastatteluissa Dolezal on sanonut olevansa musta.
Afrikkalais-amerikkalaiset ovat syyttäneet hänen syyllistyneen "blackfaceen", pahimpaan mahdolliseen kulttuurin varastamisen muotoon. Hänen väitettiin vieneen mustilta heille kuuluvia paikkoja.
Rachel Dolezalen tapaus tuli ilmi samoihin aikoihin kun Caitlyn Jenner ilmoitti olevansa nainen ja sai suurta huomiota ja hyväksyntää mediassa. Dolezalea on siksi pidetty esimerkkinä transrotuisuudesta, vaikka hänet on tuomittu laajasti, eikä rotua ole pidetty mahdollisena muuttaa, kuten sukupuolen muuttamista pidetään mahdollisena.
Ilmarinen kyntää kyisen pellon (täsmennyssivu)
Ilmarinen kyntää kyisen pellon voi tarkoittaa seuraavia:
Aurora Mira
Aurora Mira Mena (1863 Santiago de Chile – 1939 Santiago de Chile) oli chileläinen taidemaalari. Aurora Mira ja hänen vanhempi sisarensa Magdalena olivat yhdet ensimmäisistä chileläisistä ja latinalaisamerikkalaista naisista jotka pääsivät taideakatemiaan ja saivat tunnustusta töistään.
Aurora Mira sai töistään taidepalkintoja viidesti, vuosina 1884, 1886 hänen teoksensa "Agrippina Metella vangittuna" sai ensimmäisen palkinnon, lisäksi vuosina 1889, 1895 ja 1897 tuli muita palkintoja.
Ilmarinen kyntää kyisen pellon
Ilmarinen kyntää kyisen pellon on Akseli Gallen-Kallelan Kalevala-aiheinen maalaus. Gallen toteutti maalauksen kaksi kertaa osana neljän Kalevala-aiheisen freskon kokonaisuutta: Ensin Pariisin maailmannäyttelyn 1900 Suomen paviljonkiin, ja toisen kerran Kansallismuseoon Helsinkiin. Freskoja varten Gallen maalasi aiheesta myös luonnoksia.
Sofia Liljegren
Sofia Ulrika Liljegren oik. Uttini, (1765 Rantasalmi – 6. joulukuuta 1795 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli hovilaulajatar ja lauloi Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1788 oopperan kapellimestari Francisco Antonio Uttini.
Liljegren oli ensimmäisiä suomalaisia esiintyviä taiteilijoita. Hänet hyväksyttiin kuusitoistavuotiaana vuonna 1781 Kuninkaallisen oopperan kuoroon. Kolmen vuoden kuluttua hän lauloi Dianan osan Gluckin oopperassa "Ifigeneia Tauriissa" ja muutaman näytöksen jälkeen hän pääsi sijaistamaan pääroolin Ifigeneian laulajaa, joka oli estynyt laulamasta. Hänen roolinsa oli myös Clytemnestra J. C. F. Haeffnerin oopperassa "Electra". Ura meni sen jälkeen alaspäin yksityiselämän tapausten vuoksi, ja hän kuoli 30-vuotiaana, muutama viikko miehensä kuoleman jälkeen.
Antti Vuorenrinne
Antti Tapio Vuorenrinne (s. 9. marraskuuta 1953 Tampere) on suomalainen journalisti, joka toimi usean eri sosiaalidemokraattisen lehden päätoimittajana.
Antti Vuorenrinne syntyi varatuomari Veikko Vuorenrinteen ja Airi Annikki Hyötyläisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on Teija Maarit Kuure. Vuorenrinne tuli ylioppilaaksi 1973 ja valmistui filosofian maisteriksi 1981. Hän oli Työväen Sivistysliiton alueopintosihteeri 1981–1986 ja "Pohjolan Työn" päätoimittaja 1986–1989. "Turun Päivälehden" päätoimittajaksi hänet nimitettiin vuonna 1989. Vuorenrinteellä oli myös useita alansa luottamustehtäviä, kuten SONK:n puheenjohtajuus 1979–1980. Kun "Turun Päivälehti" ja "Demari" fuusioitiin vuonna 2001, Vuorenrinne tuli "Uutispäivä Demarin" uutispäätoimittajaksi. "Demokraatiksi" nimensä vaihtaneen "Uutispäivä Demarin" vastaavana päätoimittajana hän työskenteli 2013–2015.
Therese Karlsson
Ewa Therese Karlsson (s. 25. tammikuuta 1972 Parainen) on suomalainen oopperalaulaja ja näyttelijä. Hän esitti Yvetten roolin Bertolt Brechtin "Mutter Couragessa" Svenska Teaternissa 2004. Hän sai nimiroolin (Turun Kaupunginteatterin musikaalissa "Elisabeth" 2005-2006.
Syksyllä 2010 Karlsson sai pääroolin Åbo Svenska Teaterin musikaalissa "Les Miserables", jonka ohjasi Georg Malvius. Hän on laulanut Suomen Kansallisoopperassa Magnusmariassa.
Karlsson on opiskellut Kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja Operastudio 67:ssa Tukholmassa ja sen jälkeen muun muassa Italiassa. Hän on saanut vuonna 2001 Caj Ehrstedt -palkinnon 2001.
Magdalena Mira
Magdalena Mira Mena (30. toukokuuta 1859 Santiago de Chile – 14. lokakuuta 1930 Santiago de Chile) oli chileläinen taidemaalari. Magdalena ja hänen nuorempi sisarensa Aurora Mira olivat ensimmäisiä chileläisiä ja latinalaisamerikkalaisia naisia jotka pääsivät opiskelemaan taideakatemiaan ja saivat tunnustusta töistään. Magdalena Mira toimi myös kuvanveistäjänä.
Mira esitteli töitään vuosien 1883 ja 1897 välisenä aikana Salón oficialissa. Hänet palkittiin kultamitalilla. Nykyään hänen töitään voi katsella Chilen kansallisessa taidemuseossa.
Nadežda Kurtšenko
Nadežda Kurtšenko (29. joulukuuta 1950 Novopoltava, Kljutševskin piiri, Altain aluepiiri, Venäjän SFNT – 15. lokakuuta 1970) oli neuvostoliittolainen lentoemäntä. Hän oli 15. lokakuuta 1970 mukana Neuvostoiiton ensimmäisenä onnistuneena lentokonekaappauksena tunnetulla Aeroflotin lennolla 244. Hän yritti varoittaa lentäjiä ja estää kaapparien pääsyn ohjaamoon, jolloin kaapparit ampuivat hänet.
Kurtšenkolle myönnettiin postuumisti Punaisen lipun kunniamerkki. Hänen mukaansa on nimetty vuori Gissar-vuoristossa, Venäjän kauppalaivaston tankkeri ja asteroidi 2349 Kurchenko.
Kurtšenko syntyi 29. joulukuuta 1950 Novo-Poltavan kylässä Kljutševskin piirissä, Altain aluepiirissä. Hän kävi koulunsa loppuun sisäoppilaitoksessa Poninon kylässä Udmurtiassa, jonne hänen perheensä muutti. Hän suunnitteli aloittavansa lakiopinnot, mutta muuttikin vuonna 1968, 17-vuotiaana, Suhumiin Abhasiassa ja aloitti työt kirjanpitäjänä Aeroflotin Suhumin osastolla. Tultuaan täysi-ikäiseksi hän siirtyi lentoemännäksi. Hän tapasi Suhumissa pojan, pari rakastui ja suunnittelivat menevänsä naimisiin alkuvuodesta 1971.
