hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Alexander Maunder
Alexander Elsdon Maunder (3. helmikuuta 1861 Loxbeare – 22. helmikuuta 1932 Bickleigh) oli brittiläinen ampuja ja olympiavoittaja. Hän voitti vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa kultaa haulikon joukkuekilpailussa ja sai lisäksi sen yksilökilpailussa pronssimitalin. Hän kilpaili vielä vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa, jossa hän sai hopeaa haulikon joukkuekilpailussa ja jäi sen yksilökilpailussa 49. sijalle.
Silvério Gomes Pimenta
Silvério Gomes Pimenta (12. tammikuuta 1840 Congonhas do Campo – 30. elokuuta 1922) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin diakoniksi 21. huhtikuuta 1862 ja papiksi 20. heinäkuuta 1962. Hänet nimitettiin 26. kesäkuuta 1890 Marianan vihkipiispaksi sekä Camachuksen titulaaripiispaksi 26. kesäkuuta 1890, ja piispaksi vihkiminen seurasi 31. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pedro Maria de Lacerda, jota avustivat Antônio Cândido Alvarenga ja Joaquim José Vieira.
Gomes Pimenta sai 3. joulukuuta 1896 nimityksen Marianan piispaksi ja 1. toukokuuta 1906 sen arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 82-vuotiaana virassa.
Luigi Lazzareschi
Luigi Lazzareschi (18. tammikuuta 1835 Rooma – 23. tammikuuta 1918) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 7. huhtikuuta 1860 ja nimitettiin Gubbion hiippakunnan johtoon 1. kesäkuuta 1891. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. kesäkuuta, ja Lazzareschi toimi virassaan, kunnes erosi 18. maaliskuuta 1895. Eroamispäivänään hän sai nimityksen Neocaesarea in Syrian titulaaripiispaksi. 22. kesäkuuta 1903 Lazzareschi sai nimityksen Iconiumin titulaariarkkipiispaksi.
José Marcondes Homem de Melo
José Marcondes Homem de Melo (13. syyskuuta 1860 Pindamonhangaba – 15. lokakuuta 1937) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi São Paulon hiippakuntaan 11. maaliskuuta 1883 ja nimitettiin Belém do Parán hiippakunnan johtoon 26. huhtikuuta 1906. Hän sai nimityksen Belém do Parán arkkipiispaksi 1. toukokuuta 1906, ja hänet konsekroi 29. kesäkuuta Rafael Merry del Val y Zulueta, jota avustivat Francisco do Rêgo Maia ja José de Camargo Barros.
Marcondes Homem de Melo erosi tehtävistään 6. joulukuuta 1906, jolloin hänet nimitettiin Ptolemais in Phoenician titulaariarkkipiispaksi. 9. elokuuta 1908 hän sai nimityksen São Carlos do Pinhalin hiippakunnan johtoon arkkipiispan henkilökohtaisella arvonimellä. Hänet asetettiin tähän virkaan 22. marraskuuta 1908, ja hän kuoli 77-vuotiaana virassa.
Paulo Sérgio Machado
Paulo Sérgio Machado (s. 22. marraskuuta 1945 Patrocínio) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Patos de Minasin hiippakuntaan 8. huhtikuuta 1972 ja nimitettiin Ituiutaban hiippakunnan johtoon 1. heinäkuuta 1989. Piispaksi konsekroinnin suoritti 24. syyskuuta Carlo Furno, jota avustivat Benedito de Ulhôa Vieira ja Jorge Scarso.
Machado sai 22. marraskuuta 2006 nimityksen São Carlosin piispaksi.
José Alberto Moura
José Alberto Moura CSS (s. 23. lokakuuta 1943 Ituiutaba) on brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 9. tammikuuta 1971 ja nimitettiin Uberlândian hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 18. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Estêvão Cardoso de Avellar, jota avustivat Paulo Sérgio Machado ja Moacyr José Vitti.
Mourasta tuli 23. joulukuuta 1992 Uberlândian piispa. Hänet nimitettiin 7. helmikuuta 2007 Montes Clarosin arkkipiispaksi.
Luís Gonzaga Féchio
Luís Gonzaga Féchio (s. 4. joulukuuta 1965 Matão) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi São Carlosin hiippakuntaan 14. joulukuuta 1990 ja nimitettiin Belo Horizonten arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Putia in Byzacenan titulaaripiispaksi 19. tammikuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Walmore Oliveira de Azevedo, jota avustivat Bruno Gamberini ja Paulo Sérgio Machado.
Francisco de Campos Barreto
Francisco de Campos Barreto (28. maaliskuuta 1877 Campinas – 22. elokuuta 1941) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi São Paulon hiippakuntaan 22. joulukuuta 1900 ja nimitettiin Pelotasin hiippakunnan johtoon 12. toukokuuta 1911. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi João Batista Corrêa Nery, jota avustivat Sebastião Leme da Silveira Cintra ja Antônio Augusto de Assis. De Campos Barreto asetettiin virkaansa 22. lokakuuta.
De Campos Barreto sai 30. heinäkuuta 1920 nimityksen Campinasin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 14. marraskuuta. Hän kuoli 64-vuotiaana virassa.
Manuel Pedro da Cunha Cintra
Manuel Pedro da Cunha Cintra (11. marraskuuta 1906 Piracaia – 30. maaliskuuta 1999) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. lokakuuta 1930 ja nimitettiin Petrópolisin hiippakunnan johtoon 3. tammikuuta 1948. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlos Carmelo de Vasconcellos Motta, jota avustivat Ático Eusébio da Rocha ja Antônio Maria Alves de Siqueira.
Da Cunha Cintra osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 15. helmikuuta 1984.
Ático Eusébio da Rocha
Ático Eusébio da Rocha (10. maaliskuuta 1882 Inhambupe – 11. huhtikuuta 1950) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 27. elokuuta 1905 ja nimitettiin Santa Marian hiippakunnan johtoon 27. lokakuuta 1922. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. huhtikuuta 1923. Pääkonsekraattorina toimi Jerónimo Thomé da Silva, jota avustivat José Tomas Gomes da Silva ja Manoel Antônio de Paiva.
Da Rocha sai 17. joulukuuta 1928 nimityksen Cafelândian piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 9. kesäkuuta 1929. Hänet nimitettiin 16. joulukuuta 1935 Curitiban arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 68-vuotiaana virassa.
José Fernandes Veloso
José Fernandes Veloso (4. maaliskuuta 1916 São Manoel – 10. heinäkuuta 2006) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 12. huhtikuuta 1941 ja nimitettiin Petrópolisin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Aquae in Proconsularin titulaaripiispaksi 23. maaliskuuta 1966. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Manuel Pedro da Cunha Cintra, jota avustivat José Varani ja Silvio Maria Dário.
Fernandes Veloso sai 26. marraskuuta 1981 nimityksen Petrópolisin koadjuuttoripiispaksi, ja 15. helmikuuta 1984 hänestä tuli sen piispa. Hän jäi eläkkeelle 15. marraskuuta 1995.
Elias James Manning
Elias James Manning (s. 14. huhtikuuta 1938 Troy) on Brasiliassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin konventuaalien fransiskaanien papiksi 30. lokakuuta 1965 ja nimitettiin Valençan hiippakunnan johtoon 14. maaliskuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eugênio de Araújo Sales, jota avustivat José Fernandes Veloso ja Carlos Alberto Etchandy Gimeno Navarro.
