hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kaktuksenpiikkejä
Kaktuksenpiikkejä on E. Sarmo & Eliten studioalbumi vuodelta 1989.
Tuottaja on Esa Kuloniemi ja levymerkki Välilevy. Jakelusta on huolehtinut Euros / Fazer.
Äänittäjä on Roger Renwall, kannen on suunnitellut Sarmo ja takakannen ja lyriikka-arkin valokuvat yhtyeestä on ottanut Juke.
A-puoli 
Kaikki laulut: Kakko / Sarmo, paitsi "Työssä satamassa" säv.
A. Toussaint, suom. san. E. Sarmo. LP-levyn mukana on vihreätekstinen lyriikka-arkki, jonka toisella puolella on samansävyinen yhtyekuva.
E. Sarmo & Elite:
Esa Kuloniemi soittaa slide-kitaraa kappaleella "Naisista ei pääse eroon".
Kalenteri (ohjelma)
iCal eli Calendar on Applen kehittämä henkilökohtainen kalenterisovellus, joka on jukaistu OS X-käyttöjärjestelmille. ICal oli ensimmäinen kalenterisovellus OS X:lle, joka tarjosi tuen muutamille kalentereille sekä kyvyn julkaista ajoittain kalentereita WebDAV-palvelimelle.
Ohjelma julkaistiin alun perin ilmaiseksi ladattavana Mac OS X 10.2:lle 10. syyskuuta 2002, ja se tuli valmiiksi asennetuksi ohjelmaksi Mac OS X 10.3:n julkaisun yhteydessä, jolloin sitä julkaistiin iCal 1.5-versiona. Toinen versio iCal-sovelluksesta julkaistiin Mac OS X 10.4:n, kolmas versio Mac OS X 10.5:n, neljäs versio Mac OS X 10.6:n, viides versio Mac OS X 10.7:n ja kuudes versio OS X 10.8:n kanssa.
Apple lisensoi nimen iCal Brown Bear Softwareltä, joka käytti sitä nimeä iCal-sovelluksessaan vuodesta 1997 lähtien. OS X v10.8:n heinäkuussa 2012 tapahtuneesta julkaisusta lähtien iCal on tunnettu nimellä Calendar, joka on samanlainen kuin iOS-versio.
ICal-sovelluksen kehittäminen poikkesi muiden Applen ohjelmien kehittämisestä, sillä sen suunnitteli Pariisissa itsenäisesti ja julkisuutta karttaen pieni ranskalainen tiimi, jota johti Steve Jobsin kaveri Jean-Marie Hullot. ICalin kehittäminen on sittemmin siirretty Apple US:n pääkonttoriin Cupertinoon.
Tähdet meren yllä
"Tähdet meren yllä" on Unto Monosen säveltämä tango. Sanoituksen teossa Monosta on avustanut Solja Tuuli eli Sauvo Puhtila.
Kappale on julkaistu Reijo Taipaleen singlellä vuonna 1963. Häntä säestää Kullervo Linnan orkesteri. Levy-yhtiö on Scandia.
Kappaleen mukaan on myös nimetty vuoden 2001 Sinitaivas-konsertti.
Kaunis Quebec
Kaunis Quebec on sarjakuvapiirtäjä Achden ensimmäinen Lucky Luke -teos. Kaunis Quebec julkaistiin suomessa vuonna 2004, eli kolme vuotta Morrisin kuoleman jälkeen.
Lucky Luke osallistuu Rodeoon ja siinä samassa Jolly Jumper tapaa unelmiensa tamman. Jolly Jumper rakastuu oiko päätä, mutta tämän sydän murtuu kun karjavarkaat vievät tytön. Lucky Luke ja Jolly Jumper lähtevät takaa-ajoon.
Degerby (Inkoo)
Degerby on kylä Inkoossa Uudellamaalla. Se oli vuonna 1946 lakkautetun Degerbyn kunnan kirkonkylä ja sijaitsee noin 50 kilometriä Helsingistä länteen.
Uudenmaan liitto valitsi vuonna 2006 Degerbyn vuoden uusmaalaiseksi kyläksi. Degerbyssä sijaitsee muun muassa Degerbyn kirkko ja Porkkalan vuokra-aikaan 1944–1956 keskittyvä "Degerbyn Igor" -museo. Kylässä toimii kyläyhdistys.
Katariina Ulvintytär
Katariina Ulvintytär eli "Katariina Vadstenalainen", ruots. "Katarina Ulvsdotter" eli "Katarina av Vadstena" (noin 1331–1381) oli ruotsalaisen pyhimyksen Birgitan tytär. Hän lähti 1350 äitinsä perässä Roomaan. Kun Birgitta oli kuollut, hän toi vuonna 1374 tämän ruumiin Ruotsiin. Häntä ei ollut vihitty abbedissaksi, mutta hän johti kuitenkin Vadstenan luostaria ja hankki vahvistuksen luostarin säännöille käydessään uudestaan Roomassa 1375–1380. Hänelle suoritettiin translaatio vuonna 1380 kanonisoinnin esiasteena. Hänestä on säilynyt latinankielinen (painettu 1489) ja ruotsinkielinen pyhimyselämäkerta sekä kanonisointiprosessiin kuuluvia asiakirjoja.
Vuokratut huulet
Vuokratut huulet () on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Robert Downey, Sr.. Elokuvan pääosissa ovat Martin Mull, Dick Shawn, Jennifer Tilly ja Robert Downey Jr..
"Vuokratut huulet" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 1. heinäkuuta vuonna 1988.
"Vuokratut huulet" tuotti ja käsikirjoitti pääosaa näyttelevä Martin Mull.
Elokuvan kuvaukset alkoivat 19. tammikuuta vuonna 1987 ja kestivät 26. helmikuuhun asti. Elokuvaa kuvattiin Kalifornian Glendalessa, Los Angelesissa ja Beverly Hillsissä.
International Video Entertainment julkaisi "Vuokratut huulet" VHS:lle pian teatterilevityksen jälkeen. Elokuvaa ei ole julkaistu vielä DVD:lle, mutta 21. joulukuuta vuonna 2009 Lionsgate ilmoitti aikovansa julkaista elokuvan.
Swingfire
Swingfire on brittiläinen ajoneuvoalustalta ammuttava panssarintorjuntaohjus. Se kehitettiin 1960-luvun alussa ja oli tuotannossa vuosina 1966–1993. Britannian asevoimissa se korvasi aiemmin käytössä olleen Vickers Vigilant -ohjuksen. Swingfiren kehitti Fairey Engineering Ltd ja British Aircraft Corporation.
Ohjuksen englanninkielinen nimi tulee sen kyvystä tehdä nopea jopa 90 asteen ohjausliike. Tämän ansiosta ohjusksen ampuva ajoneuvo kyetään piilottamaan näkyvistä ja ampuja itse voi asettua edulliseen asemaan erillisen liikuteltavan tähtäys- ja ohjauslaitteen kanssa.
Sen lisäksi että Swingfire asennettiin FV438 Swingfire- ja FV102 Striker -taisteluajoneuvoihin, siitä oli kolme muuta versiota:
Swingfire-ohjuksia käytettiin sekä Persianlahden sodassa (1991) että Irakin sodassa (2003).
John Barker
John Barker (13. heinäkuuta 1791 Haslingden, Englanti – 2. joulukuuta 1854 Turku) oli Suomessa toiminut englantilaista syntyperää ollut liike- ja teollisuusmies.
