hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lea Karvonen
Lea Karvonen on yhteinen salanimi, jota useat kustannusosakeyhtiö Tammelle työskennelleet kääntäjät käyttivät erityisesti 1950–1960-luvuilla. Salanimeä käytettiin pääasiassa naisille suunnatun viihteen sekä lasten- ja nuortenkirjallisuuden suomennoksissa. Nimen käyttöön voitiin päätyä esimerkiksi siinä tapauksessa, että kääntäjä – joista monet loivat pääasiallista uraansa kirjailijoina – ei halunnut omaa nimeään yhdistettävän alempiarvoiseksi koettuun viihdekirjallisuuteen. Lea Karvosen nimellä on käännetty kaikkiaan yli 160 kirjaa, viimeisin vuonna 2000. Samaa salanimeä on käytetty myös muutamassa WSOY:n kustantamassa kirjassa.
Lea Karvosen nimen keksivät Tammen pääkielentarkastaja Taito Otava ja käännöskirjatoimittaja Jarl Hellemann vuonna 1948. Pyrkimyksenä oli kehittää mahdollisimman luonteva suomalainen nimi, joka ei yhdistyisi aiempiin suomennoskirjallisuuden tekijöihin. Alun perin salanimelle keksittiin myös miehinen vastine Leo Karvonen, joka olisi keskittynyt miehille suunnattuihin kirjoihin kuten seikkailukertomuksiin ja jännitysromaaneihin. Tälle ei kuitenkaan ilmennyt tarvetta, eikä Leo Karvosen nimeä käytetty kuin kerran, vuoden 1955 suomennoksessa Rolle Tillmanin dekkarista "Murha ilman ruumista". Sen sijaan Lea Karvonen otettiin nopeasti käyttöön. Ensimmäinen salanimeä hyödyntänyt julkaisu oli Eeva Joenpellon vuonna 1948 ilmestynyt Netta Muskett -käännös "Uusia polkuja". Kaikkiaan Netta Muskettin 61:stä käännetystä teoksesta 25 julkaistiin Lea Karvosen suomentajanimellä. Vastaavasti Enid Blytonin laajasta lastenkirjatuotannosta Lea Karvosen nimellä käännettiin yli kaksikymmentä. Joissakin tapauksissa kustantaja tarjosi ansioituneille kääntäjilleen salanimen suojissa tehtäviä Blytonin kaltaisia kevyitä välitöitä myös palkkioina, sillä käännöspalkkiot määritettiin liuskamäärän mukaan ja kevyttä tekstiä oli joutuisampaa kääntää.
Aina salanimen käyttämisen syynä ei ollut kirjan viihteellisyys. Esimerkiksi syksyllä 1955 Tammi halusi julkaista mahdollisimman nopeasti käännöksen Françoise Saganin kohuromaanista "Bonjour tristesse" ("Tervetuloa ikävä"). Pätevää ranskantaitoista kääntäjää ei kuitenkaan ollut juuri silloin tarjolla, joten Eeva Joenpelto suostui suomentamaan teoksen ruotsinnoksen pohjalta. Ruotsin käyttämistä välikielenä ei kuitenkaan haluttu paljastaa, eikä Joenpelto tunnetusti osannut ranskaa, joten suomentajan henkilöllisyys salattiin Lea Karvosen nimimerkillä.
Kaikkiaan salanimeä Lea Karvonen on käyttänyt kerran tai useammin noin kolmekymmentä eri suomentajaa. Heitä ovat muun muassa:
Zygomaturus
Zygomaturus oli pleistoseenillä Australiassa elänyt pussieläin. Se oli läheistä sukua "Diprotodonille" ja muistutti tätä myös ulkonäöllisesti. Laji erosi "Diprotodonista" lähinnä kokonsa vuoksi ja sen elinalue ulottui myös Tasmaniaan, toisin kuin "Diprotodonin". "Zygomaturuksen" lähimmät elävät sukulaiset ovat vompatit.
Aikuinen "Zygomaturus" oli noin 2,5 metriä pitkä ja noin metrin korkuinen. Sen arvioitu paino oli noin 300-500 kiloa. Sen hampaiden perusteella on päätelty että se söi kaisloja sekä sarakasveja. Tästä taas on päätelty että eläin olisi viihtynyt rannikkoseuduilla tai muiden vesistöjen läheisyydessä olleissa metsissä, kun taas sen läheinen sukulainen diprotodon, oli tottuneempi ruohikkoalueisiin. Eräiden teorioiden mukaan "Zygomaturus" olisi ollut elintavoiltaan virtahevon kaltainen suuren osan ajastaan vedessä käyttänyt eläin. Tätä on perusteltu muun muassa sillä että "Zygomaturuksen" sieraimet sijaitsivat melko korkealla sen päässä.
"Zygomaturuksen" fossiileja on löydetty Kaakkois- ja Luoteis-Australiasta sekä Tasmanian saarelta. Vuonna 1912 löydettiin suuri määrä "Zygomaturuksen" fossiileja Mowbrayn suolta Tasmaniasta.
Frederic Forrest
Frederic Forrest (s. 23. joulukuuta 1936 Waxahachie, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on ollut kertaalleen Oscar-ehdokkaana parhaasta miessivuosasta. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Lännen viimeiset sankarit" (1972), "Ilmestyskirja. Nyt" (1979), "The Rose" (1979) ja "Kaikki kuninkaan miehet" (2006). Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa "Columbo" ja "21 Jump Street".
Forrest on ollut kaksi kertaa naimisissa, mutta molemmat liitot ovat päättyneet eroon. Hän näytteli elokuvissa vuosina 1968–2006.
HMS Garland (H37)
HMS Garland (viirinumero H37) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston G-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin maaliskuussa 1934 Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista Skotlannista osana vuoden 1933 laivasto-ohjelmaa. Aluksen valmistuskustannukset olivat 250664 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
"HMS Garland" oli palveluksessa ennen toisen maailmansodan puhkeamista Välimeren laivaston 1. Hävittäjälaivueessa. Alus syyskuussa laivueen mukana Punaisella merellä valvomassa Italian laivaston toimia alueella.
"HMS Garland" oli palasi syyskuun alussa laivueen mukana Aleksandriaan, jossa se määrättiin 6. syyskuuta partio- ja saattueensuojaamistehtäviin itäisen Välimeren alueella. Alus kärsi 17. syyskuuta pahoja vaurioita syvyyspommin liian aikaisen räjähdyksen vuoksi. Se hinattiin Aleksandriaan tilapäiskorjauksia varten.
"HMS Garland" tutkittiin, minkä jälkeen se hinattiin Maltalle. Alus saapui 10. lokakuuta Maltalle, missä se siirrettiin telakalle. Sen ollessa telakalla käytiin keskusteluja sen siirtämisestä Puolan laivaston hallintaan. "HMS Garland" aloitti huhtikuussa koeajot ja sen siirto Puolan laivastolle hyväksyttiin.
"HMS Garland" siirrettiin 3. toukokuuta 1940, jolloin se nimettiin "ORP Garlandiksi". Se palautettiin 24.syyskuuta 1946 Kuninkaalliselle laivastolle, joka säilytti aluksen nimen. Alus poistettiin palveluksesta 14. marraskuuta.
"HMS Garland" myytiin samana päivänä Alankomaiden laivastolle, joka nimesi sen "Hr. Ms. Marnixeksi". Sen runkonumeron oli aluksi HX4 ja vuodesta 1950 alkaen D807. Se muutettiin 1948-1949 sukellusveneidentorjuntakoulutuksen koululaivaksi. Alus poistettiin palveluksesta 1964 ja se romutettiin 1968 Antwerpenissä.