Albert Courquin
Albert Courquin (30. maaliskuuta 1875 Bourbourg-Campagne – 24. maaliskuuta 1953 Albi) oli ranskalainen ampuja ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Hän sai pronssia 300 metrin vapaakiväärin asentojen joukkuekilpailussa vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa. Lisäksi hän sai hopeaa miesten 400, 600 ja 800 metrin vapaakiväärin joukkuekilpailussa vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa.
Courquin voitti Milanon MM-kisoissa 1906 kultaa vapaakiväärin pystyasennossa tuloksella 312.
Silvio Maria Dário
Silvio Maria Dário (16. elokuuta 1919 Pederneiras – 2. toukokuuta 1974) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. joulukuuta 1944 ja nimitettiin Botucatun arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Oppidum Novumin titulaaripiispaksi 22. helmikuuta 1965. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Henrique Hector Golland Trindade, jota avustivat José Melhado Campos ja Pedro Paulo Koop.
Dário sai 27. maaliskuuta 1968 nimityksen Itapevan piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 54-vuotiaana virassa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Pedro Paulo Koop
Pedro Paulo Koop MSC (4. syyskuuta 1905 Hillegom – 26. maaliskuuta 1988) oli alankomaalaissyntyinen, Brasiliassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 10. elokuuta 1930 ja nimitettiin Linsin hiippakunnan johtoon 27. heinäkuuta 1964. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sebastiano Baggio, jota avustivat Henrique Hector Golland Trindade ja Vicente Angelo José Marchetti Zioni.
Koop osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 11. lokakuuta 1980.
Jerónimo Thomé da Silva
Jerónimo Thomé da Silva (12. kesäkuuta 1849 Sobral – 19. helmikuuta 1924) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin 25. toukokuuta 1872 diakoniksi ja 21. joulukuuta 1872 papiksi Olindan hiippakuntaan. Hänet nimitettiin 26. kesäkuuta 1890 Belém do Parán piispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 26. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mariano Rampolla del Tindaro, jota avustivat Antônio de Macedo Costa ja Domenico Ferrata.
Thomé da Silva sai 12. syyskuuta 1893 nimityksen São Salvador da Bahian arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 28. helmikuuta 1894. Hän kuoli 74-vuotiaana virassa.
Manoel Antônio de Paiva
Manoel Antônio de Paiva (Payva; 25. huhtikuuta 1873 – 19. toukokuuta 1937) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. marraskuuta 1896 ja nimitettiin Ilhéusin hiippakunnan johtoon 15. maaliskuuta 1915. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Aversa, jota avustivat Agostinho Francisco Benassi ja Manoel da Silva Gomes. De Paiva asetettiin virkaansa 8. elokuuta. Hän sai 2. huhtikuuta 1929 nimityksen Garanhunsin piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 64-vuotiaana virassa.
José Adelino Dantas
José Adelino Dantas (17. maaliskuuta 1910 São Vicente – 24. maaliskuuta 1983) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 18. marraskuuta 1934 ja nimitettiin Caicón hiippakunnan johtoon 10. kesäkuuta 1952. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Marcolino Esmeraldo de Souza Dantas, jota avustivat Aureliano de Matos ja Elizeu Simões Mendes.
Dantas sai 3. toukokuuta 1958 nimityksen Garanhunsin ja 20. helmikuuta 1967 Ruy Barbosan piispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja erosi tehtävistään piispana 4. lokakuuta 1975.
Erakkohaukka
Erakkohaukka ("Buteogallus solitarius") on haukkojen heimon luhtahaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan hyvin laajalla alueella Meksikosta Argentiinan luoteisosaan ja siinä väissä Belizessa, Hondurasissa, Guatemalassa, Nicaraguassa, Costa Ricassa, El Salvadorissa, Panamassa, Kolumbiassa, Venezuelassa, Guyanassa, Perussa, Ecuadorissa ja Boliviassa. Se on silti yleensä harvinainen ja paikallinen, eikä populaatio arvion mukaan ehkä ylitä tuhatta yksilöä, joskin arvio on luultavasti liian alhainen. Aikuisten yksilöiden määrä on todennäköisesti kuitenkin 1 000–2 500 yksilöä, jolloin kokonaismäärä olisi 1 500–4 000 yksilö. Kanta on kuitenkin pienenemässä elinalueiden tuhoutumisen ja liiallisen metsästyksen vuoksi.
Sen elinpiiriä ovat kosteat, tiheämetsäiset vuorenjuuret ja muut subtrooppiset ja trooppiset esivuoret ja kosteat vuoristometsät, yleensä 600–2 200 metrin korkeudessa.
Laji luokiteltiin aiemmin erakkohaukkojen sukuun ("Harpyhaliaetus"), mutta molekyylitutkimusten perusteella se kuuluu luhtahaukkojen suvun neljä lajia käsittävään kladiin.
José de Medeiros Delgado
José de Medeiros Delgado (28. heinäkuuta 1905 Pombal – 9. maaliskuuta 1988) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 2. kesäkuuta 1929 ja nimitettiin Caicón hiippakunnan johtoon 15. maaliskuuta 1941. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Moisés Sizenando Coelho, jota avustivat João da Matha de Andrade e Amaral ja Marcolino Esmeraldo de Souza Dantas.
De Medeiros Delgado sai 4. syyskuuta 1951 nimityksen São Luís do Maranhãon ja 10. toukokuuta 1963 Fortalezan arkkipiispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja erosi tehtävistään arkkipiispana 26. maaliskuuta 1973.
Antonio Rocca
Antonio Rocca (20. helmikuuta 1888 Buenos Aires – 12. toukokuuta 1979) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 28. lokakuuta 1911 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Augustan titulaaripiispaksi 27. kesäkuuta 1936. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Santiago Luis Copello, jota avustivat Fermín Emilio Lafitte ja Fortunato Devoto.
Rocca jäi eläkkeelle 22. huhtikuuta 1975.
Kantai Collection
Kantai Collection (, lyh. KanColle) on Kadokawa Gamesin kehittämä japanilainen selainpohjainen keräilykorttipeli. Pelissä on tarkoitus kasata laivasto moe-hahmoisista toisen maailmansodan sotalaivoista, edetä kartalla, huoltaa aluksia ja ottaa yhteen muiden pelaajien kanssa. Peli julkaistiin huhtikuussa 2013.
Siihen perustuva anime on alkanut 8. tammikuuta 2015 alkaen maaliskuun 26. päivään (arvioitu päivämäärä) asti. Sarjan pituus on noin 12 jaksoa. Sarjan avaustunnuskappale on ""Miiro (海色)"" esittäjältä "AKINO from bless4" ja loppumusiikki ""Fubuki (吹雪)"", esittäjänä "Shiena Nishizawa (西沢幸奏)."
Merja Ylä-Anttila
Merja Hannele Ylä-Anttila (o.s. "Kivinen", s. 14. toukokuuta 1960 Hämeenlinna) on Yleisradion toimitusjohtaja. Ylä-Anttila aloitti toimessaan Ylen johdossa 1. syyskuuta 2018. Hän on työskennellyt vuosina 2001–2018 MTV3-televisiokanavan MTV Uutisten uutis- ja ajankohtaisohjelmien vastaavana päätoimittajana. Vuosina 2015–2018 Ylä-Anttila oli sisällöntuotantoyhtiö Mediahub Helsingin toimitusjohtaja. Vuonna 2015 Mediahubiin siirrettiin MTV:n uutistoimitus.
