hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Luo Ruiqing
Luo Ruiqing (31. toukokuuta 1906 Nanchong, Sichuan, Kiina – 3. elokuuta 1978 Heidelberg, Länsi-Saksa) oli kiinalainen kenraali.
Luo oli lähtöisin vaatimattomista oloista ja pyrki sotilasuralle menemällä vuonna 1926 Whampoan sotilasakatemiaan. Hän liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen vuonna 1928 ja toimi kommunistien neljännessä armeijassa 1930-luvulla esikuntaupseerina ja myöhemmin poliittisena komissaarina. Hän osallistui pitkään marssiin. Kiinan–Japanin sodan aikana hän toimi opettajana ja vararehtorina kommunistien sotilaskorkeakoulussa ja Kiinan sisällissodan aikana sekä sotilaskomentajana että Pohjois-Kiinaan sijoitettujen joukkojen poliittisena valvojana. Kiinan kansantasavallan perustamisen yhteydessä Luosta tuli vuonna 1949 yleisen turvallisuuden ministeri. Hänen vastuulleen kuului muun muassa ylimpien puoluejohtajien henkilökohtaisen turvallisuuden takaaminen. Hän johti myös useita vastavallankumouksellisten paljastamiseen tähdänneitä kampanjoita 1950-luvulla.
Luo ylennettiin kenraaliksi vuonna 1955 ja hänestä tehtiin myöhemmin puolueen keskuskomitean sotilaskomission pääsihteeri. Hänet nimitettiin 1959 Kansan vapautusarmeijan esikuntapäälliköksi. Hänellä oli muitakin korkeita virkoja, kuten apulaispuolustusministerin ja valtioneuvoston varapääministerin tehtävät. Luolla oli erimielisyyksiä armeijan kehittämisestä puolustusministeri Lin Biaon kanssa, joka halusi painottaa sotilaiden poliittista motivaatiota, kun taas Luo piti tärkeänä perinteistä sotilaskoulutusta ja armeijan modernisointia. Vuodesta 1964 alkaen Lin alkoi kerätä aineistoa häntä vastaan puhemies Mao Zedongin hyväksynnällä.
Joulukuussa 1965 Luo erotettiin esikuntapäällikön tehtävistä ja häntä syytettiin poliittisten näkökohtien laiminlyönnistä ja juonittelusta Liniä vastaan. Luon erottaminen oli osa kulttuurivallankumouksen alkusoittoa ja samanaikaisesti syrjäytettiin eräitä muitakin korkea-arvoisia johtajia. Luon, samaan aikaan erotettujen Lu Dingyin ja Yang Shangkunin sekä vuosia aiemmin syrjäytetyn Peng Dehuain väitettiin muodostaneen ”puolueenvastaisen Pengin–Luon–Lun–Yangin klikin”. Luota nöyryytettiin julkisesti ja 16. maaliskuuta 1966 hän yritti itsemurhaa hyppäämällä kolmannen kerroksen ikkunasta, mutta pudottuaan maahan jalat edellä hän jäi henkiin ja pelkästään katkaisi molemmat jalkansa. Luon itsemurhayritystä pilkattiin ja sen väitettiin olevan todiste hänen petollisuudestaan. Toivuttuaan jonkin aikaa sairaalassa hänet tuotiin kamppailuistuntoon nöyryytettäväksi lisää. Luo kuitenkin selvisi hengissä kulttuurivallankumouksen läpi. Mao palautti hänen maineensa vuonna 1975 ja häneen kohdistunut vaino pantiin petturiksi julistetun Lin Biaon syyksi. Luo nimitettiin keskussotilaskomission neuvonantajaksi. Hän tuki vahvasti Deng Xiaopingin valtaannousua Maon kuoleman jälkeen. Luo kuoli vuonna 1978 sydänkohtaukseen ollessaan sairaalahoidossa Heidelbergissa Länsi-Saksassa, jossa hänelle oltiin asentamassa uutta proteesia.
Lei Feng
Lei Feng (18. joulukuuta 1940 Wangcheng, Hunan – 15. elokuuta 1962 Fushun, Liaoning) oli kiinalainen Kansan vapautusarmeijan sotamies, josta tehtiin kuolemansa jälkeen vuonna 1963 käynnistyneessä valtiollisessa propagandakampanjassa esimerkkikansalainen, epäitsekkyyden ja uhrautuvaisuuden perikuva. Ei tiedetä varmuudella, mitkä Lei Fengin elämästä kerrotut tiedot pitävät paikkansa ja mitkä keksittiin jälkeenpäin propagandistisessa tarkoituksessa. Alun perin Lei Feng -kampanja palveli myös diktaattori Mao Zedongin henkilökultin vahvistamista.
Virallisen kertomuksen mukaan Lei Feng syntyi köyhään maatyöläisperheeseen Hunanissa. Japanilaiset tappoivat hänen isänsä ja hänen äitinsä teki itsemurhan jouduttuaan paikallisen maanomistajan raiskaamaksi. Kiinan kommunistinen puolue kuitenkin adoptoi orvon Lein ja kasvatti hänet. Hän liittyi Kansan vapautusarmeijaan ja puolueeseen. Armeijassa hän toimi ryhmänjohtajana. Opiskeltuaan Maon teoksia hän oppi elämään äärimmäisen vaatimattomasti ja halusi omistaa koko elämänsä kansalleen ja vallankumoukselle. Hänen kerrottiin tehneen monenlaisia epäitsekkäitä ja hyviä tekoja varsinkin sotilastovereitaan kohtaan. Syyskuussa 1960 hänet valittiin ”taloudelliseksi mallisotilaaksi”, jolloin armeija alkoi ilmeisesti valmistella hänen käyttöään propagandassa. Lei kuoli elokuussa 1962 tapaturmaisesti Fushunin sotilastukikohdassa vain 21-vuotiaana, kun peruuttava kuorma-auto kaatoi pylvään hänen päälleen. Kuoleman yksityiskohdat olivat pitkään epäselvät ja tapahtumista liikkui monenlaisia versioita. Jopa koko Lei Fengin olemassaolosta on esitetty joitain epäilyjä.
Lei Feng jätti jälkeensä päiväkirjan, joka toimi pohjana hänen ympärilleen luodulle kultille. Länsimaiset tutkijat pitävät Lein julkaistua päiväkirjaa lähes varmasti ainakin osittaisena väärennöksenä eikä hänen omana tekstinään. ”Oppikaa Lei Fengiltä” -kampanjan käynnisti Mao itse 5. maaliskuuta 1963. Lein päiväkirja julkaistiin ja hänestä tehtiin valtava määrä julisteita sekä lukuisia elokuvia ja sarjakuvia. Myös hämmentävä määrä hänestä otettuja (tai sellaisiksi väitettyjä) valokuvia ilmaantui julkisuuteen. Lei Feng on vielä 2000-luvullakin ollut näkyvästi esillä Kiinan tiedotusvälineissä ja häneen vetoamalla on puolustettu monenlaisia poliittisia linjauksia. Hänen kuviaan on alettu käyttää myös kaupallisessa mainonnassa. Joidenkin länsimaisten arvioijien mukaan tavalliset kiinalaiset eivät nykyään enää ota Lei Fengin hahmoa vakavissaan.
Lei Fengille on rakennettu Fushuniin valtava muistomerkkikokonaisuus, johon kuuluu muun muassa suuri muistohalli, veistospuisto ja näyttävä hautamuistomerkki. Ensimmäiset osat valmistuivat jo 1964.
Noe Itō
Noe Itō (, 21. tammikuuta 1895 Fukuoka – 16. syyskuuta 1923 Tokio) oli japanilainen anarkisti, kirjailija, toimittaja ja yhteiskuntakriitikko, joka oli myös yksi maan ensimmäisistä feministeistä. Japanin armeija murhasi Itōn vuoden 1923 Suuren Kantōn maanjäristyksen jälkeisen sekasorron yhteydessä.
