hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Arto Vilkko
Arto Vilkko (s. 6. toukokuuta 1950 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja, lauluntekijä, musiikkitoimittaja, tutkija ja tietokirjailija.
Hän asui nuoruudessaan Helsingin Mellunmäessä ja 1960-luvun alussa hän opetteli soittamaan kitaraa The Shadows -yhtyeen "Apachen" innoittamana. Muutoin hän ei vielä tuolloin ollut erityisen innostunut rautalankamusiikista. Kitaransoiton lisäksi hän harrasti laulamista ja pianonsoittoa.
Hänen isoveljensä Riston luokkatoveri oli Henry Haapalainen ja tämän tyttöystävällä oli lähisukulainen PSO-levy-yhtiössä. Niinpä keväällä 1968 Vilkko meni yhtiön koelaulutilaisuuteen ja esitti Pentti Lasaselle tuolloin suositun kappaleen "San Francisco". Lasanen ehdotti osallistumista ensimmäiseen Syksyn sävel -kilpailuun, ja Haapalainen teki Vilkolle kappaleen "Miksi leikit vain". Paroni Paakkunainen sovitti kappaleen ja soitti itse huilua. Taustayhtyeessä oli muitakin Soulset-yhtyeen jäseniä: rumpali Edward Vesala ja huilisti Juhani Aaltonen. Vilkolla oli tuossa vaiheessa takana vain muutama keikka, mutta tilanne muuttui, kun hän sijoittui Syksyn sävelessä kolmanneksi saaden yli 10 000 ääntä.. "Miksi leikit vain" julkaistiin myös singlenä.
Seuraavan kesän kiertueelle Vilkon taustayhtyeeksi muodostui tuleva Tasavallan Presidentti eli kitaristi Jukka Tolonen, rumpali Vesa Aaltonen, basisti Måns Groundstroem ja em. Juhani Aaltonen. Yhtye harjoitteli Jussi Raittisen harjoituskämpällä Hämeentiellä.
Vilkko keikkaili Gugi Kokljuschkinin kanssa vuosina 1973–1976.
Vuonna 1975 hän sai valmiiksi pro gradun rautalankamusiikista.
Vilkko toimi pitkään aina vuoteen 1997 asti musiikkitoimittajana Ylessä ja tämän jälkeen Radio Novassa ja Classic FM asemilla.
Vuonna 1996 hän oli mukana Stara-yhtyeessä, jonka muut jäsenet olivat basisti Hannu Luomanen, kitaristi Sauli Malinen ja rumpali Matti Kankkunen. Yhtyeeltä ilmestyi CD-single "Tunteellinen" (Sonet 5762162), jolla on nimikappaleen (J. J. Calen "Sensitive Kind") lisäksi "Ei eiliseen" (Carole Kingin tunnetuksi tekemä "Goin' Back") ja "Pikkuhiljaa herään" (The Byrdsin "Feel a Whole Lot Better").
Vuonna 2003 valmistui Suomenlinnassa äänitetty sooloalbumi "Vilkko" Hannu Leidénin ohjauksessa. Vilkko itse pitää albumin mielenkiintoisimpana kappaleena "Uskon sinuun", jolle hän sai soolokitaristiksi alkuaikojen yhteistyökumppani Jukka Tolosen. Muita muusikoita ovat kitaristit Olli Haavisto ja Nono Söderberg, rumpali Matti Kankkunen ja kosketinsoittaja Timo Pratskin.
Vuonna 2005 Arto Vilkko liittyi The Scaffolds -yhtyeeseen.
Vuonna 2010 hän sai valmiiksi väitöskirjan "Soittolistan symbolinen valta ja vallankäytön mekanismit" Tampereen yliopistosta.
Tämän jälkeen hän halusi tehdä hieman kevyemmän tutkimuksen, ja ystävänsä musiikkitieteen professori Erkki Pekkilän ehdotuksesta hän palasi rautalankamusiikin pariin. Hän aloitti kirjoitustyön syksyllä 2011 ja vuotta myöhemmin oli valmiina teos "Emmaa etsimässä. Suomalaisen rautalangan lyhyt historia."
Nykyään Vilkko keikkailee Kari Kuivalaisen kanssa.
Georgia Nicolsonin salatut elämät
Georgia Nicolsonin salatut elämät ("Confessions of Georgia Nicolson") on Englannissa suosittu teini-ikäisille tytöille suunnattu kirjasarja, jonka on kirjoittanut Louise Rennison. Se on teini-ikäisen tytön Georgian päiväkirja, johon hän kirjoittaa koulusta, pojista, ystävistään ja turhautuneisuudesta perhettään kohtaan. Georgia on ensimmäisessä kirjassa 14-vuotias ja viidennessä hän on 16-vuotias.
Kahteen ensimmäiseen kirjaan perustuen on tehty elokuva "Angus, Thongs and Perfect Snogging", joka ilmestyi Iso-Britanniassa vuonna 2008 ja Suomessa 2009.
Kirjoja on yhteensä kymmenen. Kirjoja piti aluksi ilmestyä vain neljä, mutta Rennison päätti jatkaa sarjaansa senkin jälkeen.
Kirjat:
Niilo Hartikka
Niilo Hartikka (23. huhtikuuta 1909 Muhos – 7. lokakuuta 1998 Muhos) oli suomalainen keskimatkojen juoksija.
Hartikka karsiutui Berliinin 1936 olympialaisten 1 500 metrin juoksun alkuerissä. Pariisin EM-kilpailuissa 1938 hän sijoittui samassa lajissa neljänneksi. Häntä tönittiin pahasti juoksun loppusuoralla ja lohdutukseksi putoamisestaan mitalisijojen ulkopuolelle hän sai järjestäjiltä pronssisen mitalin, johon oli kaiverrettu sijoitus ("4. sija"). Hartikka edusti Suomea kolmessa maaottelussa vuosina 1937–1939.
Seuratasolla Hartikka edusti Oulun Pyrintöä ja Muhoksen Katajaisia. Hän voitti Suomen mestaruuden 1 500 metrillä vuosina 1938 ja 1939 sekä 4 × 800 metrillä vuonna 1936. Hän saavutti 1 500 metrillä SM-hopeaa vuonna 1937.
Vuonna 1939 Hartikka kuului joukkueeseen, joka juoksi 4 × 1 500 metrin viestissä maailmanennätyksen 15,54,8. Hän sivusi 1 500 metrin Suomen ennätystä 3.52,0 vuonna 1938 ja paransi sitä aikaan 3.50,0 vuonna 1939. Hartikan valmentajina toimivat Veikko Närhi ja Paavo Nurmi.
Ammatiltaan Hartikka oli maanviljelijä.
Dennis Poore
Roger Dennistoun "Dennis" Poore (19. elokuuta 1916 Paddington, Lontoo – 12. helmikuuta 1987 Kensington) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja.
Poore kasvoi varakkaassa perheessä, vaikka hänen isänsä menehtyi ensimmäisessä maailmansodassa. Innostukseen kilpa-ajamiseen hän sai Cambridgen yliopiston ajoiltaan, mm. Prinssi Birasta, ja osti sprinttikisoja varten kilpakuljettaja Hugh Hamiltonin MG Midget J4 -kilpa-auton. Toisen maailmansodan aikoihin hän palveli RAF:n lentuekomentajana ja sodan jälkeen palasi kilpa-auton rattiin ostamalla Tazio Nuvolarin Alfa Romeon. Poore voitti vuoden 1947 Gransdenin kilpailun sekä British Hill Climbing -sarjan mestaruuden vuonna 1950.
Poore osallistui kahteen Formula 1 -osakilpailuun kaudella 1952, joista saavutti kolme pistettä ajamalla neljänneksi Britannian GP:ssä. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa voittaen vuoden 1952 Newcastle Journal Trophyn. Vuonna 1952 Poore liittyi Aston Martinin urheiluautojoukkueeseen ja osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoihin neljä kertaa, mutta keskeytti jokaisen kilpailun. Tallin parhaaksi tulokseksi hän kykeni ajamaan voiton vuoden 1955 Goodwoodin 9 tunnin ajoista.
