hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Susanna Saapunki
Susanna Saapunki (s. 14. lokakuuta 1992 Kuusamo) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Vuokatti Ski Teamia. Hänen valmentajanaan toimii Kari Miettunen.
Saapunki debytoi maailmancupissa maaliskuussa 2014 Lahden 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijoittuen sijalle 60. Hänet valittiin mukaan vuoden 2016 Tour de Skille. Hän sijoittui Tourin kokonaiskilpailussa 36:nneksi ja saavutti uransa ensimmäiset maailmancup-pisteet oltuaan Val di Fiemmen pitkään loppunousuun päättyneellä viimeisellä etapilla 27:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 20:nneksi Lillehammerin Nordic opening -tapahtuman kokonaiskilpailussa joulukuussa 2018.
Ensimmäisen SM-mitalinsa Saapunki saavutti Vantaan SM-kilpailuissa 2018 sijoittumalla pronssille 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.
Saapunki on osallistunut kaksiin nuorten MM-kilpailuihin, yhtä moniin alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuihin sekä vuoden 2013 talviuniversiadeihin.
Saapunki on naimisissa entisen kumparelaskija Ville Miettusen kanssa. Saapungin isä Pasi Saapunki osallistui yhdistetyn hiihtäjänä kaksiin olympialaisiin.
Naisten Superpesiksen kausi 2012
Naisten Superpesiksen kausi 2012 oli naisten Superpesiksen 23. kausi. Kausi alkoi 9. toukokuuta, ja Suomen mestarit olivat selvillä 15. syyskuuta. Naisten sarjaan osallistui 11 joukkuetta.
Naisten puolella mitaleilla olivat edelliskauteen verrattuna täsmälleen samat joukkueet. Lapuan Virkiä otti seurahistorian kahdeksannen Suomen mestaruutensa, voitettuaan Jyväskylän Kirittäret tiukan ottelusarjan jälkeen 3-2. Pronssimitalit menivät Porin Pesäkarhuille.
Perinteinen Itä-Länsi-ottelu järjestettiin Sotkamossa 20.-22. heinäkuuta.
Superpesisseurojen budjetit kaudella 2012.
Melicoccus
Melicoccus on kasvisuku, joka kuuluu saippuamarjakasvien heimoon. Siinä on vähintään 10 lajia. "Melicoccus"-suvun kasvit ovat puita tai pensaita. Joidenkin lajien hedelmiä käytetään ruokana, ja "Melicoccus bijugatusta" kasvatetaan hedelmäpuuna kaupallisestikin. Hedelmät muistuttavat läheisen "Talisia"-suvun sekä samaan alaheimoon kuuluvien rambutaanien, longaanien ja litsin hedelmiä.
Naisten Superpesiksen kausi 2011
Naisten Superpesiksen kausi 2011 oli Naisten Superpesiksen 22. kausi. Naisten runkosarja alkoi 10. toukokuuta ja sen viimeinen kierros pelattiin 7. elokuuta. Suomen mestarit olivat selvillä 11. syyskuuta.
Lapuan Virkiä katkaisi Jyväskylän Kirittärien ennätyksellisen kuuden mestaruuden putken, kun se voitti tämän loppuottelusarjassa voitoin 3–1. Virkiälle mestaruus oli seurahistorian seitsemäs ja ensimmäinen sitten vuoden 2004. Pronssimitalit jaettiin Porin Pesäkarhuille.
Sarja pelattiin kymmenellä joukkueella. Jyväskylän Valo putosi sarjasta viime kauden jälkeen urheilullisen menetyksen perusteella. Sen lisäksi Oulun Lippo luopui sarjapaikastaan seuran miesjoukkueen tapaan. Ykköspesiksen edelliskaudella voittanut Kouvolan Pallonlyöjät olisi ollut oikeutettu nousemaan Superpesikseen, mutta seura halusi jatkaa myös tällä kaudella Ykköspesiksessä. Lisäksi nähtiin yksi nimenvaihdos, kun raumalainen Fera pelaa tällä kaudella Rauman Lukon nimellä.
Itä–Länsi-tapahtuma pelattiin 22.–24. heinäkuuta Kouvolassa. Miesten ottelun voitti Lännen joukkue kotiutuskilpailun jälkeen 2–1 (1–6, 5–2, 1–1, 3–1). Naisten ottelussa Länsi oli parempi suoraan 2–0 (5–1, 4–3).
Runkosarjassa pisteitä jaetaan seuraavasti: 2–0-voitosta saa kolme pistettä ja 1–0-voitosta kaksi. Jos ottelu on kahden jakson jälkeen tasan (0–0 tai 1–1), molemmat joukkueet saavat yhden pisteen. Tällöin ottelun voittaja ja ylimääräisen (toisen) sarjapisteen saava joukkue ratkaistaan supervuorossa tai tämän jälkeen kotiutuslyöntikilpailussa.
Runkosarjassa tasapisteissä olevien joukkueiden keskinäisen paremmuuden ratkaisee kolmen pisteen eli 2–0-voittojen määrä tai niiden ollessa tasan kaikkien voittojen määrä. Jos edelleen ollaan tasatilanteessa, ratkaisee tehtyjen ja annettujen juoksujen ero, sitten keskinäisten ottelujen voitot, keskinäisten ottelujen pisteet tai lopulta keskinäisten ottelujen juoksuero.
Joukkueet pelasivat runkosarjassa 22 ottelua. Se koostui kaksinkertaisen sarjan lisäksi yksinkertaisina pelatuista lisälohkoista, jotka määrittyivät viime kauden sijoitusten perusteella. Lohkossa A pelasivat Pori, Lapua, Seinäjoki, Turku ja Rauma ja lohkossa B Jyväskylä, Lappeenranta, Siilinjärvi, Viinijärvi ja Ylihärmä.
Runkosarjan jälkeen kahdeksan parasta pääsivät pudotuspeleihin. Puolivälierät, välierät ja loppuottelut pelattiin paras viidestä -järjestelmällä, ja pronssimitalit ratkesivat paras kolmesta -järjestelmällä. Runkosarjan kahden viimeisen joukkueen kausi päättyi runkosarjaan. Nämä säilyttivät paikkansa Superpesiksessä. Kaudelle 2012 sarjaan nousi suoraan Ykköspesiksen voittaja.
Talisia
Talisia on kasvisuku, joka kuuluu saippuamarjakasvien heimoon. Siihen kuuluu yli 50 lajia. "Talisia"-suvun kasvit ovat puita tai pensaita. Jotkin suvun lajit tuottavat syötäviä hedelmiä, ja "Talisia esculentaa" kasvatetaan hedelmäpuuna. Hedelmät muistuttavat läheisen "Melicoccus"-suvun sekä samaan alaheimoon kuuluvien rambutaanien, longaanien ja litsin hedelmiä.
Nikki van der Zyl
Nikki van der Zyl on brittiläinen ääninäyttelijä. Van der Zyl ääninäytteli kymmenessä James Bond -elokuvassa vuosina 1962–1979.
Tuottajat Albert R. Broccoli ja Harry Saltzman halusivat sveitsiläisen Ursula Andress elokuvaan "Salainen agentti 007 ja tohtori No". Andressin äidinkieli ei kuitenkaan ollut englanti: hän puhui englantia vahvalla aksentilla ja pani painoa väärille tavuille. Van der Zyl työskenteli lontoolaisella äänistudiolla ulkomaisten elokuvien ääninäyttelijänä ja häntä suositeltiin tuottajille. Hän ääninäytteli kaikki Andressin repliikit ja lauloi myös kappaleen “Under the Mango Tree”, jonka Andressin hahmo esittää elokuvassa. Broccoli ja Saltzman olivat niin tyytyväisiä van der Zylin ääninäyttelyyn, että he pyysivät häntä dubbaamaan Moneypennyä, Miss Taroa ja erästä kiinalaista hahmoa lukuun ottamatta kaikkien naisroolien repliikit. Van der Zylille maksettiin yhdestä nauhoituskerrasta noin 60 dollaria ja koko elokuvan ääninäyttelyistä hän sai noin 200 dollaria. Hän ei työsopimuksensa mukaisesti saanut uusintapalkkioita. Hänen myös annettiin ymmärtää, että ääninäyttelyn tulisi pysyä salaisuutena.
