hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sandhja
Sandhja [sandia] (oikealta nimeltään Sandhja Kuivalainen, s. 16. maaliskuuta 1991 Helsinki) on suomalais-guyanalainen poplaulaja.
Sandhja julkaisi ensimmäisen singlensä, ”Hold Me”, 15. marraskuuta 2013. YleX-radiokanavan toimittaja Pirita Pykäläinen nosti kappaleen kanavan "Viikon teho" -kappaleeksi ja se voitti myös kanavalla olleen "Rytmibarometri"-äänestyksen. Myöhemmin kappale nostettiin myös kanavan soittolistalle. Kappaleesta on julkaistu Ville Nuorahon ohjaama musiikkivideo, joka on kuvattu Israelissa. Toinen single, ”Gold”, sai radioensisoittonsa YleX-kanavan "Uuden musiikin iltavuorossa", kun toimittaja Venla Kokkonen soitti sen ohjelmassa 24. helmikuuta 2014. Artistin esikoisalbumi "Gold" julkaistiin 23. toukokuuta 2014.
Keväällä 2016 Sandhja voitti Uuden Musiikin Kilpailun kappaleellaan ”Sing It Away” ja edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa Tukholmassa. Hän oli kymmenen eri aloja edustaneen kansalaisraadin suosikki, mutta yleisöäänestyksessä vasta kolmas. Kappale sijoittui ensimmäisen semifinaalin 15:nneksi saaden 51 pistettä, eikä siten päässyt kilpailun finaaliin. ”Sing It Away” sisältyy myös artistin huhtikuun 2016 lopussa julkaistulle toiselle studioalbumille, "Freedom Venture".
Sandhja on valmistunut vuonna 2015 sairaanhoitajaksi Metropolia ammattikorkeakoulusta. Hän on työskennellyt sairaanhoitajana muun muassa Jorvin ja Meilahden sairaaloissa.
Sandhjan isä on suomalainen ja hänen äitinsä on kotoisin Guyanasta. Hänen äitinsä vanhemmat ovat puolestaan alun perin kotoisin Intiasta.
1499 Pori
1499 Pori (myös 1938 UF) on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän 16. lokakuuta 1938 löytämä päävyöhykkeen asteroidi. Hän nimesi sen Porin kaupungin mukaan.
Samsung Galaxy S5
Samsung Galaxy S5 on eteläkorealaisen Samsungin 24. helmikuuta 2014 julkaistu älypuhelin. Käyttöjärjestelmä oli julkaisuhetkellä Android 4.4.2 KitKat, alkuvuodesta 2015 lähtien siihen on saanut ladattua päivityksen 5.0 Lollipop -versioon. Kesästä 2016 lähtien siihen on ollut mahdollista ladata versio 6.0.1. Puhelin saapui maailmalla myyntiin 11.4.2014 Laitteen suositushinta oli julkaisuhetkellä Suomessa 699 euroa.
Puhelimesta löytyy 2,5 gigahertsin neliydinsuoritin, kaksi gigatavua RAM-muistia ja 2 800 milli­ampeeri­tunnin vaihdettavissa oleva akku. Sisäistä tallennustilaa Galaxy S5:ssä on mallista riippuen joko 16 tai 32 gigatavua. Puhelimesta löytyy myös MicroSD -korttipaikka, joka tukee jopa 128 Gt muistikortteja.
Galaxy S5 sisältää 16 mega­pikselin takakameran ja 2,1 megapikselin etukameran. Kamerasovellus mahdollistaa muun muassa kuvien tarkennuksen jälkikäteen ja sisältää reaaliaikaisen HDR-tilan. Videoiden kuvaaminen onnistuu 4K-tarkkuudella. Näyttönä on 1 920 × 1 080 -resoluution Super AMOLED -kosketusnäyttö. Puhelin on IP67-sertifikoitu, eli pölyn- ja vedenkestävä.
Miss Saigon
Miss Saigon on Claude-Michel Schönbergin ja Alain Boublilin säveltämä musikaali, jonka libreton kirjoittivat Boublil ja Richard Maltby. Se perustuu Giacomo Puccinin säveltämään oopperaan Madama Butterfly.
Musikaali kertoo amerikkalaisen sotilaan Chrisin ja vietnamilaisen tytön Kimin rakkaustarinan Vietnamin sodan loppuvaiheissa ja traagiset vaiheet sen jälkeen. He tutustuvat ja seurustelevat Saigonissa, kunnes Chris evakuoidaan Yhydysvaltoihin. Tämä luulee menettäneensä Kimin ja menee amerikkalaisen Ellenin kanssa naimisiin. Chrisin ystävä Joh kertoo että Kim on elossa ja synnyttänyt Chrisin lapsen. Kim tulee Thaimaahan tapaamaan Chrisiä ja Elleniä, antaa lapsen heille ja surmaa itsensä.
Keskeiset roolit ja niiden äänialat:
Sirkusprinsessa
Sirkusprinsessa on Emmerich Kálmánin säveltämä operetti vuodelta 1926. Libreton kirjoittivat Julius Brammer ja Alfred Grünwald. Siinä on kolme näytöstä, joista kaksi ensimmästä sijoittuvat Pietariin, kolmas hotelliin Wienissä.
Intel Westmere
Intel Westmere (myös Nehalem-C) on Intelin kehittämä suoritinarkkitehtuuri, jonka yhtiö julkaisi 7. tammikuuta 2010. Arkkitehtuuriin perustuvat suorittimet valmistetaan 32 nanometrin tekniikalla, mutta niiden sisäänrakennetut grafiikkaohjaimet on valmistetaan vanhemmalla 45 nm prosessilla. Arkkitehtuuri kehitettiin vanhemman Nehalem-arkkitehtuurin seuraajaksi. Westmeren korvasi myöhemmin Sandy Bridge-arkkitehtuuri.
Prosessoreiden ensimmäiset työpöytäversiot tunnettiin Clarkdale-koodinimellä ja ne asentuivat Socket 1156 -suoritinkantaan kuten vanhemmat Nehalem-suorittimet. Suorittimet tukivat Nehalemeille tyypillisiä Turbo Boost- ja HyperThearding-toimintoa. Uutena ominaisuutena Westermere-prosessoreissa oli suorittimen kanssa samaan kotelointiin yhdistetty grafiikkaohjain. Westermere -suorittimissa suoritinydin ja grafiikkaohjain olivat erillisiä piirejä, jotka on yhdistetty saman koteloinnin alle. Grafiikkaohjain on suorittimen kanssa yhteydessä QPI-väylän kautta. Westermeret toivat uutena ominaisuutena myös käskykantauudistuksia, joista kuusi kehitettiin AES-algoritmin nopeuttamiseksi. Seitsemäs käskykantauudistus kohdistettiin kryptauksen nopeuttamiseksi.Westmere-arkkitehtuuriin pohjautuneissa kuusiytimisissä Gulftown-suorittimissa piisiru sisälsi 1,17 miljardia transistoria ja sen pinta-ala oli 240 neliömillimetriä. Westmereen pohjautuneissa kaksiytimisissä Clarkdale-suorittimissa oli 384 miljoonaa transistoria ja niiden pinta-ala oli 81 neliömillimetriä.
Booritrikloridi
Booritrikloridi (BCl) on boorin ja kloorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään puolijohdeteollisuudessa, orgaanisissa synteeseissä katalyyttinä ja muiden booriyhdisteiden valmistukseen.
Huoneenlämpötilassa booritrikloridi on väritön ja ilmaa tiheämpi kaasu. Yhdiste savuaa ilmassa ilman kosteuden vuoksi. Booritrikloridi reagoi veden kanssa eksotermisesti muodostaen vetykloridia ja boorihappoa. Muiden boorihalogenidien tavoin myös booritrikloridi on vahva Lewis-happo ja muodostaa additiotuotteita Lewis-emästen, kuten halogenidi-ionien, amiinien, tiolien ja fosfori- ja happinukleofiilien kanssa. Nämä additiotuotteet eivät hydrolysoidu yhtä helposti kuin booritrikloridi ja niitä käytetään usein booritrikloridin lähteenä orgaanisissa reaktioissa.