Barkerin vanhempien tiedetään kuuluneen työväestöön, mutta heidän nimiään ei tunneta. Barkerista kehittyi mekaanisten kutoma- ja villankehruukoneiden asiantuntija ja rakentaja, joka monien muiden vastaavien tavoin lähti työskentelmään ulkomaille. Mentyään ensin Belgiaan 1817 ja sieltä Tukholmaan 1833, jonne Barker perusti konepajan, hän muutti 1836 Tampereelle Finlaysonin palvelukseen. Hän osallistui uuden suuren tehdasrakennuksen suunnitteluun, rakensi sinne koneet ja opetti työntekijät käyttämään niitä. 1843 hän siirtyi Turkuun, perustaakseen sinne oman puuvillatehtaan. Tätä varten hän sai Suomen Pankilta 20000 hopearuplan korottoman lainan. Uusi kolmikerroksinen tehdasrakennus valmistui 1847 ja Barkerin liikekumppaniksi tuli entinen apteekkari L.E. Stigzelius, joka lunasti Barkerin kuoltua myös tämän osuuden yrityksestä. Lähes sata vuotta myöhemmin eli 1941 siitä tuli fuusion kautta Barker-Littoinen -teollisuusyritys. Koska Barker oli Tampereella järjestänyt Finlaysonin tehtaisiin kaasuvalon, hän tarjoutui varustamaan koko Turun kaupungin katuvalaistuksen. Itämainen sota teki kuitenkin tämän aikeen tyhjäksi.
Barkerin tiedetään olleen naimisissa ja että hän oli jo ennen vuotta 1833 jäänyt leskeksi, mutta puolison nimi ei ole tiedossa.
Antaa palaa!
Antaa palaa! () on vuonna 1989 julkaistu Joe Pytkan ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Richard Dreyfuss, David Johansen, Teri Garr ja Jennifer Tilly. Elokuva sijoittuu uhkapelin maailmaan Floridassa.
"Antaa palaa!" perustuu Jay Cronleyn romaaniin "Good Vibes", jonka pohjalta Nancy Dowd laati käsikirjoituksen.
Jay Trotter (Richard Dreyfuss) on taksikuski ja "entinen" uhkapeluri, joka on luvannut tyttöystävälleen Pamille (Teri Garr), että peluriajat ovat takana päin. Jay saa kaverinsa (David Johansen) taksinauhoitusten ansiosta kuuman vinkin hevosesta, jonka mukaan se kaakki tulee voittamaan seuraavan lähtönsä. Kyseessä onkin sen tason kaakki, että kukaan ei laittaisi rahojaan sen voiton puolesta. Jay onkin toista maata ja tyrkkää vähät rahansa hevoselle, tutun vetolipputiskin (Robbie Coltrane) estelyistä huolimatta.
"Antaa palaa!" kuvattiin Technicolor-menetelmällä Floridan Miamissa ja Hialeahin Hialeah Park Race Trackilla 5-18 miljoonan dollarin budjetilla. Elokuvan tuottivat Ned Dowd, David Giler, Randy Ostrow ja Richard Stenta Paramount Picturesille.
"Antaa palaa!" kuvattiin pääasiassa Hialeahin Hialeah Park Race Trackilla, joka suljettiin vuonna 2001, mutta avattiin uudelleen 28. marraskuuta vuonna 2009.
"Antaa palaa!" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 18. elokuuta vuonna 1989. Elokuva tuotti avausviikonloppunsa aikana 1 925 049 dollaria 1 191 teatterissa. Elokuva tuotti yhteensä Yhdysvalloissa 4 973 285 dollaria. Elokuvan levittäjänä toimi Paramount Pictures.
"Antaa palaa!" -elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 30 prosentin "mätä"-arvosana, joka perustuu kymmeneen arvosteluun. Kuitenkin käyttäjistä 68 prosenttia nautti elokuvasta. Internet Movie Databasessa elokuvalla on 6,4 tähteä kymmenestä.
Paramount Pictures julkaisi elokuvan DVD:lle ensimmäisen kerran 18. syyskuuta vuonna 2001 ja toisen kerran 16. helmikuuta vuonna 2004. Suomessa elokuva julkaistiin DVD:lle 24. lokakuuta vuonna 2003.
House of Jericho
House of Jericho (myös Jericho Mansions ja Jerichon uhrit; ) on Alberto Sciamman ohjaama kanadalais-brittiläinen trillerielokuva vuodelta 2003.
Suuren asuinkerrostalon vanha vahtimestari Leonard Grey (James Caan) kärsii pelkotiloista eikä halua poistua rakennuksesta. Asukkaat katsovat pitkään omituista talonvahtia, mutta mies hoitaa kuitenkin työnsä. Sitten yksi asukkaista murhataan, ja Leonardin järki alkaa pettää. Hän alkaa epäillä itseäänkin murhaajaksi...
"House of Jerichon" kuvaukset alkoivat 30. syyskuuta vuonna 2002. Elokuvaa kuvattiin Espanjan Almeríassa ja Kanadan Saint Johnissa, New Brunswickissä 6,2 miljoonan dollarin budjetilla.
"House of Jericho" ei päässyt teatterilevitykseen, mutta kiersi monia elokuvajuhlia. "House of Jericho" sai ensi-iltansa Ranskassa Cannes Film Marketissa 17. toukokuuta vuonna 2003. Elokuva kiersi myös elokuvajuhlia Italiassa, Ruotsissa, Norjassa, Belgiassa ja Saksassa. "House of Jericho" esitettiin 6. syyskuuta 2003 Kanadan Montrealin elokuvajuhlilla, missä ohjaaja Alberto Sciamma oli ehdokkaana Grand Prix des Amériques -palkintoon.
"House of Jericho" julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle 27. huhtikuuta vuonna 2004. Toisen kerran elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa 12. huhtikuuta vuonna 2005.
Maija Rautamäki
Maija Rautamäki (ent. Rautamäki-Paunila, s. 1951 Helsinki) on Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun maisema-arkkitehtuurin professori.
Rautamäki valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1978. Opinnoissaan Rautamäki keskittyi maisemasuunnitteluun, ja opiskeli samalla Helsingin yliopistossa kasvimaantiedettä, metsätieteitä ja geomorfologiaa. Lisensiaatintyönä syntyi 1982 maastoon ja eri maakuntiin sovellettu viheraluemalli, jossa tutkimusmateriaalina oli 174 maaseututaajamaa. Maisemasuunnittelun professoriksi Rautamäki nimitettiin vuonna 1996. Erityisaloikseen hän mainitsee erityisesti ekologisen maisemasuunnittelun, maisemanhoidon ja maisemansuojelun.
Happy End
Happy End () on Amos Kollekin ohjaama ja käsikirjoittama ranskalainen romanttinen komedia, jonka pääosissa ovat Audrey Tautou, Justin Theroux ja Jennifer Tilly. "Happy End" kertoo unelmia täynnä olevasta nuoresta naisesta, joka muuttaa New Yorkiin tullakseen näyttelijäksi.
"Happy End" -elokuvan työnimenä oli "All the Way to the Top". Elokuva kuvattiin Los Angelesissa ja New Yorkissa. "Happy End" sai ensi-iltansa Ranskassa 24. joulukuuta vuonna 2003.
Poppari (täsmennyssivu)
Popparilla voidaan tarkoittaa:
3-hydroksibutanaali
3-Hydroksibutanaali eli asetaldoli tai aldoli (CHO) on aldoleihin kuuluva hydroksialdehydi. Yhdistettä käytetään pääasiassa orgaanisessa synteesissä.
3-Hydroksibutanaali on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja orgaanisiin liuottimiin. Se sisältää kiraalisen hiiliatomin ja on siten optisesti aktiivinen ja siitä tunnetaan d- ja l-isomeerit. 3-Hydroksibutanaali polymeroituu helposti kiinteäksi paraldoliksi, minkä vuoksi tuotteeseen lisätään pieni määrä vettä tai asetaldehydiä polymeroitumisen ehkäisemiseksi. Kuumennettaessa tavallisessa ilmanpaineessa 3-hydroksibutanaalista muodostuu krotonaldehydiä. 3-Hydroksibutanaalilla on narkoottisia ja sedatiivisia vaikutuksia.
