hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
VR Troopers
VR Troopers oli vuosina 1994–1996 esitetty Saban Entertainmentin tuottama yhdysvaltalainen 92-osainen lasten televisiosarja. Se perustui japanilaiseen Metal Heroes formaattiin, jossa käytettiin kuvamateriaalia kolmesta eri sarjasta "Choujinki Metalderista", "Jikuu Senshi Spielbanista" ja "Uchuu Keiji Shaiderista".
Sarja nousi 1990-luvulla suosituksi Yhdysvalloissa, muttei saanut yhtä suurta suosiota, kuten Sabanin toinen tuottama sarja Power Rangers. VR Troopers kesti kahden tuotantokauden verran, jonka aikana se käytti usein samoja kuvamateriaaleja japanilaisista sarjoista. Tämä johti osittain siihen, että sarjan tuotanto lopetettiin. Sarjan aikana siitä tuotettiin myös useita lelusarjoja, sekä samanniminen videopeli VR Troopers Sega Mega Drivelle.
Sarja keskittyi kolmeen nuoreen aikuiseen Ryan Steeleen, Kaitlin Stariin ja JB Reeseen, jotka asuvat kuvitteelisessa länsirannikolla sijaitsevassa kaupungissa Cross World Cityssä. Kolmikko käy säännöllisesti Taon Dojossa harjoittelemassa karatea. Kolmikosta Steele on kaikista eniten keskittynyt karateen, kun taas tietokoneet ovat Reesen erikoisalaa, ja Star on valokuvaaja, sekä uutistoimittaja paikallisessa sanomalehdessä Underground Voice Daily.
Eräänä päivänä Steelen etsinnät kauan kadonneesta isästään johtavat hänet ja kaksi ystäväänsä outoon laboratorioon. Sisällä he huomaavat digitalisoidun professori Horatio Hartin pään, joka oli Steelen isän ystävä. Professori kertoo totuuden elämänsä työstä kehittäessään erittäin edistyneen virtuaalitodellisuuden. Nimeltään VR on nykyisin maailman kanssa samaan aikaan oleva toinen ulottuvuus, jossa eleilee mutantteja ja hirviöitä. Heidän johtajansa Grimlord yrittää valloittaa molemmat maailmat. Grimlordilla on myös ihmishenkilöllisyys miljardööri tehtailija Karl Ziktor, jonka avulla hän yrittää päästää omia virtuaalisesta maailmasta tulleita joukkojaan todelliseen maailmaan. Kaiken tämän vastuun Grimlordin pysäyttämisestä asettuu Ryan Steelelle, sekä hänen ystävilleen Kaitlin Starille ja JB Reeselle.
Toholammin kirkko
Toholammin kirkko on Toholammin seurakunnan kirkko Oulun hiippakunnassa.
Nykyinen kirkko on Toholammin kolmas. Aiemmat kirkot sijaitsivat Kirkkojärven rannalla. Nykyinen kirkko rakennettiin uuteen paikkaan noin kolme kilometriä Lestijokea ylävirtaan Kettukankaalle. Lääninarkkitehti Carl Axel Setterbergin suunnittelema puukirkko on valmistunut 1861. Tyyliltään Toholammin päätytornillinen pitkäkirkko on uusgoottilainen.
Alttaritaulun "Ehtoollisen asettaminen" on maalannut taidemaalari Johan Backman vuonna 1761. Taulu on alun perin maalattu nykyistä kirkkoa edeltävään kirkkoon.
Matkustusluokka
Matkustusluokka tarkoittaa kollektiivisten kulkuvälineiden matkustajien sijoittelua matkustusmukavuudeltaan eri osastoihin lippuhinnan perusteella. Matkustusluokkia on laivoissa, lentokoneissa ja junissa. Korkeampiluokkaiset paikat ovat kalliimpia kuin alempiluokkaiset, koska paikat ovat tilavampia ja varustelutasoltaan korkeampia.
Korkeampiin matkustusluokkiin saattaa kuulua kulkuvälineessä enemmän henkilökohtaista tilaa, parempi istuin, aterioita tai juomia ja oikeus ylimääräiseen matkatavaraan. Toisaalta kalliimman lipun hintaan voi kuulua lisäpalveluita asemalla, kuten ensisijainen kulkuvälineeseen nousuoikeus tai lounge-palveluita. Usein korkeampien matkustusluokkien liput ovat muutos- ja peruutusehdoiltaan joustavampia kuin halvemmat lipputuotteet.
Aikoinaan Suomen junissa oli matkustusluokat I, II ja III. Myös rautatieasemilla oli eri luokkien matkustajille omat odotustilat. Esimerkiksi Vaasan rautatieasemalla oli 1800-luvun lopulla I-, II- ja III-luokan matkustajille erilliset odotustilat. Nykyään VR:n junissa on kaksi matkustusluokkaa, Eko ja Ekstra, ja rautatieasemilla kaikille yhteiset odotustilat.
Eko-luokka on VR:n junien yleisin matkustusluokka. Lipun hintaan sisältyy määrätyllä junavuorolla istuinpaikka normaalilla paikalla, allergia-, perhe- tai työskentelyhytissä tai lemmikkiosastolla.
Ekstra-luokka on vaunuosasto Intercity-kaksikerrosvaunun yläkerrassa tai Pendolino-yksikön päätyvaunussa. Lipun hintaan sisältyy kahvi, tee ja päivän lehdet itsepalveluna. Pendolinoissa on lisäksi väljempi istuinjärjestys ja paremmat istuimet, kun taas Intercity-junissa matkustamon sisustus on sama kuin Eko-luokassa. Venäjän-liikenteen Allegro-junan palvelut vastaavat muuten Pendolinon vastaavia, mutta niiden lisäksi lipun hintaan sisältyy paikalle tarjoiltava välipala.
Aikoinaan esimerkiksi RMS Titanicilla oli I-, II- ja III-matkustusluokat. Alempiluokkaiset hytit sijaitsevat perinteisesti laivan alimmilla kansilla ja korkealuokkaiset laivan ylemmillä kansilla. Matkustusmukavuus riippuu hytin koosta ja varustelutasosta. Silja Linen ja Viking Linen aluksilta löytyy ikkunallisia A-hyttejä, B-hyttejä sisäpuolelta, C-hyttejä sisällä autokannen alapuolella sekä erikokoisia sviittejä ja deluxe-hyttejä. Osalla laivoista voi matkustaa myös ilman hyttiä, jolloin puhutaan kansipaikasta. Laivoissa matkustaja saa liikkua vapaasti kansien välillä, ja laivan yläkannelle on kaikilla pääsy.
Pitkillä reittilennoilla lentokoneissa on perinteisesti ykkös-, business- ja turistiluokat. Pienemmillä lennoilla matkustusluokat yleensä ovat vain business- ja turistiluokat. Korkealuokkaisemmat luokat sijaitsevat lentokoneen etuosassa. Lentoyhtiöt ovat alkaneet poistaa ykkösluokkia ja siirtymään käytäntöön, jossa business-luokka on ylellisin matkustusluokka. Lomakohteiden charter-lennoilla ja halpayhtiöiden lennoilla on harvemmin erillisiä matkustusluokkia.
Niclas Grönholm
Niclas Alfons Grönholm (s. 16. kesäkuuta 1968 Hanko) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Grönholm aloitti uransa Hangö IK:sta. Hän nousi edustusjoukkueeseen 1986 ja pelasi seurassa 2. divisioonaa kolme kautta. Grönholm siirtyi 1989 mestaruussarjan Turun Palloseuraan, jossa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan SM-hopeaa ja Suomen Cupin 1991. TPS:n jälkeen Grönholm pelasi kaksi kautta Ruotsin 1. divisioonan BK Forwardissa. Hän palasi 1994 Suomeen Myllykosken Palloon. Myllykoskella Grönholm voitti kolme perättäistä SM-hopeaa ja Suomen Cupin 1995. Vuodet 1997–1998 hän pelasi Finnairin Palloilijoissa, minkä jälkeen hän palasi 1. divisioonaan nousseeseen Hangö IK:iin. Grönholm siirtyi kaudeksi 2002 1. divisioonan Rovaniemen Palloseuraan, josta hänet hankittiin syyskuun alussa loppukaudeksi Helsingin Jalkapalloklubiin. HJK voitti mestaruuden, mutta Grönholm ehti pelata vain kaksi ottelua. Kaikkiaan Grönholm pelasi uransa aikana 196 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 55 maalia.