Nike Hoop Summit
Nike Hoop Summit on nykyisin vuosittain pidettävä koripallo-ottelu, johon valitaan maailman lupaavimmat juniorit. Ottelussa maailman parhaista junioreista koottu joukkue pelaa Yhdysvaltain parhaimpia nuoria vastaan. Nykyisin tapahtuman sponsori on Nike.
Nike Hoop Summitiin on osallistunut lukuisia NBA:n huippupelaajiksi kehittyneitä junioreita. Suomalaispelaajista kutsun tapahtumaan ovat saaneet Teemu Rannikko (1999 ja 2000), Petteri Koponen (2007) ja Lauri Markkanen (2016).
Dollari-miljoona
Dollari-miljoona ("Dollar-miljonen") on Nils Dahlströmin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1942. Se perustuu ruotsalaisen Anders Ejen romaaniin "Dollarmillionen" (1917). Ruotsissa Ejen romaanista tehtiin vuonna 1926 mykkäelokuva, jonka ohjaajana oli Sigurd Wallen. Elokuva ja lähes kaikki siihen liittyvä aineisto, mukaan lukien käsikirjoitus, negatiivit, esityskopiot ja julisteet, ovat kadonneet tai tuhoutuneet.
Juoniseloste perustuu Ejen teokseen ja "Svensk filmografin" tietoihin.
Rickard Bergin esiintyy nimellä René Marelle ja kiertelee maailmaa ristiin rastiin. Hän aikoo välttää asepalveluksen kotimaassaan, joten hän maksaa vanhalle ystävälleen Birger Stenströmille 25 000 Ruotsin kruunua, jotta tämä esiintyisi hänenä ja menisi armeijaan hänen puolestaan. Birger ihastuu tukkukauppias Falkmanin tyttäreen Fylgiaan, joka luulee Birgeriä Rickardiksi. Kenttäharjoituksessa sattuu onnettomuus, jossa Birger saa surmansa. Talousvaikeuksissa oleva Falkman kieltää onnetonta Fylgiaa ostamasta surupukua. Falkman ja hänen velkojansa, juutalainen herastuomari Simon Jacobowsky saavat tietoonsa, että Rickard Bergin oli miljoonaperijä. Falkman ja Jacobowsky yrittävät todistaa, että Fylgia oli Rickardin morsian, jotta pääsisivät käsiksi tämän rahoihin. Myös muuan vapaaherra af Segerlind on velkaantunut Jacobowskylle, joka alkaa juonitella Falkmanin selän takana ja kehottaa af Segerlindiä pyrkimään miljoonaperijättäreksi luullun Fylgian hameen alle. Kun tieto Birgerin kuolemasta kiirii oikean Rickardin korviin, tämä pestautuu Falkmanin yksityissihteeriksi. Rickard ja Fylgia rakastuvat toisiinsa, seuraa sarja väärinkäsityksiä ja pari sivujuonta. Ennen pitkää Fylgia ja Rickard tekevät lopun pelleilystä ja Fylgia tekee pesäeron tuomarin ja isänsä juoniin. Rickard paljastaa todellisen minuutensa Fylgialle ja viranomaisille. Puolen vuoden vankilassa istumisen jälkeen rakastavaiset saavat rahat ja toisensa.
"Dollari-miljoonasta" on säilynyt kolme arvostelua, jotka kaikki olivat negatiivisia. Elokuvan alkeellisuutta ja heikkoa tasoa kummasteltiin, varsinkin kun elokuvaraakamateriaalista oli huutava pula. Ohjausta, kuvausta, äänitystä ja aiheen käsittelyä moitittiin. Helsinkiläinen Hufvudstadsbladet kirjoitti: ""Dollarmiljonen" mottogs av en tom och dödtyst salong." (""Dollari-miljoonan" vastaanotti tyhjä ja kuolemanhiljainen elokuvasali.") Elokuvan yleisömenestys oli vuoden 1942 huonoin.
Nils Dahlström
Nils Ernst Wilhelm Dahlström (8. elokuuta 1907 Ylöjärvi – 30. marraskuuta 1978 Tukholma) oli suomalainen elokuva-alan vaikuttaja.
Nils Dahlström oli Suomi-Filmin johtokunnan jäsen vuodesta 1932 ja yksi yhtiön kolmesta pääosakkaasta vuoteen 1940. Tuolloin yhtiön kaksi muuta pääosakasta, Risto Orko ja Matti Schreck, painostivat häntä luopumaan osakkuudestaan. Dahlström ja Schreck olivat perustaneet Helsinkiin elokuvateatterin Savoyn 1937. Dahlström oli teatterin ainoa omistaja vuodesta 1943 vuoteen 1953, jolloin hän myi sen merikapteeni Lars E. Nilssonille ja muutti Tukholmaan. Dahlström oli suomalaisen elokuvamaailman vaikuttaja toisessa polvessa, sillä hänen isänsä J. E. Dahlström oli turkulainen elokuvateatterinomistaja.
Nils Dahlström näytteli muutamissa elokuvissa 1920- ja 1930-luvuilla, kuten suomalais-ruotsalaisessa äänielokuvassa "Hiljaisuuden talo" ("Tystnadens hus"), jossa hänellä oli rikoskonstaapelin osa. Vuonna 1942 hän ohjasi yhdessä Oscar Tengströmin kanssa sittemmin kadonneen elokuvan "Dollari-miljoona".
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1967
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1967 Prahassa, Tšekkoslovakiassa. Kisojen ajankohta oli 11.–12. maaliskuuta. Kisapaikkana oli Sportovni Hala, jonka juoksurata oli 160 metrin mittainen.
Hella W
Hella W on suomalainen elokuva, joka kertoo Hella Wuolijoen elämästä Suomen itsenäistymisen ajoista 1940-luvulle saakka. Elokuva perustuu Outi Nyytäjän alkuperäiskäsikirjoitukseen ja sen on ohjannut Juha Wuolijoki ja tuottanut Snapper Films. Elokuva sai ensi-iltansa 28. tammikuuta 2011, ja televisiossa se esitettiin 31. maaliskuuta 2013.
Hella W on ensimmäinen suomalainen naisesta tehty elämäkertaelokuva. Nimiroolissa Hella Wuolijokea näyttelee Tiina Weckström.
Asia Pulp &amp; Paper
Asia Pulp & Paper APP on Singaporessa toimiva sellu- ja paperiyritys.
Sikojen paiseinen keuhkokalvontulehdus
Sikojen paiseinen keuhkokalvontulehdus on "Actinobacillus pleuropneumoniae" -bakteerin (lyh. App.) aiheuttama sioilla esiintyvä hengitystieinfektio. Taudin oireina ovat korkea kuume, hengitysvaikeudet ja joskus myös verivaahto. Sairastuneet siat voivat laihtua huomattavasti, ja ilman hoitoa kuolleisuus voi kasvaa jopa 50 %:iin. Arvioiden mukaan sioista noin puolet Euroopan unionin alueella saa tartunnan, osa voi olla oireettomia.
Tauti on herkkä desinfektioaineille. Ihanneoloissa se säilyy tuotantotiloissa 30 vuorokautta. Tautia todetaan vain sialla, mutta se on yleinen kaikkialla, missä harjoitetaan sikataloutta.
Prabhat Ranjan Sarkar
Prabhat Ranjan Sarkar (21. toukokuuta 1921 – 21. lokakuuta 1990) henkiseltä nimeltään Shrii Shrii Anandamurti, oli Intialainen filosofi, kirjailija, runoilija, säveltäjä, joogi ja kielitieteilijä. Vuonna 1955 Sarkar perusti Ananda Margan, Suomessakin vaikuttavan uususkonnollisen liikkeen. Vuonna 1959 hän esitti yhteiskunnallisen teorian nimelta Prout (Progressive Utilization Theory). Prout-teoriaa levittämään hän perusti uuden järjestön nimellä Proutist Universal. Vuonna 1979 perustettiin Proutis Universal -järjestön kansainvälinen päämaja Kööpenhaminaan.