3-Hydroksibutanaalia valmistetaan aldoliadditiolla asetaldehydistä emäksisissä olosuhteissa. Reaktio suoritetaan sivureaktioiden ehkäisemiseksi 20–25 °C:n lämpötilassa käyttämällä asetaldehydiä ja laimeaa natrium- tai kaliumhydroksidin liuosta. Tuotteen polymeroitumisen ehkäisemiseksi valmistusprosessissa joukkoon lisätään pyrogallolia tai hydrokinonia ja pysäytetään reaktio lisäämällä etikka- tai fosforihappoa, kun konversio on noin 60 %.
Pääasiassa 3-hydroksibutanaalia käytetään valmistettaessa krotonaldehydiä, jota saadaan 3-hydroksibutanaalista happoa lisäämällä tai kuumentamalla. Siitä voidaan valmistaa pelkistämällä 1,3-butaanidiolia ja muilla reaktioilla muita yhdisteitä, kuten aminoalkoholeja, lääkeaineita, hajusteita ja kinaldiinijohdannaisia, joita käytetään valmistettaessa väriaineita.
Albert Ravila
Johan Albert Ravila (28. joulukuuta 1897 Helsinki – 28. kesäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen suojeluskuntataustainen upseeri, joka toimi rykmentinkomentajana jatkosodassa. Ravila harrasti pienoiskivääriammuntaa ja saavutti vuonna 1937 henkilökohtaisen maailmanmestaruuden. Ravila ylennettiin kenraalimajuriksi 1955.
Ravila syntyi Helsingissä vaihdemies Joonas Ravilan perheeseen. Ravilan pojista myös John lähti sotilasuralle. Hän oli sodassa majuri, mutta päätyi sodan jälkeen liike-elämän palvelukseen. Kolmas veljeksistä Paavo Ravila oli kielentutkimuksen professori, joka toimi Helsingin yliopiston rehtorina ja kanslerina.
Ravila osallistui vapaaehtoisena vapaussotaan ja suoritti sen jälkeen varusmiespalveluksensa vuosina 1919–1920. Hän toimi 1920-luvulta lähtien suojeluskunnan tehtävissä ja suoritti Kadettikoulun erikoiskurssin 1927–1928. Tämän jälkeen hän jatkoi Suojeluskuntain Yliesikunnassa ja siirtyi 1933 Oulun suojeluskuntapiirin aluepäälliköksi ja myöhemmin Turunmaan sotilaspiirin aluepäälliköksi.
Suojeluskuntatehtävänsä johdosta Ravila toimi talvisodan aikana Turun lohkon jalkaväkikomentajana ja jatkoi myöhemmin aluepäällikkönä. Jatkosodan alussa hän toimi saksalaiselle vuoristoarmeijakunta Norwegenille alistetun Jalkaväkirykmentti 14:n komentajan apulaisena sekä rykmentin ensimmäisen pataljoonan komentajana. JR 14:n komentajaksi Ravila nimitettiin toukokuussa 1942, ja hän toimi tehtävässä huhtikuuhun 1943 saakka. Huhtikuussa 1944 hänet määrättiin komentamaan Jalkaväkirykmentti 53:a Karjalankannaksella jatkosodan päättymiseen asti.
Sodan ja suojeluskuntien lakkauttamisen jälkeen Ravila toimi 27:nnestä marraskuuta 1944 alkaen Salon, sittemmin Turun Pohjoisen sotilaspiirin komentajana vuoteen 1952 asti. Joulukuussa 1952 hänet määrättiin 3. prikaatin eli Porin Prikaatin komentajaksi 1952–1954. Helmikuusta 1954 elokuuhun 1955 hän johti Pääesikunnan komento-osastoa ja toimi 1955–1958 taisteluvälinepäällikkönä. Hänet ylennettiin everstiksi 1944 ja kenraalimajuriksi 6.12.1955.
Ravila voitti Tukholmassa ammunnan MM-kilpailuissa 1929 joukkuekultaa (50 m pienoiskivääri, makuulta). Hän voitti vuonna 1931 MM-joukkuekultaa pienoiskiväärillä polviammunnassa (Lvov, Puola, nyk. Ukraina), joukkuehopeaa (300 m vapaakiväärillä, asennot) ja joukkuepronssia (50 m pienoiskivääri, makuulla). vuonna 1937 Helsingissä hän voitti henkilökohtaisessa kilpailussa MM-kultaa pienoiskiväärillä, makuulta, 40 laukausta ja joukkuehopeaa (50 m pienoiskiväärillä makuulta). Lontoon olympialaisissa 1948 hän sijoittui seitsemänneksi pienoiskiväärin 50 metrin makuukilpailussa tuloksella 596.
Luettelo pikkuplaneetoista: 351001–352000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
351001:stä ja päättyen 352000:een.
Kokonaisen luettelon löytää sivulta Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 352001–353000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
352001:stä ja päättyen 353000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 353001–354000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
353001:stä ja päättyen 354000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Dancing at the Blue Iguana
Dancing at the Blue Iguana () on Michael Radfordin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 2000. Eroottisen draaman pääosia näyttelevät Daryl Hannah, Jennifer Tilly, Sandra Oh, Sheila Kelley, Charlotte Ayanna, Elias Koteas, Vladimir Mashkov ja Robert Wisdom.
"Dancing at the Blue Iguana" kertoo synkän kuvauksen strippiklubi "Blue Iguanan" tanssijoiden elämästä. Suosituin tanssija Angel (Daryl Hannah) haluaisi äidiksi, Jo (Jennifer Tilly) on yleisön seksikäs vetonaula, Jasmine (Sandra Oh) pakenee todellisuutta runojen pariin, Stormylla (Sheila Kelley) on salaisuus, ja uusin tulokas, alaikäinen Jessie (Charlotte Ayanna) haluaa vain tanssia unohtaakseen huumeet ja miesten hyväksikäytön. Työ on armotonta eikä kukaan pääse helpolla.
"Dancing at the Blue Iguana" -elokuvan tuotanto alkoi 16. huhtikuuta vuonna 1999. Kuvaukset alkoivat 4. joulukuuta vuonna 1999 ja kestivät 13. maaliskuuhun 2000 asti. Elokuva kuvattiin Kalifornian Santa Claritassa ja Los Angelesissa North Hollywoodin ja Van Nuysin kaupunginosissa.
"Dancing at the Blue Iguana" sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa 14. syyskuuta vuonna 2000. Kotimaassa Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa Los Angelesin elokuvajuhlilla 21. huhtikuuta vuonna 2001; elokuva pääsi rajoitettuun teatterilevitykseen 12. lokakuuta vuonna 2001. Los Angelesin ensi-ilta oli 19. lokakuuta. Lionsgate toimi elokuvan levittäjänä.
"Dancing at the Blue Iguana" pääsi teatterilevitykseen Israelissa, Isossa-Britanniassa, Ranskassa, Japanissa, Portugalissa ja Italiassa. "Blue Iguanaa" esitettiin myös Kairon elokuvajuhlilla Egyptissä ja Oldenburgin elokuvajuhlilla Saksassa.
Elokuva voitti vuonna 2001 Milanon elokuvajuhlilla parhaan näyttelemisen (Sandra Oh) ja parhaan lavastuksen (Martina Buckley) palkinnot. Elokuva sai Golden Fleece -palkintoehdokkuuden vuonna 2002 parhaasta tuotannosta.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 23 prosentin "mätä"-arvosana, joka perustuu 22:een arvosteluun. Internet Movie Databasessa elokuvalla on 5,7 tähteä kymmenestä.
"Dancing at the Blue Iguana" julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 25. joulukuuta vuonna 2001. Suomessa elokuva julkaistiin DVD:lle 26. maaliskuuta vuonna 2004.