Grönholm pelasi vuosina 1990–1994 maajoukkueessa yhteensä 17 maaottelua, joissa hän teki 2 maalia.
Pelaajauransa jälkeen Grönholm on toiminut muun muassa Grankulla IFK:n valmentajana ja myöhemmin managerina. Siviiliammatiltaan hän on opettaja.
Grönholm valittiin Hangon kaupunginvaltuustoon vuoden 2000 kunnallisvaaleissa RKP:n listoilta.
Lezgiläiset kielet
Lezgiläiset kielet on Venäjällä Etelä-Dagestanissa sekä Pohjois-Azerbaidžanissa puhuttujen dagestanilaisten kielten ryhmä.
Lezgiläisiin kieliin kuuluvat lezgi, tabasarani, agul, rutul, tsahur, kryz, buduh, artši ja udi. Niiden yhteinen puhujamäärä oli vuonna 1989 yli 640 000 henkeä.
Sukulaisuussuhteiden perusteella kielet jaetaan seuraaviin alaryhmiin:
Ensimmäisenä lezgiläisestä kantakielestä on eronnut udi. Hinalugin kuulumista kieliryhmään pidetään kyseenalaisena.
Udin kieltä käytettiin muinaisen Kaukasian Albanian kirjakielenä. 1920–1930-luvuilla luotiin lezgin ja tabasaranin kirjakielet. 1990-luvulla omat kirjoitusjärjestelmänsä saivat myös agul, rutul ja tsahur.
Kuka viereesi jää
Kuka viereesi jää on Heikki Luoman kirjoittama dekkari, jonka WSOY julkaisi vuonna 1997.
Neljänkympin kriisiä elävä hiljattain eronnut yksityisetsivä Jorma Jahvetti Ketola tapaa entisen naisvangin Gunillan, joka tuo hänelle viestin nykyisin uskoon tulleelta paatuneelta rikolliselta Orvo Klemetiltä. Klemetti uskoo Ketolalla olevan jotain mikä kuuluu hänelle, mutta Ketola ei itse tiedä mistä on kysymys. Tästä lähtee liikkeelle värikäs ja jännittävä tapahtumien vyöry, jossa sekä Ketola itse että hänen poikansa joutuvat todelliseen vaaraan. Suloinen mutta teräväkielinen Venla on kuitenkin parasta mitä Ketolalle on tapahtunut vuosiin.
Minäkertojana toimivan Ketolan tyyli on itseironinen, mutta värikkäästi kuvaileva. Tapahtumien käänteissä Ketolasta paljastuu inhimillinen ja äärimmäisen oikeamielinen ihminen.
Andilaiset kielet
Andilaiset kielet on Venäjällä Dagestanissa puhuttujen dagestanilaisten kielten avaarilaiseen (avaarilais-andilais-tseziläisen) haaraan kuuluva kieliryhmä, joka yhdessä avaarin kielen kanssa muodostaa avaarilais-andilaisen alaryhmän.
Andilaisia kieliä puhutaan Dagestanin Botlihin, Ahvahin ja Tsumadan piireissä sekä eräissä Šamilin piirin kylissä. Ryhmään kuuluvat andi, botlih, godoberi, ahvah, karata, bagval, tindi, tšamal ja ahvah. Vuonna 1926 andilaisien kielten puhujia oli noin 33 000 henkeä. Myöhemmin andilaisia kansoja on pidetty avaareina. Nykyään puhujia arvioidaan olevan noin 75 000 henkeä.
Sukulaisuussuhteiden perusteella kielet jaetaan seuraaviin alaryhmiin:
Avaarilais-andilaisen kieliyhteisön arvioidaan hajonneen ajanlaskumme alussa ja andilaisen viimeistään 700-luvulla. Rakenteellisesti kielet ovat kuitenkin varsin lähellä toisiaan, ja eräitä voitaisiin pitää saman kielen murteina. Kauimpana toisistaan ovat andi ja tšamal.
Andilaiset kielet toimivat yhteisöjen suullisen kanssakäymisen välineenä. Sivistyskielenään puhujat käyttävät avaaria.
Tseziläiset kielet
Tseziläiset eli didolaiset kielet on Venäjällä Dagestanissa puhuttujen dagestanilaisten kielten avaarilaiseen (avaarilais-andilais-tseziläiseen) haaraan kuuluva kieliryhmä.
Tseziläisiä kieliä puhutaan etupäässä Dagestanin Tsuntan piirissä. Ryhmään kuuluvat bežta, gunzib, tsez, ginuh ja hvarši. Vuonna 1926 tseziläisten kielten puhujia oli yli 7 000 henkeä. Myöhemmin tseziläisiä kansoja on pidetty avaareina. Nykyään puhujia arvioidaan olevan noin 25 000 henkeä.
Sukulaisuussuhteiden perusteella kielet voidaan jakaa kahteen ryhmään:
Ginuhilla on ryhmien välillä välittävä asema, mikä ilmeisesti johtuu bežtan kielen vaikutuksesta. Kielten väliset erot ovat melko pieniä, ja eräät tutkijat pitävät niitä kahden kielen murteina.
Tseziläiset kielet toimivat yhteisöjen suullisen kanssakäymisen välineenä. Sivistyskielenään puhujat käyttävät avaaria.
Ystävätär
Ystävätär on Heikki Luoman romaani. Sen on julkaissut Maahenki vuonna 2001.
Leskeksi jäänyt tehtaan siivooja Salli Pajunen joutuu häikäilemättömän kiinteistövälittäjän uhriksi ja menettää vaihtokaupassa miehensä rakentaman omakotitalon saaden korvaukseksi lähes purkukuntoisen piharakennuksen. Hyväuskoinen Salli ei pysty pitämään puoliaan ja menettää lopulta koko omaisuutensa. Sallin tytär Maikki nousee äitinsä puolustajaksi ja päättää kostaa koetut vääryydet.
Lak-dargikielet
Lak-dargikielet on Venäjällä Dagestanissa puhuttujen dagestanilaisten kielten ryhmä. Usein katsotaan, että siihen kuuluvat dargi ja lak muodostavat kaksi erillistä dagestanilaisten kielten haaraa.
Dargin kieli jakautuu lukuisiin murteisiin, joita eräät tutkijat pitävät erillisinä kielinä. Lakin murre-erot ovat vähäisempiä. Dargin ja lakin kirjakielet luotiin 1920–1930-luvuilla. Ne perustuvat kyrilliseen kirjaimistoon.
Brysselin kirje
Brysselin kirje on Heikki Luoman, Hannu Raittilan ja Sirkka Laineen vuonna 2002 kirjoittama romaani. Kirja perustuu radiokuunnelmasarjaan "Kantolan perhe", mutta on itsenäinen kokonaisuus.
Säätiö ja Imperiumi
Säätiö ja Imperiumi on vuonna 1952 ilmestynyt Isaac Asimovin tieteisromaani. Se on Säätiö-sarjan toisena ilmestynyt osa.