Kurtšenko oli 15. lokakuuta 1970 lentoemäntänä Aeroflotin lennolla 244 Suhumista Batumiin. Kymmenen minuuttia lentoonlähdön jälkeen kaksi matkustajaa kutsui hänet luokseen. He näyttivät hänelle asetta ja käskivät viemään ohjaamoon viestin, jossa he vaativat päästä Turkkiin. Kurtšenko kiirehti kohti ohjaamoa, huusi varoituksen ja yritti saada asetta pois kaapparien käsistä, jolloin hänet ammuttiin.
Kurtšenko haudattiin Suhumin keskustaan. Hauta siirrettiin 20 vuotta myöhemmin Abhasian sodan levottomuuksien alta Glazovin kaupungin hautausmaalle. Kaapattu kone korjattiin, ja se oli pitkään käytössä Uzbekistanissa. Koneen matkustamossa oli esillä Kurtšenkon kuva.
Aseistamattoman Kurtšenkon rohkeaa taistelua terroristeja vastaan ihailtiin Neuvostoliitossa. Iževskiin avattiin Kurtšenkolle omistettu museo.
Raasakkakoski
Raasakkakoski on yksi Iijoen koskista. Se sijaitsee Iijoen alajuoksulla Iin kunnassa n. 15 km Perämerestä itään. Nykyisin koski on valjastettu, ja alkuperäisen kosken pohjoispuolelle on rakennettu vuosina 1968-1970 Raasakan voimalaitos. Rakentaja on Pohjolan Voima Oy. Vedet on ohjattu patoaltaaseen, ja vesi alkuperäiseen jokeen säännöstellään padon kautta, mikä merkitsee sitä, että koski ei enää virtaa vapaana ja veden määrä on koskessa vähentynyt. Kosken pohjois- ja etelärannalla on kallio. Eteläistä kalliota paikalliset asukkaat kutsuvat nimellä Vipukallio.
Iijoen uitto antoi lisäansioita seudun asukkaille ja vilkastutti 1900-luvulla elämää kosken ympärillä. Uitto päättyi vuonna 1988, mutta uittoperinteitä ei ole unohdettu. Koskessa järjestetään kesäisin, tavallisesti heinäkuun ensimmäisenä lauantaina, tukkilaiskisoja. Silloin voimalaitospadot avataan ja vesi juoksutetaan koskeen. Kisojen järjestäjinä toimivat Iin kunta ja Ii-instituutti, liikelaitokset ja Iin Urheilijat ry. Kisoja on järjestetty 1950-luvulta alkaen. Niiden järjestämisessä oli pitkä tauko voimalaitoksen rakentamisen jälkeen, mutta 2000-luvulla ne aloitettiin jälleen. Vuonna 2018 pidettiin suomenmestaruuskilpailut.
Kalastus on ollut tärkeä elinkeino Raasakkakoskella, niin kuin koko Iijoella. Ennen voimalaitoksen rakentamista koskesta saatiin runsaasti siikaa ja lohta, joita pyydettiin lipolla. Haukien ja nahkisten pyytämiseen käytettiin katiskoja ja pajusta tehtyjä mertoja. Vuonna 2018 Raasakkakosken vanhaan uomaan on avattu Uiskarin kalatien portti, ja kalatietä kehitetään valtion rahoituksen avulla. Veden laatua tarkkaillaan, ja juoksutuksia on lisätty, mikä on edellytys kalan nousemiselle ohi voimalaitoksen. Luonnonuomaan on myös istutettu lohia. Luonnonvarakeskus tutkii jokea ja on löytänyt vanhasta jokiuomasta luonnonvaraisia lohenpoikasia, mikä todistaa lohen lisääntyvän luontaisesti Iijoessa.
Noin kilometrin päässä koskesta kaakkoon sijaitsee Kiviharju, jossa on tehty arkeologisia kaivauksia ja löydetty rautakautisia asuinpaikkajäännöksiä, mistä voi päätellä, että aluetta on asutettu jo esihistoriallisina aikoina sitä mukaa kuin maankohoamista on tapahtunut jääkauden jälkeen. Nykyisin kosken molemmin puolin on asutusta, mutta nuoret lähtevät usein taajamiin etsimään parempaa toimeentuloa. Kesäisin osa heistä palaa mökeilleen kosken rannalle.
Lametta
Lametta eli tinseli on koristemateriaali, jota käytetään erityisesti joulukoristeissa ja vappuhuiskuissa. Lametta on muovista tehtyjä ohuita kiiltäviä suikaleita, jotka perinteisesti ovat olleet hopeanvärisiä.
Lametta on peräisin 1610-luvulta Saksasta. Alkujaan tinseli tehtiin hopeasta, mutta se hapettui nopeasti eikä säilyttänyt kimaltavuutta, joten hopea korvattiin tinan ja lyijyn seoksella. Lametalla koristeltiin erityisesti joulukuusi. Muovin kehittymisen myötä lamettaa alettiin tehdä muovista.
Perhokalastuksessa lamettaa käytetään vieheiden valmistuksessa.
Mikroaggressio
Mikroaggressio on usein tahaton ja huomaamaton loukkaava kommentti tai teko, joka kohdistuu vähemmistöryhmään tai sen edustajaan ja joka vahvistaa tätä ryhmää kohti tunnettuja stereotypioita.
Termin kehitti psykiatri Chester M. Pierce vuonna 1970.
Jefrasinja Polatskilainen
Jefrasinja Polatskilainen valkovenäjäksi Еўфрасіння Полацкая (n. 1101–1104 Polatsk – 1167 Jerusalem) oli alkujaan valkovenäläinen aatelisnainen ja hänen aloitteestaan perustettiin kirkkoja, luostareita kouluja ja kirjastoja. Hänellä on merkittävä asema Valko-Venäjän kansallisesti ja uskonnollisesti ajattelevien ajatusmaailmassa. Hänen elämäntyönsä loi pohjan valkovenäläiselle sivistyselämälle ja vanhan valkovenäläisen kulttuurin säilymiselle. Häntä kunnioitetaan maan taivaallisena suojelijana sekä ortodoksisessa että roomalaiskatolisessa perinteessä.
Jefrasinja Polatskilainen tilasi vuonna 1161 johtamaansa luostariin suuren kuusisakaraisen emaliristin. Ristiä on pidetty Valko-Venäjän kansallisaarteena, mutta se katosi toisen maailmansodan aikana eikä sitä ole etsinnöistä huolimatta löydetty.
Jefransija Polatskilaisen isä oli Polatskin ruhtinas Grigori Vselavitš ja hänen isoisänsä oli Polatskin kuuluisin ruhtinas Vseslav. Isänsä puolelta hän kuului merkittävään Rurikien sukuun. Hänen kiinnostuksensa kirjoihin ja rukoiluun huomattiin jo lapsuudessa, mutta hänelle oli varattu tulevaisuus jonkun ruhtinaan vaimona. 12- vuotiaana hän oli salaisesti antanut nunnalupauksen. Sen jälkeen hän torjui sulhaskandidaatit ja karkasi kotoaan. Samalla hän muutti nimensä Predslavasta Jefransijaksi.