Vuonna 2001 yksi "Blue Iguanan" pääosan esittäjistä Daryl Hannah kertoo kenttätutkimuksestaan oikealla strippiklubilla dokumentissa "Strip Notes". Dokumentissa Hannah rakentaa Angelin hahmoa ja tarkkailee strippareiden elämää. "Strip Notes" on lisämateriaalina elokuvan DVD-julkaisussa.
Guido Forti
Guido Forti (10. heinäkuuta 1940 Alessandria, Italia – 11. tammikuuta 2013 Alessandria) oli entisen Formula 1 ja Formula 3000 -tallin, Fortin, perustaja ja manageri.
Forti perusti tallin 1970-luvun lopulla italialaisen liikemiehen, Paolo Guercin kanssa. Talli kilpaili aluksi Italian Formula Ford sarjassa. Vuonna 1987 talli siirtyi Formula 3000 sarjaan ja vuonna 1995 Formula 1:iin Pedro Dinizin rahallisella tuella. Talli kuitenkin jätti sarjan kesken kauden 1996.
Forti palasi autourheilun pariin vielä vuonna 2002, johtamaan Euro F3000 sarjan tiimiä. Forti jäi kuitenkin eläkkeelle vuonna 2003 ja kuoli kotikaupungissaan vuonna 2013, 72-vuotiaana.
Have You Ever Needed Someone So Bad
"Have You Ever Needed Someone So Bad" on brittiläisen rockmusiikkia esittävän Def Leppardin kappale vuodelta 1992.
"Have You Ever Needed Someone So Bad" on kahdeksas kappale yhtyeen vuonna 1992 ilmestyneellä studioalbumilla "Adrenalize". Kappaleen ovat kirjoittaneet yhtyeen laulaja Joe Elliott, kitaristi Phil Collen sekä säveltäjä Robert John "Mutt" Lange, joka oli tehnyt yhteistyötä yhtyeen kanssa aiemmin tuottajan roolissa. Singlejulkaisuna "Have You Ever Needed Someone So Bad" ilmestyi vuonna 1992 albumin kolmantena singlenä "Let's Get Rockedin" ja "Make Love Like a Manin" jälkeen. Yhdysvalloissa kappale nousi Billboardin singlelistalla sijalle 12, mutta yhtyeen kotimaan singlelistalla sen sijoitus oli vasta 16. "Have You Ever Needed Someone So Bad" oli koko "Adrenalize"-albumin menestynein single Yhdysvalloissa. Hot Mainstream Rock Tracks -listalla kappale sijoittui seitsemänneksi, mutta varsinaisella Billboardin singlelistalla yksikään "Adrenalizen" singleistä ei menestynyt paremmin tai noussut kymmenen parhaan joukkoon.
Kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi yhtyeen kanssa myös aiemmin yhteistyötä tehnyt Wayne Isham.
Yrjö Kauko
Yrjö Kauko (13. syyskuuta 1886 Kuopio – 29. lokakuuta 1974 Espoo) oli suomalainen kemisti ja professori.
Yrjö Kaukon vanhemmat olivat työnjohtaja Anton Sakarias Kauko (aik. Lindberg) ja Helena Maria Holopainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 ja valmistui insinööriksi 1909 sekä tohtori-insinööriksi Karlsruhen teknillisestä korkeakoulusta Saksasta 1910. Kauko oli valmistuttuaan professori Fritz Haberin apulaisena ensin Karlsruhessa ja sitten Berliinin Kaiser Wilhelm -instituutissa. Hän osallistui Berliinin yliopistossa Max Planckin ja Albert Einsteinin pitämille luennoille. Kaukosta tuli insinööriupseeri 1927 ja insinööriluutnantti 1927.
Kauko oli Tampereen teknillisen opiston opettajana vuodesta 1912 ja yliopettajana 1923–1935. Hän johti kemiallisia turvetutkimuksia 1919–1921. Hän oli Tarton yliopiston epäorgaanisen kemian teknologian professori 1922–1923 ja fysikaalisen kemian professori 1924–1925, Helsingin yliopiston kemian apulainen 1934–1940, Helsingin Teknillisen korkeakoulun epäorgaanisen kemian professori 1941–1949 sekä Turkissa Ankaran yliopiston professori 1952–1955 ja Erzurumin yliopiston 1958–1959. Kemistin uran ohella Kauko kiersi maailmaa ja toimi elokuvan uranuurtajana Siperiassa, salakuljettajana Pietarissa, hevoskuiskaajana Turkissa ja hedelmänviljelijänä Argentiinassa.
Maaneuvos
Maaneuvos () on Ahvenanmaan maakuntahallituksen johtaja.
Ilosjoki
Ilosjoki on kylä Pihtiputaalla. Kylä sijaitsee nelostien varrella noin kymmenen kilometriä Pihtiputaan keskustasta etelään. Ilosjoen korkein kohta on noin 140 metriä merenpinnan yläpuolella oleva Ilosvuori, jonka laella sijaitsee kylän maanmerkkinä pidetty Ilosvuoren radio- ja TV-aseman masto.
Ilosjokeen rakennettiin vuonna 2007 talkoovoimin kylätalo.
Metsäkaribu
Metsäkaribu ("Rangifer tarandus caribou") on yksi peuran alalajeista. Se on luokiteltu uhanalaiseksi. Se on peuran alalajeista eteläisimpänä tavattava.
Laholaisoja
Laholaisoja on Kuivasojan vesistöön kuuluva Oulun Pyykösjärvestä Kuivasjärveen laskeva pieni virtavesi.
Pienen joen tai puron pituus on noin 1,7 kilometriä mukaan lukien sen loppupää, jonka voinee katsoa olevan myös hyvin kapea ja pitkä Kuivasjärven lahdelma ja jonka ylittää kävely- ja pyörätiesilta Kaijonharjun ja Kuivasjärven kaupunginosien välillä. Laholaisoja virtaa pääsääntöisesti luoteeseen, ensin Kuivasjärven itärannalta Kaijonrannan koillispuolitse, sitten Alakyläntien alitse Kaijonharjussa ja edelleen Kuivasjärven kaakkoispään Kaijonlahteen. Puron varsi on asumatonta loppupäätä eli Kaijonharjua lukuun ottamatta.
Bikini Kill
Bikini Kill oli yhdysvaltalainen punk rock -yhtye, joka perustettiin Olympiassa, Washingtonissa lokakuussa 1990. Yhtyeen perustivat laulaja ja lauluntekijä Kathleen Hanna, kitaristi Billy Karren, basisti Kathi Wilcox, ja rumpali Tobi Vail. Yhtyettä pidetään riot grrrl -musiikkityylin edelläkävijänä, ja se tuli tunnetuksi radikaaleista feministisistä sanoituksista ja kiihkeistä esityksistä. Heidän musiikkinsa on ottanut hardcoresta vaikutteita. Yhtye julkaisi kaksi täyspitkää albumia, useita EP:itä ja kaksi kokoelmaa kunnes se hajosi vuonna 1997.
Yhtye teki myös yhteistyötä isomman profiilin yhtyeiden kanssa kuten Nirvanan ja Joan Jettin, mutta vältteli isoja levy-yhtiöitä ja valtavirran rocklehdistöä.
Paavo Kekomäki
Paavo Kekomäki (7. tammikuuta 1900 Udelnaja, Pohjois-Inkeri [nyk. osa Pietaria] – 6. tammikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen juristi, lakitieteen tohtori 1933. Hän oli lainvalmistelukunnan jäsen 1934–1937, oikeusneuvos vuodesta 1937. Hän julkaisi oikeustieteellisiä artikkeleita alan aikakauslehdissä sekä väitöskirjan "Ammattimaisten ja tavanomaisten rikosten käsitteistä" (1933). Hän oli korkeimman oikeuden jäsen 1937–1970.