Lopetettuaan kilpailemisen hän keskittyi liike-elämään, missä omisti potkurinvalmistusyhtiö Manganese Bronzen, pyrki pelastamaan brittiläisen moottoripyöräteollisuuden Norton, Matchless, AJS ja BSA yrityksien hankinnoilla, johti Lontoon taksinvalmistusyritystä Carbodiesia sekä rahoitti Autosport-lehden painantaa.
Sam Posey
Sam Posey (s. 26. toukokuuta 1944 New York, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen Formula 1 -kuljettaja ja journalisti. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausilla 1971–1972 ja oli 12. vuoden 1972 Yhdysvaltain GP:ssä. Hän kilpaili myös Trans Am -sarjoissa 1960-luvulla ja voitti vuoden 1969 Lime Rock Trans Am -kilpailun. Posey kilpaili myös Le Mansin 24 tunnin ajossa 10 kertaa, ja hän oli kolmas vuoden 1971 kilpailussa. Hän voitti Sebringin 24 tunnin kilpailun vuonna 1975. Posey ryhtyi kilpailuselostajaksi 1980-luvulla.
Toivo Sariola
Toivo Kalervo Sariola (26. kesäkuuta 1914 Terijoki – 3. huhtikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen tivolinjohtaja, yleisurheilija ja pesäpalloilija. Hänellä oli myös vuonna 1939 saatu radioamatöörilupa tunnuksella OH2PF.
Sariola karsiutui Berliinin 1936 olympialaisissa 100 metrin juoksun ja 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä. Hän sijoittui Viro-maaottelussa 100 metrin juoksussa toiseksi vuosina 1935 ja 1936. Hän saavutti SM-hopeaa 100 metrin juoksussa vuonna 1935 ja pituushypyssä vuonna 1938. Hänen ennätyksensä 100 metrin juoksussa oli 10,8 s ja pituushypyssä 744 cm.
Pesäpalloilijana Sariola pelasi kahdesti Viro-maaottelussa ja seitsemän kertaa Itä–Länsi-ottelussa.
’”Tope’” Sariolan edustamia seuroja olivat Keravan Urheilijat, Tampereen Pyrintö ja Koo-Pee.
Toivo Sariola toimi tivolinjohtajana. Hän oli Suomen Yksityisyrittäjäin Puolueen kansanedustajaehdokkaana vuoden 1975 eduskuntavaaleissa.
Toivo Ahjopalo
Toivo Eemil Ahjopalo (vuoteen 1935 Andelin, 2. kesäkuuta 1913 Hausjärvi – 13. tammikuuta 2000 Lahti) oli suomalainen pikajuoksija.
Ahjopalo karsiutui Berliinin 1936 olympialaisissa 100 metrin juoksun ja 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä. Hän edusti Suomea kolmessa maaottelussa vuosina 1937–1939. Seuratasolla hän edusti Viipurin Urheilijoita, Sortavalan Viritystä ja Kymintehtaan Urheiluseuraa. Hän saavutti SM-hopeaa 100:n ja 200 metrin juoksussa vuonna 1937 ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1947 sekä SM-pronssia 200 metrillä vuonna 1938. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli 10,8 s (myötätuulessa 10,7 s), 200 metrillä 22,2 s ja 400 metrillä 50,5 s.
Toivo Ahjopalo pelasi myös pesäpalloa Sortavalan Palloseurassa. Hänet tunnettiin nopeana etenijänä. Vuonna 1964 pidetyssä "Sortavalan pallonpyörittäjien" kokouksessa hänet valittiin Sortavalan kaikkien aikojen pesäpallojoukkueen ensimmäiseen kentälliseen (valittiin kaksi kentällistä).
Urheilu-uransa jälkeen "Topsa" Ahjopalo toimi johtotehtävissä muun muassa Suomen Valtakunnan Urheiluliitossa ja Viipurin Urheilijoissa. Hän oli Suomen Salamapalloliiton ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1966–1967.
David Garrison
David Garrison (s. 30. kesäkuuta 1952 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan Steve Rhoadesina Pulmuset-sarjassa. Hän on esittänyt myös pieniä rooleja, esimerkiksi Kaikki rakastavat Raymondia -sarjassa.
Garrison on valmistunut Bostonin yliopiston taideaineiden laitokselta. Nykyään hän seurustelee Patricia Ben Petersonin kanssa.
Inga Thommessen
Inga Caroline Thommessen on iskelmälaulaja, joka osallistui Suomen eurovisiokarsintoihin 1976 kappaleella "Tillsammans med barn". Thommessen on tehnyt Suomessa yhden pitkäsoiton Love Records -levymerkille 19-vuotiaana.
Thommessen on asunut Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Japanissa, Suomessa, Irlannissa, Norjassa ja asuu nykyään Tanskassa. Hän on Norjan entisen Suomen suurlähettilään tytär.
Fabrique Nationale de Herstal
Fabrique Nationale de Herstal (tunnetaan myös lyhenteellä FN Herstal) on belgialainen asevalmistaja. FN Herstal on yksi maailman johtavimpia asetuottajia, sekä Euroopan suurin sotilaskäsiaseiden viejä. Herstal Group omistaa myös Yhdysvaltalaisen Winchesterin sekä Browning Arms Companyn.
Palle Virtanen
Paul (Palle) Allan Virtanen (19. syyskuuta 1910 Porvoo – 30. syyskuuta 2000 Porvoo) oli suomalainen pikajuoksija.
Palle Virtanen karsiutui Berliinin 1936 olympialaisissa 100 metrin juoksun ja 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä. Hän edusti Suomea kahdeksassa maaottelussa, joissa hän saavutti kaksi voittoa. Seuratasolla hän edusti Porvoon Akillesta. Hän voitti Suomen mestaruuden 100:lla ja 200 metrillä vuosina 1932 ja 1935. Hän saavutti SM-hopeaa 100 metrillä vuonna 1933 sekä SM-pronssia 100:lla ja 200 metrillä vuosina 1930 ja 1936. Hän juoksi 100 metrillä vuonna 1935 Suomen ennätyksen 10,7 s, joka säilyi voimassa lähes 20 vuotta. Hänen paras aikansa 200 metrillä oli 22,0 s.
Urheilu-uransa jälkeen Virtanen toimi muun muassa Suomen Urheiluliiton, Centralidrottsförbundetin ja Svenska Finlands Idrottsförbundin johtokunnissa sekä Porvoon Akilleksen puheenjohtajana. Ammatiltaan hän oli voimistelunopettaja.
Heckler &amp; Koch P11
Heckler & Koch P11 on saksalaisen Heckler & Kochin valmistama pistooli. Ase on tarkoitettu käytettäväksi veden alla ja se käyttää ammuksina noin kymmenen senttimetrin pituisia nuolia. Jokaisessa aseen viidestä piipusta on oma nuoli, joka voidaan laukaista liipasimesta. Kun kaikki viisi nuolta on ammuttu, ase on lähetettävä valmistajalle ladattavaksi.
Ase on tarkoitettu taistelusukeltajien sekä muiden veden alla toimivien erikoisjoukkojen käytettäväksi ja muun muassa Saksan ja Ison-Britannian erikoisjoukkojen on raportoitu käyttäneen Heckler & Koch P11 pistoolia.
Börje Strandvall
Börje Strandvall (22. tammikuuta 1909 Kruunupyy – 20. heinäkuuta 1987 Pietarsaari) oli suomalainen pikajuoksija.
Strandvall karsiutui Los Angelesin 1932 olympialaisissa 400 metrin juoksun välierissä sekä Berliinin 1936 olympialaisissa 200 metrin ja 400 metrin juoksun toisissa alkuerissä. EM-kilpailuissa 1934 hän karsiutui 400 metrin juoksun alkuerissä. Hän edusti Suomea yhdeksässä maaottelussa vuosina 1931–1936 ja saavutti yhdeksän lajivoittoa.