Polatskin piispa Elias antoi Jefransijan päätökselle siunauksena. Nuori nunna asettui asumaan Sofian katedraalin läheisyyteen ja hänelle annettiin työksi kirjojen kopioiminen.
Vuoden 1128 paikkeilla piispa Elias antoi Jefransijalle tehtävän. Hänen tuli perustaa nunnaluostari. Askeettinen Jefransija ei tarvinnut uuteen asuinpaikkaan kuin kirjansa. Uudessa Seltsen luostarissa naisille opetettiin kirjojen kopiointia, ompelua ja laulua.
Jefrasinja perusti myös munkkiluostarin ja hän käytti omaa varallisuuttaan kirkon rakennuttamiseen. Kyseinen vuonna 1161 rakennettu kirkko, Pyhän Sofian katedraali on edelleen olemassa ja sitä pidetään Valko-Venäjän varhaisen arkkitehtuurin merkkiteoksena. Luostarien hengellistä elämää varten hän sävelsi musiikkia. Hän pyysi Konstantinopolin patriarkalta ihmeitä tekevän ikonin kopiota Polatskiin, mihin pyyntöön patriarkka suostui-
Kun Jefrasinjan sisar Eupraxia päätti lähteä pyhiinvaellukselle Jerusalemiin, päätti Jefrasinja lähteä mukaan. Jerusalemissa hänen tiedetään tavanneen kuningas Amalric I:n. Jefrasinja sairastui ja kuoli Jerusalemissa. Hänet haudattiin Jerusalemiin, mutta kun Saladinin joukot olivat vallanneet kaupungin, hänen maalliset jäännöksensä kuljetettiin Kiovaan Lavran luostariin. Vuonna 1910 ne siirrettiin Polatskiin.
Pyhän Jefrasinja Polatskilaisen muistopäivää vietetään joka vuosi 23. toukokuuta.
Ramona Barrufet
Ramona Barrufet i Santacana (s. 1959 Juneda) on katalonialainen poliitikko. Hän toimi kansanedustajana Katalonian alueparlamentissa vuosina 2010–2017, mutta vetäytyi sen jälkeen politiikasta. Barrufet oli parlamentin puhemiehistön neljäs sihteeri vuosina 2015–2017, jolloin Carles Puigdemontin johtama hallitus valmisteli ja järjesti kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä.
Kansanäänestyksen ja sitä seuranneen itsenäisyysjulistuksen jälkeen Espanja nosti Katalonian hallituksen ministereitä, parlamentin puhemiehistöä ja eräitä muita avainpoliitikoita vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan. Espanjan korkein oikeus käsitteli parlamentin puhemiehistön syytteitä 9. marraskuuta 2017 ja määräsi puhemies Carme Forcadellin maksamaan jopa 150 000 euron takuut vastineeksi siitä, ettei tämä joutuisi tutkintavankeuteen. Forcadell vietti yhden yön vankilassa, mutta vapautui seuraavana päivänä maksettuaan takuut. Oikeus ei hyväksynyt, että Forcadell olisi maksanut takuut jo samana päivänä, jona ne määrättiin ja parlamentin puhemiehistön kolmas sihteeri Joan Josep Nuet arveli, että Forcadell pyrittiin näin saamaan tarkoituksella edes hetkeksi vankilaan. Barrufetille ja kolmelle muulle puhemiehistön jäsenelle (Anna Simó, Lluís Corominas ja Lluís Guinó) määrättiin 25 000 euron takuut, ja syytetyistä vain Nuet päästettiin tutkinnan ajaksi vapaaksi ilman rajoituksia.
Maaliskuussa 2018 Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena yksilöi tarkemmin, millä rikosnimikkeellä kutakin poliitikkoa tultaisiin syyttämään oikeudessa. Tässä yhteydessä kapinasyyte ( lievennettiin Barrufetin osalta syytteeksi "kansalaistottelemattomuudesta" (), mutta Forcadell ja useita yhä "kapinasta" syytettyjä ministereitä (Jordi Turull, Raül Romeva, Josep Rull ja Dolors Bassa) vangittiin uudelleen heidän tehdessä näin vankilassa seuraa Oriol Junquerasille, Joaquim Fornille, Jordi Sànchezille ja Jordi Cuixartille, jotka olivat olleet yhtäjaksoisesti vangittuina jo loppuvuodesta 2017 alkaen.
Barrufet ei ollut Katalonian hallituksen ministerinä, joten hän ei ollut suoraan toimeenpanemassa kansanäänestystä. Häntä vastaan nostettu syyte perustuukin siihen, että Espanjan mielestä Katalonian parlamentin puhemiehistö rikkoi Espanjan lakia salliessaan parlamentissa edes keskustelun mahdollisesta itsenäistymisestä.
Kehinde Wiley
Kehinde Wiley on yhdysvaltalainen taiteilija, joka tunnetaan afrikkalais-amerikkalaisista hahmoista tekemistään maalauksista.
Wiley on tunnettu historiallisten taideteosten uudelleenversioinneista; päähahmona ovat mustat.
Myös teosten nimet ovat samat kuin vanhoilla, esimerkiksi "Napoleon Leading the Army Over the Alps" (alkuperäinen Jacques-Louis David, 1803) tai "Equestrian Portrait of King Philip II (Michael Jackson)" perustuen Rubensin maalaukseen. Wileyn hahmot ovat usein värikkäällä taustalla, joka perustuu jokin kulttuurin tekstiileihin ja sisältävät usein värikkäitä floraaleja.
Kohua on herättänyt Wileyn maalaus "Judith Beheading Holofernes" (alkuperäisteos Caravaggion), jossa raamatullisen tarinan juutalaisnainen tappamassa assyrilaista kenraalia on korvattu mustalla naisella pitämässä kädessään valkoisen naisen irtileikattua päätä. Wiley on sanonut maalauksen olevan leikittelyä "tapa valkonaama" -jutulla (kill whitey).
Wiley valittiin maalaamaan virallinen muotokuva entisestä presidentistä Barack Obamasta Smithsonian-instituutin kokoelmiin. Maalaus Obamasta sekä Amy Sheraldin maalaus Michelle Obamasta paljastettiin 12. helmikuuta 2018.
Vasili Tokranov
Vasili Tokranov (s. 2. elokuuta 1989) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL:ssa SKA Pietarissa. Kaudella 2008–2009 alkaneella KHL-urallaan Tokranov on 23.4.2018 mennessä pelannut 244 KHL:n runkosarjaottelua tehopistein 19+47=66 ja 41 pudotuspeliottelussa tehopisteet 3+14=17. 2009 ja 2018 Tokranov on voittanut Ak Bars Kazanin joukkueessa Gagarin Cupin. Tokranov on saavuttanut alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden ja alle 20-vuotiaiden MM-pronssin. Venäjän jääkiekkomaajoukkuessa Tokranovilla on kaksi A-maaottelua.