Jatkosodan aikana vuosina 1941–1944 Paavo Kekomäki työskenteli Päämajan järjestelyosaston hallinnollisen toimiston päällikkönä. Toimistolle kuuluivat kaikki sotilasoikeudenhoidolliset asiat. Helmikuussa 1944 Kekomäki ylennettiin harvinaiseen reservin everstiluutnantin arvoon.
Velikoje Selo
Velikoje Selo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Staraja Russan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Snežajoen varrella 15 kilometriä Staraja Russasta länteen. Kylässä on 143 ja kunnassa 2 700 asukasta (vuonna 2010).
Velikoje Selon kunnan pinta-ala on 506,03 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Staraja Russan piirin Nagovon kuntaan, koillisessa Staraja Russaan, idässä Ivanovskojen kuntaan sekä etelässä Poddorjen ja lännessä Volotin piireihin. Pinta-alasta 50,2 % on maatalousmaata ja 43,7 % metsää. Seudun jokia ovat Ilmajärven vesistöön kuuluvat Krekša, Tuleblja, Vyderka, Sneža, Vezovaja, Morilka, Belka, Borovljanka, Hodolopka, Kirillovka, Skovorodenka, Korostovka, Dvinka, Holynja, Kamenka, Bystraja Holynja, Turenka ja Malaška.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Tulebljan asema ja 78 kylää: Aljoksino, Astrilovo, Baikovo, Baranovo, Bela, Berjozka, Bolšije Bory, Bolšije Gorki, Bolšoje Notškovo, Bortnikovo, Dedkovo, Dedova Luka, Dolžitsy, Dorohnovo, Dorožkino, Dreteno, Dubki, Flarjovo, Gatški, Goluzino, Grigorovo, Gruzovo, Hareno, Harušeno, Hilovo, Ilovets, Kalinovo, Karavajevo, Kobjakino, Korostova, Kortšovka, Kosino, Kosorovo, Krivets, Ljadinki, Lutški, Markovo, Mesjatsevo, Mežnik, Nefedjevo, Nehotitsko, Novaja Derevnja, Novinki, Ostryje Luki, Paryševo, Pašnikovo, Perevoloka, Pestovo, Petruhnovo, Polukovo, Pustoška, Retšnyje Kottsy, Rutšjevyje Kottsy, Sbyševo, Šeikino, Selkava, Sidorovets, Sopki, Sosnitsa, Sotsko, Starina, Štšetinkino, Susolovo, Sysonovo, Tarlajevo, Tšudinovo, Tuleblja, Turgora, Turovo, Vjatškovo, Vyderka, Vysokoje, Zabolotje, Zamošje, Zaretšje, Zeljonaja Dubrava, Žežvannikovo ja Žilino. Suurimmat asutuskeskukset ovat yli kolmensadan asukkaan Susolovo sekä yli kahdensadan asukkaan Bolšije Bory, Tulebljan asema ja Astrilovo. Kolmessatoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Astrilovon, Bolšije Boryn, Susolovon ja Tulebljan kunnat liitettiin Velikoje Seloon vuonna 2010.
Kunnan läpi kulkee Bologojen ja Dnon välinen rautatie, jolla on Tulebljan asema ja kaksi pysäkkiä. Velikoje Selon kautta kulkevalta Staraja Russan ja Volotin väliseltä maantieltä on linja-autoyhteys myös Novgorodiin. Kylistä on kolme linja-autoreittiä Staraja Russaan.
Työvoimasta 69 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat maa- ja metsätalous (29,6 %), koulutus (22,1 %) ja rakentaminen (20,8 %). Kunnassa toimii useita karjatiloja ja sikaloita, pellavankäsittelylaitos ja kaksi pientä sahalaitosta.
Palveluihin kuuluu neljä lastentarhaa, Astrilovon alakoulu sekä Bolšije Boryn, Susolovon ja Tulebljan keskikoulut, viisi kulttuuritaloa ja kirjastoa, lääkärin vastaanotto, kuusi lääkintäasemaa ja viisi postikonttoria. Vähittäiskaupasta vastaa piirin kulutusosuuskunta sekä joukko yksityisyrittäjiä.
Seudulla sijaitsee useita muinaisia hautapaikkoja ja uhrikiviä. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu Kosinon Pyhän Nikolauksen luostari kirkkoineen. Kunnan alueella on myös toisen maailmansodan muistomerkkejä.
Lytškovo
Lytškovo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Demjanskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Polometjoen varrella 41 kilometriä Demjanskista pohjoiseen. Kylässä on 2 000 ja kunnassa 2 100 asukasta (vuonna 2009).
Kunnan pinta-ala on 313,12 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kresttsyn ja idässä Valdain piireihin, etelässä Demjanskin piirin Jamnikin ja lännessä Knevitsyn kuntiin. Pinta-alasta 85,3 % on metsää ja 13,2 % maatalousmaata.
Lytškovon lisäksi kuntaan kuuluu 10 kylää: Jablonja, Kipino, Lipnjagi, Listovitši, Mury, Lonna, Ohta, Vereinitsa, Volodiha ja Zadnjaja. Keskuskylässä asuu 95 % väestöstä. Kahdessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Lytškovon kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1495. Sen kautta kulkee Bologojen ja Dnon välinen rautatie, joka valmistui 1800-luvun lopussa. Vuosina 1927–1963 Lytškovo oli hallintopiirin keskus ja vuosina 1962–1999 kaupunkimainen taajama. Neuvostoaikana siellä toimi pellavankäsittelylaitos, huonekalutehdas ja kanankasvattamo.
Kylästä on maantieyhteys Demjanskiin. Työvoimasta 64 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat koulutus (22,2 %), rakentaminen (20,6 %) sekä tukku- ja vähittäiskauppa (20,8 %). Kunnassa toimii kaksi pientä metsäteollisuusyritystä sekä maatalousyritys Krasnyi partizan.
Lytškovo koostuu etupäässä puisista omakotitaloista sekä matalista kivitaloista. Palveluihin kuuluu kaksi lastentarhaa, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, posti ja pankki. Seudulla on lukuisia toisen maailmansodan muistomerkkejä.
Nabil Al-Garbi
Nabil Mohammed Al-Garbi (; s. 3. marraskuuta 1993 Dhamar) on jemeniläinen kilpauransa päättänyt keskimatkojen juoksija. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa ja putosi miesten 1 500 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä neljänneksitoista ajalla 3.55,46.
Maailmanmestaruuskilpailuihin Al-Garbi on osallistunut kaksi kertaa. Hän jäi alkueriin 1 500 metrillä sekä 2011 Daegussa että 2013 Moskovassa.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 Al-Garbi oli 3000 metrillä 12:s ja maastojuoksun MM-kilpailuissa 2009 poikien sarjan 81:s.
Aleksandr Golovin
Aleksandr Jakovlevitš Golovin (; 1. maaliskuuta 1863 Moskova – 17. huhtikuuta 1930 Detskoje Selo) oli venäläinen taidemaalari ja lavastaja. Hän suunnitteli Sergei Djagilevin, Konstantin Stanislavskin ja Vsevolod Meyerhold tuotantoja.
Alun perin Golovin opiskeli arkkitehtuuria ja vaihtoi vasta myöhemmin maalaukseen. Hän myös opiskeli Académie Colarossissa. Taloudellista vaikeuksien vuoksi aina valmistumiseensa saakka hän maalasi sisustuksia ja koristeita työkseen. Hän myös yritti kykyjään useilla taiteen aloilla, kuten huonekalusuunnittelussa. Vuonna 1900 hän osallistui Venäjän paviljongin suunnitteluun Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyssä yhdessä ystävänsä Konstantin Korovinin kanssa. vuonna 1901 hän muutti Pietarin alueelle Moskovasta. Täällä hänen kykynsä pääsivät oikeuksiinsa lavastesuunnittelijana, joiden suunnittelussa hän yhdisti symbolismia ja modernismia Djagilevin, Meyerholdin ja muiden operetti- ja draamatuontantoihin. Vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen hän löysi yhä vähemmän töitä teattereista ja hän syventyi maalaamiseen ja graafiseen kuvittamiseen.