Teollisesti booritrikloridia valmistetaan kolmella tapaa. Yhdistettä saadaan klooraamalla booraksin ja raakaöljyn seosta kloorilla korkeassa lämpötilassa, pelkistämällä booritrioksidia hiilellä kloorin läsnä ollessa tai boorikarbidin ja kloorin välisellä reaktiolla. Pelkistettäessä booritrioksidia hiilellä kloorin läsnä ollessa muodostuu sivutuotteena usein fosgeenia, jonka erottaminen booritrikloridista on vaikeaa.
Laboratoriomittakaavassa yhdistettä voidaan valmistaa alumiinikloridin ja booritrifluoridin tai tetrafluoroboraattien välisellä reaktiolla tai klooraamalla boraattiestereitä fosforyyli- tai tionyylikloridilla.
Booritrikloridia voidaan käyttää hyvin puhtaiden boorikuitujen valmistamiseen kemiallisella kaasufaasipinnoitusmenetelmällä. Reaktiossa pelkistimenä käytetään vetyä. Puolijohdeteollisuudessa yhdistettä käytetään douppaamaan piitä. Muita käyttökohteita ovat karbidien ja nitridien poistaminen metalliseoksista, teräksen etsaus ja muiden booriyhdisteiden valmistaminen. Orgaanisessa synteesissä booritrikloridia käytetään katalyyttinä Friedel–Crafts-alkyloinneissa ja -asyloinneissa, alkeenien kuten eteenin, propeenin, isobuteenin ja vinyylikloridin polymeroinneissa ja epoksidoitumisissa.
OVV Asuntopalvelut
OVV Asuntopalvelut on vuokra-asuntojen välittämiseen erikoistunut ketju Suomessa. OVV aloitti toimintansa Turussa vuonna 1994 nimellä Opiskelijoiden Vuokravälitys ja toimii nyt franchising-periaatteella 12 opiskelijapaikkakunnalla: Helsingissä, Hyvinkäällä, Joensuussa, Jyväskylässä, Lahdessa, Kuopiossa, Oulussa, Pieksämäellä, Porissa, Raumalla, Tampereella ja Turussa. Jokaisesta toimistosta vastaa itsenäinen yrittäjä.
OVV:n palveluihin kuuluu nykyään myös asuntojen myynti sekä toimitilojen välitys.
OVV kuuluu Investors House -konserniin.
Aigunin sopimus
Aigunin sopimus (, , "Àihún Tiáoyuē") oli Venäjän keisari­kunnan ja Qing-dynastian hallitseman Kiinan vuonna 1858 tekemä sopimus, jolla Kiina luovutti Amur-joen pohjois­puolella olleen osan Mantšuriaa Venäjälle. Sopimus kumosi vuonna 1689 tehdyn Nertšinkin rauhan­sopimuksen, jonka mukaan Venäjän ja Kiinan rajana olivat Stanovoivuoret. Kiinan Venäjälle luovuttaman alueen pinta-ala oli yli 600 000 neliö­kilo­metriä.
Venäjä oli jo 1700-luvulla pyrkinyt merivaltaan Tyynellämerellä. Sitä varten se oli perustanut laivasto­tuki­kohtia Japaninmeren rannalle lähelle Amurin suuta, rohkaissut kansalaisiaan muuttamaan sinne ja tullut vähitellen sotilaalliseksi mahtitekijäksi alueelle. Qing-dynastian hallitsema Kiina ei koskaan hallinnut pohjoisimpia rajaseutujaan tehokkaasti eikä kiinnittänyt huomiota Venäjän toimiin alueelle.
Vuonna 1850 Kiinassa alkoi hallitsevaa mantšulaista Qing-dynastiaa vastaan suunnattu Taiping-kapina, joka johti 14 vuotta kestäneeseen veriseen sisällis­sotaan. Samaan aikaan Venäjän kauko­idän kenraali­kuvernööri Nikolai Muravjov
sijoitti kymmeniä­tuhansia sotilaita lähelle Mongolian ja Mantšurian rajoja aikoen saada Amurin laakson tosiasiallisesti Venäjän hallintaan. Muravjov havaitsi sopivan tilaisuuden tulleen, kun kävi selväksi, että Kiina oli häviämässä toisen oopiumi­sodan Britanniaa vastaan, ja hän uhkasi Kiinaa sodalla toisella rintamalla. Qing-dynastia myöntyi neuvottelemaan Venäjän kanssa.
Neuvottelut olivat jännittyneitä ja kestivät kuusi päivää, minkä aikana Venäjän sotajoukot jatkuvasti ampuivat tykeillä ja uhkasivat paikallista väestöä karkotuksilla. Venäjän edustaja Nikolai Muravjov ja Qing-dynastian edustaja Yishan, jotka molemmat olivat raja­seudulla toimivia sotilas­johtajia, alle­kirjoittivat sopimuksen Amurin varrella sijaitsevassa Aigunin kaupungissa 28. toukokuuta 1858.
Sopimus vahvisti Amurin suurelta osin Venäjän ja Kiinan väliseksi rajaksi. Sopimuksen mukaisesti:
Ussuri-joen itä­puoliset alueet jäivät Venäjän ja Kiinan yhteis­hallintaan.
Keisari Xianfeng katsoi voittaneensa sopimuksella aikaa ennen kuin hän saattoi "toimia venäläisiin nähden päättäväisemmin", mutta siihen ei koskaan tarjoutunut tilaisuutta. Sen sijaan venäläiset tunkeutuivat Kiinaan uudestaan marras­kuussa 1860 ja vaativat yhteis­hallinnassa olleet alueet kokonaan itselleen. Tällöin he perustivat Primorjen aluepiirin, joka sulki Kiinalta kokonaan yhteyden Japaninmereen. Vuonna 1860 Pekingin rauhansopimus vahvisti, että nämä alueet kuuluivat Venäjään.
Emilia Appelgren
Emilia Appelgren () oli suomalainen maisemamaalari. Maisemamaalarina Appelgren oli poikkeus ajan maalaustaiteessa, sillä tuolloin naistaiteilijoiden aiheita olivat lähinnä henkilökuvat, joita tunnetaan muutamia myös hänen tuotannossaan. Hän aloitti uransa 1850-1860 -lukujen vaihteessa.
Piotr Stokowiec
Piotr Stokowiec (s. 25. toukokuuta 1972) on puolalainen jalkapallovalmentaja. Vuodesta 2018 lähtien hän on toiminut Lechia Gdańskin päävalmentajana.
Stokowiecilla ei ole takanaan omaa pelaajauraa, vaan hän aloitti valmentajana 34-vuotiaana Wigry Suwałkissa vuonna 2006. Hän valmensi seuraa yhden kauden ja palasi valmennustehtäviin jälleen kesällä 2010 Polonia Varsovan apuvalmentajana. Poloniassa Stokowiec toimi José Mari Bakeron, Theo Bosin ja Paweł Janasin apuvalmentajana. Maaliskuussa 2011 hän toimi yhdessä ottelussa seuran päävalmentajana. Jacek Zielińskin noustua seuran päävalmentajaksi, Stokowiec jatkoi pelaajatarkkailijana. Heinäkuussa 2011 hän siirtyi Polonian II-joukkueen päävalmentajaksi.
Heinäkuussa 2012 Stokowiecista tuli Polonian edustusjoukkueen päävalmentaja. Hän luotsasi seuran Ekstraklasassa kuudenneksi, mutta seura putosi konkurssin vuoksi liigasta. Stokowiec jätti seuran ja siirtyi Jagiellonia Białystokin päävalmentajaksi. Hän sai potkut huhtikuun alussa 2014.