Ylä-Anttila kirjoitti ylioppilaaksi hämeenlinnalaisesta Kaurialan lukiosta 1979. Hän tuli MTV:hen alun perin kesätoimittajaksi vastaperustettuihin uutisiin vuonna 1982. Hän työskenteli muun muassa kotimaan toimittajana sekä pitkään politiikan toimittajana ja toimituspäällikkönä ennen siirtymistään päätoimittajaksi 2001. Ylä-Anttila toimi myös MTV:n toimitusjohtajan varahenkilönä. Huhtikuussa 2018 Ylä-Anttila valittiin Yleisradion toimitusjohtajaksi. Ylä-Anttila on toinen nainen Yleisradion johtajana Hella Wuolijoen jälkeen.
Merja Ylä-Anttila kuuluu Päätoimittajien yhdistyksen johtokuntaan. Vuonna 2011 hänet nimitettiin Pelastakaa Lapset ry:n hallitukseen.
Suurmestaruusajo
Suurmestaruusajo on vuodesta 1958 lähtien järjestetty suomenhevosille tarkoitettu raviurheilun suurkilpailu. Vuodesta 1997 kilpailupaikkana on ollut Mikkelin ravirata. Nykyään Suurmestaruusajo on avoinna myös Ruotsin ja Norjan kilpailurekisterissä oleville kylmäverisille.
Lämminveristen Suurmestaruus järjestettiin eri paikkakunnilla kiertävänä kilpailuna vuosina 1964–1982. Se palasi kilpailukalenteriin Porissa vuonna 2017.
Suurmestaruus on Kuninkuusravien jälkeen Suomen perinteisin suomenhevosten suurkilpailu. Se järjestettiin vuosina 1958–1996 aluksi Tampereella, Hippoksen raviradalla ja vuodesta 1976 lähtien Ylöjärvellä, Teivon raviradalla. Vuonna 1997 kilpailupaikaksi vaihdettiin Mikkeli ja nykyään Suurmestaruus ajetaan heinäkuussa St. Michel-ravien yhteydessä lauantain pääkilpailuna.
Kilpailumatka on 1 600 metriä, vuosina 1984–1996 matkana oli 2 100 metriä. Vuonna 2013 Suurmestaruuden ykköspalkinto oli 15 000 €. Kilpailun ennätys 1.19,9 on Vieskerin nimissä vuodelta 2002. Kyseessä on myös suomenhevosten SE-tulos. I.P. Vipotiinan vuonna 2009 juoksema 1,20,2 puolestaan on kylmäveristen tammojen maailmanennätys.
Riitta Pihlajamäki
Riitta Liisa Pihlajamäki (s. 23. joulukuuta 1956 Ilmajoki) on suomalainen televisiotoimittaja.
Riitta Pihlajamäki pääsi ylioppilaaksi Ilmajoen lukiosta 1975 ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 1985. Hän on työskennellyt Yleisradion televisio-ohjelmatoiminnassa vuodesta 1978 muun muassa A-studion toimitussihteerinä, kansainvälisten ohjelmien tuottajana sekä Yle Uutisten ulkomaantoimittajana. Hän on toiminut Ylen kirjeenvaihtajana Pariisissa ja Wienissä. Bonnin-kirjeenvaihtajana Pihlajamäki raportoi mm. Berliinin muurin murtumisen aikaan marraskuussa 1989.
Pihlajamäki nimitettiin Yle TV1:n ohjelmasuunnittelupäälliköksi 1998 ja ohjelmajohtajaksi 2005. Hän toimi Yle TV1:n kanavapäällikkönä 2008-2011, jonka jälkeen välinepäällikkönä ja myöhemmin Ylen suomenkielisten tv-kanavien julkaisupäällikkönä. Ylen journalististen standardien ja etiikan päällikköksi Pihlajamäki nimitettiin 2014. Joulukuussa 2016 hän siirtyi johtamaan A-studion toimitusta.
Pihlajamäki on ollut naimisissa Yleisradion entisen toimittajan Hannu Lehtilän kanssa.
Suomenhevosten Derby
Suomenhevosten Derby on vuodesta 1975 lähtien järjestetty 5-vuotiaiden suomenhevosten ravikilpailu. Se on ikäluokan merkittävin suurkilpailu. Suomenhevosten Derby järjestetään vuosittain elokuussa Jyväskylässä Killerin raviradalla.
Trichiurinae
Trichiurinae on makrillikalojen alalahkoon (Scombroidei) ja huotrakalojen heimoon (Trichiuridae) kuuluva kalojen alaheimo.
Alaheimoon kuuluu neljä sukua ja 14 lajia.
Ilmajoen lukio
Ilmajoen lukio on Ilmajoen kunnan ylläpitämä lukio. Siinä opiskelee runsaat 200 opiskelijaa ja opettajia on 15. Ilmajoen lukio on yleislukio, jossa toimivat ilmaisu-, paini- ja pesäpallolinjat.
Syksystä 2010 Ilmajoen lukiossa on toiminut ilmaisutaidon linja, jota toteutetaan yhteistyössä Etelä-Pohjanmaan Opiston kanssa. Ilmaisulinjan suuntautumisvaihtoehtoina ovat kirjoittaminen, rytmimusiikki, tanssi ja teatteri. Kolmivuotisen linjan kursseista 57 pidetään lukiossa ja 25 kansanopistossa.
Ilmajoen lukio kuuluu Etelä-Pohjanmaan urheiluakatemiaan vastuualueena pesäpallo. Lukiossa aloitettiin tehostettu 
pesäpallovalmennus vuonna 1996 aluksi oman paikkakunnan pelaajille ja sittemmin muillekin.
Ilmajoen lukiosta on 2000-luvulla tehty useita opintomatkoja Sveitsin tutkimuskeskus CERNiin, Euroopan komission käännöskeskukseen ja muualle Keski-Eurooppaan.
Ilmajoen lukio toimii vuonna 1956 valmistuneessa kivirakennuksessa ja sen viereisessä vanhassa puukoulussa. Vuonna 2012 valmistuneessa peruskorjauksessa Ilmajoen lukion ja viereisen yläkoulun Jaakko Ilkan koulun toimitiloja uudistettiin lähes 10 miljoonan euron edestä.
Ilmajoen lukio sai alkunsa 1924, kun perustettiin Ilmajoen keskikoulu. Lukioluokat perustettiin 1930. Yksityisen, kannatusyhdistyksen omistaman oppikoulun ensimmäinen rehtori oli Martti Stenius, joka hoiti virkaa 38 vuotta, kuolemaansa 1963 saakka. Hän opetti historiaa ja yhteiskuntaoppia, ja toi Ilmajoen yhteiskouluun Helsingin normaalilyseon mallin mukaisen itsehallintokokeilun, jossa luokat valitsevat keskuudestaan valvojat ja muut tarvittavat virkailijat. Tätä mallia, jota erilaisin muunnelmin sovellettiin noin 40 koulussa ympäri Suomen, toteutettiin Ilmajoella 1928–1939 jopa niin, että koulu julistettiin omaksi ”itsehallintotasavallakseen”.
Vuonna 1975 peruskoulun tulon myötä Ilmajoen yhteiskoulusta jäi jäljelle Ilmajoen lukio, joka alempien luokka-asteiden tavoin siirtyi kunnan ylläpidettäväksi. Kurssimuotoiseen lukioon Ilmajoella siirryttiin syksyllä 1982 ja luokattomaan lukioon 1990-luvun puolivälissä.
