hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Éder (portugalilainen jalkapalloilija)
Éderzito António Macedo Lopes eli Éder (s. 22. joulukuuta 1987 Bissau, Guinea-Bissau) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Venäjn valioliigassa pelaavaa Lokomotiv Moskovaa lainalla Ranskan Ligue 1:ssä pelaavasta Lillestä. Pelipaikaltaan molempijalkainen Éder on hyökkääjä.
Éder edusti Oliveira Hospitalia Portugalin neljännellä sarjatasolla kaudella 2006–2007 ja Tourizensea kolmannella sarjatasolla 2007–2008. Hän pelasi Académica de Coimbrassa kausilla 2008–2012 kaikkiaan 83 Portugalin superliigan ottelua, joissa teki 12 maalia. Hän voitti Portugalin cupin 2012, vaikkei tosin pelannut loppuottelussa.
Kesällä 2012 Éder siirtyi nelivuotisella sopimuksella Sporting de Bragaan. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa joukkueessa 2. syyskuuta 2012 Paços de Ferreiraa vastaan. Myöhemmin samassa kuussa hän teki kaksi maalia paikallisottelussa Rio Avea vastaan. Hän pelasi kuusi Mestarien liigan ottelua (ja yhden karsintaottelun) kaudella 2012–2013. Hän voitti samalla kaudella liigacupin mestaruuden. Hän pelasi Bragassa kaikkiaan 60 Superliigan ottelua, joissa teki 26 maalia.
Éder siirtyi kesällä 2015 Englannin Valioliigan Swanseaan, jossa hän pääsi pelaamaan 13 pääsarjaottelussa yhteensä vain 267 minuuttia ilman maaleja. Kokonaisuudessaan hän pelasi 15 cup- ja sarjaottelussa, mutta ei onnistunut tekemään eikä syöttämään niissä maaliakaan. Helmikuun 2016 alussa hän siirtyi lainalle Ranskan Ligue 1 -seura Lilleen, jossa teki loppukauden aikana kuusi maalia pelaamissaan 13 sarjaottelussa. Hän siirtyi pysyvästi Lilleen kesällä 2016.
Éder teki ensiesiintymisensä Portugalin maajoukkueessa 11. syyskuuta 2012 Azerbaidžania vastaan.
19. toukokuuta 2014 Éder nimettiin 23 pelaajan lopulliseen kokoonpanoon vuoden 2014 MM-kilpailuihin. Hän pelasi Portugalin jokaisessa kolmessa ottelussa. Avausottelussa hänet vaihdettiin Hugo Almeidan ja seuraavassa pelissä Hélder Postigan tilalle.
Ensimmäisen maaottelumaalinsa Éder teki Italiaa vastaan kesäkuussa 2016.
Éder voitti kultaa vuoden 2016 EM-kilpailuissa. Hän teki loppuottelun ainoan maalin tultuaan vaihtomiehenä kentälle ottelun toisella puoliajalla. Éder pelasi yhteensä 54 minuuttia kolmen ottelun aikana.
Susan Kare
Susan Kare (s. 1954 Ithaca, New York, Yhdysvallat) on amerikkalainen graafinen suunnittelija ja kuvataiteilija, joka on tullut tunnetuksi Applelle ja muille ohjelmistoyrityksille suunnittelemistaan minimalistisista kuvakkeista. Kuvakkeiden ja kirjasintyyppien lisäksi hän on tehnyt yrityksille imago- ja tuotesuunnittelua. Applen ohella hänen tunnetuimpia asiakkaitaan ovat olleet Microsoft, Facebook ja New Yorkin Museum of Modern Art.
Hän elää nykyisin Kaliforniassa kolmen poikansa kanssa ja harrastaa aktiivisesti hiihtoa ja lainelautailua.
Kare syntyi New Yorkin Ithacassa ja varttui Pennsylvanian Lower Merionissa, jossa hän kävi Harriton High Schoolia. Hänen isänsä Morley Richard Kare työskenteli aistifysiologian professorina Pennsylvanian yliopistossa ja oli erikoistunut haju- ja makuaistin tutkimukseen.
Kare valmistui kuvataiteen koulutusohjelmasta Mount Holyoke Collegesta 1975 ja suoritti kuvataiteen tohtorin tutkinnon New Yorkin yliopistossa 1978. Seuraavana vuonna hän muutti San Franciscoon saatuaan paikan näyttelykuraattorin assistenttina Fine Arts Museums of San Franciscossa. Työskenneltyään museossa kaksi vuotta hän ryhtyi freelancesuunnittelijaksi.
Vuonna 1982 Kare sai puhelinsoiton entiseltä koulutoveriltaan Andy Hertzfeldilta, joka pyysi häntä työskentelemään Apple Computerin palveluksessa Cupertinossa. Applella hän suunnitteli kuvakkeita, kirjasintyyppejä ja käyttöliittymäelementtejä alkuperäisen Macintoshin graafista käyttöliittymää varten. Pian Macintoshin julkistuksen jälkeen hänet ylennettiin Applen taiteelliseksi johtajaksi.
Vuonna 1986 Kare siirtyi Steve Jobsin perässä tietotekniikkayhtiö NeXTin taiteelliseksi johtajaksi. Työskennellessään NeXTillä hän kuitenkin oivalsi kaipaavansa kuvakkeiden suunnittelua ja päätti perustaa oman suunnittelutoimiston San Franciscoon. Yritys on yhä toiminnassa ja keskittyy graafisten käyttöliittymien suunnitteluun. Kare on kertonut ihailevansa suuresti edesmennyttä yhdysvaltalaista graafista suunnittelijaa Paul Randia, jonka palkkasi aikoinaan suunnittelemaan logon NeXTille.
Hanbok
Hanbok () (Pohjois-Koreassa "joseon-ot" (조선옷) on korealainen kansallispuku. Se oli arkivaate vielä 1900-luvun alussa, mutta nykyisin useimmat korealaiset käyttävät hanbokia vain juhlapäivinä kuten häissä, hautajaisissa ja syntymäpäivänä. Joissakin maaseudun kylissä saattaa nähdä hanbokeja arkivaatteinakin.
Arkivaatteet olivat aikoinaan yleensä valkoisia, mutta hanbokit värjättiin syvillä luonnonväreillä. Perinteinen materiaali on silkki, mutta kesäkäyttöön hanbokeja on tehty myös hampusta ja ramista, kun taas talvikäytössä on brokadia ja satiinia.
Yleinen linja on alaspäin leviävä: puku istuu tiukasti ylävartalosta mutta leviää kohti maata ja peittää alavartalon yksityiskohdat. Alkuperäinen naisten hanbok koostui seitsemästä kerroksesta alusvaatteita, mutta nykyisin käytetään tavallisten alusvaatteiden päällä vain "jeogori"-nimistä paitaa ja hametta. Miehellä on housut ja "jeogori", ja niiden päällä mahdollisesti "magoja"-välitakki ja "durumagi"-päällystakki.
Verotustietojen julkisuus Suomessa
Verotustiedot ovat Suomessa osittain julkisia. Julkisuus koskee sekä yksityishenkilöitä että mm. yhteisöitä kuten yhtiöitä.
Tuloverotuksessa julkista ovat kunkin verovelvollisen verotettavat tulot, verojen ja maksujen määrä, ennakoiden määrä ja maksettava tai palautettava määrä. Henkilöverotuksessa erikseen julkisia ovat verotettavan ansiotulon, pääomatulon ja kunnallisverotuksessa verotettavan tulon määrä. Julkisiin tietoihin eivät sisälly bruttotulot, verovähennykset tai verottomat tulot.
Muita julkisia verotietoja ovat mm. kiinteistöverotuksen tiedot, veronhuojennuksen saaneen yleishyödyllisen yhteisön nimi ja eräät tonnistoverovelvollista koskevat tiedot.
Thomas Moore
Thomas Moore (28. toukokuuta 1779 – 25. helmikuuta 1852) oli irlantilainen runoilija ja lauluntekijä.
