hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pertti Jokivuori
Pertti Jokivuori (s. 1962) on Jyväskylän yliopistosta valmistunut sosiologi. Hän työskentelee Jyväskylän yliopiston Yhteiskuntatieteiden ja filosofian laitoksella yliopistonlehtorina. Jokivuoren opetuksen painopiste on kvantitatiivisissa menetelmissä. Julkaisutoiminta on käsittänyt kirjoja, tutkimusraportteja, artikkeleita ja oppimateriaalia, muun muassa teokset "Sosiologian perusteet", "Kuoleman salasuus", "Eroksen aika", "Määrällisiä tarinoita - monimuuttujamentelmien käyttö ja tulkinta" ja "Klassinen sosiologia ja moderni maailma". Jokivuoren lisensiaatin tutkielma oli "Millaisia ovat ammattiyhdistysktiivit?" (Kampus-kirja 1997) ja väitöskirja "Sitoutuminen työorganisaatioon ja ammattijärjestöön - kilpailevia vai täydentäviä?" (Jyväskylä Studies in Education, Psychology and Social Research 206. Jyväskylä University Printing House, Jyväskylä 2002).
Jokivuori kirjoitti ylioppilaaksi Voikkaan lukiosta. Hän aloitti opiskelun Jyväskylässä 1983 ja valmistui maisteriksi 1990. Hän väitteli vuonna 2002. Vuodesta 2008 lähtien Jokivuori on toiminut yliopistonlehtorina Jyväskylän yliopiston Yhteiskuntatieteiden ja filosofian laitoksella.
Opetustyön ohella hän toimii myös tutkijana. Jokivuoren tutkimusteemat ovat liittyneet työelämän suhteisiin, paikalliseen sopimiseen, ammattijärjestö- ja organisaatiositoutumiseen sekä luottamukseen ja sosiaaliseen pääomaan. Työelämäsuhteita käsittelevä tutkimus on vienyt Jokivuoren kansainvälisiin tehtäviin. Syyskuusta 1997 kevääseen 2007 asti hän toimi vakituisena avustajana Lontoossa 12 kertaa vuodessa ilmestyvässä European Industrial Relations Review'ssä. Maaliskuusta 2006 lähtien Jokivuori on työskennellyt Dublinissa sijaitsevan EU:n erillisviraston European Foundatation for the Improvement of Living and Working Conditions:in palveluksessa. Jokivuori on European Industrial Relations Observatory'n (EIRO) verkoston Suomen vastaava. Jokivuoren työhön EIRO:ssa kuuluu muun muassa vertailututkimusten (Comparative Analyses Research ja Representativeness Studies) Suomen aineiston ja materiaalin työstäminen ja toimittaminen.
Gabbar Singh
Gabbar Singh () on vuonna 2012 ilmestynyt Harish Shankarin ohjaama intialainen toimintaelokuva. Elokuvan pääosarooleissa esiintyvät Pawan Kalyan ja Shruti Haasan. "Gabbar Singh" on telugunkielinen versiointi vuoden 2010 hindinkielisestä elokuvasta "Dabangg". Elokuvan musiikin on säveltänyt Devi Sri Prasad.
"Gabbar Singh" oli taloudellinen menestys ja se rikkoi joitakin "Magadheeran" (2009) asettamia telugunkielisen elokuvateollisuuden ennätyksiä.
Elokuva sai telugunkielisten elokuvien sarjassa kolme Filmfare Awards South -palkintoa: parhaasta miespääosasta (Pawan Kalyan), parhaasta musiikista (Devi Sri Prasad) ja parhaasta mieslaulajasta (Vaddepalli Srinivas kappaleessa ”Pilla”).
Elokuvan musiikin on säveltänyt Devi Sri Prasad. Soundtrack-albumi julkaistiin 15. huhtikuuta 2012 Hyderabadissa järjestetyssä julkaisutilaisuudessa.
Elokuvan jatko-osa "Sardaar Gabbar Singh" ilmestyy huhtikuussa 2016.
Arena Corinthians
Arena Corinthians on jalkapallostadion São Paulon kaupungissa. Areena valmistui vuonna 2014. Stadion oli yksi jalkapallon vuoden 2014 MM-kilpailujen ottelupaikoista, ja siellä pelattiin muun muassa turnauksen avausottelu. Maailmanmestaruuskisojen jälkeen jalkapalloseura Corinthians pelaa kotiottelunsa siellä.
Uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailut 2013
Uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2013 kolmannen kerran itsenäisinä kilpailuina. Kilpailut käytiin Saksan Rostockissa 18.–23. kesäkuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN ja niihin osallistui sata urheilijaa 19 maasta. Kisojen mitalitilaston voitti ensimmäistä kertaa Ukraina neljällä kullalla, yhdellä hopealla ja kahdella pronssilla. Eniten mitaleita keräsi Venäjä.
Tulokset:
      Isäntämaa
Panttivanki (elokuva)
Panttivanki voi tarkoittaa seuraavia elokuvia:
Ukkokukkajäärä
Ukkokukkajäärä ("Macroleptura thoracica") on harvinainen sarvijääriin kuuluva kovakuoriaislaji. Suomen lajiston kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR).
Ukkokukkajäärä on rotevarakenteinen ja 18–27 mm pituudellaan kookas sarvijäärälaji. Sukupuolet eroavat ulkonäöltään toisistaan. Pää ja tuntosarvet ovat molemmilla sukupuolilla mustat ja etuselkä rusehtavan punainen. Etuselän etu- ja takareunassa on ohut, musta reunus ja sen takanurkat ovat terävät. Koiraalla peitinsiivet ovat rusehtavan punaiset, mutta naaraalla täysin mustat.
Lajin koiras muistuttaa paljon rusokukkajäärän ("Anoplodera rubra") naarasta. Naarasta ei voi sekoittaa muihin suomalaisiin lajeihin.
Eurooppalaisittain ukkokukkajäärä on varsin itäinen laji. Levinneisyysalueen länsireuna ulottuu Etelä-Suomesta Baltian kautta Puolan Białowiezan metsään ja paikoin Balkanille. Suomessa ukkokukkajäärästä on useita 1800-luvulla tehtyjä havaintoja Etelä-Suomesta, mutta viimeisin havainto on Mäntsälästä vuodelta 1986. Itäisimmillään lajia tavataan Koreasta ja Japanista. Nykyisin Suomea lähimmät vakituiset esiintymisalueet löytyvät Virosta sekä Venäjän Karjalassa Kivatsun luonnonpuistosta.
Lajin elintavat tunnetaan varsin heikosti, eikä suomalaisten yksilöiden löytöpaikoista ole erityisemmin tietoa. Esiintymispaikan tulee olla vanha metsä, jossa on paljon vanhoja, kuolleita tai kuolevia haapoja. Ulkomailla kuoriaiset elävät luultavasti toukkien elinpaikkoina toimivien tukevien, pystyynkuolleiden puiden rungoilla käyden satunnaisesti kukilla. Pohjois-Euroopassa toukkien ravintopuu on haapa, mutta etelämpänä pääravintokasvi on pyökki ja lajia on tavattu myös muilta lehtipuilta.
Toukkakehitys kestää kolmesta neljään vuotta. Todennäköisesti toukan syömäjälki on vain muutaman senttimetrin syvyydessä puun pituussuuntaan koverrettu käytävä. Jopa senttimetrin läpimittainen ulostuloaukko on samantapainen kuin haavantuhoojalla ("Lamellocossus terebra"), mutta jääräntoukkien käytävät ovat puupurun täyttämiä, toisin kuin haavantuhoojan puhtaat käytävät.