Vuosina 1964–1993 koulun rehtorina ja äidinkielenopettajana toimi Paavo Silvola, joka sai vuonna 1993 opetusneuvoksen arvon. Vuosina 1993–2018 rehtorina toimi fysiikan ja matematiikan lehtori Tapani Koskiniemi.. Vuodesta 2018 lähtien rehtorina on toiminut Jouko Peltonen.
Matala-Tatra
Matala-Tatra (tšekiksi: "Nízke Tatry") on vuoristo Slovakiassa. Se on Tatravuoristosta erillinen vuoristo. Sen korkein huippu on Ďumbier, jonka korkeus on 2 043 metriä.
Trichiurus
Trichiurus on huotrakalojen heimoon kuuluva kalasuku.
Sukuun kuuluu yhdeksän lajia.
Matanzas
Matanzas on kaupunki Atlantin rannikolla Länsi-Kuubassa. Sieltä on Kuuban pääkaupunkiin Havannaan matkaa noin 80 km. Se on merkittävä satama- ja teollisuuskaupunki, ja siellä on 1600-luvulla rakennettu linnoitus. Kaupungin itäpuolella on lentokenttä ja Varaderon lomakeskus. Asukkaita vuonna 1991 oli 115 000. Vuonna 2012 asukasluku oli 145 246.
Se on Matanzasin maakunnan pääkaupunki.
Simo Matavulj
Simo Matavulj (1852–1908) oli serbialainen kirjailija, jonka tyylilaji oli realismi. Häntä on pidetty objektiivisen ihmiskuvauksen mestarina. Humoristinen romaani "Bakonja fra Brne" on serbialaisen kirjallisuuden klassikkoromaani.
Bruno Mathsson
Karl Bruno Mathsson (13. tammikuuta 1907 − 17. elokuuta 1988) oli ruotsalainen arkkitehti ja huonekalusuunnittelija. Hänen tuotannostaan maineikkaimpia ovat kevyet, taivutetusta puusta valmistetut tuolit. Hän suunnitteli myös taloja.
Mathssonin mukaan on nimetty Bruno Mathsson -palkinto.
Hupputinami
Hupputinami ("Nothocercus nigrocapillus") on tinameihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Etelä-Amerikasta.
Kooltaan hupputinami voi kasvaa 32–35 cm pitkäksi. Yleisväritykseltään laji on ruskea. Päälaki on muuta ruumista tummempi ja lähes musta. Vatsa, selkä ja siivet ovat väriltään ruskeat ja osa siipien sulista on valkokärkisiä. Höyhenpuvussa voi olla ohuita mustia raitoja ja alalaji "N. n. cadwaladeri" on väriltään nimialalajia "N. n. nigrocapillus" punaisempi. Hupputinamin kurkku on valkoinen.
Hupputinamilla on 2 alalajia. Niistä nimialalajia "N. n. nigrocapillus" tavataan Perun keskiosista Boliviaan ja alalajia "N. n. cadwaladeri" Perun pohjoisosista. Linnun elinympäristöä ovat kosteat subtrooppiset ja lauhkeat vuoristometsät tyypillisesti noin 1 300–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Hupputinamit kerääntyvät alueille, joissa kasvaa runsaasti bambuja. Lintu on todennäköisesti kaikkiruokainen ja sen tiedetään myövän muun muassa maahan pudonneita siemeniä.
Hupputinamikannan kokoa ei ole arvioitu, mutta sitä kuvataan harvinaiseksi ja se luokitellaan vaarantuneeksi lajiksi. Lajin kantaa uhkaavat erityisesti sopivien elinympäristöjen väheneminen metsien hakkuiden vuoksi. Hakkuut aiheuttavat myös eroosiota, mikä vähentää elinympäristöjen määrää edelleen.
Mayerling
Mayerling on kylä Itävallassa 25 kilometriä Wienistä etelään. Kruununprinssi Rudolf ja hänen rakastajattarensa, paronitar Maria Vetsera tekivät vuonna 1889 itsemurhan Mayerlingin metsästyslinnassa.
Kylä kuuluu Allandin kuntaan, ja siellä on noin 200 asukasta. Siellä Wienerwaldissa on metsästysmaja, jossa Rudolf ja Maria Vetsera tekivät itsemurhan, ja tästä majasta, oikeastaan linnasta, tuli keisarin aloitteesta luostari.
Lacey Duvalle
Lacey Duvalle (s. 5. huhtikuuta 1982 Washington) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän tuli julkisuuteen näyttelijänä vuonna 2000.
Sitruunaverbena
Sitruunaverbena ("Aloysia triphylla") on verbenakasvien eli rautayrttikasvien heimoon kuuluva kasvi. Kasvista käytetään myös nimeä "Lippia citriodora". Sitruunaverbena on vahvasti sitruuna-arominen yrtti, jonka lehtiä käytetään mausteeksi. Siitä saadaan myös verbenaöljyä. Sen versoihin kasvaa suikeita lehtiä kolmen kappaleen ryhminä. Se kukkii myöhään syksyllä, valkoiset tai siniset kukat ovat latvatähkissä. Sitruunaverbena kasvaa esimerkiksi suurissa ruukuissa. Se tuodaan talveksi sisätiloihin. Lämpimissä maissa, joissa sitä viljellään laajasti, kuten Keski- ja Etelä-Amerikassa, kasvi talvehtii ulkona. Sitruunaverbenaa voi lisätä pistokkaista.
Mehiläinen (aikakauslehti 1859)
Mehiläinen oli Rietrikki Polénin julkaisema suomenkielinen lehti. Se ilmestyi 1859–1863 kerran kuussa ja oli lähinnä kirjallinen aikakauslehti.
Polén puolusti lehdessä voimakkaasti suomen kieltä. Myös valtiopäivä- ja työväenasia olivat esillä. Lehden levikki laski kuitenkin alun innostuksen jälkeen ja sen ilmestyminen loppui kesken vuoden 1863.
Meibomin rauhanen
Meibomin rauhanen eli luomitukirauhanen on kummankin silmän silmäluomen takareunuksen eteen avautuva rauhanen, josta erittyy silmäluomen reunoja voitelevaa eritettä. Se on nimetty saksalaisen anatomin Heinrich Meibomin mukaan.
Maaorjien vapauttaminen Venäjällä 1861
Maaorjien vapauttaminen Venäjällä 1861 oli ensimmäinen ja tärkein uudistus, joka toteutettiin Aleksanteri II:n valtakauden aikana Venäjällä. Siihen saakka talon­pojat olivat olleet maa­orjan asemassa, eikä heillä ei ollut omistusoikeutta maahan, jota he viljelivät. Venäjällä maaorjuus oli yleistä. Joissakin Venäjän osissa maaorjuus oli lakkautettu aikaisemmin.
Vuoden 1861 vapautus­manifesti julisti vapautuksen yksityisten kartanoiden maaorjille. Tällä käskyllä yli 23 miljoonaa ihmistä sai vapautensa. Maaorjille myönnettiin täydet vapaiden kansalaisten oikeudet: he saivat mennä naimisiin ilman suostumusta, omistaa omaisuutta ja omistaa yrityksen. Manifesti määräsi, että talonpojat voisivat ostaa maata vuokranantajilta. Kotitalouksien maaorjat olivat huonoimmassa asemassa, koska he saivat vapautensa, mutta eivät maata.
Georgiassa maa­orjien vapautus lykättiin vuoteen 1864. Valtion omistamat maaorjat vapautuivat vuonna 1866 ja saivat parempia ja suurempia tontteja.
