hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
HMS Conqueror (1801)
HMS Conqueror oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1801 vesillelaskettu 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Sir John Henslow'n suunnitelma uudesta aluksesta hyväksyttiin 10. kesäkuuta 1795. Suunnitelmien mukainen alus tilattiin 30. huhtikuuta 1795 Joseph Grahamilta Harwichista. Sen köli laskettiin lokakuussa ja alus laskettiin vesille 23. marraskuuta 1801. Alus valmistui 8. toukokuuta 1803 Plymouthissa. Sen valmistus- ja varustamiskustannukset eivät ole tiedossa.
Aluksen aseistuksena oli alemmalle kannelle asennetut 28 kappaletta 32 naulan ja ylemmälle tykkikannelle asennetut kolmekymmentä 18 naulan tykkiä. Näiden lisäksi oli puolikannella neljä 18 naulan tykkiä ja kymmenen 32 naulan karronadia. Keulakannelle oli asennettu kaksi 18 naulan tykkiä ja kaksi 32 naulan karronadia sekä peräkannelle kuusi 18 naulan tykkiä.
Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1803 päällikkönään Sir Thomas Louis. Aluksen päälliköksi tuli toukokuussa 1804 Israel Pellew ja se palveli Kanaalin laivastossa. Vuonna 1805 alus oli Välimerellä, josta se seurasi ranskalais-espanjalaista laivastoa Länsi-Intiaan. Alus osallistui 21. lokakuuta Trafalgarin taisteluun, missä sen miehistöstä sai surmansa kolme ja haavoittui yhdeksän. Alus kuitenkin valtasi Villeneuven lippulaivan "Bucentauren".
Alus poistettiin palveluksesta lokakuussa 1820 Chathamissa ja sen romuttaminen alkoi heinäkuussa 1822. Romuttaminen saatiin päätökseen 2. elokuuta.
Diktynna
Diktynna () eli Britomartis () oli minolaisen uskonnon vuorten, villin luonnon ja metsästyksen jumalatar, joka muistutti monella tavalla myöhempää Artemista.
Knossoksesta löydetyissä lineaari-B-tauluissa Diktynnan nimi esiintyy mahdollisesti muodossa "pi-pi-tu-na". Diktynna saattoi olla sama jumalatar kuin hieman vastaavanlainen minolainen jumalatar Potnia Theron, ”Eläinten valtiatar”, tai johdettu tästä. Nimenä "Diktynna" viittaa mahdollisesti metsästyksessä käytettyihin verkkoihin.
Antiikin aikana Diktynnan kultti jatkui erityisesti läntisellä Kreetalla. Rodopóksen niemimaalla sijainnut Diktynnan temppeli eli "Diktynnaion" oli antiikin aikana Kreetan merkittävin kulttipaikka. Antiikin ajan kreetalaisessa mytologiassa Diktynna oli Zeuksen tytär. Hän syntyi Valkoisilla vuorilla Samarian rotkossa. Diktynna päätti pysyä neitsyenä. Kuningas Minos kuitenkin rakastui häneen. Hän joutui pakenemaan tätä ja hyppäsi mereen Diktynnaionin paikalla. Kalastajat poimivat hänet verkkoihinsa ja veivät hänet Aiginalle, missä häntä alettiin palvella jumalattarena. Näin hän sai verkkoihin viittaavan nimensä. Diktynnan kerrotaan paenneen myös Artemiin temppeliin, ja Artemiin tehneen hänestä kuolemattoman palkkiona neitsyydestä.
Vähitellen Diktynna ja Britomartis yhdistettiin Artemiihin ja nimistä tuli tämän epiteettejä ("Artemis Diktynna"/"Diktynnaia", "Artemis Britomartis"). Vaihtoehtoisesti Britomartis nähtiin myös yhtenä Artemiin seurueeseen kuuluneista nymfeistä. Aiginalla Diktynnaa palvottiin antiikin aikana nimellä Afaia, manner-Kreikassa nimellä Potnia.
Käärmejumalatar
Käärmejumalatar oli mahdollisesti eräs minolaisen uskonnon jumalatar. Hahmo tunnetaan pienistä patsaista, jotka esittävät minolaiseen pukuun pukeutuneita naisia, joilla on käsissään tai vartalollaan käärmeet. Tällaisia patsaita on löydetty lukuisista minolaisaikaista arkeologisista kohteista ja ne ajoittuvat noin vuosille 1600–1100 eaa.
Kyseistä hahmoa on ehdotettu myös papittareksi tai jumalatarta palvovaksi ihmiseksi, mutta tutkijoiden mukaan erityisesti käärmeet ja erään patsaan pään päällä oleva pantteri viittaavat nimenomaan jumaluuteen. Jumalatarhahmo esiintyy kotipyhäköistä löydetyissä pienoispatsaissa, mutta ei koskaan esimerkiksi seinämaalauksissa. Näin jumalatar on mahdollisesti liittynyt juuri kotipyhäkkökulttiin. On myös mahdollista, että niin kutsuttu Käärmejumalatar olisi yhden Suuren jumalattaren tai Äitijumalattaren ilmentymä. Näin se on voinut liittyä hedelmällisyyskulttiin. Käärmeet on mahdollista tulkita niin, että ne ilmentävät ktoonista jumaluutta. Käärmejumalatarta on pidetty yhtenä viitteenä, joka tukisi ajatusta minolaisen uskonnon matriarkaalisuudesta.
Tunnetuimmat käärmejumalatarpatsaat löysi Arthur Evans Knossoksesta vuonna 1903. Ne ajoittuvat noin vuoteen 1600 eaa. ja ovat nykyisin Iraklionin arkeologisessa museossa.
Potnia
Potnia (, ”Valtiatar”, ”Herratar”) oli minolaisen ja mykeneläisen uskonnon jumalattaren nimitys tai arvonimi. Se saattoi viitata joko yhteen jumalattareen, jolla oli monia nimiä tai epiteettejä, tai eri jumalattariin.
Lineaari-B-tauluissa nimi Potnia ("po-ti-ni-ja") esiintyy usein, mutta eri epiteettien kanssa. Knossoksesta tunnetaan muun muassa "Atana Potnia" ("a-ta-na po-ti-ni-ja"), joka oli mahdollisesti suuri äitijumalatar ja hedelmällisyyden jumalatar, jonka pyhäköt olivat usein vuorilla. Nimi saattaa tarkoittaa ”kuolematonta valtiatarta” tai viitata Ateenaan tai Atheneen (”At(h)ana Potnia”, ”Athene Potnia”). Knossoksesta tunnetaan myös ”Labyrintin Valtiatar” -Potnia ("dapu-ri-to-jo po-ti-ni-ja"). Lisäksi tunnetaan muun muassa "Viljan Potnia” ("si-to-po-ti-ni-ja") ja ”Hevosten Potnia” ("po-ti-ni-ja i-qe-ja"). Pyloksessa Potnia viittasi paikalliseen, muutoin vähän tunnettuun Pakijane ("pa-ki-ja-ne") -jumalattareen. Nykyisin nimitystä käytetään lisäksi Potnia Theron (”Eläinten valtiatar”) -nimisestä jumalattaresta. Tämä nimitys on kuitenkin nykyaikainen, ja sillä viitataan minolaisesta taiteesta tunnettuun jumalatarhahmoon, jolla on usein eläimiä ympärillään.
Nimi periytyi klassiseen kreikkaan ja oli käytössä samassa merkityksessä myös antiikin aikana. Tällöin epiteettiä Potnia käytettiin ainakin Artemiista sekä Demeteristä ja Persefoneesta (monikossa "Potniai").