Toukokuussa 2014 Stokowiecin ura jatkui Zagłębie Lubinin päävalmentajana.
Hortonomien Yhdistys
Hortonomien Yhdistys ry on perustettu vuonna 1925. Yhdistys on puutarhaopistoista ja alan ammattikorkeakouluista valmistuneiden hortonomien aatteellinen yhdistys. Sen tarkoituksena on edistää jäseniensä ammatillisia tietoja ja taitoja järjestämällä kursseja, kustantamalla julkaisuja ja lehteä. Yhdistys valvoo kannanotoin koulutuksen, työolojen ja palkkauksen kehittymistä. Hortonomien Yhdistykseen voi liittyä hortonomiksi opistosta tai ammattikorkeakoulusta valmistunut hortonomi tai ammattikorkeakoulussa opiskeleva tuleva hortonomi.
Hortonomien Yhdistys valitsee vuosittain ansioituneen hortonomin Vuoden Hortonomiksi. Yhdistys hallinnoi myös stipendirahastoa, josta myönnetään vuosittain stipendejä yhdistyksen jäsenten ammatilliseen kehittämiseen, kuten kurssien tai opintomatkojen suorittamiseen. Lisäksi yhdistys osallistuu julkiseen keskusteluun hortonomia koskettavista asioista ja antaa kannanottoja esimerkiksi alan koulutusta, palkkausta tai työoloja koskeviin asioihin.
Hortonomien Yhdistys järjestää kurssitoimintaa jäsenilleen, tukee jäsentensä verkostoitumista Hortoklubeissa sekä julkaisee Hortonomi-lehteä, joka ilmestyy 2 kertaa vuodessa. Yhdistyksen toiminnasta vastaa johtokunta, johon kuuluu puheenjohtaja ja kahdeksan jäsentä.
Perustettaessa vuonna 1925 yhdistys sai nimekseen Suomen Puutarhateknikkojen Seura ry. Vuonna 1956 oli nimenmuutoksen aika. Hortonomi-nimi otettiin käyttöön opistotason tutkinnon suorittaneista ja puutarhateknikko-nimi jäi toisen asteen tutkinnon suorittaneiden käyttöön. Yhdistyksen nimeksi tuli siis Hortonomien Yhdistys ry. Hortonomien Yhdistys ry. on yksi Suomen vanhimpia puutarha-alan ammattilaisten muodostamia yhdistyksiä.
Viheltäjämesikko
Viheltäjämesikko ("Meliphaga mimikae") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Viheltäjämesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu yleisestä runsaslukuiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Erakkomesikko
Erakkomesikko ("Meliphaga montana") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Erakkomesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tammimesikko
Tammimesikko ("Meliphaga orientalis") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Tammimesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen korkeissa korkeuksissa ja harvinaisempi matalammalla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pensasmesikko
Pensasmesikko ("Meliphaga albonotata") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Pensasmesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan harvinainen, vaikkakin paikallisesti melko yleinen. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Matkijamesikko
Matkijamesikko ("Meliphaga analoga") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Matkijamesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tagulanlaulumesikko
Tagulanlaulumesikko ("Meliphaga vicina") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Tagulanlaulumesikkoa tavataan kotoperäisenä Tagulan saarella Papua-Uudessa-Guineassa. Laji on huonosti tunnettu, eikä siitä ole tehty kannanarvioita. Se on luokiteltu puutteellisesti tunnetuksi. Tagulanlaulumesikon uskotaan elävän alankojen metsissä ja metsänreunoilla 800 metrin korkeuteen asti. Metsien hakkuut saattavat olla sille uhka.
Alvin
Alvin, Saksassa "Alwin", on miehen etunimi. Alvinin nimipäivä on suomenruotsalaisessa almanakassa 9. maaliskuuta.
Nimen alkuperästä on erilaisia selityksiä. Se saattaa olla muunnos latinalaisesta nimestä Albin, joka merkitsee valkoista. Toisaalta se saattaa olla peräisin muinaisenglantilaisesta nimestä Adelvin tai Æðelwine, jotka merkitsevät jalosukuista ystävää.
Suomessa nimi Alvin on helmikuuhun 2014 mennessä annettu 307 henkilölle.
Katja Lukin
Katja Lukin on suomalainen laulaja. Hän on tullut tunnetuksi Dannyn taustalaulajana D’Voices -duossa. Hän on esiintynyt myös lukuisten muiden suomalaisten artistien levytyksillä taustalaulajana.
Lukin syntyi Kemissä mutta varttui Keminmaalla. Lukin on valmistunut nuoriso- ja vapaa-ajanohjaajaksi Peräpohjolan Opistosta. Myöhemmin hän on käynyt esiintymisalan jatkokoulutusta myös Oulussa. Lukin on saavuttanut sittemmin myös luokanopettajan pätevyyden Helsingin yliopistossa.
Lukin aloitti soolouransa vuonna 2003 julkaisemalla singlen ”Vitamiini”. Sittemmin hän on julkaissut useita kappaleita, jotka ovat muun muassa olleet Radio Suomen soitetuimpien listalla.
Lukin on palkittu Vuoden Tanssihitti -palkinnolla Tampereella 16. syyskuuta 2012 kappaleestaan ”Kaipaan Yyteriin”.
Ilmavalvonta-aluekeskus
Ilmavalvonta-aluekeskus oli Suomessa talvisodan jälkeinen keskus, jonne koottiin ilmahälytyksiä ja torjuntahälytyksiä varten tieto ilmavalvonta-asemilta. Ilmavalvonta-aluekeskukset olivat 17. kesäkuuta 1940 alkaen ilmapuolustusaluekeskusten seuraajia.
Aluekeskuksen alaisten havaintoasemien, ilmavalvonta-asemien, määrävahvuinen miehitys oli 1+8 tai, mikäli asema oli Lotta Svärdin ylläpitämä niin sitten 1+1 ja 12 lottaa. Rintamantakaisille ilmavalvonta-aluekeskuksen ilmavalvonta-asemille ei ollut sallittua määrätä reserviläisiä eikä ensimmäisen luokan nostoväkeä (nykyään lisäreservi).
Ilmavalvonta-asemien päälliköiksi ja varapäälliköiksi pyrittiin sijoittamaan suojeluskuntien jäseniä tai invalideja. Valvontaa suorittamaan kutsuttiin lottia ja suojeluskuntapoikia, joita saattoi olla puolet vahvuudesta.
Uloimman valvontalinjan ja epäedullisten alueiden ilmavalvonta-asemat sai miehittää rintamapalvelukseen soveltumattomilla reserviläisillä ilmavalvonta-aluekeskuksissa ja ilmavalvonta-aluekeskusten esikunnissa ainoastaan päällikkö, valvontapäällikkö, radiomestari sekä radio- ja valvonta-aliupseeri voivat olla reserviläisiä. Henkilöstöä varattaessa pyrittiin siihen, että valittiin ilmavalvonta-aseman alueella toimivan ja jo ilmavalvontatehtävissä olleiden saamiseen ilmavalvonta-asemille.
Ilmavalvonta-asema
Ilmavalvonta-asema on yksittäinen näköhavaintopaikka ilmavalvontahavainnoille.
Suomen talvisodan aikaan ilmavalvonta-asemalla oli yleensä yksi tai kaksi lottaa kahden tunnin valvontavuoroissa. Tavallisimmat ilmavalvonta-asemat oli perustettu kirkontorneihin, kellotapuleihin, tehtaiden katoille. Yksi kuuluisimmista ilmavalvonta-asemista oli Lahden kaupungintalon tornissa, joka menetettiin tammikuun 1940 pommituksessa. Sen jälkeen havaintopaikka siirrettiin urheilukentän katolle ja lopuksi hyppyrimäelle.