Golovin hankki lavasteet ja puvut Igor Stravinskyn Tulilinnun vuoden 1910 ensi-iltaan.
Golovin hankki lavasteet Moskovan taiteellisen teatterin tuontantoon Pierre Beaumarchais'n "Figaron häihin". Merkittävä venäläinen teatteriohjaaja Konstantin Stanislavski ohjasi näytelmän nopeana tuotantona, jota oli harjoiteltu jo vuoden 1925 lopusta alkaen. Stanislavski sijoitti näytelmän vallankumousta edeltäneeseen Ranskaan ja muokkasi sen viidestä osasta yksitoista kohtausta. Golovin käytti mekaniikkaa nopeuttaakseen lavasteiden vaihtoa. Näytelmä oli suuri menestys ja näyttelijät huudettiin ediin kymmenen kertaa.
Golovin nimitettiin Venäjän SFNT:n kansantaiteilijaksi.
Golovin kuoli Detskoje Selossa 17. huhtikuuta 1930.
Fatima Suleiman Dahman
Fatima Abdullah Suleiman Dahman (; s. 10. marraskuuta 1992 Taizz) on jemeniläinen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, mutta putosi naisten 100 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kahdeksanneksi ajalla 13:95.
Tjelvarin laivalatomus
Tjelvarin laivalatomus () sijaitsee Bogessa Ruotsin Gotlannissa. Se on 18 metriä pitkä ja 5 metriä leveä ja se ajoitetaan myöhäiseen Skandinavian pronssikaudelle (Monteliuksen periodeille I–VI eli 1100−500 eaa.). Kun laivalatomusta ennallistettiin vuonna 1938, löydettiin itäpäästä pieni paasiarkku, jonne oli kerätty palaneita luita ja saviastian paloja.
Läheiset kaksi muinaislinnaa ovat todennäköisesti rautakaudelta. Pronssikauden hautaröykkiö "Majsterrojr " sijaitsee laivalatomuksesta etelään.
Paikallinen traditio kertoo sen olevan muinaisen Tjelvarin hauta. Tjelvar mainitaan Gutasagassa ja hän oli ensimmäinen ihminen, joka asui Gotlannin saarelle. Hän toi mukanaan tulen, joka esti saarta päivisin vajoamasta mereen.
Grigori Mjasojedov
Grigori Grigorjevitš Mjasojedov (; 19. huhtikuuta 1834 Pankovo, Orjolin kuvernementti - 30. joulukuuta 1911 Pultava, Pultavan kuvernementti) oli venäläinen taidemaalari ja kaivertaja. Hän oli yksi Vaeltajien johtohahmoista.
Mjasojedov syntyi Pankovon kylässä Orjolin kuvernementissä. Hänen isänsä oli maalaisaatelinen. Mjasojedov opiskeli Keisarillisessa taideakatemiassa vuosina 1853–1863. Hän kävi Ranskassa, Saksassa, Espanjassa ja Italiassa, mutta asui kuitenkin Pietarissa. Viimeiset vuotensa Mjasojedov vietti kartanossaan Pultavassa.
Y.M.C.A.
Y.M.C.A. on yhdysvaltalaisen Village People -yhtyeen kappale vuodelta 1978. Kappale on singlejulkaisu albumilta Cruisin'.
Kappaleen nimenä oleva lyhenne Y.M.C.A. viittaa kansainväliseen Young Men's Christian Association -järjestöön (suomeksi NMKY), josta kappaleessa kerrotaan. Kappaleen levyttäneen Village People -yhtyeen imagoon kuuluu homoseksuaaleihin stereotypioihin perustuvat hahmot. Tämän johdosta kappaleen sanoitusten on ajateltu kertovan Y.M.C.A. -järjestön maineesta homoseksuaalien kohtaamispaikkana. Kuitenkin kappaleen kirjoittanut Victor Willis, joka on heteroseksuaali, on sanonut, ettei se ollut hänen tarkoituksensa. Hänen mielestään kappaleen sanat kertovat mustien kaupunkilaisnuorten ilosta järjestön tarjoamien koripallo- ja uintiharrastusten parissa.
Empire of Silver
Empire of Silver (yksinkertainen kiina 白銀帝國; perinteinen kiina 白银帝国; pinyin "Báiyín Dìguó") on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut kiinalais-hongkongilainen historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut, tuottanut ja käsikirjoittanut Christina Yao. Elokuvan pääosissa ovat Aaron Kwok, Zhang Tielin, Hao Lei ja Jennifer Tilly. Elokuva sijoittuu vuoden 1899 Kiinaan.
"Empire of Silver" sai ensi-iltansa Saksan Berliinin elokuvajuhlilla 12. helmikuuta vuonna 2009. Valmistusmaissa Taiwanissa elokuva pääsi teatterilevitykseen 31. heinäkuuta vuonna 2009 ja Hongkongissa 28. tammikuuta vuonna 2010. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa San Franciscon elokuvajuhlilla 25. huhtikuuta vuonna 2010 ja pääsi teatterilevitykseen 3. kesäkuuta vuonna 2011.
"Empire of Silver" oli ilmestymisensä aikaan yhteensä 17:ään elokuvapalkintoon, joista se voitti yhdeksän.
Greatest Hits 87–99
Greatest Hits 87–99 on Kylie Minoguen kokoelma-albumi, joka julkaistiin 3. joulukuuta 2003. Albumi julkaistiin ainoastaan Australiassa, ja se on laajennettu versio vuoden 1992 kokoelma-albumista "Greatest Hits".
Robert Kron
Robert Kron (s. 27. helmikuuta 1967 Brno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan NHL:ssä yhteensä 771 runkosarjaottelua tehopistein 144+194=338 ja keräten 119 jäähyminuuttia sekä 16 playoff-tehopistein 2+3=5 ja keräten kaksi jäähyminuuttia. Kron pelasi urallaan myös Suomessa. Tällä hetkellä hän toimii NHL-joukkue Carolina Hurricanesin kykyjenetsijänä.
Kron oli juniorina varsin lupaava pelaaja. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 16-vuotiaana Tšekkoslovakian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Česká národní hokejová ligan Ingstav Brnossa kaudella 1983–1984. Seuraavaksi kaudeksi 1984–1985 Kron siirtyi kotikaupunkinsa pääsarjajoukkue TJ Zetor Brnoon, jossa tulokaskausi toi 40 runkosarjaottelussa tehot 6+8=14. Vancouver Canucks varasi hänet viidennellä kierroksella 88. pelaajana .
Kaudella 1986–1987 Kron oli Brnon paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 18+11=29. Kaudeksi 1988–1989 hän siirtyi ASVŠ Dukla Trenčíniin, jossa Kron teki viimeisellä Tšekkoslovakian pääsarjakaudellaan 1989–1990 yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 22+22=44.
Kron siirtyi kaudeksi 1990–1991 Vancouver Canucksiin, jossa NHL:n tulokaskausi toi 76 runkosarjaottelussa tehot 12+20=32. Kesken kolmannen kautensa 1992–1993, maaliskuussa 1993 hänet ja kolmannen kierroksen varausvuoro kaupattiin Hartford Whalersiin vaihdossa Murray Craveniin ja viidennen kierroksen varausvuoroon samalle kesälle. Kausina 1993–1994 ja 1995–1996 Kron teki NHL:n yhden kauden piste-ennätyksen tehtyään molempina kausina 50 tehopistettä.