Van der Zyl ääninäytteli Honey Rideria (jota näytteli Ursula Andress) elokuvassa "Salainen agentti 007 ja tohtori No", Sylvia Trenchiä (Eunice Gayson) elokuvassa "Salainen agentti 007 Istanbulissa", Jill Mastersonia (Shirley Eaton) ja Bonitaa (Nadja Regin) elokuvassa "007 ja Kultasormi", Domino Dervalia (Claudine Auger) elokuvassa "Pallosalama", Kissy Suzukia (Mie Hama) elokuvassa "Elät vain kahdesti" ja Chew Meetä (Francoise Therry) elokuvassa "007 ja kultainen ase". Hän myös ääninäytteli osan Solitairen (Jane Seymour) repliikeistä elokuvassa "Elä ja anna toisten kuolla" ja monia pienempiä rooleja. Van der Zyl työskenteli ensimmäisestä Bond-elokuvasta alkaen yhtä elokuvaa lukuun ottamatta sarjan jokaisessa elokuvassa "Kuurakettiin" (1979) asti. Häntä ei mainita lopputeksteissä eikä hän saanut elokuvista rojalteja. Van der Zylin dubbauksia käytettiin muustakin syystä kuin näyttelijän huonon englanninkielen taidon vuoksi: näyttelijä Shirley Eaton oli brittiläinen, mutta vahvan cockney-murteensa vuoksi tuottajat halusivat hänenkin hahmolle toisen, pehmeämmän äänen.
Van der Zylin mukaan häntä suunniteltiin näyttelijäksi elokuvaan "Salainen agentti 007 Istanbulissa", koska rooliin jo valittua Daniela Bianchi ei oltaisi haluttukaan elokuvaan. Van der Zylin mukaan Roger Moore kertoi hänelle myöhemmin, että Bianchi pidettiin roolissa, koska tämän sopimuksen purkaminen olisi ollut liian kallista.
Van der Zyl on kirjoittanut omaelämäkerran "For Your Ears Only", jonka esipuheen on kirjoittanut Roger Moore.
Marne Maitland
Marne Maitland (1920–1991/1992) oli brittiläis-intialainen näyttelijä. Hän näytteli 1950–1990 useissa elokuvissa, usein arabia tai aasialaista hahmoa.
Naisten Superpesiksen kausi 2009
Naisten Superpesiksen kausi 2009 oli Naisten Superpesiksen 20. kausi. Naisten sarjaan osallistui 12 joukkuetta. Kausi alkoi 13. toukokuuta, ja Suomen mestarit olivat selvillä 19. syyskuuta. Hallitsevana mestarina kauteen läksi Jyväskylän Kirittäret. Vuoden 2009 Suomen mestareiksi kruunattiin jälleen Jyväskylän Kirittäret, joka voitti jo viidennen perättäisen mestaruutensa. Hopeamitalit jaettiin Lapuan Virkiälle ja pronssit Porin Pesäkarhuille.
Itä–Länsi-tapahtuma järjestettiin 26.–28. kesäkuuta Kuopiossa Puijonlaakson pesäpallostadionilla.
Runkosarjassa pisteitä jaetaan seuraavasti: 2–0-voitosta saa kolme pistettä ja 1–0-voitosta kaksi. Jos ottelu on kahden jakson jälkeen tasan (0–0 tai 1–1), molemmat joukkueet saavat yhden pisteen. Tällöin ottelun voittaja ja ylimääräisen (siis toisen) sarjapisteen saava joukkue ratkaistaan supervuorossa tai tämän jälkeen kotiutuslyöntikilpailulla.
Runkosarjassa tasapisteissä olevien joukkueiden keskinäisen paremmuuden ratkaisee kolmen pisteen voittojen (eli 2–0-voittojen) määrä, niiden ollessa tasan kaikkien voittojen määrä ja tämän jälkeen tehtyjen ja annettujen juoksujen ero. Jos edelleen ollaan tasatilanteessa ratkaisee keskinäisten ottelujen voitot, tämän jälkeen keskinäisten ottelujen pisteet ja lopulta keskinäisten ottelujen juoksuero.
Runkosarja pelattiin kaksinkertaisena, minkä lisäksi pelattiin kaksi paikallisottelua, joiden otteluparit ovat: Jyväskylä–Lappeenranta, Lapua–Ylihärmä, Oulu–Tyrnävä, Pori–Seinäjoki, Rauma–Turku ja Siilinjärvi–Viinijärvi.
Runkosarjan jälkeen kahdeksan parasta pääsivät pudotuspeleihin. Puolivälierät, välierät ja loppuottelut pelattiin paras viidestä -järjestelmällä. Pronssimitalit ratkesivat paras kolmesta -järjestelmällä.
Runkosarjassa sijoille 9–12 sijoittuneet pelasivat karsintaottelut (otteluparit: 9–12 ja 10–11) paras viidestä -järjestelmällä. Näiden ottelujen voittajat säilyivät Superpesiksessä. Häviäjät pelasivat paras viidestä -järjestelmällä varsinaisen karsinnan, jonka hävinnyt putosi Ykköspesikseen kaudelle 2010. Ykköspesiksen voittanut joukkue nousi suoraan Superpesikseen kaudelle 2010.
Fenyylibutatsoni
Fenyylibutatsoni eli butatsolidiini (kemialliselta nimeltään "4-butyyli-1,2-difenyylipyratsolidiini-3,5-dioni") on tulehduskipulääke, joka oli aiemmin käytössä ihmisillä, mutta se on useissa maissa korvattu muulla lääkityksellä sivuvaikutusten takia. Eläinlääkkeenä sillä on edelleen jossain määrin käyttöä.
Fenyylibutatsonin teho löytyi alun perin kehitettäessä ruiskemuotoa aminofenatsonille. Fenyylibutatsonin vaikutus kipuun on hidas ja pitkäkestoinen eikä järin tehokas. Sitä ryhdyttiin kuitenkin käyttämään 1940-luvun lopussa pitkäaikaista lääkitystä tarvitsevilla potilailla kuten nivelreuman ja kihdin yhteydessä. Kihdin yhteydessä hyötyä lisäsi uraatin eritystä lisäävä vaikutus. Lääkkeen puoliintumisaika on hidas, jopa 72 tuntia. Lääke on hapan, mutta ei liukene kunnolla mahanesteeseen, ja imeytyykin elimistöön vasta pääosin suolistosta toisin kuin esimerkiksi asetosalisyylihappo, joka kulkee mahalaukun limakalvosta läpi ja vaikuttaa siten nopeasti. Fenyylibutatsoni sitoutuu plasman proteiineihin voimakkaasti, mutta sitoutuminen ylittyy suurilla annoksilla, jolloin myös erittyminen nopeutuu.
Fenyylibutatsoni ärsyttää voimakkaasti mahaa ja saattaa altistaa jopa mahahaavalle. Tämän on katsottu johtuvan systeemisestä vaikutuksesta, eikä se aiheuta samanlaista mahalaukun limakalvon ärsytystä kuin asetosalisyylihappo. Tämän takia fenyylibutatsoniin on kliinisessä käytössä yhdistetty eräissä valmisteissa suojaksi antasidi. Lääkeaine aiheuttaa myös natriumin ylijäämää elimistöön, mikä aiheuttaa turvotuksia. Vakavin sivuvaikutus ihmiselle on valkosolujen muutos, nimenomaisesti agranulosytoosi. Siksi hoitoon oli sisällytettävä säännöllinen verenkuvan seuranta.
Fenyylibutatsonista on kehitetty johdannainen oksifenbutatsoni.