Kullakin ilmavalvonta-asemalla oli nelinumeroinen peiteluku, jonka perusteella ne erotettiin toisistaan sijaintipaikkaa paljastamatta. Näillä tiedoilla asemien sotapäiväkirjat on edelleen jäljitettävissä sota-arkistosta.
Katja Sirkiä
Katja Sirkiä (s. 1974) on suomalainen näyttelijä ja laulaja.
Sirkiä valmistui näyttelijäksi vuonna 1999 ja opiskeli alaa vuonna 2004 New Yorkissa The Actors Studiolla. Hän on suorittanut lauluopintoja muun muassa Sibelius-Akatemiassa sekä Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa. Sirkiä on äänialaltaan korkea sopraano.
Sirkiä on myös tunnettu ääninäyttelijänä useissa elokuvissa, tv-sarjoissa ja mainoksissa. Hän on myös ohjannut dubbauksia. Sirkiä on toiminut suomalaisen Contemporary Dead Finnish Music Ensemble -yhtyeen solistina vuodesta 2009. Sirkiä ääninäyttelee Rainbow Dash -nimistä Pegasos-ponia animaatiosarjassa "". Katja Sirkiä esiintyy myös "Frozen – huurteinen seikkailu" -elokuvassa kuningatar Elsan ääninäyttelijänä. Sirkiä ääninäyttelee myös Martta-nimistä koiraa "Martta puhuu" -animaatiosarjassa.
Screamer
Screamer on Flash-ohjelma tai video, jossa tulee arvaamattomasti pelottava kuva ja kovaäänistä huutoa. Hyvä esimerkki screamerista on K-Fee Auto Commercial tai Scary Maze Game.
Kiova-Žuljanyn kansainvälinen lentoasema
Kiova-Žuljanyn kansainvälinen lentoasema (, ) ) on Ukrainan pääkaupunki Kiovan lounaisosissa, 8 kilometrin päässä ydinkeskustasta sijaitseva kansainvälinen lentoasema. Lentoasemalla on yksi 2,31 kilometriä pitkä kiitotie. Juridisesti lentoasema on Kiovan kaupungin hallitsema liikeyritys.
Vuonna 2013 Kiova-Žuljany oli matkustajamäärän perusteella Ukrainan toiseksi vilkkain lentoasema maan suurimman lentoaseman, Boryspilin kansainvälisen lentoaseman jälkeen. Kiova-Žuljanyn kansainvälistä lentoasemaa käytti vuonna 2013 kaikkiaan 1 838 393 lentomatkustajaa.
Tarja Koskelo
Tarja Vappu Helena Koskelo (s. 23. huhtikuuta 1961 Tyrvää) on suomalainen yleisurheilija, jonka aktiiviura oli 1970- ja 1980-luvuilla. Koskelo sai uransa aikana SM-kilpailuista kaikkiaan 23 mitalia pikajuoksussa ja pituushypyssä. Pituushypyssä hän oli ulkoratojen Suomen mestari vuonna 1981 ja sisäratojen kaksinkertainen mestari vuosina 1981 ja 1982. Ulkoradoilta hänellä on myös kaksi SM-kisojen pronssimitalia, toinen 100 metrin juoksusta ja toinen pituushypystä. Koskelon ennätys pituushypyssä on 611 vuodelta 1981.
Suomi, sotavangit ja ihmisluovutukset 1939-1955
Suomi, sotavangit ja ihmisluovutukset 1939-1955 on Kansallisarkiston tutkimushankkeen Suomi, sotavangit ja ihmisluovutukset 1939–55 -tutkimushankkeen perustama tietokanta, joka sisältää tietoja talvisodan ja jatkosodan aikana kuolleista sotavangeista. Erikseen on esitetty tietoja neuvostoliittolaisista ja saksalaisista sotavangeista
sekä Itä-Karjalassa ja Miehikkälässä sijainneilla siviilileireillä kuollesta.
Ingmar Pörn
Gustav Ingmar Pörn (19. elokuuta 1935 Runsor, Mustasaari – 8. helmikuuta 2014 Tölby, Mustasaari) oli suomenruotsalainen filosofi, joka toimi filosofian professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1978–1998.
Ingmar Pörn syntyi Mustasaaressa Runsorin kylässä maanviljelijäperheen keskimmäiseksi pojaksi. Hän pääsi oppilaaksi Vaasan ruotsinkieliseen lyseoon, alun perin vain nuoremman veljensä seuraksi. Tultuaan ylioppilaaksi keväällä 1955 hän tutustui sattumalta Erik Steniuksen kirjaan "Tankens gryning" päätti ryhtyä opiskelemaan filosofiaa Steniuksen johdolla Åbo Akademissa. Lisäksi hän opiskeli sosiologiaa, matematiikkaa, teologiaa ja kreikan kieltä. Opiskeluaikanaan hän toimitti myös "Studentbladet"-lehteä. Hän suoritti kandidaatintutkinnon vuonna 1960 aiheena John Locke.
Suoritettuaan asevelvollisuutensa vuonna 1961 Pörn lähti Oxfordin yliopistoon suorittamaan filosofian jatko-opintoja Alfred Ayerin ja William Knealen johdolla. Lisensiaatintutkinnon Pörn suoritti Åbo Akademissa vuonna 1964, ja vuonna 1965 hän siirtyi Birminghamin yliopistoon lehtoriksi. Siellä hän suoritti myös tohtorintutkintonsa vuonna 1968. Toisen tohtorintutkinnon hän suoritti Uppsalan yliopistossa vuonna 1978. Pörn opetti Birminghamissa lähes neljätoista vuotta. Hänelle tarjottiin Birminghamista professuuria, mutta hän kaipasi kotimaahansa, ja Helsingin yliopistosta järjestyi ruotsinkielinen professuuri; hän hoiti virkaa Pohjanmaalta käsin. Pörnin erityisaloihin kuuluivat logiikka sekä terveyden ja lääketieteen filosofia.
Jäätyään eläkkeelle Pörn ohjasi edelleen jatko-opiskelijoita ja toimi asiantuntijana professorinimityksissä.
Ingmar Pörnin puoliso oli Margaret Cooper 1960-luvulta tämän kuolemaan saakka 2005.
Leonid Kutšuk
Leonid Stanislavovitš Kutšuk (, , s. 27. elokuuta 1959) on valkovenäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Kutšuk aloitti pelaajauransa FK Dinamo Minskissä, mutta pelasi urallaan pisimpään FK Gomelin paidassa 1980–1988. Seura pelasi tuolloin Neuvostoliiton sarjajärjestelmässä kolmannella sarjatasolla. Kutšuk urakoi seurassa 249 sarjaottelua, kunnes siirtyi kolmeksi kaudeksi KIM Vitebskiin. Neuvostoliiton romahdettua Kutšuk edusti vielä pienempiä seuroja Valko-Venäjän sarjoissa, kunnes lopetti uransa vuonna 1998.
Kutšuk aloitti valmennusuransa jo pelaajana toimien lyhyen aikaa pelaajavalmentajana KIM Vitebskissä, FK Dinamo-93 Minskissä ja FK Molodetšnossa. Pelaajauransa jälkeen hän toimi vuonna 2003 lyhyen aikaa FK SKVITš Minskin päävalmentajana. Varsinaisesti valmennusura sai tuulta alleen, kun Kutšukista tuli FC Sheriff Tiraspolin päävalmentaja tammikuussa 2004. Kutšukin johdolla Sheriff voitti kuusi perättäistä Moldovan mestaruutta. Seura pelasi hänen alaisuudessaan säännöllisesti eurokentillä ja saavutti europelihistoriansa suurimman voiton heinäkuussa 2008, kun se voitti FK Aktoben 4-0. Hän erosi seuran palveluksesta tammikuussa 2010.