Kirjan ensimmäinen osa, "Kenraali", julkaistiin alun perin vuonna 1945 huhtikuussa "Astounding Science Fiction" -lehdessä nimellä "Dead Hand". Tässä osassa Galaktisen Imperiumin kenraali Bel Riose päättää palauttaa Imperiumin mahdin ja aloittaa sodan Säätiötä vastaan. Riose on nuori ja suosittu kenraali, joka onnistuu nopeasti saattamaan Säätiön tappion partaalle. Siwennalainen patriisi Ducem Barr ja Säätiön kauppias Lathan Devers päättävät sodan lopettaakseen matkustaa yhdessä Imperiumin keisarin luokse ja paljastaa Riosen juonittelevan salaa hänen selkänsä takana. Tämän takia he joutuvat matkustamaan Imperiumin hallintoplaneetalle Trantoriin.
Kirjan toinen osa, "Muuli", julkaistiin vuoden 1945 "Astounding Science Fictionin" marraskuun ja joulukuun numeroissa. Tarina sijoittuu suunnilleen sata vuotta edellisen osan tapahtumien jälkeiseen aikaan, jolloin Galaktinen Imperiumi on lopullisesti rappeutunut, vaikka sen jäänteitä onkin edelleen jäljellä Linnunradan sisäosissa, Neotrantorin planeetalla. Säätiön pormestarin virka on muuttunut perinnölliseksi ja valtakunta on muutenkin korruptoitunut. Samaan aikaan Muuli-niminen salaperäinen valloittaja alkaa uhkailla Säätiötä armeijallaan, joka on valloittanut useita planeettoja laukaustakaan ampumatta. Säätiön pormestari Indbur III päättää olla ottamatta Muulin uhkaa vakavasti, koska Hari Seldonin Säätiölle ennalta laskema tulevaisuus estää Säätiötä häviämästä sotaa. Kapteeni Han Pritcher alkaa kuitenkin tutkia Muulia ja saa selville, että hän on mutantti. Hän pelkää, ettei Hari Seldonin ennalta laskema historia välttämättä ole ottanut huomioon geneettistä sattumaa ja kertoo tästä Toran ja Bayta Darellille. He ovat juuri vapauttaneet Muulin vallasta narrin, jota kutsutaan nimellä "Magnifico Gigantus". Heidän tietämättään Magnifico saattaa tietää Muulista jotakin, joka voi auttaa Säätiötä voittamaan sodan.
Hamniganin kieli
Hamniganin kieli on Mongoliassa, Venäjällä ja Kiinassa asuvien hamniganien puhuma mongolikieli.
Hamniganit asuvat Mongolian Hentiin ja Dornodin aimakeissa (15 000 henkeä), Olonjoen varrella Venäjän Taka-Baikalian aluepiirissä (2 000 henkeä) sekä Kiinassa Sisä-Mongolian Hulunbuirin alueella (noin 1 500 henkeä). Heitä pidetään mongoleihin sulautuneina tunguuseina.
Hamnigani kuuluu mongolikielten pohjoisryhmään. 1900-luvun puoliväliin saakka sitä pidettiin burjaatin murteena. Kiinassa ja Mongoliassa sen puhujat osaavat myös evenkin kielen hamniganin murretta ja Venäjällä venäjää. Kiinassa ja Mongoliassa hamnniganit käyttävät kirjakielenään mongolia.
Nouriel Roubini
Nouriel Roubini (s. 29. maaliskuuta 1958 Istanbul, Turkki) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä. Hän toimii New Yorkin yliopiston taloustieteen professorina.
Roubini syntyi Turkissa persialaiseen juutalaisperheeseen, joka muutti Teheraniin Roubinin ollessa kaksivuotias. Myöhemmin perhe muutti Tel Aviviin Israeliin ja asettui vuonna 1962 Italiaan, missä Roubini varttui ja suoritti perusopintonsa.
Roubini opiskeli vuoden Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa, minkä jälkeen hän suoritti taloustieteen kandidaatin tutkinnon Milanossa Bocconin yliopistossa 1982. Roubini väitteli taloustieteiden tohtoriksi Yhdysvalloissa Harvardin yliopistossa vuonna 1988 erikoistuen makrotaloustieteeseen ja kansainväliseen talouteen. Vuosina 1988–1995 hän työskenteli Yalen yliopistossa, mistä hän siirtyi New Yorkin yliopistoon.
Roubini tunnetaan erityisesti siitä, että hän ennakoi Yhdysvaltain vuosien 2007–2008 subprime-kriisin ja sitä seuranneen finanssikriisin.
Émile Brugsch
Émile Charles Adalbert Brugsch tai Emil Karl Albert Brugsch (24. helmikuuta 1842, Berliini – 14. tammikuuta 1930, Nizza) oli saksalainen egyptologi. Egyptin valtio palkitsi Brugschin tämän ansioista egyptologian ja Kairon egyptiläisen museon hyväksi beyn ja paššan arvonimillä.
Émilellä oli vanhempi veli, Heinrich Ferdinand Karl Brugsch, jonka jalanjälkiä hän seurasi liittyessään apulaiseksi tämän kaivauksille Egyptissä 1870. Myöhemmin Émile Brugsch työskenteli Marietten ja Masperon alaisuudessa ensin Bulaqin museon, sittemmin sen seuraajan Kairon uuden Egyptiläisen museon konservaattorina yli neljäkymmentä vuotta jääden eläkkeelle 72-vuotiaana 1. tammikuuta 1914.
Émile Brugschin uran huippuhetki osui vuoteen 1881, jolloin hän Egyptin muinaismuistojen viraston edustajana pelasti yli neljäkymmentä uuden valtakunnan aikaista kuninkaallista muumiota Deir el Bahrin läheltä Luxorista löytyneestä kätköstä (hauta DB320), jonne hänet vei paikallinen haudanryöstäjä Mohammed Abd el Rassul. Löydettyjen kuningasvainajien joukossa oli Ramses II:n muumio. Brugsch harrasti valokuvausta, ja Gaston Masperon hautalöydöstä 1881 julkaisemassa kirjassa "La Trouvaille de Deir-el- Bahari" olevat muumiokuvat ovat hänen käsialaansa.
Myanmarin jalkapallomaajoukkue
Myanmarin jalkapallomaajoukkue edustaa Myanmaria jalkapallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Myanmarin jalkapalloliitto.
Myanmarin joukkue osallistui MM-kilpailujen karsintoihin ensimmäisen kerran vasta karsittaessa Etelä-Afrikan kisoihin 2010. Se pelasi karsinnoissa kahdesti Kiinaa vastaan häviten vierasottelun 0–7 ja kotiottelun 0–4. Olympialaisten jalkapalloturnauksessa maa pelasi Burman nimellä Münchenissä 1972. Se voitti Sudanin 2–0, mutta hävisi Neuvostoliitolle ja Meksikolle 0–1 pudoten jatkosta alkulohkon otteluiden jälkeen.
Myanmar, tuolloin nimeltään Burma, on selviytynyt kerran Aasian-mestaruuskilpailujen lopputurnaukseen. Iranin kisoissa 1968 joukkue saavutti hopeaa sijoituttuaan viiden joukkueen sarjamuotoisessa lopputurnauksessa toiseksi isäntämaa Iranin jälkeen. Aasian kisojen jalkapalloturnauksessa maa saavutti Burman nimellä pronssia Manilan kisoissa 1954. Se pelasi välierässä Etelä-Koreaa vastaan jatkoajan jälkeen 2–2-tasapelin, mutta hävisi arvonnassa. Pronssiottelussa joukkue kukisti Indonesian 5–4. Bangkokin kisoissa 1966 Burma voitti mestaruuden. Kukistettuaan välierässä Singaporen 2–0 se voitti loppuottelussa Iranin 1–0. Bangkokissa 1970 Burma voitti välieräottelussa Intian 2–0. Loppuottelu Etelä-Koreaa vastaan päättyi jatkoajan jälkeen 0–0, ja joukkueet jakoivat mestaruuden.
Korać cup 1991–1992
Korać Cupin kausi 1991–1992 oli sarjan 21. kausi. Kausi alkoi 2. lokakuuta 1991 ja loppui 18. maaliskuuta 1992. Kauden voitti Il Messaggero.