Jääkiekko talviolympialaisissa 2014 – miesten kokoonpanot
Tampa Bay Lightningin hyökkääjä Valtteri Filppula ja Minnesota Wildin hyökkääjä Mikko Koivu valittiin alun perin Suomen joukkueeseen, mutta he joutuivat jäämään sivuun turnauksesta loukkaantumisten vuoksi. Korvaajiksi valittiin Jarkko Immonen ja Sakari Salminen.Tampa Bay Lightningin hyökkääjä Steven Stamkos valittiin alun perin Kanadan joukkueeseen, mutta hän joutui jäämään sivuun turnauksesta loukkaantumisen vuoksi. Korvaajaksi valittiin Martin St. Louis.Vancouver Canucksin hyökkääjä Henrik Sedin ja Detroit Red Wingsin hyökkääjä Johan Franzen valittiin joukkueeseen, mutta he joutuivat jäämään pois olympiaturnauksesta loukkaantumisten vuoksi. Korvaajiksi valittiin Marcus Johansson ja Gustav Nyquist.
Melvillen niemimaa
Melvillen niemimaa (engl. "Melville Peninsula") on niemimaa Kanadassa. Se on Pohjois-Amerikan koillisin niemimaa ja sijaitsee Boothianlahden ja Foxe Basinin välissä. Se on 400 km pitkä ja 110–220 kilometriä leveä.
Viktor Dankl von Krasnik
Viktor Dankl von Krasnik (18. syyskuuta 1854 Udine, Lombardia-Venetia – 8. tammikuuta 1941 Innsbruck) oli itävaltalainen kenraali, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Danklin isä oli armeijan kapteeni. Dankl kävi 1869–1870 St. Pöltenin kadettikoulua ja sen jälkeen Wiener Neustadtin Maria Teresian sotilasakatemiaa, josta valmistuttuaan hänet määrättiin 1874 luutnantiksi kolmanteen rakuunarykmenttiin. Opiskeltuaan vielä Wienin sotakoulussa hänet siirrettiin 1880 pääesikuntaan. Vuonna 1899 Dankl ylennettiin everstiksi ja nimitettiin pääesikunnan keskustoimiston päälliköksi. Hän eteni 1903 kenraalimajuriksi ja prikaatinkomentajaksi, 1907 sotamarsalkkaluutnantiksi ja divisioonankomentajaksi sekä 1912 ratsuväenkenraaliksi ja 14:nnen armeijakunnan komentajaksi. Maailmansodan syttyessä 1914 Dankl nimitettiin komentamaan ensimmäistä armeijaa, joka muodosti Itävalta-Unkarin armeijan vasemman siiven. Dankl saavutti itävaltalaisten ensimmäisen voiton koko sodassa lyödessään Venäjän neljännen armeijan Kraśnikin taistelussa pohjoisessa Galitsiassa 23.–25. elokuuta 1914. Pian venäläisten hyökkäys itävaltalaisten oikeaa siipeä vastaan pakotti kuitenkin Itävalta-Unkarin joukot perääntymään takaisin omalle puolelleen rajaa. Sama toistui itävaltalaisten toisessa etenemisyrityksessä lokakuussa 1914.
Italian sodanjulistuksen jälkeen Dankl siirrettiin toukokuussa 1915 vastaamaan Tirolin puolustuksesta. Joukkojensa alivoimaisuudesta huolimatta hän onnistui aluksi torjumaan italialaisten toistuvat hyökkäykset. Maaliskuussa 1916 hänet nimitettiin yhdennentoista armeijan komentajaksi. Arkkiherttua Eugenin alaisuudessa hän tosiasiallisesti johti toukokuussa käynnistettyä hyökkäystä italialaisten asemia vastaan Trentinojoella, ja hän eteni armeijoineen Rovereton eteläpuolelle. Itävaltalaiset kärsivät kuitenkin lopulta tappion, josta esikuntapäällikkö Franz Conrad von Hötzendorf syytti Danklia. Dankl jätti tämän seurauksena eronpyyntönsä ja vetäytyi palveluksesta kesäkuussa 1916.
Krasnikissa sodan alussa saavutetun voiton ansiosta Danklille myönnettiin elokuussa 1917 Maria Teresian ritarikunnan komentajaristi. Hänestä tuli kyseisen ritarikunnan kansleri Conrad von Hötzendorfin kuoltua vuonna 1925. Vuonna 1917 Dankl myös korotettiin vapaaherraksi ja nimitettiin symboliseen kunniavirkaan henkikaartin ylipäälliköksi, jona hän toimi seuraavaan vuoteen asti. Vuonna 1918 hänet korotettiin kreiviksi nimellä "Dankl von Krasnik".
Melvillensalmi
Melvillensalmi (engl. "Viscount Melville Sound") on salmi Kanadan arktisessa saaristossa. Se sijaitsee Melvillensaaren ja Victoriansaaren välissä.
Matt Beleskey
Matt Beleskey (s. 7. kesäkuuta 1988 Windsor, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Boston Bruinsissa.
Beleskey kasvoi pikkukaupunki Midhurstissa, Ontariossa ja pelasi jääkiekkoa Barrie Icemanissä. Hänet varattiin toisella kierroksella numerolla 21 OHL:ssä pelaavaan Belleville Bullsiin vuonna 2004.
NHL:ään Beleskey varattiin numerolla 112. Hänen ammattilaisuransa alkoi vuonna 2008 neljän vuoden junioriuran jälkeen. Hän teki NHL-debyyttinsä kaudella 2008–2009, kun esiintyi Ducksissa kahdessa pelissä. Hän pelasi kuitenkin suurimman osan kaudesta AHL-joukkue Iowa Chopsissa. Beleskey pelasi 2012–2013 työsulun aikana EIHL:ssä pelaavassa Coventry Blazessa.
Aneheimista Beleskey siirtyi kaudeksi 2015–2016 Boston Bruinsiin. Hän pelasi Bostonissa siirtotakarajalle, helmikuuhun 2018 saakka. Kunnes siirtyi yhdessä Ryan Spoonerin ja 2018 1. kierroksen varasvuoron kanssa New York Rangersiin vaihdossa Rick Nashiin.
Albrecht (Württembergin herttua)
Albrecht Maria Alexander Filip Josef, Württembergin herttua (23. joulukuuta 1865 Wien, Itävalta – 31. lokakuuta 1939 Altshausen, Saksa) oli Saksan armeijan sotamarsalkka, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Albrechtin isä oli Württembergin herttua Vilhelm. Albrecht aloitti sotilasuransa vuonna 1883 ulaanirykmentin upseerina. Hän yleni 1896 everstiksi, 1898 kenraalimajuriksi, 1901 kenraaliluutnantiksi ja 1906 kenraaliksi. Hän toimi 1908–1913 Württembergiin sijoitetun 13:nnen armeijakunnan komentajana ja sen jälkeen kuudennen sotilaspiirin tarkastajana. Maailmansodan syttyessä elokuussa 1914 Albrecht sai komentoonsa Saksan neljännen armeijan, joka hyökkäsi heti sodan alussa Luxemburgin kautta Ardennien yli Ranskaan. Hän voitti ranskalaiset Neufchâteaussa 23. elokuuta, taisteli tiensä Maasin yli ja osallistui syyskuun alussa Marnen taisteluun. Marnen tappion jälkeen Albrechtin armeija perääntyi aluksi Champagnen alueelle, mutta se siirrettiin lokakuussa 1914 niin sanotun Atlantin kilpajuoksun yhteydessä Flanderiin. Vuosina 1914 ja 1915 hän johti saksalaisten hyökkäyksiä Ypresissä. Ypresin toisen taistelun alussa saksalaiset käyttivät ensimmäistä kertaa länsirintamalla taistelukaasua aseena.