Oiva Laine
Oiva Sakeus Laine (9. kesäkuuta 1908 Helsinki – 7. helmikuuta 1940 Joutseno) oli suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Laine edusti urallaan 1930–1936 Helsingin Palloseuraa. Hän voitti seurassa kolme Suomen mestaruutta vuosina 1932, 1934 ja 1935. Kaudella 1934 Risto Rinne pelasi kaikissa otteluissa maalissa ja seuraavan kauden 1935 peleistä hän oli vain viidessä kentällä. Tämän vuoksi hänellä on käytönnössä vain yksi Suomen mestaruusmitali. Lisäksi hän oli hankkimassa seuralleen HPS:lle kolmostilan kaudella 1930 ja kakkostilan kaudella 1931. Kaikkiaan Laine pelasi seitsemän kauden aikana 45 pääsarjatason ottelua. Maajoukkueessa hän pelasi yhteensä viisi maaottelua vuosina 1930–1931.
Oiva Laine kuului Talvisodassa Helsingistä koottuun JR 11:een eli Ässä-rykmenttiin. Hän haavoittui 5. helmikuuta 1940 Kuolemajärvellä ja kuoli 7. helmikuuta Sotilassairaalassa Joutsenossa.
Kolossos Rodou BC
Kolossos Rodou BC on rodoslainen koripalloseura.
Seura perustettiin vuonna 1963. Kolossos pelasi koko 1900-luvun Kreikan alemmissa sarjoissa, kunnes vuonna 2000 seuraan tuli uusi presidentti, joka asetti tavoitteeksi A1 Ethnikiin nousun. Kaudella 2004–2005 seura voitti A2 Ethnikin mestaruuden ja nousi pääsarjaan. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan joukkue onnistui voittamaan kuusi peliä ja sijoittui sarjan viimeiseksi, joka merkitsi myös putoamista. Kaudella 2006–2007 Kolossos sijoittui toisen sarjatason toiseksi ja nousi takaisin pääsarjaan. Kaudella 2008–2009 joukkue sijoittui runkosarjan kahdeksanneksi, joka oli sen siihenastisen historian paras saavutus. Kolossos putosi kuitenkin heti pudotuspeleissä Olympiakosille. Seuraavalla kaudella Kolossos oli runkosarjan kuudes, mutta hävisi puolivälierissä Maroussille.
HMS Gipsy (H63)
HMS Gipsy (viirinumero H63) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston G-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin 5. maaliskuuta 1934 Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista Skotlannista. Sen valmistuskustannukset olivat 250364 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Amiraliteetti teki 15. kesäkuuta 1934 päätöksen, jonka mukaan alukseen asennettiin Johnsonin kattilat. Kattilat olivat pienempiä, kevyempiä ja niiden hyötysuhde oli parempi kuin perinteisillä Amiraliteetin kattiloilla. Kattiloiden vaihto lisäsi valmistuskustannuksia 8000 punnalla.
"HMS Gipsy" liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivaston 20. Hävittäjälaivueeseen, kunnes se siirrettiin maaliskuussa 1936 Välimeren laivaston 1. Hävittäjälaivueeseen. Alus palasi kesäkuussa 1938 Devonportiin, jossa se siirrettiin 2. kesäkuuta telakalle.
"HMS Gipsy" palasi 30. heinäkuuta telakalta, minkä jälkeen se palasi Välimerelle. Alus määrättiin lokakuussa 1939 kotimaahan. Se saapui 11. marraskuuta Plymouthiin liittyäkseen Harwichiin sijoitettuun 22. Hävittäjälaivueeseen.
"HMS Gipsy" ja "HMS Greyhound" kolaroivat 12. marraskuuta matkalla Harwichiin, jonne ne saapuivat vielä samana päivänä. Alusten vauriot korjattiin pikaisesti Harwichissa.
"HMS Gipsy" pelasti 21. marraskuuta Harwichin edustalta kolme Saksan ilmavoimien lentäjää, jotka se luovutti palattuaan puolustushallinnon saattajille.
"HMS Gipsy" määrättiin samana päivänä kello 21.00 lähtemään Harwichista yhdessä laivueenjohtaja "HMS Griffinin" sekä hävittäjien "HMS Keithin", "HMS Boadicean" ja "ORP Gromin" kanssa partioretkelle Pohjanmerelle. Hieman aiemmin oli Saksan ilmavoimien Heinkel He 59 kellukekone pudottanut sataman suulle kaksi magneettimiinaa, joista toinen räjähti aluksen konehuoneen alla kello 21.20 katkaisten sen. Muut hävittäjät poimivat merestä hengissä säilyneet.
Aluksen tuhoutuessa sai surmansa 30 henkeä ja pelastui 115. Alus makasi täysin romuttuneena savuhormien välistä. Ainoastaan muutama vääntynyt levy sekä tykkitornin jäänteet pitivät aluksen yhdessä. Aluksen hylky esti alueen liikennettä sen maatessa matalassa vedessä muun muassa laskuveden aikana aluksen komentosilta oli vedenpinnan yläpuolella. Väylän raivaus aloitettiin välittömästi, mikä aloitettiin räjäyttämällä osat täysin erilleen. Kumpikin osa nostettiin ja ne myytiin Westminster Dredging Companylle Lontooseen, joka myi ne edelleen Stow Salvagelle romutettavaksi.
Arvo Lamberg
Arvo Lamberg (s. 3. heinäkuuta 1943 Harlu) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Lamberg edusti urallaan pääasiassa kokkolalaisia seuroja. Aluksi hän pelasi 3. divisioonassa Kokkolan Jymyssä 1960 ja Kaarlelan Kunnossa 1961. Vuonna 1962 Lamberg siirtyi 1. divisioonan Gamlakarleby Bollklubbiin. Hän pelasi GBK:ssa kuusi kautta, joista kolme seura vietti mestaruussarjassa. GBK:sta Lamberg vaihtoi Kokkolan Palloveikkoihin, jota hän edusti vuosina 1968–1974. Hän voitti KPV:ssa Suomen mestaruuden 1969. Kaikkiaan Lamberg pelasi kymmenen pääsarjakauden aikana 213 ottelua, joissa hän teki 80 maalia. Lamberg on maaleillaan pääsarjatason maalintekijätilaston sijalla 45.
Lamberg pelasi maajoukkueessa vuosina 1965–1969 yhteensä kuusi A- ja kaksi B-maaottelua.
Raahen Vesa
Raahen Vesa on raahelainen yleisurheiluseura, joka on alun perin perustettu vuonna 1921, mutta muuttui 1995 yksinomaan yleisurheiluseuraksi. Sitä ennen Raahen Vesalla oli edustusta muun muassa jääkiekossa, jalkapallossa, pesäpallossa ja lentopallossa. Vesa oli ensimmäinen raahelainen jääkiekkoseura, ensimmäisen ottelun joukkue pelasi 4. tammikuuta 1949, kun Vesa kohtasi Tampereen Ilveksen. Vuonna 1968 Vesa lopetti jalkapallotoimintansa, ja seuran pelaajat siirtyivät Raahen Ponnistukseen. Vesassa jääkiekko lopetettiin edustustasolla 1970-luvulla, ja pelaajat siirtyivät paikalliseen jääkiekon erikoisseuraan, Raahen Kiekko-Vesaan.
Yleisurheilussa Raahen Vesa on saavuttanut henkilökohtaisella tasolla yli 150 Suomen mestaruutta. Seuraa ovat edustaneet muun muassa Jorma Jaakola, Petri Keskitalo, Arja Mustakallio, Teija Niskala, Kimmo Pallonen, Aila Paunonen, Auvo Pehkoranta ja Petri Peltoniemi. Nykyisistä Suomen ennätyksistä Raahen Vesan hallussa on naisten 3×800 metrin viestin ennätys. 17-vuotiaiden ikäluokassa Suomen ennätys on seiväshyppääjä Arto Peltoniemellä (540) vuodelta 1983. Seurana Raahen Vesa keräsi kaudelta 2011 56. eniten pisteitä.