Georg Meri
Georg Peeter Meri (8. lokakuuta 1900 Koltšanovo, Uuden-Laatokan kihlakunta, Pietarin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 10. kesäkuuta 1983 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto) oli virolainen diplomaatti, kirjallisuustieteilijä ja kääntäjä.
Georg Meri syntyi Pietarin lähistöllä, ja perhe muutti Tallinnaan vuonna 1905. Meri kävi koulunsa Tallinnassa ja opiskeli Moskovassa mutta joutui bolševikkien vangiksi vuonna 1918. Palattuaan Viroon hän osallistui vapaussotaan. Hän jatkoi opintojaan Tarton yliopistossa (1920–1923) ja Pariisin yliopistossa (1931–1933).
Meri työskenteli Viron tiedeakatemiassa vuosina 1919–1926 ja sitten vuoteen 1940 Viron ulkoasiainministeriössä. Neuvostoliiton miehitettyä Viron hänet pidätettiin ja lähetettiin Siperiaan vuosiksi 1941–1945. Palattuaan Neuvosto-Viroon hän työskenteli toimittajana ja kääntäjänä; hän oli poliittisista syistä vangittuna 1950–1953.
Meri tunnetaan erityisesti Shakespeare-käännöksistään. Hän käänsi Shakespearen näytelmistä suuren osan viroksi sekä julkaisi näytelmistä tutkielmia. Lisäksi hän käänsi venäläisten kirjailijoiden teoksia (mm. Nikolai Dobroljubov, Nikolai Tšernyševski).
Georg Meri avioitui vuonna 1923 Alice-Brigitta Engmannin (1909–1986) kanssa. Heille syntyi kaksi lasta: kirjailija, presidentti Lennart Meri ja valtionvirkamies Hindrek Meri.
Teerilampi (Kihniö)
Teerilampi on Pirkanmaalla Kihniössä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Teerilampi on osa Naarmijärven valuma-aluetta.
Lammen pituus on 650 metriä, leveys 270 metriä ja sen pinta-ala on 10 hehtaaria. Se sijaitsee kangasmaaston ja Teerinevan reunakohdassa. Lammen eteläranta rajautuu ojittettuun suohon, mutta vain yksi suo-oja on kaivettu rantaan asti. Tämä oja on samalla lammen laskuoja. Se juoksee 2,8 kilometriä Suolankankaan läpi ja laskee Kotalampeen. Viereinen Jänislampi ei kuulu samaan valuma-alueeseen. Rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä. Teerineva ja Päretneva muodostavat nykyisin yhteisen soidensuojelualueen. Se rajautuu etelässä Teerilammen rantoihin. Vain lammen eteläkärki ja länsisivu jäävät suojelualueen ulkopuolelle. Rannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tie etelästä, missä se haarautuu Kihniöön johtavalta yhdystieltä 13353.
Pirttilampi (Kihniö)
Pirttilampi on Pirkanmaalla Kihniössä Korpikylällä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Pirttilampi on osa Naarmijärven valuma-aluetta.
Lammen pituus on 260 metriä, leveys 130 metriä ja sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Se sijaitsee Naarmijärven luoteispuolella Pirttinevan turvetuotantoalueen ja Loukkamäen välissä painanteessa, mistä vesi ei voi luontaisesti juosta pois. Lammen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat suota. Itäpuolella sijaitsee Salisen maatilan pelto. Rannoilla ei ole rakennuksia, mutta lammen rannan läheltä ohittaa kärrypolku yhdustieltä 13349.
Afanasi Fet
Afanasi Afanasjevitš Fet (, toiselta sukunimeltään "Šenšin", Шенши́н; 5. joulukuuta 1820 Novosjolkin kylä nykyisen Orjolin alueen Mtsenskin piirissä – 3. joulukuuta 1892 Moskova) oli venäläinen runoilija.
Afanasi Fet oli ilmeisesti saksalaisen Johann Peter Foethin poika. Hänen äitinsä lähti muutamaa kuukautta ennen lapsen syntymää kivennäisvesiparantolassa lomailleen venäläisen tilanomistajan Afanasi Neofitovitš Šenšinin mukaan. Kastajaisissa lapsi merkittiin Šenšinin pojaksi, mutta neljätoistavuotiaana hän menetti sukunimensä ja aatelisoikeutensa. Vuosina 1834–1837 Fet opiskeli sisäoppilaitoksessa Võrussa ja sen jälkeen Moskovan yliopiston filosofisen tiedekunnan kirjallisuuden osastossa, josta hän valmistui vuonna 1844. Saadakseen aatelisoikeutensa takaisin Fet meni seuraavana vuonna armeijan palvelukseen. Hän oli aliupseerina Hersonin kuvernementissa, vuonna 1853 Olhavan lähellä ja Krimin sodan aikana Viron rannikolla. Fet jätti armeijan vuonna 1856 ja meni seuraavana vuonna naimisiin. Vuonna 1860 hän hankki maatilan Mtsenskin kihlakunnasta, jossa hän sittemmin toimi maanviljelijänä ja rauhantuomarina. Vuonna 1873 runoilija sai takaisin Šenšin-sukunimen ja perinnölliset aatelisoikeutensa. Lehtikirjoittelunsa vuoksi hän tuli tunnetuksi maanomistajien etujen puolustajana ja poliittisena taantumuksellisena.
Fet julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa "Liritšeski Panteon" vuonna 1840. Runoilijana hän kypsyi yliopistoaikansa loppuun mennessä. Vuosina 1842–1843 "Otetšestvennyje zapiski" -lehdessä julkaistiin 85 Fetin runoa. Vissarion Belinski mainitsi hänet Moskovan lahjakkaimmaksi runoilijaksi, jonka tuotanto on täysin verrattavissa Lermontoviin. Armeija-aikanaan Fet julkaisi vain yhden kokoelman vuonna 1850. Vuonna 1856 ilmestyi Ivan Turgenevin toimittama kokoelma, jonka uudelleenjulkaisun seuraksi ilmestyi vuonna 1863 kokoelma käännöksiä. Fet palasi kirjallisuuteen 1880-luvulla rikastuttuaan ja ostettuaan talon Moskovasta. Hän käänsi venäjäksi antiikin runoutta, Goethea, Schilleriä, Alfred de Musseta ja Heinrich Heineä. Käännösten lisäksi Fet kirjoitti pitkän tauon jälkeen myös omia runoja, jotka hän julkaisi neljänä kokoelmana yhteisnimellä "Vetšernije ogni" (1883, 1885, 1888 ja 1891). Vuonna 1890 ilmestyi kaksi osaa muistelmia nimellä "Moi vospominanija". Kolmas osa "Rannije gody mojei žizni" ilmestyi runoilijan kuoleman jälkeen vuonna 1893. Ensimmäiset kootut runot "Liritšeskije stihotvorenija" julkaistiin kahdessa osassa vuonna 1894.
Fet tunnetaan johdonmukaisena ”puhtaan taiteen” edustajana, jonka tuotannolla ei ole lainkaan yhteiskunnallista ulottuvuutta. Hänen tunnelmarunoutensa teemoja ovat rakkaus ja luonto, joita runoilija kuvaa tarkkojen näkö- ja kuulohavaintojen sekä sisäisten kokemusten kautta. Fetin lyriikka on musikaalista ja melodista, ja monet hänen runoistaan on sävelletty lauluiksi. Venäläiset symbolistit pitivät Fetiä esikuvanaan ja näkivät hänen tuotannossaan yhteyden 1800-luvun alun venäläisen runouden ”kultakauteen”.
Rafael Schauman
Viktor Rafael Schauman (19. syyskuuta 1860 Taivassalo – 26. joulukuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri. Hän oli Kadettikoulun ensimmäinen johtaja vuonna 1919, jolloin hänet myös ylennettiin kenraalimajuriksi.