Elokuussa 1916 Albrecht ylennettiin kenraalisotamarsalkaksi ja hän sai johtoonsa pohjoisen armeijaryhmän eli rintamaosuuden Atlantin rannikolta Sommeen. Helmikuusta 1917 aina sodan loppuun asti hän johti ”armeijaryhmä Albrechtia”, jonka vastuulla oli länsirintaman hiljaisempi eteläpää Elsassissa ja Lothringenissa. Sodan lopussa Saksassa tapahtuneen vallankumouksen seurauksena Württembergin suku menetti kuninkaallisen arvonsa. Albrecht asui vuodesta 1921 vetäytyneenä linnaansa. Samana vuonna hänestä tuli sukunsa päämies entisen kuninkaan Vilhelm II:n kuoltua lapsettomana.
Kyrenia
Kyrenia eli Kerýneia (, myös "Kyríneia", Κυρήνεια, ) on kaupunki ja kunta (Δήμος Κερύνειας, "Dímos Kerýneias") Kyproksen saarella. Se on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Girnen alueeseen ollen sen hallinnollinen keskus. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Kyrenian alueeseen. Koko kunnan väkiluku on ja varsinaisen Kyrenian kaupungin väkiluku (2011).
Kyrenia sijaitsee Kyproksen pohjoisrannikolla Pentadáktylos-vuorten pohjoispuolella. Kaupungissa on vanhakaupunki, jossa sijaitsee muun muassa Kyrenian linna, sekä kaksi satamaa, vanha satama ja uusi satama. Etäisyys Kyreniasta pääkaupunki Nikosiaan on noin 28 kilometriä ja Famagustaan noin 78 kilometriä.
Antiikin Keryneia oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Sen perustivat Akhaiasta tulleet kreikkalaiset 900-luvulla eaa. Siitä muodostui vauras kaupunkivaltio ("polis"). Vuonna 312 eaa. Keryneian ottivat hallintaansa Kreikan Salamiin saarelta tulleet kilpailijat. Keryneian satama oli tärkeässä asemassa myös roomalaisvallan aikana.
Bysanttilaisella ajalla 600-luvulla kaupunkiin rakennettiin kiviset muurit suojaksi arabien hyökkäyksiltä. Vuonna 1191 Kyproksen hallitsija Isaak Komnenos lähetti vaimonsa ja tyttärensä Kyrenian linnaan turvaan kolmannella ristiretkellä olleilta Rikhard I Leijonamielen joukoilta. Kaupunki kuitenkin valloitettiin. Valloituksen takana ollut Guy de Lusignan, josta tuli myös Kyproksen hallitsija (1192–1194), uudisti valloituksen jälkeen linnan. Kyproksen hallitsija Hugo I teki valtakaudellaan (1205–1218) linnasta kuninkaallisen palatsin. Kaupungin nimi vakiintui lännessä muotoon "Kyrenia" ("Cyrenia") keskiajalla.
Vuonna 1291 Kyreniasta tuli alueensa tärkein kaupunki, ja sen muureja ja puolustusta vahvistettiin. Vuonna 1373 genovalaiset yrittivät valloittaa kaupungin linnoineen sekä maalta että meritse, siinä kuitenkaan onnistumatta. Venetsialaisten hallitessa aluetta he vahvistivat linnaa kestämään tykistön tulitusta. Kuitenkin vuonna 1570 Kyrenia antautui taisteluitta osmaneille.
Kyrenian tärkeimmät nähtävyydet ovat Kyrenian linna sekä sataman läheisyydestä löydetty haaksirikkoutunut 300-luvulta eaa. peräisin oleva kauppalaiva, Kyrenialainen laiva, mikä on osoittanut sataman merkityksen kaupungille vuosituhansien ajan. Laiva lasteineen on nykyään näytteillä Kyrenian linnassa olevassa museossa. Muihin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa bysanttilaisaikainen torni. Kaupungin lähettyvillä olevia nähtävyyksiä ovat muun muassa Bellapáisin luostarin rauniot sekä Pyhän Hilarionin linna.
Fiesolen maisema
Fiesolen maisema on taiteilija Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1894. Kooltaan tämä työ on 37×54 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se talletettiin vuonna 2005.
"Fiesolen kukkuloilla"- maalaus on maalattu Italiassa. Helene Schjerfbeck matkusti huhtikuussa 1894 Wienistä Italiaan Firenzeen, josta hän palasi syksyllä Suomeen. Hän maalasi Firenzessä maisemia Fiesolen kukkuloilla mutta myös henkilökuvia. Schjerfbeckin taide muuttui utuisemmaksi ja vaaleammaksi noina kuukausina, se yksinkertaistui. Hän myös kopioi tunnettuja vanhoja italialaisia taiteilijoita Fra Angelicoa, Filippo Lippiä ja Giorgionea. Wienissä hän oli perehtynyt Holbeiniin ja Velàqueziin näitä kopioimalla..
Kirkkoväkeä
Kirkkoväkeä (Pääsiäisaamu) on taiteilija Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1900. Kooltaan tämä työ on 70×95 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se lahjoitettiin vuonna 1991.
Helene Schjerfbeck maalasi "Kirkkoväkeä"-maalausta viisi vuotta, vuosina 1895–1900. Maalaus kuvaa naista kolmessa eri ikävaiheessa sunnuntaisiin ulkovaatteisiin pukeutuneina. Heidän edessään on poika karvalakki päässään. Helene Schjerfbeck pani tämän maalauksen esille loppuvuonna 1900. Hän oli matkustanut kesällä Ruotsin Åren tunturiparantolaan ja sairastui siellä joulukuussa. Schjerfbeck oli koko seuraavan vuoden, 1901, sairauslomalla Suomessa. Taulussa on merkinnät H/Schjerf/beck/1895– /1900.
Kansakoulutyttö II
Kansakoulutyttö II on taiteilija Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1908. Kooltaan tämä työ on 71×40,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se ostettiin vuonna 1915.
"Kansakoulutyttö II" on Helene Schjerfbeckin modernistisia maalauksia, jonka hän maalasi Hyvinkäällä. Ns. Hyvinkään vuosinaan (jolloin hän ei sieltä pois matkustellut) Schjerfbeck lähetti usein töitään arpajaisvoitoksi Turkuun tai Helsinkiin. "Kansakoulutyttö II" on Turun taideyhdistyksen arpajaisvoitto huhtikuussa 1909, josta sen voitti rouva Anna Ramstadius. Maalauksen seuraava omistaja oli rouva W. Munsterhjelm, joka myi tämän Taideyhdistyksen kokoelmiin.
Maalauksen aiheesta syntyi samaan aikaan myös öljyvärein puulle maalattu "Kansakoulutyttö I", 30×20 cm. Siinä on sama malli kuvattu vyötäröstä ylöspäin samoissa vaatteissa. Työ kuuluu yksityiskokoelmiin.
Deftones (albumi)
Deftones on alternative metal -yhtye Deftonesin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2003. Albumi on yhtyeen ja tuottaja Terry Daten viimeinen yhteistyö. Date toimi yhtyeen neljän ensimmäisen albumin tuottajan debyyttialbumi Adrenalinesta lähtien. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa kultaa. Albumilta julkaistiin kaksi singleä, "Minerva" ja "Hexagram".