Pieksämäen seurakunta
Pieksämäen seurakunta on Etelä-Savon yksi seurakunta. Seurakunta omistaa Pieksämäen Vanhan kirkon, seurakuntataloja ja uuden kirkon. Seurakunnan pääkirkko on Pieksämäen Uusi kirkko, jonka yhteydessä on kirkkoherranvirasto ja alasali. Seurakunnalla on myös Nuuvinniemen leirikeskus. Seurakunnan vt. kirkkoherrana toimii Anita Seppä.
Kirkkohallituksen päätöksellä 16.8.2006 Pieksämäen maaseurakunta ja Pieksämäen kaupunkiseurakunta lakkautettiin 31.12.2006 ja niiden seuraajaksi perustettiin Pieksämäen seurakunta 1.1.2007. Kaupunkiseurakunnan kirkkona oli Pieksämäen uusi kirkko ja maaseurakunnan pääkirkkona Vanha kirkko.
Louis (Yhdistyneen kuningaskunnan prinssi)
Prinssi Louis (Louis Arthur Charles; s. 23. huhtikuuta 2018 Lontoo) on prinssi Williamin, Cambridgen herttuan ja hänen puolisonsa Cambridgen herttuattaren Catherinen toinen poika. Hän on Walesin prinssi Charlesin lapsenlapsi ja viidentenä kruununperimysjärjestyksessä.
Hänellä on kaksi sisarusta, isoveli prinssi George ja isosisko prinsessa Charlotte.
4. syyskuuta 2017 Kensingtonin palatsista ilmoitettiin herttuatar Catherinen odottavan kolmatta lastaan.
Matias Mäkynen
Matias Mäkynen (s. 1. syyskuuta 1990 Vaasa) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko. Marraskuusta 2012 hän on toiminut Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä ja syyskuusta 2017 Pohjanmaan maakuntavaltuuston puheenjohtajana. Mäkynen toimii myös SDP:n puoluehallituksen jäsenenä ja Pohjanmaan sosialidemokraattien puheenjohtajana. Mäkynen oli valituksi tullessaan kaikkien aikojen nuorin piirin puheenjohtaja.
Mäkynen on naimisissa koulutuspäällikkö Maria Mäkysen (o.s. Rytkönen) kanssa.
Paakin junaonnettomuus
Paakin junaonnettomuus tapahtui 7. lokakuuta 1926 Kontiomäen ja Vuokatin välillä noin kilometri ennen Paakinmäkeä kun kaksi työjunaa törmäsi yhteen. Onnettomuudessa kuoli viisi henkilöä ja junien veturit sekä 11 soravaunua romuttuivat.
Kontiomäeltä Vuokattiin kello 4.15 aamulla lähetetty työjuna jossa oli 23 tyhjää vaunua ja Paakinmäen pysäkiltä Kontiomäen suuntaan lähetetty työjuna jossa oli 23 täydessä lastissa ollutta soravaunua törmäsivät yhteen kallioleikkauksessa vähän ennen kello viittä aamulla. Paikalla ollut kaarre vaikeutti näkyvyyttä joten tyhjä työjuna törmäsi toiseen junaan täydellä vauhdilla. Täydestä sorajunasta romuttui veturi ja kaksi ensimmäistä vaunua, tyhjästä työjunasta taas veturin lisäksi yhdeksän vaunua niiden joukossa konduktöörinvaunu. Kaikki surmansa saaneet ja pahimmin loukkaantuneet olivat tyhjässä työjunassa.
Onneettomuus aiheuti junanlähettäjien väärinkäsityksestä. Vuonna 1928 tuomittiin junan lähettäjänä Kontiomäen asemalla toiminut sähköttäjä Auvinen Sotkamon kihlakunnanoikeudessa 1 vuoden 5 kuukauden vankeusrangaitukseen sekä virasta erotettavaksi. Hänet tuomittiin myös maksamaan korvauksia rautatiehallitukselle sekä elatusapua onnettomuudessa kuolleiden omaisille.
Turkmenistanin jääkiekkomaajoukkue
Turkmenistanin jääkiekkomaajoukkue edustaa Turkmenistania kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja turnauksissa. Joukkue pelaa IIHF:n maailmanmestaruuskisojen 3:nnessa divisioonassa. Joukkue pelasi ensimmäiset viralliset ottelunsa Aasian talvikisoissa vuonna 2017, joiden jääkiekkoturnauksen se voitti puhtaalla pelillä. Vuonna 2018 joukkue osallistui IIHF:n 3. divisioonan karsintaan voittaen sielläkin kaikki ottelunsa. Joukkue on voittanut kaikki pelaamansa kuusi virallista maaottelua maalierolla 78–9.
Dagmar Dolby
Dagmar Dolby (s. ) on yhdysvaltalainen perijätär, hyväntekijä ja miljardööri. Hän on äänentoiston uranuurtaja Ray Dolbyn (1933–2013) leski, ja peri yhdessä kahden poikansa kanssa mittavan omaisuuden, miltei puolet (43 %) hänen edesmenneen puolisonsa vuonna 1965 perustaman Dolby Laboratories -yhtiön omistuksesta. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Dolbyn omistusten rahelliseksi arvoksi 4,0 miljardia dollaria.
Dolby on tehnyt suuria lahjoituksia. Esimerkiksi brittiläinen Cambridgen yliopisto, jossa Ray Dolby aikoinaan teki fysiikan väitöskirjatyönsä, sai 53 miljoonaa dollaria kampuksensa laajentamiseen. Vuonna 2015 Dagmar Dolby lahjoitti Kalifornian yliopistolle (San Francisco) mielialahäiriöiden tutkimukseen 20 miljoonaa dollaria. Myös esimerkiksi Alzheimerin taudin tutkimus on saanut lahjoitusrahaa, jonka seurauksena San Fransiscossa toimii Dolbyn mukaan nimetty aivoterveyskeskus (Ray Dolby Brain Health Center). Ray Dolby sairasti ikääntyessään Alzerheimin tautia.
Dagmar Dolby opiskeli Saksassa Heidelbergin yliopistossa. Hän on leski, kaksi lasta.
Viron draamateatteri
Viron draamateatteri () on Viron suurin puheteatteri. Draamateatteri toimii alun perin Tallinnan saksalaisen teatterin vuonna 1910 valmistuneessa rakennuksessa Tallinnassa. Teatterin vakituiseen henkilökuntaan kuuluu 37 näyttelijää ja 5 ohjaajaa. Kävijöitä teatterilla on vuosittain yli 100 000.
Viron draamateatterin nykyinen rakennus kuului alun perin Tallinnan saksalaiselle teatterille ("Revaler Deutches Theater"), joka perustettiin vuonna 1795. Teatterin alkuperäinen rakennus sijaitsi Tallinnan Lai-kadulla, mutta se tuhoutui tulipalossa vuonna 1902. Uuden teatterin rakentamisesta järjestettiin kansainvälinen arkkitehtikilpailu vuonna 1906 ja uusi rakennus valmistui vuonna 1910. Viron itsenäistyttyä samaan rakennukseen muutti alivuokralaiseksi virolainen teatteri "Draamastuudio Teater", joka sai vuonna 1937 uuden nimen Viron draamateatteri ("Eesti Draamateater"). Viron valtio hankki saksalaisen teatterin rakennuksen itselleen baltiansaksalaisten muutettua Saksaan vuonna 1939, jolloin siitä tuli Viron draamateatterin kotipaikka.
