hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Olli Helander
Olli Heikki (Olof Henrik) Helander eli Veten-Olli (21. huhtikuuta 1801 Juurikoski, Ylivieska – 17. toukokuuta 1886 Kalajoki) oli suomalainen Kalajoella asunut maanviljelijä, valtiopäivämies ja messinkivaluri. Olli Helander, hänen veljensä Leander ja poikansa Klaes, Leonard ja Eliel tunnettiin taitavina messinkivalureina. He harjoittivat messinkivalua Kalajoella ja Oulussa 1820-luvulta 1880-luvulle saakka. Helanderit toimivat myös kello-, kulta- ja hopeaseppinä.
Helander muutti Kalajoelle Ylivieskasta 21-vuotiaana tullessaan kotivävyksi Aksilan taloon Käännänkylän Vetenojalle. Helander toimi päätoimisesti maanviljelijänä, mutta hän hallitsi myös messinginvalajan, kellosepän, kulta- ja hopeasepän, vaunu- ja puusepän sekä sorvarin ammatit.
Olli Helanderin nuorempi veli Leander Heikinpoika Helander eli Tilvis (1812–1874) muutti hänkin Kalajoelle ja asui aluksi veljensä luona Aksilan talossa kunnes osti 1840 Kalajoelta Tilviksen talon. Hän oli messinkivaluri kuten veljensäkin ja hallitsi myös kulta- ja kellosepän työt. Veljeksillä oli omat valimonsa Aksilan ja Tilviksen talojen yhteydessä mutta he tekivät yhteistyössä kaikki suurimmat valutyöt. Olli Helander valmisti muun muassa keisari Aleksanteri II:lle lahjoitetun ns. keisarinpuukon koristeheloitukset. Vuonna 1859 Helanderit toimittivat Helsinkiin silloiseen keisarilliseen palatsiin (nykyinen Presidentinlinna) neljä 9-haaraista messinkikynttelikköä, neljä pöytäkelloa ja kaksi seinäkelloa.
Helanderit kävivät myymässä valutuotteitaan pari kertaa vuodessa jopa kuukauden kestäneillä myyntimatkoilla jotka suuntautuivat muun muassa Turkuun, Helsinkiin, Porvooseen, Viipuriin, Pietariin, Kuopioon ja Tornioon. He tekivät tilaustöinä kirkkoihin kynttilänjalkoja ja kattokruunuja, metalliosia purjelaivoihin, kirkonkelloja, kelloja, puukkoja, mortteleita, ovenkahvoja, lusikoita, valjaiden messinkiosia ym. taloudessa tarvittuja metalliesineitä. Helanderien valutyöt lisääntyivät 1850-luvulla ja he ottivat monia kalajokisia nuorukaisia oppipojiksi pajoihinsa. Näitä oppipoikia joista monet perustivat myöhemmin oman yrityksensä olivat muun muassa Juhani Friis (Pohjanpalo), Jaakko Merenoja, A. F. Westman, Efraim Tilvis ja Fredrik Haapasaari.
Maanviljelijä Jaakko Merenoja (1825-1912) toimi kunnallispolitiikassa ja oli valtiopäivämiehenä. Hän oli naimisissa Olli Helanderin tyttären kanssa ja valmisti Kalajoen kirkolla messingistä kynttilänjalkoja, ja –kruunuja, huhmareita ja aisakelloja. Kalajoen lukkarin pojat, Juhani ja Tuomas Friis olivat oppipoikina Leander Helanderin verstaalla ja he perustivat sitten 1885 "Veljekset Friis" nimisen metallialan yrityksen joka toimi ensin Kalajoella ja sitten Kokkolan Ykspihlajassa. Olli Helanderin oppipojista Efraim Tilvis oli myöhemmin tunnettu kupariseppä ja messinkivaluri Raahessa. Fredrik Haapasaari puolestaan harjoitti puukkojen valmistusta Kalajoen Ylikäännän kylässä.
Olli Helander oli mukana säätyvaltiopäivillä 1867 talonpoikaissäädyn edustajana Saloisten tuomiokunnasta.
Olli Helander oli naimisissa Maria Akselintytär Vetenojan kanssa. Heidän poikansa olivat myös tunnettuja messinginvalajia:
S/S Unnukka
S/S Unnukka on vuonna 1900 rakennettu suomalainen höyrylaiva.