Toukokuussa 2010 Kutšuk jatkoi uraansa venäläisen FK Saljut Belgorodin päävalmentajana. Hän sai huonojen tulosten vuoksi potkut 1. divisioonan hännille juuttuneesta seurasta jo elokuussa 2010.
Syyskuussa 2010 Kutšuk palasi Sheriff Tiraspolin palvelukseen ja hän toimi seurassa johtotehtävissä toukokuuhun 2011 saakka. Valmennustehtäviin hän palasi kesällä 2011 ukrainalaisen FK Arsenal Kiovan päävalmentajana. Hän luotsasi seuran kaudella 2011/12 Ukrainan valioliigassa viidenneksi, mikä oli seuran historian paras saavutus. Hän sai potkut seurasta joulukuussa 2012. Tammikuun alussa 2013 hän palasi jo valmennustehtäviin FK Kuban Krasnodarin päävalmentajana. Hän luotsasi seuraa kauden loppuun ja joukkue sijoittui Venäjän valioliigassa viidenneksi. Kauden jälkeen Kutšuk jätti tehtävänsä ja siirtyi FK Lokomotiv Moskovan päävalmentaja. Hän sai potkut syyskuussa 2014 kehnosti alkaneen liigakauden takia.
Marraskuussa 2014 hän palasi FK Kuban Krasnodarn päävalmentajaksi. Kutšukin johdolla Kuban romahti Venäjän liigassa kärkipään kahinoista kymmenenneksi. Hän sai potkut toukokuun lopulla 2015. Tammikuussa 2017 Kutšukista tuli ukrainalaisen FK Stal Kamiansken päävalmentaja. Kesällä 2017 hän siirtyi FK Rostovin päävalmentajaksi. Kutšukin johdolla Rostov aloitti kautensa kohtalaisesti ja elokuun voittoputken myötä joukkue oli liigassa parhaimmillaan kolmantena. Kauden edetessä Rostov ajautui tappiokierteeseen ja pelasi 11 perättäistä ottelua ilman voittoa. Hän erosi tehtävästään joulukuun alussa 2017.
Unholy (Altarian albumi)
Unholy on Altarian neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 28. elokuuta 2009. Albumi on ensimmäinen, jolla laulajana toimii Marco Luponero.
Kristiina Kuningas
Kristiina Kuningas (s. 19. joulukuuta 1958 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa "Ruusun aika". Hänen isänsä oli näyttelijä Martti Kuningas ja äitinsä on näyttelijä Leni Katajakoski.
Revinnäiskirjonta
Revinnäiskirjonta on kirjontaa, jossa kankaasta poistetaan lankoja ja jäljelle jääneet langat vahvistetaan langan avulla erilaisiksi ryhmiksi ja aukoista muodostuviksi kuvioiksi. Aukkoja voidaan myös täyttää langalla muodostaen erilaisia koristekuvioita. Revinnäistä kutsutaan usein myös reikäompeluksi. Reikäompeleisiin kuulu myös kapeat reikäraidat, joissa kankaasta ei poisteta lankoja lainkaan tai niitä poistetaan yhdestä kahteen. Pakotetussa reikäompeleessa reikäkuviot saadaan aikaiseksi kankaaseen ommeltuja pistoja kiristämällä, jolloin kankaan langat siirtyvät muodostaen reikiä. Sama työtapa on käytössä myös harvassa pohjaompelussa, jossa kangas koristellaan kiristämällä kankaan lankoja erilaisia pistoja käyttäen pitsimäiseksi pinnaksi. Pohjaompelusta käytetään myös nimitystä kiristysompelu. Karjalan alueella sekä revinnäistä että pakotettua reikäompelua on kutsuttu myös nyhdännäiskirjonnaksi .
Revinnäisessä lankoja voidaan purkaa joko kuteen tai loimen suuntaan tai molempiin suuntiin. Yhteen suuntaan puretun revinnäisen leveys vaihtelee kapeasta reikäraidasta monta kymmentä senttiä leveään revinnäispintaan. Sekä kude- että loimilankoja purkamalla aikaan saatuja revinnäistyyppejä kutsutaan ristikkorevinnäisiksi. Vahvistamattomissa ristikkorevinnäisissä malli ommellaan suoraan puretulle ristikkopohjalle. Vahvistetuissa ristikkorevinnäisissä purettu ristikkopohja vahvistetaan ryhmittelemällä jäljelle jätetyt loimi- ja kudelangat luotospistojen avulla selkeäksi ruudukoksi ja vasta tämän jälkeen ruudukko koristellaan erilaisin pistoin ja pujotuksin.
Suomessa revinnäisompelua käytettiin tekstiilien koristeluun yleisesti jo 1700–1800-lukujen taitteessa. Vaikutteet revinnäiskoristeluihin ovat tulleet sekä idästä että etelästä. Läntisen Suomen alueella etenkin Pohjanmaalla mm. naisten ja miesten paitojen etumusten ja kaulusten sekä liinavaatteiden koristelussa käytettiin leveää yhteen suuntaan purettua sidepistorevinnästä, ns. Pohjanmaan revinnäistä. Sidepistorevinnäinen koostuu luotospistoin päällystetyistä lankapylväistä, jotka on yhdistetty toisiinsa sidepistoin. Idässä revinnäiskirjonta on ollut runsaampaa ja komeita ristikkorevinnäisiä ommeltiin mm. lakanan pitkälle sivulle, käspaikkoihin, naisten päähineisiin sekä paitojen kauluksiin ja hihansuihin. Ristikkorevinnäisissä aiheena on ollut mm. linnut, ihmiset, elämänpuut, kasvit tai ratsastaja-aiheet sekä selkeinä geometrisina pintoina että tyyliteltyinä rikasmuotoisina aiheina. Etelä-Karjalassa ommeltiin muista poikkeavaa vahvistamatonta ristikkorevinnäistä, Joutsenon ristikkorevinnäistä, jossa revinnäisreikien väliin jätettiin kangasneliöitä ja reikiä voitiin täyttää sidepistoristikoilla tai paulapistoilla.
Rambo: The Video Game
Rambo: The Video Game on Teyonin kehittämä ja Reef Entertainmentin julkaisema ammuntapeli. Peli julkaistiin helmikuussa 2014 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Peli perustuu elokuviin "Taistelija" (1982), "Rambo – taistelija 2" (1985) ja "Rambo – taistelija 3" (1988).
"Rambo: The Video Game" on valopistooli-/raideräiskintäpeli (). Pelaajan ohjaama John Rambo liikkuu ruudulla automaattisesti ensimmäisen persoonan kuvakulmassa. Pelaajan tehtävä on taistella vihollisia vastaan ampumalla ja esimerkiksi heittämällä veitsiä. Rambo kykenee suojautumaan erilaisten esineiden ja maastojen taakse väistääkseen vihollistulitusta. Peliä on mahdollista pelata myös kaksinpelinä yhteistyönä.
Elokuussa 2011 Reef Entertainment osti "Rambo"-pelin kehitys- ja julkaisuoikeudet StudioCanalilta. Tuolloin neljä "Rambo"-elokuvaa olivat tuottaneet yhteensä yli 600 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Pelin julkaisuajankohdaksi asetettiin vuosi 2012, mutta lokakuussa pelin ilmoitettiin myöhästyvän. Lopulliset julkaisualustat varmistettiin jo elokuussa 2011.
Pelin päähahmoja, Ramboa ja Trautmania varten ei hankittu ääninäyttelijöitä, vaan hahmojen äänet otettiin suoraan elokuvista. Vaikka Sylvester Stallone olisi suostunut ääninäyttelemään, Trautmanin ääni ei olisi ollut autenttinen, sillä hahmon näyttelijä Richard Crenna menehtyi vuonna 2003.