Teatterin tarkempi nimi on muuttunut useampaan otteeseen ja esimerkiksi Neuvostoliitonaikana se tunnettiin nimellä "Tallinna Riiklik Draamateater". Voldemar Pansosta tuli draamateatterin ohjaaja vuonna 1955 ja hän toimi teatterin johtajana vuosina 1970–1976. Pansoa on pidetty yhtenä virolaisen teatterin merkkihenkilöistä ja hän perusti teatterikoulun, sekä nuorisoteatterin. Kansallinen liike alkoi jälleen vahvistua 1980-luvulla, mikä näkyi myös teatterin ohjelmistossa. Jaan Kruusvall, Rein Saluri ja Mikk Mikiver toivat lavalle monia aiemmin kiellettyjä aiheita, kuten esimerkiksi monien virolaisten pakomatkat länteen ja metsäveljien toiminnan. Viron uuden itsenäisyyden jälkeen teatterin tärkeitä vaikuttajia ovat olleet esimerkiksi Madis Kõiv, Andrus Kivirähk, Juhan Viiding, Evald Hermaküla, Mati Unt, Hendrik Toompere ja Merle Karusoo.
Viron draamateatterin vuonna 1910 valmistunut rakennus edustaa jugendin aikaista kansallisromanttista tyyliä. Rakennuksen suunnittelijat olivat pietarilaiset arkkitehdit Nikolai Vassiljev ja Aleksei Bobõr. Draamateatterin suuressa salissa on 436 paikkaa ja 1960-luvulla rakennetussa pienessä salissa on 170 paikkaa. Vuonna 2004 valmistui lisäksi 70-paikkainen maalisali ("Maalisaal"). Vuonna 2004 tehdyissä kunnostuksissa nykyaikaistettiin myös lavatekniikkaa. Vuonna 2009 lavan takaisiin tiloihin tehtiin täysremontti. Viron draamateatteri on Viron suurin puheteatteri ja sen vakituiseen henkilökuntaan kuuluu 37 näyttelijää ja 5 ohjaajaa. Vuosittain lavalle tuodaan noin kymmenen uutta näytelmää ja vierailijoita teatterissa on vuosittain yli 100 000.
Marcos Valle
Marcos Kostenbader Valle (s. 14. syyskuuta 1943 Rio de Janeiro) on brasilialainen laulaja, lauluntekijä ja tuottaja. Hän on tuottanut useita tyylilajeja edustavaa musiikkia, muun muassa bossa novaa, sambaa sekä fuusiomusiikkia rockista, soulista, jazzista ja tanssimusiikista.
Dornstetten
Dornstetten on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Kaupunki sijaitsee Freudenstadtin piirikunnassa Karlsruhen hallintopiirissä. Kaupungissa asui 7 995 ihmistä vuoden 2016 lopussa.
Eurooppatie E50
Eurooppatie E50 on itä-länsisuuntainen eurooppatie, joka johtaa Ranskan läntisimmältä alueelta Brestistä Saksan, Tšekin, Slovakian ja Ukrainan halki Venäjän Mahatškalaan. Suurimmat kaupungit tien varrella ovat Pariisi, Nürnberg, Praha, Donetsk ja Rostov-na-Donu.
Kiek in de Kök
Kiek in de Kök on Tallinnan kaupunginmuuriin kuuluva tykkitorni Toompealla, Virossa. Torni rakennettiin 1400-luvun lopulla ja nykyisen muotonsa se sai 1500-luvun alussa. Torni on nykyisin osa Tallinnan kaupunginmuseota ja sen tiloissa järjestetään näyttelyjä.
Kiek in de Kökin tykkitorni rakennettiin vuonna 1475, mutta nykyisen muotonsa se sai 1500-luvun alussa. Kiek in de Kök oli osa Tallinnan kaupunginmuuria, jota puolustamaan rakennettiin 1500-luvulla kaikkiaan 46 tornia. Kiek in de Kök suunniteltiin raskaille tuliaseille ja sen nimi on suomeksi katso keittiöön. Nimi on alasaksaa ja se viittaa tornin korkeuteen. Tornin vartiomiehet saattoivat katsella alas porvaristalojen suurista savupiipuista eli mantellikorsteeneista talojen keittiöön. Nimi mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1577 muodossa "Kyck in de Kaeken". Moskovan Venäjän tsaari Iivana Julman joukkojen piirittäessä Tallinnaa Liivinmaan sodan aikana vuonna 1577 tornia ammuttiin kivi- ja rautakuulilla, joiden jättämät jäljet ovat edelleen tornin seinämässä. Tallinna kesti kuitenkin Henrik Klasinpoika Hornin johdolla seitsemän viikkoa kestäneen piirityksen. Tornin menetettyä lopulta sotilaallisen merkityksensä sitä käytettiin varastona ja arkistotilana. Tornia remontoitiin ja entisöitiin 1950- ja 1960-luvuilla. Kiek in de Kök kuuluu nykyisin Tallinnan kaupunginmuseon tiloihin ja sen tiloissa on kaupungin synty- ja sotahistoriaa esitteleviä näyttelyjä. Tornin kuudennessa kerroksessa toimii kahvila.
Kiek in de Kök kuuluu Itämerenmaiden suurimpiin tykkitorneihin. Tornin korkeus on 49,4 metriä ja sen läpimitta on 17 metriä. Tornin seinän paksuus on lähes 4 metriä.
W. R. Bennett
William Robert (Bill) Bennett ( 11. heinäkuuta 1921 Durban, Etelä-Afrikka, Australia – 29. elokuuta 1988 Greenslopes, Brisbane,  Queensland, Australia) oli australialainen kirjailija
Etelä-Afrikassa syntyneen Bennettin vanhemmat olivat australialaisia. Bill oli vielä aivan pieni, kun perhe palasi Australiaan, ja hän kävi koulua Brisbanessa ja aloitti asentaja- ja sorvaajaharjoittelijana. Bennett liittyi Royal Australian Air Forceen (RAAF) toisen maailmansodan aikana ja jälleen Korean sodan aikana. Sodanaikaisista palveluksistaan hän sai Distinguished Flying Cross (DFC) -kunniamerkin ja siihen lisänauhan Korean sodan aikana. Lisäksi hänelle myönnettiin Yhdysvaltojen DFC ja Air Medal.
Kirjoittaessaan 1960-luvulla 28 lyhyttä toimintaromaania ilmataisteluista Bennett hyödynsi sotakokemuksiaan. Kirjat eivät ole korkeakirjallisuutta, mutta niissä on aitoutta, joka vie lukijan teknisesti täsmällisellä ja kiinnostavalla tyylillään keskelle taisteluja. Niitä on käännetty monille eurooppalaisille kielille. Lisäksi hän kirjoitti 1970-luvun alkupuolella kaksi vakoiluromaania. Bennett oli siihen aikaan kustantaja Horwitzin tärkein sotakirjailija.