Schaumanin vanhemmat olivat kapteeni, virkatalontarkastaja Knut Otto Schauman (1827–1888) ja Eva Constance Elisabet Holmberg. Hänen puolisonsa vuodesta 1890 oli Ellen Matilda Österblad. Heidän poikansa Erik Rafael Schauman oli keuhkosairauksiin erikoistunut lääkäri, joka avioitui presidentti K. J. Ståhlbergin tyttären Elli Ståhlbergin kanssa.
Schauman valmistui Haminan kadettikoulusta 1882. Hän oli Suomen 2. Turun tarkk’ampujapataljoonan upseeri 1882–1901. Hän oli Säätyvaltiopäivien suojaksi 1905–1906 asetetun suojeluvartion johtaja, valtion poliisikoulun johtaja 1906–1910. Poliisilaitoksen käytettäväksi asetettujen tilojen isännöitsijä - Sandudd Oy:n johtaja 1910–1912, Grankulla Ooy:n johtaja 1912–1914, J. Österblad & co Oy:n johtaja Turussa 1914–1917.
Everstiluutnantti Schauman oli vapaussotaa valmistelevan Sotilaskomitean jäsen elokuusta 1917. Sotilaskomitean jäsenenä hänet valittiin syyskuussa 1917 komiteaan, joka käsitteli suojeluskuntien perustamiskysymystä eli käytännössä oli kysymys asevelvollisuuslain valmistelukomiteasta.
Sisällisodan aikaan keväällä 1918 Schaumanista tuli kenraali Mannerheimin hallituksen ja Etelä-Suomen suojeluskunnan yhdysupseeri, eversti 1918, sotaylioikeuden jäsen 1918, järjestysvallan tarkastaja 1918–1919 ja kadettikoulu järjestäjä ja johtaja 1919. Hän erosi tehtävästä kenraalimajurina.
Schauman omisti Karlebyn tilan (nyk. Kaspersbacka) Porvoon maalaiskunnassa 1901–1902.
Jüri Pootsmann
Jüri Pootsmann (1. heinäkuuta 1994) on virolainen laulaja, joka voitti Eesti otsib superstaari -laulukilpailun kuudennen tuotantokauden vuonna 2015. Vuonna 2016 hän osallistui kappaleella ”Play” Eesti Lauliin, jossa hänet valittiin Viron edustajaksi vuoden 2016 Euroviisuihin. Hän ei selviytynyt kilpailun finaaliin.
Elohopea(I)sulfaatti
Elohopea(I)sulfaatti eli merkurosulfaatti (HgSO) on elohopea- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdisteessä elohopea esiintyy hapetusluvulla +I. Elohopea(I)sulfaattia voidaan käyttää sähkökemiallisissa kennoissa.
Huoneenlämpötilassa elohopea(I)sulfaatti on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Aine on herkkä hajoamaan valon vaikutuksesta. Elohopea(I)sulfaatti liukenee erittäin niukasti veteen, mutta laimeat happoliuokset liuottavat yhdistettä. Kuumennettaessa se hajoaa. Muiden elohopeayhdisteiden tavoin elohopea(I)sulfaatti on myrkyllistä.
Elohopea(I)sulfaattia voidaan valmistaa saostamalla sitä elohopea(I)nitraatin vesiliuoksesta laimean rikkihapon tai natriumsulfaatin avulla. Saostuma suodatetaan ja pestään. Toinen tapa yhdisteen valmistukseen on hapettaa elohopeaa elektrolyyttisesti rikkihappoliuoksessa.
Nykyään tärkein elohopea(I)sulfaatin käyttökohde on depolarisaattorina Clark-Weston tyyppisissä sähkökemiallisissa kennoissa sekä elohopeasulfaattistandardielektrodien valmistamiseen. Siitä voidaan myös valmistaa elohopea(I)kloridia.
Ventasso
Ventasso on kunta Pohjois-Italiassa Reggio Emilian maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Kunta perustettiin vuonna 2016, kun neljä kuntaa, Busana (1 285 asukasta), Collagna (971), Ligonchio (861) ja Ramiseto (1 290), yhdistyivät muodostaen Ventasson kunnan.
Kunta sijaitsee Apenniinien vuoristossa ja on Appennino Tosco-Emiliano kansallispuiston ("Parco nazionale dell'Appennino Tosco-Emiliano") keskus. Kunnan alueella sijaitsevat vuoret Monte Ventasso ja Monte Cusna.
Lyder van Kyren
Lyder van Kyren (mainitaan 1307 – 1322) oli Turun linnan päällikkö, jonka aikana linnassa aloitettiin tärkeät rakennustyöt.
Van Kyren kuului Holsteinin ritaristoon, jonka jäseniä siirtyi Ruotsiin. Hän oli mukana Ruotsin herttuoiden tekemissä liittosopimuksissa, ja herttuat sijoittivat hänet viimeistään ennen juhannusta 1315 Turun linnan päälliköksi hoitamaan läntisen Suomen puolustusta ja hallintoa. Syyskuusta 1315 lähtien hän toimi Suomen herttuan Valdemar Maununpojan nimissä. Van Kyrenin aikana aloitettiin Turun linnan toinen rakennusvaihe, jolloin siitä tehtiin ruhtinaanlinnan vaatimukset täyttävä suljettu asuntolinna. Van Kyren tunnettiin laajasti, ja hän solmi suhteita muun muassa kaupunkiin tulleisiin saksalaisiin kauppiaisiin. Novgorodissa Turkua, Suomen ruhtinaan kaupunkia, kutsuttiin hänen mukaansa nimellä "Lyderev". Vuonna 1318 venäläisten onnistui kuitenkin linnasta huolimatta päästä tuhoamaan kaupunkia ja Turun tuomiokirkkoa. Van Kyren säilytti asemansa herttua Valdemarin kuoltuakin. Vuonna 1320 hän sai tehtäväksi neuvotella venäläisten kanssa Viipurin asemasta. Seuraavana kesänä hän puolestaan toimi herttuatar Ingeborg Norjalaisen neuvoksena. Vielä vuoden lopulla 1322 hänet mainitaan Varsinais-Suomen yhteydessä.
Clemens Aigner
Clemens Aigner (s. 2. helmikuuta 1993 Steinach am Brenner) on itävaltalainen mäkihyppääjä. Hän edustaa SV Innsbruck-Bergisel-Tirol -seuraa.
Aigner debytoi maailmancupissa tammikuussa 2015 Keski-Euroopan mäkiviikon Innsbruckin osakilpailussa sijoittuen sijalle 50. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti tammikuussa 2016 niin ikään mäkiviikon Innsbruckin osakilpailusta ollen 29:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yhdeksänneksi Bad Mitterndorfissa tammikuussa 2018.
Aigner on voittanut Continental Cupin kokonaiskilpailun kausilla 2015−2016 ja 2016−2017. Continental Cupin osakilpailuvoittoja hän on saavuttanut yhdeksän.
Vuoden 2013 talviuniversiadeista Trentinosta Aigner saavutti pronssia normaalimäen joukkuekilpailusta.
OGAS
OGAS (Venäjäksi: Общегосударственная автоматизированная система учёта и обработки информации) eli vapaasti suomennettuna valtakunnallinen kirjanpidon ja tietojenkäsittelyn automatisoitu järjestelmä (VKTAJ) oli neuvostoliittolainen hanke tehdä valtakunnallinen tietoverkko. Projekti alkoi 1962 ja sen arkkitehtina toimi Viktor Glushkov. Hanketta suunniteltiin, mutta sitä ei saatu toteutettua.
OGAS ei ollut ensimmäinen hanke valtakunnallisesta tietoverkosta vaan Anatolii Kitov oli suunnitellut samankaltaista projektia 1959. Ogasin epäonnistettua Glushkov aloitti toisen hankkeen EGSVTs 1963. Hanketta suunniteltiin, muttei toteutunut. Projekti oli myös alirahoitettu.