Itō syntyi Kyūshūn Fukuokan prefektuurissa, josta muutti teini-ikäisenä tätinsä luo Tokioon ja opiskeli Uenon tyttölukiossa. Valmistuttuaan Itō palasi kotikyläänsä, jossa hänen vanhempansa olivat järjestäneet tyttärelleen avioliiton. Itō pakeni vain viikon avioelämän jälkeen takaisin Tokioon, jossa hän muutti yhteen kouluaikaisen ihastuksensa, myös kirjailijana tunnetun englanninopettaja Jun Tsujin kanssa. Itō erosi Tsujista vuonna 1916 ja alkoi sen jälkeen seurustella Japanin tunnetuimpiin anarkisteihin lukeutuneen Sakae Ōsugin kanssa.
Tokiossa Itō tutustui muun muassa Raichō Hiratsukan ajatuksiin naisten asemasta ja liittyi tämän perustamaan Seitōsha-järjestöön vuonna 1913. Kaksi vuotta myöhemmin Itō ryhtyi 20-vuotiaana ryhmän julkaiseman lehden päätoimittajaksi. Kieliä osaavana hän käänsi myös kirjallisuutta, kuten latvialais-amerikkalaisen anarkistin Emma Goldmanin ja venäläisen Pjotr Kropotkinin teoksia. Itōn tuttavapiirin kuului muun muassa filosofi Bertrand Russell, johon hän tutustui vuonna 1921.
Itōn oma kirjallinen tuotanto käsittää kymmeniä lehtiartikkeleita ja omaelämäkerrallisia romaaneja, jotka käsittelevät muun muassa vanhojen perhetraditioiden rikkomista ja naisten vapautumista. Vuonna 1919 hän tuli osakkaaksi teollisuustyöläisille tarkoitettuun Rōdōundō-lehteen, ja kahta vuotta myöhemmin Itō oli mukana perustamassa sosialistista naisten järjestöä Sekirankaita.
Syyskuussa 1923 Tokion ja Jokohaman alueella tapahtui Suuri Kantōn maanjäristys, jonka yhteydessä kuoli arviolta 110 000 ihmistä. Järistyksen jälkeen puhkesi levottomuuksia, kun alueella levisi perättömiä huhuja maassa asuvien korealaisten tekemistä ryöstöistä ja tuhopoltoista, joihin yhdistettiin myös sosialisteja ja anarkisteja. Väkijoukot surmasivat joidenkin arvoiden mukaan jopa 6 000 – 8 000 korealaista. Japanin hallitus käytti sekasortoa hyväkseen hankkituakseen eroon poliittisista vastustajistaan ja pidätti kymmenkunta henkilöä, jotka myöhemmin surmattiin. Joukossa olivat Noe Itō ja Sakae Ōsugi sekä tämän kuusivuotias veljenpoika. Pidätyksen jälkeen heitä pahoinpideltiin, ja lopulta kaikki kolme kuristettiin hengiltä. Heidän ruumiinsa löydettiin myöhemmin eräästä kaivosta. Samaan aikaan pidätettiin myös toinen tunnettu naisanarkisti Fumiko Kaneko.
Murhien takana oli Japanin keisarillisen armeijan sotilaspoliisi Kenpeitai ja sen luutnantti Masahiko Amakasu. Amakasu sai murhista kymmenen vuoden tuomion, mutta keisari Hirohito armahti Amakasun jo neljän vuoden vankeuden jälkeen. Myöhemmin hän palveli Mantšuriassa ja teki lopulta itsemurhan Japanin antauduttua toisessa maailmansodassa. Vuonna 1969 japanilainen ohjaaja Yoshishige Yoshida teki Itōn elämästä elokuvan "Eros + gyakusatsu" (Eros + verilöyly).
Paavo Yli-Vakkuri
Paavo Olavi Yli-Vakkuri (23. maaliskuuta 1913 Kauhajoki – 31. joulukuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitotieteilijä ja professori.
Yli-Vakkuri toimi Helsingin yliopiston dosenttina vuosina 1956–1958, metsänhoitotieteen apulaisprofessorina vuosina 1958–1963 ja metsänhoitotieteen professorina vuosina 1963–1977.
Yli-Vakkuri oli sotavankina Neuvostoliitossa 9. elokuuta 1941 – 25. joulukuuta 1944. Siitä ajasta on Kansallisarkistossa hänen muistelmansa, jotka perustuvat Tuula Saarisen syyskuun 2000 ja tammikuun 2001 välisenä aikana tekemiin haastatteluihin.
Yli-Vakkurin puoliso vuodesta 1946 oli lääketieteen lisensiaatti Saima Heikkilä (s. 1918), perheeseen syntyi neljä lasta.
Seppo Kuula
Seppo Kuula (s. 1967) on suomalainen yritysjohtaja, Siili Solutions Oyj:n toimitusjohtaja ja suomalainen IT-alan vaikuttaja. Hänen aikanaan Siili Solutionsin johdossa vuodesta 2010 yhtiö on kasvanut 65 työntekijästä 350:een sekä listautunut Nasdaq OMXH First North -listalle vuonna 2012.
Kuula valmistui insinööriksi vuonna 1992 (KeTOL - Kemi-Tornio Institute of Technology). Tämän jälkeen hän on töiden ohella valmistunut Diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun tuotantotalouden koulutusohjelmasta (v. 2008) sekä suorittanut Oulun yliopistossa kaupallisen MBA-tutkinnon (v. 2005).
Kuula työskenteli valmistuttuaan tietoliikenneyhtiö Eforessa. Tämän jälkeen työnantajia ovat olleet ADC, System Integration Services, QMC IPMedia, Elektrobit, Nethawk ja Mesaplexx. 
Siili Solutionsin toimitusjohtajana Kuula aloitti vuonna 2010 ja hänen johdollaan yhtiö listattiin Nasdaq OMXH First North listalle vuonna 2012 . Kansainvälistymisen osalta merkittävänä askeleena oli Suomen lisäksi Puolassa toimivan Avaus Consulting Oy:n yritysosto vuonna 2014.
Ohjelmistoyrittäjät ry valitsi Kuulan vuonna 2014 Vuoden ohjelmistoyrittäjäksi. TiVi (ent.Tietoviikko) -lehti valitsi hänet vuosien 2014 ja 2015 IT-alan 100 vaikuttavinta bisnes-listalle.
Jeff Cohen (näyttelijä)
Jeffrey Bertan Cohen (s. Jeffrey Bertan McMahon, 25.6.1974) on yhdysvaltalainen asianajaja sekä entinen lapsinäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolihahmostaan Chunk Richard Donnerin ohjaamassa seikkailuelokuvassa "Arkajalat" (The Goonies, 1985).
Cohen syntyi Los Angelesissa ja otti taiteilijanimensä äidiltään, Elaine Cohenilta. Murrosikä pakotti Cohenin aikaiselle eläkkeelle näyttelijän työstä. Pulskan Chunkin rooli sai monet pilkkaamaan häntä vyötärönsä ympärysmitasta, mutta teini-ikäisenä hän aloitti amerikkalaisen jalkapallon pelaamisen ja laihtui huomattavasti. Hän jatkoi lajin parissa vielä opiskellessaan Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä, eikä lapsena koettu pilkka estänyt häntä villitsemästä yleisöä otteluiden lomassa Arkajalat-elokuvasta tunnetulla Truffle Shuffle -tanssillaan. Berkeleyssä hän myös kampanjoi itseään oppilasneuvoston puheenjohtajaksi julisteilla, joissa oli kuva hänestä Arkajalat-ajoilta ja yksinkertainen vaalilause "Chunk for President". Hän myös voitti vaalit.