Seuratasolla Strandvall edusti IF Drottia, Gamlakarleby IF:ää ja Helsingfors IFK:ta. Hän voitti Suomen mestaruuden 100:lla ja 200 metrillä vuosina 1933 ja 1934 sekä 400 metrillä vuosina 1931 ja 1933. Hän saavutti kuusi Suomen mestaruutta viestijuoksuissa sekä vuonna 1931 SM-hopeaa 200 metrillä ja pronssia 100 metrillä.
Strandvall juoksi Suomen ennätyksiä 100 metrillä (10,8 s, sivuaminen vuonna 1931), 200 metrillä (21,8 s vuonna 1933) ja 400 metrillä (49,0 s, sivuaminen vuonna 1931 sekä 48,3 s vuonna 1933).
Urheilu-uransa jälkeen Börje Strandvall toimi muun muassa Svenska Finlands Idrottsförbundin hallituksessa. Hänen veljensä Per Strandvall saavutti maastohiihdossa SM-hopeaa vuonna 1944 ja veljentyttärensä Mona-Lisa Pursiainen EM-mitaleja pikajuoksussa. Hänen serkkunsa Bertel Storskrubb oli 1940-luvulla Suomen parhaita yleisurheilijoita.
Urmas Alender
Urmas Alender (22. marraskuuta 1953 Tallinna – 28. syyskuuta 1994 "M/S Estonia", Utön edustalla) oli virolainen laulaja ja säveltäjä. Hän on soittanut muun muassa yhtyeissä Ruja ja Propeller. Alender on yksi tunnetuimmista autolautta "Estonian" uppoamisen uhreista.
Alender suoritti Tallinnan valtiollisesta konservatorion (nyk. Viron musiikki- ja teatteriakatemia) näyttelijälinjan (8. vuosikurssi) vuosina 1974–1978. Alender tunnettiin yhtenä laulavan vallankumouksen (1987–1989) keskeisistä muusikoista. Erityisesti merkityksellistä oli se, että Rujan kappaleet olivat pääasiassa neuvostovallan vainoaman isänmaallisen runoilijan Juhan Viidingun kynästä lähtöisin. Alender ehti julkaista kaksi albumia ennen kuolemaansa: Vana kloun (1992) ja Hingelind (1994). Koko tuotanto julkaistiin kaksiosaisena kokoelmana postyymisti vuonna 2000. Jälkeenpäin löytyneitä kappaleita on julkaistu postyymialbumeina. Alenderin tunnetuimpia kappaleita ovat “Kui mind enam ei ole”, “Teisel pool vett”, “Hüvasti kollane koer”, “Minu Eestimaa”, “Võta mind lehtede varju”, “Üksikutele”, “Hoia mind nii” ja “Juuspeened keeeled”.
Alender avioitui 2. heinäkuuta 1976. Kolme vuotta myöhemmin syntyi tytär Yoko, joka on tunnettu arkkitehti, poliitikko ja kansanedustaja.
Alenderista on tehty dokumentti "Teisel pool vett" (Liia Sakkos, 2003).
Petri Salminen
Petri Salminen (s. 4. elokuuta 1963 Lahti) on suomalainen iskelmälaulaja jonka ensimmäinen single oli "Kun kerran vaan".
Nykyään Salminen toimii veturinkuljettajana.
Christophe Lemaitre
Christophe Lemaitre (s. 11. kesäkuuta 1990 Annecy) on ranskalainen pikajuoksija.
Lemaitre sijoittui alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007 neljänneksi 100 metrillä ja viidenneksi 200 metrillä. Vuonna 2008 hän voitti kultaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 200 metrillä. Torinon EM-hallikilpailuissa 2009 hän karsiutui 60 metrillä välierissä. Lemaitre voitti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Novi Sadissa 2009 kultaa 100 metrillä ajalla 10,04. Aika oli uusi kisaennätys ja nuorten Euroopan ennätys. Lemaitren debyytti aikuisten MM-kilpailuissa Berliinissä 2009, päättyi 100 metrin juoksussa varaslähdön takia toisiin alkueriin. 4×100 metrin viestin loppukilpailussa hän juoksi kahdeksanneksi sijoittuneen Ranskan joukkueen ankkuriosuuden.
9. heinäkuuta 2010 Lemaitre juoksi Ranskan mestaruuskilpailuissa ajan 9,98, mikä oli ensimmäinen kymmenen sekunnin rajan alitus valkoihoiselta juoksijalta. Aika oli myös Ranskan ennätys. Lemaitre itse katsoo, että keskustelu rodusta ja ”valkoihoisista juoksijoista” on absurdia ja osoittaa huonoa makua.
Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Lemaitre voitti kultaa 100 metrin juoksussa ajalla 10,11 ja 200 metrin juoksussa ajalla 20,37. Hän voitti kultaa myös Ranskan pikaviestijoukkueessa. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän sai pronssia 60 metrillä ajalla 6,58. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ajalla 10,19 ja sai 200 metrillä pronssia Ranskan ennätysajalla 19,80. Lemaitre oli myös mukana MM-hopeaa voittaneessa pikaviestijoukkueessa. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Lemaitre voitti kultaa 100 metrin juoksussa ajalla 10,09 ja juoksi myös Ranskan pikaviestijoukkueessa, joka sai pronssia ajalla 38,46. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui 200 metrillä kuudenneksi ja Ranska pikaviestissä lopulta kolmanneksi, kun edelle sijoittunut Yhdysvaltain joukkue hylättiin Tyson Gayn dopingkäryn takia.
Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Lemaitre sijoittui 100 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 10,06, mutta loukkaantui juoksussa eikä voinut osallistua 200 metrin juoksuun eikä 4×100 metrin viestiin. Zürichin EM-kisoissa 2014 Lemaitre sai hopeaa sekä 100 että 200 metrin juoksussa ja pronssia pikaviestissä. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui 100 ja 200 metrin välierissä sekä oli pikaviestissä viides.
Rion olympialaisissa 2016 Lemaitre voitti 200 metrin juoksussa pronssia ajalla 20,12. 100 metrillä hän karsiutui välierissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 200 metrin välierissä ja oli pikaviestissä viides.
Super Tourenwagen Cup
Super Tourenwagen Cup (lyh. STW) oli saksalainen kilpa-autosarja, jota ajettiin vuosina 1994–1999. Vuodesta 1998 lähtien sarjan nimi oli Deutsche Supertourenwagen Meisterschaft. Sarjaa ajettiin tuolloisilla FIA:n Class II säännöillä, samankaltaisilla autoilla kuten esimerkiksi Britannian (BTCC) ja Ranskan (Supertourismo). STW-sarja oli aluksi Saksan toiseksi arvostetuin vakioautosarja DTM-sarjan jälkeen, jota ajettiin FIA:n Class I säännöillä.
STW-sarjaan osallistui muun muassa BMW, Ford, Peugeot, Nissan, Audi ja Honda. Mestaruuden voittaneita kuljettajia olivat Johnny Cecotto, Joachim Winckelhock, Laurent Aiello, Emanuele Pirro ja Christian Abt. Muuten merkittäviä ja nimekkäitä kuljettajia sarjassa olivat Riccardo Patrese, Baijerin Prinssi Leopold ja Hans-Joachim Stuck.
Kilpailuja ajettiin perinteisillä saksalaisilla kilparadoilla kuten Hockenheimissä, Nürburgringillä ja Avusissa.
Kinks Greatest Hits
Kinks Greatest Hits on The Kinksin vuonna 1972 Kanadassa julkaistu kokoelma-albumi. Se on periaatteessa vain hieman muunneltu versio vuonna 1966 julkaistusta kokoelmasta "Well Respected Kinksistä". Myös kansikuva on sama.A-puoli
B-puoli
Ensimmäinen yhteys (romaani)
Ensimmäinen yhteys () on Carl Saganin vuonna 1985 julkaistu tieteisromaani. Vuonna 1997 kirjasta tehtiin samaa nimeä kantava elokuva, "Ensimmäinen yhteys", jossa pääosaa esitti Jodie Foster.
Vuonna 1981 Simon & Schuster antoi Saganille kahden miljoonan dollarin etumaksun romaanista, mikä oli siihen mennessä suurin romaanista koskaan maksettu etumaksu. Romaanin päähenkilö, Eleanor Arroway, on nimetty Eleanor Rooseveltin ja Voltairen mukaan.