Potnia Theron
Potnia Theron (, ”Eläinten valtiatar”) on nimitys, jolla viitataan minolaisen uskonnon eläinten ja villin luonnon jumalattareen.
Nimitys on peräisin Homerokselta, joka käyttää sitä kerran viitatessaan Artemiihin. Nykytutkimuksessa nimi on otettu käyttöön viittaamaan jumalatarhahmoon, joka esiintyy minolaisessa taiteessa usein yhdessä eläinten kanssa. Nimi ei siis esiinny sellaisenaan lineaari-B-kirjoituksissa, vaikka niistä tunnetaankin useita jumalattaria, joiden nimissä esiintyy Potnia, ”Valtiatar”.
Potnia Theron -jumalattaren olemassaolo on postuloitu sillä perusteella, että metsästyksellä on todennäköisesti ollut myös minolaisuudessa oma jumalansa sen suuren merkityksen vuoksi, ja että minolaisessa taiteessa, kuten seinämaalauksissa, keramiikassa ja sineteissä, esiintyy usein tietyllä tavalla kuvattu jumalatarhahmo, jonka seurassa on eläimiä.
Potnia Theron oli mahdollisesti sama jumalatar kuin Diktynna eli Britomartis, tai sitten Diktynna johdettiin tästä myöhemmin. Antiikin aikana ”Eläinten valtiatar” yhdistettiin Artemiihin, ja nimistä "Potnia" ja "Potnia Theron" tuli tämän epiteettejä (lisäksi Potnia oli myös muiden jumalatarten epiteettinä). Joidenkin tutkijoiden mukaan Potnia Theron on saattanut jopa olla Artemiin varhainen muoto.
Afroditen temppeli (Korintti)
Afroditen temppeli () oli antiikin aikainen Afroditelle omistettu temppeli, joka sijaitsi Akrokorintin eli Korintin kaupungin linnavuoren huipulla Kreikassa.
Afroditea oli palvottu Akrokorintilla pitkään. Kreikkalaisessa mytologiassa jumalatar sai vuoren Heliokselta. Ensimmäinen temppeli oli rakennettu paikalle mahdollisesti 600-luvulla eaa. Uusi temppeli rakennettiin samalle paikalle 400-luvulla eaa. Temppelissä harjoitettiin antiikin aikana mahdollisesti temppeliprostituutiota. Kerrotaan, että temppelille olisi omistettu lukuisia orjattaria ja myös miespuolisia orjia mahdollisesti tätä toimintaa varten. Tutkijat ovat kuitenkin erimielisiä toiminnan tarkasta luonteesta.
Temppeli säilyi hellenistisen ajan läpi. Roomalaiset mahdollisesti tuhosivat sen muun Akrokorintin ja Korintin kaupungin ohella vuonna 146 eaa. Ainakaan temppeliin liittynyt prostituutio ei ilmeisesti jatkunut paikalla enää roomalaisella ajalla. Kun kaupunki ja linnoitus rakennettiin uudelleen Julius Caesarin aikana, temppeliä ei kunnostettu. Pausaniaan kuvauksen mukaan temppeli on kuitenkin ollut olemassa 100-luvulla jaa. Kristillisellä ajalla paikalle rakennettiin kirkko, ja temppeli purettiin viimeistään tuolloin. Osmanivallan aikana paikalle rakennettiin moskeija. Ajan kuluessa temppelin kivet käytettiin linnoitus- ja muihin rakennuksiin.
Korintissa oli myös ainakin kaksi muuta Afroditelle omistettua temppeliä.
Temppeli sijaitsi Akrokorintin korkeimmalla huipulla. Se oli suhteellisen pieni: sen mittojen arvellaan olleen vain noin 10 x 13–16 metriä. Temppelissä oli Afroditen kulttikuva, jonka kerrotaan esittäneen jumalatarta aseistautuneena. Antiikin aikaisista rahoista tunnetun kuvauksen perusteella Afrodite piti kädessään peilinä Areen kilpeä. Tämän seurassa esitetään Eros.
Nykyisin paikalla on lähinnä moskeijan ja sen minareetin raunioita. Temppelistä on säilynyt vain joitakin perustuksia. Tekstilähteistä paikka tunnetaan lähinnä vain Pausaniaan ja Strabonin suppeista kuvauksista. Tämän vuoksi temppelistä tiedetään suhteellisen vähän.
Afroditen temppeli
Afroditen temppeli tai Afroditen pyhäkkö voi viitata seuraaviin Afroditelle omistettuihin antiikin aikaisiin temppeleihin tai pyhäköihin:
Formula 1 tietosanakirja
Formula 1 tietosanakirja on kirjailija Lasse Erolan kirjoittama tietokirja vuodelta 2001, jonka on kustantanut Ajatus Kirjat. Kirja kertoo Formula 1 -kaudesta 2001, kaikista yhden osakilpailun voittaneista F1-kuljettajista, artikkeleista, tilastoista ja 373 hakusanasta. Ensimmäinen suomalainen F1-kuljettaja Leo Kinnunen on kirjoittanut kirjan esipuheen.
Screen Actors Guild Awards 2016
Screen Actors Guild Awards 2016 oli järjestyksessään 22. SAG-palkintogaala, jossa yhdysvaltalainen Screen Actors Guild -ammattilitto jakoi näyttelijöille palkintoja roolisuorituksista vuoden 2015 elokuvissa ja televisio-ohjelmissa. Gaala järjestettiin 30. tammikuuta 2016.
Ehdokkaat julkistettiin 9. joulukuuta 2015.
Golestan
Golestan () on kaupunki Iranin Teheranin provinssissa. Se sijaitsee Teheranin suurkaupunkialueen koillisosassa. Golestanin kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 669 (1956), 827 (1966), 1 074 (1976), 9 927 (1986), 45 892 (1991), 112 554 (1996), 231 905 (2006) ja 259 480 (2011).
Teheranin metron metrolinjan 3 koilliseen vievä haara kulkee Golestanin kautta (asema "Heravi" eli "Golestan-Heravi").
Varamin
Varamin () on kaupunki Iranin Teheranin provinssissa, noin 55 kilometriä pääkaupunki Teheranin hallinnollisesta keskustasta eteläkaakkoon. Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 5 205 (1956), 11 183 (1966), 25 792 (1976), 58 311 (1986), 77 624 (1991), 107 233 (1996), 208 996 (2006) ja 218 991 (2011).
Pakdasht
Pakdasht () on kaupunki Iranin Teheranin provinssissa, noin 43 kilometriä Teheranin hallinnollisesta keskustasta kaakkoon. Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 1 704 (1956), 2 668 (1966), 5 459 (1976), 18 308 (1986), 33 273 (1991), 49 220 (1996), 126 937 (2006) ja 206 490 (2011).
Carl Erich Correns
Carl Erich Correns [korəns] tai [korens] (1864–1933) oli saksalainen kasvitieteilijä, perinnöllisyystutkija sekä professori Münsterissä vuodesta 1909 ja Berliinissä vuodesta 1914. Yhdessä Hans Spemannin kanssa hän johti Kaiser-Wilhelm-instituuttia Berliinissä. Samana vuonna (1900) kuin alankomaalainen Hugo de Vries ja itävaltalainen Erich Tschermak mutta näistä riippumatta Correns keksi unohdetut Mendelin lait. Correns osoitti, että Mendelin lait ovat myös sukupuolen määräytymisessä voimassa. Hän tutki etenkin kasvien sukupuolen määräytymistä. Hän myös osoitti samoin vaikuttavia (homomeerisia) perintötekijöitä olevan olemassa.