Mukana oli 52 joukkuetta, jotka pelasivat pelit pareittain. Parit pelasivat kaksi peliä ja peleissä tehtyjen korien määrä ratkaisi jatkoon menijän. Pelit pelattiin 2. lokakuuta–10. lokakuuta 1991.
Mukana oli 32 joukkuetta. Pelit pelattiin 31. lokakuuta–7. marraskuuta 1991.
Lohkojen kaksi parasta joukkuetta pääsivät pudotuspeleihin. Kaikki joukkueet pelasivat toisiaan vastaan kahdesti. Ottelut pelattiin 27. marraskuuta 1991–15. tammikuuta 1992. 
Kahdeksan jäljellä olevaa joukkuetta pelasivat parittain kaksi peliä. Voittaja selvisi taas yhteenlaskettujen korien määrällä. Puolivälierät pelattiin 29. tammikuuta–5. helmikuuta. Välierät pelattiin 19. helmikuuta–26. helmikuuta ja finaalit pelattiin 11. maaliskuuta ja 18. maaliskuuta 1992.
Loisto (albumi)
Loisto on syyskuussa 2009 ilmestynyt Yön kahdeksastoista studioalbumi. Singleinä siltä julkaistiin kappaleet "Loisto", "Kiitos ja kunnia" sekä "Parrasvalot", josta kuvattiin myös video. Yhtyeen edellisen studioalbumin "Valtakunnan" tavoin myös "Loistoa" äänitettiin lukuisilla eri studioilla, joita tällä kertaa oli yhteensä yksitoista. Albumin julkaisun jälkeen Yö aloitti lokakuun 1. päivänä kahden ja puolen kuukauden pituisen konserttikiertueen, jonka aikana yhtye esiintyi muun muassa Helsingin Finlandia-talossa.
Levyllä vierailevat laulajana Jussi Hakulisen lisäksi myös Maria Lund, joka duetoi Olli Lindholmin kanssa kappaleessa "Arjen kauneus". Muita vierailijoita ovat muun muassa Tampere Filharmonian jousisoittajat sekä porilainen nuorisokuoro Katajanmarjat. Singlenäkin julkaistulla "Parrasvalot"-kappaleella puolestaan laulaa Jussi Hakulisen johdolla Itä-Porin yhtenäiskoulun musiikkiluokan kuoro. Albumin jousisovitukset on tehnyt Anssi Tikanmäki.
Osa levyn materiaalista on jo vanhempaa perua, esimerkiksi kappaleen "Vuori" Jussi Hakulinen teki yhtyeen lomamatkalla Roomassa kesällä 2006. Sen tekstin hän oli hahmotellut jo lentomatkalla oksennuspussiin. Toinen Hakulisen kappale "Kosketus" on peräisin samalta ajalta "Valtakunta"-albumin sessioista.
Levy nousi Suomen virallisen listan kärkeen heti julkaisuviikollaan ja viipyi listalla yhteensä 23 viikon ajan. Albumi myi välittömästi julkaisupäivänään kultaa ja ylitti myöhemmin syksyllä myös platinarajan, jonka se olisi rikkonut jo heti ilmestyessään, elleivät levyt olisi loppuneet kaupoista. Yhteensä albumia on myyty lähes 37 000 kappaletta.
Canon EOS 1000D
Canon EOS 1000D on japanilaisen Canonin valmistama digijärjestelmäkamera. 1000D on Canon EOS 450D:n ns. riisuttu malli, jossa muutamien ominaisuuksien poistamisella kuluttajille on voitu tarjota edullinen järjestelmäkamera.
Lystimäki
Lystimäki on Espoon Olarin kaupunginosan pienalue, jonka rajat kulkevat idässä Kehä II:ta, lännessä Uuskartanontietä, etelässä Länsiväylää ja pohjoisessa jotakuinkin Ylismäentietä mukaillen. Lystimäessä toimivat muun muassa Päivänkehrän koulu ja Lystimäen päiväkoti. Lystimäki on pääasiassa omakoti-, paritalo- ja rivitaloaluetta. Alueen nimistö koostuu vuodenajoista yms. esimerkiksi Kevätkuja ja Kalenteritie. Lähimmät kaupalliset palvelut ovat Neste K Uuskartanontien toisella puolen sekä Niitty-ostoskeskus, Olarin Prisma ja Iso Omena. Lystimäkeä lähin Länsimetron pysäkki on Niittykumpu. Lystimäkeen metron liityntälinjat kulkee pääasiassa Uuskartanontiellä, lähimmät linja-autopysäkit ollen Lystimäenristi. Olarinmäessä oli 6 825 asukasta vuodenvaihteessa 2013–2014.
Tukipilarikirkko
Tukipilarikirkko oli yleinen puukirkkotyyppi Pohjanmaalla 1600-luvulla. Yksittäisiä tukipilarikirkkoja on rakennettu myös muualle Suomeen sekä Pohjois-Ruotsiin.
Rakenteellisesti tukipilarikirkko on pitkäkirkkotyyppi, jossa seinähirsien jatkoskohdat on sijoitettu onttojen tukipilarien sisään. Pilarit näkyvät ulkonemina kirkkojen ulkoseinien sekä ulko- että sisäpuolella. "Tukipilarit" ovat nelisivuisia hirsistä tehtyjä seinän korkuisia koteloita, joissa kaikissa neljässä hirsinurkassa on lamasalvos. Seinien hirret on liitetty koteloiden sivuseiniin salvoksella. Tukipilareiden tarkoitus on tehdä pitkä hirsinen ulkoseinä tukevammaksi – pitkät hirsiseinät tuppaavat pullistumaan yläreunastaan ulospäin. Rakennetta on vielä tukevoitettu kirkon sisällä kirkkosalin poikkisuuntaisilla sidehirsillä. Yleensä pilareita on ollut yksi tai kaksi molemmilla pitkittäisseinillä, suurimmassa säilyneessä tukipilarikirkossa Tornion kirkossa kolme. Kirkkojen länsipäädyssä, kirkkoon kiinni salvottuna, on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta suippohuppuinen torni. Tavallisesti torniin ei ole sijoitettu kirkonkelloja, vaan kellotapuli on rakennettu erilliseksi. Tukipilarikirkko vaikuttaisi olevan lähes pelkästään suomalainen ja erityisesti pohjoissuomalainen rakennetyyppi.
Tukipilarikirkkoja on rakennettu kaikkiaan satakunta, joista kaksitoista on säilynyt. Vanhin säilyneistä on vuonna 1627 valmistunut Vöyrin kirkko, joka on kuitenkin laajennettu ristikirkoksi vuonna 1777. Muhoksen kirkko, joka on valmistunut viimeistään vuonna 1634, on säilynyt lähes alkuperäisessä muodossaan.
Suuri osa tukipilarikirkoista on hävinnyt. Ne ovat palaneet tulipaloissa tai purettu uuden tieltä. Hävinneistä kirkoista mainittakoon muun muassa Oulun vanha puinen tuomiokirkko, Iin Pyhän Laurentiuksen kirkko sekä Hailuodon ja Saloisten kirkot.
Tukipilarikirkkoja koskeva tutkimus on lähinnä taidehistorian näkökulmasta tehtyä. Vanhin ja laajin tutkimus on Lars Petterssonin kirjoittama ja Suomen muinaismuistoyhdistyksen 1987 kustantama "Templum Saloense: pohjalaisen tukipilarikirkon arvoitus". Rakennustekniseltä kannalta tukipilarikirkkoja on tutkinut japanilainen arkkitehti Akira Takeuchi väitöskirjassaan, joka on tarkastettu Tokiossa 2008 ja joka on ilmestynyt myös kirjana, toistaiseksi vain japaniksi. Hänen mukaansa suomalainen tukipilaritekniikka on ainutlaatuista. Vähäistä suomalaista rakenteellista tutkimusta edustaa Antti Haikalan 2010 Aalto-yliopiston Rakennustekniikan laitoksella esittelemä diplomityö "Suomalaisten tukipilarikirkkojen rakenteellinen toiminta ja korjaustavat". Siitä ilmenee muun muassa, että tukipilaria ei ole konstruoitu vain lyhyiden seinähirsien jatkamista varten, vaan se on osa isompaa rakennetta, johon kuuluvat myös kirkkolaivan poikkihirret sekä sivuseinien suuntaiset jalasorret.
