Veripalvelu
Veripalvelu on voittoa tavoittelematon, taloudellisesti riippumaton ja toiminnallisestikin erillinen osa Suomen Punaista Ristiä. Veripalvelu hoitaa keskitetysti koko maan veripalvelutoimintaa. Veripalvelun tehtäviin kuuluu muun muassa verenluovutusten järjestäminen, luovutetun veren testaus, verivalmisteiden tuotanto ja jakelu sekä verivalmisteisiin liittyvä terveydenhoitoalan henkilöstön koulutus ja konsultaatio. Tulonsa Veripalvelu saa valmistamiensa verivalmisteiden myynnistä sekä asiakkailleen tarjoamistaan palveluista, kuten veriryhmä- ja veren hyytymistutkimuksista sekä elin- ja kantasolusiirtoihin liittyvistä kudossopeutuvuustutkimuksista. Veripalvelussa tehdään myös esimerkiksi kaikkien Suomessa raskaana olevien äitien veriryhmävasta-ainetutkimukset. Veripalvelussa toimii lisäksi Kantasolurekisteri.
Veripalvelun toimintaa Suomessa ohjaa laki veripalvelutoiminnasta, veripalveluasetus sekä muun muassa Euroopan Unionin veriturvallisuusdirektiivi. Veripalvelun toimintaa valvoo Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea.
Veripalvelu työllistää noin 500 henkeä. Valtaosa henkilöstöstä työskentelee veripalvelukeskuksessa Helsingin Kivihaassa, jonne on keskitetty monia Veripalvelun toimintoja, esimerkiksi laboratoriotutkimukset, laadunvalvonta ja tukipalvelut. Veripalvelutoimistot ja verenluovutustilaisuudet työllistävät satakunta henkeä 9 eri paikkakunnalla.
Veripalvelutoiminnan historia Suomessa voidaan katsoa alkaneen 30. maaliskuuta 1935, jolloin partiojohtajat Toivo Kataja ja Yrjö Kohonen perustivat epävirallisen, "Veriliitto" -nimisen verenantajajärjestön. Toiminta oli aluksi lähinnä luovuttajarekisterin ylläpitoa yhdessä Helsingin Naistenklinikan kanssa. Partioliikkeen liittojohtaja pastori Niilo Visapään myötämielisyydellä toiminta levisi myös muihin partiolaisten lippukuntiin ja maaliskuuhun 1936 mennessä kaikki NMKY:n partiopoikaliitot olivat antaneet tukensa asialle.
"Veriliiton" virallistaminen tapahtui 30. lokakuuta 1936 kun "Partiolaisten Vapaaehtoinen Verenantajajärjestö Veriliitto r.y." perustettiin. Seuraavina vuosina Veriliittoon liittyi useiden kaupunkien lippukuntia ja sekä jäsenmäärät että luovutukset nousivat nopeasti.
Talvi- ja jatkosota hiljensivät Veriliiton toimintaa ja sotien päätyttyä se yhdistyi Puolustusvoimien Veripalveluun. Lapin sodan jälkeen puolustusvoimat joutui kuitenkin valvontakomission määräyksestä luopumaan veripalvelutoiminnastaan ja toiminta alalla oli jonkin aikaa hyvin epäjärjestynyttä.
SPR:n Veripalvelun voidaan katsoa perustetun 30. joulukuuta 1947, jolloin ”"Ehdotus verihuollon järjestämiseksi Helsingin kaupungin sairaaloihin"” hyväksyttiin. Toimintansa se aloitti kaksi päivää myöhemmin muutaman "Helsingin Veripalvelun" toimihenkilön ja yhden osapäivätoimisen lääketieteen kandidaatin voimin. Muutoksen johdosta Veripalvelu muutti Naistenklinikalta SPR:n sairaalaan.
Veripalvelutoiminnan vaiheita:
Veripalvelun johtajana vuosina 2001–2010 työskennellyt henkilö sai kesäkuussa 2012 syytteen luottamusaseman väärinkäytöstä ja avustuspetoksesta. Sisäinen selvitys osoitti, että sopimuksia ei ollut kilpailutettu SPR:n ohjeistuksen mukaisesti ja että puutteita oli myös sopimusten solmimisessa, laskujen sisältöerittelyssä ja annetuissa selvityksissä. Asian oikeuskäsittely alkoi elokuussa 2013. Joulukuussa 2013 kaikki syytteet entistä johtajaa vastaan hylättiin.