Suomessa ukkokukkajäärä on kahdessa viimeisimmässä uhanalaisluokituksessa vuosilta 2000 ja 2010 luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, mutta todellisuudessa se saattaa olla jo hävinnyt.
Kuristusläppä
Kuristusläppä (kuristinläppä, kuristusventtiili, usein myös ”ryyppy” tai rikastin) on venttiili, jolla voi kuristaa moottoriin menevää ilmavirtaa pienemmäksi. Tällöin polttoaineen osuus moottoriin menevässä polttoaine-ilma-seoksessa kasvaa, mikä helpottaa käynnistymistä moottorin ollessa kylmä, mutta tuottaa tehottomampaa ja epäpuhtaampaa palamista.
Uudemmissa autoissa ja nelitahtimoottoreissa kuristusläppä on usein automaattinen tai korvattu toisenlaisella kylmäkäynnistyspiirillä. Mopoissa ja muissa kaksitahtimoottoreissa kuritusläppää säädellään usein vaijerin ja vivun avulla.
Benjamin Dyster
Benjamin Dyster (k. 29. elokuuta 1730 Tukholma) oli suomalaissyntyinen seikkailija joka esiintyi 1724 Ruotsissa kuningas Kaarle XII:ta ja yritti nostaa Taalainmaan talonpoikia kapinaan.
Dysterin isä Kaarle Dyster toimi kruunun nimismiehenä ja perhe asui Lappeenrannan Tyysterniemessä sijainneella maatilallaan vuosina 1688–1700. Dyster kävi koulua Lappeenrannassa ja meni sitten Viipuriin kultasepän oppiin. Hän meni sotapalvelukseen Suuren Pohjan sodan aikana, palveli aliupseerina eräässä suomalaisrykmentissä ja joutui venäläisten vangiksi. Oman kertomuksensa mukaan Dyster pääsi pakenemaan vankeudesta ja saapui Benderissä oleskelleen kuningas Kaarle XII:n luo. Benderissä Dyster väitti paljastaneensa kuningasta vastaan solmitun salaliiton joka takana olivat tsaari Pietari Suuri ja turkkilainen suurvisiiri. Vuonna 1715 Dyster oleskeli Riiassa ja käytti tällöin sukunimeä "von Düsterstern". Hän meni näihin aikoihin myös naimisiin.
Uudenkaupungin rauhan jälkeen 1721 armeijasta erotettu Dyster eli työttömänä ja köyhyydessä. Vuonna 1724 hän saapui Tukholmaan työskenneltyään jonkin aikaa Visbyssä. Dyster esiintyi nyt aatelismiehenä jonka omaisuuden venäläiset olivat vieneet ja anoi tuloksetta Ruotsin kruunulta korvausta menetyksistään. Dyster kierteli sitten maaseudulla ja ollessaan Uplannissa hän alkoi esiintyä vuonna 1718 kuolleena kuningas Kaarle XII:ta joka oli elänyt piilossa ja saapunut nyt vaatimaan kruunuaan takaisin. Kuninkaana esiintynyt Dyster väitti että Riddarholmenin kirkkoon kuninkaana haudattu mies olikin ollut tavallinen rivisotilas.
Kun Dysterin väitteet saivat kannatusta hän alkoi yllyttää Taalainmaan talonpoikia marssimaan Tukholmaan vaatimaan oikean kuninkaan palauttamista valtaistuimelle. Tässä yhteydessä hän lähetti asiasta kirjelmän Uppsalan läänin maaherralle Fredrik Magnus Cronbergille ja allekirjoitti sen kuninkaan nimellä "Carolus". Maaherra sai houkuteltua Dysterin lähtemään Tukholmaan jossa hän jotui tutkimuskomission eteen joulukuussa 1724. Dyster muutti nyt mieltään ja väitti vain pilailleensa kirjettä lähettäessään. Kirjeen allekirjoituksen "Carolus E. I. H." hän väitti tarkoittaneen "Carolus Er I Himmelen" (Kaarle on taivaassa). Komissio passitti Dysterin kuitenkin Tukholmassa sijainneeseen Kastenhofin vankilaan.
Vankilassa ollessaan Dyster laati uuden kirjeen Taalainmaan talonpojille yllyttäen näitä kapinaan. Kirjeen hän allekirjoitti taas kuninkaan nimissä "C. R. S." ("Carolus, rex Sueciæ" eli Kaarle, Ruotsin kuningas). Dyster tuomittiin nyt seisomaan kolme päivää häpeäpaalussa Tukholman torille ja tämän jälkeen hänet suljettiin Danvikin mielisairaalaan. Kaksi Dysterin avustajaa tuomittiin kuolemaan mutta tuomiot muutettiin ruumiillisiksi rangaistuksiksi. Vuonna 1726 Dyster lähetettiin perheineen Latviaan Riikaan mutta hänet palautettiin sieltä takaisin ja hän joutui viettämään loppuelämänsä Danvikin sairaalassa.
Trojan (autonvalmistaja)
Trojan oli englantilainen automerkki, jota valmistettiin vuosien 1914 ja 1965 välisenä aikana. Trojan-autoja valmistavan yrityksen perusti Leslie Hayward Hounsfield (1877–1957). Hän sai ajatuksen valmistaa yksinkertaisia ja taloudellisia autoja ja aloitti suunnittelun vuonna 1910. Auton prototyyppi valmistui 1913. Siinä oli kaksitahtinen nelisylinterinen moottori, jonka sylinterit oli jaettu kahteen osaan.
1920-luvulla auto kilpaili samassa hintaluokassa T-Fordin kanssa. 1922 tehdas sopi Leyland Motors -yhtiön kanssa tuottavansa autoja sen tehtaalla. Trojan valmisti 11 000 henkilöautoa ja 6700 pakettiautoa Leylandin tehtaalla vuoteen 1928 mennessä, jolloin Leyland halusi tilat omaan käyttöönsä.
Uusi 1931 julkistettu malli RE (Rear Engine) pystyi 72 km/t (45 mailia tunnissa) nopeuteen. Auto oli kuitenkin vanhanaikaisen näköinen ja vain 250 Trojan RE-autoa myytiin. Trojan kuitenkin myi hyvin pakettiautoja. Sodan aikana Trojan valmisti pommitelineitä ja laskuvarjokontteja. Sodan jälkeen pakettiautojen tuotanto alkoi uudestaan.
Vuosina 1960-1965 Trojan-yhtiö valmisti lisenssillä Heinkelin kääpiöautoa nimellä Trojan 200. Tämä oli viimeinen Trojan-merkkinen auto.
Sisu-autojen valmistaja Oy Suomen Autoteollisuus Ab toi Suomeen Trojan-pakettiautoja 1950-luvun aikana. Vuonna 1951 Trojan-autoja koottiin kokeiluluonteisesti Suomessa muutaman kymmenen kappaleen erä.
Tennesin kalliopiirrokset
Tennesin kalliopiirrokset sijaitsevat "Tennesin" kylässä Balsfjordin kunnassa noin 10 kilometriä "Storsteinnesista" pohjoiseen Tromssan läänissä Norjassa. Kalliopiirroksia on löydetty kolmesta kuvakentästä ja ne ajoitetaan 4600−2600 eaa. eli kivikaudelle. Ne ovat paikallisen pyyntiväestön tekemiä.