Hirō Onoda
Hirō Onoda (, 19. maaliskuuta 1922 Kainan – 16. tammikuuta 2014 Tokio) oli keisarillisen Japanin armeijan luutnantti, joka antautui vasta 29 vuotta toisen maailmansodan jälkeen.
Onoda piileskeli 30 vuotta Filippiinien Lubangsaarella. Hän oli saanut päälliköltään majuri Taniguchilta käskyn jäädä saarelle, ”vaikka Japanin armeija tuhoutuisi”. Onoda ei saanut peruutuskäskyä sodan loppuvaiheissa, ja suostui antautumaan vasta 10. maaliskuuta 1974 saatuaan käskyn sodan ajan päälliköltään. Onoda luovutti miekkansa Filippiinien ilmavoimien komentajalle, kenraalimajuri Jose Rangudolle, ja sai miekkansa takaisin. Siten hän oli virallisesti lopettanut sotilasuransa.
Seuranaan saarella Onodalla oli sotilas Kinshichi Kozuka, joka sai surmansa Filippiinien viranomaisten ja piileskelijöiden välisessä laukaustenvaihdossa aiemmin. Onoda kuoli Tokiossa 91-vuotiaana tammikuussa 2014.
Feres (mytologia)
Feres () oli kreikkalaisessa mytologiassa Kretheuksen ja Tyron poika. Hänen veljiään olivat Aison ja Amythaon.
Kretheuksen kuoleman jälkeen hänen velipuolensa Pelias, Tyron ja Poseidonin poika, tavoitteli koko Thessalian herruutta. Saavuttaakseen tavoitteensa hän heitti Aisonin tyrmään sekä karkotti Fereen ja kaksoisveljensä Neleuksen Messeniaan, jossa nämä asettuivat Pylokseen äitinsä serkun kuningas Afareuksen luokse.
Feres hallitsi myöhemmin kuninkaana Feraissa, hänen mukaansa nimetyssä kaupungissa, jonka hänen uskottiin perustaneen. Häntä seurasi hallitsijana hänen poikansa Admetos. Muita hänen lapsiaan olivat Lykurgos, Eidomene ja Periapis.
Mutkattomat
Mutkattomat on suomalainen tanssimusiikkiyhtye, joka perustettiin vuonna 1975 Orimattilassa. Sen alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat Eki Jantunen, Pekka Melander ja Hannu Tuominen. Miehitys on vaihdellut vuosien mittaan, ja vuonna 2006 mukana olivat johtohahmo Jantusen (kitara ja laulu) ohella Pekka Melander (hanuri), Kari Salminen (rummut ja laulu) ja Jani Varpujärvi (koskettimet ja laulu).
Yhtyeen nimi saatiin orimattilalaisen Virke Oy:n valmistamien Mutkattomat-miestenvaatteiden tuotemerkistä. Yhtye tunnetaan eristyisesti sen ensimmäisestä levytyksestä, alun perin 1976 taltioidusta kappaleesta Jätkän humppa, jonka sävelsi Pekka Melanderin isä Paavo Melander.
Helsingin lääninvankila
Helsingin lääninvankila (vuodesta 2001 Helsingin tutkintavankila) oli vuosina 1837–2002 Helsingissä Katajanokan kaupunginosassa toiminut vankila. Vankila valmistui keisari Nikolai I:n hyväksymien piirustusten mukaisesti vuonna 1837. Katajanokalla oli toiminut jo vuodesta 1749 lähtien Helsingin kruununvankila, jonka viereen Helsingin tutkintavankila rakennettiin. Valmistuessaan vankilassa oli 12 vankihuonetta, kaksi vartijoiden huonetta ja jumalanpalvelushuone. Vankila-aluetta ympäröi korkea punatiilimuuri. Vankilaa laajennettiin punatiilisillä, ristinmuotoisella selliosastoilla vuonna 1888, jolloin vankilan vanhasta osasta tehtiin hallintorakennus. Vankilan kappeli valmistui 1830-luvulla.
Suomen itsenäistymisen jälkeen Helsingin lääninvankila jatkoi toimintaansa entiseen tapaan. Toisessa maailmansodassa vuonna 1944 vankila sai osuman ilmahyökkäyksessä. Lentopommi räjähti vankilan leipomon lähellä surmaten vartijan ja sytyttäen tulipalon. Viisi vankia käytti tilannetta hyväkseen ja karkasi. Sodan päätyttyä vankila oli tunnettu siitä, että siellä säilytettiin osaa sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomittuja henkilöitä.
Viimeiset vuodet Helsingin lääninvankila toimi tutkintavankilana, eli siellä säilytettiin oikeuskäsittelyä odottavia, rikoksesta epäiltyjä henkilöitä. Tätä kuvaamaan vankilan nimi vaihdettiin Helsingin tutkintavankilaksi vuonna 2001. Lisäksi vankilassa oli vankeja, joiden maksamattomat sakot oli muunnettu vankeusrangaistukseksi. Vankilatoiminta Katajanokalla loppui vuonna 2002 Vantaan vankilan valmistuttua. Nykyisin vankilan tiloissa toimii Hotel Katajanokka.
Nokia N96
Nokia N96 on Nokian N-sarjan matkapuhelin. Puhelimessa on 16 gigatavua sisäistä flash-muistia ja sitä voidaan laajentaa "lennossa" vaihdettavalla MicroSDHC-muistikortilla. Valmistaja ilmoittaa laitteen tukevan kortteja 8 gigatavuun asti, mutta suuremmatkin toimivat.
Puhelin julkaistiin ensimmäisen kerran julkisesti Mobile World Congress -nimisessä tapahtumassa Barcelonassa helmikuussa 2008. Toimitukset aloitettiin syyskuussa 2008.
The Kinks’ Greatest – Celluloid Heroes
The Kinks' Greatest – Celluloid Heroes on The Kinksin vuonna 1976 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää yhtyeen tunnetuimpia kappaleita vuosilta 1971–75. Osa kappaleista on live-versioita ja monet studioversiot eroavat hienokseltaan alkuperäisistä äänityksistä miksauksen osalta. Syyskuussa 2001 julkaistiin CD-versio, johon sisältyi ylimääräisiä kappaleita samalta aikakaudelta.A-puoli
B-puoli
Vesterinen Yhtyeineen
Vesterinen Yhtyeineen on suomalainen kuudesta jäsenestä koostuva pop-musiikkia soittava yhtye. Yhtye tuli tunnetuksi elokuussa 2009 julkaistun "Jönköping"-nimisen albumin singlestä "Mitä tapahtui Hokkasen Timolle". Kappale valittiin toukokuun ensimmäisellä viikolla 2009 YleX-radiokanavan Tehobiisiksi. Yhtye on keikkaillut muun muassa Provinssirockissa Seinäjoella.
Tero Vesterinen teki aikoinaan coverkeikkoja eri kokoonpanon kanssa kunnes vuonna 2006 alkoi syntyä omia biisejä ja vuodesta 2009 Tero on levyttänyt musiikkia Vesterinen Yhtyeineen -yhtyeen nimissä.
Yhtyeen kappaleet ovat pääosin Tero Vesterisen, Teemu Jokisen ja Janne Riionheimon sanoittamia, mutta koko yhtye osallistuu kappaleiden sävellys- ja sovitustyöhön, esimerkiksi "Kukaan ei koskaan" -kappale on Teemu Jokisen säveltämä ja sanoittama. Kappaleiden tekijänimeksi onkin usein merkitty koko yhtye. Lisäksi yhtye on levyttänyt joitakin cover-kappaleita, esimerkiksi debyyttialbumilla "Jönköping" on cover-versio Aki Sirkesalon kappaleesta "Naispaholainen" ja "Erikoismiehen jäähyväiset" -levyllä on Martti Heikkilän tekemä kappale "Villihevosia" jonka levytti aikaisemmin Hanna Ekola.
Yhtyeen kokoonpanossa on silloin tällöin mukana myös trumpetinsoittaja Martti Vesala.