Berkleyn jälkeen, hän valmistui Kalifornian yliopistosta asianajajaksi ja erikoistui Los Angelesin viihdeteollisuuteen. Vuoden 2014 helmikuusta alkaen, hän on myös kirjoittanut liiketoimintaa, juridiikkaa ja politiikkaa käsitteleviä kirjoituksia CNBC:lle ja Huffington Postille.
Keuruun jäähalli
Keuruun jäähalli on Keuruulla sijaitseva jäähalli, joka on jääkiekkoseura KeuPa HT:n kotihalli. 8. syyskuuta 2014 Keuruun kaupunginvaltuusto myönsi 100 000 euroa jäähallin muuttamiseen Mestis-kuntoon.
Boombastic
Boombastic on jamaikalaismuusikko Shaggyn kappale hänen samaa nimeä kantavalta kolmannelta studioalbumilta. Heinäkuussa 1995 julkaistuna single saavutti valtavan menestyksen monissa maissa, mukaan lukien Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Ruotsissa, Uudessa-Seelannissa, Australiassa sekä monissa Lähi-Idän valtioissa jossa se saavutti singlelistojen kärkisijoja. Kappale vietti viikon Yhdysvaltain "Billboard" R&B-listan sekä Britannian singlelistan kärjessä. Samalla se saavutti Billboard Hot 100-listan kolmannen sijan. Kappaleen remix-versio, jolla vierailee Sting International, sisältää samplen Marvin Gayen kappaleesta "Let's Get It On". Muut versiot ovat mukana jonkinlaisina versioina "Boombastic"-albumilla bonusraitoina. Boombastic saavutti suosiota sen jälkeen kun sitä oltiin käytetty Levi'sin televisiomainoksessa. Kappale oli mukana elokuvissa "Tallipihan bilehileet, Mr. Bean lomailee, Viidakon Ykä" ja "Villit Marjaset."
Call on Me
Call on Me on ruotsalaisen DJ:n ja musiikkituottajan Eric Prydzin kappale, joka julkaistiin singlenä syyskuussa 2004. Se saavutti suuren myyntimenestyksen ja pääsi listojen kärkeen monessa maassa. "Call on Me" tunnetaan musiikkivideostaan, joka sisältää useita naisia sekä miehen harjoittamassa aerobiciä seksuaalisesti vihjailevalla tavalla. Kappaleen ovat kirjoittaneet Eric Prydz, Steve Winwood ja Will Jennings, ja sen tuotti Prydz.
Hikipallo
Hikipallo on urheilulaji, jota pelataan jäällä. Hikipalloa pelataan jääkiekkomailoilla, mutta pelivälineenä toimii kiekon sijasta tennispallo. Hikipallossa ei käytetä luistimia vaan kenkiä. Hikipallossa on lähes samat säännöt kuin jääkiekossa, mutta siinä ei saa ottaa kontaktia.
Hikipallon maailmanmestaruuskilpailuja on järjestetty Ylöjärvellä vuodesta 1972 alkaen.Hikipallon MM-kilpailut 2016 järjestettiin Mutalan koulun kentällä 30.-31.1.2016. Kisojen järjestäjänä toimi Mutala JR. Talvien lyhenemisestä ja Mutalan koulun kentän pienentymisestä johtuen MM-kisoja ei tiettävästi enää järjestetä.
Vuonna 2017 kisat järjestetään Ylöjärven jäähallissa 29.4-17.
Maria Maria
Maria Maria on yhdysvaltalaisyhtye Santanan kappale, jolla vierailee The Product G&B. Se saavutti Billboard Hot 100-listan ensimmäisen sijan 8. huhtikuuta 2000 ja pysyi siellä yhteensä kymmenen viikkoa. Vuoden 2000 Grammy-palkintogaalassa kappale voitti Grammyn kategoriassa "Paras duon/yhtyeen esitys sanoilla". Siitä huolimatta vaikka muut albumin päälaulajat voittivat palkintoja, The Product R&B ei voittanut Grammyä.Marc Anthony lauloi myös kappaleesta oman versionsa.
Vuonna 2008 Billboard Hot 100-listan 50-vuotisjuhlavuotena aikakauslehti "Billboard" kokosi listan sadasta parhaasta kappaleesta listan vuosien varrelta. "Maria Maria" sijoittui tällä "Billboard: All-Time Hot 100 Top Songs"-listalla sijalle 96, sekä Top Billboard Hot 100 Latin Songs of All-Time-listan sijalle kaksi. Myöhemmin se nimettiin vuosien 2000-2009 neljänneksitoista menestyneimmäksi kappaleeksi "Billboard Hot 100 Songs of the Decade"-listalla.
Carlos Santana on tehnyt yhteistyötä Chef Roberto Santibañezin kanssa avatakseen viisi nimeä "Maria Maria" kantavaa ravintolaa. Osa niistä sijaitsee San Francisco Bay Arealla, muihin kohteisiin luokittuvat Arizona ja Teksas.
Smooth (kappale)
Smooth on latinarock-yhtye Santanan ja rock-yhtye Matchbox Twentyn jäsenen Rob Thomasin kappale. Kappaleen sanoittivat Thomas ja Itaal Shur, lauloi Thomas sekä tuotti Matt Serletic. Se voitti kolme Grammy-palkintoa: "Vuoden levytys", "Vuoden kappale" sekä "Paras sanoitettu pop-duetto". Kappale oli 1990-luvun viimeinen Billboard Hot 100 -listan ykköshitti ja 2000-luvulla Hot 100 -listan kakkoshitti. Vuonna 2013 "Smooth" sijoittui Billboardin 55-vuotisjuhlalistalla Hot 100 -listahistorian toiseksi menestyneimmäksi kappaleeksi.
Andrei Parfjonov
Andrei Parfjonov (; s. 17. joulukuuta 1987 Troitsko-Petšorsk) on venäläinen maastohiihtäjä. Seuratasolla Parfjonov edustaa The Rochev's Clubia. Hänen parhaat saavutuksensa ovat tulleet sprinteistä.
Maastohiihdon maailmancupissa Parfjonov debytoi lokakuussa 2007 Düsseldorfin sprintissä ollen 40. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Parfjonov saavutti joulukuussa 2007, kun hän oli Tour de Skin osakilpailussa Prahassa neljäs vapaan sprintissä. Parfjonovin paras sijoitus maailmancupin henkilökohtaisessa osakilpailussa on kolmas, jonka hän saavutti tammikuussa 2015 Rybinskin ja helmikuussa 2017 Pyeongchangin sprintistä. Hän voitti jälkimmäisenä viikonloppuna parisprintin maailmancupkilpailun.
Vuonna 2010 Parfjonov voitti alle 23-vuotiaiden MM-pronssia Hinterzartenista sprintistä.
Cristian Gamboa
Cristian Esteban Gamboa Luna (s. 24. lokakuuta 1989 Liberia) on costaricalainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa West Bromwich Albionia. Pelipaikaltaan oikeajalkainen Gamboa on oikea laitapuolustaja. Hän kuuluu myös Costa Rican jalkapallomaajoukkueeseen.
Gamboa aloitti uransa kotimaansa pääsarjan Municipal Liberian riveissä, jota hän edusti 68 ottelussa vuosina 2006–2010.
Heinäkuussa 2010 Gamboa siirtyi kotimaastaan Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Fredrikstad FK:hon. Gamboa auttoi Fredrikstadia nousemaan seuraavaksi kaudeksi Tippeligaeniin, jossa Gamboa pelasi kaudella 2011 16 ottelua.