Mooren tunnetuin laulu on isänmaallinen ”Minstrel Boy”. Hän sovitti tekstin irlantilaiseen kansansävelmään, ja siitä tuli suosittu etenkin Irlannista Yhdysvaltoihin muuttaneiden siirtolaisten keskuudessa.
Moore opiskeli Trinity Collegessa Dublinissa ja tutustui siellä kapinallisiin. Itse hän ei osallistunut protesteihin brittihallintoa vastaan muuten kuin isänmaallisuutta lietsovilla kirjoituksillaan.
Myös Mooren vuonna 1805 julkaisema laulu ”Last Rose of Summer” on muodostunut ikivihreäksi, ja sen ovat levyttäneet Celtic Woman, Deanna Durbin, Maureen Hegarty, Clannad ja The Fureys. Saukin suomennoksen "Kesän viimeinen ruusu" on levyttänyt Marjatta Leppänen.
Syöpäsäätiö
Syöpäsäätiö on perustettu vuonna 1948, ja osa Syöpäjärjestöjä. Säätiö kerää varoja Syöpäjärjestöjen tavoitteiden ja toiminnan edistämiseen: kotimaiseen syöpätutkimukseen, syöpään sairastuneiden ja heidän läheistensä neuvontapalveluihin, sekä ennaltaehkäisyyn ja varhaiseen toteamiseen. Syöpäsäätiö toimii lahjoitusvaroin, yksityishenkilöiden ja organisaatioiden tuki mahdollistaa Syöpäsäätiön työn. Lahjoittajiensa avulla Syöpäsäätiö on suurin yksityinen syöpätutkimuksen rahoittaja Suomessa. Syöpäsäätiön pääsihteeri on lääketieteen tohtori, dosentti Sakari Karjalainen. Säätiön tunnetuin keräys on vuosittain lokakuussa järjestettävä Roosa nauha -kampanja.
Lahjoitusvaroilla tuetaan sekä perus- että kliinistä syöpätutkimusta. Syöpäsäätiö on viime vuosina rahoittanut tutkimusapurahojen kautta mm. syövän täsmähoidon kehittämistä, aivokasvainten kuvantamisen ja geenihoidon tutkimusta sekä kasvainten genetiikan selvittämistä.
Syöpäsäätiön työ on ollut monelle korvaamatonta, sillä syöpätutkimuksen avulla on voitu kehittää syövän diagnostiikkaa ja hoitomuotoja. Syöpäsäätiö on ollut mukana vaikuttamassa siihen, että yhä useampi voittaa vaikean sairauden: kun Syöpäsäätiön toiminnan alussa vain kolmannes sairastuneista voitiin parantaa, nyt jo kaksi kolmesta paranee. Syöpäsäätiö on lahjoittajiensa avulla vaikuttanut tähän tulokseen.
Lahjoitusvaroilla Syöpäsäätiö ylläpitää myös Syöpäjärjestöjen valtakunnallista ja maksutonta neuvontapuhelinta, joka tarjoaa tukea ja tietoa potilaille ja heidän läheisilleen. Neuvontapalvelun tavoitteena on varmistaa, ettei kukaan jäisi yksin sairauden kanssa. Henkilökohtaista neuvontaa antavat syöpään erikoistuneet terveydenhuollon ammattilaiset suomeksi ja ruotsiksi. Neuvontapalvelussa työskentelee viisi neuvontahoitajaa. Neuvontahoitajien kanssa voi keskustella puhelimitse, sähköpostitse, chatissa (kahdenkeskinen verkkoneuvonta) tai HUS:n Syöpätautien klinikalla Helsingissä. Lisätietoa neuvontapalvelusta löytyy osoitteessa www.neuvontahoitaja.fi. Valtakunnallisen neuvontapalvelun lisäksi neuvontaa tarjoavat Syöpäjärjestöjen jäsenyhdistykset eri puolella maata.
Elektrosyklinen reaktio
Elektrosyklinen reaktio on perisyklinen kemiallinen reaktio, jossa joko muodostuu tai avautuu rengasrakenne. Reaktio tapahtuu konjugoituneen π-elektronisysteemin päiden välille ja reaktiossa joko muodostuu uusi σ-sidos π-sidoksen katketessa (renkaan sulkeutuminen) tai katkeaa σ-sidos uuden π-sidoksen muodostuessa (renkaan avautuminen). Elektrosykliset reaktiot ovat synteettisesti käyttökelpoisia niiden selektiivisyyden vuoksi ja myös luonnossa esiintyy useita elektrosyklisiä reaktioita.
Elektrosykliset reaktiot voivat olla joko lämmön aikaansaamia eli termisiä reaktioita tai valon aiheuttamia fotokemiallisia reaktioita. Termisissä reaktioissa orbitaalit ovat perustilassaan ja fotokemiallisissa reaktioissa virittyneinä, mutta molemmissa tapauksissa reaktion tapahtumisen kannalta on tärkeää, että p-orbitaalien peitto on hyvä. Elektrosykliset reaktiot tapahtuvat muiden perisyklisten reaktioiden tavoin rengasrakenteisen siirtymätilan kautta.
Elektrosyklisissä reaktiossa sopivan orbitaalien peiton vuoksi konjugoituneen systeemin päiden sidokset pyörivät. Mikäli pyöriminen tapahtuu molemmissa päissä samaan suuntaan kutsutaan elektrosyklistä reaktiota myötäkiertoiseksi tai antarafasiaaliseksi ja mikäli pyörimissuunnat ovat vastakkaiset on kyseessä vastakiertoinen eli suprafasiaalinen reaktio.
Reaktion myötä- tai vastakiertoisuus riippuu reaktion lähtöaineesta ja siitä suoritetaanko reaktio termisenä vai fotokemiallisena. Jos molekyylissä olevien п-elektronien määrä on 4n, missä n on positiivinen kokonaisluku ovat termiset elektrosykliset reaktiot myötäkiertoisia ja fotokemialliset elektrosykliset reaktiot vastakertoisia. Piielektronien lukumäärä yhdisteessä voi olla myös 4n+2. Tällöin terminen reaktio on vastakiertoinen ja fotokemiallinen reaktio on myötäkiertoinen.
Luonnossa tapahtuu useita elektrosyklisiä reaktioita. Monet syklobuteenijohdannaiset, sykloheksadieenijohdannaiset, terpeenit, terpenoidit ja tyydyttymättömiä heterosyklisiä ryhmiä sisältävien molekyylien biosynteesit sisältävät elektrosyklisiä reaktioita. Esimerkiksi ihmisen iholla muodostuu auringonvalon vaikutuksesta 7-dehydrokolesterolista ja ergosterolista D- ja D-vitamiinien esiasteita fotokemiallisella myötäkiertoisella elektrosyklisellä renkaanavautumisreaktiolla.
Afrodite, dea dell’amore
Afrodite, dea dell’amore (”Afrodite, rakkauden jumalatar”) on vuonna 1958 valmistunut italialainen elokuva. Lajityypiltään historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Mario Bonnard. Sen pääosia esittävät Isabelle Corey, Antonio De Teffé, Irène Tunc ja Ivo Garrani.
Eletään vuotta 67 aaj. Korintin käskynhaltija Antigonus ryhtyy keisari Neroa miellyttääkseen rakentamaan kanavaa Korintin kannaksen läpi. Rakennustyötä varten hän nostaa veroja ja lisää kansan kärsimyksiä. Antigonus suunnittelee myös suurta temppeliä, jonka Afrodite-patsasta tekemään kutsutaan kuuluisa kuvanveistäjä Demetrius. Tämä ottaa mallikseen kunnianhimoisen orjan Dialan, joka rakastuu kuvanveistäjään ja viettelee samaan aikaan myös Antigonoksen. Demetrius puolestaan rakastuu toiseen orjatyttöön Lernaan, joka on harras kristitty. Ruton uhatessa kaupunkia Antigonus syyttää kristittyjä ja määrää heidät teloitettavaksi. Lernan mukana vankilaan joutuu myös Demetrius, joka kääntyy kristinuskoon. Rooman armeija puuttuu tapahtumiin ja rakastavaiset saavat toisensa.