Tarinan mukaan eräs leppävirtalaisisäntä myöhästyi kesällä 1899 vuorolaivasta ja tästä sisuuntuneena päätti hankkia oman laivan. Useita muitakin höyrylaivoja rakentanut Paul Wahl & Co Varkaudesta sai tilauksen ja seuraavana juhannuksena laiva oli valmis.
Alun perin alus kuljetti matkustajia ja rahtia Leppävirran ja Varkauden vesillä "S/S Unnukka"-nimisenä. Höyrykoneena oli saman konepajan rakentama kaksisylinterinen Compound-kone, joka tuotti 37 induktoitua hevosvoimaa. Erikoisuutena voidaan mainita laivan pystykattila, joka on tiettävästi ainoa laatuaan sisävesillä.
Vuonna 1903 laivan omistajaksi tuli Ristiinalainen kauppias J. Tikka ja vuonna 1912 H. Saastamoinen Oy, ja laiva siirrettiin Karttulan Kuttajärvelle rullatehtaan hinaajaksi. Nimeksi tuli S/S Keihäslahti tehtaan lähellä sijainneen telakka-alueen mukaan.
Rullatehtaan töitä laivalla riitti vuoteen 1933 asti, jolloin se siirrettiin junakuljetuksena Iisvedeltä Kuopioon. Työt jatkuivat nyt Haapaniemen tehtaiden palveluksessa aina vuoteen 1970 saakka, jolloin laiva jäi seisomaan neljän vuoden ajaksi.
Vuonna 1940 laiva suoritti erikoisimman kuljetustehtävänsä, kun se hinasi kahdella kerralla Kuopiosta Vanhan Valamon aarteet Uuteen Valamoon. Munkit toimivat arvokkaiden kuljetusten vartioina.
Laivan korjasi Saastamoisen kalastuskerho, joka sai sen käyttöönsä 1974 ja kunnosti sen talkootöinä. Yhtiö antoi talkoolaisten käyttöön koneensa ja laitteensa sekä lahjoitti tarveaineet.
Kymmenen vuoden käytön jälkeen oli vuorossa isompi remontti vuosina 1984-88, jolloin alus oli telakoituna Itkoinniemellä. Tehtaan ranta oli vakiintunut Keihäslahden laituripaikaksi. Vuosina 1987-88 kattila ja laivan pohja peruskorjattiin ja vuoden 1989 purjehduskaudella alus oli jälleen liikenteessä.
Laiva toimi 90-luvun ja alun 2000-lukua Schauman Wood Oy:n Kuopion vaneritehtaan edustus- ja virkistyskäytössä. Kuopion vaneritehtaan lakkauttaminen aiheutti sen, että laiva siirrettiin UPM Kymmenen Savonlinnan vaneritehtaan laituriin odottamaan uusia talkoolaisia. Alus on hyväksytty Museoviraston perustamaan perinnelaivarekisteriin. Marraskuussa 2010 tapahtuneen omistajanvaihdoksen jälkeen laivan kotisatamaksi tuli kanavansuun perinnelaivatelakka Lappeenrannassa ja kunnostuksien jälkeen laiva on taas käytössä. Laivan nimi palautettiin alkuperäiseksi joulukuussa 2011.
Hans Kutter
Hans Kutter (29. helmikuuta 1904 Jyväskylä – 10. tammikuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja elokuva- sekä teatterikriitikko. Hän toimi Hufvudstadsbladetin elokuvakriitikkona 1936–1946 ja teatterikriitikkona 1946–1969.
Kutter oli perustamassa Suomen ensimmäistä elokuvakerhoa Filmistudio Projektiota syksyllä 1934.
Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon suomenkielisen virsikirjan (1986) virsistä
Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon suomenkielisen virsikirjan (1986) virsistä käsittää luettelon vuonna 1987 käyttöön otetuista Suomen evankelis-luterilaisen kirkon käytössä olevan suomenkielisen virsikirjan virsistä.
Ensimmäinen suomen virsikirja Jacobus Petri Finno virsikirja, joka painettiin vuonna 1 583. Kyseisessä virsikirjassa oli 101 virttä. Seuraava virsikirja oli Hemminki Maskulaisen virsikirja. Joka on ilmestynyt vuonna 1605, aiempi tieto oli se olisi ilmestynyt vuonna 1614. Virsiä Hemminki Maskulaisen virsikirjassa oli yhteensä 242. Näihin aikoihin virsikirjoja ilmestyi useammalta tekijältä, kuten Johannes Gezelius vanhemman virsikirja 1685 ja Laurentius Petri Aboicus virsikirja 1674.