Kalliopiirrokset, joita on yhteensä noin 60, ovat jakaantuneet kolmeen kuvakenttään: "Bukkhammaren", "Gråbergan" ja "Kirkely" (J-M Gjerde mainitsee neljännen kuvakentän ). Piirtämisaikana kalliot olivat ilmeisesti merenrantaa, mutta nykyään ne sijaitsevat noin 20 metriä merenpinnan yläpuolella. Tämä on seurausta Pohjois-Norjassa vallitsevasta jääkauden jälkeisestä maankohoamisesta.
Vanhimmat kuviot, jotka on ajoitettu 4 600 eaa., löytyvät Bukkhammarenilta. Kuvakentässä on vain kuusi kuviota, joista viisi esittää hirveä. Hirvet katsovat kaikki vasemmalle ja suurin niistä on 1,1 metriä pitkä. Kuudetta kuviota ei olla vielä tunnistettu.
Kirkelyn kuvakentässä on 40 kuviota, jotka ajoitetaan 2 700 eaa., jotka esittävät sekä meren että maan eläimiä, mikä on Norjassa harvinasta. Kuvioista 13 esittävät pyöriäisiä, 14 hirviä tai peuroja, yksi käärmettä ja kaksi venekuntaa, joissa on ihmisiä. Yksi uhrikuppi lienee maanviljelijän tekemä. Suurin kuvio on peura, jonka pituus on 1,2 metriä.
Erikoisuutena on mainittava peura, joka on piirretty uimaan vedessä. Kuvakenttä onkin ollut osittain meren tuoman rantahiekan peitossa. Kentän alemmat kuviot ovat saattaneet olla meriveden huuhomia, koska niissä on huomattu aallokon aiheuttamaa eroosiota. Kentän ylemmissä kuvioissa ei eroosiota ole havaittu.
Nuorimmassa kuvakentässäon 19 kuviota, jotka ajoitetaan 2 600 eaa.. Kuvakentässä on kaksi ihmishahmoa ja 17 eläinkuviota, jotka ovat alle 20 senttimetriä. Eläimet on sijoitettu kuvakenttään niin, että metsäeläimet ovat kauempana merestä ja vaeltelevat eläimet lähellä merta. Kuvastossa esiintyy karhu, hirvi ja peura.
Tennesiin pääsee vain autolla, jolla kuluu noin puoli tuntia E8- ja E6-teiden risteyksestä tai kaksi tuntia Tromsøstä. Balsfjordin kirkko toimii piirroksille vievän 2,5 kilometrisen polun lähtöpaikkana.
Tennesin kalliopiirrokset olivat Norjassa, ja yleensäkin skandinaviassa, enimmäiset löydetyt kalliopiirrokset, jotka olivat metsästystä harjoittavien ryhmien tekemiä. Niistä ilmoitti professori Martin Vahl Kööpenhaminan yliopistosta matkaltaan vuonna 1794. Piirrokset kuitenkin unohtuivat vuoteen 1913 asti, jolloin Kööpenhaminan yliopiston työntekijä huomasi asian Vahlin jälkeensä jättämistä papereista. Tuolloin kalliopiirrokset alkoivat kiinnostaa tieteentekijöitä ja kuultuaan asiasta Gustaf Hallström matkusti Balsfjordiin dokumentoimaan piirrokset. Paikalliset asukkaat ohjasivat Hallströmin "Bukkhammarenin" kuvakentälle, jonka Vahl oli aikaisemmin löytänyt. Kuviot dokumentoitiin ja muutaman sadan metrin päässä "Gråberganissa" he löysivät lisää kuvioita.
Vuonna 1938 papin vaimo näytti Balsfjordin pappilassa ompeluseurojen yhteydessä kuvia löydetyistä piirroksista. Naapuri Tordis Larsen innostui piirroksista niin, että etsi ja löysi omalta maatilaltaan vielä "Kirkelyn" kuvakentän.
Harmaaviherbulbuli
Harmaaviherbulbuli ("Phyllastrephus cerviniventris") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Harmaaviherbulbulia tavataan Angolassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Tansaniassa ja Sambiassa. Sen on raportoitu olevan paikallisesti melko yleinen, mutta yleisemmin harvinainen. Sen levinneisyysalue on kuitenkin laaja, ja kannankehitys vakaa, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kameruninviherbulbuli
Kameruninviherbulbuli ("Phyllastrephus poensis") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kameruninviherbulbulia tavataan Kamerunissa, Päiväntasaajan Guineassa ja Nigeriassa. Sitä on kuvattu laajalle levinneeksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Keltasäihkybulbuli
Keltasäihkybulbuli ("Phyllastrephus cabanisi") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Keltasäihkybulbulia tavataan Angolassa, Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Ruandassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Tansaniassa, Ugandassa ja Sambiassa. Sen on kuvattu olevan laajalle levinnyt ja yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aberfanin onnettomuus
Aberfanin onnettomuus oli onnettomuus, joka tapahtui 21. lokakuuta 1966 Aberfanin kylässä Etelä-Walesissa lähellä Merthyr Tydfilin kaupunkia. Onnettomuudessa kuoli 144 ihmistä, joista 116 oli lapsia.
National Coal Boardin Merthyr Tydfilin lähellä sijainneen hiilikaivoksen jätteet sijoitettiin Aberfanin kylän läheisen vuoren rinteille. Kyläläiset olivat varoitelleet National Coal Boardia yhden suurimman jätekasan alla sijainneesta maanalaisesta lähteestä. Lisäksi edeltävinä päivinä oli satanut paljon. Vesi sai jätemassan muuttumaan epävakaaksi. National Coal Board mainitsi myöhemmin onnettomuuden syyksi epätavallisen sateen.
Pantglasin ala-asteen oppilaat olivat juuri aloittelemassa oppituntiaan laulettuaan aamunavauksessa virren "All Things Bright and Beautiful". Kello 9.15 he kuulivat kaivoksen tavallisista äänistä poikkeavan, jyrisevän äänen. Pian vuorta alas vyörynyt noin 500 000 tonnin sementtimassa pyyhkäisi kylän yli. Koulun lisäksi noin 20 muuta kylän taloa tuhoutui ja peittyi hiilijätteeseen.
Hätälaitos ja paikalliset asukkaat aloittivat nopeasti kaivaustyöt eloonjääneiden ja kuolleiden löytämiseksi. 85 lasta koulun 250:stä julistettiin kuolleeksi välittömästi. Koulun rehtori herra Benyon löydettiin kuolleena yrittäen suojella viittä oppilasta. Äidit yrittivät etsiä lapsiaan koulusta paksussa mudassa.
National Coal Board tuomittiin myöhemmin syylliseksi onnettomuuteen. Merthyr Tydfilin pormestari perusti rahaston onnettomuuden jälkien korjaamiseksi. Rahaston varoista maksettiin 150 000 puntaa jätekasojen poistamiseen, koska hallitus ei suostunut antamaan tähän erillistä rahoitusta. Summa palautettiin rahastolle vuonna 1997 ilman korkoa.
Legend (Clannadin albumi)
Legend on Irlantilaisen folk- ja folkrock- yhtyeen Clannadin albumi vuodelta 1984. Albumi on sekä yhtyeen virallinen kahdeksas albumi että soundtrack brittiläiseen televisiosarjaan Robin of Sherwood. Musiikki voitti BAFTA- palkinnon parhaana televisiosarjan musiikkina. Albumin kappaleista "Robin (The hooded man)" on sarjan tunnuskappale.