"Afrodite, dea dell’amore" on kuvattu Schermiscope-laajakangastekniikalla Ferraniacolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Se on aiheeltaan samankaltainen kuin Giorgio Rivaltan aiemmin valmistunut "Afrodite, rakkauden jumalatar" ("La venere di Cheronea", 1957), jossa kuvanveistäjä myös etsii mallia Afrodite-patsaalleen.
Elokuva on melko isolla budjetilla tehty pukudraama, joka perustuu lähinnä dialogiin ja sisältää vain vähän toimintaa. Sen valttina on nimekäs näyttelijäkaarti, josta erottuvat erityisesti psykologisesti kompleksia roistoa esittävä Ivo Garrani sekä seksikäs vuoden 1954 Miss Ranska Irène Tunc. Muita tunnettuja nimiä ovat apuohjaajina toimineet Sergio Leone ja Romolo Guerrieri. Elokuvan uskonnolliset ainekset vaikuttavat päälleliimatuilta.
"Afrodite, dea dell’amore" on saatavilla laadultaan erinomaisena ranskalaisen DVD:nä, joka sisältää myös italiankielisen ääniraidan. Pahasti leikelty yhdysvaltalainen tv-kopio on teknisestikin surkea.
Marano sul Panaro
Marano sul Panaro on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Modenan maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Matkaa maakunnan pääkaupunkiin Modenaan on 27 kilometriä. Kunnan läpi virtaa Panarojoki. Maatalous on kunnan tärkein elinkeino, mutta siellä on myös teollisuutta.
Ensimmäiset kirjalliset merkinnät linnan ympärille rakennetusta kylästä ovat 1100-luvulta. Marano kuului vuorotellen Modena ja Bolognan hallintaan. Vuonna 1326 paavin joukot valtasivat Maranon, ja siitä tuli osa Kirkkovaltiota. Tämän jälkeen Maranossa ovat pitäneet valtaa Esten, Viscontin, Rangonin ja Pio di Carpin suvut. Itsenäinen kunta Maranosta tuli vuonna 1860.
Maranossa sijaitsee Sassi di Roccamalatina puisto ("Parco regionale dei Sassi di Roccamalatina"), jonka kolmihuippuisen kallion päällä pesii muuttohaukkoja.
Nwankwo Obiora
Nwankwo Emeka Obiora (s. 12. heinäkuuta 1991 Kaduna, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on puolustava keskikenttäpelaaja. Obiora on edustanut Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Córdobaa vuodesta 2014 alkaen.
Obiora on edustanut ammattilaisurallaan myös italialaisia Internazionalea (2010–2011), Parmaa (2011–2013), Gubbiota (laina 2012) ja Padovaa (laina 2012–2013) sekä romanialaista Clujia (laina 2013, 2013–2014).
Obiora on pelannut Nigerian maajoukkueessa kahdeksan A-maaottelua. Hän voitti Afrikan mestaruuden 2013.
Black Widow
Black Widow voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Amateur World Series 1982
Amateur World Series oli maajoukkueiden välinen baseball turnaus, myöhemmältä nimeltään World Cup, josta käytettiin myös nimitystä Baseballin maailmanmestaruuskilpailut. Vuonna 1982 kilpailu käytiin Etelä-Koreassa 4. - 13. syyskuuta välisenä aikana. Joukkueita turnaukseen osallistui 10, kun Kuuba ja Kolumbia jäivät siitä pois.
Voittojen ollessa tasan ratkaisee keskinäiset ottelut järjestyksen.
Herkules ja rakkauden kuningatar
Herkules ja rakkauden kuningatar (, , ”Herkuleen rakkaudet”) on vuonna 1960 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Carlo Ludovico Bragaglia. Sen pääosia esittävät yhdysvaltalainen Jayne Mansfield ja tämän kehonrakentaja-aviomies Mickey Hargitay.
Herkules lähtee Oikhaliaan kostaakseen hänen vaimonsa murhanneelle kuningas Eurytokselle. Kuningas on sillä välin surmattu, mutta hänen tyttärensä kuningatar Deianeira tarjoutuu Herkuleen uhriksi. Herkules luopuu kostosta ja rakastuu Deianeiraan. Kuningattaren vallanhimoinen neuvonantaja Likos murhauttaa Deianeiran kihlatun Akheloon ja syyttää murhasta Herkulesta. Herkules lähtee etsimään murhaajaa, surmaa Lernan hydran, mutta joutuu haavoittuneena amatsonien vangiksi. Amatsonien kuningatar Hippolyte viettelee Herkuleen Deianeiraksi naamioituneena. Hippolyte aikoo muuttaa Herkuleen muiden rakastajiensa tavoin kivettyneeksi puuksi, mutta amatsoni Nemea auttaa hänet pakoon. Herkules palaa Oikhaliaan, jossa Likos on kaapannut vallan ja vanginnut Deianeiran. Herkuleen johtama kansa nousee kapinaan, mutta Likos pakenee Deianeira panttivankinaan. Herkules pelastaa Deianeiran ja he palaavat yhdessä Oikhaliaan.
"Herkules ja rakkauden kuningatar" on kuvattu Cinemascope-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä Rooman Cinecittàssa. Ulkokuvissa näkyvät Tor Caldaran maisemat, Monte Gelaton vesiputous ja Roomalaisen sivilisaation museo Rooman EUR:n kaupunginosassa.
Suuren ennakkokohun saattelema elokuva on värikäs peplum-kliseiden kokoelma, jonka camp- ja kitsch-arvot ovat poikkeuksellisen korkeat. Se tarjoaa runsaasti materiaalia myös tyylilajille ominaisten teemojen tarkasteluun. Hargitay on Herkuleena ilmeetön ja kömpelö ja hänen povipommina tunnettu vaimonsakin esittää lähinnä vain itseään. Tarinan mukaan Mansfield teki elokuvan Italiassa, koska Hollywoodin studiot kieltäytyivät antamasta pariskunnalle rooleja samoissa filmeissä.
"Herkuleen ja rakkauden kuningattaren" visuaalinen kohokohta on surrealistinen puiksi muutettujen miesten metsä. Naurettavan kolmipäisen hydran rakentamiseen osallistui nuori Carlo Rambaldi. Elokuva muistetaan myös Moira Orfein peplum-debyyttinä.
Elokuva sai Italiassa melko vaisun vastaanoton, ja vuoden 1961 loppuun mennessä se oli kerännyt vain 381 miljoonan liiran kassatulot. Vuoteen 1964 mennessä tuotto oli noussut lähes 550 miljoonaan liiraan. Ranskassa "Herkuleen ja rakkauden kuningattaren" näki yli 1,3 miljoonaa katsojaa. Vaikka elokuva oli alun perin tarkoitettu erityisesti Yhdysvaltojen markkinoille, se julkaistiin siellä vasta kuuden vuoden kuluttua valmistumisestaan.
Saksan 5. jalkaväkidivisioona
Saksan 5. jalkaväkidivisioona () oli Saksan armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa. Divisioona muutettiin 5. jääkäridivisioonaksi.
Wehrkreis V perusti 1. lokakuuta 1934 Ulmissa divisioonan peitenimellä Kommandant von Ulm, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 5. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 5. divisioonasta. Divisioonan esikunta oli sijoitettu Ulmiin.
Toisen maailmansodan alkaessa divisioona oli Oberheinissa tehtävänään länsirajan suojaaminen. Talven 1939-1940 se oli Eifelissä. Divisioona liitettiin Luxemburgin rajalle kootun 12. armeijan reserviksi. Se osallistui Luxemburgin ja Belgian valtaukseen sekä Maasin ylitykseen Devillen ja Braux'n välillä. Se osallistui vielä Aisnen ylitykseen ennen hyökkäyksen toisen vaiheen alkamista. Sotatoimien päätyttyä divisioona jäi miehitysjoukkona Ranskaan, mistä se siirrettiin huhtikuussa 1941 Itä-Preussiin.