Nasim Shahr
Nasim Shahr tai Nasimshahr (; joskus "Akbarābād") on kaupunki Iranin Teheranin provinssissa, noin 30 kilometriä pääkaupunki Teheranin hallinnollisesta keskustasta lounaaseen. Nasimshahrin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 67 (1956), 91 (1966), 202 (1976), 13 750 (1986), 49 945 (1991), 85 124 (1996), 135 846 (2006) ja 157 474 (2011).
Qarchak
Qarchak () on kaupunki Iranin Teheranin provinssissa. Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 167 (1956), 1 176 (1966), 14 925 (1976), 77 957 (1986), 98 202 (1991), 142 690 (1996), 174 006 (2006) ja 191 588 (2011).
Qaem Shahr
Qaem Shahr tai Qaemshahr () on kaupunki Pohjois-Iranin Mazandaranin provinssissa, noin 30 kilometriä Kaspianmeren etelärannan eteläpuolella. Maakuntakeskus Sari sijaitsee noin 20 kilometriä itäkoilliseen. Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 23 055 (1956), 38 898 (1966), 63 377 (1976), 109 288 (1986), 123 684 (1991), 143 286 (1996), 174 768 (2006) ja 196 050 (2011).
Babol
Babol tai Bābol (, joskus "Bābul", aiemmin "Bārfurush") on kaupunki Pohjois-Iranin Mazandaranin provinssissa Baboljoen varrella, 24 kilometriä Kaspianmerestä etelään.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 36 194 (1956), 49 973 (1966), 68 059 (1976), 115 320 (1986), 137 348 (1991), 158 346 (1996), 201 335 (2006) ja 219 467 (2011).
Amol
Amol () on kaupunki Pohjois-Iranin Mazandaranin provinssissa, noin 20 kilometriä Kaspianmeren etelärannan eteläpuolella, Harhāz-joen varrella.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 22 251 (1956), 40 076 (1966), 68 963 (1976), 118 242 (1986), 139 923 (1991), 159 092(1996), 199 698 (2006) ja 219 915 (2011).
Šahr-e Kord
Šahr-e Kord, (; joskus myös muodossa "Shahr-e Kord", "Shahr-e-Kord" tai "Shahr Kord") Šahr Kord on Iranin Chahār Mahāl ja Bakhtīārīn provinssin pääkaupunki.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 15 476 (1956), 23 575 (1966), 40 359 (1976), 75 080 (1986), 89 253 (1991), 100 477 (1996), 131 612 (2006) ja 159 775 (2011).
Maakunta tunnetaan ilmastoltaan Iranin viileimpänä seutuna, jonka vuotuinen keskilämpötila on vain noin 12 °C. Talvi kestää tyypillisesti marraskuun alusta huhtikuun alkuun. Usein Iranin (sääkatsausten) kylmimmät lämpötilalukemat raportoidaan Šahr-e Kordista.
Periscope
Periscope on Twitterin omistama sosiaalinen suoratoistopalvelu, joka julkaistiin iOS-laitteille maaliskuussa 2015 ja Android-laitteille toukokuussa. Periscopella voi lähettää puhelimellaan video-ohjelmaa. Ohjelma on reaaliaikaista ja sitä voi kommentoida. Vuorovaikutteisuus onkin yksi sovelluksen tunnusmerkkejä. Periscopen kehittäjät ovat Kayvon Beykpour sekä Joe Bernstein.
Beykpour ja Bernstein keksivät idean sovellukselle ollessaan matkalla Istanbulissa vuonna 2013. Beykpour oli paikalla kun Taksim-aukion mielenosoitukset alkoivat. Hän halusi tietää, mitä tapahtuu, joten hän seurasi Twitteriä. Hän pystyi siten lukemaan aiheesta, muttei nähnyt, mitä todella tapahtui.
He perustivat Bounty nimisen yrityksen 2014 helmikuussa ja saivat rahoitusta 1.5 miljoonaa dollaria. Twitter osti Periscopen ennen sovelluksen julkista lanseeramista 2015. Periscope lanseerattiin 26. Maaliskuuta 2015. Android versio tuli myöhemmin, saman vuoden toukokuussa. Jo elokuussa 2015 Periscopeen oli luotu 10 miljoonaa tiliä ja sovelluksessa katsotun videokuvan määrä vastasi 40 vuotta päivässä. Joulukuussa 2015 Apple nimesi Periscopen vuoden iPhone sovellukseksi. Vuoden 2016 tammikuussa yhtiö julkisti uudistuksen, joka mahdollistaa live kuvan lähettämisen GoPro –laitteista. 
Huhtikuussa 2016 osana suurempaa yhteistyötä Twitterin kanssa, NFL ilmoitti Periscopen lähettävän “kulissien takaista” materiaalia Thursday Night Football peleistä.
Sovellukseen rekisteröidytään joko puhelinnumerolla tai Twitter -tilin kautta ja siellä pystyy kirjautuneena lähettämään live-videolähetystä muiden käyttäjien seurattavaksi tai seurata itse muiden lähettämiä livelähetyksiä. Omaan livelähetykseen on mahdollista tweetata linkki. Videot ovat julkisia, mutta on myös mahdollista jakaa videon katselumahdollisuus ainoastaan kutsutuille ihmisille ja myös estää henkilöiden kommentointi. Katselijat pystyvät lähettämään kommentteja tai kysymyksiä livelähetyksen aikana ja lähettämään sydämiä tykkäyksen merkiksi. Sovellus sallii etsiä sijainnin perusteella lähellä olevia videolähetyksiä tai hakea tunnisteiden avulla tiettyjä videoita. Sovelluksessa on myös mahdollista seurata tiettyjä henkilöitä.
Dongying
Dongying (, pinyin: Dōngyíng Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Shandongin maakunnan pohjoisosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 165 kilometriä maakunnan pääkaupunki Jinanista koilliseen. Kaupungin väkiluku on 2,01 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 7 923 neliökilometriä.
Prefektuuri rajoittuu pohjoisessa ja idässä Bohainmereen, kaakossa Weifangin, etelässä Zibon, sekä lännessä Binzhoun prefektuuritason kaupunkeihin.
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu viiteen osaan seuraavasti (numerointi kuten oheisessa kuvassa, asukasluvut vuonna 2010):
Sabzevar
Sabzevar () on kaupunki Iranin Razavi Khorasanin provinssissa, noin 570 kilometriä pääkaupunki Teheranista itään.
Sabzevarin kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 30 545 (1956), 42 415 (1966), 69 562 (1976), 129 103 (1986), 148 065 (1991), 170 738 (1996), 214 582 (2006) ja 231 557 (2011).
Weyerhaeuser
Weyerhaeuser (lausutaan kuten "warehouser") on yhdysvaltalainen metsäteollisuusyritys, yksi kolmesta suuresta Georgia-Pacificin ja International Paperin ohella.
Weyerhaeuser on maailman suurin havupuupitoisten talousmetsien omistaja ja maailman suurin havu- ja lehtipuusahatavaran ja mekaanisten puunjalosteiden valmistaja. Se on suuri OSB-lastulevyn ja havuvanerin valmistaja. Yhtiöllä on myös kemiallista metsäteollisuutta: se valmistaa muun muassa sellua ja nestepakkauskartonkia.