Albumi julkaistiin sekä Cd - että Lp - formaatissa.Yhtye teki sarjaan muutakin musiikkia mutta joka ei mahtunut Lp-formaattiin. Osa nauhoituksista katosi. Albumilla "Macalla"
on kappale "Cáisleàn Òir", jonka yhtye teki uudelleen.
Yhtyeen jäsenten nimet ovat tässä niiden englanninkielisessä muodossa.Vierailevat muusikot
Albumin tuotti Tony Clarke ja äänittäjänä toimi Paul Thomas. Nauhoitukset tehtiin Dublinissa Windmill Lane- studiolla ja Trident- studiolla Lontoossa. Miksaukset tehtiin Angel- studiossa Lontoossa.
LähteetViitteet
Sylvi Munkberg
Hilma Sylvia (Sylvi) Irene Munkberg (o.s. Lindroos, 9. helmikuuta 1928 Tuusula – 10. heinäkuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen pöytätennispelaaja. Hän oli Suomen paras naispelaaja 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa. Vuonna 1959 hän voitti sekanelinpeliparinsa Kalevi Lehtosen kanssa Pohjoismaiden mestaruuden ensimmäisenä suomalaisena pöytätennispelaajana. Munkberg pelasi myös pesäpalloa. Seuratasolla hän edusti Työväen Maila-Poikia.
Vasenkätinen Sylvi Munkberg nousi Suomen pöytätenniksen huipulle vuonna 1956, kun hän voitti TUL:n mestaruuden kaksin-, nelin- ja sekanelinpelissä sekä SM-pronssia kaksinpelissä. Seuraavana vuonna hän pelasi Tukholman MM-kilpailuissa. Vuonna 1958 hän voitti sekanelinpelissä ensimmäisen Suomen-mestaruutensa. Vuonna 1959 hän voitti Helsingissä Kalevi Lehtosen parina sekanelinpelin Pohjoismaiden-mestaruuden sekä sai hopeaa nelinpelissä Ulla Lindholmin parina ja pronssia kaksinpelissä ja joukkuekilpailuissa. Samana vuonna hän voitti ensimmäisen neljästä peräkkäisestä kaksinpelin Suomen-mestaruudestaan. Vuonna 1961 Munkberg saavutti Bergenin PM-kilpailuissa pronssia kaksinpelissä ja joukkuekilpailussa, ja vielä vuonna 1963 hän oli mukana PM-kilpailuissa. Viimeisen Suomen-mestaruutensa hän voitti vuonna 1965 nelinpelissä.
Kätkänjärvi
Kätkänjärvi on Alajärven kaupungissa sijaitseva järvi. Se sijaitsee entisen Lehtimäen kunnan alueella. Järvi kuuluu Lapuanjoen vesistöön. Järveen on istutettu eri kalalajeja. Pinta-alaa järvellä on 261,2 ha, ja sen suurin syvyys on 2,5 metriä.
Garfield Minus Garfield
Garfield Minus Garfield () on irlantilaisen Dan Walshin luoma verkkosarjakuva. Se koostuu Walshin valikoimista Jim Davisin "Karvinen"-stripeistä, joista Walsh on poistanut kuvankäsittelyn keinoin kaikki hahmot Eskoa lukuun ottamatta. Näin ollen Esko puuhailee "Garfield Minus Garfieldissä" itsekseen sen sijaan, että vuorovaikuttaisi lemmikkikissansa Karvisen ja muiden kanssa. Walshin mukaan tarkoituksena on täten ”paljastaa nuoren Eskon eksistentiaalinen ahdistus”. Sarjakuvaa on julkaistu tammikuusta 2008 lähtien.
Paws, Inc. alkoi marraskuussa 2008 julkaista samannimistä ja -kaltaista sarjakuvaa kolmesti viikossa.
Monesti on kyseenalaistettu Karvisen luojan Jim Davisin suhtautuminen sarjakuvaan, mutta hänen omien sanojensa mukaan hän on sen satunnainen lukija ja pitää sitä mielenkiintoisena. Vuonna 2008 Ballantine Books julkaisi kovakantisen Garfield Minus Garfield -sarjakuvakirjan, jossa on esitetty käsiteltyjä strippejä pareina alkuperäisen kanssa.
Kerttusbulbuli
Kerttusbulbuli ("Phyllastrephus terrestris") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kerttusbulbulia tavataan Afrikan etelä- ja itäosissa. Sen on raportoitu olevan yleinen, vaikkakin joskus paikallinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Eric von Born
Eric Frithiof Michaël von Born (29. kesäkuuta 1897 Sarvilahden kartano, Pernaja – 4. lokakuuta 1975 Saksa) oli suomalainen vapaaherra, sukututkija ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Von Bornin vanhemmat olivat tilanomistaja Viktor Magnus von Born (1851–1917) ja Clara Henny Helena Helena Grafström (1868–1905). Lapsuusvuotensa Suomessa viettänyt von Born pääsi ylioppilaaksi 1918 Zürichissä Sveitsissä ja väitteli 1923 tohtoriksi Freiburgissa Saksassa. Von Born asui Ruotsissa 1930-luvun lopulta aina vuoteen 1956 jolloin hän palasi Suomeen.
Von Born kirjoitti 1930-luvulla muutamia juutalaisvastaisia teoksia. Hän on kirjoittanut myös Emanuel Swedenborgin oppeja käsitteleviä teoksia ja julkaissut salapoliisiromaaneita nimimerkillä "Eric Finn".
Eric von Born oli naimisissa neljä kertaa:
Kongonviherbulbuli
Kongonviherbulbuli ("Phyllastrephus hypochloris") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kongonviherbulbulia tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa, Keniassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Sen on raportoitu olevan yleinen joissain metsissä, mutta yleisesti ottaen harvinainen. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen levinneisyysalue on laaja ja kannankehitys vakaa, eikä sen uskota olevan vaarallisen vähälukuinen.
Renato Castellani
Renato Castellani (4. syyskuuta 1913 Varigotti, Finale Ligure – 28. joulukuuta 1985 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan elokuvan muotokieltä korostavan ”kalligrafisen” tyylin edustajana.
Castellani kasvoi Argentiinassa ja opiskeli arkkitehtuuria Milanon polyteknisessä instituutissa. Vuonna 1936 hän palveli upseerina Afrikassa, jossa hän tutustui elokuvaohjaaja Mario Cameriniin. Palattuaan Italiaan Castellani työskenteli käsikirjoittajana ja apulaisohjaajana muun muassa Camerinin ja Alessandro Blasettin kanssa. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Aleksandr Puškinin novelliin perustuva "Un colpo di pistola" (”Laukaus”, 1942).
Toisen maailmansodan jälkeen Castellani kuvasi joukon neorealistisia elokuvia kuten "Rooman auringon alla" ("Sotto il sole di Roma", 1948) ja kuuluisimman elokuvansa "Kahdella pennillä toiveita" ("Due soldi di speranza", 1952). Jälkimmäinen voitti Nastro d’argenton ja Cannesin elokuvajuhlien palkinnon. Vuonna 1954 kuvattu Romeon ja Julian versio sai Venetsian elokuvajuhlien kultaisen leijonan. Elokuvissaan "Helvetti on irti" ("Nella città l’inferno", 1958) ja "Il brigante" (”Ryöväri”, 1961) Castellani kuvasi kriittisesti italialaista yhteiskuntaa.
Castellanin viimeinen ohjaustyö valkokankaalle oli "Una breve stagione" (”Lyhyt kausi”, 1969). Sen jälkeen hän työskenteli televisiossa, jossa hän teki muun muassa suositun sarjan Leonardo da Vincin elämästä.