Operaatio Barbarossan alkaessa divisioona ylitti 22. kesäkuuta 1941 Neuvostoliiton rajan edeten Suwalki-Zipfelin alueelta Lidan yli kohti Vitebskiä. Se osallistui Smolenskin taisteluun ja marraskuussa Vjazman taisteluun. Divisioona siirrettiin joulukuussa lepoon Ranskaan, missä divisioona nimettiin 5. kevyeksi jalkaväkidivisioonaksi. Muutoksessa divisioona menetti kolmannen jalkaväkirykmenttinsä (Jalkaväkirykmentti 14), joka liitettiin 78. jalkaväkidivisioonaan.
Helmikuussa 1942 divisioona palasi itärintamalle pohjoiseen armeijaryhmään ja se otti osaa Demjanskin taisteluihin maaliskuusta huhtikuuhun taisteluosasto Seydlitzissä, kun se avusti II armeijakunnan motista vapauttamisessa.
Divisioona nimettiin 6. kesäkuuta 1942 edelleen 5. jääkäridivisioonaksi, jolloin se organisoitiin kuten vuoristodivisioonat, mutta divisioona varustettiin runsaimmin ajoneuvoin. Vuoden 1942 lopun ja koko vuoden 1943 divisioona taisteli Staraja Russan alueella.
Divisioona siirrettiin alkuvuodesta 1944 keskustan armeijaryhmmään, jossa se osallistui tammikuusta maaliskuuhun Vitebskin taisteluihin ja Kovelin alueen taisteluihin huhtikuusta heinäkuuhun. Keskustan armeijaryhmän rintaman romahdettua divisioona lähetettiin länteen puolustamaan Puolaa ja edelleen itäiseen Saksaan. Alkuvuodesta 1945 se taisteli Pommerissa Neustettinissä ja Dramburgissa (nyk. Drawsko, Puolassa). Divisioona kävi viimeiset taistelunsa huhtikuussa Berliinin taisteluissa Freienwaldessa lähellä Oderia. Se antautui toukokuussa puna-armeijalle Wittenbergissä. Muutamat pienet osastot murtautuivat länsiliittoutuneiden linjoille Lenzenissä, jossa ne antautuivat amerikkalaisille 3. toukokuuta.
Tapio Räisänen -mäkikeskus
Tapio Räisänen -mäkikeskus (aikaisemmin Taivalvaaran hyppyrimäet) on viiden hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Taivalkoskella.
Tapio Räisänen -mäkikeskuksessa on järjestetty mäkihypyn- ja yhdistetyn veteraanien MM-kilpailut 24. helmikuuta – 2. maaliskuuta 2008 ja 22.–29. maaliskuuta 2015, Hopeasompa loppukilpailut vuosina 2007 ja 2014, veteraanien SM-kilpailut vuosina 2012 ja 2014 ja pienmäen SM-kilpailut 7. joulukuuta 2012, huhtikuussa 2017 ja maaliskuussa 2018.
Hyppyrimäki rakennettiin vuonna 1986. Vuosina 1995–2003 siinä järjestettiin säännöllisesti yhdistetyn B-maailmancupin kilpailuja. Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 73 metrissä ja HS-piste 80 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 82,0 metriä on hypännyt Eetu Nousiainen.
Naisten mäkiennätyksen 78,0 metriä on hypännyt Julia Tervahartiala.
Hyppyrimäki rakennetiin vuosina 1951–1953, silloin sen K-piste oli 48 metrissä. Nykyisin K-piste sijaitsee 49 metrissä ja HS-piste 52 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 53,0 metriä on hypännyt Knut Bjørnar Strøm.
Naisten mäkiennätyksen 50,5 metriä on hypännyt Julia Tervahartiala.
Hyppyrimäki rakennettiin vuonna 1965, silloin sen K-piste oli 30 metrissä. Nykyisin K-piste sijaitsee 34 metrissä ja HS-piste 38 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 41,5 metriä on hypännyt Tuomas Kinnunen.
Naisten mäkiennätyksen 35,5 metriä ovat hypänneet Julia Tervahartiala ja Alva Thors.
Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 20 metrissä ja HS-piste 22 metrissä. Alastulorinteeseen asennettiin muovitus kesällä 2016.
Mäkiennätyksen 21,5 metriä ovat hypänneet Perttu Reponen ja Kasperi Valto.
Naisten mäkiennätyksen 20,5 metriä on hypännyt Elsa Thors.
Kesämäkiennätyksen 18,5 metriä on hypännyt Kalle Törmänen.
Naisten kesämäkiennätyksen 19,0 metriä on hypännyt Annamaija Oinas.
Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 10 metrissä ja HS-piste 12 metrissä. Alastulorinteeseen asennettiin muovitus kesällä 2016.
Mäkiennätyksen 11,0 metriä ovat hypänneet Vilho Palosaari ja Tuomas Kinnunen 22. maaliskuuta 2014 Hopeasompa-kilpailussa. Naisten mäkiennätyksen 10,0 metriä on hypännyt Elli Seppänen 22. maaliskuuta 2014 Hopeasompa-kilpailussa.
Kesämäkiennätyksen 10,5 metriä ovat hypänneet Eetu Polju 15. heinäkuuta 2017 ja Peter Räisänen 22. heinäkuuta 2017 Tapsan Kesä Cupissa. Naisten kesämäkiennätyksen 8,0 metriä on hypännyt Laura Luokkanen 6. elokuuta 2016 Muovimäkien avajaiskilpailussa.
Antratsyt
Antratsyt (, ) on kaupunki Luhanskin alueen eteläosissa Itä-Ukrainassa, 77 kilometriä Luhanskista eteläkaakkoon. Kaupungin kautta kulkee Kiovasta Harkovan kautta Venäjän Rostovin alueen rajalle johtava tärkeä M03-valtatie, jota pitkin valtakunnan rajalle on 62 kilometriä. Linnuntietä Venäjän raja sijaitsee noin 27 kilometriä etelään.
Seudulle perustettiin hiilikaivos vuonna 1904, mutta asutusta siellä oli ainakin 1800-luvun jälkipuoliskolla. Seudun hiilikaivoksista on louhittu paljon lämpöarvoltaan rikasta antrasiittiia. Kaupunki sai nykyisen nimensä vuonna 1962. Tätä ennen vuonna 1938 usean kaivostaajaman yhteenliittymänä syntynyt kaupunki tunnettiin nimellä "Bokovo-Antratsyt" ().
Vuonna 2013 siellä asui runsas 54 640 asukasta. Antrazytin kaupunkipiirin (77 862 as.) alueeseen kuuluu myös kuusi kaupunkityyppistä taajamaa ja maaseutukylien asukkaita. Antrazytin kaupunki toimii myös kaupunkipiiriä ympäröivän Antratsytin piirin (31 044 as.) hallintokeskuksena.
Ainakin toukokuussa 2014 seudulla oli Ukrainan hallitusvaltaa vastustavia separatisteja. Heinäkuun lopulla joidenkin näistä Luhanskin kansantasavallaksi itseään kutsuman separatistisen liittymän terroristiryhmittymistä kerrottiin pyrkivän linnoittautumaan Antrasytin kaupunkiin ja sen ympäristöön.
Topos
Topos () "paikka", monikossa "topoi"; "tópos koinós", yhteinen paikka.) tarkoittaa retoriikassa ja kirjallisuudessa asian ilmaisemista tai luomista käyttäen ennalta yleiseksi ymmärrettyjä tai hyväksyttyjä keinoja ja tapoja. Topos lähenee käsitteellisesti toista käsitettä, kliseetä, mutta ilman toistamisen tai kopionnin luomaa negatiivista latausta.
Topostutkija Ernst Robert Curtiuksen mukaan topokset ovat "temaattisista tyylillisiin ulottuvia kaavamaistuneita elementtejä, jotka välittyvät kirjallisissa perinteissä ja muodostavat niiden rakennusmateriaalin".