Ruotsissa oli 1690 luvulla pantu vireille virsikirjauudistus samassa yhteydessä päätettiin myös uusia suomenkielinen virsikirja ja se ilmestyi vuonna 1701. Virsikirjan nimi on Uusi Suomenkielinen Wirsikirja. Virsikirjaan oli 413 virttä. Seuraavana vuonna ilmestyi ensimmäinen suomalainen koraalikirja virsikirja.
Suomen evankelisluterilaisen kirkon ensimmäinen virsikirja on vuoden 1886 virsikirja ja virsiä siinä on 536.
Edellinen kirkolliskokouksen hyväksymä virsikirja hyväksyttiin vuonna 1938 ja siinä oli 633 virttä. Virsikirjan sävelmistö hyväksyttiin sotien jälkeen kirkolliskokouksessa vuonna 1943. Vuonna 1963 virsikirja sai lisävihon, jossa oli 46 virttä ja siten yhteismäärä kasvoi 679.
Nykyiset suonen– että ruotsinkieliset virsikirjat julkaistiin vuonna 1986 ja otettiin käyttöön ensimmäisenä adventtina seuraavana vuonna. Suomenkielinen virsikirja pitää sisällään 632 virttä. Vuonna 2000 lisättiin virsikirjaan Jumalanpalvelusliite, jonka myötä virsikirjaan lisättiin virret 700–805. Vuonna 2004 liitettä jatkettiin virsillä 806–856. Vuonna 2015 julkaistiin Virsikirjan lisävihko, minkä myötä virsikirjaan lisättiin virret 901–979. Samana vuonna julkaistiin myös ruotsinkielinen lisävihko. Lisävihot otettiin käyttöön ensimmäisenä adventtina vuonna 2016
Mick LaSalle
Mick LaSalle (s. 7. toukokuuta 1959) on yhdysvaltalainen "San Francisco Chroniclelle" kirjoittava elokuvakriitikko ja kahden Hollywood-aiheisen kirjan kirjoittaja. Heinäkuussa 2009, La Salle oli kirjoittanut yli 1700 arvostelua ja on podcastannut niitä syyskuusta 2005 lähtien.
LaSalle on kirjoittanut kirjan "Complicated Women: Sex and Power in Pre-Code Hollywood", joka käsittelee elokuva-alalla vuosina 1929-1934 työskennelleitä naisnäyttelijöitä. Thomas Dunne Books julkaisi sen vuonna 2000. Kirja on sittemmin toiminut perustana Jane Fondan ohjaamalle dokumentille, "Complicated Women", jossa LaSalle toimii selostajana ja tuottajana. Myöhemmin LaSalle kirjoitti kirjalle jatkoa ja "Dangerous Men: Pre-Code Hollywood and the Birth of the Modern Man" julkaistiin vuonna 2002.
1990-luvun lopussa, LaSalle toimi elokuvakriitikkona myös KGO-TV:n lähetyksissä. Hän on San Franciscon elokuvakriitikkojen seuran jäsen ja oli panelistina vuosien 2006, 2007 ja 2008 Venetsian elokuvajuhlilla.
LaSalle on naimisissa näytelmäkirjailija Amy Freedin kanssa.
Kenneth Turan
Kenneth Turan (s. 27. lokakuuta 1946) on yhdysvaltalainen elokuvakriitikko ja Etelä-Kalifornian yliopiston luennoitsija.
Turan valmistui Swarthmore Collegesta vuonna 1967 ja Columbian yliopistosta vuonna 1968. Vuosina 1969-1978, hän oli "Washington Postin" urheilukirjoittaja . Hän oli myös useiden julkaisujen, kuten "The Progressiven", "Gentlemen's Quarterlyn" ja "E!Entertainmentin", elokuvakriitikko. Sittemmin hän on siirtynyt "Los Angeles Timesiin", jossa hän on arvioinut elokuvia vuodesta 1991 lähtien. Hän toimii myös säännöllisesti arvostelijana National Public Radiossa.
Tim Brooke-Taylor
Timothy "Tim" Julian Brooke-Taylor (17. heinäkuuta 1940 Buxton, Derbyshire) on brittiläinen koomikko, näyttelijä ja radio- ja televisiokäsikirjoittaja.