Eurooppatie E60
Eurooppatie E60 on yksi itä-länsisuuntaisista eurooppateistä. Se on noin 8 200 kilometriä pitkä, ja siten toiseksi pisin eurooppatie. Se alkaa Ranskan Brestistä ja päättyy Kirgisian ja Kiinan rajalla sijaitsevalle Irkeshtamin raja-asemalle. Tie kulkee Ranskan, Sveitsin, Saksan, Itävallan, Unkarin, Romanian, Georgian, Azerbaidžanin, Turkmenistanin, Uzbekistanin, Tadžikistanin ja Kirgisian alueilla. Romanian Constanțan ja Georgian Potin välillä tie on piirretty kulkemaan Mustameren halki lauttareittinä, samoin myös Kaspianmeren halki Azerbaidžanin Bakun ja Turkmenistanin Türkmenbaşyn välillä. Suurimpia kaupunkeja tien varrella ovat Nantes, Zürich, Wien, Budapest, Cluj-Napoca, Bukarest, Tbilisi, Baku, Ašgabat ja Dušanbe.
Kanto Ensemble
Kanto Ensemble on helsinkiläinen vanhan musiikin aarteita etsivä ja esittävä a cappella -yhtye.
Yhtyeen tarkoitus on etsiä ja esittää eurooppalaisen vanhan, erityisesti renessanssiajan musiikin aarteita. Yhtye haluaa osaltaan kantaa ja edistää ikiaikaisen musiikin esittämistraditiota ja samalla laskea säveltaiteen kerrostumien vuosirenkaita, pala kerrallaan.
Yhtyeen laulajat ovat esiintyjinä Suomen menestyksekkään vanhan musiikin liikkeen kantavia voimia, joiden repertoariin kuuluu monien solistitehtävien rinnalla myös jäsenyydet eturivin a cappella yhtyeissä kuten Lumen Valo, English Vocal Consort of Helsinki, Ensemble Petraloysio, Key Ensemble, Giardino Novo, Camerata Aboensis.
Yhtyeen perustajana ja taiteellisena primus motorina toimii pitkän linjan a cappella -laulaja basso Juha Suomalainen. Hän on ollut mukana yhtenä perustajajäsenistä aloittamassa 25-vuotisjuhliaan viettävän kahdeksanjäsenisen Lumen Valo –lauluyhtyeen toimintaa ja on myös vanhaa musiikkia julkaisevan, Ylen Radio 1 –radiotoimittajien tunnustuspalkinnolla palkitseman SIGILLUM –levymerkin isä.
Martha Ingram
Martha Robinson Rivers Ingram (s. , Charleston, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja ja hyväntekijä. Hän peri Ingram Industries kirja-, vakuutus- ja merikuljetusyrityksen omistuksen ja nousi vastuuasemaan Ingram Industries -konsernissa hänen miehensä E. Bronson Ingram II:n (1931–1995) kuoltua. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Martha Ingramin ja hänen perheensä omistustensa arvoksi 5,0 miljardia dollaria.
Konsernin tietokoneisiin liittyvä jakelutoiminta eriytettiin julkisesti noteeratuksi Ingram Micro -yritykseksi vuonna 1996. Tämä yritys myytiin joulukuussa 2016 kiinalaisomistukseen. Konsernissa on jäljellä Ingram Marine, Ingram Book ja Ingram Insurance ryhmät. Esimerkiksi konsernin Ingram Marine operoi 5 000 proomua ja yli 140 hinaajaa Yhdysvaltain sisäisillä vesiteillä.
Ingram toimi vuosina 1995-1999 konserniyhtiön toimitusjohtajana ja vuosina 1999-2008 yhtiön hallituksen puheenjohtajana. Sittemmin yrityksen toimitusjohtajaksi nousi hänen poikansa Orr ja hallituksen puheenjohtajan John. Tytär Robin toimii johtokunnan jäsenenä. Pojista David osti videopelejä ja videoita välittäneen Inram Entertainmentin hallintaansa.
Martha Ingram on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon Vassar Collegessa New Yorkissa historia pääaineenaan. Hän toimii Nashvillen Vanderbiltin yliopiston johtokunnassa suvun perinteiden mukaisesti ja on perheineen tukenut yliopiston rakennus- ja koulutushankkeita sekä professuureja myös rahellisesti. Hän lahjoitti vuonna 1998 perheineen 300 miljoonaan dollaria yliopistolle. Hän on toiminut presidentti Nixonin vuonna 1972 nimittämässä esittävän taiteen John F. Kennedy Centerin taiteen neuvoa-antavassa komiteassa. Sen toimitaa nähtyään, paljolti Ingramin aloitteesta Nashvilleen perustettiin sittemmin monipuolinen kulttuurikeskus (Tennessee Performing Arts Center, TPAC), joka avattiin vuonna 1980. Hän oli kehittämässä myös Nashvillen sinfoniaorkesteria ja on johtanut yhdysvaltalaisen Spoleto Festivalin hallitusta.
Tamara Gustavson
Tamara Hughes Gustavson (s. 1961) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, perijätär ja miljardööri. Hän on suurin itsepalveluvarastointiyritys Public Storagen osakkeenomistaja 10 prosentin omistusosuudella. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi hänen omistustensa rahelliseksi arvoksi 4,4 miljardia dollaria. Myös hänen isänsä ja veljensä (B. Wayne Hughes Jr.) ovat miljardöörejä.
Public Storagen perusti hänen isänsä B. Wayne Hughes yhdessä liikekumppaninsa kanssa vuonna 1972. Gustavson tuli yhtiön palvelukseen vuonna 1983 ja toimi yhtiössä vuoteen 2003 saakka yleten varatoimitusjohtajaksi. Sitten jäi hoitamaan perhettään. Vuodesta 2008 lähtien hän on toiminut johtokunnan jäsenenä. Hän on työskennellyt myös hänen isänsä perustaman toisen yrityksen (American Homes 4 Rent) hallituksen jäsenenä ja omistaa yrityksestä suoraan 5 prosentin osuuden.
Gustavson opiskeli University of Southern Californiassa (USC, B.Sc./B.A., 1983). Hän on naimisissa näyttelijä-tuottaja Eric Gustavsonin kanssa, heillä on kaksi lasta. Perhe asuu Kalifornian Malibussa.
Gustavson on tehnyt lahjoituksia muun muassa autismin, Parkinsonin taudin ja muiden sairauksien tutkimukseen. Hän toimii University of Southern Californian johtokunnassa (trustee) ja USC:n lastentautien laitoksen johtokunnassa.
Ronda Stryker
Ronda E. Stryker (s. 1954) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, hyväntekijä, perijätär ja miljardööri. Hänen isoisänsä oli lääketieteen tohtori, ortopedi Homer Stryker (1894–1980), joka perusti lääketieteellisen tekniikan alalla toimivan Stryker Corporationin vuonna 1941. Ronda Strykerin varallisuus on tätä perua, ja on kasvanut merkittävästi (osaksi pörssilistautumisten ja yritysostojen kautta) sinä aikana, kun hän on toiminut vuodesta 1984 eli yli 30 vuoden ajan yhtiön hallituksessa. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi hänen omistustensa arvoksi 5,1 miljardia dollaria.
Stryker suoritti alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1975 (B.A./B.Sc.; University of Northern Colorado Foundation Inc) ja valmistui maisteriksi vuonna 1982 Länsi-Michiganin yliopistosta (Western Michigan University). Hän on naimisissa, kolmen lapsen äiti ja asuu Michiganin osavaltion Portagessa.