Oilinginoja
Oilinginoja on Oulujoen vesistöön kuuluva pieni joki, jonka alkulähde on Korteperänsuolla Utajärvellä. Joen alkupää jakaantuu kahteen haaraan, Ylimmäinen Korteoja ja Alimmainen Korteoja. Varsinainen Oilinginoja on vain kuutisen kilometriä pitkä luoteeseen kulkeva joki, joka laskee Oulujokeen Alasuvannon kohdalla. Jokisuulla se ennen yhdystie 8300:n alittamista laajenee pieneksi järvilompoloksi, "Oilinginpolveksi". Laajentumiskohtaan on kaivettu pari kilometriä pitkä kanava pohjoisesta Naamanjoesta Polvensuon poikki. Oilinginojan ja Oulujoen yhtymäkohdassa aivan Rötönniemen kärjessä on vanha tervahaudan paikka.
Luettelo Isto Hiltusen kappaleista
Tämä on luettelo iskelmälaulaja Isto Hiltusen levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Listassa on kaikkiaan 93 kappaletta.
After Diff’rent Strokes: When the Laughter Stopped
After Diff'rent Strokes: When the Laughter Stopped on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen televisioelokuva, jonka ohjasi Ted Haimes. Se perustui 1970-1980-luvulla esitetyn tilannekomediasarjan "Diff'rent Strokes" näyttelijöihin. Elokuvassa seurataan erityisesti näyttelijä Dana Platonin televisiosarjan jälkeistä elämää aina hänen kuolemaan saakka.
Elokuvassa oli alkuperäisessäkin sarjassa Willis Jacksonia näytellyt Todd Bridges, joka näytteli elokuvassa huumeiden myyjää. Puolestaan Corey Mendell Parker näytteli itse Bridgesia. Mukana oli myös muun muassa "Mighty Morphin Power Rangersissa" näytellyt David Yost.
Koristeomenapuu
Koristeomenapuu eli purppuraomenapuu ("Malus" Purpurea-ryhmä) on omenapuiden sukuun kuuluva lajikeryhmä. Koristeomenapuulajikkeita käytetään runsaasti pihojen koristekasveina. Ne tuottavat tarhaomenapuuta ("Malus domestica") pienempiä omenoita. Vähäisimmillään koristeomenapuut ovat korkeintaan kaksi metriä korkeita, jolloin ne ovat pensaskorkuisia.
Nenäpunkki
Nenäpunkki ("Pneumonyssoides caninum", "Pneumonyssus caninum") on koiran nenä- ja poskionteloiden sekä nenäkuorikoiden limakalvoilla elävä loinen, jota ei ole tavattu muilla eläinlajeilla. Nenäpunkki havaittiin ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa 1940. Euroopassa ensimmäinen havainto tehtiin Ruotsissa vuonna 1971. Tartunnan syytä ei tarkalleen tiedetä, mutta nenäpunkin epäillään siirtyvän suorassa kontaktissa.
Nenäpunkki on muodoltaan soikea ja väriltään kellertävä. Kooltaan se on 1–1,5 mm pitkä ja 0,6–0,9 mm leveä, joten sen voi havaita paljain silmin. Naaras on koirasta ja toukkaa kookkaampi. Täysikasvuisella nenäpunkilla on neljä jalkaparia ja toukalla kolme.
Ilmeisesti nenäpunkkinaaras synnyttää toukkia munien kuoriutuessa jo naaraan sukupuolielimistössä. Nenäpunkilta puuttuu mitä todennäköisimmin nymfimuoto, ja kuusijalkaisesta toukasta muodostuu kahdeksanjalkainen aikuinen punkki suoraan nahanluonnin jälkeen.
Nenäpunkkitartuntaa on vaikea todeta, koska nenäpunkit elävät piilossa koiran nenä- ja poskionteloissa. Oireina tartunnasta on aivastelu, pärskiminen, nenän kutina, hajuaistin heikkeneminen, pään ravistelu ja käänteisaivastus. Lisäksi nenäpunkkitartunta saattaa aiheuttaa nenä- ja poskiontelontulehduksia. Harvinaisempia oireita ovat nenäverenvuoto, liiallinen kyyneleritys, hengityksen vinkuminen ja silmäkuopan sidekudoksen tulehdus.
Nenäpunkki tarttuu suorassa kosketuksessa, ja joillakin koirilla tartunta on oireeton.
Hoitona nenäpunkkitartunnassa käytetään muihin loisiin tarkoitettuja lääkevalmisteita, koska nenäpunkkia vastaan ei ole kehitetty omaa lääkettä. Nenäpunkkeihin tehoavat selamektiiniä, ivermektiiniä, milbemysiiniä, imidaklopridia tai moksidektiiniä sisältävät lääkkeet.
D. J. King
D. J. King (s. 27. kesäkuuta 1984 Meadow Lake, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi uransa aikana 118 NHL-ottelua. Hän aloitti NHL-uransa kaudella 2006–2007 St. Louis Bluesissa, josta siirtyi neljän kauden jälkeen heinäkuussa 2010 Washington Capitalsiin. St. Louis sai vaihdossa Stefan Della Roveren. King oli voimahyökkääjä, joka tarpeen vaatiessa tappeli.
Saostustitraus
Saostustitraus on titrausmenetelmä, jonka käyttö analyyttisessä kemiassa perustuu ioniyhdisteiden erilaisiin liukoisuuksiin veteen. Saostustitrauksella on käyttöä erityisesti vesinäytteiden halogeeniatomien ionien, kuten kloridi-ionien, pitoisuuden määrittämisessä.
Saostustitraus perustuu tiettyjen kationien tai anionien kykyyn muodostaa niukkaliukoinen ioniyhdiste. Yksinkertaisimmillaan saostustitrauksessa tutkittavaa näytettä titrataan suolaliuoksella, joka sisältää sellaisia kationeja tai anioneja, jotka muodostavat näytteestä tutkittavien ionien kanssa saostuman. Saostuman muodostuttua voidaan kuluneen titrausliuoksen määrän avulla laskea liuoksen ionikonsentraatio.Tutkittavaan liuokseen voidaan lisätä indikaattoria, joka muodostaa niukkaliukoisen saostuman titrausliuoksen kanssa. Tällöin titrauksen loppupiste nähdään sakan värin muuttumisena. Koska sakan muodostumiseen vaikuttaa liuoksen konsentraatio, on indikaattroikonsentraation oltava matala, jotta saostuva indikaattori ei haittaisi tutkimuksen luotettavuutta.
Mohrin titraus on usein käytetty titrausmenetelmä kloridi-ionien pitoisuuden määrittämiseksi. Titrausliuoksena käytetään hopeanitraattiliuosta ja indikaattorina kaliumkromaattiliuosta. Muodostuvista yhdisteistä sekä hopeakloridi että hopeakromaatti ovat niukkaliukoisia.
Ag(aq) + Cl(aq) → AgCl(s)
2 Ag(aq) + CrO(aq) → AgCrO(s)
Niukkaliukoisempi valkoinen hopeakloridisakka saostuu ensin. Kaikkien kloridi-ionien saostuttua alkaa saostua kellanpunainen hopeakromaattisakka, mikä on merkkinä titrauksen ekvivalenttipisteestä. Mohrin titrauksessa tutkittavan liuoksen pH:n tulisi olla välillä 7–10. liian happamissa olosuhteissa liuoksessa on vallitsevana kromihappo, jonka konjugaattiemäs kromaatti-ioni on. Tällöin saostumaa ei muodostu. Liian emäksisissä oloissa saostuu ruskeaa hopeaoksidia, joka peittää värillään titrauksen ekvivalenttikohdan.