Ogasin epäonnistuttua seuraavana yrittäjänä oli 1964 Nikolai Fedorenko, joka pyrki tekemään tietoverkkoa (SOFE), jota voitaisiin käyttää taloussuunnittelussa Neuvostoliiton suunnitelmataloudessa. Projekti onnistui mikrotasolla, muttei levinnyt laajaan käyttöön. Neuvostoliiton tietoverkkohankkeet epäonnistuivat siinä missä yhdysvaltalainen ARPANET ja jossain määrin myös ranskalainen Minitel onnistuivat. Projektien epäonnistumisesta on toisinaan pidetty niiden keskitettyä rakennetta, mutta vastaavasti Minitel oli keskitettyyn ratkaisuun pohjautuva ja onnistui ajan olot huomioon ottaen hyvin.
Chloe Kim
Chloe Kim (s. 23. huhtikuuta 2000 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen lumilautailija, joka edustaa Mammoth Mountain Ski & Snowboard -seuraa. Kim on 157 senttimetriä pitkä ja painaa 52 kilogrammaa. Hänen vanhempansa ovat kotoisin Etelä-Koreasta.
Kuusivuotiaana lumilautailun aloittanut Kim saavutti kultaa vuoden 2015 X Gamesin superpipestä ollen historian nuorin kilpailija, joka on voittanut kultaa X Gamesin talvilajeissa. Jo vuonna 2014 hän saavutti hopeaa samoista kisoista. Kim oli liian nuori osallistuakseen tuon vuoden talviolympialaisiin, mutta tavoittelee paikkaa vuoden 2018 talviolympialaisiin.
Vuonna 2015 "Time"-lehti valitsi hänet yhdeksi vuoden vaikutusvaltaisimmista teini-ikäisistä.
Alto Reno Terme
Alto Reno Terme on kunta Pohjois-Italiassa Bolognan metropolikaupungissa Emilia-Romagnan alueella. Kunta perustettiin vuonna 2016, kun kaksi kuntaa Granaglione (2 222 asukasta) ja Porretta Terme (4 735) yhdistyivät muodostaen Alto Reno Termen kunnan.
EMLYON Business School
EMLYON Business School on eurooppalainen kauppakorkeakoulu, joka toimii Pariisissa, Lyonissa, Saint-Étiennessa, Casablancassa, ja Shanghaissa. EM Lyon perustettiin Ranskassa vuonna 1872 ja on yksi vanhimmista kauppakorkeakouluissa maailmassa.
Vuonna 2014 EM Lyon oli neljästoista Financial Timesin Euroopan kauppakorkeakoulujen rankinglistalla. Korkeakoulun Master in Management tutkinto rankattiin 30 Financial Timesin maailmanlaajuisessa vertailussa vuonna 2015. EM Lyon Executive MBA ohjelma löytyy globaalin vertailun sijalta 68.
EM Lyon on kansainvälinen kolmoisakkreditointi (AMBA, EQUIS ja AACSB). Koulun merkittäviin alumneihin lukeutuvat muun muassa Jean-Pascal Tricoire (CEO Schneider Electric), Stéphane Bern (Ranskalainen journalisti), ja Gwendal Peizerat (ranskalainen taitoluistelija).
Hot Pursuit
Hot Pursuit on yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka ohjasi Anne Fletcher ja kirjoitti David Feeney ja John Quaintance. Elokuvan pääosissa nähdään Reese Witherspoon ja Sofia Vergara. New Line Cinema, Warner Bros ja Metro-Goldwyn-Mayer julkaisivat elokuvan 8.5.2015.
Elokuvan päähenkilö on poliisi Rose Cooper (Witherspoon), jonka isä oli San Antonion paras poliisi.
Poliisi Rose Cooper tapaa kapteeni Emmettin, joka informoi Rosea että hänen ja kollega Marshal Jacksonin tehtävänä on mennä suojelemaan Felipe Rivaa ja tämän vaimoa Daniellaa, jotka ovat luvanneet todistaa kartellin johtajaa Vincente Cortezia vastaan.
Cooper ja Jackson saapuvat Rivojen kotitalolle. Daniella on vihainen miehelleen tämän tehdessä heistä maalitauluja. Jackson jää Felipe Rivan luo alakertaan ja Cooper menee Daniella luo yläkertaan. Cooper ja Daniella alkavat väittelemään, kun Cooper huomaa, että Daniella pakkaa mukaansa kaikkea tarpeetonta. Alakerrasta alkaa kuulua laukausten ääntä ja Cooper käskee Daniellan odottaa rauhallisena yläkerrassa. Kaksi miestä, joilla on maskit ampuvat Felipen ja Jacksonin. Cooper löytää Daniellan talon autotallista piiloutuneena auton takapenkille. Cooper onnistuu kaasuttamaan pois, vaikka miehet yrittävät ampua heitä. Cooper yrittää soittaa apua, mutta Daniella onnistuu tiputtamaan Cooperin puhelimen tielle. Cooper onnistuu soittamaan apua ja hänen kollegansa Dixon ja Hauser ajavat pihaan. Cooper ja Daniella istuvat jo auton takapenkillä, kun Cooper oivaltaa, että Dixon ja Hauser ovat ne maskipäiset miehet, jotka ampuivat Felipen ja Jacksonin. Cooper ja Daniella onnistuvat tekosyyn varjolla pääsemään käymään vessassa, jolloin heillä olisi mahdollisuus karata ikkunasta.
Elokuvan vastaanotto oli pääosin negatiivinen. Kriitikoiden arvosteluja keräävän Metacriticin mukaan elokuva on saanut kriitikoilta keskimäärin arvosanan 31/100.
Elokuva on tuottanut maailmanlaajuisesti yhteensä noin 51,5 miljoonaa dollaria.
Bristol-Myers Squibb
Bristol-Myers Squibb (BMS) on yhdysvaltalainen biologisiin lääkkeisiin erikoistunut lääketeollisuusyritys. Se valmistaa lääkkeitä muun muassa syöpien, sydän- ja verisuonitautien, diabeteksen, B-hepatiitin, HIV-tartunnan ja AIDSin, nivelreuman sekä veren hyytymishäiriöiden hoitoon.
Bristol-Myers Squibb syntyi vuonna 1989 Bristol-Myersin ja Squibb Corporationin fuusiosta. Squibbin oli perustanut New Yorkin Brooklynissa 1858 lääkäri Edward R. Squibb, Bristol-Myersin taas ystävykset William McLaren Bristol ja John Ripley Myers vuonna 1887, jolloin he ostivat New Yorkin osavaltion Clintonissa toimineen, vaikeuksiin ajautuneen lääketehtaan.
Squibb-yhtiö perustettiin alun perin tuottamaan eetteriä ja kloroformia. Se menestyi varsin hyvin ja siirtyi vuonna 1891 Edward Squibbin pojille. Toisen maailmansodan aikana Squibb-yhtiö toimitti penisilliiniä ja morfiinia sotilaskäyttöön. Vuonna 1952 yritys myytiin Mathieson Chemical -yhtiölle, jonka pian osti puolestaan Olin Industries, jolloin Squibbin emoyhtiöksi muodostui uusi Olin Mathieson Chemical. 1970-luvun alussa emoyhtiön nimeksi otettiin Squibb Corporation. 1970-luvun lopulla Squibbin menestystuote oli verenpainelääke "Capoten" (kaptopriili).
William Bristol ja John Myers aloittivat lääketukkureina mutta alkoivat vähitellen valmistaa itse yksinkertaisia tuotteita kuten "Sal Hepatica" -ulostuslääkettä ja "Ipana"-hammastahnaa. Myös Bristol-Myers toimitti penisilliiniä toisen maailmansodan sotilassairaaloille. Sodan jälkeen yhtiö alkoi kansainvälistyä yritysostoin hankkimalla omistukseensa muun muassa hiustenhoitotuoteyhtiö Clairolin, äidinmaidonkorviketta ja dieettituotteita valmistavan Mead Johnsonin ja ortopedisiä tarvikkeita valmistavan Zimmerin. Näistä kolmesta Bristol-Myers Squibb luopui vuosituhannen vaihteen jälkeen.