Topos voidaan kääntää "keskustelun aiheeksi", "väittelyn linjaksi" tai "yhteiseksi (jaetuksi) paikaksi". Curtius laajensi käsitettä tutkimalla topoksia yhteisinä paikkoina, joita ovat esimerkiksi perinteisestä materiaalista tehdyt uudet tulkinnat, erityisesti standardisoituneet miljöökuvaukset, mutta hän ulotti tutkimuksensa lähes jokaiseen kirjallisuuden meemiin. Esimerkiksi antiikin klassisen taruston tavasta tappaa päähenkilönsä on olemassa yleinen käsitys, topos "kaikkien tulee kuolla", jota Curtius pitää tavallaan lohdullisena kerrontana, koska usein kun henkilö kohtaa kuolemansa hän pysähtyy reflektoimaan, että jopa historian suurmiehetkin ovat kuolleet. Hieman erilaisena topoksena Curtius pitää luonnon (taivas, meret, eläimet jne.) kutsumista tai manaamista paikalle erilaisten kerronnallisten tarkoitusperien vuoksi, kuten todistamaan valan vannomista, iloitsemista ja jumalan ylistämistä tai jakamaan päähenkilön surun.
Esimerkki populäärikirjallisuuden topoksesta on Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjojen tarinoiden kuvaama 1900-luvun alun eksoottinen, alkukantainen ja vielä osittain tuntematon Afrikka, josta muodostuu yhteinen maantieteellinen ja kulttuurillinen paikka, johon kirjailija ja Tarzan-tarinoiden lukijat palasivat aina uuden romaanin ilmestyessä. Burroughs käytti länsimaissa vallinnutta eksotisoitunutta ja myyttistä käsitystä "pimeästä mantereesta" luodessaan Tarzan-kirjojen Afrikkaa, sillä hän ei koskaan itse käynyt Afrikassa.
Tropico 5
Tropico 5 on kaupunginrakennuspeli/simulaatiopeli "Tropico"-pelisarjaan. Pelin on kehittänyt Haemimont Games ja sen on Pelin on julkaissut Kalypso Media vuonna .
Ensimmäistä kertaa pelisarjassa mukana on moninpelimahdollisuudet.
Metacritic-kerääsivustolla pelillä on 75/100 pistettä.
Nexus 5
Nexus 5 on Android-käyttöjärjestelmällä toimiva Nexus-sarjan viides älypuhelin, jonka ovat valmistaneet Google ja LG. Se julkaistiin 31. lokakuuta 2013 Googlen Play -kaupassa. Suomen markkinoille puhelin saapui 19. maaliskuuta 2014. Nexus 5 oli ilmestyessään älypuhelinten kärkeä Snapdragon 800 -prosessorilla, uusimmalla Androidilla ja viiden tuuman Full HD -näytöllä.
Nexus 5:n käyttöjärjestelmä on puhdas Android-käyttöjärjestelmä, eli puhelimen valmistaja LG ei ole tuonut siihen omia lisäyksiään tai muutoksiaan. Puhelin ei kuitenkaan tule saamaan enää päivityksenä Android 7.0 -käyttöjärjestelmää, joka julkaistiin 22.8.2016 .
Nexus 5 on saanut kritiikkiä kaiuttimen heikosta äänenvoimakkuudesta, huonosta värinätoiminnosta sekä muistikorttipaikan puutteesta. Toisaalta sitä on taas kehuttu sulavasta käyttäjäkokemuksesta ja käyttöä kestävästä polykarbonaattirakenteesta, sisäänrakennetusta langattomasta laturista, laadukkaasta näytöstä ja Suomen yleisen tason huomioon ottaen edullisesta hinnasta. Puhelimen 16 gigatavun version hinta ilmestymishetkellä oli Yhdysvalloissa 299 dollaria, mutta hintaa nostettiin myöhemmin 349 dollariin.
Kari Lepistö
Kari Lepistö (1. helmikuuta 1946 Kalanti – 31. elokuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen vaate- ja pukusuunnittelija, joka tunnettiin erityisesti rohkeista ja laadukkaista nahkavaatteistaan sekä monista teatteripuvustuksistaan, alkaen Tampereen Popteatterin Hair-musikaalista 1969.
Vaatetusalan yrittäjäperheessä kasvanut Kari Lepistö sai läpimurtonsa voittamalla vuonna 1968 nuorille valmisvaatesuunnittelijoille tarkoitetun Euro Fashion -kilpailun Lontoossa vain 22-vuotiaana, minkä jälkeen muun muassa Finnair käytti häntä uuden New Yorkin reittinsä lentohenkilökunnan avaruuslentovaikutteisten pukujen suunnittelijana. Hän suunnitteli mallistoja muun muassa Pukevalle ja Finn-Flarelle kunnes perusti veljensä Lassen kanssa 1975 LD Leatherin, joka toimi vuoteen 2000 saakka. Samoihin aikoihin oli lopetettava muukin Lepistön perheen sotien jälkeen alkanut yritystoiminta vaatetusalalla. Vuonna 1994 Lepistö teki yhteistyötä Pentikin kanssa LD Espa Oy:ssä, jonka muita suunnittelijoita olivat Irja Leimu, Arja Lehtimäki ja Ilona Pelli.
Lepistö vaali tinkimättömästi laadukkaan ja kestävän vaatteen ajatusta pintamuodin vaihtoehtona. Hänen LD Leather -myymälänsä oli pitkään keskeisellä paikalla Helsingissä, osoitteessa Arkadiankatu 8.
Kari Lepistö teki teatteripuvustuksia etenkin Tampereen Teatterille, Tampereen Työväen Teatterille ja Kotkan kaupunginteatterille.
Jääkiekon Elitserien-kausi 2010–2011
Elitserienin kausi 2010-2011 oli Elitserienin historian 37. kausi. Runkosarja alkoi 15. syyskuuta 2010 ja päättyi 5. maaliskuuta 2011. Pudotuspelit päättyivät 14. huhtikuuta. Färjestads BK vei mestaruuden voittamalla Skellefteå AIK:n finaaleissa 4–1.
Saksan 6. jalkaväkidivisioona
Saksan 6. jalkaväkidivisioona () oli Saksan armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa.
Wehrkreis VI muodosti 1. lokakuuta 1934 Bielefeldissä divisioonan peitenimellä Infanterieführer VI, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 6. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 6. divisioonasta. Divisioonan esikunta oli sijoitettu Bielefeldiin.
Divisioonassa toimeenpantiin liikekannallepano 26. elokuuta 1939. Toisen maailmansodan alkaessa divisioona suojasi Saksan länsirajaa Saarin alueella Blies-Talesissa. Taistelun Ranskasta alkaessa divisioona ylitti Luxemburgin ja Belgian rajan 10. toukokuuta 1940 jatkaen etenemistä Ranskaan. Taisteluiden päättyessä divisioona varmisti demarkaatiolinjaa Poitiersissa ja se sai määräyksen valmistautua maihinnousuun Britteinsaarille (operaatio Seelöwe).
Maaliskuussa 1941 divisioona siirrettiin Itä-Preussiin, josta se operaatio Barbarossan alkaessa ylitti Neuvostoliiton rajan 22. kesäkuuta keskustan armeijaryhmän 9. armeijan mukana. Se osallistui raskaisiin taisteluihin pyrkiessään kohti Moskovaa ja divisioona ylitti marraskuun lopulla Volgan Moskovan pohjoispuolella Kalininissa. Divisioonan reilun 20 kilometriä leveän vastuualueen sivusta oli avoinna puna-armeijan talvihyökkäyksen alkaessa. Divisioona torjui useita hyökkäyksiä luovuttaen ainoastaan hieman valtaamiaan alueita kummankin osapuolen kärsiessä raskaita tappioita.
