Lusitaanit
Lusitaanit () olivat nykyisen Portugalin alueella asunut kansa. Taustaltaan he olivat indoeurooppalaisia ja heitä ympäröi useita kelttiläisiä tai kelttiläistyneitä heimoja. Lusitaanien omaa kelttiläistymisen astetta ei tunneta tarkasti. He tekivät raivokasta vastarintaa alueelle lopulta saapuneille roomalaisille, jotka kuitenkin liittivät lopulta heidän alueensa omaan valtakuntaansa. Rooman provinssi Lusitania sai nimensä lusitaanien mukaan.
Ennen roomalaisten saapumista Pyreneiden niemimaata asuttivat kelttiläiset tai kelttiläistyneet heimot, sekä kelttien leviämistä ensimmäisellä vuosituhannella eaa. edeltäneet indoeurooppalaiset kansat. Lusitaanit kuuluivat jälkimmäiseen ryhmään ja heidän alueensa sijaitsivat nykyisen Portugalin keskiosissa Tajo- ja Dourojokien välillä. Heidän naapureitaan olivat esimerkiksi kelttiläistyneet turdulit ja celticit etelässä, callaecit koillisessa ja kelttejä edeltäneet coniit nykyisen Algarven alueella. Lusitaanit itse ovat saattaneet olla sukua kelttiläistyneille lusoneseille niemimaan koillisosassa, mutta lusitaanien itsensä kelttiläistymisen astetta ei tunneta tarkasti.
Linnavuorten määrä Pyreneiden niemimaalla kasvoi huomattavasti rautakauden loppupuolella, mikä kertoo kasvaneesta väkivallan määrästä ja väestönkasvusta. Strabon kuvaili oloja esimerkiksi nykyisen Estremaduranin alueella, jossa luusitaanien ja callaecien ryöstöretket aiheuttivat suuria tuhoja, jotka jättivät usein esimerkiksi pellot viljelemättä. Karthago oli aikanaan suurvalta, jolla oli omistuksia myös Pyreneiden niemimaalla. Yksi heidän tärkeistä keskuksistaan alueella oli Carthago Nova eli nykyinen Cartagena. Vuonna 218 eaa. Hannibal hyökkäsi Roomaan Pyreneiden niemimaalta käsin ylittäen Alpit ja hänen mukanaan oli Pyreneiden niemimaalta värvättyjä lusitaanisotilaita. Sotaonnen kääntyessä roomalaiset valtasivat Carthago Novan vuonna 209 ja kolme vuotta myöhemmin heidän käsissään olivat kaikki Karthagon entiset omistukset alueella.
Roomalaiset hyödynsivät uusia alueitaan viemällä niiltä kultaa, hopeaa, kuparia ja orjia kotimaahansa. Niemimaan hyödyntäminen synnytti kapinoita, joihin sekaantuivat myös roomalaisen vaikutusvallan ulkopuolella olevat heimot. Roomalaiset päättivät samalla alistaa koko niemimaan valtansa alle oman asemansa vakiinnuttamiseksi. Osa alueista liitettiin Roomaan rauhanomaisesti esimerkiksi liittoutumalla paikallisten heimojen kanssa, mutta lusitaanit tekivät ankaraa vastarintaa, jonka vaiheet tunnetaan hyvin Strabonin ja Appianoksen kirjoituksista.