Kultarintabulbuli
Kultarintabulbuli ("Phyllastrephus xavieri") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kultarintabulbulia tavataan Kamerunissa, Keski-Afrikassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa, Nigeriassa, Tansaniassa ja Ugandassa. Sitä on kuvattu paikallisesti yleisestä harvinaiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen levinneisyysalue on laaja ja kannankehitys vakaa, eikä sen uskota olevan vaarallisen vähälukuinen.
Luigi Chiarini
Luigi Chiarini (20. kesäkuuta 1900 Rooma – 12. marraskuuta 1975 Rooma) oli italialainen elokuvateoreetikko, ohjaaja ja opettaja.
Huomattavana kulttuurihenkilönä tunnettu Chiarini nimitettiin Rooman Kokeellisen elokuvakeskuksen ensimmäiseksi johtajaksi vuonna 1935. Hän oli pitkään vastuussa keskuksen kehityksestä ja sen vuonna 1937 perustetusta lehdestä "Bianco e Nero". Vuosina 1952–1955 Chiarini työskenteli myös "Rivista del cinema italianon" toimittajana ja vuonna 1961 hänet nimitettiin Pisan yliopiston elokuvatutkimuksen professoriksi. Vuosina 1963–1968 hän toimi Venetsian elokuvajuhlien toimitusjohtajana.
Chiarini on kirjoittanut laajasti elokuvan teoriasta ja käytännöstä. Hänen johtoajatuksenaan on näkemys elokuvasta taiteena sekä teollisuutena. Chiarini on tuottanut harjoitustöitä elokuvakeskuksen opettajan Umberto Barbaron kanssa sekä myös ohjannut eräitä näytelmäelokuvia.
Lehväbulbuli
Lehväbulbuli ("Phyllastrephus poliocephalus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Lehväbulbulia tavataan Nigerian itäosissa ja Kamerunin länsiosissa. Sopivissa elinympäristöissä se on yleinen. Laji on kuitenkin luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue on pieni, ja koska laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia.
Lehväbulbuli elää vuoristojen sademetsissä. Sitä tavataan 500–1 800 tai joskus 2 000 metrin korkeudella merenpinnasta, ja se on yleisimmillään 1 200–1 800 metrin korkeudella.
Lehväbulbuli käyttää ravinnokseen hyönteisiä, joita se etsii keskikerroksista tai lehvästöstä. Kamerunissa tehtyjen havaintojen mukaan laji pesii marras-huhtikuussa.
Mustalakkibulbuli
Mustalakkibulbuli ("Phyllastrephus lorenzi") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä pidetään joskus sieppobulbulin alalajina. Mustalakkibulbulia tavataan Kongon demokraattisen tasavallan koillis- ja itäosissa.
Oksana Kalašnikova
Oksana Kalašnikova (s. 5. syyskuuta 1990 Tbilisi) on georgialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 156 kesäkuussa 2010 ja nelinpelissä sijalla 47 syyskuussa 2013. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä.
Junioriurallaan Kalašnikova oli parhaimmillaan maailmanlistan sijalla 11 syyskuussa 2007.
A Greater Fire
A Greater Fire on suomalaisen ska/reggae-yhtyeen The Capital Beatin debyyttialbumi. Sen julkaisi Stupido Records 23. syyskuuta 2009. Levy sai kriitikoilta pääosin positiivisen vastaanoton ja myös kuluttajat löysivät albumin nostaen sen viikolla 40/2009 Suomen virallisen albumilistan sijalle 17.
Nigerinbulbuli
Nigerinbulbuli ("Phyllastrephus baumanni") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Nigerinbulbulia tavataan Norsunluurannikolla, Ghanassa, Guineassa, Liberiassa, Nigeriassa, Sierra Leonessa ja Togossa. Laji oli aiemmin huonosti tunnettu, mutta nykyisin se tunnetaan paremmin. Sen on kuitenkin kuvattu olevan harvinainen. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen kannankehitys on vakaa, eikä lajin uskota olevan vaarallisen vähälukuinen.
Nigerinbulbuli elää metsissä 500–1 100 metrin korkeudella merenpinnasta.
Pikkuviherbulbuli
Pikkuviherbulbuli ("Phyllastrephus debilis") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pikkuviherbulbulia tavataan Keniassa, Mosambikissa, Tansaniassa ja Zimbabwessa. Sen on kuvattu olevan yleinen, vaikkakin se on vähenemässä. Vähenemisen ei kuitenkaan vielä uskota vaarantavan lajia, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruskopääbulbuli
Ruskopääbulbuli ("Phyllastrephus strepitans") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Ruskopääbulbulia tavataan Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Sitä on kuvattu yleisestä paikallisesti runsaaksi, vaikkakin sen kannankehitys on laskeva. Vähenemisen ei kuitenkaan vielä uskota vaarantavan lajia, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Eysink
Eysink oli hollantilainen automerkki, jota valmistettiin 1899-1920. Eysink oli kuitenkin tunnetumpi moottoripyörien valmistaja; niiden valmistui päättyi vuonna 1956. Vuonna 1897 Eysinkin veljekset Amersfoortissa valmistivat auton, jossa oli saksalainen Benz-moottori. Perustettuaan oman tehtaan Eysinkin veljekset valmistivat yksi- ja kaksisylinterisiä kardaanivetoisia autoja; jälkimmäisen teho oli 12 hv eli 8,8 kW .
Myöhemmin Eysink valmisti myös nelisylinterisiä (teholtaan 30 hv eli 22 kW) ja kuusisylinterisiä (40 hv eli 29 kW) autoja. Pikkuauto Bébén tuotanto alkoi 1912 ja loppui 1912. Parhaimmillaan Eysink valmisti 50 autoa vuodessa ja kaikkiaan 400 autoa.
Cars: Cars Collection, Suuri Tietokirja Autoista, osa 12, 1987
Rusobulbuli
Rusobulbuli ("Phyllastrephus fischeri") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Rusobulbulia tavataan Keniassa, Mosambikissa, Somaliassa ja Tansaniassa. Sen on kuvattu olevan yleinen ja runsas suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan. Sen kannankehitys on kuitenkin laskeva, ja se on mahdollisesti hävinnyt Somaliasta kokonaan. Vähenemisen ei kuitenkaan vielä uskota vaarantavan lajia, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Dream Theater (albumi)
Dream Theater on yhdysvaltalaisen Dream Theater -yhtyeen albumi, joka julkaistiin 24. syyskuuta 2013. Se on järjestyksessään yhtyeen 12. studioalbumi.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla.
Sieppobulbuli
Sieppobulbuli ("Phyllastrephus icterinus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Sieppobulbulia tavataan laajalla alueella Afrikan länsi- ja keskiosissa. Lajia on kuvattu yleisestä runsaslukuiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sieppobulbuli elää metsissä 700–1 800 metrin korkeudella merenpinnasta. Se elää pienissä parvissa, joissa voi olla myös muita lintulajeja.
Irina Burjatšok
Irina Burjatšok (s. 5. heinäkuuta 1986) on ukrainalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 183 kesäkuussa 2010 ja nelinpelissä sijalla 66 maaliskuussa 2014. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta nelinpelissä.