Hän on miehensä kanssa tehnyt merkittäviä lahjoituksia hyväntekeväisyyteen. Vuonna 2011 hän lahjoitti 100 miljoonaa dollaria uuden Homer Strykerin mukaan nimetyn lääketietellisen laitoksen perustamiseksi Länsi-Michiganin yliopistoon. Vuonna 2016 pariskunta lahjoitti 20 miljoonaa dollaria Harvardin yliopiston globaalin terveydenhoidon ja sosiaalilääketieteen laitokselle (Harvard Medical School Department of Global Health and Social Medicine) oikeudenmukaisen terveydenhoidon edistämiseksi.
Aljona Bajeva
Aljona Bajeva (; s. 1985) on venäläinen viulisti. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen ja aloitti viulunsoiton opiskelun viisivuotiaana Olga Danilovan johdolla Alma-Atassa, Kazakstanissa. Sittemmin hän opiskeli Moskovassa opettajanaan muiden muassa Eduard Gratš. Hän pääsi myös Mstislav Rostropovitšin ja Seiji Ozawan suojatiksi.
Bajeva voitti 16-vuotiaana 12. kansainvälisen Henryk Wieniawski -kilpailun suurpalkinnon Puolassa. Lisäksi hän on voittanut muun muassa Moskovan kansainvälisen Niccolò Paganini -kilpailun suurpalkinnon Venäjällä vuonna 2004 ja kultamitalin sekä yleisöpalkinnon kansainvälisessä Sendai-viulukilpailussa Japanissa 2007.
Bajevan ohjelmistoon kuuluu kymmenittäin viulukonserttoja. Hän on levyttänyt Max Bruchin, Dmitri Šostakovitšin, Karol Szymanowskin, Claude Debussyn, Francis Poulencin ja Sergei Prokofjevin teoksia. Hän on lisäksi erikoistunut vähemmän tunnettuihin teoksiin. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Valeri Gergijevin, Vladimir Jurowskin ja Paavo Järven kanssa. Kamarimusiikkia hän on tulkinnut muiden muassa Martha Argerichin kanssa. Sonaatteja hän on usein esittänyt Vadim Holodenkon kanssa. Hän esiintyy usein suurilla kansainvälisillä festivaaleilla.
Julija Saharova
Julija Saharova () on venäläinen viulisti.
Saharova soittaa Arianna-jousikvartetissa, mutta on myös solisti ja orkesteriesiintyjä. Hän on lisäksi toiminut muun muassa Erato-jousikvartetin perustajajäsenenä ja Alabaman sinfoniaorkesterin avustavana konserttimestarina. Hän teki debyyttinsä orkesterin solistina Moldovan filharmonikkojen kanssa kahdeksanvuotiaana ja lähti Venäjällä suorittamiensa opintojen jälkeen jatkamaan niitä Yhdysvaltoihin. Hän toimii Missourin yliopiston, St. Louis henkilökunnan jäsenenä.
Katherena Vermette
Katherena Vermette (s. 29. tammikuuta 1977 Winnipeg, Manitoba) on kanadalainen métiseihin kuuluva runoilija, prosaisti ja elokuvaohjaaja. Hän voitti vuonna 2013 Kenraalikuvernöörin palkinnon ensimmäisellä runokokoelmallaan ("North End Love Songs"). Hän on lisäksi muun muassa kirjoittanut romaanin "The Break" (2016).
Ensimmäisen uransa Vermette loi lastentarhan henkilökunnassa. Hän debytoi elokuvantekijänä vuonna 2016 dokumentilla "this river".
Stian Hole
Stian Hole (s. 20. maaliskuuta 1969 Oslo, Norja) on norjalainen graafinen suunnittelija, kuvittaja ja lastenkirjailija. Hole on valmistunut Norjan Valtion käsityö- ja taideteollisuuskoulusta. Esikoisteos "Den gamle mannen og hvalen" ilmestyi 2005. Hänen palkittuja kirjojaan on käännetty monille kielille. Hän on kuvittanut sekä omia että muiden kirjoja ja tehnyt lehtikuvituksia ja suunnitellut cd-kansia.
Lisäksi hän on saanut useita kertoja Vuoden kaunein kirja -palkinnon
Leopold Hofmann
Leopold Hofmann (1738–1793) oli itävaltalainen säveltäjä. Hän oli varsinaiselta ammatiltaan kirkkomuusikko, mutta hän myös sävelsi tuotteliaasti soittimellista musiikkia. Hänen sinfonioitaan, konserttojaan ja kamarimusiikkiteoksiaan soitettiin eri puolilla Eurooppaa. Suuri säilyneen tuotannon määrä todistaa teosten ahkerasta kopioinnista aikanaan. Hofmannin varhaisimmat sävellykset ovat 1750-luvun lopulta. Hänen tuotantonsa kattaa noin 60 konserttoa, joista kahdeksan on kirjoitettu sellolle, joka oli tuohon aikaan harvinainen soolosoitin.
Kaulbarsien aatelispalatsi
Kaulbarsien aatelispalatsi on alun perin Reinhold August von Kaulbarsin rakennuttama ja Carl Ludvig Engelin suunnittelema palatsi Tallinnan Toompealla, Virossa. Rakennus edustaa uusklassista tyyliä ja siinä toimii nykyisin Viron oikeuskanslerin kanslia.
Kaulbarsien aatelispalatsin rakennutti Mõdrikun kartanon ja Rägaveren kartanon omistaja Reinhold August von Kaulbars ja sen suunnitteli tuolloin Tallinnan rakennusmestarina vuosina 1808–1814 työskennellyt saksalainen Carl Ludvig Engel. Rakennus valmistui vuonna 1814 ja se sai goottilaisesta Tallinnasta poiketen uusklassisen ilmeen. Tarton yliopiston päärakennuksen tapaan Kaulbarsien aatelispalatsin takafasadin päätykolmiota kannattelevat joonialaiset pylväät. Engel suunnitteli Tallinnaan useita uusklassismia edustavia rakennuksia, mutta kokonaisuudessaan ahdas ja keskiaikainen kaupunki ei häntä miellyttänyt, vaan hän muutti ensin Pietariin ja sieltä Helsinkiin, jossa hän oli rakentamassa uusklassista monumentaalikeskustaa. Vuonna 1850 palatsin uudeksi omistajaksi tuli luutnantti Alexander von Benckendorff ja rakennuksen oikean siiven etuovi koristeltiin Benckendorff-suvun vaakunalla. Vuodesta 1871 rakennuksen omistaja oli Vera von Stenbock ja vuodesta 1899 paronitar Natalie von Uexküll. Eri ministeriöitä on toiminut rakennuksessa 1920-luvulta alkaen ja vuonna 2004 rakennuksesta tehtiin Viron oikeuskanslerin kanslia.
Kaulbarsien aatelispalatsi on etupuoleltaan kaksikerroksinen ja takafasadinsa puolelta kolmikerroksinen. Rakennuksen seinällä lukee latinaksi "Parentum voto ac favore".