Ensimmäisen kerran roomalaiset ja lusitaanit ottivat yhteen jo 194-193 eaa. lusitaanien tehdessä ryöstöretken Hispania Ulteriorin provinssiin. Ryöstöretket jatkuivat tämän jälkeen ja varhaisimmat tunnetut nykyisen Portugalin alueen nimeltä tunnetut henkilöt olivat lusitaanisotapäälliköitä, jotka johtivat joukkojaan roomalaisia vastaan. Punicus teki ryöstöretken syvälle roomalaisten alueelle vuonna 155 eaa, Caesarus voitti roomalaisen kenraali Mummiuksen johtamat joukot vuonna 153 eaa. ja Caucaenus teki aina Pohjois-Afrikkaan asti ulottuneen ryöstöretken vuonna 151 eaa. Roomalaiset eivät kyenneet ottamaan lusitaaneista voittoa taistelukentällä ja niinpä kenraali Servius Galba surmasi neuvotteluhin kutsutun lusitaanijoukon vuonna 150 eaa. Yksi hengissä selvinneistä lusitaaneista oli nimeltään Viriatus ja hänestä tuli tunnetuin roomalaisia vastaan sittemmin taistellut lusitaanipäällikkö. Hän soti roomalaisia vastaan vuosien 146-139 eaa. välillä aiheuttaen näille suuret tappiot. Hänet voitettiin kuitenkin lopulta lahjomalla ja salamurhalla. Vuosien 138–137 eaa. välillä roomalaiset valtasivat Taguksen laakson ja tekivät sotaretken aina nykyiseen Galiciaan asti. Lusitaanit oli voitettu hetkellisesti, mutta he sotivat roomalaisia vastaan vielä myöhemmin. Hispania Citeriorin kuvernööri Quintus Sertorius johti vuonna 80 eaa. kapinaa Roomaa vastaan. Kapinaa kukistamaan saapui pian roomalaisia joukkoja, mutta tällöin Sertoriuksen puolelle liittyivät paikalliset heimot, kuten lusitaanit. Veriset taistelut jatkuivat aina vuoteen 72 eaa, jolloin Sertorius murhattiin ja kapinaliike luhistui. Lusitaanien oli vielä ajoittain mahdollista käyttää edukseen Rooman valtakunnan sisäisiä kiistoja. Esimerkiksi Julius Caesarin kansalaissodan aikana lusitaaneja palveli Julius Caesarin ja hänen kilpailijansa Pompeiuksen joukoissa. Viimeistään Augustus teki kuitenkin lopun kaikesta itsenäisyydestä nykyisen Portugalin alueella hänen johtaessaan sotaretkiä alueella vuosina 24–19 eaa. Vuonna 27 eaa. perustettu Lusitanian roomalainen provinssi sai nimensä lusitaanien mukaan.
Lusitaanit olivat luonteeltaan löyhä eri heimojen muodostama liittouma. Latinankielisissä lähteissä eri klaanien muodostamaa heimoa kutsuttiin nimellä "populus" tai "gens". Eri klaanit yhdistettiin usein puolestaan johonkin tiettyyn linnavuoreen ("castro"). Strabonin mukaan lusitaaneiksi kutsuttiin joskus myös carpetanialaisia, vettoneja, vaccaelaisia ja callaeceja.
Lusitanian kieli kuului läntisiin indoeurooppalaisiin kieliin ja sen lähimmät sukukielet olivat kelttiläiset kielet ja itaaliset kielet. Se muodosti kuitenkin niistä selvästi erillisen oman ryhmänsä. Kieli tunnetaan muutamista säilyneistä kaiverruksista.
Strabon kuvailee lusitaaneja raivokkaiksi ja uppiniskaisiksi ja heidät tunnettiin ryöstöretkistään. He kasvattivat pitkät hiukset ja nukkuivat paljaalla maalla. Ryöstöretkiin heitä kannusti lusitaanien omien alueiden suhteellinen köyhyys. Aseinaan he käyttivät lyhyitä miekkoja, pronssikärkisiä keihäitä ja heittokeihäitä, sekä ympyrän muotoisia kilpiä. Ryöstöretkien ohella lusitaanit harjoittivat pääasiassa paimentolaisuutta, mutta myös pienimuotoista maanviljelyä.
Lusitaaneilla oli useita eri jumalia, joista osaa palvottiin vain heihin kuuluneiden tiettyjen heimojen keskuudessa. Joitakin näistä tunnetuimpia olivat Banda ja Nabia, joiden palvonta oli omaksuttu kelttiläisiltä kansoilta. Trebaruna oli lusitaanien sodanjumala, joka liitettiin myöhemmin roomalaiseen voiton jumalatar Victoriaan.