Veripalvelu työllistää vakituisesti noin 500 henkeä, joista noin 400 Helsingin Kivihaassa. Kivihaan toimipisteeseen on keskitetty mm. kaikki verivalmisteiden tuotanto, laadunvalvonta, laboratoriotutkimukset sekä tukipalvelut. Veripalvelutoimistot ja verenluovutustilaisuudet työllistävät satakunta henkeä 9 eri paikkakunnalla ("ks. Toimipisteet alla").
Johtoryhmä 1.1.2018: Martti Syrjälä, veripalvelun johtaja; Jarkko Ihalainen, johtaja, valmisteet ja lääketieteelliset palvelut; Heikki Myllyniemi, digijohtaja; Satu Pastila, verenluovutuksen johtaja; Katarina Stendahl, talousjohtaja; Willy Toiviainen, viestintä- ja henkilöstöjohtaja.
Johtokunta 2018: puheenjohtaja Kirsi Komi, varapuheenjohtaja Markku Suokas, jäsenet Gunvor Kronman, Tarmo Martikainen, Eero Rämö, Simo Siitonen.
Veripalvelulla on 10 kiinteää toimipistettä 9 eri paikkakunnalla. Kiinteiden toimipaikkojen lisäksi verenluovutus voidaan suorittaa liikkuvan veripalvelun tilaisuuksissa, joita on vuosittain noin 1 100. Liikkuvan veripalvelun aikatauluihin voi tutustua Veripalvelun kotisivuilta. Liikkuva veripalvelu käy myös suurilla, yli 1 000 henkilön työpaikoilla ja muissa yhteisöissä (esimerkiksi oppilaitokset, varuskunnat).
Kaikki Veripalvelun laboratoriotoiminnot on keskitetty Helsingin Kivihakaan. Hoidettavia palveluita ovat mm.:
Veripalvelu on osa Suomen Punaista Ristiä, joskin siitä taloudellisesti riippumaton ja toiminnallisestikin erillinen osa. Se ei tavoittele toiminnallaan voittoa vaan potilaan parasta. Sairaalat maksavat tilaamistaan valmisteista ja palveluista, ja näillä tuloilla katetaan toiminnan kulut sekä välttämättömät investoinnit. Vuonna 2017 Veripalvelun liikevaihto oli noin 60 miljoonaa euroa.
Veripalvelu toimittaa suomalaisiin sairaaloihin punasolu-, verihiutale- ja plasmavalmisteita potilaiden hoitoa varten. Luovutettu kokoveri jaetaan Veripalvelussa punasoluiksi, verihiutaleiksi ja plasmaksi. Punasolu- ja verihiutalevalmisteet tehdään Veripalvelussa. Plasma puolestaan jalostetaan valmisteiksi Veripalvelun yhteistyökumppanien plasmanfraktiointilaitoksissa (Shire).
Kiinteiden toimipaikkojen (ks. Toimipisteet yllä) lisäksi verta voi luovuttaa myös liikkuvan veripalvelutoiminnan tilaisuuksissa, joita Veripalvelu järjestää lähes jokaisessa Suomen kunnassa ja kaupungissa sekä monilla työpaikoilla, oppilaitoksissa ja varuskunnissa.
Vuonna 2016 verenluovuttajaksi tarjoutui yhteensä noin 132 000 eri henkilöä. Heistä lähes 120 000 luovutti kokoverta. Uusia verenluovuttajia rekisteröityi lähes 19 000.
Veripalvelu julkaisee toimintaansa liittyen esimerkiksi vuosikertomuksen sekä uutiskirjeitä. Veripalvelun ajankohtaisia aiheita julkaistaan Suomen Punaisen Ristin Avun Maailma -lehdessä. Veripalvelun Kantasolurekisteri julkaisee Soluista elämää -lehteä.
Veripalvelun on vuodesta 1992 ylläpitänyt Kantasolurekisteriä (entinen Luuytimenluovuttajarekisteri), johon kerätään siihen ilmoittautuneiden henkilöiden tiedot. Verenluovutuksen tapaan veren kantasolujen luovutus on täysin vapaaehtoista. Tällä hetkellä rekisterissä on yli 40 000 luovuttajaehdokasta, joista reilut 600 on luovuttanut veren kantasoluja. Veren kantasoluja voidaan käyttää hoitona leukemiassa ja muissa pahanlaatuisissa verisairauksissa.