HMS Glowworm (H92)
HMS Glowworm (viirinumero H92) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston G-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin 5. maaliskuuta 1934 John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista osana vuoden 1933 laivasto-ohjelmaa. Sen valmistuskustannukset olivat 248 785 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä. Aluksella päätettiin testata uutta neliputkista torpedoputkijärjestelmää, jotka asennettiin alukselle 29. marraskuuta 1935 Southamptonissa.
"HMS Glowworm" oli palvelukseen oton jälkeen koulutettavana Portlandissa, josta se purjehti helmikuussa 1936 Välimeren laivaston 1. Hävittäjälaivueeseen. Alus palasi toukokuussa 1937 kotimaahan, jossa se oli 27. toukokuuta - 8. kesäkuuta Portsmouthin telakalla.
"HMS Glowworm" palasi palvelukseen 1. Hävittäjälaivueeseen, kunnes se palasi kotimaahan huoltoon. Alus oli 7. kesäkuuta-25. toukokuuta 1938 Portsmouhin telakalla, minkä jälkeen se palasi Välimerelle.
"HMS Glowworm" suojasi 20.-22. syyskuuta Münchenin kriisin aikana P&O yhtiön matkustaja-aluksen "Strathnaverin" matkan Maltalta Aleksandriaan sekä risteilijä "HMS Arethusan" matkan Adeniin 22.-26. syyskuuta.
Kriisin päätyttyä "HMS Glowworm" palasi normaalipalvelukseen, kunnes se kolaroi 16. toukokuuta 1939 yöharjoituksessa "HMS Grenaden" kanssa. Alukseen tuli vuoto, joten se joutui palaamaan Aleksandriaan "HMS Grenaden" saattamana. Alus siirrettiin 22. toukokuuta Maltalle, jossa se oli telakalla 23. toukokuuta - 24. kesäkuuta.
"HMS Glowworm" palveli 3. syyskuuta alkaen Aleksandriassa, kunnes Italian aikomukset tulivat selviksi. Alus lähti 19. lokakuuta Gibraltarilta Plymouthiin, jonne se saapui kolme päivää myöhemmin. Alus liitettiin Läntisen reitin valvontaan, josta se siirrettiin 12. marraskuuta Noren osaston 22. Hävittäjälaivueeseen Harwichiin.
"HMS Glowwormin" ollessa 22. helmikuuta 1940 ankkurissa Outer Dowsingissa siihen törmäsi sankassa sumussa ruotsalainen kauppalaiva "Rex". Alus kärsi pahoja vaurioita, joiden vuoksi se oli korjattavana 26. helmikuuta - 20. maaliskuuta Brigham and Cowanin telakalla Hullissa. Alus liitettiin palvelukseen palatessa Kotilaivaston 1. Hävittäjälaivueeseen Norjan operaatioihin.
"HMS Glowworm" purjehti 5. huhtikuuta Scapa Flowsta tarkastamaan Kuninkaallisten ilmavoimien ilmoitusta merellä olevista sotalaivoista. Alus jäi jälkeen muusta osastosta etsiessään mereen pudonnutta merimiestä. Se kohtasi kaksi Saksan laivaston hävittäjää noin 140 mailia taisteluristeilijä "HMS Renownista". Hetkeä myöhemmin alukselta ilmoitettiin saksalaisosaston olevan ylivoimainen.
"HMS Glowworm" oli kohdannut risteilijä "Admiral Hipperin". Alus laukaisi torpedonsa, minkä jälkeen siihen osui useita kranaatteja. "HMS Glowworm" törmäsi "Admiral Hipperiin" ja upposi sen jälkeen nopeasti vieden mukanaan seitsemän upseeria ja 105 miehistönjäsentä. Yksi upseeri ja 39 miehistönjäsentä joutui sotavankeuteen.
Toisen maailmansodan päätyttyä ja tapahtumien tultua julki "HMS Glowwormin" päällikkö kapteeniluutnantti Gerard Broadmead Roope palkittiin Viktorian ristillä.
2-aminoetanoli
2-aminoetanoli on orgaaninen yhdiste (aminoalkoholi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan palavaa, väritöntä, ammoniakinhajuista, jähmeää, hygroskooppista nestettä. Sen kemiallinen kaava on CHNO ja rakennekaava HNCHCHOH. 2-aminoetanolista käytetään myös nimityksiä "etanoliamiini", "monoetanoliamiini" ja "2-hydroksietyyliamiini".
2-aminoetanolin moolimassa on 61,08 g/mol, sulamispiste 10,5 °C, kiehumispiste 170 °C, suhteellinen tiheys 1,0179 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste 85 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 410 °C ja CAS-numero 141-43-5. 2-aminoetanoli sekoittuu veteen, asetoniin ja metanoliin.
2-aminoetanoli on keskivahva emäs ja se reagoi selluloosanitraatin kanssa aiheuttaen palo- ja räjähdysvaaran. Aine syövyttää kuparia, alumiinia ja niiden seoksia sekä kumia. 2-aminoetanoli tulee varastoida kuivaan tilaan erilleen voimakkaista hapettimista, vahvoista hapoista, alumiinista ja elintarvikkeista. Varastotilan ilmanvaihto tulisi olla lattiatasosta.
2-aminoetanolia käytetään esimerkiksi pesuaineissa, koneiden leikkuunesteissä, värien synteeseissä ja kumin vulkanointiaineiden valmistuksessa. Aineella voidaan poistaa myös kaasuista hiilidioksidia ja rikkivetyä. Ainetta käytetään hiilidioksidin poistoon sukellusveneiden ja avaruusaluksien ilmasta. Yhdistettä on suunniteltu käytettäväksi myös hiilidioksidin talteenottojärjestelmissä savukaasuja puhdistettaessa. Myös ammoniakittomina markkinoiduissa hiusten kestoväreissä käytetään usein 2-aminoetanolia ammoniakin sijaan emäksenä avaamaan hiussuomuja, lähinnä ammoniakkia miedomman ja huomaamattomamman tuoksunsa vuoksi.
Lyhytaikaisessakin altistumisessa aine syövyttää hengitysteitä, ihoa ja silmiä sekä myös ärsyttää niitä. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa sekä tajunnan tason laskua.
Killing Time
Killing Time on suomalaisen heavy metal -yhtye Doom Unitin debyyttialbumin Cross the Line ensisingle. Killing Time sai ilmestyessään suurta suosiota ja paljon radiosoittoaikaa, ja nosti Doom Unitin tunnettavuutta. Alun perin Killing Time sävellettiin Skeleton Crew -kauhuelokuvan soundtrackia varten. Kappale kuultiin myös Harper’s Island -TV-sarjan tunnusmusiikkina. Kappaleen on kirjoittanut yhtyeen laulaja-kitaristi Jape Ylinikka.
Kappale debytoi Suomen virallisen latauslistan sijalla 27, ja pysyi listalla yhteensä 2 viikkoa. Kappaleesta julkaistiin musiikkivideo.
Petri Jääskeläinen
Petri Mikko Jääskeläinen (s. 24. helmikuuta 1960 Espoo) on suomalainen juristi, joka on toiminut eduskunnan oikeusasiamiehenä 1. tammikuuta 2010 lähtien.
Jääskeläinen valmistui ylioppilaaksi Tapiolan lukiosta vuonna 1978 ja oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1983. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1997 Helsingin yliopistossa. Väitöskirjan aiheena oli syyttäjä tuomarina. Vuonna 1986 Jääskeläinen sai varatuomarin arvon.