BMS tunnettiin aiemmin myös monista käsikauppalääkkeistään, kuten särkylääkkeistä "Bufferin" ja "Excedrin". Ne myytiin vuonna 2005 Novartis-yhtiölle.
Bristol-Myers Squibbilla on tuotantoa Yhdysvaltojen lisäksi Belgiassa, Britanniassa, Irlannissa, Italiassa, Ranskassa, Meksikossa ja Japanissa.
Bristol-Myers Squibbin Suomessa myytäviä tuotteita ovat muiden muassa B-hepatiitin hoitoon käytettävä "Baraclude" (entekaviiri), verihyytymiä ehkäisevä "Eliquis" (apiksabaani), immunosuppressantti "Nulojix" (belatasepti), iho- ja keuhkosyöpälääke "Opdivo" (nivolumabi), nivelreumalääke "Orencia" (abatasepti) sekä ihosyöpälääke "Yervoy" (ipilimumabi). Yhtiöllä on Suomessa myyntiyhtiö Bristol-Myers Squibb (Finland) Ab Oy, jonka liikevaihto vuonna 2014 oli noin 15 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 30.
Suoma Kyykoski
Suoma Helena Kyykoski, vuoteen 1905 Nordlund (7. syyskuuta 1882 Luvia – 29. tammikuuta 1963 Kuopio) oli talousneuvos ja tiettävästi maailman ensimmäinen naispuolinen agronomi, joka teki pitkän elämäntyön karjatalous- ja meijeriopettajana.
Kyykosken vanhemmat olivat kruununvouti Lars Victor Nordlund ja Amanda Gustava Starck. Hän opiskeli ensin Kurkijoen maamiesopistossa, josta hän siirtyi 22-vuotiaana Mustialan maamiesopiston agronomilinjalle ja valmistui sieltä agronomiksi vuonna 1906 ensimmäisenä naisena opiston historiassa. Seuraavalla vuosikurssilla naisia oli jo kolme. Kotitilan tultua myydyksi Kyykoski ryhtyi opettajaksi, ensin Orismalan maanviljelys- ja karjatalouskouluissa Isossakyrössä, mutta vuodesta 1908 meijerikoulussa Kuopiossa. Hänet nimitettiin koulun johtajaksi 1916 ja hän hoiti tehtävää aina koulun lakkauttamiseen asti vuonna 1951. Yhteensä Kyykoski lienee ehtinyt opettaa noin tuhatta oppilasta. Hän kehitti opetusta muun muassa tekemällä aloitteen maatalousopettajien valmennuksesta ja 1930 opettajille saatiinkin auskultointijärjestelmä. Kuopion talouskoulun yhteiskunta-aineiden opettajana Kyykoski toimi 1951-1953. Hän osallistui yhdistystoimintaan ja Kuopion kunnallispolitiikkaan sekä kaupunginvaltuustossa että -hallituksessa, samoin kuin toimi tasavallan presidentin valitsijamiehenä kolmeen otteeseen. Suomen Agronomien Yhdistys kutsui Kyykosken kunniajäsenekseen vuonna 1947. Jo kymmenen vuotta aiemmin hänet oli nimitetty talousneuvokseksi.
James Cossins
James Cossins oli brittiläinen näyttelijä, joka näytteli virkaintoisia tyyppihahmoja. Cossinsin elokuvaura alkoi 1960-luvun puolessavälissä. Hän näytteli muun muassa elokuvissa "Miten voitin sodan" (1967), "Lost Continent" (1968), "Melody" (1970) ja "Roisto" (1971). Cossinsin hahmot esiintyivät elokuvissa usein 5–10 minuutin ajan. Hänen näkyvin roolinsa oli elokuvassa "Kuka murhaisi äitikullan?" (1967). Cossinsin elokuvaura päättyi vuonna 1992.
Yrjö Kallionpää
Yrjö Kalevi Kallionpää (1. tammikuuta 1933 Messukylä – 19. maaliskuuta 1983 Vaasa) oli suomalainen näyttelijä. Puheteatterin ohella Kallionpää näytteli useissa televisiotuotannoissa 1960–1980-luvuilla ja muutamassa kokoillanelokuvassa kuten "Ulvova mylläri" vuonna 1982.
Yrjö Kallionpää syntyi Messukylässä nykyisen Tampereen alueella uudenvuodenpäivänä 1933, hänen äitinsä oli Jenny Kallionpää. Ammattiuransa hän aloitti Savonlinnan teatterissa näyttelijänä ja järjestäjänä 1958–1959. Sitä seurasi kiinnitys Kajaanin Työväen Teatteriin 1959–1961 ja Kuopion Yhteisteatteriin 1961–1963. Kuopiossa hän työskenteli paitsi näyttelijänä, myös valaistusmestarina. Uransa myöhemmässä vaiheessa Kallionpää oli kiinnitetty Jyväskylän kaupunginteatteriin 1975–1978 ja Vaasan kaupunginteatteriin vuodesta 1979.
Kallionpään näyttämötehtäviä olivat muun muassa Moise Tšomben rooli näytelmässä "Ja Lumumban täytyy kuolla", Dogsborough'n rooli Bertolt Brechtin eeppistä teatteria edustavassa näytelmässä "Arturo Uin valtaannousu" ja Veikkolainen Leena Härmän näytelmässä "Viekää tuhkatkin pesästä". Hänen muita tehtäviään olivat esimerkiksi Eeron rooli Aleksis Kiven "Seitsemässä veljeksessä", haudankaivaja William Shakespearen klassikossa "Hamlet", Herr Schultz näytelmässä "Cabaret" ja Täin muna François Rabelaisin renessanssiajan näytelmässä "Suuren Gargantuan hirmuinen elämä".
Kallionpää näytteli myös Pyynikin Kesäteatterissa muun muassa Maiju Lassilan alkuperäistekstiin perustuvassa komediassa "Tulitikkuja lainaamassa".
Vuonna 1983 julkaistussa näyttelijämatrikkelissa "Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983" Kallionpää mainitsi harrastuksikseen lentopallon ja raittiuden vaalimisen.
Yrjö Kallionpää näytteli elokuvissa ja etenkin televisiotuotannoissa aktiivisesti vuosina 1963–1974 ja edelleen 1979–1982. Hänen roolitehtäviään olivat muun muassa poliisi televisiosarjassa "Pertsa ja Kilu" sekä Siponen Jaakko Pakkasvirran elokuvassa "Ulvova mylläri". Mainostelevision tuottamassa viikinkiaikaan sijoittuvassa komediasarjassa "Sotapäällikön poika" Kallionpää näytteli Juntikkaa.
Theodor Scheinin
Theodor Mikael Scheinin (4. joulukuuta 1924 Helsinki – 25. maaliskuuta 2006) oli suomalainen kirurgi ja professori.
Scheininin vanhemmat olivat taidekauppias Moses Scheinin ja Esther Scheinin. Hän tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1942 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1951. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Scheinin väitteli 1958. Hän toimi valmistuttuaan lääkärinä useiden eri sairaaloiden kirurgisilla osastoilla, Oulun lääninsairalan kirurgian apulaisylilääkäri hänestä tuli vuonna 1963. Scheinin oli Helsingin yliopiston kirurgian professori 1971–1989 ja dosentti 1990–1993. Hänen tutkimusalaansa oli varsinkin verenkierto- ja hengityselinkirurgia.
Scheinin ja professori Krister Höckerstedt tekivät vuonna 1982 Suomen ja Pohjoismaiden ensimmäisen maksan siirtoleikkauksen.
Sovremennik
Sovremennik (, ”Aikalainen”) oli Pietarissa vuosina 1836–1866 ilmestynyt aikakauslehti.