Yhtye oli Emma-ehdokas vuoden 2009 tulokkaaksi, "Jönköping" vuoden debyyttialbumiksi ja "Kukaan ei koskaan" -kappale vuoden biisiksi.
Vesterinen Yhtyeineen julkaisi toisen albuminsa, "Erikoismiehen jäähyväiset", vuonna 2011. Albumin ensimmäinen single oli "Isä", joka soi myös "Tappajan näköinen mies" -televisiosarjan tunnusmusiikkina. Toinen single albumilta on "Kiljut riemusta". Se nousi Suomen soitetuimpien top 20 listalla parhaimmillaan sijalle 10. Kolmas single albumilta on "Kanto".
Vesterinen Yhtyeineen julkaisi 5. maaliskuuta 2012 ensimmäisen singlen, "Reppana", talvella 2013 ilmestyneeltä kolmannelta albumiltaan.
Vesterinen Yhtyeineen teki neljännen albumin omin voimin, jopa kansitaide on myös yhtyeen käsialaa.
Vesterinen Yhtyeineen on mukana "Saman taivaan alla" -levyprojektissa.
Laulaja Vesterisen isoisä on harmonikansoittaja Viljo "Vili" Vesterinen.
" "Listasijoitukset Suomen viralliselta singlelistalta (Single Top 20), Suomen virallinen latauslista (Top 30) ja Suomen suosituimmat (Music Control -radiolista) (Radio Top 20/100).
KHL:n varaustilaisuus 2009
KHL:n varaustilaisuus 2009 oli ensimmäinen KHL-liigan järjestämä nuorten pelaajien . Tilaisuus pidettiin 1. heinäkuuta 2009. Tilaisuuteen osallitui vain 23 KHL-seuraa Himik Voskresenskin ja Vitjaz Tšehovin jättäytyessä pois taloudellisen tilanteen vuoksi. Liigan ensi kaudella todennäköisesti liittyvä Avtomobilist Jekaterinburg osallistui sen sijaan tilaisuuteen. Pääasiassa tilaisuudessa varattiin venäläisiä pelaajia. Ensimmäinen varaus oli TsSKA Moskovan varaama puolustaja Mihail Pašnin. Yhteensä varaustilaisuudessa varattiin neljässä kierroksessa 86 pelaajaa, vaikka 91 varausvuoroa oli käytettävissä. HK MVD jätti käyttämättä kaikki varausvuoronsa, kuin myös muutama muu joukkue viimeisten vuorojensa kanssa.
Varausjärjestys oli suoraan kuluneen kauden runkosarjan loppusijoitukset huonoimmasta alkaen varauskierros kerrallaan. Avtomobilist Jekaterinburg, joka ei ollut mukana viime kaudella, varasi viimeisenä. Kaksi huonoiten menestynyttä joukkuetta, Himik Voskresensk ja Vitjaz Tšehov, eivät kuitenkaan osallistuneet tilaisuuteen, joten ensimmäisen vuoron sai Dynamo Minsk. Dynamo Minsk oli myynyt ensimmäisen vuoronsa TsSKA Moskovalle, joka sai suorittaa KHL:n historian ensimmäisen pelaajavarauksen.
Joukkueet saivat varata 17–21 -vuotiaita pelaajia, joilla ei ollut minkään asteista sopimusta toisen KHL-seuran kanssa. Seurat saivat varata kukin omista juniorijoukkueistaan yhteensä 15 pelaajaa, joita muut seurat eivät saaneet varata. Seuroilla on nyt yksinoikeus tehdä sopimus varaamiensa venäläispelaajien kanssa kunnes he täyttävät 28 vuotta.
Venäläiset kykyjenetsijät luetteloivat 749 varattavaa pelaajaa Venäjältä, Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta. Näistä valtaosa, 558 oli venäläisiä. Seuraavana kykyjenetsijöiden tekemä varattavien pelaajien top 5 luettelo:
Varaustilaisuuden aktiivisimmat varausten hankkijat olivat HK Atlant yhdellätoista varauksella ja SKA Pietari yhdeksällä varauksella. Eniten pelaajia varattiin paljon juniorityötä tekevästä MHK Krylja Sovetovista. Yleisesti ulkomaalaisia pelaajia varattiin nihkeästi, esimerkiksi kanadalaisia varattiin koko tilaisuudessa vain kaksi kykyjenetsijöiden lupauksista huolimatta.
Eräät seurat, kuten SKA Pietari, varasivat ulkomaalaisia pelaajia aktiivisesti siinä toivossa, että he suuntaisivat Venäjälle jos ura ei aukene Pohjois-Amerikassa. Toiset seurat pyrkivät varaamaan nuorten venäläislupausten oikeudet itselleen. TsSKA Moskova luopui neljästä varausvuorosta, jotta saisi varattua suurlupauksen Pašninin. Muutama joukkue jätti kokonaan varaamatta: HK MVD jätti vuoronsa väliin ja HK Traktor Tšeljabinsk myi kaikki vuoronsa.
Tristan Wilds
Tristan Wilds (s. 15. heinäkuuta 1989) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näyttelee 90210-sarjassa Dixon Wilsonia. Hän esitti aiemmin HBO-sarjassa Langalla Michael Leetä. Television lisäksi hänellä on ollut myös elokuvarooleja. Hän aloitti näyttelijänuransa jo lapsena.
Sweet 16 – It’s It’s....Sweet’s Hits
Sweet 16 – It's It's...Sweet's Hits on Sweet-yhtyeen vuonna 1984 julkaistu kokoelma-albumi yhtyeen tunnetuimmista hiteistä vuosilta 1971–78.
A-puoli
B-puoli
Suur-Monctonin kansainvälinen lentoasema
Suur-Monctonin kansainvälinen lentoasema (, ; ) on kansainvälinen lentoasema Monctonin kaupungissa, New Brunswickin provinssissa, Kanadassa.
Lentoaseman kautta kulkeneiden matkustajien lukumäärä koki voimakasta kasvua vuosien 1997–2008 aikana, matkustajamäärä kasvoi yli 140 prosenttia kyseisenä aikana. Samalla aikavälillä lentorahdin määrä kasvoi 74 prosenttia ja oli vuonna 2007 24 527 tonnia. Lentoasema on maan 18. vilkkain matkustajamäärällä mitattuna.
Ensimmäinen reittilento Monctonin alueelta lennettiin 11. tammikuuta 1928, lentokone kuljetti postia ja matkustajia Îles-de-la-Madeleine -saarille. Alkuun lentokoneet nousivat kahdesta eri kohteesta Monctonissa, helpomman laskutumispaikan johdosta lennot keskitettiin Léger’s Corneriin. Vuonna 1929 Léger’s Cornerin maa alue siirtyi yksityisen yrityksen omistukseen ja kentälle rakennettiin kaksi kiitotietä ja lentokoneiden korjaushalli. Samana vuonna alkoivat postilennot Prinssi Edwardin saarelle ja Montrealiin.
Monctonin kaupunki kävi vuonna 1936 neuvotteluja Transport Canadan kanssa lentokentän laajentamisesta kansalliseksi lentoasemaksi. Léger’s Corner todettiin kuitenkin sopimattomaksi laajennukselle ja uusi lentoasema rakennettiin sen nykyiselle paikalle, jonne rakennettiin yksi päällystetty ja kaksi sorapintaista kiitotietä.
Toisen maailmansodan aikaan lentoasema toimi Brittiläisestä kansainyhteisöstä saapuvien lentäjäkoulutuskeskuksena. Kentälle rakennettiin myös koneiden korjaushangaari, jossa parhaimmillaan työskenteli yli 1 000 henkilöä. 1940-luvun alkupuolella posti ja matkustaja reittilentoja suoritettiin Charlottetowniin, Montrealiin, Halifaxiin, Sydneyyn, Saint Johniin, Frederictoniin ja Newfoundlandiin.
Vuoden 2001 syyskuun 11. päivän terrori iskujen jälkeen lentoasemalle ohjattiin Operaatio Keltaisen nauhan aikana 10 lentokonetta ja noin 2 000 matkustajaa.