Elokuussa 2011 hän siirtyi Tanskan pääsarjan Superligaenin suurseuraan FC Kööpenhaminaan, jossa hän ei pelannut kauden 2011-2012 aikana yhdessäkään ottelussa. Niinpä hänet lähetettiin kauden 2011-2012 päätyttyä lainalle norjalaisseura Rosenborg BK:hon. Gamboa pelasi lainasopimuksen aikana kymmenen ottelua trondheimiläisseuran riveissä. Hän palasi vuoden 2012 lopulla Kööpenhaminaan, mutta Rosenborg osti Gamboan omakseen tammikuussa 2013. Kaudella 2013 Gamboa pelasi seuran paidassa Tippeligaenissa 28 ottelua ja ehti pelata seuraavalla kaudella vain kaksi ottelua, ennen kuin Valioliigan West Bromwich Albion osti hänet hyvin sujuneiden MM-kilpailuiden jälkeen. Gamboa pelasi kaudella 2014-2015 vain kymmenessä Valioliigan ottelussa.
Vuonna 2009 Gamboa pelasi alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kanssa MM-kilpailuissa, joissa Costa Rica sijoittui neljänneksi. Gamboa debytoi Costa Rican jalkapallomaajoukkueessa tammikuussa 2010 Argentiinaa vastaan. Hän kuului Jorge Luis Pinton nimeämään joukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Hän pelasi turnauksessa Costa Rican jokaisessa viidessä ottelussa, kun joukkue eteni sensaatiomaisesti puolivälieriin. Gamboa kirjautti turnauksessa nimiinsä yhden syöttöpisteen.
O-Nitrofenoli
o-Nitrofenoli eli 2-nitrofenoli (CHNO) on orgaaninen yhdiste ja fenolin nitrattu johdannainen. Yhdistettä käytetään valmistettaessa muun muassa väri- ja lääkeaineita ja analyyttisessä kemiassa indikaattorina. o-Nitrofenoli on m- ja p-nitrofenolien isomeeri.
o-Nitrofenoli on huoneenlämpötilassa keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee niukasti veteen, mutta haihtuu helposti vesihöyryn mukana. Tämä johtuu yhdisteen hydroksyyli- ja nitroryhmien välisistä molekyylin sisäisistä vetysidoksista. o-Nitrofenoli liukenee hyvin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Yhdiste on heikko happo, jonka pK-arvo on 7,22. Se on fenolia voimakkaampi happo, mikä johtuu nitroryhmän elektroneja puoleensavetävästä vaikutuksesta ja lisäksi nitroryhmä on orto-asemassa hydroksyyliryhmään nähden ja kykenee resonanssin kautta stabiloimaan hapen negatiivista varausta.
o-Nitrofenolia valmistetaan hydrolysoimalla o-kloorinitrobentseeniä emäksisissä olosuhteissa esimerkiksi natriumhydroksidin avulla. Reaktiolämpötila kohotetaan hiljalleen 170 °C:n. Muodostuva o-nitrofenoli saostetaan tekemällä liuos happamaksi. Toinen tapa valmistaa sitä on fenolin nitraus ja tässä reaktiossa muodostuu lisäksi p-nitrofenolia. Isomeerit voidaan erottaa toisistaan vesihöyrytislauksella.
o-Nitrofenolia käytetään valmistettaessa lääkeaineita, väriaineita, valokuvauskemikaaleja ja hyönteismyrkkyjä. Pelkistämällä siitä saadaan o-aminofenolia. Yhdistettä voidaan käyttää pH-indikaattorina ja sen alkoholiliuos muuttuu värittömästä keltaiseksi pH-alueella 5–7. Värinmuutos ei ole kuitenkaan kovin selkeä. Analyyttisessä kemiassa sitä voidaan käyttää myös reagenssina glukoosin määritykseen.
Kino Juha
Kino Juha on elokuvateatteri Nurmijärven Kirkonkylällä. Vuonna 1958 rakennettu Kino Juha on Nurmijärven ainoa toiminnassa oleva elokuvateatteri.
Kino Juha on sekoitus uutta ja vanhaa: 50-luvun tunnelma, mutta digitaalinen esitystekniikka ja Dolby Digital -äänentoisto. Uudenaikainen tekniikka mahdollistaa myös 3D-elokuvien esittämisen. Ilmastoitu sali sisältää 162 istumapaikkaa.
Elokuvaesitysten lisäksi teatterissa on muutakin toimintaa, kuten teatterinäytöksiä. Teatteri on saanut Suomen elokuvasäätiöltä useana vuonna toimintatukea. Teatterin uudistumishankkeen takana on ollut ohjaaja Taavi Vartia, joka on tatterin toiminnasta vastaavan yrityksen toimitusjohtaja. Vuonna 2012 aloitetun kunnostustyön on suunnitellut arkkitehtitoimisto Arkkitehdit Mustonen
Minä sinua vaan
”Minä sinua vaan” on kappale Jenni Vartiaisen kolmannelta, "Terra"-nimiseltä studioalbumilta. Se julkaistiin albumin kuudentena singlenä marraskuussa 2014. Kappaleen ovat säveltäneet Vartiainen ja Jukka Immonen, ja se on sanoittanut Mariska.
”Minä sinua vaan” sisältyy 4. lokakuuta 2013 julkaistulle Vartiaisen "Terra"-albumille. Kappale valmistui albumille vasta aivan viime tipassa; se tehtiin loppuun keskellä yötä. Vartiainen on kertonut, ettei ollut tyytyväinen kappaleen alkuperäisiin sanoihin, vaan joutui pyytämään Mariskaa kirjoittamaan sanat uudelleen. Uusi sanoitus valmistui vasta juuri ennen määräaikaa. Vartiainen rupesi itkemään luettuaan koskettavat sanat. Kappaleen minä välttelee "rakkaus"-sanan käyttöä, koska pelkää sen voiman muuten vähenevän. Vartiainen on sanonut kappaleen olevan rakkauslaulu niille, joiden sanavarastoon ei kuulu sana "rakastan".
Kappaleen akustinen versio on mukana "Terran" 3. lokakuuta 2014 julkaistulla platinapainoksella. Kappaleesta lähetettiin lyhyempi versio radiokanaville marraskuussa 2014, kun kappale valittiin albumin seuraavaksi singleksi. Kappaleen radioversioon tehtiin myös musiikkivideo, joka julkaistiin Warner Music Finlandin ylläpitämällä YouTube-kanavalla 23. joulukuuta 2014. Videolla esiintyvät artistin lisäksi muun muassa näyttelijät Taneli Mäkelä ja Jonna Järnefelt.
Kappale sai "Terra"-albumin ilmestyessä pääosin positiivisen vastaanoton. Rumban kriitikko sanoi, että ”Minä sinua vaan” on levyn vaikuttavin kappale. Staran arvostelussa kappaletta kuvattiin ”eleettömyydessään vaikuttavaksi”. Me Naiset -lehden kriitikko valitsi sen albumin parhaiden kappaleiden joukkoon. Radiokanava Voicen toimituspäällikkö Mikko Räsänen kuvaili kertosäettä todella tarttuvaksi ja sanoi kappaleen muutenkin kuulostavan "hemmetin hyvältä". Nuorgamin arvostelussa kappale sai kuitenkin kriittisemmän vastaanoton; kappaleen idean sanottiin olevan sellainen, "johon tekee mieli huutaa äänekkäästi vastaan".
”Minä sinua vaan” nousi "Terran" ilmestyessä lokakuussa 2014 latauslistan sijalle 14, mutta putosi jo seuraavalla viikolla pois listalta. Kappale nousi uudestaan latauslistalle tammikuussa 2015, kun kappale valittiin albumin seuraavaksi singleksi. Parhaimmillaan kappale nousi listan 18:nneksi. Tammikuussa 2015 kappale nousi myös Suomen radioiden soitetuimmaksi kappaleeksi ja oli siten ennätyksellisesti viides "Terralta" julkaistu radiolistan ykkönen.