Mira (täsmennyssivu)
Mira voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Barcarola (veistos)
Barcarola on kuvanveistäjä Ukri Merikannon teos Turussa Yliopistonkadun ja Kauppiaskadun kulmassa. Veistos on yli kolmemetrinen ja se on valmistettu teräksestä ja kivikaarista, jotka on leikattu ja hiottu harmanvalkoisesta dioriitista. Kivikaarien takana on arkkitehti Pekka Pitkäsen suunnittelema Kiinteistö Aleksandra, joka myös verhoiltu dioriitilla. "Barcarola" paljastettiin vuonna 1991 ja teos tilattiinkin juuri Pekka Pitkäsen pyynnöstä.
Merikannolle tyypillisiä ovat teokset, jotka koostuvat kolmesta tai neljästä toisiinsa liitetystä kappaleesta, joiden koverat ja kuperat muodot herättävät mielikuvia tuulen pullistamista purjeista tai veneistä. Myös teosten nimissä on usein jotain mereen tai veteen liittyvää.
Muodon ja nimeämisen perusteella Barcarolaa voisi sanoa hyvinkin tyypilliseksi Merikannon teokseksi. Barcarola on Venetsian gondolieerien käyttämä musiikkityyli, jonka sanotaan simuloivan veneen lipumista aalloilla gondolieerin rytmikkäästi soutaessa venettä.
Luvata
Luvata Group oli vuosina 2005–2017 toiminut suomalainen kuparituotteita valmistanut yritys. Luvata-nimi on nyt käytössä Mitsubishi Materials -yhtiön divisioonana Luvata Special Products, jonka Suomessa toimiva yhtiö on Luvata Pori Oy.
Luvata syntyi vuonna 2005, kun Outokumpu myi tytäryhtiönsä Outokumpu Copper Products Oy:n pääomasijoitusyhtiö Nordic Capitalille. 2010-luvulla yrityksen eri liiketoiminnot myytiin Saksaan, Kiinaan, Japaniin ja Yhdysvaltoihin.
Vuoden 2008 Talouselämä 500 -listauksessa Luvata oli Suomen 26:nneksi suurin yritys. Alkuvuodesta 2011 Luvata työllisti 7 800 työntekijää 19 maassa. Porin tehdas työllisti noin 550 henkilöä. Alkuvuonna 2018 Mitsubishin omistama Luvata Special Products työllisti noin 1 700 henkeä seitsemässä maassa.
Vuonna 2011 Luvatan valssattujen tuotteiden liiketoiminta myytiin saksalaiselle Aurubis AG:lle, joka toimi tuolloin myös Yhdysvalloissa, Ruotsissa, Hollannissa ja Italiassa. Vuosina 2016–2017 Aasian kupariputkiliiketoiminta myytiin kiinalaiselle Zhejiang Hailiang Co. Ltd:lle, Pohjois-Amerikan lämmönsiirtotoiminnot yhdysvaltalaiselle Modine Manufacturing Companylle ja kupariputkiliiketoiminnot Waybill USA Inc.:ille; Luvatan erikoistuotteiden valmistus myytiin japanilaiselle Mitsubishi Materials -yhtiölle, joka jatkaa toimintaa Porissa nimellä Luvata Pori Oy..
USS Gloucester (1891)
USS Gloucester oli Yhdysvaltain laivaston tykkivene.
Yhdysvaltain laivasto osti 23. huhtikuuta 1898 J. Pierpoint Morganin Philadelphialaisen Neafie and Levyn vuonna 1891 valmistaman jahdin "Corsairin". Alus otettiin palvelukseen 16. toukokuuta päällikkönään Richard Wainwright.
Alus liitettiin Pohjois-Atlantin laivastoon, jonka mukana se oli Kuuban vesillä vuonna 1898. Alus osallistui 3. heinäkuuta Santiagon taisteluun, jossa se ei kärsinyt tappioita. Alus tunkeutui 25. heinäkuuta Guanicassa Puerto Ricossa vallaten sen maavoimien käyttöön. "Gloucester" ja "USS Wasp" valtasivat 1. elokuuta Arroyon, joka luovutettiin seuraavana päivänä maavoimien hallintaan.
Syksyllä alus purjehti pitkin itärannikkoa New Yorkista Provincetowniin. Alus oli 1899-1902 koululaivana Annapoliksessa. ALus palautettiin palvelukseen 15. marraskuuta 1902 Norfolkissa ja se oli Pohjois-Atlantin laivueen komentajan esikuntana vieraillen Länsi-Intiassa ja pitkin Etelä-Amerikan itärannikkoa. Alus poistettiin palveluksesta 8. helmikuuta 1905 Pensacolassa Floridassa.
Alus liitettiin osaksi Massachusettsin ja New Yorkin Naval militiaa New York Cityyn, kunnes se palautettiin palvelukseen 7. huhtikuuta 1917 Brooklynissä. Alus valvoi New Yorkin satama-aluetta, kunnes se poistettiin alusluettelosta 12. elokuuta 1919. Alus myytiin 21. marraskuuta.
Linda Catlin Smith
Linda Catlin Smith (s. 1957 New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän varttui New Yorkissa, mutta asettui sittemmin Torontoon, Kanadaan. Hän opiskeli musiikkia sekä New Yorkissa että kanadalaisessa Victorian yliopistossa.
Smithin musiikkia ovat esittäneet muiden muassa Eve Egoyan, Elinor Frey, Philip Thomas, Colin Tilney, Vivienne Spiteri ja Jamie Parker. Smith on toiminut paitsi vapaana säveltäjänä, myös torontolaisen Arraymusic-kokoonpanon taiteellisena johtajana vuosina 1988–1993 ja monia taiteenaloja yhdistelevän performanssiryhmä URGE:n taiteellisena johtajana 1992–2006. Hän opettaa sävellystä yksityisesti ja Wilfrid Laurierin yliopistossa, Kanadan Waterloossa.
Smithin tuotantoon kuuluu esitettynä noin 75 minuutin kestoinen ooppera "Facing South" (2001). Hän on säveltänyt myös lukuisia teoksia orkesterille, kamarikokoonpanoille, barokkisoittimille, vokalisteille ja soolosoittimille. Kamarimusiikkiteosten joukossa on gamelanyhtyeelle ja jousikvartetille sävelletty "In the High Branches" (2008).
Remains (Turku)
Remains on portugalilaisen Alexandre Farton alias Vhilsin teos Turun Telakkarannassa. Yli kuuden metrin korkuiseen ja viiden metrin levyiseen laivan keulaan on leikattu turkulaisten laivanrakentajien kasvokuvia. Teos paljastettiin Turun kulttuuripääkapunkivuonna 2011 kaupungivaltuuston puheenjohtajan Seppo Lehtisen toimesta Forum Marinumin edessä. Nykyinen sijaintipaikka on Telakkaranta. Teoksen on tilannut Turku 2011 -säätiö.
Teos rakennettiin STX Europen Turun telakalla kesän 2011 aikana. Ulkopinnalla olevat kuvat ovat vanhoja valokuvia satama- ja telakkatyöläisistä. Kasvokuvat ovat ruostumatonta terästä, kun taas itse laivan keula on ruostutettu. Vhils kertoo saaneensa innoituksen teokseen Tapio Rautavaaran kappaleesta Laivat puuta, miehet rautaa. Taiteilija sanoo teoksen olevan kunnianosoitus turkulaiselle laivanrakennusteollisuudelle ja siinä työskennelleille ihmisille.
Farto tunnetaan useista rakennusten päätyseiniin kaiverretuista muraaleista.