Weyerhaeuser omistaa noin 2,8 miljoonaa hehtaaria metsää pääosin Yhdysvaltojen luoteisosissa ja etelävaltioissa. Se hallinnoi lisäksi noin 5,7 miljoonaa hehtaaria kanadalaismetsää pitkäaikaisin lisenssisopimuksin. Yhtiö työllistää lähes 13 000 ihmistä. Marraskuussa 2015 se ilmoitti fuusiosta Plum Creek Timber Co. Inc. -yhtiön kanssa (), jolla on 2,5 miljoonaa hehtaaria metsää ja noin 1 300 työntekijää. Yhdistyneestä yhtiöstä tulee yksi maailman suurimmista metsäjäteistä, joka jatkaa Weyerhaeuser-nimellä mutta muuttaa pääkonttorinsa Washingtonin osavaltion Federal Waystä Seattleen.
Vuonna 1900 perustetun Weyerhaeuser-yhtiön juuret juontavat 1800-luvun puoliväliin, jolloin 18-vuotias saksalainen Friedrich Weyerhäuser (1834–1914) saapui sukulaistensa kanssa siirtolaisena New Yorkiin. He asettuivat aluksi Pennsylvaniaan. Frederick Weyerhaeuseriksi nimensä muuttanut nuori mies teki sekalaisia töitä ja sai säästetyksi rahaa niin, että osti itselleen sahan Illinoisin osavaltion Rock Islandista. Se alkoi menestyä hyvin, ja Weyerhaeuser osti itselleen lisää sahoja Mississippijoen varrelta sekä metsää Wisconsinin, Minnesotan, Idahon, Washingtonin ja Oregonin osavaltioista. 1900-luvun alkuun mennessä Frederick Weyerhaeuser oli Yhdysvaltojen suurin metsänomistaja, ja muiden metsäsijoittajien kanssa hän oli kiinnostunut erityisesti luoteisten osavaltioiden, Washingtonin ja Oregonin metsistä. Ryhmä sijoittajia perusti 1900 yrityksen, joka osti sieltä 3 600 neliökilometriä metsää ja rakensi useita sahalaitoksia. Vuonna 1923 Weyerhaeuser-yhtiö alkoi viedä puutavaraa Japaniin vuoden 1923 maanjäristyksen jälkeiseen jälleenrakentamiseen. Kiinan markkinoille Weyerhaeuser pääsi presidentti Richard Nixonin valtiovierailun 1971 tuloksena.
Vuonna 2000 Weyerhaeuser osti kanadalaisen MacMillan Bloedelin ja vuonna 2002 oregonilaisen Willametten.
Weyerhaeuserin toiminta jakaantuu neljään liiketoiminta-alueeseen: metsänhoitoon (Timberlands), mekaaniseen metsäteollisuuteen (Wood Products), kemialliseen metsäteollisuuteen (Cellulose Fibers) sekä pientalorakentamiseen (Real Estate). Timberlands-segmentti hoitaa yksityisiä talousmetsiä – sekä yhtiön omia että muiden omistamia – eri puolilla maailmaa ja myy puutavaraa kansainvälisesti. Wood Products tuottaa ja myy sahatavaraa, rakennuslevyjä ja muita puupohjaisia rakennusmateriaaleja. Cellulose Fibers -segmentti tuottaa selluloosakuitua muun muassa vaippojen täytteeksi ja valmistaa nestepakkauskartonkeja. Sivutuotteena se tuottaa energiaa laitoksissaan. Real Estate -segmentti tuottaa ja markkinoi pientaloja tytäryhtiönsä Weyerhaeuser Real Estate Co.:n kautta.
Anders Holmertz
Anders Sören Holmertz (s. 1. joulukuuta 1968 Motala) on ruotsalainen uimari. Hän on vapaauinnin viisinkertainen olympiamitalisti, ja kaikkiaan 23-kertainen arvokisamitalisti. Hän edusti seuroja Motala SS ja Spårvägens SF. Hän on pituudeltaan 185 cm.
Holmertz sijoittui 1984 Los Angelesin olympialaisissa 200 metrin vapaauinnissa 12:nneksi ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä kuudenneksi. Sofian EM-kilpailuissa 1985 hän sai hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja oli seitsemäs 200 metrin vapaauinnissa. Madridin MM-kilpailuissa 1986 hän oli viides 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja kuudes 400 metrin vapaauinnissa.
Holmertz voitti Strasbourgissa 1987 Euroopan-mestaruuden 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.48,44 ja sai pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Soulin olympialaisissa 1988 hän saavutti hopeaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.47,89. 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä hän oli kuudes ja 400 metrin vapaauinnissa kahdeksas.
Holmertz saavutti Bonnin EM-kilpailuissa 1989 pronssia 200 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä sekä sijoittui neljänneksi 400 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Perthin MM-kilpailuissa 1991 hän oli neljäs 200 ja 400 metrin vapaauinnissa sekä 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi 100 metrin vapaauinnissa. Saman vuoden Ateenan EM-kilpailuissa hän sai pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, oli viides 200 metrin vapaauinnissa ja kuudes 400 metrin vapaauinnissa.
Holmertz saavutti Barcelonan olympialaisissa 1992 hopeaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.46,86 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä pronssia 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.46,77. Lisäksi hän oli viides 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Sheffieldin EM-kilpailuissa 1993 hän sai hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä sekä pronssia 200 ja 400 metrin vapaauinnissa. Saman vuoden Palma de Mallorcan lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, oli neljäs 200 metrin ja kuudes 100 metrin vapaauinnissa.
Holmertz voitti Roomassa 1994 maailmanmestaruuden 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, sai hopeaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.48,24, oli viides 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja yhdeksäs 400 metrin vapaauinnissa. Wienin EM-kilpailuissa 1995 hän saavutti hopeaa 200 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä pronssia 400 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä.
Holmertz saavutti Atlantan olympialaisissa 1996 hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, oli viides 200 ja 400 metrin vapaauinnissa sekä seitsemäs 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Viimeisissä arvokisoissaan, Göteborgin lyhyen radan MM-kilpailuissa 1997 hän sai hopeaa 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.
Holmertz voitti kaikkiaan 86 Ruotsin-mestaruutta, 46 pitkällä ja 40 lyhyellä radalla 100 – 1 500 metrin vapaauinnissa sekä myös sekauintimatkoilla. Urheilu-uransa jälkeen hän aloitti työt tietotekniikka-alalla.
Svante Lehtonen
Johan Svante Lehtonen (16. toukokuuta 1878 Kokemäki – 5. elokuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysmies ja toimittaja. Kokemäen Pitkäjärvenmaasta kotoisin ollut Lehtonen oli varsinaiselta ammatiltaan maalari, joka toimi Helsingin maalariammattiyhdistyksessä yleisluottamusmiehenä vuosina 1910-1917 ja Suomen maalarityöntekijäin liitossa liittotoimikunnan jäsenenä vuosina 1904–1921 ja sihteerinä vuosina 1903–1917. Lisäksi hän toimi liiton julkaiseman "Maalarien viestin" päätoimittajana. Hän oli mukana myös sosialidemokraattisessa puolueessa ja toimittajana "Työmies"-lehdessä. Suomen Ammattijärjestön sihteerinä Lehtonen oli vuodet 1919–1920.
Vuonna 1910 Lehtonen julkaisi maalausoppaan, josta myöhemmin otettiin kuusi uusintapainosta 1920- ja 1930-lukujen aikana. Sitä pidetään edelleen yhtenä restaurointialan suomalaisena perusteoksena. Eläkkeelle siirryttyään hän tallensi kotiseutunsa kansanperinnettä sekä kirjoitti kotiseutuaiheisia tarinoita muun muassa Kokemäen Pitkäjärvenmaan kulmakunnasta sanomalehti "Lalliin". Lehtosen kirjoituksia on talletettu myös Satakunnan Museon Satakunta-arkistoon ja Suomen Kirjallisuuden Seuran Kansanrunousarkistoon. Lehtosen kirjoituksia on käytetty lähteenä Hannu Vaajalan vuonna 2015 julkaistussa teoksessa "Maa armas isäimme".. Myös historiantutkija Tuomas Hoppu on hyödyntänyt Svante Lehtosen kirjoituksia Kokemäen historiaa vuosilta 1870–2010 käsittelevässä teoksessa "Joki ja sen väki II" (2011).