"Rambo: The Video Game" on yleisesti ottaen saanut negatiivisia arvosanoja. Peliä on kritisoitu pääasiassa rail shooter -tekniikasta, vanhentuneista grafiikoista ja "quick time event" -kohtauksien suuresta määrästä. Pelin hiiviskely- ja lähitaisteluosuudet toimivat "quick time event" -tekniikalla. Gamereactorin mukaan pelissä on kaksi kokonaista tasoa, jotka läpäistään pelkillä "quick time eventeillä". Gamereactorin Topias Garsten kritisoi pelin äänimaailmaa, pelirakennetta ja -mekaniikkaa, kerrontaa sekä grafiikoita.
Anna-Elina Lyytikäinen
Anna-Elina Lyytikäinen (s. 29. maaliskuuta 1971 Kuopio) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän aloittaa Tampereen Teatterin pääohjaajana vuoden 2016 alussa.
Lyytikäinen valmistui näyttelijäksi vuonna 1993 ja ohjaajaksi vuonna 2000 Teatterikorkeakoulusta. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Ruusun aika" ja "Pappia kyydissä".
Luettelo pikkuplaneetoista: 385001–386000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
385001:stä ja päättyen 386000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 386001–387000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
386001:stä ja päättyen 387000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Mun Jopo
Mun Jopo on poikabändi Kliffin kappale, joka on ensimmäinen singlejulkaisu yhtyeen vuonna 2014 julkaistavalta esikoisalbumilta. Kappale sai ensisoittonsa radiossa YleX-kanavan iltapäiväohjelmassa 24. helmikuuta 2014. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Jorma Hiekkanen ja Alex Johanssen, sekä tuottanut Jimi Constantine. Yhtyeen jäsenet kuvailivat sitä aurinkoiseksi kappaleeksi, joka poikkeaa muista tällä hetkellä pinnalla olevista kappaleista ja tuo jäsenten persoonallisuudet esiin. Kappaleen musiikkivideo on kuvattu Miamissa.
Hobart’s Funnies
Hobart’s Funnies () oli lempinimi joukolle erikoisvarusteltuja panssariajoneuvoja, jotka brittiläinen insinööri ja kenraalimajuri Percy Hobart kehitteli käytettäväksi Normandian maihinnousussa.
"Churchill Crocodile" oli liekinheittimellä varustettu Churchill Mark VII –panssarivaunu. Siihen sijoitettu liekinheitin saattoi syöstä liekin yli sadan metrin päähän. Polttoainetta riitti 80:een sekunnin kestoiseen heittoon.
Lempinimellä "Donald Duck" () tunnettu Duplex Drive -amfibiotankki (tai DD-tankki) oli purjekankaisin kellukkein varusteltu Sherman-panssarivaunu.
Tämän erikoisvarustellun Sherman-panssarivaunun etuosaan oli rakennettu voimallisesti pyörivät kettingit, jotka pieksivät maata, laukaisten siihen haudattuja miinoja jopa 25 senttimetrin syvyydestä.
Atrofia
Atrofia tarkoittaa solun koon pienenemistä sen rakenneosien vähenemisen seurauksena. Atrofioituvassa solussa rakenneproteiinien hajotus on nopeampaa kuin niiden synteesi. Elimen tasolla atrofialla voidaan tarkoittaa myös kudoksen tai elimen surkastumista, joka saattaa johtua solujen pienenemisen ohella niiden määrän vähenemisestä. Atrofian vastakohta on hypertrofia.
Atrofian taustalla on solujen pyrkimys sopeutua muuttuneisiin ympäristöolosuhteisiin ja säilyä hengissä. Atrofian mahdollisia aiheuttajia ovat solun vähentynyt aktiivisuus, hermotuksen heikentyminen, verenkierron tai ravintoaineiden riittämättömyys, hormonitoiminnan muutos ja lisääntynyt paine kudoksessa. Elimen atrofiaa voi aiheuttaa myös vanhenemiseen liittyvä lisääntynyt apoptoosi.
Atrofia voidaan jakaa kehon normaaliin toimintaan ja homeostaasin ylläpitoon kuuluvaan fysiologiseen atrofiaan sekä tautiprosesseihin liittyvään patologiseen atrofiaan. Fysiologiseen atrofiaan kuuluvat esimerkiksi kateenkorvan pieneneminen puberteetin jälkeen ja ikääntymiseen liittyvä yleinen lihasten ja sisäelinten surkastuminen.
Liikkumattomuudesta johtuvaa, lihasmassan ja –voiman pienenemiseen johtavaa luurankolihasten atrofiaa esiintyy esimerkiksi vuodepotilailla. Tällainen atrofia on yleensä palautuva tila. Lihasatrofia voi aiheutua liikkumattomuuden ohella aliravitsemuksesta tai monista sairauksista, kuten syövistä, sydämen vajaatoiminnasta tai keuhkoahtaumataudista. Sairauksien aiheuttama lihasatrofia voi johtaa kakeksiaan. Myös vanhuksilla esiintyy fysiologista lihasatrofiaa.
Nieltävän glukokortikoidilääkityksen käyttö voi johtaa lisämunuaisten atrofiaan. Tämä johtuu siitä, että kohonnut veren glukokortikoidipitoisuus vähentää ACTH-hormonin eli kortikotropiinin eritystä aivolisäkkeestä. Normaalitilanteessa ACTH saa lisämunuaiskuoren erittämään kortisolia, joten ACTH:n puuttuessa lisämunuaiskuoren eritys lakkaa ja se atrofioituu.
Postmenopausaalisilla naisilla vaginan ja kohdun limakalvot atrofioituvat vähentyneen estrogeenivaikutuksen vuoksi. Tämä saattaa aiheuttaa oireita esimerkiksi yhdynnän aikana.
Hypertrofia
Hypertrofia on solun rakenneosien lisääntymisestä johtuvaa solun koon kasvua. Hypertrofialla voidaan tarkoittaa myös kudoksen tai elimen koon kasvua seurauksena sen solujen kasvusta. Jos kudos sen sijaan kasvaa solujen määrän lisääntymisen vuoksi, puhutaan hyperplasiasta. Hypertrofiaa ja hyperplasiaa ilmenee kudoksissa usein samanaikaisesti.
Hypertrofia voidaan jakaa fysiologiseen ja patologiseen muotoon. Fysiologinen hypertrofia on elimistön normaalia toimintaa, kuten reagointia kudoksen lisääntyneeseen toiminnalliseen tarpeeseen tai lisääntyneeseen hormonivaikutukseen. Myös korvaava hypertrofia, kuten munuaishypertrofia toisen munuaisen poiston jälkeen, on fysiologista. Patologinen hypertrofia puolestaan liittyy johonkin elimistön tautiprosessiin.
Hypertrofian vastakohta on atrofia eli solujen pieneneminen.
Sydämen hypertrofiassa sydänkammioiden seinämät paksuuntuvat. Sydämen hypertrofia on yleisimmin vasemmanpuolista, mutta voi olla myös oikean- tai molemminpuolista.
Sydämen hypertrofiaa on sekä fysiologista että patologista. Sydämen fysiologista hypertrofiaa esiintyy etenkin urheilijoilla (urheilijansydän), ja sen taustalla on sydänlihassolujen lisääntynyt venytys sekä muutokset solujenvälisten viestiaineiden määrissä. Patologisen sydämen hypertrofian mahdollisia aiheuttajia ovat esimerkiksi perinnöllinen hypertrofinen kardiomyopatia, läppävika, aortan koarktaatio sekä verenpainetauti. Patologiseen sydämen vajaatoimintaan liittyy usein sekundaarisia rappeutumismuutoksia, kuten fibrotisoitumista.