Kantasoluja tarvitsevalle potilaalle etsitään sopivaa luovuttajaa ensisijaisesti hänen omasta perhepiiristään. Toissijainen haku tehdään Suomen Kantasolurekisteristä ja tarvittaessa sen kautta muiden maiden rekistereistä. Tällä tavoin on mahdollista löytää kudostyypiltään yhteensopiva luovuttaja periaatteessa 30 miljoonan vapaaehtoisen luovuttajaehdokkaan joukosta. Vastaavasti ulkomaalaiselle potilaalle voidaan löytää sopiva luovuttaja Suomesta. Noin kolmannes suomalaisista potilaista saa siirteen kotimaiselta luovuttajalta. Luovuttaja ei voi valita saajaa, eivätkä luovuttaja ja saaja saa tietää toistensa henkilöllisyyttä. Luovuttajalle ilmoitetaan hänen niin halutessa ainoastaan saajan ikäluokka, sukupuoli sekä kotimaa.
Kantasolurekisteri ei saa taloudellista tukea yhteiskunnalta, vaan se kattaa toiminnallaan omat kulunsa. Rekisteriin tarvitaan vuosittain 4000 uutta jäsentä. Rekisterin jäseniksi tarvitaan etenkin nuoria miehiä, sillä mies valikoituu biologisin perustein luovuttajaksi useammin kuin nainen. Tällä hetkellä rekisterissä on vähemmän miehiä kuin naisia.
Suurimmalle osalle rekisterin jäsenistä ei tule koskaan kutsua luovutukseen, mutta jokainen jäsen antaa mahdollisuuden elämään. Mitä enemmän rekisterissä on jäseniä, sitä useammalla potilaalla on mahdollisuus parantua. Vuosittain 20–40 suomalaista luovuttaa veren kantasoluja. Kaikkiaan suomalaisia luovuttajia on ollut reilun 20 vuoden aikana reilut 600.
Kantasolurekisteri julkaisee toimintaansa liittyen kerran vuodessa ilmestyvän Soluista elämää -jäsenlehden. Kantasolurekisterillä on Veripalvelun verkkopalveluun kuuluva verkkopalvelu http://www.soluistaelämää.fi
Istukkaveri (napaveri) on lapsen syntymän ja napanuoran katkaisun jälkeen istukkaan jäävää ylimääräistä verta. Se heitetään yleensä synnytyksen jälkeen istukan mukana pois. Istukkaveri on kuitenkin hyvin rikas kantasolujen lähde, jota voidaan käyttää pahanlaatuisten veritautien, kuten esimerkiksi leukemian, hoidossa.
Pahanlaatuisten veritautien ja eräiden muiden harvinaisten tautien hoitoon tarvitaan usein rankkoja lääke- ja sädehoitoja, jotka vaurioittavat potilaan omaa verta muodostavaa kudosta, luuydintä. Istukkaveren kantasolut pystyvät käynnistämään uudelleen verenmuodostuksen.
Kanta- eli emosoluista kehittyvät kaikki veren solut: punasolut, valkosolut ja verihiutaleet. Siirrettävien veren kantasolujen on oltava kudostyypiltään yhteensopiva potilaan kudostyypin kanssa.
Suomen Punaisen Ristin Veripalvelun ylläpitämässä Istukkaveripalvelussa on säilytettävänä Suomessa aiemmin kerättyjä istukkaverisiirteitä potilaiden hoitoa varten. Istukkaverta kerättiin aiemmin pääkaupunkiseudun synnytyssairaaloissa. Istukkaveren keräämisestä luovuttiin Suomessa vuonna 2013.
Vapaaehtoiset avustajat hoitavat paikallisen yhdyshenkilön välityksellä ja SPR:n paikallisosastojen sekä muiden yhteistyökumppanien kanssa käytännön järjestelyt luovutuspaikassa, joita ovat muun muassa koulut ja oppilaitokset, seurakuntakodit, työpaikat sekä varuskunnat. Koska noin kolmannes kaikesta Suomessa luovutetusta verestä saadaan muualta kuin Veripalvelun kiinteistä toimipisteistä, on vapaaehtoisten avustajien rooli merkittävä.