Erik Stensiö
Erik Helge Osvald Stensiö (s. 2. lokakuuta 1891, Döderhult – 11. tammikuuta 1984) oli ruotsalainen paleontologi, Naturhistoriska riksmuseetin paleontologisen osaston esimies 1923–1933 ja uudelleen 1935–1959 ja vuosina 1933–1935 professori Upsalassa. Hän sai aikaan merkittäviä tuloksia fossiilisten kalojen anatomiaa ja kehityshistoriaa koskeneilla tutkimuksillaan. Hän kehitti pitkälle leikesarjatekniikan, jonka avulla voidaan selvittää selkärankaisten pääkallon luissa painaumina jäljellä olevien hermojen ja aivoverisuonten paikat.
Unelmahäät
Unelmahäät (aiemmin Satuhäät) on suomalainen tositelevisiosarja, jossa seurattiin naimisiin menevien pariskuntien häävalmisteluja ja -juhlia. Jokaisessa jaksossa kuultiin myös pariskuntien rakkaustarina. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin vuonna 2005, ja viimeisin, yhdestoista kausi alkoi maaliskuussa 2016. Parhaimmillaan sarjalla on ollut yli puoli miljoonaa katsojaa.
Sarjaa esitettiin vuosina 2005–2016 Yle TV2:lla, ja se jatkui samalla formaatilla helmikuussa 2018 TV5-kanavalla "Unelmahäät"-nimellä.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi alkoi 25. helmikuuta 2005. Viimeisin Ylellä nähty, 11. tuotantokausi alkoi 28. maaliskuuta 2016. Ensimmäisen kymmenen tuotantokauden aikana seurattiin yhteensä 111 parin häitä. 12. tuotantokausi alkoi TV5:llä 26. helmikuuta 2018.
Sarjan ideoivat alun perin Filmaattiset Oy:n Juha-Pekka Ristmeri ja Ylen Timo Suomi. Yhdentoista tuotantokauden aikana sarja muuttui paljon. Kahden ensimmäisen tuotantokauden aikana ohjelma keskittyi hääjuhlaan, kunnes tuottaja Ristmeri halusi siihen mukaan laajemman perspektiivin. Alettiin kiinnittää enemmän huomiota valittaviien parien kiinnostavuuteen. Sen jälkeen sarja keskittyykin naimisiin menevän pariskunnan tarinaan. Kuvattavat parit saivat palkkion, mutta ohjelma ei kustantanut häitä.
Kuvaajat ja toimittaja-ohjaaja seurasivat pareja tiiviisti ennen häitä. Ohjelman tekijät saivat tietoonsa kaikki tärkeät päivämäärät, kuten pukujen sovitukset ja juhlapaikan valinnan. Monesti kuvaajat ystävystyivät kuvattavien kanssa. Materiaalia kuvattiin jaksoa kohden noin kymmenen päivän ajan. Kun materiaalia oli tarpeeksi, ohjaaja-käsikirjoittaja etsi siitä laajempaa kaarta ja mielenkiintoisia yksityiskohtia. Käsikirjoitus tehtiin "näytelmämuotoon". Toisinaan pariskunnat pyysivät jotakin kohtausta poistettavaksi valmiista jaksosta, mutta tekijät sanoivat suostuvansa vain selkeiden asiavirheiden poistamiseen.
Alkuvuosina ohjelmaa syytettiin toisinaan sensaationhakuisuudesta. Käsikirjoittajana 10. ja 11. tuotantokausilla toimineen Timo Järvelän mukaan ohjelmassa ei enää pyritty ”raflaavuuteen”. Ensimmäisellä tuotantokaudella ohjelmaa juonsi Heidi Kyrö ja toisella tuotantokaudella Satu Ruotsalainen. Kolmannella tuotantokaudella luovuttiin juontajasta ja siirryttiin spiikkeriin. "Rakkauden äänenä" toimi 2008–2016 vuosina Ola Tuominen.
Sarjassa on tehty myös ”mitä heille kuuluu nyt?” -jaksoja, joissa vierailtiin sarjassa aiemmin vihittyjen parien luona. "Ilta-Sanomat" teki vuonna 2016 selvityksen siitä, kuinka moni 111 pariskunnasta on edelleen yhdessä. 72:sta tavoitetusta pariskunnasta 49 oli vielä yhdessä.
Sarjan 11. kaudelle haki yhteensä 120 paria, joista valittiin kymmenen.
Yksi toistuva elementti sarjassa oli juuri ennen vihkimistä taustalla soinut Enyan ”Orinico Flow” -kappale.
"Satuhäät" palkittiin vuoden 2015 Kultainen Venla -palkinnolla seurantareality-kategoriassa.
2015 Yle teki päätöksen Satuhäät-ohjelman lopettamisesta. TV5 hankki vuonna 2017 esitysoikeudet sarjaan ja Satuhäät-ohjelma alkoi samoilla tekijöillä, mutta uudella "Unelmahäät" -nimellä 26. helmikuuta 2018.
Elsa Metsäranta
Elsa Matilda Metsäranta (synt. Fallström, ent. Aalto, 14. maaliskuuta 1887 Tuusula – 25. tammikuuta 1941 Helsinki) oli Suomen sosialidemokraattisen puolueen kansanedustaja vuosina 1933–1941. Hän työskenteli muun muassa ompelijana ja toimistotyöntekijänä, kunnes vuonna 1919 aloitti Sosialidemokraattisen raittiusliiton sihteerinä. Vuosina 1928–1932 Metsäranta oli Suomen sosialidemokraattisen työläisnaisliiton toimitsija. Eduskuntaan hänet valittiin ensimmäistä kertaa vuoden 1933 eduskuntavaaleissa Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Presidentin valitsijamiehenä Metsäranta oli vuoden presidentinvaalissa.
Metsärannan ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1912 lähtien asemamies Väinö Gustaf Aalto, joka murhattiin sisällissodan jälkeen Hämeenlinnan vankileirillä toukokuussa 1918. Vuonna 1921 hän avioitui Suomen Ammattijärjestön sihteerinä toimineen E. A. Metsärannan kanssa. Elsa Metsäranta kuoli kesken kansanedustajakautensa tammikuussa 1941. Hänen tilalleen tuli Väinö Meltti.
Jäppinen (Kivennapa)
Jäppinen oli viimeinen kylä Suomen puolella mentäessä vanhaa tietä Viipurista Pietariin. Kylä sijaitsi Kivennavan pitäjässä.
Suomen itsenäistyttyä Jäppilän kylälle antoi leimansa Rajavartiosto. Aluksi se oli tulliaseman nimellä, mutta kun 1920-luvulla ei ollut virallista rajanylistystä, ei ollut tullattavaakaan. Nimi muutettiin Rajavartiostoksi. Liikettä rajalla kuitenkin oli. Nämä seudut Jäppisen tienoilla olivat salakuljettajien suosiossa.