Sydänkammion hypertrofia voidaan jakaa myös konsentriseen ja eksentriseen hypertrofiaan. Konsentrisessa hypertrofiassa kammion seinämä on paksuuntunut, mutta kammion luumen ei ole merkittävästi laajentunut. Konsentrinen hypertrofia on seurausta esimerkiksi verenpainetaudin aiheuttamasta veren virtausvastuksen kasvusta. Eksentrisessä hypertrofiassa kammion luumen on laajentunut, mutta seinämät eivät välttämättä ole paksuuntuneet merkittävästi. Eksentrinen hypertrofia aiheutuu sydämen volyymiylikuormituksesta esimerkiksi aorttaläppävuodon takia. Urheilijoilla kestävyysharjoittelun aiheuttamat muutokset muistuttavat ennemmin eksentristä ja voimaharjoittelun aiheuttamat muutokset konsentrista hypertrofiaa.
Lisämunuaisen hypertrofiaa esiintyy Cushingin taudin yhteydessä, kun aivolisäkekasvaimen erittämä ylenmääräinen kortikotropiini eli ACTH-hormoni stimuloi lisämunuaisen hormonieritystä. Lisämunuaisessa esiintyy tällöin samanaikaisesti myös hyperplasiaa.
Kylie: The Albums 2000–2010
Kylie: The Albums 2000–2010 on Kylie Minoguen CD-boksi, joka julkaistiin 18. heinäkuuta 2011 Britanniassa levy-yhtiö Parlophonen avulla. Se sisältää kaikki Minoguen vuosina 2000-2010 julkaistut albumit.
Boksi sisältää seuraavat albumit:
Intel Ivy Bridge
Intel Ivy Bridge on Intelin kehittämä suoritinarkkitehtuuri, jonka tuotanto aloitettiin vuoden 2011 kolmannella neljänneksellä. Ivy Bridge -prosessorit tuotetaan 22 nanometrin valmistustekniikalla, ja ne on kehitetty Sandy Bridge -suorittimien korvaajiksi. Ivy Bridge -prosessorit ovat kuitenkin takaperin yhteensopivia Sandy Bridge -emolevyjen kanssa, mutta niiden järjestelmät voivat vaatia BIOSin ohjelmistopäivityksen valmistajasta riippuen.
Ivy Bridgessä ei ole suoritinarkkitehtuurin suhteen merkittäviä eroja edelliseen Sandy Bridge -arkkitehtuuriin nähden, ja suurimmat muutokset siihen ovat:Sandy Bridgeen verrattuna:
Jokikäärmekotka
Jokikäärmekotka ("Circaetus cinerascens") on haukkojen heimon käärmekotkien sukuun kuuluva petolintu. Sitä tavataan laajalti Saharan eteläpuolisessa Afrikassa Angolassa, Beninissä, Botswanassa, Burkina Fasossa, Burundissa, Etelä-Sudanissa, Etiopiassa, Gambiassa, Ghanassa, Guineassa, Guinea-Bissaussa, Kamerunissa, Keniassa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongossa, Malawissa, Malissa, Namibiassa, Nigerissä, Nigeriassa, Norsunluurannikolla, Ruandassa, Sambiassa, Senegalissa, Sierra Leonessa, Sudanissa, Tansaniassa, Togossa, Tšadissa, Ugandassa ja Zimbabwessa.
Lajin määräksi arvioidaan 10 000–100 000 yksilöä, mutta se on vähenemässä jokivarsien metsänhakkuiden vuoksi. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät, jokivarret mutta myös savannit ja pensaikot sekä viljelysmaat.
Scared to Dance
Scared to Dance on Skotlannin Edinburghista kotoisin olevan post-punk-yhtye Skidsin esikoisalbumi vuodelta 1979.
Aikaisemmin yhtye oli kesästä 1978 lähtien julkaissut singleillä ja EP-levyillä 11 kappaletta, joista neljä on mukana tällä albumilla.
Tuottajana on toiminut David Batchelor ja äänittäjänä Mick Glossop.
LP-levyn yhdysvaltalaisesta painoksesta on vastannut Virgin International, 43 Perry Street, New York, N.Y. 10014. Jakelusta on huolehtinut Jem Records, Inc., South Plainfield, N.J. 07080, Reseda, CA. 91335.
LP-levyn takakannessa on sitaatit J.P. Sartrelta ja Ronnie Gurrilta.
Tämän albumin jälkeen yhtyeeltä ilmestyi tuplasingle "Masquerade" / "Out of Town" / "Another Emotion" / "Aftermath Dub" (Virgin VS 262) ja albumi "Days in Europa" (Virgin V 2138).
Albumin eurooppalaisille markkinoille tarkoitettu painos sisältää kappaleet:
Yhdysvalloissa julkaistun painoksen kappaleet ovat Skids-yhtyeen sanoittaja/säveltäjä-kaksikon Richard Jobson (laulu, kitara) / Stuart Adamson (kitara) tekemiä. Kustannusyhtiö on Virgin Music, Inc. (ASCAP).
Albumin kappaleista "Charles" on yhtyeen esikoisjulkaisulla "Charles" / "Reasons" / "Test-Tube" (No Bad Records NB 1).
"The Saints Are Coming" on syksyllä 1978 julkaistun "Wide Open" -EP:n avauskappale. Samalla levyllä on myös "Of One Skin".
"Into the Valley" on ilmestynyt Englannin listoilla menestyneenä singlenä (Virgin VS 241), jonka toisena kappaleena on "T.V. Stars". Single oli yhtyeen neljäs pikkulevy (EP ja kolme singleä) ja se edelsi tätä albumia.
Johannes Alikoski
Johannes Alikoski (28. elokuuta 1929 Siilinjärvi - 24. tammikuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen kasvatustieteilijä. Hänen väitöskirjansa opetustaidon ainesidonnaisuudesta vuodelta 1969 sai Suomalaisen tiedeakatemian myöntämän Laguksen palkinnon. Sen jälkeen hän oli vuodesta 1970 Helsingin yliopiston empiirisen kasvatustieteen apulaisprofessori.
Alikoski oli Aikakauskirja Kasvatuksen toimitussihteeri, toimittaja ja päätoimittaja ja myös Kasvatustieteellisen seuran (FERA) esimies.
Kehittämiskeskus Opinkirjo
Kehittämiskeskus Opinkirjo on opetuksen ja kasvatuksen alalla toimiva lapsi- ja nuorisotyön palvelujärjestö. Opinkirjo ja sen edeltäjä "Koulun Kerhokeskus" tunnetaan koululaisille jaettavista Hymy-veistoksista eli "Hymypoika-patsaista".
Kerhokeskuksen toiminta on organisoitunut yli 60 vuoden aikana viiden eri nimisen järjestön puitteissa. Vuosina 1947-1954, jolloin toiminta käynnistyi, nimenä oli Kansakoulun Kerhokeskus. Vuosina 1955-1960 toimittiin nimen Kansakoulun Nuorisotyön Päätoimikunta alla. Yhdistysmuotoinen toiminta alkoi vuonna 1960, jolloin perustettiin Kansakoulun Nuorisotyön Keskus ry. Sen toimistona oli edelleen Kansakoulun Kerhokeskus.Peruskoululaitoksen alkuvaiheessa myös Kerhokeskuksen toimintalinjaukset määriteltiin uudestaan. Yhdistys muutti tuolloin vuonna 1972 nimensä Koulun Kerhokeskukseksi, jona se toimi vuosina 1972-1995. Vuodet 1995-2013 järjestö toimi nimellä Kerhokeskus - koulutyön tuki ry.
Nimi muuttui Kehittämiskeskus Opinkirjoksi syyskuussa 2013. Järjestön nimen muutos oli pitkän pohdinnan tulos.