Mikko Koivusipilä
Mikko Koivusipilä (s. 27. tammikuuta 1973 Vantaa) on Radio Rockin, Radio Aallon, Radio Suomipopin, HitMixin, Helmiradion ja Loopin musiikkipäällikkö. Musiikkipäälliköksi Koivusipilä nimettiin Radio Rockin ja Radio Aallon musiikkituottajan paikalta. Koivusipilä juontaa myös Radio Rockin perjantai-illan Uuden Rockin iltaa, jossa esitellään tuoreimmat rock-uutuudet.
Aiemmin Mikko Koivusipilä on toiminut juontajana Radio Aallolla, Kiss FM:llä, Radio 882:lla, Rogmo FM:llä ja Auran Aalloilla.
Koivusipilä toimi Radio Rockstarban tuomarina yhdessä Jone Nikulan kanssa. Radioiden Liitto on palkinnut Koivusipilän vuoden musiikkipäällikkönä vuonna 2004. Koivusipilä palkittiin vuoden musiikkipäällikönä myös vuonna 2010 musiikkialan vuotuisessa gaalassa Industry Awardsissa Tampereella.
Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan vaakuna
Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan vaakuna on saanut aiheensa pitäjänsinetistä vuodelta 1611. Sinetin aiheena on Kaarle IX:n monogrammi, kruunattu C-kirjain. Koska kirjainten käyttäminen ei ole hyvää heraldiikkaa, nimikirjaimen sijaan vaakunaan on valittu puolikuut, joista syntyy peilimonogrammia muistuttava symboli.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kaksi vastakkain kääntynyttä ja lomittaista puolikuuta, joiden päällä kruunu; kaikki kultaa”. Vaakunan on suunnitellut Carol Hedberg, ja se vahvistettiin käyttöön 9. kesäkuuta 1965. Vaakuna muuttui epäviralliseksi 1975 Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan liityttyä Uudenkaarlepyyn kaupunkiin.
Kapteeni Corellin mandoliini
Kapteeni Corellin mandoliini on yhdysvaltalais-brittiläis-ranskalainen elokuva vuodelta 2001. Sen pääosissa esiintyvät Nicolas Cage ja Penélope Cruz. Elokuva sijoittuu toisen maailmansodan aikaan, italialaisten miehittämään Kreikan saaristoon Kefalonian saarelle. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Louis de Bernièresin samannimiseen romaaniin, ja monet kriitikot ovat pitäneet elokuvaa paljon huonompana kuin alkuteosta.
Egyptiläinen museo
Egyptiläinen museo on Egyptin valtion muinaismuistojen säilyttämiseen keskittynyt kansallismuseo Tahririn aukiolla Kairossa.
Ensimmäiset yritykset lopettaa taide-esineiden ryöstely, sekä koota ja säilyttää Egyptin muinaismuistoja tehtiin käskynhaltija Muhammad Alin aikana 1835, kun hänen hallussaan olleet kokoelmat asetettiin näytteille Azbakian puistoon. 1850 Azbakian museon kokoelmat siirrettiin Saladinin linnakkeeseen, jota kutsuttiin "Sitadellimuseoksi".
Ranskalainen egyptologi Auguste Mariette perusti muinaismuistojen viraston "Service des Antiques de l’Egypte" ja pani Said Paššan myötävaikutuksella kansallismuseohankkeen vireille 1858. Museo avasi ovensa 1863 Kairon esikaupungissa Bulaqissa.
Marietten museo kärsi pahoin Niilin tulvissa 1878, ja museo oli suljettava. Vuonna 1886 uudelleen avattu museo toimi kuitenkin laina-ajalla, sillä oli selvää, että oli saatava ajanmukaisemmat tilat kasvaneille kokoelmille. 1890 museon esineistö siirrettiin kediivi Ismail Paššan palatsiin Gizaan odottamaan isomman museorakennuksen valmistumista.
Nykyisen, alusta alkaen museoksi suunnitellun Egyptiläisen museon rakennuksen peruskivi laskettiin kediivi Abbas II:n hallituskaudella huhtikuussa 1897. Gizan museon kaikki esineet siirrettiin uusiin tiloihin Tahrir-aukiolle 1902, ja uusi kansallismuseo vihittiin juhlallisesti 15. marraskuuta samana vuonna. Uusklassismia edustavan rakennuksen suunnitteli arkkitehti Marcel Dourgnon.
Museon näyttelyyn kuuluu yli 120 000 esinettä. Museon tiloissa on huone 18–20 dynastioiden kuninkaallisille muumioille, jotka löydettiin 1881 Deir el Bahrista ja 1898 Amenhotep II:n haudasta. Presidentti Anwar Sadat sulki muumionäyttelyn 1981, mutta 1985 se avattiin rajoitetusti. Museon kuuluisimpia aarteita ovat Tutankhamonin täyskultainen kuolinnaamio ja muut lapsifaraon haudasta löydetyt esineet. Suurin osa museon kokoelmista on ahtauden vuoksi varastossa.
Egyptiläisen museon laajennushanke on vireillä, ja ajanmukaisemmat tilat on suunniteltu avattavaksi lähelle Gizan suuria pyramideja. Nykyaikainen museohanke tunnetaan työnimellä "GEM" ('Grand Egyptian Museum', Suuri egyptiläinen museo). Gizan laajennuksen kokonaispinta-alan on arvioitu olevan 480 000 m². Tahrir-aukion päärakennukseen jää edelleen valikoitujen taide-esineiden näyttely.
Elijah Baley
Elijah Baley (joskus myös Lije Baley) on Isaac Asimovin luoma fiktiivinen poliisimies, joka selvittää rikoksia tulevaisuudessa, jossa robotit ja avaruusmatkustus ovat arkipäivää. Apulaisenaan hänellä on humanoidirobotti R. Daneel Olivaw. Hahmo esiintyy kolmessa Asimovin Robotti-sarjaan kuuluvassa romaanissa; "Teräsluolat" ("The Caves of Steel", 1954), "Alaston aurinko" ("The Naked Sun", 1957) ja "Aamunkoiton robotit" ("The Robots of Dawn", 1983). Sen lisäksi hän esiintyy päähenkilönä novellissa "Peilikuva" ("Mirror Image", 1972), joka on julkaistu suomeksi novellikokoelmassa "Robotit".
Elijah Baley mainitaan useasti Robotti-sarjan neljännessä ja viimeisessä romaanissa "Robotit ja Imperiumi" ("Robots and Empire", 1985), joka sijoittuu aikaan 200 vuotta hänen kuolemansa jälkeen.
Elijah Baley työskentelee New Yorkin poliisissa tulevaisuudessa, jossa maan asukkaat ovat eristyneet katettuihin kaupunkeihin, joita asukkaat kutsuvat teräsluoliksi. Ihmiskunta on jakautunut kahtia näihin maan asukkaisiin ja avaruuslaisiksi kutsuttuihin uusia planeettoja asuttaneisiin ihmisiin. Kuten muutkin maan asukkaat, Baleykaan ei kestä olla pitkää aikaa ulkoilmassa ja avoin tila aiheuttaa hänelle pahoinvointia. Hän myös polttaa piippua, mutta yrittää päästä tästä tavasta eroon "Aamunkoiton roboteissa".
Baley kutsutaan "Teräsluolien" alussa selvittämään avaruuslaisen murhaa, johon hänelle annetaan avuksi humanoidirobotti R. Daneel Olivaw. Olivawista ja Baleysta tulee elinikäisiä ystäviä. He kohtasivat seuraavan kerran "Alastomassa auringossa", jossa Baley joutuu matkustamaan kotiplaneetaltaan Solarian planeetalle selvittämään toisen avaruuslaisen murhaa. Baleysta tulee tässä romaanissa ensimmäinen maan asukas, joka on poistunut planeetalta avaruuden kolonisaation loppumisen jälkeen.