Vuosina 1982, 1984 ja 1986 Jääskeläinen työskenteli eri viranomaistahojen nimismiehenä, apulaisnimismiehenä ja kaupunginviskaalina. Vuonna 1985 hän oli Vantaan tuomiokunnan notaari, kanslianotaari ja käräjätuomari. Oikeuskanslerinvirastossa Jääskeläinen työskenteli esittelijänä vuonna 1986 ja nuorempana oikeuskanslerinsihteerinä 1987–1997. Hän oli myös Helsingin yliopiston assistentti ja tutkija useita jaksoja vuosina 1993–1997.
Vuodesta 1997 Jääskeläinen on ollut valtionsyyttäjä ja toimi vuosina 1997–2002 valtakunnansyyttäjänviraston kehittämisyksikön päällikkönä. Vuosina 2002–2009 Jääskeläinen oli kaksi kautta eduskunnan apulaisoikeusasiamies. Eduskunta valitsi hänet oikeusasiamieheksi nelivuotiskaudelle joulukuussa 2009 ja toiselle kaudelle joulukuussa 2013.
Marraskuussa 2015 Jääskeläinen otti kantaa oikeuslaitoksen resurssien turvaamisen puolesta niiden riippumattomuuden takaamiseksi. Hän ehdotti myös lautamiesten valintatavan muuttamista vähemmän poliittiseksi.
Super Street Fighter II Turbo
Super Street Fighter II Turbo () on Capcomin kehittämä vuonna 1994 julkaistu tappelupeli. Se on jatkoa "Super Street Fighter II" -pelille ja samalla viides ja viimeinen versio alkuperäisestä "Street Fighter II" -pelistä.
Peli sai uudistuksen Turbo moodista, jonka avulla kykeni nopeuttamaan pelin tempoa. Turbo versioon tehtiin myös kaksi merkittävää uudistusta; Peli esitteli Super Comboja, jotka ovat huomattavasti tehokkaampia alkuperäisistä liikkeistä. Toinen lisäuudistus oli uusi salaperäinenhahmo Akuma, joka on Ryun ja Kenin sensein Goukenin nuorempi veli. Lisäksi Akumalla on vielä vaarallisempi kaksikon tavaramerkiksi jäänyt erikoisliike hadouken.
Jussi Pajuoja
Jussi Pekka Pajuoja (s. 1957, Lammi) on suomalainen juristi, joka toimii eduskunnan apulaisoikeusasiamiehenä. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen tohtori. Hän on myös kriminaalipolitiikan dosentti Helsingin yliopistossa.
Pajuoja on virkavapaalla oikeusministeriön kriminaalipoliittisen osaston apulaisosastopäällikön virasta. Hän on toiminut myös eduskunnan oikeusasiamiehen kanslian kansliapäällikkönä 2006 - 2009.
Husum
Husum (friis. "Hüsem") on kaupunki Saksan pohjoisimman osavaltion Schleswig-Holsteinin länsiosassa Pohjanmeren rannikolla. Se toimii Nordfrieslandin piirikunnan hallintokaupunkina. Kaupungissa asui 23 097 ihmistä vuoden 2016 lopussa. Husum tunnetaan myös sieltä kotoisin olleen kirjailijan Theodor Stormin mukaan nimityksellä "Graue Stadt am Meer" eli suomeksi "Merenrannan harmaa kaupunki".
Husum mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1252, kun Tanskan kuningas Abel kuoli sen lähistöllä verotusretkellä friisejä vastaan. Paikkakunnan nousu merkittäväksi kauppakeskukseksi alkoi sen jälkeen, kun vuonna 1362 tulva tuhosi laajoja alueita Pohjanmeren rannikolta, mm. Rungholtin kaupungin, ja rannikko siirtyi aiemmin sisämaassa sijainneen Husumin kohdalle. Tämä kehittyi kukoistavaksi markkinapaikaksi, 1421 alkoi ensimmäisen kirkon rakentaminen, ja lopulta Husum itsenäistyi Mildstedtin seurakunnasta vuonna 1448.
1577–1582 Schleswig-Holstein-Gottorfin herttua Adolf rakennutti Husumin linnan, ja hänen poikansa herttua Johann Adolf myönsi vihdoin Husumille kaupunginoikeudet vuonna 1603. Vuoden 1634 tulva tuhosi jälleen suuria osia kaupungin ympäristöstä, etenkin läheisestä Nordstrandin saaresta, mutta säästi kuitenkin itse Husumin. Seurauksena oli silti pitkään kestänyt taantuma, joka kääntyi kasvuun vasta, kun Schleswigin herttuakunta, johon kaupunki kuului, siirtyi Tanskalta Preussin hallintaan vuonna 1867 ja sitä myöten jatkossa Saksalle.
Husumin ympäristössä, etenkin Pohjoisfriiseinsaarilla puhutaan vielä jonkun verran pohjoisfriisin kieltä. Myös tanskalainen vähemmistö ylläpitää Husumissa kulttuuri- ja kirjastotoimintaa. Alueen vallitseva kieli on kuitenkin saksa.
Husumin linnan () puistossa kukkivat miljoonat krookukset vetävät joka vuosi kävijöitä kauempaakin. Linnan saksankielinen nimi merkitsee 'linnaa Husumin edustalla', mikä johtuu siitä, että linnaa rakennettaessa kaupunki ei vielä ollut kasvanut linnan liepeille.
Kaupungin keskusta on rakennettu suuren vuorovesisataman ympärille. Tämän lähellä sijaitsee myös kirjailija Theodor Stormin syntymäkoti, jossa nykyään toimii museo.
Turismilla on Husumissa suuri merkitys, sillä kaupungista on hyvät yhteydet lomakohteina suosituille Pohjoisfriiseinsaarille ja Pohjanmeren vuorovesialueille.
Marco Huck
Marco Huck (syntyjään "Muamer Hukić", s. 11. marraskuuta 1984 Ugao, Serbia, Jugoslavia) on saksalainen ammattilaisnyrkkeilijä ja hallitseva WBO-liiton maailmanmestari alemmassa raskaassasarjassa. Aiemmin hän on kilpaillut potkunyrkkeilyssä. Kansallisuudeltaan hän on bosniakki.
Jugoslaviasta kahdeksanvuotiaana perheensä kanssa Saksan liittotasavaltaan Bielefeldiin muuttanut Huck aloitti kamppailu-urheilu-uransa potkunyrkkeilyn parissa, missä hän voitti "full contanct" -ottelumuodossa maailmanmestaruuden. Vaihdettuaan lajia normaaliin nyrkkeilyyn Huck kävi amatöörinä vain 15 ottelua, joista hän voitti jokaisen, ennen siirtymistään ammattilaiseksi Ulli Wegnerin valmennukseen suureen Sauerland-ammattilaistalliin.
Ensimmäisessä ammattilaisnyrkkeilyottelussaan 7. marraskuuta 2004 Huck tyrmäsi Pavel Cirok -nimisen tšekkiläisraakin heti avauserässä ja sama meno jatkui kahdessa seuraavassakin ottelussa. Kahden ja puolen vuoden aikana Huck otteli kaikkiaan kuusitoista ottelua, joista voitti jokaisen, ennen kuin pääsi ensi kertaa urallaan titteliotteluun.
16. joulukuuta 2006 käydyssä Euroopan nyrkkeilyliiton EU:n-mestaruusottelussa vastaan asettui italialainen Pietro Aurino, jonka Huck tyrmäsi jo toisessa erässä. EU-vyötään Huck puolusti Ismail Abdoulia vastaan täyden ajan kestäneessä ottelussa voitolla kaikin tuomariäänin.