Suomupääbulbuli
Suomupääbulbuli ("Phyllastrephus albigularis") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Suomupääbulbulia tavataan laajalla alueella Afrikan länsi- ja keskiosissa. Lännessä sen levinneisyysalue yltää Senegaliin, idässä Etelä-Sudaniin ja Ugandaan ja etelässä Angolaan. Lajin on kuvattu olevan yleinen ja runsaslukuinen levinneisyysalueensa joissain osissa, ja harvinainen toisilla alueilla. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Eric-Campbell
Eric-Campbell oli brittiläinen vuosina 1919-1926 valmistettu automerkki. Eric-Campbell-merkin ensimmäinen auto oli kevyt urheiluauto, jossa oli 1,5 litran Coventry-Simplex-moottori ja 105 km/t huippunopeus. 1920-luvulla Eric-Campbell valmisti perinteisiä autoja, joissa oli 13 hv eli 10 kilowatin Anzani-moottori.
Cars: Cars Collection, Suuri Tietokirja Autoista, osa 12, 1987
Tikkabulbuli
Tikkabulbuli ("Phyllastrephus flavostriatus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tikkabulbulia tavataan Afrikan itä- ja kaakkoisosissa. Etelässä sen levinneisyysalue ulottuu Etelä-Afrikan tasvaltaan ja pohjoisessa Ugandaan. Sen on kuvattu olevan yleinen tai paikallisesti runsaslukuinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tikkabulbuli elää metsissä merenpinnan tasosta 3 000 metrin korkeuteen asti. Se käyttää ravinnokseen pääasiassa kovakuoriaisia, mutta myös hedelmiä. Se etsii ravintonsa metsän keski- ja yläkerroksista. Tikkabulbuli on äänekäs ja silmiinpistävä laji, joka liikkuu usein pienissä parvissa tai useiden lajien muodostamissa sekaparvissa.
Spirit (Reckless Loven albumi)
Spirit on Reckless Love-yhtyeen kolmas albumi, joka julkaistiin 30. elokuuta 2013. Se debytoi Suomen virallisen listan kolmannella sijalla.
Ensimmäinen singlelohkaisu, ”Night On Fire”, julkaistiin 26. huhtikuuta 2013. Toiseksi singleksi valittu albumin 10. kappale ”So Happy I Could Die” julkaistiin 23. elokuuta 2013 saman aikaisesti kappaleen musiikkivideon kanssa.
Spinefarm Records julkaisi albumin Englannissa 2. syyskuuta 2013. Julkaisussa on mukana bonuskappaleena ”Die Hard”-kappale.
Vaaleaviherbulbuli
Vaaleaviherbulbuli ("Phyllastrephus fulviventris") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Vaaleaviherbulbulia tavataan Angolassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Gabonissa. Lajin ei ole kuvattu olevan harvinainen, mutta sen runsaus on epäselvä. Kuitenkin sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Anthony Guttig
Anthony Guttig (s. 30. lokakuuta 1988 Dijon, Ranska) on ranskalainen jääkiekkoilija, joka pelaa kotimaassaan Ligue Magnusin Ducs de Dijonissa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä, mutta osaa pelata myös keskellä. Guttig on pelannut urallaan myös Ruotsissa ja Suomessa.
Guttig on Ducs de Dijonin kasvatti, mutta hän pelasi myöhempinä juniorivuosinaan myös Phénix de Reimsissä. Guttig palasi Dijoniin kaudeksi 2006–2007, jolloin hän pelasi tulokaskautensa Ligue Magnusissa tehden 26 runkosarjaottelussa tehot 1+2=3 sekä seitsemässä playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2008–2009 Guttig oli Dijonin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 10+12=22. Hänet palkittiin kauden päätteeksi Ligue Magnusin kauden parhaana nuorena pelaajana Trophée Jean-Pierre Graffilla.
Kaudella 2009–2010 Guttig nousi Dijonin kapteenistoon. Kaudella 2011–2012 hän teki Ligue Magnusin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 22+19=41, joilla Guttig oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän sijoittui koko sarjan maalipörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Yanick Riendeau sekä pistepörssissä kuudenneksi. Guttig palkittiin kauden päätteeksi Ligue Magnusin parhaana ranskalaispelaajana Trophée Albert Hasslerilla. Hän voitti myös French Cupin.
Kaudeksi 2012–2013 Guttig siirtyi Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolla HockeyAllsvenskanin Mora IK:hon. Hän pelasi joukkueessa 19 ottelua tehden vain tehot 2+2=4 ja edusti myös kolmen ottelun verran Moran J20-joukkuetta. Marraskuussa 2012 Guttig jätti Moran ja siirtyi sarjatasoa alemmas Ruotsin I-divisioonan Tranås AIF:ään. Kaudeksi 2013–2014 hän haki try-outin kautta paikkaa Mestis-joukkue Kajaanin Hokista. Guttig sai noin viikon mittaisen koejakson päätteeksi sopimuksen joukkueeseen. Hän oli tehoilla 20+32=52 Hokin toiseksi paras pistemies Teemu Virtalan jälkeen ja jakoi koko Mestiksen pistepörssin seitsemännen sijan TuTon Tuukka Pulliaisen kanssa. Guttig oli joukkueen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä myös kevään 2014 pudotuspeleissä tehoilla 5+9=14.
Guttig siirtyi kaudeksi 2014–2015 vuoden mittaisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies Oula Palveen jälkeen tehoilla 13+29=42, joilla Guttig jakoi Mestiksen pistepörssin yhdeksännen sijan JYP-Akatemian Samu Markkulan kanssa. Kevään 2015 pudotuspeleissä hän oli Jukureiden paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 6+8=14. Guttig jakoi myös koko Mestiksen pudotuspelien maalipörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen-mestaruuden ja palkittiin pudotuspelien parhaana pelaajana Håkan Hjerpe -palkinnolla.
Kaudeksi 2015–2016 Guttig siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue KooKoohon. Hän pelasi kauden aikana pitkälti loukkaantumisten vuoksi vain 36 runkosarjaottelua tehden niissä tehot 3+5=8. Joulukuussa 2016 Guttig palasi loppukauden 2016–2017 kattavalla sopimuksella kotimaahansa Ducs de Dijonin riveihin.
Guttig edusti Ranskaa MM-kilpailuissa vuosina 2012, 2013, 2014 ja 2015. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2008.
Hurrikaani Baker
Hurrikaani Baker oli vuoden 1950 Atlantin hurrikaanikauden toinen trooppinen myrsky. Se syntyi Leewardsaarten itäpuolella ja voimistui hurrikaaniksi 20. elokuuta jolloin se ylitti Antiguan. Sieltä Baker jatkoi matkaana pohjoisluoteeseen ja heikkeni, niin että Puerto Ricossa se oli enää trooppinen myrsky. Ylitettyään Kuuban 25. elokuuta se voimistui uudelleen ja saavutti jälleen hurrikaanin voiman Meksikonlahdella. Voimakkaimmillaan se oli Alabaman eteläpuolella mutta heikkeni ennen rantautumistaan Alabamaan.
Bakerin sateet aiheuttivat satovahinkoja Alabamassa ja Floridassa. Hurrikaaniin havaittiin liittyneen kaksi tornadoa, jotka tuhosivat kiinteistöjä. Puuskaisia tuulia koettiin sisämaassakin, ja Birminghamissa yksi ihminen sai surmansa ja kaksi loukkaantui jäätyään myrskyn irroittaman virtajohdon alle.
Robert Erik Lagus
Robert Erik Lagus (12. toukokuuta 1827 Turku – 25. helmikuuta 1863 Montpellier, Ranska) oli suomalainen juristi.