Kanala (Kivennapa)
Kanala oli kylä Kivennavan pitäjässä Karjalankannaksella. Kylässä oli ennen talvisodan syttymistä 16 taloa. Useimmat talot olivat kohtalaisen vauraita, peltoalaa oli keskimääräistä enemmän. Kotipeltojen lisäksi kauempana Siesjoen varrella oli suuria ulkoniittyjä, Lamarin ja Venneenpohjanniityt. Kanalan kylä sijaitsi Siiranmäeltä ja Suurselkälästä etelään.
Tie Vuottaalta kulki Kanalan kautta Tonteriin. Ennen itsenäistymistä Kanalasta ja Kanalan kautta vietiin Pietariin maitoa ja muita maataloustuotteita.
Asmus Jakob Carstens
Asmus Jakob Carstens (1754–1798) oli tanskalais-saksalainen taidemaalari ja piirtäjä, joka edusti ihanteelliseksi katsottua saksalaista uusklassismia. Hänen työnsä ovat varsinkin sommittelua ja figuurien plastista muotoilua painottavia kartonkeja ja piirustuksia. Carstens käytti varsinkin kynäpiirustusta ja vesivärimaalausta ja halveksui öljyvärejä. Hän piti esikuvinaan antiikin ja Michelangelon taidetta ja etsi aiheita kreikkalaisesta tarustosta ja allegorioista.
Vuonna 1776 Carstens aloitti opinnot Kööpenhaminan taideakatemiassa, mutta sieltä hänet vuonna 1781 erotettiin. Vuonna 1783 Carstens muutti Italiaan ja sittemmin Lyypekkiin ja Berliiniin. Hän elätti itsensä muotokuvien teolla. Vuonna 1790 hänet nimitettiin Berliinin taideakatemian professoriksi maalauksensa "Enkelien johdatus" vaikutuksesta. Preussin hallitukselta saamallaan matkarahalla Carstens vuonna 1792 matkasi Roomaan. Kolmen vuoden kuluttua apuraha peruutettiin ja Carstensia vaadittiin takaisin Berliiniin, mutta hän jäi Roomaan, missä asui kuolemaansa asti.
Carstensin parhaina töinä on pidetty tarustoaiheisia, piirrettyjä kartonkeja. Carstensia on pidetty 1700-luvun klassismin ihanteellisimpana edustajana Saksan maalaustaiteessa. Hän oli yksi Roomassa 1700-luvun jälkipuolella merkittävän aseman saavuttaneiden saksalaisten taiteilijoiden keskushenkilöistä, ja hänellä oli suuri vaikutus pian kuolemansa jälkeen tapahtuneeseen saksalaisen maalaustaiteen kehitykseen.
Karvala (Kivennapa)
Karvala oli ennen talvisotaa noin 40 talon kylä Kivennavan pitäjässä Karjalankannaksella. Kivennavan kirkolle oli Karvalasta vähän toistakymmentä kilometriä matkaa, Venäjän rajalle vain neljä kilometriä. Lintulan luostari oli kolmen kilometrin päässä ja Lintulan luostarin kohdalta kääntyikin tie Karvalaan.
Karvala oli kumpuilevaa hiekkamaata ja kylän osia kutsuttiin mäkien mukaan. Myllyojanmäki, Likasenmäki, Termosenmäki, Kailoosmäki, Pahnasuonmäki, Kylämäki ja Selkiinmäki. Asukkaiden mukaan kutsuttuna Juosilan, Kurjosen, Siikalan, Termosen, Kiurun, Terosen, Maidellin, Veijalaisen, Munnen ja Hieppilän mäet.
Nykyisin kylän paikalla ei ole asutusta.
Kohtauspaikka: Ysiluokka
Kohtauspaikka: Ysiluokka oli dokumentaarinen televisiohjelma, jossa seurattiin 21 nuoren vaasalaisen Variskan koulun 9B-luokan elämää, ja koulunkäyntiä syyslukukaudesta aina kevätjuhliin asti. Juontajana ja kummina 9B-luokan oppilaille toimi muusikko Timo Rautiainen. Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi alkoi Yle TV2-kanavalla 5. syyskuuta 2010.
Suvilampi (Ikaalinen)
Suvilampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Riitialassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Suvilampi on osa Vääräjoen aluetta.
Lampi on 300 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,2 hehtaaria. Se sijaitsee peltoaukean keskellä Vääräjoen uoman vieressä niin, että se on suoraan jokeen yhteydessä ja joki sivuaa lampea. Siihen laskee kaksi pelto-ojaa. Lampi on matala ja puoliksi umpeen soistunut. Rantaviivan pituus on kilometrin pituinen ja rannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa kapeat peltotiet seututieltä 276.
Ahvenlampi (Parkano, Alaskylä)
Ahvenlampi on Pirkanmaalla Parkanossa Alaskylässä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Ahvenlampi on osa Vääräjoen aluetta.
Lampi on 250 metriä pitkä, alle 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Se sijaitsee kangasmetsässä loivassa painaumassa, joka on reunoiltaan soistunut. Siihen laskee suo-oja Ikaalisten puolelta Huhdannevalta ja toinen viereiseltä avosuolta. Sen oma laskuoja kulkee etelään ja poikeaa kangasmetsän reunassa itään, jossa se yhtyy Kylmäojaan. Kylmäoja laskee Parkanonjärvestä laskevaan Vääräjokeen. Rantaviivan pituus on 600 metriä. Sen rannoille ei ole rakennettu mitään. Lammen ohitse kulkee etelästä pohjoiseen Lapiolahdesta Parkanon keskustaan vievä tie, joka on perustettu kapean harjun päälle. Ikaalisten ja Parkanon välinen raja kulkee tien suuntaisesti 300 metrin päässä.
Kimberly-Clark
Kimberly-Clark on yhdysvaltalainen pehmopaperien ja niistä jalostettujen tuotteiden valmistaja. Sen tunnetuimpia tuotteita ovat Kleenex-paperipyyhkeet, Kotex-terveyssiteet ja Huggies-vauvanvaipat.
Kimberly-Clarkin perustivat vuonna 1872 Wisconsinin osavaltion Neenah’n kaupungissa neljä liikemiestä: John Kimberly, Havilah Babcock, Charles Clark ja Frank Shattuck. Heidän alkuperäinen liikeideansa oli paperinvalmistus, ja he rakensivat kokonaisen kaupungin tehtaansa ympärille lähelle Appletonia Wisconsinissa.
Vuonna 1914 Kimberly-Clark-yhtiössä keksittiin imukykyinen "cellu-cotton"-vanumateriaali, joka sopi hyvin sairaaloiden leikkauskäyttöön sekä terveyssiteiden ja vaippojen täytteeksi. Sen lisäksi yhtiö toi markkinoille WC-papereita, paperipyyhkeitä ja muita pehmopaperituotteita.
Vuonna 1995 Kimberly-Clark fuusioitui vuonna 1879 perustetun toisen pehmopaperivalmistajan Scott Paperin kanssa. Näin syntyi Yhdysvaltain sadan suurimman yrityksen joukkoon kuuluva kulutustavarajätti.
Vuoteen 2013 saakka Kimberly-Clark Health Care -tytäryhtiö valmisti ja markkinoi sairaalatarvikkeita, hengityssuojaimia ja muita ammattikäyttöön tarkoitettuja pehmopaperi- ja vanutuotteita. Tämä liiketoiminta kuitenkin myytiin pois 2013 ja toimii nyt täysin erillisenä pörssiyhtiönä nimeltä Halyard Health ().
Tetrabutyyliammoniumbromidi
Tetrabutyyliammoniumbromidi eli TBAB (CHNBr) on kvaternäärisiin ammoniumsuoloihin kuuluva orgaaninen yhdiste, joka koostuu tetrabutyyliammoniumkationista, jolla on vastaionina bromidianioni. Yhdistettä käytetään yleisesti kemianteollisuudessa muun muassa faasinsiirtokatalyyttinä.