Toukokuussa 2007 Huck pääsi iskemään tappioitta olluta venäläistä Vadim Tokarevia vastaan pääsystä IBF-liiton maailmanmestaruusotteluun. Täydet 12 erää kestänyt ottelu tuomittiin lopulta Huckin voitoksi enemmistötuomiolla (114-114, 117-110, 117-110). IBF-liiton MM-otteluun Huck pääsi saman vuoden joulukuussa Steve Cunninghamia vastaan. Ottelu käytiin Huckin kotikaupungissa Bielefeldissä, mutta päättyi lopulta hallitsevan mestarin amerikkalaisen Cunninghamin voittoon teknisellä tyrmäyksellä Huckin kulman viskattua pyyhkeen kehään viimeisessä erässä.
Palattuaan kehään Huck iski toukokuussa 2008 voittoon Frantisek Kasanicista IBF-liiton intercontinental-vyöstä. Saman vuoden syyskuussa hän pääsi Euroopan-mestaruusotteluun Jean Marc Monrosea vastaan ja voitti kotikaupungissa käydyn ottelun sekä EM-vyön itselleen teknisellä tyrmäyksellä kahdennessatoista erässä. Hän puolusti EM-vyötään vain kuukauden kuluttua Fabio Tuiachia vastaan toisen erän tyrmäyksellä, sekä seuraavana vuonna tyrmäysvoitoilla Geoffrey Battelosta ja Vitali Rusalista.
29. elokuuta 2009 Huck kohtasi WBO-liiton maailmanmestaruusottelussa hallitsevan mestarin, tuolloin tappioitta olleen Victor Emilio Ramírezin. Ottelu kesti täydet erät ja tuomittiin Huckin voittoon kaikin tuomariäänin.
Luettelo Skotlannin saarista
Tämä on luettelo Skotlannin saarista. Skotlanti on osa Ison-Britannian saarta. Skotlannissa on yli 790 rannikkosaarta, joista suurin osa kuuluu neljään pääryhmään: Shetlandsaariin, Orkneysaariin ja Hebrideihin, jotka voidaan jakaa Sisä-Hebrideihin ja Ulko-Hebrideihin.
Suurin saarista on Lewis and Harris, jonka pinta-ala on 2179 km². Yli 40 hehtaarin saaria on noin 200. Muutamat, kuten Staffa ja Flannan Isles ovat tunnettuja, vaikka ovat pienempiä.
Skotlannin saarista on asuttuja 97, ja niistä 92 on rannikkosaaria. Monet aiemmin asutut saaret kuten Mingulay, Noss ja St Kildan saaristo autioituivat 1900-luvulla, ja nykyään ainoastaan 14 saarella elää yli 1 000 asukasta ja 45:llä yli 100. Vuosivälillä 1991–2001 saarten kokonaisväkiluku laski 3 %, tosin 35 saarella väestön määrä kasvoi. Kaikkien saarten yhteenlaskettu väkimäärä vuonna 2001 oli 99 739.
Saarten kulttuuri on saanut vaikutteita kelttiä, muinaisnorjaa ja englantia puhuvilta kansoilta ja tämä on vaikuttanut saarille annettuihin nimiin. Suurin osa Hebrideille annetuista nimistä on peräisin gaelin kielestä, kun taas Northern Isles:illä (Orkney- ja Shetlandsaarilla) ovat lähtöisin viikinkien antamista nimistä. muutamien alkuperä on brittiläinen, skottilainen ja jopa kelttejä edeltävältä ajalta oleva. Nykyään saarilla on hyvin alhainen rikollisuus ja ne luokitellaan Ison-Britannian turvallisimpien asuinpaikkojen joukkoon.
Tämä on luettelo niistä Skotlannin saarista jotka ovat suurempia kuin 40 hehtaaria ja/tai ovat asuttuja."Pääartikkeli: Luettelo makeanveden saarista Skotlannissa"
Skotlannissa on lukuisia makeanveden saaria, joista merkittävimpiin kuuluvat Lochindorb Castle Island, Loch Leven Castle Island, St Serf's Inch, Inchmahome, joista jokainen on esittänyt tärkeää roolia Skotlannin historiassa.
Inchmurrin on suurin makeanveden saari Britteinsaarilla. Se sijaitsee Loch Lomondissa, jossa sijaitsee yli 60 muuta saarta.
Tähän sisältyvät asumattomat saaret, jotka ovat kooltaan alle 40 hehtaaria.
Ossi Blomqvist
Ossian Olavi "Ossi" Blomqvist (12. toukokuuta 1908 Helsinki – 3. lokakuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen pikaluistelija.
Blomqvist sijoittui yhdeksänneksi Tukholman EM-kilpailuissa 1927. Sankt Moritzin olympialaisissa 1928 hän oli 5 000 metrillä kymmenes, mutta 10 000 metrin kilpailu jouduttiin keskeyttämään sääolojen vuoksi hänen suoritusvuoronsa aikana.
Blomqvist sai 1931 hopeaa Tukholman EM-kilpailuissa ja sijoittui seitsemänneksi Helsingin MM-kilpailuissa. Seuraavana talvena hän uusi EM-hopeansa Davosissa. Hän kantoi Suomen lippua Lake Placidin olympialaisten avajaisissa. Olympialaisten pikaluistelukilpailut käytiin tavallisuudesta poiketen yhteislähtömuotoisina. Blomqvist karsiutui alkuerissä sekä 1 500, 5 000 että 10 000 metrin kilpailuissa. Olympiakisojen jälkeen samassa kaupungissa järjestetyissä yleisluistelun MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi.
Blomqvist oli yleisluistelun MM-kilpailuissa kahdestoista Trondheimissa 1933 ja seitsemäs Davosissa 1936. Garmisch-Partenkirchenin olympialaisissa hän sijoittui 10 000 metrillä viidenneksi, 5 000 metrillä kuudenneksi, 1 500 metrillä yhdeksänneksi ja 500 metrillä 19:nneksi. Oslon MM-kilpailuissa 1937 hän oli yhdestoista.
Blomqvist voitti yleisluistelun Suomen-mestaruuden 1929, 1930 ja 1936. Hän edusti seuratasolla ainakin Helsingin Luistelijoita ja Helsingin Luistinkiitäjiä.
Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2000
Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2000 luetteloi Suomen joukkueen kokoonpanon vuoden 2000 Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa Venäjällä. Suomi oli kisoissa pronssilla.
Heikki E. S. Mattila
Heikki Eero Sakari Mattila (s. 14. joulukuuta 1947 Helsinki) on Lapin yliopiston oikeuslingvistiikan professori. Hän on tutkinut erityisesti oikeuskieltä, kirjoittanut suomen- ja englanninkielisenä julkaistun teoksen "Vertaileva oikeuslingvistiikka" ja toiminut oikeustieteellisen tietosanakirjan "Encyclopædia Iuridica Fennican" päätoimittajana.
Suomalainen Lakimiesyhdistys myönsi Mattilalle vuoden 2009 oikeustieteilijän Allan Serlachius-Särkilahti -palkinnon. Palkinto myönnetään vuosittain erityisen ansioituneelle oikeustieteen harjoittajalle.
Juha Tuohimaa
Juha Tuohimaa (s. 5. kesäkuuta 1956) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelannut Tuohimaa nousi kansalliseen kärkeen Oulun Kärppien liigamiehistön saavuttaessa pronssia ja kultaa 1980-luvun alussa. Kari Jalosen kentällisen puolustajana Juha Tuohimaa pääsi myös pelaamaan arvokisoissa.
Uuteen kukoistukseen Tuohimaan ura nousi vielä 1980-luvun lopussa miehen siirtyessä yhdessä Jari Lindgrenin kanssa Ruotsin Elitserienistä kuopiolaiseen KalPan liigajoukkueeseen, jossa Tuohimaa myös päätti aktiiviuransa kauteen 1992–1993. Kuopion vuosinaan (1988–1993) Tuohimaa kirjautti SM-liigan runkosarjassa puolustajalle kunnioitettavat 173 (65+108) tehopistettä pelaamissaan 223:ssa ottelussa. Kaudella 1989–1990 Tuohimaa valittiin myös SM-liigan kakkostähdistöön ja Kuopion ajan huipentumana Tuohimaan kaulaan ripustettiin muun joukkueen mukana hopeinen mitali kauden 1990–1991 päätteeksi.