Laguksen vanhemmat olivat professori Wilhelm Gabriel Lagus ja Hedvig Maria af Tengström. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1845. Lagus opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1850, lisensiaatiksi 1852 ja tohtoriksi 1853. Toimittuaan lyhyen aikaa opettajana hän ryhtyi opiskelemaan oikeustiedettä ja valmistui molempien oikeuksien kandidaatiksi 1855. Lagus auskultoi Turun hovioikeudessa ja sai varatuomarin arvon 1857. Hän valmistui sitten molemoien oikeuksien lisensiaatiksi 1859 ja tohtoriksi 1860. Lagus toimi vuodesta 1860 Helsingin yliopiston siviilioikeuden ja roomalaisen oikeuden dosenttina.
Vuonna 1862 Lagus lähti opintomatkalle Ranskaan. Hän kuoli matkan aikana helmikuussa 1863 Montpellier’ssa.
EDM
EDM voi tarkoittaa seuraavia:
Tangutit
Tangutit ("Tangyud") ovat tiibetiläissukuinen kansa, joka oli lähtöisin 200-luvulta nykyisen Qinghain maakunnan alueelta Kiinasta. Heidän valtakuntansa tunnetaan yleisesti nimellä Läntinen Xia (Xixia, 1038 - 1227), joka hallitsi nykyisten Gansun, Shaanxin ja Ningxian maakuntien alueita.
Demagnetointi
Demagnetointi on magneettisuuden poistamista eli magneettisen kappaleen muuttamista ei-magneettiseksi. Demagnetisoinnin voi suorittaa esimerkiksi kuumentamalla haluttua kappaletta tai toisen magneettikentän avulla.
Demagnetointia voidaan käyttää tiedon hävittämiseen magneettinauhoilta.
Chen Ruolin
Chen Ruolin (kiin. 陳若琳; s. 12. joulukuuta 1992 Nantong, Kiina) on kiinalainen uimahyppääjä ja viisinkertainen olympiavoittaja. Chenistä tuli olympiakisojen kaksinkertainen mestari 15-vuotiaana, kun hän voitti kullan 10 metrin naisten kerroshypyissä sekä yksilö- että parikilpailussa, parinaan Wang Xin. Neljä vuotta myöhemmin Lontoossa hän toisti saman. Rion olympialaisissa 2016 hän voitti kultaa parikilpailussa parinaan Liu Huixia.
Shanghaissa järjestetyissä uinnin MM-kilpailuissa 2011 Chen voitti jälleen kaksi kultaa 10 metrin kilpailuista, parinaan Wang Hao. Kaksoismestaruuden voittaneesta Chenistä tuli ensimmäinen kiinalainen naisuimahyppääjä, joka on onnistunut voittamaan kultaa kaikista kerroshypyistä olympialaisissa, maailmancupissa ja MM-kisoissa.
kansainvälisen uimaliitto (FINA) on valinnut hänet vuoden naisuimahyppääjäksi 2010, jolloin palkinto jaettiin ensimmäistä kertaa.
Jukka-Pekka Kauhanen
Jukka-Pekka Kauhanen (s. 19. joulukuuta 1963 Iisalmi) on suomalainen raviohjastaja, -valmentaja ja hevoskasvattaja.
Hän on vuonna 1983 alkaneella urallaan ajanut yli 8 000 ravilähtöä ja saavuttanut niissä heinäkuun 2013 loppuun mennessä 1 034 voittoa. Uransa 1000. voiton Kauhanen ajoi Vieremällä juhannuksena 2012.
Valmentajana ja kasvattajana hänet tunnetaan erityisesti Kauhasen perheen omistaman Dahlia-tallin hevosista. Niistä tunnetuimmat ovat kolminkertainen ravikuningas Santeri Dahlia, sekä kansainvälisestikin menestyneet lämminveriset Jexpress Dahlia ja Josef Dahlia. Jexpress Dahlia voitti Jorma Kontion ajamana Euroopan raviliiton UET:n suurimman nelivuotiskilpailun UET Grand Prix'n vuonna 1992 kaikkien aikojen ensimmäisenä suomalaishevosena.
Jukka-Pekka Kauhanen on toiminut myös Suomen Ravivalmentajat ry:n puheenjohtajana.
Timo Wårell
Timo Wårell (os. Vainikainen, 1957 – 5. heinäkuuta 2010 Malaga) oli suomalainen terveysvalistaja ja AIDS-aktivisti.
Wårellilla todettiin HIV-tartunta vuonna 1990, jonka jälkeen hän tuli puolisonsa kanssa julkisuuteen ensimmäisinä HIV-tartunnan saaneina suomalaisina. Ravintola-alalla työskennellyt Wårell jäi sairauseläkkeelle vuotta myöhemmin ja aloitti valistustyön tuolloin vielä suhteellisen uudesta ja tuntemattomasta sairaudesta. Hän esiintyi puolisonsa kanssa lukuisissa televisio-ohjelmissa ja lehtihaastatteluissa sekä kiersi ympäri maata Aids-tukikeskuksen järjestämissä tilaisuuksissa.
Vuonna 1992 Wårell julkaisi kirjan "Aidsin kasvot – Timpan ja Joken tarina". Auroran sairaalan tukiyhdistys myönsi hänelle vuonna 1996 palkinnon HIV-potilaiden hyväksi tehdystä työstä.
Teuvo Jokela
Teuvo Jokela on suomalainen baritoni, joka on levyttänyt virsiä.
Stemma-Kuoro
Stemma-Kuoro on suomalainen Suomen Työväen Musiikkiliiton edustuskuoro.
Lippo Koivujuuri
Lippo Koivujuuri (3. heinäkuuta 1942 Helsinki – 13. syyskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen laulaja, jonka yksi tunnettu kappale on ”Asematunnelin Anneli”.
Bolognini
Bolognini on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lucky Star (kappale)
Lucky Star on amerikkalaisen pop-laulaja Madonnan kappale hänen samannimiseltä debyyttialbumilta. Kappaleen julkaisi Sire Records 8. syyskuuta 1983 albumin neljäntenä singlenä. Kappale on myös mukana hänen kahdella kokoelma-albumilla, The Immaculate Collectionilla ja Celebrationilla. "Lucky Starin" sanoitti Madonna ja tuotti Reggie Lucas. Nauhoituksen aikaan Madonna ei ollut kuitenkaan kovin yllättynyt Lucasin versiosta. Hän kutsui senaikaisen poikakaverinsa, John "Jellybean" Benitezin remiksaamaan raitaa, jotta tämä vastaisi Madonnan ideoita. "Lucky Star".
Kokeneet ja uudet kriitikot molemmat yllättyivät kappaleesta, yllättyen sen johdannollisesta ja toiveikkaasta tanssimusiikista. "Lucky Starista" tuli Madonnan ensimmäinen viiden parhaan joukkoon yltänyt kappale Billboard Hot 100-listalla, kun se ylsi 4. sijalle, ja siitä tuli samalla hänen ensimmäinen single joka oli kymmenen parhaan joukossa yhteensä 16 viikkoa putkeen. Siitä oli jo tullut valmiiksi Madonnan ensimmäinen kärkisijan saavuttanut single Billboardin tanssikappalelistalla, kun se pääsi aiemman singlen, "Holidayn" rinnalla listan huipulle.
Musiikkivideolla Madonna tanssii muiden tanssijoiden kanssa valkoisen taustan edessä. Madonna on esittänyt kappaleen lukuisissa live-esiintymisissä, viimeksi "Confessions Tourilla" vuonna 2006. Lukuisat artistit ovat myös coveroineet kyseisen kappaleen.