Aleksandr Puškinin perustama kirjallisuuslehti "Sovremennik" ilmestyi aluksi kerran kolmessa kuukaudessa. Puškin piti sitä "Literaturnaja gazetan" jatkajana. Lehden painos oli aluksi 2 400 ja vuoden 1836 lopussa 900 kappaletta. Runoilijan kuoleman jälkeen sitä julkaisi Vasili Žukovskin johtama kirjailijaryhmä. Toimittajina työskentelivät vuorotellen Pjotr Pletnjov, Andrei Krajevski, Vladimir Odojevski ja Pjotr Vjazemski. Vuonna 1838 "Sovremennik" siirtyi Pletnjovin julkaistavaksi. Sisällöltään linjaton lehti ilmestyi epäsäännöllisesti ja vuoteen 1846 mennessä sen tilaajamäärä laski 233:een. Niinpä Pletnjov luovutti sen julkaisuoikeudet Nikolai Nekrasoville ja Ivan Panajeville.
Nekrasovin ja Panajevin vuodesta 1847 julkaiseman "Sovremennikin" aatteellinen johtaja oli Vissarion Belinski, joka käytti sitä vallankumouksellisten aatteiden ja realistisen tyylisuunnan edistämiseksi. Lehteä avustivat myös Aleksandr Herzen, Ivan Turgenev, Ivan Gontšarov ja monet muut kirjailijat. Sensuuri ahdisti "Sovremennikia" erityisen ankarasti vuosina 1848–1855.
Vuonna 1853 lehden toimitukseen tuli Nikolai Tšernyševski ja vuonna 1856 Nikolai Dobroljubov. Linjaltaan vallankumouksellinen "Sovremennik" kävi ankaraa polemiikkia liberaalien ja konservatiivisten lehtien kanssa. Samalla se kuitenkin menetti Leo Tolstoin ja Turgenevin kaltaisia kirjailijoita. Lehden sisällöstä tuli etupäässä poliittinen, ja vuoden 1861 talonpoikaisreformin edellä se kiinnitti paljon huomiota maaorjuuden lakkauttamiseen. Vuosina 1859–1861 "Sovremennik" kiisteli myös Herzenin "Kolokolin" ja vuosina 1861–1865 Dostojevskin veljesten "Vremjan" ja "Epohan" kanssa. Vuosina 1859–1863 lehdessä julkaistiin Dobroljubovin toimittamaa satiirista osastoa "Svistok".
Dobroljubovin kuolema, lehden lakkauttaminen kahdeksaksi kuukaudeksi vuonna 1862 ja Tšernyševskin pidätys olivat kova isku "Sovremennikille". Nekrasov onnistui jatkamaan sen julkaisemista vuoden 1863 alussa, mutta lehti ei enää onnistunut nousemaan entiselle tasolleen. Toimittajina työskentelivät Nekrasovin lisäksi Mihail Saltykov-Štšedrin, Maksim Antonovitš, Grigori Jelisejev ja Aleksandr Pypin. Saltykovin tilalle tuli vuonna 1864 Juli Žukovski. Toimittajat kannattivat eri suuntauksia ja riitelivät keskenään. Nekrasov kamppaili sensuuria vastaan, mutta uuden lehdistölain hyväksymisen jälkeen lehti lakkautettiin lopullisesti.
Marc Lawrence
Marc Lawrence (1910–2005) oli amerikkalainen näyttelijä. Hän näytteli 1930-luvulta 2000-luvulle asti, useimmiten gangsterin roolia.
Lawrence syntyi New Yorkissa vuonna 1910. Hänen nimensä oli alun perin Max Goldsmith. Lawrence näytteli joitain vuosia näytelmissä, jonka jälkeen hän meni vuonna 1932 töihin Columbia Picturesille. Rokonarpisen naamansa ja painostavien maneeriensa vuoksi hän näytteli kymmenissä elokuvissa kovapintaista miestä, gangsteria tai hautausurakoitsijaa. Toisinaan hän näytteli muunkinlaisia rooleja, kuten vuorikiipeilijää elokuvassa "Hämärtää vuorten takana" (1941) ja hotellinomistajaa elokuvassa "Hämärästä aamunkoittoon" (1996).
Lawrence oli 1950-luvulla House Un-American Activities Committeen kuulusteltavana ja myönsi olleensa kommunistisen puolueen jäsen. Vastentahtoisesti hän myös kertoi työtovereidensa kommunismisympatioista. Hänen uransa Yhdysvalloissa keskeytyi ja hän muutti Eurooppaan. Lawrence näytteli monenlaisia rooleja kymmenissä italialaisissa elokuvissa 1960-luvulla ja myös ohjasi rikoselokuvia ja spagettiwesternejä. Hän palasi Yhdysvaltoihin 1980-luvulla ja jatkoi roiston roolien näyttelemistä. Hän myös kirjoitti ja ohjasi pienen budjetin elokuvia 1990-luvulle asti. Elokuvahistorioitsija Leonard Maltinin mukaan Lawrence oli kenties ainoa 1930- ja 1940-lukujen tyyppihahmonäyttelijä, joka yhä 1980- ja 1990-luvuilla näytteli samanlaisia gangsterimaisia rooleja. Lawrencen omaelämäkerta "Long Time No See – Confessions of a Hollywood Gangster" julkaistiin vuonna 1991. Hänen viimeinen roolinsa oli sivuosa elokuvassa "" (2003). Lawrence kuoli 28. marraskuuta 2005 Palm Springsissä 95-vuotiaana.
Lawrencen vaimo kuoli vuonna 1995. Hän meni uudelleen naimisiin vuonna 2003. Lawrencella oli ensimmäisestä avioliitostaan kaksi lasta.
Harry Schauman
Harry Schauman (22. marraskuuta 1879 Vaasa – 11. helmikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja lahjoittaja. Schauman peri vanhemmiltaan huomattavan omaisuuden. Hänen isänsä oli kauppaneuvos Axel Schauman (1855–1903) ja äitinsä Hanna Schauman (1859–1917). Hanna Schauman hoiti leskeksi jäätyään suvun konsernia Vaasassa ja perusti samassa yhteydessä Vaasan höyryleipomon. Harry Schauman hankki taloudellisen valvonnan sekä Vaasan höyryleipomoon että Vaasan höyrymyllyyn. Hän oli myös Vaasan suurin yksityinen kiinteistönomistaja.
Schaumanin perustamia ovat Vasa IFK (1900) Vaasan uimaseura (1902) sekä Svensk-österbottniska samfundet, jolle hän testamenttasi suurimman osan omaisuuttaan.
Vuonna 1937 perustetun Harry Schaumans stiftelsen tehtävä on edistää ruotsinkielisellä Pohjanmaalla tiedettä, koulutusta ja ruotsinkielistä kulttuuria. Se omistaa merkittävän määrän kiinteistöjä Vaasassa. 1980-luvun lopulla säätiö sijoitti sanomalehtiin, ja vuonna 1998 se perusti HSS Media Ab -konsernin, johon kuuluvat Vasabladet, Österbottens Tidning ja Syd-Österbotten sekä suomenkielinen Pietarsaaren Sanomat.
Jarmo Lehtinen (urheilutoimittaja)
Jarmo Lehtinen (s. 1. syyskuuta 1957) on suomalainen Yleisradiolla työskentelevä urheilutoimittaja. Lehtisen selostamia lajeja ovat muun muassa yleisurheilu, hiihto, jalkapallo, suunnistus, pyöräily ja jääpallo. Hän on ollut selostamassa kesäolympialaisissa yhdeksän kertaa ja niin ikään talviolympialaisissa yhdeksän kertaa.
Urheilutoimittajain liitto valitsi Lehtisen vuoden urheilutoimittajaksi vuonna 2014.
Lehtinen sai Suomen urheilugaalan Urheilujournalismin palkinnon vuonna 2016. Lehtisen pitkältä uralta tuoreimpana huippuhetkenä muistetaan selostus Sotshin talviolympialaisten hiihdon parisprintistä, jossa Sami Jauhojärvi ja Iivo Niskanen saavuttivat olympiakultaa. Yksi Lehtisen legendaarisimmista selostuksista on jalkapallon EM-karsintaottelusta Suomi – Belgia vuonna 2007, kun Bubiksi ristitty huuhkaja saapui Olympiastadionille. Lehtinen oli Ylen pääselostaja tv:ssä Jalkapallon EM-kisoissa 2008, selostaen muun muassa välierät ja loppuottelun.