Divisioona kuului seuraavat kaksi ja puoli vuotta keskustan armeijaryhmään. Se taisteli vuonna 1942 Rzhevin hallinnasta ja maaliskuussa 1943 se vetäytyi 9. armeijan mukana onnistuneesti Rzevin alueelta. Heinäkuussa olleen lyhyen Smolenskissa vietetyn lepojakson jälkeen divisioona osallistui Kurskin ja Orelin alueen taisteluihin sekä Dneprin varren puolustukseen.
Divisioona nimettiin 25. heinäkuuta 1944 6. krenatööridivisioonaksi, jonka miehistö muodostui 6. jalkaväkidivisioonan ja 552. krenatööridivisioonista. Se ei kuitenkaan saavuttanut määrävahvuutta ja se olikin lähinnä taisteluosasto osallistuen taisteluihin Veikselillä. Se nimettiin 9. lokakuuta 6. kansankrenatööridivisioonaksi.
6. kansankrenatööridivisioona ryhmittyi Varsovan alueelle ja se osallistui tammikuussa 1945 Warka-Brückenkopfin alueen taisteluihin, joiden päättyessä divisioonan jäänteet vetäytyivät länteen. Se nimettiin 10. maaliskuuta 1945 6. jalkaväkidivisioonaksi.
Finn-Flare
Finn Flare on venäläinen vaatetusalan tuotemerkki ja myymäläketju, joka tunnetaan nykyisin erityisesti Venäjän ja Kazakstanin markkinoilla. Sen historia pohjautuu Suomessa toimineeseen vaatevalmistajaan Finn-Flare Oy.
Finn-Flare sai alkunsa Salossa vuonna 1960, kun kolmannen polven vaateyrittäjä, ekonomi Risto Laaksonen otti sukunsa yrityksen hoitoonsa äidiltään. Salon Leninkitukku Oy:nä tunnettu yritys tähtäsi vientimarkkinoille ja alkoi käyttää huippuluokan suunnittelijoiden, kuten Marjatta Metsovaaran ja Maj Kuhlefeltin palveluksia. Nimi Finn-Flare oli alun perin Kuhlefeltin ehdotus silloisen mallistonsa nimeksi, mutta nimestä tuli myöhemmin koko yrityksen nimi. 1960-luvun lopulla Finn-Flare teki Pi Sarpanevan suunnitteleman suositun kokoelman Timo Sarpanevan läpivärjätyn Ambiente-kangasmalliston pohjalta, mutta 1970-luvun alkupuoli oli yritykselle vaikea. Bilateraalikauppa Neuvostoliittoon saatiin kuitenkin alkuun 1974, ja kansainvälisiltä messuilta Finn-Flare Oy sai vientimarkkinoita myös Saksasta, Alankomaista, Itävallasta ja Sveitsistä.
1970-luvulla Finn-Flarelle suunnitteli takkeja ruotsalaiset Hans Metzén ja Gudrun Sjöden. Vuosikymmenen puolestavälistä lähtien tärkeimmäksi suunnittelijaksi nousi Reino Koski, joka oli mukana yrityksen historian loppuun asti. Muita Finn-Flarelle suunnitelleita nimiä olivat Ritva-Liisa Pohjalainen, Eeva Kuiro, Marjukka Larsson, Kari Lepistö, Kia Koski, Aulikki Piironen, Isa Kukkapuro, Anja Niskanen, Irmeli Lähde, Mari Wallenius, Minna Koskinen ja Anna-Maija Autio.
1970-luvun lopulla Finn-Flare aloitti urheiluvaatetusyhteistyön muun muassa Adidasin ja silloisen suomalaisen jääkiekkovarustemerkin Kohon kanssa. Mallisto laajeni tarjoamaan vaatteita muun muassa alppihiihdon ja tenniksen harrastajille. 1980-luvulla Finn-Flaren tuotannosta jopa 80 % meni vientiin, suurimpana vientimaana Neuvostoliitto. 1980-luvun puolivälissä yritys työllisti Suomessa 450 henkeä, mutta kasvavien työvoimakustannusten vuoksi valmistusta piti alkaa siirtää ensin Jugoslaviaan ja sitten Kiinaan.
Neuvostoliiton bilateraalikaupan loputtua 1990 Salon 220 työntekijän tehdas jouduttiin sulkemaan. Risto Laaksonen muutti tilat liikekeskukseksi, ja vientipäällikkönä yrityksessä aloittanut Raimo Aaltonen sai omistukseensa tuotantokoneet ja vähittäismyymäläketjun, jonka hän pian lopetti. Koneet ja laitteet myytiin Pietariin. Suomen 1990-luvun alun lamassa Finn-Flare Oy teki konkurssin, mutta tavaramerkki Finn-Flare jäi Aaltosen omistukseen.
Vuonna 1998 venäläinen yrittäjä Ksenia Rjasova osti tuotemerkin Raimo Aaltoselta. Ensin Rjasova myi Finn-Flare-vaatteita Ljudi v Novom -ketjunsa myymälöissä, kunnes vuonna 2003 otti myös myymäläketjun nimeksi Finn Flaren. Se tunnettiin jo Neuvostoliiton aikana suomalaisena laatumerkkinä, ja Rjasova onkin käyttänyt suomalaisuutta hyväkseen merkin markkinoinnissa. Mainoksissa on nähty muun muassa näyttelijä Ville Haapasalo. Mallistot suunnitellaan Suomessa ja Venäjällä ja valmistetaan Aasian maissa. Vuonna 2006 yritys sai taiteelliseksi johtajakseen italialaisen Giusi Laran. Nyt merkillä on yli sata omaa myymälää ja noin 250 franchising-myymälää Venäjällä ja Kazakstanissa.
NHL:n varaustilaisuus 2014
NHL:n varaustilaisuus 2014 oli 52. pidetty NHL:n varaustilaisuus. Se järjestettiin 27. – 28. kesäkuuta 2014 Wells Fargo Centerissä Philadelphiassa. Florida Panthers voitti ensimmäisen varauksen arvonnassa, jolla se varasi Aaron Ekbladin.
Kaikki pelaajat, jotka ovat syntyneet 1. tammikuuta 1994 ja 15. syyskuuta 1996 välisenä aikana, olivat oikeutettuja tulemaan valituksi vuoden 2014 varaustilaisuudessa. Varattavissa olivat myös valitut, mutta ilman NHL-sopimusta jääneet pelaajat, jotka ovat syntyneet ennen 30. kesäkuuta 1994.
Lähde:
Fanano
Fanano on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Modenan maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Kunta on Apenniinien vuoristossa. Alueen korkein vuori 2 165 metriä korkea Monte Cimone ulottuu kunnan alueelle.
Pentti Mälkki
Pentti Urpo Mälkki (s. 22. elokuuta 1940 Helsinki) toimi Merentutkimuslaitoksen ylijohtajana vuosina 1990–2004..
Mälkin vanhemmat olivat Kosti Mälkki ja Alina Sipiläinen. Hän tuli ylioppilaaksi Lahden lyseosta 1959 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1964, lisensiaatiksi 1970 ja tohtoriksi 1975. Mälkki oli hydrologisen toimiston assistentti ja apulaishydrologi vuoina 1962–1968, Merentutkimuslaitoksen assistentti vuosina 1968–1972, erikoistutkija vuosina 1972–1975, osastonjohtaja vuosina 1975–1990, vs. ylijohtaja vuosina 1980–1984 ja ylijohtaja ja professori vuodesta 1990. Helsingin yliopiston geofysiikan dosentti Mälkki on vuodesta 1980. Hän toimi Suomen ensimmäisen Etelämantereen tutkimusmatkan johtajana vuosina 1989–1990. Mälkillä on ollut suuri määrä alansa kansallisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä, muun muassa Unescon toimikunnassa, Geofysiikan seurassa, MATINE:ssa, Kansainvälisessä merentutkimusneuvostossa ja Maailman ilmatieteen järjestössä. Hän on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1983 ja Suomen tiedeseuran jäsen vuodesta 1990.