Wahlgren
Wahlgren on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Taylor Townsend
Taylor Townsend (s. 16. huhtikuuta 1996 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 61 heinäkuussa 2018.
Townsend pääsi jo 15-vuotiaana Yhdysvaltain avointen nelinpelissä kolmannelle kierrokselle Jessica Pegulan kanssa vuonna 2011. Junioreiden maailmanlistalla hän saavutti ykkössijan huhtikuussa 2012. Vuoden 2012 Australian avoimissa hän voitti sekä junioreiden kaksin- että nelinpeliturnaukset. Samana vuonna hän voitti myös Wimbledonin ja Yhdysvaltain avointen nelinpelit. Ranskan avoimissa 2014 hän ylsi naisten kaksinpelissä kolmannelle kierrokselle, mikä on edelleen hänen paras aikuisten Grand Slam -turnausten kaksinpelisaavutuksensa. Tuolloin hän voitti ensimmäisellä kierroksella Vania Kingin ja toisella kierroksella 20:nneksi sijoitetun Alizé Cornetin mutta hävisi sitten 14:nneksi sijoitetulle Carla Suárez Navarrolle.
Naisten nelinpelissä Townsend on yltänyt puolivälieriin Yhdysvaltain avoimissa 2016 ja sekanelinpelissä välieriin Yhdysvaltain avoimissa 2014.
Johan Magnus Krook
Johan Magnus Krook (12. maaliskuuta 1760 Turku – 15. tammikuuta 1828 Helsinki) oli suomalainen lakimies, jonka ura huipentui senaatin oikeusosaston jäsenyyteen. Hän aloitti opiskelun Turun akatemiassa 1775 ja pääsi auskultantiksi Turun hovioikeuteen 1777. Krook valittiin 1778 hovioikeuden ylimääräisen kanslistin virkaan, 1780 varanotaariksi ja 1784 hän sai varatuomarin arvon. Samana vuonna hänet nimitettiin Savon ja Karjalan läänin lääninsihteeriksi ja 1792 hänelle myönnettiin laamannin arvo.
Vuonna 1793 Krook nimitettiin Vaasan ja Oulun lakikunnan laamanniksi ja 1811 hänet kutsuttiin jäseneksi hallituskonseljin oikeusosastoon, joka oli korkeimman oikeuden varhainen edeltäjä. Valtioneuvoksen arvon hän sai 1817 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1822. Vuonna 1826 hän vaihtoi virkaa vävynsä Carl Arved Krabben kanssa ja siirtyi hovioikeudenneuvokseksi Vaasan hovioikeuteen. Hovioikeuden virasta huolimatta Krook pysyi oikeusosaston jäsenenä kuolemaansa saakka.
Johan Magnus Krookin isä oli Etelä-Suomen lakikunnan laamanni, hovioikeudenneuvos ja lakitieteentohtori Carl Krook (1723–1776) ja äiti Vendla Charlotta Cedermarck (1736–1782). Äidin isä oli myös oikeusoppinut, sillä hän oli Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvos Nicolaus Magnus Sternell, jonka sukunimenä aateloinnin jälkeen oli Cedermarck.
Johan Magnus Krook avioitui 1785 Agatha Lagerborgin (1761–1797) kanssa. Puoliso oli Turun hovioikeuden varapresidentin Carl Lagerborgin tytär. Krookin toinen vaimo (vuodesta 1803) oli Gustava Fredensköld (1772–1828), jonka isä oli Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvos Nils Hasselbom, aateloituna Fredensköld.
Allie Kiick
Alexandra ”Allie” Kiick (s. 30. kesäkuuta 1995 Fort Lauderdale, Florida) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 136 syyskuussa 2014. Hän on voittanut urallaan neljä ITF-turnausta kaksinpelissä.
Junioreiden maailmanlistalla Kiick oli parhaimmillaan sijalla 14 huhtikuussa 2012.
Kiick ilmoitti Twitterissä elokuussa 2015, että hänellä on melanooma.
Kickstarter
Kickstarter on yhdysvaltalainen joukkorahoituspalvelu, joka keskittyy erityisesti luovien projektien vastikkeelliseen joukkorahoitukseen. Sen kautta on pantattu yhteensä yli miljardi dollaria. Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa sijaitsevat yksityishenkilöt tai yritykset voivat hakea projektilleen rahoitusta Kickstarterin kautta.
Elis Lagerblad
Gustaf Elis Lagerblad (21. tammikuuta 1845 Orimattila – 13. huhtikuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja oppikirjojen tekijä.
Lagerbladin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Gustaf Adolf Lagerblad ja Elisabet Charlotta Nordenstedt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1865 Helsingfors lyceumista ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1872 ja maisteriksi 1873.
Lagerblad toimi Ruotsalaisen normaalilyseon historian, maantiedon ja ruotsin kollegana ja viimeksi vanhempana lehtorina 1876–1926. Hän oli myös vuonna 1885 perustetun Svenska litteratursällskapet i Finland-yhdistyksen arkistonhoitajana.
Elis Lagerblad oli naimisissa 1874–1917 Jenny Augusta Granholmin (k. 1917) kanssa.
Kim Amb
Kim Oscar Amb (s. 31. heinäkuuta 1990 Solna) on ruotsalainen keihäänheittäjä. Hänen seuransa on Bålsta IK.
Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Puolan Bydgoszczissa 2008 Amb karsiutui loppukilpailusta heitettyään 67,59 metriä.
Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Amb sijoittui seitsemänneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui tuloksella 78,94 jäätyään 18:nneksi. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Amb sijoittui finaalissa kymmenenneksi heitettyään 78,91 metriä.
Timanttiliigan kilpailussa Shanghaissa 18. toukokuuta 2014 Amb sijoittui toiselle sijalle tuloksella 84,14 m. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Amb oli yhdestoista tuloksella 78,51. Ambin ennätys on 3. syyskuuta 2013 Zagrebissa heitetty 84,61 metriä.
Auloppikalat
Auloppikalat (Aulopiformes) on viuhkaeväisiin kuuluva kalalahko. Lahkon lajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä niin matalista kuin syvistäkin vesistä.
Varhaisimmat auloppikaloihin kuuvien lajien fossiilit on ajoitettu myöhäiselle liitukaudelle. Nykyään elävät lajit jaetaan 4 alalahkoon, 15–17 heimoon ja 236 lajiin. Ne ovat läheistä sukua valokaloille (Myctophiformes) ja luetaan toisinaan kuuluvaksi samaan lahkoon. Kooltaan lahkon kalat jäävät yleensä noin 30 cm pitkäksi, mutta eräät liskokalalajit voivat saavuttaa jopa 2 metrin pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat pitkänomainen ruumiinmuoto, suuret hampaat, rasvaevä ja uimarakon puuttuminen. Auloppikalojen ainutlaatuinen piirre viuhkaeväisissä kaloissa on niiden kiduskannen luiden rakenne. Erikoistuneet silmät ovat muun muassa teleskooppikalojen (Giganturidae), sapelileukojen (Evermannellidae), helmisilmien (Scopelarchidae) ja levysilmien (Ipnopidae) heimoissa. Monet auloppikaloihin kuuluvien heimojen lajit ovat hermafrodiitteja ja niillä on sekä koiraiden että naaraiden sukuelimet.
Auloppikaloihin kuuluvia lajeja tavataan kaikista valtameristä. Niitä tavataan niin matalista vesistä läheltä rannikkoa kuin valtameren syvästeistäkin. Kaikki auloppikalat ovat petokaloja.