Huoneenlämpötilassa tetrabutyyliammoniumbromidi on valkoista tai ruskehtavaa hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa veteen, etanoliin, dikloorimetaaniin ja hieman tolueeniiin.
Tetrabutyyliammoniumbromidia valmistetaan tributyyliamiinin ja 1-bromibutaanin välisellä reaktiolla.
Tetrabutyyliammoniumbromidi on yksi yleisimmin käytetyistä faasinsiirtokatalyyteistä. Sen etuja ovat muun muassa edullisuus ja helppo kierrätettävyys reaktion jälkeen. Yhdistettä käytetään myös nukleofiilisen bromidi-ionin lähteenä reaktioissa, lisäaineena siirtymämetallien katalysoimissa uusia hiiliatomien välisiä sidoksia muodostavissa reaktioissa ja sulatettuna ionisena nesteenä sitä käytetään myös liuottimena reaktioissa.
Georgian kysymys
Georgian kysymys () liittyi käynnissä oleviin kiistelyihin kansallisesta itsemääräämisoikeudesta. Georgia oli kiistassa keskeisessä roolissa. Suurimmat kiistat käytiin Georgian kommunistisen puolueen keskuskomitean ja Venäjän kommunistisen puolueen Kaukasian toimiston välillä. Georgian kommunistit halusivat laajaa itsemääräämisoikeutta, kun taas neuvostokommunistit halusivat Georgian kiinnittyvän Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan ja lähentyvän Venäjän kanssa. Näkemyserot kansallisen itsemääräämisoikeuden suhteen johtivat myös kiistoihin Vladimir Leninin ja Josif Stalinin välillä.
Puna-armeija oli vallannut Georgian helmikuussa 1921 ja syössyt paikallisen menševikkihallituksen vallasta asettaen bolševikkien hallinnon sen tilalle. Georgialaissyntyiset neuvostopoliitikot Josif Stalin ja Sergo Ordžonikidze vastustivat nationalismia ankarasti ja halusivat, että Georgia liittyisi yhdessä Armenian ja Azerbaidžanin kanssa Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan, josta muodostettaisiin myöhemmin Sosialististen neuvostotasavaltojen liitto. Lev Trotski kannatti hitaampaa tapaa, jolloin maaperää oltaisi valmisteltu sisältä päin tulevaa kapinaa varten, johon puna-armeija olisi tullut avuksi. Lenin tuki aluksi Stalinin linjaa menestyksekkään valtauksen jälkeen eivätkä paikallisten bolševikkien valitukset Stalinin harjoittamasta imperialismista herättäneet vastakaikua. Kun kiista georgialaisten ja neuvostoliittolaisten kommunistien välillä kiristyi oli Leninin pakko puuttua asiaan. Ordžonikidze oli Georgiassa vieraillessaan pahoinpidellyt georgialaisen kommunistijohtaja Mikheil Okudžavan. Välikohtaus sai Leninin vetämään tukensa Stalinilta. Lenin alkoi tukea yhä avoimemmin Georgian kommunisteja itsemääräämisoikeuteen liittyvässä kysymyksessä. Lenin oli huolissaan siitä, ettei neuvostoliittolainen imperialismi eroaisi tsaristisesta imperialismista, mikä olisi omiaan aiheuttamaan epäluuloja muissa neuvostotasavalloissa. 14.3.1923 Ordžonikidze ja Georgian kommunistit saavuttivat löyhän kompromissin. Georgia liittyisi Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan ja neuvostojohto vannoisi taistelevansa isovenäläisyyttä vastaan. Lenin ei lopulta voinut paljoakaan puuttua Georgian kysymykseen heikentyneen terveytensä vuoksi. Stalinin asema vahvistui. Ordžonikidze syrjäytti poliittiset vastustajansa Georgian kommunistisesta puolueesta ja nimitti tilalle myötämielisempää puoluehenkilöstöä. Stalin julisti, että kysymys kansallisesta itsemääräämisoikeudesta on alisteinen työväenluokan aseman vahvistamiselle. Julistus murskasi lopullisesti georgialaisten haaveet autonomiasta.
Lenin arvosteli voimakkaasti Stalinin ja Ordžonikidzen tapaa ratkaista Georgian kysymys salaisessa kirjeessään, joka tunnetaan Leninin testamenttina. Lenin halusi kirjeen julkistettavaksi seuraavassa puoluekokouksessa, mutta Stalin liittolaisineen onnistui pimittämään kirjeen laajemmalta julkisuudelta Leninin kuoltua vuoden 1924 alussa.
Joonas Niemelä
Joonas Niemelä (s. 14. tammikuuta 1997 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Niemelä osaa pelata myös laidassa.
Niemelä on Espoon Palloseuran kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Espoo Bluesiin. Kaudella 2011–2012 Niemelä oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueen paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Matias Nisulan kanssa tehoilla 4+7=11. Kevään 2013 pudotuspeleissä hän oli Bluesin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 6+8=14. Niemelä voitti kauden päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Kauden 2012–2013 hän pelasi suurimmaksi osaksi seuran B-nuorissa, mutta vahvisti myös Bluesin C-nuoria, joiden paras maalintekijä Niemelä oli kevään 2014 pudotuspeleissä kahdeksalla osumallaan. Hän voitti taas kauden päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Kauden 2014–2015 päätteeksi Niemelä voitti A-nuorten SM-pronssia. Hän edusti Bluesin A-nuoria kauden aikana myös Junior Club World Cupissa.
Vitjaz Podolsk varasi Niemelän 81. pelaajana . Joulukuussa 2015 hän teki loppukauden 2015–2016 kattavan SM-liigasopimuksen Bluesin kanssa. Niemelä teki liigadebyyttinsä seuraavana päivänä 11. joulukuuta 2015 Oulun Kärppiä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.37 minuuttia. Niemelä pelasi kauden aikana SM-liigassa kaikkiaan 28 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Kaudeksi 2016–2017 Niemelä siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Rauman Lukkoon. Hän teki SM-liigan runkosarjassa 38 ottelussa viisi maalia. Niemelä teki liigauransa avausmaalin 18. lokakuuta 2016 vieraissa JYPiä vastaan. Hän pelasi kauden aikana myös lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä, jossa Niemelä pelasi siirtotakarajan jälkeen Mestis-kauden loppuun. Tämän jälkeen hän vahvisti Lukon A-nuoria, jossa Niemelä voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Elokuussa 2017 Lukko lainasi hänet taas kaudeksi 2017–2018 toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella KeuPaan. Niemelä pelasi siellä lähes koko kauden ja voitti Mestiksen mestaruuden. Hän pelasi kauden aikana Lukossa vain yhden SM-liigaottelun.
Toukokuussa 2018 Niemelä ja Lukko purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä ennen viimeistä sopimuskautta. Samassa kuussa hän teki kauden 2018–2019 kattavan sopimuksen Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksen kanssa.
Niemelä pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa. Niemelä pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2014. Yhteensä hän on pelannut kuusi nuorten ja 39 poikien maaottelua.
Johann II Bernoulli
Johann II Bernoulli (myös "Jean", 18. toukokuuta 1710 Basel, Sveitsi – 17. heinäkuuta 1790 Basel, Sveitsi) oli sveitsiläinen matemaatikko, fyysikko ja asianajaja. Hän oli matemaatikko Johann Bernoullin kolmesta pojasta nuorin. Johann II:n isoveljet olivat Nicolaus II Bernoulli (1695–1726) ja Daniel Bernoulli (1700–1782), matemaatikoita hekin.