Lake Placidin talviolympialaisissa 1980 Tuohimaa oli Suomen olympiajoukkueen varamiehenä.
Veikko Tähkä
Veikko Aleksis Tähkä, vuoteen 1935 Tefke (13. elokuuta 1923 Noormarkku — 12. toukokuuta 2012 Espoo) oli suomalainen psykiatri, psykoanalyytikko (IPA) ja Kuopion yliopiston professori. Häntä pidettiin suomalaisen psykoanalyysin grand old manina.
Tähkän vanhemmat olivat lääkintöneuvos, lääketieteen tohtori (hc) Aleksis Bernhard Tähkä (ent. Tefke) ja Anna Emerentia Orrberg ja puoliso Ilmi Kaija Marjatta Soidinsuo. Tähkä suoritti ylioppilastutkinnon Helsingin Suomalaisessa normaalilyseossa vuonna 1942 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1955; tohtorintutkinnon hän suoritti siellä vuonna 1966. Hän opiskeli psykoanalyysia Ruotsissa 1953–1957 ja psykoterapiaa Yhdysvalloissa vuosina 1959–1961. Tähkä teki psykiatrian alalla pitkän uran ja hoiti opetustehtäviä Helsingin ja Turun yliopistossa ja toimi Kuopion yliopiston psykiatrian professorina 1976–1987. Hänen pääteoksensa julkaistiin vuonna 1996: "Mielen rakentuminen ja psykoanalyyttinen hoitaminen". Teos ilmestyi alkujaan englanniksi nimellä "Mind and its treatment" (1993).
Tähkä toimi Nuorisopsykiatrisen yhdistyksen puheenjohtajana 1993–1999. Tähkän mukaan homoseksuaalisuus olisi psyykkinen häiriö.
Max
Max on monissa maissa esiintyvä miehen etunimi. Nimi on lyhentymä useista latinalaisista Max-alkuisista nimistä, kuten Maximinus ja Maximilian. Nimi on hyvin yleinen varsinkin Saksassa. Suomessa nimestä esiintyy myös harvinaisempi kirjoitusasu "Maks".
Suomessa Maxin nimipäivä on sekä suomen- että ruotsinkielisen kalenterin mukaan 18. marraskuuta. Suomenkieliseen kalenteriin nimi lisättiin vuonna 2010. Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan on Suomessa ollut kirjoilla vuoden 2012 loppuun mennessä 4 134 Max-nimistä ja alle 55 Maks-nimistä miestä.
Overprotected
”Overprotected” on yhdysvaltalaisen laulajan Britney Spearsin kappale hänen kolmannelta albumiltaan "Britneyltä". Se julkaistiin 8. joulukuuta 2001 albumin toisena singlenä.
Suomen virallisella singlelistalla kappaleen paras sijoitus oli seitsemäs.
Marthe Kristoffersen
Marthe Kristoffersen (s. 11. elokuuta 1989) on uransa vuonna 2017 lopettanut norjalainen maastohiihtäjä, joka edusti IL Varden -seuraa.
__SISLUETTPAKOTUS__
Kristoffersen sai hopeaa nuorten MM-kilpailujen 5 kilometrin kilpailussa maaliskuussa 2007. Nuorten MM-kilpailuissa 2008 hän voitti kultaa 4 × 3,3 kilometrin viestissä. Nuorten MM-kilpailuissa 2009 hän oli voittamassa viestikultaa Norjan joukkueessa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli Norjan 4 × 5 kilometrin -viestijoukkueessa neljäs, sprinttikilpailussa kahdeksas ja 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa kahdestoista. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 20:s. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli yhdistelmäkilpailussa 15:s.
Maastohiihdon maailmancupissa Kristoffersen hiihti ensimmäisen kerran kaudella 2007–2008 Beitostølenissä, jossa hän sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijalle 19. Kaudella 2008–2009 Kristoffersen hiihti Jällivaarassa Norjan voittamassa maailmancup-viestissä ankkuriosuuden Riitta-Liisa Roposta vastaan, voittaen hänet loppukiritaistossa. Kristoffersen otti ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa maailmancupissa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Lahdessa 8. maaliskuuta 2009 Justyna Kowalczykin ja Charlotte Kallan takana kolmantena. Kaudella 2009–2010 Kristoffersen sijoittui kymmenenneksi Tour de Ski -kiertueen lopputuloksissa. Salpausselän Kisoissa hän kuului Norjan voitokkaaseen viestijoukkueeseen.
Kauden 2010–2011 Kristoffersen aloitti sijoittumalla viidenneksi Jällivaaran 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Tour de Skillä hän sijoittui 10 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kolmanneksi ja kiertueen lopputuloksissa seitsemänneksi. Kaudella 2011–2012 Kristoffersen hiihti Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa neljänneksi. Sjusjøenissä hän hiihti toiseksi sijoittuneessa Norjan viestijoukkueessa. Tour de Skin lopputuloksissa Kristoffersen sijoittui viidenneksi. Rybinskin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli kolmas. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi ja normaalimatkojen cupissa viidenneksi. Kaudella 2012–2013 Kristoffersen kilpaili maailmancupissa vain kahdella paikkakunnalla ollen parhaimmillaan Sotšin 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 16:s.
Kaudella 2013–2014 Kristoffersen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran joulukuussa 2013 sijoittuen Lillehammerin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 27:nneksi. Lahdessa hän sijoittui maaliskuussa 2014 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 19:nneksi ja Oslossa 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 17;nneksi.
Kaudella 2014–2015 Kristoffersen osallistui viiteen maailmancupin kilpailuun ollen parhaimmillaan 23:s Östersundin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Kaudella 2015–2016 hän kilpaili ensimmäisen kerran joulukuussa 2015 Lillehammerissa sijoittuen 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 29:nneksi.
Cardiology
Cardiology on Good Charlotten viides studioalbumi, joka julkaistiin Yhdysvalloissa 2. marraskuuta ja Suomessa 3. marraskuuta 2010.
3. joulukuuta 2008 Kerrang!-lehti kirjoitti, että Good Charlotte julkaisee viidennen studioalbuminsa "Cardiology" vuonna 2009. Joel Madden kertoi, että he ovat jo kirjoittaneet 20 laulua albumille ja he palaavat takaisin heidän pop-punk -tyyliin.
Albumin tuottajaksi valittiin alun perin Howard Benson, joka tunnetaan myös menestysalbumeista, kuten My Chemical Romancen "Three Cheers for Sweet Revenge" ja The All-American Rejectsin "Move Along". Hänet kuitenkin vaihdettiin Don Gilmoreen, joka on tuottanut albumeita mm. Linkin Parkille sekä kaksi aiempaa Good Charlotten albumia.
Ennen albumin julkaisua Good Charlotte esitti Eurooppa-kiertueellaan yhden uuden kappaleen tulevalta albumilta. Kappaleen nimi on "Like It's Her Birthday", ja se on myös albumin ensimmäinen single. Single julkaistiin virallisesti 23. elokuuta 2010. Itse albumi ylsi Yhdysvaltain Billboard 200 -listan sijalle 31.
Payback Time
Payback Time on virolaisen Marya Roxxin debyyttialbumi. Albumin on tuottanut Kevin Shirley, joka on työskennellyt mm. Led Zeppelinin, Iron Maidenin, Dream Theaterin ja HIMin kanssa. Albumia ei julkaistu alun perin kaupoissa, vaan sen pystyi ostamaan Maryan kotisivuilta vuonna 2009.