Michael Duff
Michael James Duff (s. 11. tammikuuta 1978 Belfast) on pohjoisirlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Burnley FC:tä. Pelipaikaltaan oikeajalkainen Duff on keskuspuolustaja.
Duffin ensimmäinen seura oli Cheltenham Town, jota hän edusti vuodet 1996-2004. Otteluita Duffille seuran paidassa kertyi 300 ja maaleja 15. Parhaimmillaan seura pelasi Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Vuosina 1996-1997 Duff oli lainalla Cirencester Townissa.
Heinäkuussa 2004 Duff siirtyi tuolloin Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Burnley FC:hen. Duff oli tärkeä pelaaja joukkueelleen, kunnes hän loukkaantui vakavasti Mestaruussarjan ottelussa Crystal Palace FC:tä vastaan kaudella 2007-2008. Polvivamma piti hänet sivussa kauan ja hän palasi kentille vasta joulukuussa 2009 Burnleyn noustua Valioliigaan. Hän pelasi kaudella 2009-2010 Valioliigassa 11 ottelua. Seura kuitenkin putosi kauden 2009-2010 jälkeen takaisin Mestaruussarjaan ja Duff jatkoi joukkueen avainpelaajana loukkaantumisen jälkeenkin. Burnley palasi Valioliigaan kaudeksi 2014-2015 ja seuran kanssa uuden sopimuksen tehnyt Duff on ainoa pelaaja kauden 2009-2010 Burnleyn valioliigajoukkueesta, joka pelaa nykyisinkin vielä seurassa. Valioliigassa Duff on saanut mukavasti vastuuta.
Loukkannuttuaan vuonna 2008 Duff aloitti valmennusopinnot ja suoritti vuonna 2014 arvostetun UEFA Pro Licencen.
Duff debytoi Pohjois-Irlannin jalkapallomaajoukkueessa helmikuussa 2012. Hän pelasi maajoukkueelle vuosina 2002-2012 24 peliä, jossa hän onnistui maalinteossa kerran, vuonna 2005.
Tyrnipunavarpunen
Tyrnipunavarpunen ("Carpodacus rubicilloides") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Tyrnipunavarpusta tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa ja Nepalissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Täydellinen elämä
”Täydellinen elämä” on Suvi Teräsniskan kappale hänen kuudennelta studioalbumilta "Pohjantuuli". Kappale julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 6. syyskuuta 2013. Kappaleen on säveltänyt Petri Somer ja sen on sanoittanut Sana Mustonen. Kappaleen tuotannosta puolestaan vastaavat Leri Leskinen ja Sampo Haapaniemi.
Sanoittaja Sana Mustonen on kertonut kappaleen kertovan hänen omasta elämästään. Kappaleen on sanottu olevan ”oodi elämälle, joka valoineen ja varjoineen on täydellinen ja täynnä laulun aiheita”.
Teräsniska voitti kappaleella Syksyn sävel -kilpailun lokakuussa 2013. Hän sai puhelinäänestyksessä yli kolmasosan kaikista annetuista äänistä. Kappale valittiin myös vuoden 2013 parhaaksi iskelmäksi Iskelmä Gaalassa.
Kappale oli kolmenkymmenen ostetuimman kappaleen joukossa latauslistalla yhteensä yhdeksän viikkoa. Sen paras sijoitus oli seitsemäs (45/2013). Radiolistalla ”Täydellinen elämä” saavutti parhaan sijoituksensa helmikuussa 2014, kun se nousi toiseksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi.
Pahtapunavarpunen
Pahtapunavarpunen ("Carpodacus puniceus") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Pahtapunavarpusta tavataan Aasian keskiosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tiibetinpunavarpunen
Tiibetinpunavarpunen ("Carpodacus roborowskii") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Tiibetinpunavarpusta tavataan Tiibetin ylängöllä. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja huonosti tunnetuksi, mutta sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lukáš Fiala
Lukáš Fiala (s. 23. toukokuuta 1988) on tšekkiläinen alamäkiluistelija. Fiala on sijoittunut kahdesti kolmen parhaan joukkoon alamäkiluistelun MM-sarjan yhteispisteissä. Vuonna 2005 hän oli toinen ja vuonna 2009 kolmas. Ensimmäisen kilpailunsa Fiala kilpaili Prahassa vuonna 2005, 17-vuotiaana, ollen heti toinen. Vuoden 2011 MM-sarjassa Fiala oli kuudes sijoituttuaan Münchenin osakilpailussa kolmanneksi. Fiala on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 82 kilogrammaa.
Hän pelaa jääkiekkoa HC Letnanyssä Tšekin nelostasolla.
Eva Stenbäck
Eva Sofia Elisabet Stenbäck () oli opettaja ja tietokirjailija.
Stenbäckin vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Leonard Stenbäck ja Ulrika Eleonora Sucksdorff. Monista muista pohjalaisen Stenbäck-suvun suomalaisuusaatteen sisäistäneistä jäsenistä poiketen Eva Stenbäck kasvoi Uudellamaalla ja opiskeli, opetti ja kirjoitti ruotsiksi. Hänen isänsä oli tullut Loviisaan triviaalikoulun rehtoriksi, mutta 1844 isästä tuli kaupungin kirkkoherra. Stenbäck kävi ensin tyttökoulun ja opiskeli sitten muun muassa saksaa ja ranskaa Forsblomin neitien pensionaatissa Haminassa. 1865-1870 hän toimi valtion kustantaman Loviisan ala-alkeiskoulun apuopettajana ja uuden määräyksen apuopettajaksi hän sai vielä 1870. Stenbäck siirtyi kuitenkin 1873-1882 Loviisan yksityisen tyttökoulun johtajattareksi aina koulun lakkauttamiseen saakka. Musiikkia muun muassa Abraham Ojanperän johdolla opiskellut Stenbäck sai 1874 luvan toimia reaalikoulujen laulun- ja piirustuksenopettajana. Käytännöllisen opettajankokeen Helsingin ruotsalaisessa normaalikoulussa suoritettuaan hänestä tuli 1878 kotikaupunkinsa reaalikoulun musiikinopettaja. 1882 hän siirtyi Helsinkiin Nya svenska läröverketiin, jossa hän opetti laulua, kaunokirjoitusta, uskontoa ja ruotsia vuoteen 1916 saakka.
Stenbäck julkaisi nimimerkillä E.S. alaltaan oppimateriaalia, "Flerestämmiga sånger för skolan och hemmet" eli "Kolmiäänisiä lauluja kotia ja kouluja varten" ilmestyi jo 1891. Hän julkaisi myös uskonnollista oppimateriaalia.
Georg Stolpe
Georg Stolpe () oli Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkkoherra.
Stolpen vanhemmat olivat kirjanpainaja Carl Stolpe ja Sara Wacklin, Laihian kirkkoherran tytär. Hän opiskeli Vaasan triviaalikoulussa ja Turun akatemiassa, josta hän valmistui maisteriksi 1802. Tukholman suomalaisen seurakunnan apulaiseksi hän tuli 1807, seurakunnan kirkkoherraksi hänet nimitettiin 1812. Seurakunnan lopettamista harkittiin, kun Suomi oli menetetty Venäjälle, mutta 1810 asetettu komitea ehdotti Gabriel Poppiuksen aloitteesta, että seurakunta säilytettäisiin toistaiseksi. Stolpen johdolla seurakunta toimi aina vuoteen 1835 saakka, jolloin hän siirtyi Nyköpingin kirkkoherraksi. Seurakunta jäi apulaisten hoidettavaksi ja sen toiminta supistui.
Stolpen puoliso vuodesta 1878 oli Anna Kristina Slöör.