Nykyinen terminaali rakennus valmistui syksyllä 2002. 19. lokakuuta 2002 kuningatar Elisabet II vieraili lentoasemalla ja vihki lentoaseman kansainväliseksi lentoasemaksi.
Korean Airin lento 858
Korean Airin lento 858 oli kahden välilaskun reittilento Bagdadista Souliin 29. marraskuuta 1987. Kun lentokone lähti Abu Dhabista kohti Bangkokia, se räjähti Andamaanienmeren yllä kahden pohjoiskorealaisen agentin asetettua koneeseen aikapommin. Kaikki 115 koneessa ollutta kuolivat.
Pohjoiskorealaiset agentit olivat nousseet koneeseen Bagdadissa ja jäivät itse Abu Dhabissa. He kuitenkin jäivät kiinni Bahrainissa yritettyään poistua maasta lennolla Roomaan väärennetyin japanilaisin passein. Pidätyksen yhteydessä molemmat agentit nielivät myrkkyä. Vanhempi miesagentti Kim Seung-il kuoli, mutta 25-vuotias naisagentti Kim Hyun Hee selvisi. Hänet siirrettiin Souliin, Etelä-Koreaan, jossa hän tunnusti teon. Hän oivalsi joutuneensa Pohjois-Koreassa laajamittaisen propagandan uhriksi: hänelle oli uskoteltu, että koneen räjäyttäminen aikaansaisi vuoden 1988 olympialaisten vetämisen uusien terrori-iskujen pelossa pois Etelä-Koreasta ja täten olisi ratkaiseva askel kohti Koreoiden yhdistymistä.
Kim Hyun Hee tuomittiin kuolemaan, mutta armahdettiin. Hän on julkaissut muistelmateoksen, joka on suomennettu nimellä "Sieluni kyyneleet – "Olin terroristi"".
Terrori-iskun uhrien perheet ja aktivistit syyttivät Chun Doo-hwanin sotilashallitusta pommituksen järjestämisestä. Syynä iskun lavastukseen olisi ollut suotuisan ilmapiirin luominen Chunin puolueen ehdokkaalle vuoden 1987 presidentinvaaleissa. Pohjois-Korea kuitenkin osoittautui syylliseksi.
The Beatles’ Greatest
The Beatles’ Greatest on The Beatlesin entisessä Länsi-Saksassa alun perin kesäkuussa 1965 julkaistu kokoelma-albumi. Albumi julkaistiin uudelleen vuosina 1966, 1969, 1976, 1977 ja 1981.
A-puoli
B-puoli
Well Respected Kinks
Well Respected Kinks on The Kinksin syyskuussa 1966 julkaistu kokoelma-albumi.
Albumi nousi Isossa-Britanniassa sijalle 5 ja vietti listalla yhteensä 35 viikkoa, enemmän kuin yksikään muu Kinks-albumi. Vuonna 2001 "Well Respected Kinks" julkaistiin CD-formaatissa.
A-puoli
B-puoli
Once (elokuva)
Once on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut irlantilainen musiikkielokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut John Carney. Dublinissa kuvatun realistisen elokuvan pääosissa ovat oikeat muusikot, The Frames -yhtyeestä tunnettu Glen Hansard ja Markéta Irglová. Hansard ja Irglová sävelsivät ja esittivät elokuvan alkuperäisen laulumusiikin.
John C. Munro Hamiltonin kansainvälinen lentoasema
John C. Munro Hamiltonin kansainvälinen lentoasema (; ) on pienehkö kansainvälisen statuksen omaava lentoasema Hamiltonin kaupungissa, Ontarion provinssissa, Kanadassa. Lentoasema on nimetty entisen poliitikon John Munron mukaan, hän oli Kanadan parlamentin jäsen sekä ministeri Jean Chrétienin hallituksessa.
Lentoasema on suunniteltu suurille kansainvälisessä liikenteessä käytetyille jumbojeteille. Asemalla on 3 048 metriä pitkä ja 61 metriä leveä asfaltti päällysteinen kiitotie sekä lyhyempi 1 829 metriä pitkä ja 46 metriä leveä kiitotie, jota on tarkoitus jatkaa 2 743 metrin pituiseksi vuoden 2009 aikana. Lentoasema toimii lähellä sijaitsevan Kanadan vilkkaimman Toronton lentoaseman varakenttänä.
Paavo Melander
Paavo Melander (k. 2000) oli suomalainen säveltäjä ja sanoittaja, jonka tunnetuimmat kappaleet ovat "Jätkän humppa" ja "Limperin muorin humppa".
Melanderin sävellys- ja sanoitusuran ensimmäinen levytetty kappale on Olavi Virran levyttämä kappale "Sulle yksin laulelen" vuonna 1950, mutta muuten eniten hänen tuotantoaan on levyttänyt Mutkattomat-yhtye.
Ritva Mustonen
Ritva Mustonen (oik. Ritva Mustonen-Laurila, s. 10. heinäkuuta 1940 Turku) on suomalainen musiikinopettaja ja iskelmälaulaja , jonka levyttämistä kappaleista tunnetuimpia ovat ”Merimies kotimaasi on meri” sekä Lasse Mårtensonin jazzmessusta "Voiko sen sanoa toisinkin" (1966) peräisin oleva ”Jumala rakastaa maailmaa”.
Mustonen esiintyi Esa Katajavuoren, Olli Hämeen ja Rauno Lehtisen yhtyeiden solistina.
Mustonen on naimisissa kitaristi Heikki Laurilan kanssa ja heillä on tytär Mari Laurila.
Bianca Morales
Bianca Morales (s. 19. tammikuuta 1966 Helsinki) on suomalainen jazz- ja poplaulaja. Hän voittanut muun muassa MTV:n Kevään sävel -kilpailun vuonna 1984 kappaleella "Our Party".
Vuonna 1985 Morales osallistui Suomen Euroviisukarsintoihin, mutta ei levyttänyt karsintakappaletta. Myöhemmin Morales on esittänyt ja levyttänyt jazz- ja gospelmusiikkia. Vuodesta 2005 lähtien hän on toiminut Pori Jazz Kids Festivalin tuottajana.
Helena Miller
Helena Miller (s. 17. huhtikuuta 1967 Hämeenkyrö) on suomalainen iskelmälaulaja, joka osallistui euro­viisu­karsintoihin vuonna 1987 kappaleella ”Hei me lennetään”, jossa hän lauloi Jussi Halmeen kanssa duona.
Miller osallistui myös Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella ”Minä sekä kuu”, mutta kappale diskattiin, koska yleisölle jaettiin ilmaisia single-levyjä.
Myöhemmin Miller levytti Tauski Peltosen kanssa kappaleen ”Haavemaa”.
Thaimaansuomalainen
Thaimaansuomalainen on suomenkielinen lehti, jota toimitetaan Pattayalla Thaimaassa. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi elokuussa 2006. Syyskuusta 2007 se on ilmestynyt neljästi vuodessa matkailusesongin aikana: syyskuussa, marraskuussa, tammikuussa ja maaliskuussa. Syyskuusta 2009 alkaen lehden laajuus on ollut neljäkymmentä sivua.
Lehden levikki on noin 2 500 kpl, josta puolet myydään Pattayan alueella. Lisäksi lehteä myydään ainakin Phuketissa, Hua Hinissä, Ko Samuilla ja Suomessa. Lehden päätoimittaja on A. Juhana Keronen.
Tammikuusta 2010 Thaimaansuomalainen jatkuu ainoastaan nettilehtenä, kun painettu lehti muutti nimensä tekijänoikeudellisista syistä. Uusi lehti on nimeltään Thaipaleella.
Sonic Mega Collection
Sonic Mega Collection on toinen Segan julkaisema suuri Sonic-pelikokoelma. Edellinen kokoelmapeli oli Sega Saturnin Sonic Jam.
Peli sisältää kuusi suosituinta Sega Mega Driven Sonic-peliä sekä muutaman muun Segan klassikkopelin. Lisäksi pelissä on runsaasti kuvamateriaalia ja muutama animaatio.