Jokaisessa Robotti-romaanissa, jossa Baley esiintyy, murhaan liittyvät tavalla tai toisella robotit, joihin on Asimovin kirjoille tyypilliseen tapaan ohjelmoitu robotiikan kolme pääsääntöä. Nämä säännöt, sekä planeettojen omat kulttuurit luovat säännönmukaisuuksia, joiden mukaan murha on voinut tapahtua. Esimerkiksi "Alastoman auringon" solarialaiset eivät kykene keskustelemaan toistensa kanssa kasvotusten vaan käyttävät hologrammeja, eivätkä näin ollen loogisesti ajateltuna ole kykeneviä tekemään murhaa, joka on kuitenkin tapahtunut.
Myöhemmin "Aamunkoiton roboteissa" käy ilmi, että Baleysta on tullut myyttinen maan asukkaiden sankari ja viittauksia häneen löytyy muistakin Asimovin myöhemmistä romaaneista, kuten "Kohti Säätiötä" ("Prelude To Foundation", 1988) sekä "Säätiö ja Maa" ("Foundation And Earth", 1988).
Harry Brandelius
Harry Torbjörn Brandelius (14. kesäkuuta 1910 – 5. syyskuuta 1994) oli ruotsalainen iskelmälauluja. Hän on yksi maansa suosituimmista iskelmälaulajista, ja hänet valittiinkin Sveriges Radion järjestämässä yleisöäänestyksessä maansa vuosisadan iskelmälaulajaksi. Hänen ensimmäinen suurmenestys oli laulu "Han hade seglat för om masten" ("Vanha merimies muistelee"), jonka hän levytti vuonna 1938. Brandelius teki Suomessa monta kiertuetta, joissa häntä säesti George de Godzinsky. Kotimaansa ja Suomen lisäksi hän esiintyi usein Norjassa ja Yhdysvalloissa, jossa hän esiintyi pohjoismaisille siirtolaisille. Brandeliuksen levytysura kesti 40 vuotta, kun hän levytti viimeiset laulunsa vuonna 1978.
Matti Ahonen (jalkapalloilija)
Matti Tapani Ahonen (10. toukokuuta 1955 Vaasa – 9. huhtikuuta 2016) oli suomalainen jalkapalloilija.
Laitapuolustajana pelannut Ahonen edusti urallaan Vaasan Palloseuraa 1972–1977 ja 1983–1992, Oulun Palloseuraa 1978–1981 ja Sepsi-78:a 1982. Hän voitti OPS:ssa Suomen mestaruuden 1979 ja 1980. Kaikkiaan Ahonen pelasi kahdeksan pääsarjakauden aikana 190 ottelua, joissa hän teki 11 maalia.
Ahonen pelasi vuosina 1976–1980 maajoukkueessa yhteensä 4 maaottelua.
Keijo Airola
Keijo Airola (s. 30. huhtikuuta 1935) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Airola edusti urallaan Turun Terästä 1953, Turun Pyrkivää 1954–1956, Valkeakosken Hakaa 1957–1961 ja Turun Tovereita 1962–1966. Hän voitti Suomen mestaruuden Pyrkivässä 1954 ja Hakassa 1960. Airola voitti myös Suomen Cupin kahdesti Hakassa 1959 ja 1960. Kaikkiaan Airola pelasi 8 kauden aikana 145 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 65 maalia.
Airola pelasi vuosina 1959–1960 maajoukkueessa yhteensä 2 maaottelua.
Tauno Aitio
Tauno Olavi Aitio (s. 17. syyskuuta 1917 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Aitio edusti koko uransa ajan 1937–1952 Turun Palloseuraa. Hän oli hankkimassa TPS:lle neljää Suomen mestaruutta (1939, 1941, 1945 ja 1949) ja neljää SM-hopeaa. Kaikkiaan Aitio pelasi 14 kauden aikana 176 pääsarjatason ottelua.
Suomen maajoukkueessa Aitio pelasi yhden maaottelun 1943 Unkaria vastaan.
Aitio saavutti mestaruuden myös käsipallossa Turun Palloseurassa 1944.
Aitio kuului TPS:n johtokuntaan ja harrasti torvisoittoa. Hän oli ammatiltaan liikennetarkastaja.
Luettelo vaalikauden 1979–1983 kansanedustajista
Tämä on luettelo vaalikauden 1979 kansanedustajista. Eduskuntavaaleissa 1979 valittu eduskunta toimi 24. maaliskuuta 1979 – 25. maaliskuuta 1983.
Ad orientem
Katolisessa liturgiassa ad orientem (kohti itää) on ilmaisu papin orientoitumisesta kohti itää messun vieton aikana. Tämä orientointi on kuvattu "nousevan auringon kosmiseksi eleeksi joka esittää Jumalan universaalisuutta.
Jukka Hakkarainen
Jukka Antero Hakkarainen (s. 11. tammikuuta 1977 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja.
Hakkaraista on tituleerattu usein Kiekko-Vantaa-ikoniksi. Hakkarainen on kirjauttanut 2000-luvun vaihteessa K-Vantaan noustessa Mestikseen 211 runkosarjan ottelua, joissa pistemäärä 43+67=110. Sekä ottelujen että tehtyjen pisteiden määrä on Kiekko-Vantaan seurahistoriassa puolustajien osalta ennätyksellinen. Yhteensä Hakkaraiselle kertyi kausia KiVassa 12.
Hakkaraiselta löytyy myös liigakokemusta Tampereen Ilveksestä 16 ottelun verran kaudelta 2002–2003. Hakkarainen on voittanut myös Ranskan mestaruuden HC Molhousen riveissä 2004–2005.
Hakkarainen pelasi 7-vuotiaasta juniorista asti K-Vantaan paidassa yhtä Ranskan kautta lukuun ottamatta. Hakkarainen lopetti kiekkouransa vuonna 2007, ja 6. joulukuuta 2007 Jukka Hakkaraisen paita numero 7 nostettiin Tikkurilan Valtti-areenan kattoon. Samana päivänä vuotta myöhemmin nostettiin hallin kattoon myös Hakkaraisen hyvän ystävän ja pitkäaikaisen pelikaverin, Petri Pitkäjärven, numero 10.
Peliuransa jälkeen Hakkarainen siirtyi erotuomariksi.
Ida-Theres Nerell
Ida-Theres Nerell (o.s. Karlsson, s. 18. huhtikuuta 1983 Boden) on ruotsalainen naispainija, MM-mitalisti ja Euroopan mestari.
Nerell on voittanut neljä MM-mitalia ja seitsemän EM-mitalia, joista viisi kultaisia. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 Nerell oli neljäs ja Pekingin kesäolympialaisissa 2008 viides.
Nerell paini vuoden 2011 MM-kilpailuissa pronssia ja maapaikan Lontoon kesäolympialaisiin. Hänen sijastaan olympialaisiin valittiin kuitenkin Sofia Mattsson. Nerell oli päätökseen tyytymätön ja on kilpapainia jatkaakseen pohtinut kansalaisuuden vaihtoa.
Suomen Pikakirjoittajayhdistys
Suomen Pikakirjoittajayhdistys on vuonna 1872 perustettu suomalainen yhdistys, jonka tarkoituksena on pikakirjoituksen kehittäminen, pikakirjoitustaidon levittäminen ja pikakirjoittajien etujen valvominen. Yhdistys julkaisee
Pikakirjoituslehteä, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Yhdistyksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 1999 Niklas Varisto.
Suomessa oli käytetty pikakirjoitusta vuodesta 1862 lähtien. Vuoden 1871 syyskuussa kymmenkunta pikakirjoittajaa kokoontui keskustelemaan ja päättämään pikakirjoittajayhdistyksen perustamisesta. Senaatti vahvisti yhdistyksen säännöt 16. tammikuuta 1872.