Etelä-Molukkien tasavalta
Etelä-Molukkien tasavalta (, "RMS") oli Indonesian kuuluneiden Molukkien saariryhmän eteläisillä saarilla vuodesta 1950 alkaen toiminut separatistinen hallitus ja tunnustamaton valtio, joka vaati saarille itsenäisyyttä. Toiminta keskittyi lähinnä Ambonin saarelle. Indonesian hallitus palautti kaikki saaret takaisin valtaansa 1960-luvun alkuun mennessä, minkä jälkeen Etelä-Molukkien tasavallan hallitus on jatkanut toimintaansa pakolaishallituksena Hollannista käsin.
Separatismin juuret liittyivät siihen, että osa Molukkien kristityistä asukkaista vastusti kuulumista islamilaiseen Indonesiaan. Huomattava osa varsinkin Ambonin asukkaista oli siirtomaa-aikana 1800-luvulla omaksunut siirtomaaisänniltään kristinuskon ja hollannin kielen ja saavuttanut siten etuoikeutetun aseman muihin indonesialaisiin nähden. Muutamaa vuotta Indonesian itsenäistymisen jälkeen ambonilaiset julistivat 1950 perustetuksi Etelä-Molukkien tasavallan. Itsenäisyysjulistus annettiin 25. huhtikuuta 1950. Separatistihallitus sai tukea Ambonin kristityiltä kun taas saaren muslimit tukivat Indonesian hallitusta. Yhdysvaltojen on epäilty tukeneen salaa separatisteja, koska he vastustivat samalla Indonesian presidentti Sukarnoa, joka taas teki yhteistyötä kommunistien kanssa.
Indonesian joukot valtasivat Ambonin saaren takaisin jo marraskuussa 1950, mutta Etelä-Molukkien tasavallan hallitus siirtyi jatkamaan toimintaansa läheiselle Seramin saarelle. Indonesia kukisti Etelä-Molukkien tasavallan vuonna 1955 ja sen kiinni saadut johtajat tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin. Tärkein separatistijohtaja, Etelä-Molukkien tasavallan presidentti Chris Soumokil vangittiin joulukuussa 1963 ja teloitettiin vuonna 1966. Pakolaishallitus aloitti sen jälkeen toimintansa Hollannissa J. A. Manusaman johdolla. Etelä-Molukkien tasavallan kukistumisen jälkeen kymmeniätuhansia ambonilaisia pakeni Hollantiin. Eräät ”molukkilaisista” ryhtyivät 1970-luvulla tekemään Hollannissa terrori-iskuja, jotka herättivät paljon huomiota.
Etelä-Molukkien tasavallan pakolaishallitus toimii edelleen Hollannissa. Se kuuluu Edustamattomien valtioiden ja kansojen yhteisöön.
Avdija Vršajević
Avdija Vršajević (s. 6. maaliskuuta 1986 Tešanj) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kroatian pääsarjassa 1. HNL:ssä pelaavaa HNK Hajduk Splitiä. Pelipaikaltaan oikeajalkainen Vršajević on oikea laitapuolustaja. Hän pelaa myös Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallomaajoukkueessa.
Vršajevićin ensimmäinen seura oli hänen kotikaupunkinsa TOŠK Tešanj, jota hän edusti vuodet 2003-2004.
Vuonna 2004 Vršajević siirtyi kotimaansa pääsarjan Željezničar Sarajevoon, jossa hän pelasi 24 ottelua ja teki yhden maalin vuosina 2004-2005.
Seuraavaksi Vršajević siirtyi kotimaansa pääsarjan Čelik Zenicaan tammikuussa 2006. Hän edusti seuraa vuoteen 2007 asti pelaten 18 ottelua, joissa syntyi kolme osumaa.
Zenicasta hän siirtyi Tšekin Gambrinus ligan AC Sparta Prahaan heinäkuussa 2007. Jo saman vuoden elokuussa Vršajević lähetettiin kauden 2007-2008 mittaiselle lainalle Gambrinus ligan SK Kladnoon, jossa hän pelasi kauden 2007-2008 aikana 11 ottelua. Syyskuussa 2008 Vršajević siirtyi ilman ensimmäistäkään peliä Sparta Prahassa Slovakian pääsarjan Tatran Prešoviin ensin lainasopimuksella ja tammikuusta 2009 pysyvällä sopimuksella. Vršajević pelasi slovakialaisseurassa vuosien 2008-2011 aikana 60 peliä ja teki kolme osumaa.
Elokuussa 2011 Vršajević palasi takaisin vanhaan seuraansa Čelik Zenicaan, jota hän edusti kauden 2011-2012 aikana 21 pelissä. Noissa otteluissa Vršajević osui kolmesti.
Heinäkuussa 2012 Vršajević siirtyi Kroatian pääsarjan 1. HNL:in HNK Hajduk Splitiin. Pääosin oikeana laitapakkina pelaava Vršajević on saanut seurassa vastuuta myös vasempana laitapakkina ja oikeana laitahyökkääjänä.
Vršajević pelasi vuonna 2006 Bosnia ja Hertsegovinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun, jossa hän teki yhden maalin. Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallomaajoukkueessa Vršajević debytoi syyskuussa 2012 MM-karsintaottelussa Liechtensteiniä vastaan. Hän kuului päävalmentaja Safet Sušićin lopulliseen joukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Turnauksessa Vršajević pelasi yhdessä ottelussa, Bosnia ja Hertsegovinan viimeisessä ottelussa, lohkovaiheen viimeisen kierroksen ottleussa Irania vastaan. Vršajević onnistui ottelussa myös maalinteossa, tehden maaottelu-uransa avausmaalin.
Suomen euroviisukarsinta 1996
Suomen euroviisukarsinta 1996 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1996 Eurovision laulukilpailuun. Karsinnan kilpailijat valittiin tavalla, jota ei ollut kokeiltu koskaan aiemmin: yhteistyössä levy-yhtiöiden kanssa käytiin neuvotteluja karsinnan finalisteista. Noin 70 ehdotetun kappaleen joukosta valittiin kymmenen kilpailijaa karsinnan finaaliin.
Finaali pidettiin lauantaina 3. helmikuuta Espoon kulttuurikeskuksen Tapiola-salissa ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.00–20.30 ja 21.25–22.50, lisäksi äänestystilanteesta kerrottiin lyhyesti kello 20.50. Kilpailu pidettiin samassa tilaisuudessa kuin kyseisen vuoden Emma-gaala: euroviisuehdokkaat esiintyivät ensin ja Emma-palkinnot jaettiin puhelinäänestyksen aikana. Kritiikkiä herätti se, että äänestyslinjat avattiin heti ensimmäisen kappaleen alettua, vaikka kappaleet esitettiin julkisesti ensimmäistä kertaa, ja se, että väliaikatietoja äänestyksestä julkistettiin kappaleiden esittämisen ollessa vielä kesken. Lähetyksessä oli lisäksi teknisiä häiriöitä eikä esimerkiksi Eija Kantolan esitys näkynyt televisiossa kokonaan. Äänestyksessä puhelinlinjat menivät lisäksi tukkoon eikä tulosta saatu julkistettua enää samana iltana. Finaalia seurasi 1 201 000 televisiokatsojaa. Kapellimestarina toimi Olli Ahvenlahti.
Linjojen tukkeutumisen takia äänestysaikaa jatkettiin maanantaiaamuun asti ja tulokset oli tarkoitus julkistaa maanantai-iltana lähetettävässä erikoislähetyksessä kello 21.00–21.15. Tieto voittajasta levisi kuitenkin teksti-tv:ssä jo ennen tuloslähetystä.
Suomen euroviisukarsinta 1998
Suomen euroviisukarsinta 1998 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1998 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin jälleen yhdistettynä kutsukilpailuna ja avoimena sävellyskilpailuna, suomalaissäveltäjiä kutsuttiin kilpailuun ja kuka tahansa saattoi lähettää oman kappaleensa avoimeen kilpailuun. Kappaleita saatiin 189, joista yhdeksän parasta valittiin karsinnan finaaliin. Niistä kuitenkin vain kaksi oli tullut avoimesta sävellyskilpailusta.