"Sonic Mega Collection Plus" on päivitys Sonic Mega Collection pelikokoelmasta PlayStation 2 ja Xbox konsoleille. Microsoft Windows versio julkaistiin Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Tämä kokoelma sisältää kuusi Game Gear peliä:
Kokoelmaan sisältyy myös kaksi peliä jotka olivat mukana "Sonic Mega Collection"in Japanin versiossa:
The Ooze ja Comix Zone ovat koodilla avattavia pelejä "Sonic Mega Collection" -pelissä; alun perin ne olivat vain pelin Japanin versiossa. "Sonic Mega Collection Plus" -peliin ne ovat normaalisti avattavia.
Manuals-osiosta löytyvät pelien alkuperäiset ohjekirjat vain englanniksi.
Extras-osiosta löytyy kuvia, sarjakuvia ja videoleikkeitä eri Sonic-peleistä. "Mega Collection Plus" ja "Mega Collection" -versioissa esiintyvät kuvat eroavat toisistaan vain hieman. Lisäksi sarjakuvakansia on enemmän ja videot sisältävät muun muassa keskeneräisiä otoksia Sonic Heroes -pelin alkuanimaatiosta.
Ninni Martikainen
Ninni Martikainen (s. 21. tammikuuta 1970 Espoo) on Tampereelta kotoisin oleva laulaja, pianisti, sovittaja, säveltäjä, musikaaliartisti ja musiikkipedagogi. Hänen laaja työkenttänsä ulottuu esiintymisestä opettamiseen, taidemusiikista populaariviihteeseen, näyttelemisestä tanssimiseen ja teoriasta käytäntöön. Martikainen on valmistunut musiikin maisteriksi (MuM) Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuksen osastolta vuonna 2008. Pedagogiset opinnot on suoritettu Helsingin yliopistossa.
Martikainen on toiminut muun muassa Summer Cats -duossa, Brasilia Projekti -yhtyeessä, sambakoreografina ja pianolla itseään säestavänä laulajana. Suomen Tähti 1998 -laulukilpailussa hän sijoittui kolmanneksi.
Hänet tunnetaan Tabermann-sävellyksistään sekä lukuisista TV-esiintymisistään iskelmä- ja jazzlaulajana.
Martikainen on työskennellyt useissa Tampereen Työväen Teatterin kokoonpanoissa esimerkiksi Suruttomat, Patukkaooppera ja Vuonna 85. Hän on esiintynyt myös Musiikkiteatteri Palatsissa lukuisissa produktioissa, kuten esimerkiksi naispääroolissa ”Ihan Tuuliajolla” -musikaalissa.
Maritta (laulaja)
Maritta (oik. Maritta Tammenoja) (s. 8. heinäkuuta 1954 Hankasalmi) on suomalainen iskelmälaulaja, joka liittyi Matti Valkosen yhtyeeseen, kun Berit vaihtoi säestävää yhtyettä.
Vuonna 1977 taustaorkesteriksi vaihtui Hanka-humppa.
Riikka Warras
Riikka Warras (Entinen Schmidt, o.s. Suikkari) on Yle TV1:n kuuluttaja. Warras on ollut kuuluttajana elokuun lopusta 2005, kun hänen edeltäjänsä Sirkka Stormbom jäi eläkkeelle.
Warras valmistui Helsingin yhteislyseosta ylioppilaaksi vuonna 1984 ja hän on koulutukseltaan teologian maisteri. Warras on näytellyt vuonna 1990 valmistuneessa elokuvassa "Porttikielto taivaaseen". Tuolloin hänen nimensä oli vielä Suikkari.
Marilii
Marilii (oik. Laura Eklund, o.s. Koivuniemi; s. 14. heinäkuuta 1978 Karkku) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä.
Maalaistalon tyttärenä varttuneen Laura Koivuniemen musiikilliseen taustaan kuuluvat kymmenen vuoden tanssiopinnot sekä pianon ja harmonikan soitto. Hänen pitkäaikainen haaveensa laulajan urasta toteutui, kun manageri Hannele Laurila keksi uuden tulokkaan ja kiinnitti hänet omistamaansa Eurorecords-levy-yhtiöön pienimuotoisen koelaulutilaisuuden jälkeen. Samalla hän risti nuoren laulajan Mariliiksi.
Mariliin ensilevytys, single "Siivilläin lennän" sai ensiesityksensä TV2:n Huvin vuoksi -ohjelman Tähtiputkessa vuonna 1998. Sen jälkeen single soi ahkerasti radioissa. Vuonna 2000 ilmestyi Mariliin ensimmäinen albumi, ensilevytyksen mukaan nimetty vahvasti slaavilaissävyinen "Siivilläin lennän", jonka tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi käännösballadi ”Sinun”.
Marilii on asettunut asumaan Kauhajoelle ja on toiminut muusikon uransa ohella maatalouslomittajana. Vuonna 2002 hänet nähtiin Seinäjoen Tangomarkkinoiden semifinaalissa. Laulaja on esiintynyt 2008 alkaen erilaisilla kokoonpanoilla mm. nimellä MistyLate. Taiteilijanimen ”Marilii” hän otti käyttöön uudelleen keväällä 2014 ja ryhtyi työstämään uutta albumia. Ensimmäinen single ”Luurangot Henkarilla” julkaistiin syyskuussa 2014.
Kesäkuussa 2015 Marilii julkaisi albumin "Omat siivet kantaa", jonka sävellykset ja sanoitukset ovat pääosin laulajan omia.
Jimi
Jimi on miehen etunimi, Jaakob-nimen muunnelma kuten myös englannin­kielisissä maissa yleiset nimet Jim ja Jimmy.
Heinäkuuhun 2017 loppuun mennessä nimi Jimi on Väestö­­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu 4833 suomalaiselle pojalle. Heistä suurin osa on 2000-luvulla syntyneitä. Ennen vuotta 1940 nimeä ei ollut annettu kenellekään.
Raili Eronen &amp; Twangers
Raili Eronen & Twangers on suomalainen yhtye, jonka ohjelmisto koostuu 1960-luvun rockkappaleista ja iskelmistä. Yhtyeen laulajana toimii Raili Eronen (oik. Jaana Korja, s. 1957), jonka taustalle hänen aviomiehensä Torsti Korja kokosi kuusankoskelaisista muusikoista Twangers-yhtyeen syksyllä 1988. Alkuperäiskokoonpanossa soittivat Torsti Korja (soolokitara), Mika Viskari (komppikitara), Jori Hellsten (basso) ja Petri Tähtinen (rummut). Ensimmäinen single "Jäljet hiekassa"/"Kolme kitaraa" (Impulse Records) julkaistiin syksyllä 1990. Seuraavana vuonna Twangers-nimellä aloittanut ryhmä lisäsi nimeensä laulajansa taiteilijanimen. Vuonna 1992 Raili Eronen & Twangers sai levytyssopimuksen Finnlevyn kanssa ja vuonna 1993 ilmestyi yhtyeen eponyymi esikoisalbumi. Yhtye esiintyi tiiviisti aina vuoden 1996 loppuun asti, jolloin alkuperäinen Twangers hajosi. Seuraavana keväänä Torsti ja Jaana Korja kokosivat uuden Twangers-kokoonpanon. Viime vuosina yhtye on esiintynyt muutaman kerran vuodessa.
Vuonna 2005 kakkosalbumilla yhtyeessä soittivat Torsti Korjan (kitarat) lisäksi Lasse Pesonen (basso), Satu Liikkanen (urut) ja Jouni Rydenfelt (rummut).
Stamátios Nikolópoulos
Stamátios Nikolópoulos () oli kreikkalainen ratapyöräilijä ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa Ateenan olympialaisissa 1896 sekä aika-ajossa että sprintissä. Aika-ajossa hän ajoi saman ajan kuin Itävallan Adolf Schmal, joten he kisasivat toisesta sijasta uudelleen. Nikolópoulos voitti tämän kilpailun yli sekunnin erolla ja sai hopeaa.