Johann II opiskeli lakia ja matematiikkaa, ja käytyään Ranskassa hän oli viisi vuotta elokuution professorina Baselin yliopistossa, Sveitsissä. Vuonna 1736 Ranskan akatemia myönsi hänelle palkinnon eetteriä käsittelevistä tutkimuksistaan. Isänsä Johann Bernoulli oli matematiikan professori Baselin yliopistossa, ja tämän kuoltua vuonna 1748 Johann II otti isänsä paikan matematiikan professorina. Ranskalainen matemaatikko Pierre Louis Moreau de Maupertuis (joka asui Johann II:n luona) ja sveitsiläinen matemaatikko Leonhard Euler olivat Johann II:n ystäviä.
Myös Johann II:n pojista Johann III Bernoulli (1744–1807) ja Jakob II Bernoulli (1759–1789) tuli matemaatikoita.
Muurlan lasi
Muurlan lasi on suomalainen vuodesta 1974 Muurlassa toiminut lasitehdas. Sen perustivat Jaakko Uoti, insinööri Juhani Ruuskanen, DI Kalevi Lystimäki, lasinpuhaltajat Pertti ja Olli Kähönen sekä suunnittelija Tauno Wirkkala. Yrityksen lasituotteiden tuotekehitys ja mallinnos tapahtuu edelleen Muurlassa, vaikka tuotantoa on nykyään myös muualla Euroopassa. Yrityksen virallinen nimi on Muurla Design Marketing Oy, jonka aputoiminimenä on Muurlan Lasi. Lasiesineiden lisäksi Muurla Design Marketing Oy suunnittelee, myy ja markkinoi käyttö-, sisustus- ja lahjatavaroita muistakin materiaaleista kuin lasi. Muurlan sisaryhtiöllä, Suomen Viilupuu Oy:llä on viilupuutuotteisiin erikoistunut tehdas Pieksämäellä.
Suomen paras kuoro (televisio-ohjelma)
Suomen paras kuoro oli vuosina 2009 ja 2011 Yle TV2-kanavalla esitetty musiikkiviihdeohjelma, jossa kilpaili Suomen 12 parasta mies- ja naiskuoroa. Juontana toimi Timo Koivusalo ja tuomareina Seppo Murto ja Tomi Metsäketo. Jokaisessa jaksossa nähtiin myös yksi vieraileva tuomari.
Ensimmäinen tuotantokausi alkoi 5. syyskuuta 2009. Kisan voitti Kuopion Nuorisokuoron johtama Kuopion kuoro ja toiseksi tuli Philomelan kuoro Helsingistä.Toinen tuotantokausi alkoi 19. helmikuuta 2011. Kisan voitti Voicen johtama Hankasalmen kuoro, toiseksi tuli Ruamjain kuoro Jyväskylästä ja kolmanneksi Prima Vistan kuoro Järvenpäästä.
Tyttökuningas
Tyttökuningas () on Mika Kaurismäen ohjaama historiallinen draamaelokuva vuodelta 2015. Se kertoo kuningatar Kristiinan elämästä Ruotsin hallitsijana 1600-luvulla. Elokuva syntyi kansainvälisenä yhteistuotantona, ja se kuvattiin Suomessa Turun seudulla. Suuri osa kuvauksista tehtiin Turun linnassa. Päähenkilöä näyttelee ruotsalainen Malin Buska, ja käsikirjoituksesta vastasi Michel Marc Bouchard. Elokuvassa puhutaan englantia ja jonkin verran ranskaa.
Elokuvan kirjoitti kanadalainen Michel Marc Bouchard, jonka ranskankielinen alkuperäiskäsikirjoitus käännettiin kuvauksia varten englanniksi. Kaurismäen mukaan englanninkielinen toteutus oli ainoa järkevä ratkaisu elokuvan kannalta, vaikka todellisuudessa aikakauden hovikieli olikin ranska. Elokuvassa käsiteltyjä aiheita ovat muun muassa kolmikymmenvuotinen sota, vapaa tahto, tieteiden vaaliminen sekä Kristiinan ja hovineito Ebba Sparren välinen suhde. Sparrea näyttelee Sarah Gadon ja Kristiinan holhoojaa Michael Nyqvist. "Tyttökuninkaan" kuvauksiin käytettiin 37 päivää, ja sen valmistaminen maksoi noin 6,5 miljoonaa euroa. Mika Kaurismäen mukaan historiallisen elokuvan tekemisen perinteet puuttuvat Suomesta, joten tuotantohenkilökunta oli alusta pitäen itse vastuussa pukujen ja lavastusten toteuttamisesta."Tyttökuningas" sai maailmanensi-iltansa Montrealin kansainvälisillä elokuvajuhlilla 4. syyskuuta 2015. Siellä Malin Buskalle myönnettiin parhaan naisnäyttelijän palkinto ja "Tyttökuningas" valittiin yleisön suosikiksi. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 11. joulukuuta 2015. The Hollywood Reporter -lehden kriitikko Stephen Dalton arvosteli elokuvaa siitä, että se asettaa siirappisen melodraaman tunteellisen, psykologisen ja poliittisen syvyyden edelle.
Golden Globe 2016
Golden Globe 2016 oli järjestyksessään 73. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2015 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa, Kaliforniassa 10. tammikuuta 2016. Gaalan juonsi neljättä kertaa Ricky Gervais. Eniten ehdokkuuksia sai "Carol" viidellä ehdokkuudella. Palkintoja voitti eniten "The Revenant", joka palkittiin parhaasta draamaelokuvasta, ohjauksesta ja miespääosasta.
Luettelo folk metal -yhtyeistä
Tämä on aakkosellinen luettelo folk metal -yhtyeistä. Mukana on myös yhtyeitä folk metalin alalajeista kuten kelttimetalli, keskiaikametalli ja viikinkimetalli.
Juho Menander
Juho (Johan) Menander (17. joulukuuta 1841 – 16. lokakuuta 1894) oli suomalainen kirkkomaalari.
Menanderin vanhemmat olivat Kokemäen Paistilan Köönikän torppari Juho Vilhelm Juhonpoika ja Maria Kristina Matintytär. Hän työskenteli aluksi renkinä Kullaalla ja Kokemäellä kunnes lähti opiskelemaan Turkuun. Menander oppi Turussa luku- ja kirjoitustaidon Bell-Lancaster-koulussa jossa yksi opettaja opetti suurta oppilasmäärää niin että oppilaat oli jaettu pieniin ryhmiin ja pidemmälle opinnoissa päässeet oppilaat toimivat opettajan avustajina opetuksessa. Hän sai myös sukunimensä koulussa (Meinander=kunnon mies). Vuonna 1857 hän muutti Punkalaitumelle mäalariksi. Hän toimi Punkalaitumella myös sunnuntaikoulun pitäjänä ja jonkin aikaa kiertokoulun opettajana. Lisäksi Menander oli kunnallislautakunnan jäsenenä ja kuntakokouksen esimiehenä.
Juho Menander on maalannut vuonna 1872 Vesilahden kirkon lehterien reunoilla olevat Raamatun henkilöitä esittävät kuvat käyttäen mallina vuoden 1642 Raamatun kuvitusta.
Menander oli naimisissa vuodesta 1864 Ulla (Ulrika) Nygrenin (1838–1901) kanssa. Heillä oli kahdeksan lasta joista nuorin oli Toijalan yhteiskoulun rehtorina 40 vuoden ajan toiminut Väinö Ilmari Suvanto (1881–1949).