Finaali pidettiin lauantaina 14. helmikuuta Ylen tv-studiossa 2 ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 21.30–23.00. Väliajalla esiintyi brittiläinen sopraano Sarah Brightman, jonka esityksen jälkeen käytiin äänestys. Äänestyksessä Suomen edustajaa valitsivat tasavahvasti puhelinäänestäjät, kansainvälinen asiantuntijaraati sekä kansainvälinen euroviisufaneista koottu raati, joista jokainen antoi äänet kappaleille kaavalla 10-8-7-6-5-4-3-2-1. Jokaisella raadilla oli kuitenkin oma suosikkinsa, puhelinäänestäjien suosikki oli Jari Sillanpää, asiantuntijaraadin Edea ja euroviisufanien Nylon Beat. Finaalia seurasi 1 207 000 televisiokatsojaa. Kapellimestarina toimi Olli Ahvenlahti. Edellisenä vuonna oli tullut kansainvälisessä loppukilpailussa voimaan sääntö, jonka mukaan taustanauhaa saa käyttää ilman lavalla tapahtuvaa soiton imitointia, ja tänä vuonna Nylon Beatin "Umm ma ma" oli historian ensimmäinen Suomen karsintakappale, joka esitettiin täysin taustanauhan varassa ilman orkesterisäestystä. Lisäksi karsinnan voittokappaleessa "Aavassa" orkesteria käytettiin ainoastaan jousiosuuksia varten.
Kussakin sarakkeessa on kauttaviivan vasemmalla puolella raadin laululle antamat pisteet/puhelinäänet ja oikealla puolella sijoituspisteet.
British Sea Power
British Sea Power on brittiläinen indierockyhtye, joka julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 2003 Rough Trade -levy-yhtiöllä. Yhtyeen perustajäsenet ovat Jan Scott Wilkinson (laulu, kitara), Martin Noble (kitara, koskettimet), Neil Hamilton Wilkinson (bassokitara, laulu, kitara) ja Matthew Wood (rummut). Lisäksi yhtyeeseen kuuluu tällä hetkellä Abi Fry (viulu, koskettimet) sekä Phil Sumner (kornetti, koskettimet, kitara). Toistaiseksi British Sea Power on esiintynyt Suomessa vain kerran: 29. päivä huhtikuuta 2013 Tavastialla Helsingissä.
Katipunan
Katipunan (Kataastaasan Kagalang-galang Na Katipunan ng mga Anak ng Bayan, ”Kansan poikien korkein ja arvostetuin seura”) oli filippiiniläisten nationalistien vuonna 1892 perustama kansallismielinen salaseura, jonka tavoitteena oli vapauttaa Filippiinit Espanjan siirtomaavallasta.
Kesällä 1892 kansallismielinen kirjailija José Rizal oli perustanut La Liga Filipina -nimisen järjestön, jonka tavoitteena oli koota filippiiniläiset yhteen vaatimaan poliittisia uudistuksia. Kun Rizal pidätettiin ja karkotettiin lähes välittömästi La Liga Filipinan perustamisen jälkeen, joukko järjestön jäseniä perusti salaa radikaalimman Katipunanin, jonka tarkoituksena oli järjestää aseellinen kapina. Keskeisin Katipunanin perustajajäsenistä oli Andrés Bonifacio. Katipunanin toiminta jäljitteli vapaamuurareita. Sen jäsenten oli vannottava uskollisuudenvala ja esiinnyttävä seuran kokouksissa naamiot kasvoillaan. Bonifacio ja Emilio Jacinto ehtivät julkaista maaliskuussa 1896 yhden numeron verran Katipunanin lehteä "Kalyaania" (”Vapaus”). Lehden julkaisemisen myötä seuran jäsenmäärän on sanottu kasvaneen hetkessä tuhannesta 20 000:een.
Katipunan aloitti kesällä 1896 kapinan, joka tunnetaan Filippiinien vallankumouksena. Aseiden hankkiminen Japanista oli osoittautunut vaikeaksi, koska varakkaat filippiiniläiset eivät olleet halukkaita lahjoittamaan varojaan siihen tarkoitukseen. Kapina jouduttiin lisäksi aloittamaan ennenaikaisesti, koska Marino Gil -niminen augustiinolaismunkki kavalsi suunnitelmat espanjalaisille. Kapina johti aluksi epäonnistumiseen, jonka seurauksena muun muasa Rizal teloitettiin. Kapina kuitenkin muuttui menestyksekkääksi, kun Katipunaniin kuulunut Emilio Aguinaldo tuli kapinallisjoukkojen komentajaksi. Katipunan lakkasi toimimasta salaseurana, kun kapinan johtajat muodostivat vuonna 1897 uuden vallankumoushallinnon.
Vedeeran taru
Vedeeran taru on Jarkko Tontin vuonna 2012 julkaistu fantasiaromaani. Teos voitti valtakunnallisen Lasten LukuVarkaus -kirjallisuuspalkinnon vuonna 2013.
Teoksen jatko-osa Vedeera vaarallisilla vesillä ilmestyy syksyllä 2018.
Haltijatyttö Vedeeran ja ihmispojan kielletty ystävyys joutuu koetukselle, kun Vedeera valitaan tärkeään tehtävään. Varo ihmisiä, pysy poissa heidän mailtaan, älä koskaan luota heihin. Näin Vaahterametsän haltijavaltakunnassa asuvalle Vedeeralle on opetettu niin kauan kuin hän muistaa. Lempipaikassaan joen rannassa hän kuitenkin tapaa ihmispoika Korilin, ja nuoret ystävystyvät. Haltijoiden ja ihmisten suhteita kiristää arvokas helmisimpukkalöytö. Se kenelle simpukkasaari rikkauksineen kuuluu, ratkaistaan kilpa juoksulla vuoren huipulle. Sekä haltijoiden että ihmisten keskuudesta arvotaan yksi nuori edustamaan omaa maataan. Haltijoiden kuningatar vetää esiin Vedeeran nimen, ja äkkiä tytön käsissä on haltijavaltakunnan tulevaisuus. Mutta kehen voi luottaa, ja kenen puolesta taistella? Uskaltaako Vedeera toimia vastoin oppimiaan sääntöjä, jos tuntee ne vääriksi?
Lasten LukuVarkaus 2013 -palkintoraati arvioi kirjan seuraavasti: ”Jarkko Tontin Vedeeran tarua raatilaiset kuvailijat juoneltaan monipuoliseksi kirjaksi, koska siinä oli mukana iloa, surua, rakkautta, rohkeutta ja toimintaa. Kirjan jännitystä ja huumoria kiiteltiin. Yksi raatilaisista totesi, että tätä kirjaa oli pakko lukea koko ajan. Toinen raatilaisista kiitti, että kirjaa lukiessa tuntui kuin olisi ollut yksi päähenkilöistä. Kolmas raatilainen totesi, että kirja oli paras ikinä. Neljäs raatilaisista suorastaan rakastui kirjaan ja toivoi, että mahdollisimman moni lukisi kirjan, ”ihana toiminnan täyteinen seikkailu”."
"Haltijoiden loisteliaasta historiasta paljastuu seikkoja, jotka pakottavat Vedeeran kyseenalaistamaan kaiken aiemmin oppimansa." – Kouvolan Sanomat 12.12.2012.
Pohjalainen-sanomalehden mukaan (5.12.2012): "Vedeeran taru on klassinen fantasiasatu."
"Itse teksti on mukavan soljuvaa ja maailmanrakennus hallinnassa. Hännälliset haltiat, stereotypiasta poikkeavat peikot ja nelisormiset quirenilaiset varmistavat, ettei kirja jää vain roolipelikampanjan julkiseksi sivutuotteeksi." – Tähtivaeltaja 1/2013.