Kaudeksi 1997–1998 Hartford Whalers muutti Pohjois-Carolinan Raleighiin ja muutti nimensä Carolina Hurricanesiksi. Kolmen siellä vietetyn kauden jälkeen NHL:n laajennusjoukkue Columbus Blue Jackets varasi Kronin laajennusdraftissa riveihinsä kaudeksi 2000–2001. Syksyllä 2002 hän yritti saada vielä pelipaikkaa NHL:stä, mutta siinä onnistumatta Kron palasi Eurooppaan ja siirtyi joulukuussa loppukauden 2002–2003 kattaneella sopimuksella SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon. Hänen pitkä pelitaukonsa herätti aluksi epäilyksiä, mutta Kron muodosti Lukossa lopulta toimivan ketjun Marián Cisárin ja Jason Ulmerin kanssa. Ketju teki kuitenkin hieman odotuksia vähemmän maaleja ja joukkue jäi myös pudotuspelien ulkopuolelle. Kronin pelaajaura loppui kevääseen 2003.
Kron edusti Tšekkoslovakiaa MM-kilpailuissa vuosina 1989 ja 1990 voittaen molemmista turnauksista hopeaa. Hän pelasi myös Kanada-cupissa vuonna 1991.
Kron pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1985, 1986 ja 1987. Hän voitti pronssia vuosien 1985 ja 1987 turnauksista, joista jälkimmäisessä Kron valittiin myös parhaaksi hyökkääjäksi. Kron pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 1984 ja 1985 voittaen ensimmäisestä turnauksesta hopeaa ja jälkimmäisestä pronssia.
Kron on toiminut Carolina Hurricanesin kykyjenetsijänä kaudesta 2008–2009.
Nuoruustango (jännitysromaani)
Nuoruustango on Reijo Mäen kirjoittama jännitysromaani, joka sijoittuu osittain Jussi Vareksen nuoruuteen 1970-luvulle.
Ensimmäisessä persoonassa kerrotun romaanin prologissa kerrotaan nuoren Jussi Vareksen matkasta kotoaan Merikarvialta tansseihin Siikaisiin. Mustasukkaisuuskohtaus johtaa henkirikokseen. Romaanin muissa osissa Vares oppii yllättäviä asioita nuoruudenystävistään, jotka ovat päätyneet eri teitä rikollisuuden pariin.
I osassa Vares jäljittää uskottomaksi epäillyn aviomiehen yhteyttä salaperäiseen Susannaan. Aviomies paljastuu Vareksen nuoruudenystäväksi, jolla on huonoa seuraa. Hänen kumppaneistaan toisella on mielestään Varekselle kostettavaa.
II osassa Vares tapaa naisen, puhuu tälle harkitsemattomia ja löytää naisen asunnolta nuoruudenrakastettunsa Emilian. Vareksen varjostama nuoruudenystävä katoaa.
III osassa Vares jäljittää kadonnutta ystäväänsä, joutuu ansaan, pelastetaan ja kätkeytyy Pastorin antikvariaattiin.
IV osassa Vares aseistautuu ja yrittää omaksua kovan kundin imagoa. Pieni mies löytää ruumiita ja saa kohtelustaan hyvityksen. Vares käy vakavan keskustelun Emilian kanssa. Loppuluvussa Vares kohottaa maljan vähiin käyneille ystäville.
Mäki on lapsuudessaan ja nuoruudessaan asunut Siikaisten Saarikoskella, joka on tunnistettavissa kirjan prologin tapahtumapaikaksi. Hän on kertonut jalkapalloharrastuksestaan, jolla on myös merkittävä osa Jussi Vareksen tarinassa.
Helsingin Sanomien Antti Majanderin mukaan kirjassa parasta on menneisyyden vihlomisen kuvaus. Siitä syntyy enemmän kuin rikosliemen taustamauste. Muuten kirja tarjoaa lisää samaa, joten fanit eivät pety. "Nuoruustango" oli ilmestymisvuonnaan neljänneksi myydyin kotimainen kirja ja sitä myytiin 68 700 kappaletta.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 2013
Suomen vuoden 2013 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Seinäjoella 2.-3.2.2013.
William F. Walsh Regional Transportation Center
William F. Walsh Regional Transportation Center on Syracusessa New Yorkin osavaltiossa sijaitseva bussi- ja junaliikenteen matkakeskus, joka on nimetty Syracusen entisen pormestarin ja kongressiedustajan William F. Walshin mukaan.
Henrik Eolenius
Henrik Eolenius (syntynyt n. 1639 Turku) suomalainen ylioppilas ja tunnettu taikauskon uhri.
Eoleniuksen isä Tuomas oli turkulainen porvari. Hän oli Turun katedraalikoulun oppilas ja pääsi ylioppilaaksi 1658 tai 1659, toimien sitten Turun akatemiassa eli yliopistossa alimman luokan stipendiaattina syyslukukauden 1660 ja kevätlukukauden 1661. Hän harjoitti itämaisten kielten opintoja, kunnes opiskelijatoveri antoi hänet ilmi konsistorille noituudesta. Ilmiannon mukaan hän olisi luvannut opettaa taikuutta ja oppinut itse päivässä hepreaa ja syyriaa. Eolenius vakuutti syyttömyyttään, mutta konsistori tuomitsi hänet Mooseksen lain mukaan kuolemaan. Varsinkin varakansleri piispa Johannes Terserus vaati tätä. Sen sijaan kansleri Pietari Brahe nuhteli konsistoria tuomiosta, jonka hovioikeus muuttikin kirkkorangaistukseksi. Eolenius kuitenkin erotettiin yliopistosta 1670. Hän toimi lasten opettajana Artjärven kartanossa 1695. Eoleniuksen tiedetään olleen naimisissa.
Turkulaisen Kansanoopperan "Henrik ja Noitavasara" innoittajana on juuri Henrik Eoleniuksen kohtalo. Sen kantaesitys oli Turun linnan pihalla lauantaina 27. elokuuta 2011.
Carl Timoleon von Neff
Carl Timoleon von Neff, myös Timofei Andrejevitš Neff (; 14. lokakuuta 1804 Neu Isenhof, nyk. Püssi – 5. tammikuuta 1877 Pietari) oli baltiansaksalaista alkuperää oleva venäläinen hovimaalari, konservaattori ja taiteenkeräilijä.
Carl Timoleon von Neff syntyi ranskalaisen kotiopettajattaren aviottomana lapsena. Hänet lähetettiin vuonna 1824 opiskelemaan Dresdenin kuvataideakatemiaan ja hän asettui Pietariin vuonna 1826, jossa hänen lahjakkuutensa opittiin tuntemaan keisarillisessa hovissa. Hän matkusti sen jälkeen Italiaan sekä teki pitkän matkan Venäjällä vuonna 1837, jonka aikana hän maalasi kylänäkymiä ja laatukuvia. Vuodesta 1839 alkaen hän oli Keisarillisen taideakatemian dekaani ja Nikolai I:n hovimaalari. Vuodesta 1846 alkaen hän oli Accademia delle Arti del Disegnon kunniajäsen.
Kesällä 1838 Neff nai Louise von Kalbarsin, jonka kanssa hän sai kaksi lasta. Neff nimitettiin Keisarillisen taideakatemian professoriksi vuonna 1849. Kaksi vuotta myöhemmin hän osti Pieran kartanon Wesenbergistä (nykyinen Rakvere), jonka ateljeessa hän maalasi useimmat teoksistaan. Hänestä tuli vuonna 1864 Eremitaašin taidemuseon konservaattori ja hän hoiti keisarillisen perheen palatsin taidekokoelmia. Hänet esiteltiin ajan seurapiireille.