Tyyliltään albumi on edeltäjiinsä verrattuna erilainen, tunnelman ollessa huomattavasti synkempi ja raskaampi. Albumi kuitenkin sisältää myös kokeilevampia kappaleita kuten trip hop -kappale "Lucky You" ja "Anniversary of an Uninteresting Event". Albumin nimen piti olla alun perin "Lovers", mutta yhtye päätti kuitenkin nimetä levyn myöhemmin omalla nimellään.
Kaikki kappaleet Deftonesin säveltämiä, paitsi "Lucky You", jota säveltämässä oli myös DJ Crook.
Tammer-ajo
Tammer-ajo on vuosittain Ylöjärvellä Teivon raviradalla järjestettävä lämminveristen ravihevosten suurkilpailu. Se ajetaan nykyään 3 100 metrin tasoitusajona. Vuonna 1965 aloitetun kilpailun muotoa on sen historian aikana vaihdettu useaan kertaan.
Tammer-ajon edeltäjänä pidetään vuonna 1927 ensimmäistä kertaa Tampereen Hippoksella ajettua Pohjois-Hämeen Hippoksen sarvea, jota myöhemmin kutsuttiin nimellä Tammer-sarvi. Nimensä suomenhevosille tarkoitettu kilpailu oli saanut kiertopalkintona olleesta sarvesta. Tammer-sarven sai pysyvästi haltuunsa kilpailun 1935 kolmannen kerran peräkkäin voittaneen Kirrin-Touhun omistaja johtaja Jooseppi "Joppe" Mustakallio. Hänen omaisensa lahjoittivat palkinnon takaisin Pohjois-Hämeen Hippokselle vuonna 1965, jolloin nykyinen Tammer-ajo sai alkunsa.
Kilpailu järjestettiin vuosina 1965–1978 3 000 metrin tasoitusajona, johon osallistuivat molemmat rodut omissa lähdöissään. Kiertopalkinnon voitti nopeimman kilometriajan saavuttanut hevonen, kuitenkin niin, että suomenhevosille laskettiin lämminverisiin nähden seitsemän sekunnin hyvitys. Vuosina 1979–1982 ajettiin molemmille roduille oma Tammer-ajo, jonka jälkeen suomenhevosten kilpailu lakkautettiin. Alkuperäinen kiertopalkinto ei enää ole jaossa.
Patrick Maroon
Patrick Maroon (s. 23. huhtikuuta 1988 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelaa NHL-joukkue St. Louis Bluesissa.
Philadelphia Flyers varasi Maroonin NHL:ään kuudennella kierroksella numerolla 161 .
Kauden 2010–2011 alussa, 30. lokakuuta Maroon siirrettiin syrjään Adirondack Phantomsin kokoonpanosta. 21. marraskuuta ilmoitettiin, että Maroon vaihdetaan yhdessä David Laliberten kanssa Anaheim Ducksiin. Tilalle Flyers sai Ducksilta hyökkääjä Rob Bordsonin ja puolustaja Danny Syvretin.
Martti Kerkkonen
Martti Aatto Olavi Kerkkonen (13. syyskuuta 1905 Liminka – 28. helmikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija. Hän oli Valtionarkiston arkistoneuvos 1952–1967, valtionarkistonhoitaja professorin arvolla 1967–1970. Hän tutki Pietari Kalmin vaiheita.
Martti Kerkkosen vanhemmat olivat kouluneuvos Kaarlo Kerkkonen ja Anni Kulta Sofia Krank. Hänen vanhempi veljensä oli yliopettaja Veikko Kerkkonen.
Lorentz Clerck
Lorentz Clerck (14. toukokuuta 1653 Ruotsi – 16. maaliskuuta 1720 Hunnerstad, Ruotsi) oli ruotsalainen sotilas, joka toimi Pohjanmaan läänin maaherrana 1706-1720.
Clerckin vanhemmat olivat amiraali Hans Clerck ja Brita Svahn. Hän otti osaa Kaarle XI:n käymän Suuren Pohjan sodan Tanskan sotaan 1676-1679, tuli Länsi-Götanmaan ja Dalin rykmentin everstiksi 1693 ja kenraalimajuriksi 1706. Samana vuonna hänestä tuli Pohjanmaan läänin maaherra, vapaaherraksi hänet korotettiin seuraavana vuonna. Vaikeissa oloissa Isovihan aikana Clerck avusti pakolaisia Ruotsiin ja siirtyi sinne lopulta itsekin. Kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 1720.
Clerckin puoliso vuodesta 1686 oli vapaaherratar Beata Mörner.
Pukukuva I
Pukukuva I (Tyttö ja appelsiini, Leipurin tytär) on taiteilija Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus kankaalle, 1908–1909. Kooltaan maalaus on 46×56,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Vuonna 1909 Helene Shjerfbeckiltä valmistui kolme tiedossa olevaa Pukukuva-maalausta. "Pukukuva I" hän maalasi kaksi vuotta. Se on suurpiirteisesti maalattu työ, jonka taidekauppias Gösta Stenman Helsingistä osti vuonna 1913. Toukokuussa seuraavana vuonna 1914 se ostettiin Taideyhdistyksen kokoelmiin. "Pukukuva II" ja "Pukukuva (Leipurin tyttö)" syntyivät vuonna 1909. Istuva malli on kaikissa sama: Taimi Lilja (1883–1967), myöhemmin Perttula. .
"Pukukuva II" on edellistä hieman isompi, 89,5×63 cm, öljyvärityö, jonka Helene Schjerfbeck lähetti arpajaisvoitoksi Suomen Taideyhdistykselle toukokuussa 1909. Sen voitti henkikirjuri Frans Junnelius, joka myi sen Gösta Stenmanille, jolta se siirtyi Taideyhdistyksen kokoelmiin 8.12.1914. "Pukukuva II" on tyylikäs kokomuotokuva valkopukuisesta Taimi Liljasta kiiltävine tuolinpielineen ja raidallisine siistine pöytäliinoineen samainen appelsiini (kuten Pukukuva I:ssä) ja kukkamaljakko pöydällä.
Kolmas "Pukukuva (Leipurin tyttö)" on vesiväri- ja hiilityö paperille, 42×31 cm. Se on yksityisomistuksessa.
Frans Edvard Conradi
Frans Edvard Conradi (21. helmikuuta 1812 Jokioinen – 29. helmikuuta 1888 Vaasa) oli suomalainen opettaja.
Conradin vanhemmat olivat värjäri Frans Wilhelm Conradi ja Maria Kristina Ståhlberg. Hän tuli ylioppilaaksi 1832, mutta ei suorittanut koskaan yliopistollista loppututkintoa. Conradi valittiin opettajaksi Helsingin yksityislyseoon 1838 ja Mustialan opistoon 1847. Vaasan teknillisen reaalikoulun johtaja ja samalla Uudenkaarlepyyn ruotsalaisen seminaarin ensimmäinen johtaja hänestä tuli 1873, missä toimessa hän työskenteli vuoteen 1880 asti. Conradia pidettiin taitavana opettajana, jolla oli monipuoliset tiedot ja oppilaita ymmärtävä järjestyksenpitotapa.
Conradin puoliso vuodesta 1849 oli Agnes Emma Gustafva Renvall (k. 1876).
Pallotuhatjalkaiset
Pallotuhatjalkaiset (Glomeridae) on kaksoisjalkaisten luokkaan kuuluva heimo.