Kerhokeskuksella on ollut historiansa aikana varsin merkittävä yhteiskunnallinen status. Se syntyi Suomen Opettajain Liiton suojissa ja pääsi tästä syystä heti toimintakentälleen nuoriso- ja koulutuspolitiikkaan. Järjestön toiminta on kulkenut käsi kädessä kansallisen koulutuspolitiikan ja nuorisotyön kanssa. Keskeisimmät lainsäädännössä tai koulutuspolitiikan normiohjauksessa tapahtuneet muutokset ovat näkyneet myös Kerhokeskuksen toiminnan sisällöissä.
Opinkirjo turvaa lasten ja nuorten mahdollisuuksia kasvaa henkisesti ehyiksi ja itsetuntoisiksi, ajatteleviksi, kriittisiksi ja ongelmanratkaisukykyisiksi ihmisiksi, joilla on edellytykset ja mahdollisuus osallistua ja tulla kuulluiksi ja vaikuttaa aina itseään koskeviin asioihin ikäkautensa mukaisesti.
Opinkirjon toimintaperiaatteita ovat verkostoituminen ja yhteistyö, osallisuus ja osallisuuden kehittymistä tukevien menetelmien ja työtapojen käyttäminen, monialaisuus, kansallinen yhdenvertaisuus sekä kansainvälinen kiinnostavuus. Opinkirjo tuottaa maksuttomia aineistoja niin kouluihin kuin nuorisotyöhön.
Kehittämiskeskus Opinkirjo on tunnettu Hymy-veistoksista, joita on jaettu Hyvän toveruuden kilvan palkintoina kouluissa jo 60 vuotta. Palkitsemiskriteerit ovat pysyneet lähes muuttumattomina vuodesta 1954 lähtien: Hymy-veistoksen edustamat arvot ovat toisten ihmisten arvostaminen, hyvä käytös ja ystävyys.
Muut tunnetut hankkeet, joissa Opinkirjo on ollut mukana, ovat Nuorten parlamentti sekä Yritys Hyvä- ja Tutki-Kokeile-Kehitä -kilpailut.
Opinkirjon toiminta on jatkoa vuonna 1947 perustetulle Koulun Kerhokeskukselle.
Opinkirjon teema-aloja ovat:
Plagiaatintunnistusjärjestelmä
Plagiaatintunnistusjärjestelmällä tarkoitetaan tietoteknistä sovellusta, joka vertailee digitaalisessa muodossa olevan tekstin alkuperäisyyttä ts. onko tekstiä esitetty aikaisemmin muissa yhteyksissä. Ainoastaan digitaalisessa muodossa olevia dokumentteja voidaan vertailla digitaalisessa muodossa oleviin dokumentteihin ja materiaaleihin. Vertailu tapahtuu yleensä kolmeen tahoon: avoimiin Internet-sivuihin, järjestelmän itselleen neuvottelemiin eri julkaisijoiden tietokantoihin ja materiaaleihin sekä järjestelmään tallennettuihin tiedostoihin. Järjestelmä näyttää vastaavuudet alkuperäis- ja muihin lähteisiin yleensä yhtäläisyysprosentteina.
Suomalaisissa korkeakouluissa on 2000-luvulla otettu käyttöön plagiaatintunnistusjärjestelmiä tekstin alkuperäisyden selvittämiseen. Suomessa käytetyt järjestelmät ovat Urkund, Turnitin sekä Ephrous.
Tampereen teknillinen yliopisto kehitti 2008-2009 oman avoimen lähdekoodin ohjelmistoja käyttävän Nalkki-plagiaatintunnistusjärjestelmän.
Organisaatioviestintä
Organisaatioviestintä () on tieteenala, joka tarkastelee organisaatioiden vuorovaikutusta.
Organisaatioviestintää voi Suomessa opiskella Helsingin yliopiston sosiaalitieteiden laitoksella ja Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun johtamisen laitoksella.
Organisaatioviestinnän asiantuntijat toimivat monipuolisissa viestinnän tehtävissä yrityksissä, viestintätoimistoissa sekä julkisyhteisöissä ja media-alalla.
Kulttuurienvälinen viestintä
Kulttuurienvälinen viestintä () on tieteenala, joka tutkii eri kulttuureihin kuuluvien ihmisten välistä vuorovaikutusta ja ylipäätään vuorovaikutusta monikulttuurisissa ympäristöissä ja yhteisöissä. Tavoitteena on selvittää, miten yhteistä ymmärrystä ja sen pohjalta yhteistä toimintaa luodaan ja ylläpidetään monikulttuurisissa toimintaympäristöissä. Tutkimuksen kohteena voi olla niin interpersonaalinen viestintä (esim. työkaveruus, ystävyyssuhteet, parisuhteet), monikulttuurisen ryhmän ja tiimin toiminta, monikulttuuriset (työ)yhteisöt kuin vuorovaikutussuhteet monikulttuurisessa yhteiskunnassa.
Kulttuurienvälistä viestintää voi opiskella pääaineena Jyväskylän yliopiston viestintätieteen laitoksella .
Kulttuurienvälinen viestintä kuuluu viestintätieteiden kenttään, mutta se linkittyy myös sosiaalipsykologiaan (mm. tulkintaprosessit, ryhmienväliset suhteet, sopeutuminen), kognitiotieteisiin (havaitseminen, ajattelu) ja pedagogiaan (oppiminen).
Odds ratio
Odds ratio on epidemiologinen assosiaatioluku, joka kertoo, kuinka paljon riskitekijälle altistuminen on yhteydessä sairastumiseen. Odds ration kääntäminen suomeksi on haasteellista, koska termi liittyy vedonlyöntiin. Sille on esitetty suomeksi termejä vetosuhde, suhteellinen tautipaine ja ristitulosuhde.
Titaanidiboridi
Titaanidiboridi (TiB) on titaanin ja boorin muodostama borideihin kuuluva epäorgaaninen yhdiste. Yhdiste on hyvin kovaa ja sillä on hyvin korkea sulamispiste, joten sitä käytetään suurta kovuutta ja kuumuudenkestoa vaativissa sovelluksissa.
Titaanidiboridi on huoneenlämpötilassa tummanharmaata kiteistä ainetta. Se on hyvin kovaa ja sen kovuus Mohsin asteikolla on 9 ja Vickers-kovuus on 33 780. Se on siis jopa volframikarbidia kovempi materiaali. Muista keraamisista materiaaleista poiketen yhdiste on kohtalaisen hyvä sähkönjohde ja sen ominaisvastus on 15 μΩ·cm. Titaanidiboridi on kuumuudenkestävää ja sulaa vasta 2 980 °C:n lämpötilassa. Yhdiste on myös inertti. Se ei liukene veteen eikä laimeisiin happoihin eikä ei-hapettaviin happoihin, mutta kuuma ja väkevä typpihapon ja rikkihapon seos liuottaa sen. Titaanidiboridi sen sijaan voi reagoida vahvasti emäksisten hydroksidien tai karbonaattien kanssa.
Titaanidiboridia valmistetaan teollisesti suurissa mittakaavoissa kuumentamalla titaanidioksidia ja boorikarbidia tai booritrioksidia hiilen läsnä ollessa. Toinen tapa suurissa mittakaavoissa on elektrolysoida rutiilin ja elektrolyyttien, kuten kryoliitin sulaa seosta. Elektrolyysillä saadaan tyypillisesti puhtaampaa tuotetta.
Hyvin puhdasta titaanidiboridia voidaan valmistaa titaanitetrakloridin, booritrikloridin ja vedyn välisellä reaktiolla, joko ALD-menetelmällä tai plasmareaktoreissa.
Titaaniboridin ensimmäiset käyttökohteet olivat yhdysvaltalaisissa ja neuvostoliittolaisissa panssarivaunuissa. Nykyään yhdistettä käytetään kovuutta ja kuumuudenkestoa vaativissa sovellutuksissa kuten sorvaukseen ja leikkaukseen käytettävien työkalujen terissä, elektrodeissa, komposiittimateriaaleissa ja korkean lämpötilan sinttereiden materiaaleina.