Neff on ennen kaikkea yläluokan muotokuvamaalari ja hän maalasi myös raamatullisia ja mytologisia aiheita, kuten myös laatukuvia. Hän sai myös tilauksia Venäjän ortodoksiselta kirkolta muun muassa Pietarin Iisakin kirkkoa ja Wiesbadenin venäläistä ortodoksikirkkoa varten. Neff maalasi myös luterilaisen Helsingin tuomiokirkon alttaritaulun "Jeesuksen ristiltäotto".
Vuonna 1861 Neff oli myös Münkenhofin linnan (lähellä Laekverea) omistaja ja hän kokosi kahteen kartanoonsa tärkeän taulukokoelman, joka on nykyään Tallinnan Kumun taidemuseon kokoelmien pohjana. Hän uudisti kartanonsa uusrenessanssityyliseksi vuosien 1866–1872 välillä, jonne keisari Aleksanteri II henkilökohtaisesti lahjoitti hänelle marmorisen pääportaikon.
Carl Timoleon von Neff on haudattu Simunan (tuohon aikaan "Sankt Simonis") hautausmaalle Virossa.
Moumi Sébergué
Moumi Sébergué (s. 7. joulukuuta 1977) on tšadilainen pikajuoksija. Hän kilpaili miesten 100 metrin juoksussa vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä ja vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään kummallakin kerralla eränsä seitsemänneksi. Sydneyssä Séberguén aika oli 11,00 ja Pekingissä 11,14.
Eliaquim Mangala
Eliaquim Mangala (s. 13. helmikuuta 1991 Colombes, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigan Manchester Cityä.
Mangala pelasi Standard Liègessä 77 Jupiler Pro Leaguen ottelua kausilla 2008–2011. Hän voitti Belgian-mestaruuden 2009, Belgian cupin 2011 sekä Belgian Super cupin 2008 ja 2009. 16. elokuuta 2011 hän siirtyi portugalilaisjätti Portoon 6,5 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän pelasi Portossa 51 Primeira Ligan ottelua kausilla 2011–2014. Hän voitti Portugalin-mestaruuden ja Super cupin vuosina 2012 ja 2013. Hän siirtyi Manchester Cityyn 40 miljoonalla eurolla kesällä 2014. Hän voitti Cityssä liigacupin 2016.
Mangala pelasi ensimmäisen maaottelunsa Ranskan joukkueessa Uruguayta vastaan kesäkuussa 2013.
Torsten Hartman
Torsten Edvard Hartman (19. lokakuuta 1867 Kitee – 31. toukokuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja toimittaja.
Hartmanin vanhemmat olivat insinööri Edvard Hartman ja Ida Pehrmand. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1891. Vuonna 1898 hänestä tuli valtionarkiston aktuaari ja 1905 arkiston hoitaja. Hartman julkais tutkimukset "Raseborgs slotts historia" (1896), "De tre gustavianerna G.M. Armfelt, J.F. Aminoff och. J.A. Ehrström" (1899), "Bårgå stads historia" (1907) ja "Då Helsingfros blev huvudstad" (1912), samoin kuin asiakirjakokoelman "Utdrag ur Åbo stads dombok 1635-38" (1891-1898). Hän myös toimitti teoksen "Fänrik Ståls män" (1901, suomennettiin), johon hän laati itse useita elämäkertoja, kuten myös teokseen "Finsk Biografisk Handbook". Hartman oli sanomalehtimies, joka toimi 1894-1897 Nya Pressen -lehden pakinoitsijana ja vuodesta 1897 alkaen aina kuolemaansa saakka Hufvudstadsbladetin toimittajana, joka muun muassa laati lehteen pääkirjoituksia. Kaiken kaikkiaan hän lienee kirjoittanut noin kymmenen tuhatta lehtiartikkelia.
Hartmanin ensimmäinen puoliso vuodesta 1904 oli Hilja Maria Emilia von Essen (k. 1919) ja toinen vuodesta 1922 Helga Elisabet Tallqvist.
Notorious (elokuva)
Notorious on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut elämäkertaelokuva rap-artisti Notorious B.I.G:stä.
Elokuva tuotti avausviikollaan 24 000 000 dollaria Yhdysvalloissa. Ensi-ilta oli Martin Luther King -viikonloppuna, ja elokuva pyöri 1 638 eri elokuvateatterissa. Kokonaistuotot yltivät lopulta 44 371 751 dollariin, josta 6 207 865 dollaria kertyi kansainvälisestä tuotosta.
Notorious julkaistiin DVD:llä 21. huhtikuuta 2009. DVD myi yhteensä noin 858 000 DVD-kopiota.
Elokuvan ääniraita sisältää yhteensä 17 kappaletta, joista ainoastaan kahdeksan soi itse elokuvassa.
Gunnar Stenfors
Gunnar Stenfors (28. helmikuuta 1903 Turku – 6. kesäkuuta 1955 Kolari) oli suomalainen alppihiihtäjä, joka osallistui muun muassa Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 1939.
Helsingissä asunut Stenfors omisti hiihtomajan Kolarin Äkäslompolossa. Hän oli yksi Lapin hiihtomatkailun pioneereita, joka teki tunnetuksi erityisesti Yllästunturia. Vuonna 1949 Stenforsista tuli Suomen Ladun ikäsusi numero 2 ja 1953 Kolarin kunta myönsi hänelle Ylläksen Sivakkaritarikunnan Suurmestarin arvonimen.
Stenfors katosi kesäkuussa 1955 ollessaan melomassa Äkäsjoella. Hänen ruumiinsa löydettiin parin päivän kuluttua paikallisen maanviljelijän näkemän unen perusteella joen rannalla sijainneesta pienestä lammikosta. Ruumiinavauksessa Stenforsin todettiin kuolleen sydänkohtaukseen.
Padma Bhushan
Padma Bhushan on kolmanneksi korkein Intian valtion myöntämä siviilipalkinto. Se on arvojärjestyksessä Bharat Ratnan ja Padma Vibhushanin jälkeen, mutta ennen Padma Shritä. Palkintoja on jaettu vuodesta 1954.
Maarit Lalli
Maarit Lalli (s. 4. huhtikuuta 1964 Rauma) on suomalainen elokuvakäsikirjoittaja, elokuvaohjaaja ja elokuvatuottaja. Hänet tunnetaan lähinnä lyhytelokuvistaan. Lallin ensimmäinen pitkä elokuva "Kohta 18" voitti parhaan käsikirjoituksen, parhaan elokuvan ja parhaan ohjauksen Jussi-palkinnon.
Petšora–Ilytšin luonnonpuisto
Petšora–Ilytšin luonnonpuisto tai Petšora–Ilytšin biosfäärialue () on laaja, 7213,2 neliökilometrin kokoinen biosfäärialueen tasoinen luonnonpuisto Venäjän Komin tasavallan kaakkoisosassa, Troitsko-Petšorskin piirissä. Alue on nimetty Petšorajoen ja sen oikeanpuoleisen sivuhaaran Ilytšin mukaan; joet toimivat osaltaan suojelualueen etelä- ja länsirajoina. Lännessä puisto rajoittuu Uralin huippuihin, jossa kulkee samalla Komin tasavallan ja maantieteellisen Euroopan itäraja. Luonnonpuisto muodostaa keskeisen osan vuonna 1995 UNESCOn maailmanperintöluetteloon hyväksyttyjä Komin aarniometsiä. Luonnonpuiston pohjoispuolella aarniometsäalue jatkuu laajana Jogyd van kansallispuistona.
Luonnonpuisto on kaksiosainen: Kulttuuridokumenttiin Suomensukuiset 30 päivässä liittyen Ville Haapasalo kävi toukokuussa 2012 kuvausryhmineen tutustumassa luonnonpuistoon ja sen nähtävyyksiin.