Robert Ripley
Robert Leroy Ripley (25. joulukuuta 1890 – 27. toukokuuta 1949) oli yhdysvaltalainen piirtäjä, yrittäjä ja harrastaja-antropologi, joka loi viikoittaisen julkaisun "Ripleyn usko tai älä!". Se sisälsi sarjakuvia, joita Ripley oli piirtänyt ollessaan maailmanmatkalla etsimässä omalaatuisia ihmisiä, asioita ja tapahtumia. Sarjaa on laajennettu radio-ohjelmaksi ja televisiosarjaksi, jota Suomessa on esittänyt Nelonen.
Ripley menehtyi sydänkohtaukseen 27. toukokuuta vuonna 1949 kesken sarjan kuvausten. Hänen seuraajansa jatkavat hänen perintöään, ja sarjakuvaa tehdään edelleen.
From the Bottom of My Broken Heart
”From The Bottom Of My Broken Heart” on Britney Spearsin kappale. Se oli viides ja samalla viimeinen single "…Baby One More Time" -albumilta.
Kappaleen kirjoitti ja tuotti Eric Foster White. Videon ohjasi Gregory Dark. Mies on aikaisemmin ohjannut pornoelokuvia. Kun Britney sai tietää asiasta, hän vannoi ettei Dark enää ikinä ohjaisi hänen videoitaan.
Tara Singh Varma
Tarapatie (Tara) Oedayraj Singh Varma (s. 29. elokuuta 1948) on alankomaalainen poliitikko. Hän syntyi Brittiläisessä Guyanassa ja opiskeli Alankomaille vielä kuuluneessa Surinamessa ennen muuttoaan manner-Alankomaihin. Hänestä tuli muuttonsa jälkeen aktiivinen kommunisti. Hän istui vuosina 1982–1994 Amsterdamin kaupunginvaltuutettuna. Vuoteen 1986 hän edusti kommunistipuoluetta, ja vuosiksi 1986–1990 hänet valittiin kahden vasemmistopuolueen yhteislistalta. Vuosina 1990–1994 hän edusti kaupunginvaltuustossa punavihreää GroenLinks-puoluetta.
Vuonna 1994 Tara Singh Varma tuli valituksi Alankomaiden edustajainhuoneeseen. Hänen toimensa Grenada-komitean rahastonhoitajana herättivät epäilyksiä, mutta hänen ei todettu syyllistyneen mihinkään rikokseen. Hänet valittiin uudelle kaudelle vuoden 1998 vaaleissa.
Vuonna 2000 Tara Singh Varma väitti sairastuneensa parantumattomaan syöpään. Hänet nähtiin edustajainhuoneessa pyörätuolissa. Kesäkuussa 2001 TV-show "Opgelicht?!" paljasti, että poliitikko ei kuitenkaan ollut sairastunut. Lisäksi ohjelmassa syytettiin häntä Ninash Foundationille tehtyjen taloudellisten lupauksien rikkomisesta.
Aluksi Tara Singh Varma kiisti kummatkin ohjelmassa esitetyt väitteet. Elokuussa 2001 hän kuitenkin myönsi, ettei sairastanut syöpää. Hän kuitenkin ilmoitti kärsivänsä posttraumaattisesta stressihäiriöstä jouduttuaan äärioikeiston uhkailemaksi ja omistauduttuaan Bijlmermeerin lentoturman uhreille.
Singh Varma pahoitteli tapahtunutta julkisesti ja lopetti uransa politiikassa. Hänellä on tytär.
Léon Flameng
Léon Flameng (30. huhtikuuta 1877 Pariisi – 2. tammikuuta 1917 Ève) oli ranskalainen ratapyöräilijä ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kolme mitalia: kultaa 100 kilometrin kilpailusta, hopeaa 10 kilometriltä ja pronssia sprintistä. Flameng kilpaili myös aika-ajossa, jossa hän oli jaetulla viidennellä sijalla.
Leena Nylander
Leena Nylander (s. 4. tammikuuta 1944 Käkisalmen mlk) on suomalainen taidegraafikko ja videotaiteilija.
Nylander on saanut Pohjois-Karjalan taidetoimikunnan taidepalkinnon vuonna 2004. Debyyttinäyttely oli Suomen Kuvataidejärjestöjen liiton vuosinäyttely 1970 Hämeenlinnan taidemuseossa.
Adolf Schmal
Felix Adolf Schmal (18. elokuuta 1872 Dortmund, Saksan keisarikunta – 28. elokuuta 1919 Salzburg) oli itävaltalainen ratapyöräilijä, miekkailija ja olympiavoittaja.
Schmal kilpaili Ateenan olympialaisissa 1896, joissa hän voitti kultaa 12 tunnin pyöräilyssä ja pronssia sekä 333 metrin aika-ajossa että 10 kilometrin kisassa. Schmal voitti 12 tunnin kilpailun ainoastaan reilun yhden 333 metrin mittaisen ratakierroksen erolla, mutta koki myös tiukan tappion aika-ajossa, jossa hän hävisi toiseksi sijoittuneelle Stamatios Nikolopulokselle vasta uusinnassa. Kymmenellä kilometrillä hän oli ainoastaan kahden ranskalaisen takana. Sen sijaan sadan kilometrin kilpailussa Schmal joutui keskeyttämään kilpailun eikä saanut sijoitusta.
Schmal osallistui miekkailussa säiläkilpailuun. Hän voitti viiden kilpailijan sarjassa ainoastaan Kreikan Georgios Iatridisin ja sijoittui täten neljänneksi.
Elliott Erwitt
Elliott Erwitt (s. 26. heinäkuuta 1928 Pariisi, Ranska) on yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hän tuli 1950-luvulta alkaen Magnum Photos -kuvatoimiston jäseneksi ja toimi myöhemmin sen johtajana. Usein huumoria käyttävänä amerikkalaisen kaupunkielämän kuvaajana tunnettu Erwitt on jatkanut uraansa myöhäiseen ikään saakka.
Erwitt syntyi Ranskassa venäläiseen siirtolaisperheeseen, joka muutti Italiaan hänen ollessaan kymmenvuotias. Vuonna 1939 he muuttivat Yhdysvaltoihin, ensin New Yorkiin ja kahta vuotta myöhemmin Los Angelesiin. Hän opiskeli valokuvausta ja elokuvantekoa.
1950-luvulla Erwitt palveli Yhdysvaltain armeijassa valokuvaajan apulaisena Saksassa ja Ranskassa. Armeijan jälkeen hän tutustui kuuluisiin valokuvaajiin Edward Steicheniin, Robert Capaan ja Roy Strykeriin, jotka kiinnostuivat hänen kuvistaan ja toimivat myöhemmin merkittävinä opastajina. Vuonna 1953 Robert Capa kutsui Erwittin Magnum Photos -kuvatoimiston jäseneksi, jonka johtaja hänestä tuli kolmen virkakauden ajaksi vuonna 1968.
Yrjö Lalla
Yrjö Alexander Lalla (7. syyskuuta 1908 Lokalahti – 30. syyskuuta 1993 Mynämäki) oli suomalainen taidemaalari. Hän kunnostautui myös koristetakojana, puunveistäjänä ja taidegraafikkona.
Lalla valmistui Turun taideyhdistyksen piirustuskoulusta vuonna 1933. Hän teki 1950-luvulla opintomatkoja Tanskaan, Ranskaan ja Saksaan. Hän maalasi satoja muotokuvia malleinaan muun muassa Edvin Laine ja Liisa Tuomi sekä kotipaikkakuntansa Mynämäen rakennuksia ja maisemia. Hänen maalauksiaan on muun muassa Turun taidemuseon ja Amos Andersonin taidemuseon kokoelmissa.
Koristetakojana Lalla valmisti Mynämäen kirkon porraskaiteet.
Lalla suunnitteli Mynämäen aseveljien vuonna 1940 toteutetun lipun, josta vuonna 1957 muokattiin Mynämäen sissien partiolippukunnan lippu. Hän suunnitteli myös urheiluseura Mietoisten Maununpoikien lipun.
Lallalle myönnettiin vuonna 1985 Kalevala-mitali ja Aurora-mitali.