Mälkin seuraaja ja samalla Merentutkimuslaitoksen viimeinen ylijohtaja 2005–2008 oli Eeva-Liisa Poutanen.
Mälkin sotilasarvo on reservin yliluutnantti (1994). Hänen puolisonsa vuodesta 1963 on Pirkko Liisa Vainio (s. 1942). Kapellimestari Susanna Mälkki on heidän tyttärensä.
Toivo Ojala
Toivo Vieno Aleksi Ojala (1887–1961) oli Jyväskylän seminaarin ja kasvatus­opillisen korkea­koulun piirustuksen, käsityön ja kaunokirjoituksen lehtori vuosina 1925–55. Lehtorina Ojala oli pedantti ja tarkka, mutta arvostettu. Hän uudisti seminaarin kuvaamataidon ja veiston opetusta. Oppilaiden keskuudessa hänet tunnettiin lempinimellä ”Jakso”, sillä hänellä oli tapana jaksottaa omat opetustuntinsa ajan pedagogisten oppien mukaisesti. Ojala piti ammatillista koulutusta tärkeänä. Niinpä vuonna 1946 Ojala oli mukana perustamassa Keski-Suomen keskusammattikoulua.
Toivo Ojala oli myös aktiivinen museomies. Hän toimi seminaarin kansatieteellisen museon johtokunnassa, ja oli yksi vuonna 1931 maakunta-aatteen innoittamana syntyneen Keski-Suomen museon perustajista. Hänestä tuli Keski-Suomen museon ensimmäinen museonhoitaja, ja hän hoiti tehtävää vuoteen 1949 asti.
Kukonharja
Kukonharja on noin 200 asukkaan kylä Huittisten kaupungin ja entisen Vampulan kunnan koillisosassa. Kylän rajat ovat muotoutuneet entisen Kukonharjan koulupiirin mukaan. Kukonharja on vuoden 2013 Satakunnan maakuntakylä.
Entisen Vampulan kunnan keskustaan Sallilaan on matkaa 10 km, Alastaron keskustaan n. 15 km, Huittisiin 20 km sekä Loimaalle n. 35 km.
Kylätoimikunta on perustettu vuonna 1990 ja rekisteröity yhdistykseksi vuonna 1992. Kylällä toimii Kukonharjan kyläyhdistys ry. Sen omistuksessa ovat Saunakosken lava ja kylätalo. Kesäisin palvelee kesäkioski Kukonheltta. Kylällä toimii Satakunnan Pelastuslaitoksen sopimuspalokunta, Kukonharjan vpk.
”Ennen muinoin, kun paimenet karjoineen kulkivat metsissä, sattuivat Vampulan Tamareen kylän paimenet eksymään ja joutuivat lopulta eräälle korkealle mäelle, jonka kautta myöhemmin kuljettiin Vampulan kirkkoon, josta syystä kallio sai nimekseen Kirkkokallio. Toinen paimenista kiipesi mäessä olevaan puuhun nähdäkseen missä he olivat ja huusi sitten massa olevalle: ”Täällä näkyy talo!”. Kun toinen sitä epäili lisäsi hän vielä: ”Kyllä se talo on, koska harja näkyy ja kukko kiekuu.” Sitten he nimittivät tuntemattoman talon ”Kukonharjaksi” ja se nimi on saanut sitten olla koko kylällä edelleenkin. Maanmittaritkin ovat hyväksyneet nimen, koska se pitäjän kartassa muodostaa kukon harjan muotoisen mutkan.
Kesärenkaat (kappale)
”Kesärenkaat” on suomalaisartisti Robinin kappale, joka julkaistiin singlenä 1. kesäkuuta 2014. Kappale on Suomen Punaisen Ristin, Väestöliiton ja YleX-radiokanavan järjestämän Kesäkumi-kampanjan vuoden 2014 tunnuskappale. Ensiesityksensä kappale sai 31. toukokuuta 2014 YleXPopissa. Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Robin itse sekä Jarkko Ehnqvist, Jimi Constantine, Kode Koistinen ja Ilkka Alanko. Kappaleessa on lainattu Neljä Ruusua -yhtyeen vuonna 2001 julkaisemaa ”Missä vaan” -kappaletta.
Ville Salmisen ohjaama musiikkivideo julkaistiin samana päivänä, kuin kappale sai ensiesityksensä YleXPopissa. Video on kuvattu Tampereen Pispalassa.
Kun uuden kesäkumikappaleen esittäjä julkistettiin, tieto aiheutti Suomen lehdistössä pienen kohun. Mediassa pohdittiin onko kappaleen julkaisuhetkellä 15-vuotias Robin liian nuori esittämään kondomikampanjan tunnuskappaletta. Väestöliiton seksuaalineuvoja ja asiantuntijalääkäri Miila Halosen mukaan Robin on ”mitä mainioin kohderyhmän edustaja”, sillä hänen mukaansa Kesäkumikampanja ei ole seksiin yllyttämistä, vaan sillä halutaan kertoa kondomista ja sen käytön tärkeydestä.
NHL:n pudotuspelit
NHL:n pudotuspelit on jääkiekkoliiga NHL:ssä käytettävä pelijärjestelmä, joka koostuu neljästä kierroksesta. Ne pelataan paras seitsemästä -menetelmällä. Molemmista kahdesta konferenssista kahdeksan joukkuetta pääsee pudotuspeleihin runkosarjan sijoitusten perusteella.
NHL:ssä on pelattu sen perustamisesta lähtien pudotuspelejä vaikkakin ne ovat muuttuneet vuosien varrella liigan perustamisesta 1917 lähtien.
Molemmista konfrensseista kahdeksan joukkuetta saa paikan pudotuspeleihin. Kolme ensimmäistä jokaisesta divisioonasta pääsee automaattisesti jatkoon. Kaksi muuta joukkuetta pääsee pistemäärän perusteella divisioonasta riippumatta jatkoon villinä korttina.
Ensimmäisiä kahta kierrosta kutsutaan divisioonan pudotuspeleiksi. Kahdeksan joukkuetta on jaettu kahden joukkueen pareihin divisioonittain. Yhteen divisioonaan lasketaan sen kolme parasta automaattisesti mukaan päässyttä joukkuetta sekä yksi villillä kortilla mukaan päässyt joukkue. Villi kortti -joukkueet kohtaavat toisten divisioonien voittajat. Toiseksi sijoittuneet kohtaavat toisen divisioonan kolmanneksi sijoittuneen joukkueen.
Molempien divisioonien semifinaaleiden voittajat etenevät divisioonien finaaleihin, joissa joukkueet taistelevat pääsystä konferenssien finaaleihin ja sieltä Stanley Cup -finaaliin.
Kahdella ensimmäisellä kierroksella korkeammalle sijoitettu joukkue saa kotiedun riippumatta runkosarjan pistemäärästä. Konferenssi- ja Stanley Cup -finaaleissa runkosarjassa paremmin menestynyt joukkue saa kotiedun ja isännöi ensimmäistä, toista, viidettä ja seitsemättä ottelua, kun taas vastustaja on kotijoukkue kolmannessa, neljännessä ja kuudennessa ottelussa. Näistä viides, kuudes ja seitsemäs pelataan vain tarvittaessa.
NHL:ssä on käytetty alusta asti pudotuspelejä mestarin ratkaisemisessa. NHL:n perustamisesta vuoteen 1920 asti runkosarjan molempien puolikkaiden voittajat kohtasivat toisensa Stanley Cup -finaalissa, kun Pacific Coast Hockey Assocation oli jakanut kauden kahteen osaan. Vuonna 1920 Ottawa Senators julistettiin automaattisesti mestariksi, kun se oli voittanut molemmat puolikkaat kaudesta. Seuraavana vuonna puolikkaista luovuttiin ja alettiin käyttää menetelmää, jossa kaksi parasta joukkuetta kohtasivat kahden ottelun mittaisessa finaalissa, joiden maalit laskettiin yhteen.
