Bebo Valdés
Ramón ”Bebo” Valdés (oik. "Dionisio Ramón Emilio Valdés Amaro", 9. lokakuuta 1918 Quivicán, Kuuba – 22. maaliskuuta 2013 Tukholma) oli kuubalais-ruotsalainen pianisti, sovittaja ja kapellimestari. Hän voitti uransa aikana yhdeksän Grammy-palkintoa. Hänen poikansa on Irakere-yhtyeestään tunnetu kuubalaismuusikko Chucho Valdés.
Ramon ”Bebo” Valdés syntyi köyhän seitsenlapsisen perheen esikoiseksi. Isä työskenteli sikaritehtaassa, ja perhe asui Quivicànissa 37 kilometriä Havannan eteläpuolella. Bebo aloitti 12-vuotiaana pianotunnit äidin ystävättären johdolla. Kun perhe muutti vuonna 1935 Havannaan, poika aloitti opinnot konservatoriossa ja valmistui 1943.
Klassisesta koulutuksestaan huolimatta Bebo Valdésia alkoi yhä enemmän kiinnostaa kuubalainen rumba, yhdysvaltalainen jazz ja vähitellen myös mambo. Hänen ensimmäinen kokoonpanonsa ammattimuusikkona oli orkesteri Happy D’Ulacia, johon hän liittyi 1938.
Opintojensa jälkeen Valdés toimi neljä vuotta radioasema Mil Diezin pianistina ja sovittajana. Lisäksi hän soitti Wilfredo Garcia-Curbelosin swingyhtyeessä ja vuodesta 1945 trumpetisti Julio Cuevasin guarachayhtyeessä. Vuonna 1947 hän lähti vuodeksi Haitiin Issa el Saiehin jazzyhtyeen säveltäjäksi ja pianistiksi. Sen jälkeen hän soitti vuoteen 1957 asti Tropicana-klubilla Havannassa. 1950-luvulla Valdésilla oli myös oma musiikkikustantamo, kvartetti ja big band "Sabor de Cuba". Vuonna 1952 hän kehitti laulaja Benny Morén kanssa monimutkaisen, seitsemästä päällekkäisestä rytmikuviosta koostuvan batanga-musiikkityylin.
Kuuban vallankumouksen jälkeen 1959 Bebo Valdés jätti vaimonsa ja viisi lastaan (joista yksi tuleva pianisti Chucho Valdés) ja lähti kotimaastaan palaamatta enää koskaan. Hän asui ensin Meksikossa ja sitten Espanjassa, jossa hänestä tuli suositun Lecuona Cuban Boys -yhtyeen jäsen. Huhtikuussa 1963 yhtye sai pidemmän kiinnityksen Tukholman Gröna Lundissa sijainneeseen ravintolaan. Bebo Valdés tapasi siellä 18-vuotiaan ruotsalaisen Rose-Marie Pehrsonin, ja he avioituivat joulukuussa 1963. Valdés perusti Ruotsiin uuden perheen ja esiintyi pianistina vuosikymmenien ajan hotelleissa, ravintoloissa ja Suomeen ajavilla autolautoilla.
Kun maailmanmusiikkitrendi ja "Buena Vista Social Club" -elokuva lisäsivät 1990-luvulla yleisön kiinnostusta kuubalaiseen musiikkiin, Bebo Valdés teki näyttävän comebackin saksofonisti Paquito D’Riveran kanssa albumilla "Bebo Rides Again" (1994). Vuonna 1996 hän konsertoi ensi kertaa Yhdysvalloissa 78 vuoden iässä. Bebo Valdés alkoi saada maineen ohella Grammy-palkintoja, joista kaksi tuli albumille "El arte del sabor" (2001), yksi flamencotaitelilija Diego el Cigalan kanssa tehdylle albumille "Lágrimas Negras" (2003) ja kaksi vuonna 2006 albumista "Bebo de Cuba". "Vuonna 1995 Bebo Valdés soitti vuosikymmenten jälkeen yhdessä Kuubaan jääneen poikansa" Chucho Valdésin ja tämän Irakere-yhtyeen kanssa San Franciscossa. Bebo Valdés esitti sävellyksensä "Suite Cubana" New Yorkin Lincoln Centerissä ja konsertoi muun muassa Pariisin Olympia-teatterissa 2004 ja Tukholman konserttitalossa 2008. Vuoden 2009 albumi "Juntos Para Siempre" Chucho Valdésin kanssa jäi Bebo Valdésin viimeiseksi levytykseksi.
Vuonna 2007 Valdés jätti Ruotsin asuttuaan yli 40 vuotta Haningessa Tukholman eteläpuolella ja muutti Espanjan Benalmádenaan. Vähän ennen kuolemaansa hän palasi Tukholmaan, jossa kuoli maaliskuussa 2013.