Yhdistyksen merkittävimpiä tehtäviä on ollut pikakirjoittajien järjestäminen valtiopäiville, jota se hoiti vuoteen 1908 saakka, jolloin eduskunta perusti oman pikakirjoituskanslian.
Yhdistys on järjestänyt pikakirjoituskursseja ja nopeusharjoituksia sekä julkaissut pikakirjoitusaiheista kirjallisuutta, muun muassa lyhenneluetteloita ja oppaita suomen kielen pikakirjoitusjärjestelmän käyttämisestä muiden kielten kirjoittamiseen.
Española
Española on vanhin ja eteläisin saari Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla. Se on muodostunut yhdestä, jo sammuneesta tulivuoresta, jonka kaldera on keskellä saarta.
Españolalla on hyvin vähän kasvillisuutta. Sen laajat hiekkapohjaiset lahdet houkuttelevat paikalle merileijonia. Saarella on myös endeemisiä lintulajeja. Monet matkailijat tulevat sinne katsomaan albatrosseja ja sinijalkasuulia. Melkein kaikki maailman galapagosinalbatrossit pesivät Españolalla.
Kokki, varas, vaimo ja rakastaja
Kokki, varas, vaimo ja rakastaja ("The Cook, the Thief, His Wife & Her Lover") on englantilaisen Peter Greenawayn 1989 ohjaama ja käsikirjoittama taide-elokuva. Päärooleissa nähdään Richard Bohringer, Michael Gambon, Helen Mirren ja Alan Howard. Filmin groteskit mätänemisen ja ihmisruumiin kuvaukset sekä formalistinen ilmaisu pantiin merkille jo tuoreeltaan.
Greenawayn kuuluisimpiin elokuviin lukeutuva, visuaalisesti kunnianhimoinen rikosdraama kertoo öykkärimäisen ja mässäilyyn taipuvaisen rikollispomon (Michael Gambon) hienostuneesta vaimosta (Helen Mirren), joka aloittaa salaisen rakkaussuhteen kirjakauppiaan kanssa.
Samalla kun ruokalajit pöydässä vaihtuvat, ruumiiden määrä lisääntyy ja kolmiodraama kärjistyy kohti vääjäämätöntä ja veristä huippuaan.
Jean-Paul Gaultier suunnitteli asusteet ja Michael Nyman sävelsi musiikin, joka käsitti hänen vuoden 1985 sävellyksensä "Memorial". Tuo sävellys oli alun perin sävelletty ja omistettu Heysel-stadionin onnettomuudessa surmansa saaneiden muistolla. Giorgio Locatelli loihti dramaturgisesti keskeiset ruokatarjoilut.
Filmin alkuperäinen kesto on 124 minuuttia. Lapsille sopimattomaksi arvioitu sisältö aiheutti paineita siistityn version liikkeelle laskemiseen ja leikkaamattoman teoksen rinnalla 1990-luvulla jakeluun asetettiin 95-minuuttiseksi leikattu VHS-versio, joka suunnattiin lähinnä suurimpia jakelijoita varten.
American Airlines Center
American Airlines Center on sisäpalloiluhalli Dallasissa, Texasissa, Yhdysvalloissa. Se maksoi 420 miljoonaa USA:n dollaria. Sillä on kolme pääasiallista käyttäjää:
Frederick Dobson Middleton
Sir Frederick Dobson Middleton KCMG, CB (4. marraskuuta 1825, Belfast, Irlanti – 25. tammikuuta 1898) oli brittiläinen kenraali. Hän osallistui maorisotaan ja sepoykapinaan, mutta parhaiten hänet tunnetaan osallistumisesta Saskatchewanin kapinaan.
Middleton sai koulutuksensa Englannissa, Maidstone Grammar Schoolissa ja Royal Military Collegessa, Sandhurstissa. Hänen ensimmäisen komennuksensa 30. joulukuuta 1842 oli 58. jalkaväkirykmentissä, josta hänet kaksi vuotta myöhemmin siirrettiin Uuteen Etelä-Walesiin, merimatkalla hän toimi vankilalaivan vartijana ja määränpäässä pahamaineisen Norfolkinsaaren vankileirillä vuoteen 1845 saakka. Maorisotien puhjettua hänet siirrettiin Uuteen-Seelantiin, jossa hänet tunnettiin urheudestaan. 18. elokuuta 1848 hänet ylennettiin luutnantiksi ja siirtyi 96. jalkaväkirykmenttiin Intiassa. Hänen joukkoosastonsa palatessa Englantiin hän siirtyi 29. jalkaväkirykmenttiin Burmassa. Hän oli mukana Sepoykapinassa 1857–1858. Hän palasi joukko-osastonsa mukana Englantiin 1859. 1861–1862 hän palveli Gibraltarilla ja Maltassa. 1867 hänen joukko-osastonsa siirrettiin Kanadan, mutta Middleton oli parhaillaan suorittamassa Musketti-koulutusjaksoa, hän seurasi osastooaan seuraavana vuonna. 13. kesäkuuta 1884 hänet nimitettiin Kanadan armeijan kenraaliksi, jossa hän toimi vuosina 1884–1890. Hän hävisi Fish Creekin taistelun métisejä vastaan, mutta sai murskavoiton merkittävässä Batochen taistelussa. Britannian kuningatar Viktoria löi hänet ritariksi ja hänet palkittiin 20 000 dollarin rahasummalla sotasaavutuksistaan. Kanadan tehtavän päätyttyä hän palasi takaisin Englantiin jossa hänet nimitettiin kruununjalokivien vartijaksi.
Nationwide Arena
Nationwide Arena on urheilu- ja messuareena, joka sijaitsee Columbuksessa Ohiossa. Se on NHL-jääkiekkoliigassa pelaavan Columbus Blue Jacketsin kotiareena. Sitä ovat käyttäneet myös Columbus Destroyers, Ohio Junior Blue Jackets ja Columbus Landsharks.
Areena sai nimensä alun perin suurimman osan areenasta omistaneen vakuutusyhtiö Nationwide Mutual Insurance Companyn mukaan. Nationwide ja The Columbus Dispatch -lehti myivät osuutensa vuonna 2012 nykyiselle omistajalle. Nimitys Nationwide Arena pysyy vuoteen 2022 asti.
Ensimmäinen areenalla järjestetty tapahtuma oli 8.–9. syyskuuta 2000 järjestetty "Soul to Soul" -kiertue, jossa oli mukana Tim McGraw ja Faith Hill.
Karhunpäivä
Karhunpäivää on vietetty joillakin alueilla Virossa heinäkuun 13. päivän tienoilla. Tuolloin palvottiin karhua vahinkojen ja vaaran välttämiseksi. Kansatieteilijä Kustaa Vilkuna on arvellut, että samantapaista päivää olisi muinaisuudessa voitu viettää myös Suomessa, mutta kansanomaisia merkkejä päivän vietosta ei ole Suomesta tallennettu.
Helsingin Urkukesä
Helsingin Urkukesä on musiikkitapahtuma, jonka keskeinen pyrkimys on osoittaa uruille sopivan ohjelmiston laajuus. Vuonna 2009 niitä on järjestetty 8 kertaa. Tapahtuma kerää vuosittain noin 10 000 kävijää. Sen järjestävät Helsingin tuomiokirkkoseurakunta, Kallion seurakunta ja Johannes församling.
Urkukesä alkaa kesäkuun alusta ja se jatkuu elokuun loppuun asti. Iltakonsertteja järjestetään Tuomiokirkon, Kallion, Johanneksen, Agricolan, Tuomiokirkon kryptan ja Vanhan kirkon uruilla, ja iltapäiväkonsertteja järjestetään Suomenlinnan kirkossa. Päivämusiikkia järjestetään Tuomiokirkossa ja Vanhassa kirkossa. Vuonna 2009 järjestettiin konsertti ensi kertaa myös Kallion kirkossa.