Kristian Möller
Karl Edvard Kristian Möller (s. 3. kesäkuuta 1948 Helsinki) on Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun markkinoinnin professori.
Möllerin vanhemmat ovat merikapteeni Paul Runar Möller ja Ilma Maria Piipponen. Hän tuli ylioppilaaksi 1967 ja valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta ekonomiksi 1970, kauppatieteen kanditaatiksi 1971, lisensiaatiksi 1977 ja tohtoriksi 1979. Möller toimi Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1979-1980 ja on myöhemmin ollut Suomen Akatemian varttunut tutkija useaan otteeseen. Helsingin kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen yliassistentti hän oli 1980-1983 ja dosentti 1981-1987, Vaasan yliopiston liiketaloustieteen professori 1983-1987 (vv.) ja Helsingin kauppakorkeakoulun ja sittemmin Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun markkinoinnin professori vuodesta 1987. Tampereen yliopiston dosentti Möller on vuodesta 1990. Hän oli vierailevana tutkijana Pennsylvanian valtionyliopistossa 1987-1988 ja 1991 sekä vierailevana professorina European Institute for Advanced Studies in Management -instituutissa Brysselissä 1982 ja 1992 sekä Aston-yliopistossa Birminghamissa Englannissa.
Möller on ollut vierailevana tutkijana myös Bathin yliopistossa (2003) ja Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä (2010-2011). Hänen tutkimuksensa kohteena ovat olleet erityisesti liike-elämän verkostot, mukaan lukien verkostojen kehittyminen ja ominaisuudet, joista hän on julkaissut muun muassa Senja Svahnin kanssa.
Möllerin puoliso vuodesta 1971 on Pirkko Marjatta Emaus .
Teiniasu
Teiniasu Oy oli turkulainen vaatetustehdas, joka toimi vuosina 1956–1989, loppuaikoina nimellä Dixi Oy ja Dixi-Coat Oy. Sen perustivat vuonna 1956 ekonomi Rauno Virtanen (1931–2006) ja kuopiolaisen Turon toimitusjohtaja Oiva Turunen kun ruotsalainen nuortentakkien valmistaja kaipasi yhteistyökumppania Suomesta. Liikeidea ensimmäisestä nuorisoon erikoistuneesta takkimerkistä osoittautui mainioksi, ja Teiniasu kasvoi 1960-luvun loppuun mennessä yhdeksi Suomen suurimmista vaatevalmistajista.
Teiniasun ensimmäisiä hittivaatteita olivat Tip-Top-duffelitakki ja värikkäästä markiisikankaasta ommellut kesätakit.
Teiniasu toimi alkuvuosinaan Turun verkatehtaan entisessä kiinteistössä, johon 1950–1960-luvuilla syntyi muitakin tekstiiliyrityksiä, muun muassa Femitex, Kaunotar-Tuote, Kesto-Puku ja Mestaripaita. 1960-luvun lopulla Teiniasulla oli toinen tehdas Kaarinan Rauhanlinnassa sekä vähittäismyymälä Dixi Turun Aurakatu 5:ssä.
Teiniasu kuului turkulaisen Trinetin tavoin kuopiolaiseen Turo-konserniin. Vuonna 1971 yritys myytiin ruotsalaisen Tage Gunnarssonin Sveitsiin rekisteröidylle Diximode Ag:lle, joka alkoi tehokkaasti markkinoida Dixi-Coat-takkeja Keski-Eurooppaan.
1970-luvulla rakennettiin kolmas tehdas Jämsänkoskelle. Miestenmalliston Dixi-Manin tekoon ostettiin Myllykoskelta ruotsalaisomistuksessa ollut vaatetustehdas, joka osoittautui kuitenkin kannattamattomaksi. Vuonna 1977 valmistui tehdas Kaarinan Piispanristille, ja Dixi Oy:ksi muuttunut yritys nousi Pohjoismaiden suurimmaksi kappatehtaaksi eli takkivalmistajaksi 424 työntekijän henkilöstömäärällään. 350 000 kapan vuosituotannosta 75 prosenttia meni vientiin, sekä länsimaihin että bilateraalikauppana Neuvostoliittoon.
Dixi-Coat oli tuotemerkkinä käytössä jo Teiniasun aikana ja on nykyisin salolaisen Flare Trading Oy:n käytössä.
Vuonna 1980 Dixin menestys kääntyi laskuun, ja yli 500 työntekijän yritys alkoi tehdä tappiota. Jämsänkosken tehdas myytiin halvalla sen johtajalle Erkki Arvilalle, ja Ragtime-niminen yritys jatkoi Dixi-Manin miestenvaatetuotantoa Myllykoskella. Dixi-Coat Oy:ksi nimensä muuttanut yritys jatkoi tuotantoa Turussa ja Kaarinassa, mutta vaihtoi omistajaa usean kerran ennen kuin asetettiin lopulta konkurssiin 1989.
Teiniasu käytti useita ruotsalaisia suunnittelijoita, tunnetuimpana Rohdi Heintz, jonka nimi tuotiin näkyvästi esiin markkinoinnissa. Muita suunnittelijoita olivat Elina Kokkila ja Arto Elovirta sekä ruotsalaiset Gunilla Pontén ja Hans Metzén.
Kapteeni Hyperventilaattorimies
Kapteeni Hyperventilaattorimies on Zum Teufelin vuonna 2013 julkaisema kokoelmateos, jonka sarjakuvien keskushahmona on samanniminen supersankari. Anssi Rauhalan piirtämä ja Markku Uusitalon käsikirjoittama parodinen hahmo seikkaili "Tähtivaeltaja"-lehden sarjakuvissa vuodesta 1987. Muutaman jakson jälkeen sarjakuvan tyyli ja juoni muuttuivat monimutkaisemmaksi ja sitä alkoi piirtää Petri Hiltunen. Sarjakuvaa kirjoitti myös Johanna Sinisalo ja piirsi Hannu Mänttäri. Kivi Larmola teki yhden jakson. Viimeinen jakso ilmestyi 1997.
Teoksen on toimittanut "Tähtivaeltajan" päätoimittaja Toni Jerrman. Kirjan alkusanat on kirjoittanut Jyrki J. J. Kasvi. Sarjakuvat sisältävät sisäpiirin vitsejä, jotka liittyvät oman aikansa suomalaiseen science fiction -fandomiin. Tarinoissa esiintyvät ohimennen muun muassa Juhani Hinkkanen, Leena Peltonen, Jyrki Ijäs, Jukka Laajarinne, Jukka Halme ja Pekka A. Manninen.
Sonic the Hedgehog Pocket Adventure
Sonic the Hedgehog Pocket Adventure (, tunnetaan myös nimellä Sonic Pocket Adventure) on vuosien 1999-2000 julkaistu käsikonsolipeli "Sonic the Hedgehog" pelisarjassa. Pelin kehityksestä vastasivat Sonic Team ja Dimps, mikä tekee tästä pelistä Dimpsin ensimmäiseksi Sonic-peliksi ennen Nintendon Game Boy Advance- pelilaitteelle kehiteltyä Sonic Advance- peliä. Peli itsessään on hiukan erikoinen muutenkin; Se oli ensimmäinen Sonic- peli, joka oli julkaistu yksinoikeudella muulle kuin Segan omille konsoleille (SNK:n Neo Geo Pocket Color- laitteelle).
Peli toimii pääsääntöisesti samaan tapaan kuin Sega Mega Driven Sonic-pelit. Eniten vaikutteita on otettu Sonic 2:n tasosuunnittelu, kun taas musiikit ovat Sonic 3:sesta, Sonic & Knucklesesta ja Sonic Jam- peleistä.
Yksinpeli-moodin lisäksi pelistä löytyy myös moninpelimuoto. Kahden pelaajan pelissä vaaditaan kuitenkin, että jokaisella pelaajalla on vähintään yksi kopio pelistä per järjestelmä ja myös vähintään yksi linkkikaapeli. Pelaaja 1 on aina Sonic ja Pelaaja 2 on Tails.