Albumi julkaistiin Euroopassa virallisesti 5. lokakuuta 2010.
Albumin tyyli on klassista rockia ja hard rockia. Albumi sisältää 12 kappaletta, mm. "Could You", "Shine It On" ja "21?!". Marya Roxx on saanut vaikutteita monista hard rock ja metal-yhtyeistä, kuten Metallica, Black Sabbath, Judas Priest, Iron Maiden, Pantera, Slayer ja AC/DC.
How I Got Over
How I Got Over on hiphop-bändi The Rootsin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 22. kesäkuuta 2010. Albumi debytoi kuudennella sijalla Billboard 200-listalla, myyden 51 000 kopiota ensimmäisellä viikolla.
Magnus Jacob Alopaeus
Magnus Jacob Alopaeus (16. helmikuuta 1743 Leppävirta – 8. elokuuta 1818 Porvoo) oli Porvoon piispana 1809–1818 sekä valtiopäivämiehenä Gävlessä 1792 ja Porvoossa 1809.
Alopaeus tuli 1770 Porvoon lukion matematiikan lehtoriksi ja eteni 1785 teologian lehtoriksi sekä nimitettiin 1794 tuomiorovastiksi. Ollessaan valtiopäiväedustajana Porvoossa 1809 Alopaeus otti neuvotteluihin innolla osaa, ja kun 1821 Suomeen liitettiin alueita, hahmotteli juuri Alopaeus ns. Vanhan Suomen seurakuntien liittämisen Porvoon hiippakuntaan.
Piispa Alopaeuksen pojista Per Johan ja Magnus toimivat tuomiorovasteina Porvoossa.
Magnus Jacob Alopaeuksen vaimo vuodesta 1772 oli Ulrica Juslén (syntynyt Turussa 24. toukokuuta 1752, kuollut Porvoossa 10. kesäkuuta 1823). Hänen isänsä oli Per Juslen (s.1717), veljensä Per Juslen (s.1739), isän setä Daniel Juslenius ja serkku Henrik Gabriel Porthan (s.1739).
Kari Tarkiainen: Alopaeus, Magnus Jacob (1743–1818). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu 1.3.1998. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Carl Henrik Alopaeus
Carl Henrik Alopaeus (5. huhtikuuta 1825 Juva – 10. maaliskuuta 1892 tarkastusmatkalla Savonrannassa) oli Porvoon piispa 1885–1892 ja valtiopäivämies 1885, 1888 ja 1891.
Alopaeuksen vanhemmat olivat tuomari David Alopaeus ja Henrietta Margareta Avelin. Alopaeus-suvussa on ollut runsaasti pappeja ja tieteilijöitä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1844 ja toimi vuodesta 1849 kollegana (opettajana) Porvoossa. Papiksi hänet vihittiin 1855.
Alopaeus tunnetaan innokkaasta toiminnastaan aistiviallisten hyväksi. Hän perusti Porvooseen yhdistyksen ajamaan kuulovammaisten asiaa, ja 1859–1860 hän matkusti Skandinaviassa ja Keski-Euroopassa perehtymässä kuulovammaisten opetukseen. 1860 hän tuli Turkuun perustetun kuurojen opiston johtajaksi. Alopaeus julkaisi kirjat "Lukukirja sokioille" (1864), "Lyhykäinen ohje kuuromykkiä kotona kasvattamaan ja opettamaan" (ruotsiksi 1866, suomennettiin 1871) sekä "Neuvoja sokeitten lasten kotoiseen hoitoon" (1880). Hän julkaisi myös uskonnollista kirjallisuutta, kuten teoksen "Den heliga läran" (1873) ja keskeneräiseksi jääneen kirjan "Guds rikes historia I-II" (1887–1890). Porvoon tuomirovastiksi Alopaeus nimitettiin 1881 ja Porvoon piispaksi 1885.
Alopaeuksen puoliso oli vuodesta 1855 Ida Amanda Nykopp (k. 1903).
Petrus Brommius
Petrus Brommius (k. 1672 tai 1673) oli Viipurin piispa 1667–1672/73.
Brommius tuli ylioppilaaksi Uppsalassa 1630 ja opiskeltuaan Saksassa hänet nimitettiin Narvan kirkkoherraksi 1648 ja Narvan superindententiksi 1663.
Viipurin kaudelta Brommiuksen toimista ei ole paljon säilynyttä tietoa. Muutamasta piispantarkastuksesta (mm. Orimattilasta) on säilynyt asiakirjat. Piispa Brommius muistetaan riidastaan Hiitolan kirkkoherran viran täytössä.
Brommiuksen poika Lars aateloitiin 1698 nimellä Brommenstedt.
HMS Grenville (H03)
HMS Grenville (viirinumero H03) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston G-luokan laivueenjohtaja, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin 15. maaliskuuta 1934 Yarrowin telakalta Glasgowista osana vuoden 1933 laivasto-ohjelmaa. Aluksen valmistuessa sen kustannukset olivat 275412 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
"HMS Grenville" liitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivaston 1. Hävittäjälaivueen johtoalukseksi. Alus palveli ensimmäiset kymmenen kuukautta Espanjan rannikolla valvomassa kauppasaartoa, kunnes se siirrettiin 24. toukokuuta 1937 Portsmouthissa telakalle.
"HMS Grenville" palasi 9. kesäkuuta telakalta, jonka jälkeen se palasi Välimeren laivastoon, josta se palasi kotimaahan toukokuussa 1938. Alus oli Portsmouthin telakalla 7. kesäkuuta - 25. heinäkuuta, minkä jälkeen se siirrettiin takaisin Välimeren laivastoon.
"HMS Grenville" aloitti 22. lokakuuta 1939 purjehduksen Gibraltarilta yhdessä sisaralustensa "HMS Gipsyn", "HMS Grenaden" ja "HMS Griffinin" kanssa. Osasto saapui 2. marraskuuta Plymouthiin, jossa alus osallistui samana päivänä sekä kolme päivää myöhemmin tuloksettomiin sukellusveneen metsästyksiin.
"HMS Grenville" ja "HMS Grenade" kolaroivat 8. marraskuuta vastaisena yönä Plymouthin satamassa. Alukseen tuli reikä vesirajan alapuolelle, jolloin kattilahuone No. 3 täyttyi vedellä. Alus korjattiin Devonportissa, josta se palasi palvelukseen vasta 1. joulukuuta.
"HMS Grenville" saapui 4. joulukuuta Harwichiin, jossa se jatkoi palvelustaan 1. Hävittäjälaivueen laivueenjohtajana. Alus partioi kaksi seuraavaa kuukautta Kanaalin alueella. Vaikeat sääolosuhteet pakottivat saksalaiset siirtämään Hollannin ja Saksan väliset kuljetukset merelle, kun kanaalit ja joet jäätyivät. "HMS Grenville" osallistui kahteen torjuntaristeilyyn ST1:een 15. - 16. tammikuuta sekä ST3:een 18. - 19. tammikuuta 1940.
Paluumatkalla jälkimmäisestä operaatiosta "HMS Grenville" osui miinaan 19. tammikuuta kello 12.50 23 merimailia itään Kentish Knockin majakkalaivasta. Aluksen upotessa menetti henkensä neljä upseeria ja 73 miehistönjäsentä.
Nicolaus Carelius
Nicolaus Magni Carelius (k. 1632) oli Porvoon piispana 1630–1632.
Carelius toimi Viipurin katedraalikoulun koulumestarina 1605 ja Viipurin kirkkoherrana 1616 alkaen. Hän toimi vuodesta 1626 piispa Elimaeuksen apulaisena.
Carelius paneutui lyhyenä piispankautenaan innolla käännyttämään Inkerin ja Käkisalmen ortodokseja luterilaisuuteen.