Ruumis on lyhyt. Jalkapareja on 17–23; koirailla enemmän kuin naarailla. Ruumiin ympärillä on kitiinirenkaat, joissa on selkä- ja vatsakilpi. Selkäkilvissä on yleensä värikkäitä kuvioita. Etuosassa selkäkilpi muodostaa selkälevyn, jota eläin käyttää apuna kaivautuessaan maahan. Pallotuhatjalkainen voi kiertyä pallon muotoon, kuten jotkut muutkin kaksoisjalkaiset.
Afrikassa ja Australiassa tavataan "Sphaerotherium"-suvun lajeja, jotka ovat kookkaimpia pallotuhatjalkaisia. Euroopassa tavataan "Glomeris"-suvun lajeja.
Koirailla on raajoja jaokkeissa, joissa niitä ei naarailla ole. Nämä raajat ovat tarttumaelimiä, joilla koiras tarttuu kiinni naaraaseen parittelun aikana.
Lumiukko ja lumikoira
Lumiukko ja lumikoira () on animoitu lyhytelokuva, joka julkaistiin vuonna 2012. Se on jatko-osa vuonna 1982 julkaistulle Lumiukolle ja sen julkaisun yhteydessä juhlistettiin alkuperäisen elokuvan 30-vuotisjuhlaa. "Lumiukko ja lumikoira" on tehty muistoksi John Coatesille (elokuvatuottaja, joka kuoli syyskuussa 2012) ja se sisältää uuden kappaleen nimeltä "Light the Night", jonka esittää Razorlightin rumpali Andy Burrows. Laulun suomenkielisen version "Yö valaistaan" esittää J-P Salo. "Lumiukko ja lumikoira" sai Suomen televisioensi-iltansa joulupäivänä 2012, jolloin sen esitti Yle TV2.
Digão (jalkapalloilija)
Rodrigo Izecson dos Santos Leite, joka tunnetaan paremmin nimellä Digão, (s. 14. lokakuuta 1985) on brasilialainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka on keskuspuolustaja. Vasenjalkainen Digão on tällä hetkellä ilman seuraa. Hänen kasvattajaseuransa on brasilialainen São Paulo Futebol Clube, jossa hän myös aloitti ammattilaisuransa.
Vuonna 2005 Digão ostettiin AC Milaniin, missä hän ei kuuden vuoden jaksollaan pelannut kuin yhden ottelun, vaan vietti lähes koko ajan lainalla pääosin muissa italialaisseuroissa. Vuonna 2012 yhdysvaltalainen New York Red Bulls osti Digãon Milanilta. Hän ei pelannut New Yorkin ajallaan yhtään ottelua Red Bullsin paidassa. Heinäkuussa 2013 Red Bulls ja Digão purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä.
Digãon veli Ricardo Izecson dos Santos Leite, joka tunnetaan paremmin nimellä Kaká, on myös jalkapalloilija. Digão ja Kaká pelasivat yhdessä São Paulossa ja Milanissa. Kaká on vuoden 2002 maailmanmestari ja lisäksi hänet valittiin maailman parhaaksi jalkapalloilijaksi vuonna 2007. Digão kutsui Ricardoa pienenä Kakáksi ja tällä samalla nimellä hänet tunnetaan nykyäänkin.
Axel Gabriel Corander
Axel Gabriel Corander (23. maaliskuuta 1827 Mikkelin pitäjä – 29. syyskuuta 1877 Viipuri) oli suomalainen opettaja, kirjailija ja toimittaja.
Coranderin vanhemmat olivat nimismies Karl Fredrik Corander ja Lovisa Charlotta Nass. Opettaja ja toimittaja Claes Fredrik Corander (1822-1872) ja kirkkoherra, opettaja, sanomalehtimies ja suomen kielen tutkija Henrik Konstantin Corander (1814–1878) olivat hänen veljiään. Corander valmistui maisteriksi 1850 ja toimi ensin opettajana Helsingissä sekä sitten 1852-1874 aluksi matematiikan ja myöhemmin uskonnon lehtorina Viipurissa. Hän painatti 1848 ensimmäisen suomalaisen pitäjänkertomuksen "Kertoelma Suur-Savosta eli Mikkelistä", kirjoittaen nimensä muotoon A. G. Korander. 1861 hän julkaisi oppikirjan "Utkast till finsk satslärä", josta ilmestyi uusi täydennetty painos 1865 muun muassa Julius Krohnin antamiin tietoihin perustuen. Corander työskenteli Viipurissa myös sanomalehtimiehenä, toimittaen "Sanan-Lennätintä" sekä "Otawaa" 1862-1863 ja "Ilmarista" 1871-1872. Hän toimi myös Viipurin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran sihteerinä 1857-1875.
Coranderin puoliso vuodesta 1854 oli Sofia Calonius (k. 1913).
Lucia Anger
Lucia Anger (s. 26. tammikuuta 1991) on saksalainen maastohiihtäjä, joka edustaa SC Oberstdorf -seuraa.
Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2009 Anger saavutti hopeaa viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Nuorten MM-kilpailuissa 2008 hän saavutti pronssia samalla matkalla sekä vapaan hiihtotavan sprintissä. Vuoden 2009 nuorten MM-kilpailuissa hän hiihti pronssia saavuttaneessa Saksan viestijoukkueessa. Vuoden 2011 nuorten MM-kilpailuissa Anger voitti kultaa perinteisen hiihtotavan sprintissä ja saavutti pronssia viestissä. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Anger sijoittui 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 42;nneksi ja vapaan hiihtotavan sprintissä 43:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä 31:s.
Anger kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran marraskuussa 2009 Beitostølenin viestikilpailussa. Ensimmäiseen henkilökohtaiseen kilpailuunsa maailmancupissa hän osallistui Drammenissa maaliskuussa 2010. Maailmancupin pisteille hän selviytyi ensimmäisen kerran Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2010 oltuaan 25:s. Joulukuussa 2013 Anger sijoittui Tour de Skihin kuuluneessa Oberhofin vapaan hiihtotavan sprintissä kuudenneksi. Hänen paras sijoituksensa yksittäisessä maailmancupin henkilökohtaisessa kilpailussa on Toblachin vapaan hiihtotavan sprintin 14:s sija joulukuulta 2015.
Antonio Leonviola
Antonio Leonviola (oikealta nimeltään "Antonio Leone Viola", 13. toukokuuta 1913 Montagnana – 4. elokuuta 1995 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Leonviola keskeytti opintonsa Padovan yliopistossa omistautuakseen elokuva-alalle. Hän työskenteli aluksi sotakuvaajana ja dokumentintekijänä Italian–Etiopian sodan aikana. Leonviolan kokeellinen keskipitkä elokuva "Fiera di tipi" voitti palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 1934. Hän työskenteli sen jälkeen käsikirjoittajana ja ohjasi ensimmäisen näytelmäelokuvansa, Elena Zareschin tähdittämän pyhimyselämäkerran "Rita da Cascia" vuonna 1943.
1950-luvulla Leonviola ohjasi muutamia neorealistissävyisiä ja kokeellisia elokuvia kuten "Vain 17-vuotias" ("Le due verità", 1951), "Noi cannibali" (1953) ja "Tehtävä ilman paluuta" ("Siluri umani", 1954) sekä "Rita da Cascian" uudelleenfilmatisoinnin "Il suo più grande amore" (1956). 1960-luvun alussa hän teki muutamia peplum-elokuvia, joista merkittävimpiä ovat "Maciste kauhujen maassa" ja "Maciste ja manalan valtiatar" (molemmat 1961). Leonviolan viimeinen ohjaustyö oli hänen romaaniinsa perustuva "I giovani tigri" (1968).