"Haltijatytön ja ihmispojan rakkaus uhmaa ikiaikaista alueriitaa." - YLE Uutiset 2.8.2012.
PK (elokuva)
PK on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut intialainen satiirinen draamakomedia. Sen ohjasi Rajkumar Hirani, joka toimi myös elokuvan tuottajana Vidhu Vinod Chopran kanssa ja käsikirjoittajana Abhijat Joshin kanssa. Päärooleja näyttelevät Aamir Khan ja Anushka Sharma, ja sivurooleja näyttelevät Sushant Singh Rajput, Boman Irani, Saurabh Shukla ja Sanjay Dutt. Elokuva kertoo avaruusolennosta, joka tulee Maahan tutkimusmatkalle. Hän ystävystyy toimittajan kanssa ja kyseenalaistaa uskonnollista taikauskoa ja uskonkappaleita.
"PK:stä" tuli yli 6 miljardin rupian tuotollaan kaikkien aikojen eniten tuottanut intialainen elokuva.
Box Office India julisti "PK:n" ”kaikkien aikojen jymymenestykseksi”.
Elokuvaa vastaan protestoitiin, koska hindunationalistit katsoivat sen loukkaavan hinduyhteisön tunteita.
Hääpuku
Hääpuku eli morsiuspuku on perinteinen asu, johon naiset pukeutuvat naimisiin mentäessä. Hääpuvun tyyli, väritys ja käyttötavat riippuvat kulttuurista.
Suomessa tyypillinen hääpuku on nykyisin väritykseltään valkoinen. Valkoinen väri symboloi puhtautta, ja perinteisesti valkoiseen hääpukuun saivat pukeutua vain neitsyet. Nykyään tavasta on luovuttu.
Nykypäivänä hääpukua pidetään yllä vain hääpäivänä, jolloin pariskunta vihitään. Toisin oli ennen, jolloin hääpuku oli naisten ainoa juhlapuku, jota käytettiin juhlassa kuin juhlassa niin kauan kuin nainen siihen mahtui. Kun mitat eivät enää riittäneet, puku annettiin lahjaksi tyttärelle.
Esko Kairesalo
Esko Hannu Kairesalo (s. 5. maaliskuuta 1957 Kangasala) on Mäntsälän kunnanjohtaja.
Kairesalo kirjoitti ylioppilaaksi 1976 ja valmistui hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1982. Työuransa hän aloitti Hämeen lääninhallituksen läänin- ja piirihallintoviranomaisten neuvottelukunnan sihteerinä ja jatkoi tutkijana 1982–1983. Hän toimi Säkylän kunnansihteerina 1983–1989, Vihdin kunnan talousjohtajana 1989–1993, Vihdin perusturvajohtajana 1993–1994 ja Mäntsälän kunnanjohtajana hän on toiminut vuodesta 1994.
Mäntsälä on Suomen kunnista yhtiöittämispolitiikassaan pisimmällä. Kairesalo on pohtinut mahdollisuuksia myös vanhusten hoivapalvelujen, päiväkotien ja työterveyshuollon yhtiöittämiseen. Kairesalon puolue on kokoomus.
Kairesalo asuu vaimonsa kanssa Lahdessa. Heillä on vuonna 1984 syntynyt poika ja 1986 syntynyt tytär.
Eeva Kyrönviita
Eeva Kyrönviita on Ruoveden kunnanjohtaja. Ruoveden kunnanvaltuusto äänesti hänet kunnanjohtajaksi vuonna 2013 äänin 21-6. Aikaisemmin hän toimi Ruoveden kunnan talousjohtajana ja vs. kunnanjohtajana. Hänellä on hallintotieteiden maisterin koulutus. Hänellä on kolme lasta.
Jalle Stoor
Jalle Stoor on suomalainen frisbeegolfin pelaaja, joka voitti Suomen mestaruuden avoimessa sarjassa vuonna 2014. Tätä ennen hän oli sijoittunut kolmanneksi vuosina 2012–2013.
Pimeys (täsmennyssivu)
Pimeys voi viitata seuraaviin asioihin:
Dylan Moriarity
Dylan Moriarity (s. 11. syyskuuta 1994 Quebec) on kanadalainen alamäkiluistelija. Hän debytoi lajin MM-sarjassa Red Bull Crashed Icessä vuonna 2013 Niagaran osakilpailussa. Moriarityn paras sijoitus yksittäisessä osakilpailussa on toinen sija, jonka hän saavutti kaudella 2015 Pohjois-Irlannin osakilpailusta. Tuolla kaudella hän sijoittui yhteispisteissä viidenneksi.
Moriarityn kaksoisveli Dean Moriarity on myös alamäkiluistelija, joka on saavuttanut Red Bull Crashed Icessä muutaman palkintosijan.
Lautakkomäen rautatietunneli
Lautakkomäki on rautatietunneli Muuramessa Orivesi–Jyväskylä-radan Jyväskylän–Jämsänkosken rataosalla. Tunneli on valmistunut 1972, ja se on 383 metriä pitkä.
Stéphane Lefebvre
Stéphane Lefebvre (s. 16. maaliskuuta 1992 Nœux-les-Mines) on ranskalainen ralliautoilija. JWRC -sarjassa Lefebvre on saavuttanut kolme osakilpailuvoittoa sekä mestaruuden kaudella 2014 ja WRC3 -luokassa niin ikään kolme voittoa ja mestaruuden kaudella 2014. Hän kilpailee Citroënillä.
Lefebvre ajoi ensimmäisen osakilpailunsa rallin MM-sarjassa vuonna 2013 Ranskassa ollen yleiskilpailussa 20. Kaudella 2014 Lefebvre sijoittui parhaimmillaan yleiskilpailussa 19:nneksi, Saksan ja Puolan ralleissa. Kaudeksi 2015 Lefebvre siirtyi kilpailemaan pääosin WRC2 -luokkaan. Ensimmäisen MM-pisteensä hän saavutti Saksan rallista sijoittuen kymmenenneksi. 2015 Saksan rallista lähtien Lefebvre on ajanut WRC1 luokassa.
Lefebvren kartanlukijana on toiminut kaudesta 2016 alkaen ranskalainen Gabin Moreau.
Kaudella 2018 Lefebvre ajoi Citroenin tehtaan tuella WRC2 sarjassa sijoittuen kauden päätteeksi sarjassa 13. sijalle. Parhaat saavutukset olivat Portugalin rallin 3. ja Walesin rallin 5. sija WRC2 luokassa.
Adam Green (alamäkiluistelija)
Adam Green (s. 23. elokuuta 1990 Cleveland) on yhdysvaltalainen alamäkiluistelija. Hän debytoi alamäkiluistelun MM-sarjassa Red Bull Crashed Icessä Münchenin kilpailussa vuonna 2010. Greenin paras sijoitus yksittäisessä kilpailussa on selviytyminen 16 parhaan joukkoon Saint Paulin osakilpailussa vuonna 2013. Green on pelannut nuorempana myös jääkiekkoa kolmentoista vuoden ajan.
Jouko Mäkinen (kaupunginjohtaja)
Jouko Mäkinen on Hangon entinen kaupunginjohtaja. Hangon kaupunginvaltuuston valitessa kaupunginjohtajan helmikuussa 2009 hän voitti Hangon kansliapäällikön Jukka-Pekka Halmeen äänin 21-14. Aikaisemmin Mäkinen on työskennellyt Piikkiön ja Västanfjärdin kunnanjohtajana sekä Kaarinan apulaiskaupunginjohtajana. Vuonna 2011 hänet valittiin Länsi-Uusimaa ohjelman (Koheesio- ja kilpailukykyohjelma) toimintaryhmän johtajaksi. Mäkinen jäi eläkkeelle vuonna 2015.