Jarmo Lehtinen
Jarmo Lehtinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Polesine Zibello
Polesine Zibello on kunta Pohjois-Italiassa Parman maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Kunta perustettiin vuonna 2016, kun kaksi kuntaa, Polesine Parmense (1 432 asukasta) ja Zibello (1 833), yhdistyivät muodostaen Polesine Zibellon kunnan. Kunta sijaitsee Pojoen varrella. Joki tulvineen on tuonut seudulle viljavat maat, mutta myös tuhonnut pahimmillaan asumuksia.
Mathieu Bozzetto
Mathieu René Bozzetto (s. 16. marraskuuta 1973 Chambéry) on uransa päättänyt ranskalainen lumilautailija. 186 senttimetriä pitkä ja 90 kilogrammaa painava Bozzetto edusti CS Val d’Isère -seuraa. Hän kilpaili pääosin parisuurpujottelussa ja parierikoispujottelussa.
Bozzetto osallistui urallaan neljiin talviolympialaisiin vuosina 1998, 2002, talviolympialaiset 2006 ja 2010. Ainoan mitalinsa hän saavutti parisuurpujottelusta vuoden 2010 olympialaisista Vancouverista. Bozzetto kilpaili viisissä MM-kilpailuissa, saavuttaen parierikoispujottelun hopeaa vuosilta 1999 ja 2003.
Bozzetto kilpaili maailmancupissa vuosina 1996–2010 saavuttaen ennätykselliset 35 osakilpailuvoittoa. Voitettuaan kokonaismaailmancupin kausilla 1998–1999 ja 1999–2000 hänestä tuli ensimmäinen kahteen kokonaiscupin voittoon pystynyt henkilö. Parierikoispujottelun maailmancupin Bozzetto voitti neljästi. Hän lopetti uransa pian talviolympialaisten 2010 jälkeen.
Greenville Swamp Rabbits
Greenville Swamp Rabbits on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Greenvillestä, Etelä-Carolinasta. Seura tunnettiin aiemmin nimellä Greenville Road Warriors.
"(Tilanne 26. tammikuuta 2019)"
Naisten Superpesiksen kausi 2008
Naisten Superpesiksen kausi 2008 oli naisten Superpesiksen 19. kausi. Kausi alkoi 14. toukokuuta, ja Suomen mestarit olivat selvillä 14. syyskuuta.
Sarjaan osallistui 11 joukkuetta. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Jyväskylän Kirittäret. Suomen mestariksi vuonna 2008 kruunattiin jälleen Kirittäret, joka voitti jo neljännen perättäisen mestaruutensa. Hopeamitalit jaettiin Porin Pesäkarhuille ja pronssit Lapuan Virkiälle.
Kaudella pelattiin myös yksi runkosarjan ottelu Venäjän Viipurissa, ottelussa olivat vastakkain Lappeenranta ja Pori.
Itä–Länsi-tapahtuma järjestettiin 27.6.–29.6. Raahessa Rännärin kentällä.
Runkosarja pelattiin kaksinkertaisena sarjana, jolloin joukkueille kertyi yhteensä 20 ottelua. Kuten miesten puolella myös naisissa kahdeksan parasta pääsivät jatkosarjaan, johon kuusi parasta sai mukaansa hyvityspisteet (5–4–3–2–1–1).
Yksinkertaisen jatkosarjan (seitsemän ottelua) jälkeen neljä parasta pääsivät välieriin, jotka pelattiin paras viidestä -järjestelmällä. Voittajat selviytyivät paras viidestä -järjestelmällä pelattavaan loppuotteluun. Häviäjät ratkaisivat SM-pronssin kohtalon paras kolmesta -järjestelmällä.
Koska naisten joukkuemäärä nostettiin seuraavalle kaudelle 2009 jälleen 12:een, ei Superpesiksestä voinut pudota Ykköspesikseen. Sen sijaan Ykköspesiksen voittaja nousi suoraan Superpesikseen.
Kahdeksan parasta pääsivät jatkosarjaan. Ylihärmän, Turun ja Viinijärven kausi päättyi runkosarjaan.
Runkosarjasta saadut hyvityspisteet: Seinäjoki 5, Jyväskylä 4, Pori 3, Lappeenranta 2, Lapua 1 ja Tyrnävä 1.
Neljä parasta pääsivät välieriin.
Guaranat
Guaranat ("Paullinia") on kasvisuku, joka kuuluu saippuamarjakasvien heimoon. Siinä on yli 160 lajia. Guaranaa ("Paullinia cupana") kasvatetaan sen kofeiinipitoisten siementen vuoksi.
Naisten Superpesiksen kausi 2007
Naisten Superpesiksen kausi 2007 oli Naisten Superpesiksen 18. kausi. Kausi alkoi 14. toukokuuta, ja Suomen mestarit olivat selvillä 16. syyskuuta.
Sarjaan osallistui 11 joukkuetta. Hallitsevana mestarina kauteen läksi Jyväskylän Kirittäret. Suomen mestariksi vuonna 2007 kruunattiin Kirittäret, joka voitti mestaruuden kolmannen kerran peräkkäin. Hopealle selviytyi Seinäjoen Petojussit, ja pronssit jaettiin Lappeenrannan Pesä Yseille.
Sarjassa pelattiin kaksinkertainen runkosarja, jonka 8 parasta jatkoi jatkosarjassa. Yksinkertaisen jatkosarjan jälkeen neljä parasta ratkaisi mitalisijoitukset pudotuspelein.
Agent Purple
Agent Purple on kasvimyrkky, jota Yhdysvaltain asevoimat käytti Vietnamin sodassa. Se on myrkyllisempää kuin tunnetumpi Agent Orange. Se sisältää samoja aineita kuin Agent Orange eli 2,4-dikloorifenoksietikkahappoa (2,4-D) eli CHClO ja 2,4,5-trikloorifenoksietikkahappoa (2,4,5-T) eli CHClO, mutta erona on, että Agent Purplessa 2,4,5-T on kahdessa eri muodossa: n-butyyliesterinä ja isobutyyliesterinä.
Daiichi Sankyō
Daiichi Sankyō () on japanilainen lääketeollisuusyhtiö. Se tunnetaan muun muassa naloksonin kehittäjänä. Yhtiö perustettiin vuonna 2005 Sankyō- ja Daiichi seiyaku -lääkeyritysten yhdistyessä.
Yritys oli 2014 liikevaihdoltaan Japanin viidenneksi suurin lääkeyhtiö. Se omistaa yhdysvaltalaisen Plexxikonin. Se osti vuonna 2008 saksalaisen U3 Pharman, mutta ilmoitti joulukuussa 2015 sulkevansa laitoksen ja siirtävänsä toiminnot Japaniin. Daiichi Sankyō omisti vuodesta 2008 myös intialaisen Ranbaxy Laboratoriesin, mutta vetäytyi maasta 2015.
Suomessa Daiichi Sankyōn tuotteista ovat myynnissä verenpainelääkkeet "Olmetec" (olmesartaanimedoksomiili) ja "Sevikar" (olmesartaanimedoksomiili/amlodipiini).
Josef Růžicka
Josef Růžička (17. maaliskuuta 1925 Praha – 11. huhtikuuta 1986 Praha) oli tšekkoslovakialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja vapaapainija.
Růžička kilpaili yli 87-kiloisten painoluokassa kesäolympialaisissa kahdesti ja paini kummallakin painityylillä. Lontoossa 1948 hän sijoittui vapaapanissa viidenneksi ja karsiutui kreikkalais-roomalaisessa painissa alkukierroksilla. Helsingissä 1952 Růžička karsiutui vapaapainissa alkukierroksilla mutta saavutti kreikkalais-roomalaisella tyylillä hopeamitalin. MM-kilpailuissa hän sijoittui kreikkalais-roomalaisessa painissa vuonna 1955 neljänneksi.