Brooke-Taylor toimi yhtenä The Frost Reportin (1966–1967) ja sen spin-off sarjan "At Last the 1948 Show'n" (1966–1967) käsikirjoittajana. Yhdessä Graeme Gardenin ja Bill Oddien kanssa hän esiintyi komediasarjassa "Hyväkkäät" ("The Goodies") (1970–1982). Radiovisailu "I'm Sorry I Haven't a Clue" vakiopanelistina Brooke-Taylor on ollut vuodesta 1972.
Brooke-Taylor on kirjoittanut kolme kirjaa: "Rule Britannia", "Tim Brooke-Taylor's Cricket Box" ja "Tim Brooke-Taylor's Golf Bag".
Medal of Honor (täsmennyssivu)
Medal of Honor voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Peter Travers
Peter Travers on yhdysvaltalainen elokuvakriitikko, joka on kirjoittanut "Peoplelle" sekä "Rolling Stonelle".
Ennen uraansa "Rolling Stonessa", Travers toimi elokuvakriitikkona "Peoplelle" vuosina 1984-1988. Hänet tunnetaan erityisesti maanläheisestä ja yksinkertaisesta kirjoitustyylistä. Hän on mieltynyt erityisesti elokuvaohjaajien Martin Scorsesen, David Lynchin, Quentin Tarantinon, Tim Burtonin, Clint Eastwoodin, Peter Jacksonin, Coenin veljesten sekä Ang Leen töihin, perustuen vuosittaisiin top-10 -listauksiin sekä arvosteluihin. Hän on myös osoittanut halveksuntaa tiettyjä ohjaajia, erityisesti Michael Bayta, kohtaan.
Vuonna 2002 Travers alkoi käyttää tähtiä arvosteluissaan. Täydet neljä tähteä saaneisiin elokuviin kuuluu muun muassa "Kirjeitä Iwo Jimalta", "Gangs of New York", "Babel" ja "Borat". Vastakohtana Travers on antanut huonoimman arvosanan, nolla tähteä, muun muassa elokuville "Bad Boys 2", "" ja "".
GT by Citroën
GT by Citroën on ranskalaisen autovalmistaja Citroënin valmistama superauto, joka on kehitetty yhteistyössä pelitalo Polyphony Digitalin kanssa. Polyphony Digital osallistui auton tuotantoon saadakseen sen mukaan "Gran Turismo 5 Prologue" -peliin. Auton suunnittelu alkoi vuonna 2003, ja sen ensiesittely oli vuonna 2008 Pariisin autonäyttelyssä.
GT by Citroën maksaa kolme miljoonaa puntaa ja kiihtyy nollasta sataan 3,6 sekunnissa. Auto painaa 1 400 kilogrammaa, ja se on rakennettu pääosin alumiinista. Mallin on suunnitellut Takumi Yamamoto yhdessä Jean Pierre Plouén tiimin kanssa. Yamamoto on Polyphony Digitalin ohjaajan ja "Gran Turismo" -pelisarjan luojan, Kazunori Yamauchin lapsuudenystävä. GT by Citroën on vain yksi monista autoista, joiden suunnitteluun Polyphony Digital on osallistunut.
Sininen sormus
Sininen sormus on Satu Marttilan tekemä runoteos, jonka on julkaissut Kirjayhtymä vuonna 1979.
Kirjan on painanut Tampereen Kirjapaino Oy Tampereella ja se sisältää 50 sivua. Sen ISBN-numero on ISBN 951-26-1700-5. Kirjan päällyksen on suunnitellut Kirmo Mikkola.
Sami Ruotsalainen
Sami Ruotsalainen on keramiikka- ja lasimuotoilija. Hän valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2005. Hän on suunnitellut Arabialle Maku-keittiösarjan ja Marimekolle Hyvässä seurassa -astiasarjan, johon kuuluvat astiat on kuvittanut Maija Louekari.
Sami Ruotsalainen suunnittelee myös tekstiilejä, ja hän työskentelee parhaillaan Marimekossa. Hän on voittanut Marimekon kannustuspalkinnon ja toiminut pitkään mm. Kristina Isolan assistenttina.
Tyrskyliitäjä
Tyrskyliitäjä ("Bulweria bulwerii") on pieni ulappalintujen lahkoon kuuluva avomerilintu. Laji on nimetty englantilaisen James Bulwerin kunniaksi. Bulwer löysi keväällä 1825 tuntemattoman viistäjän Madeiralta, ja laji nimettiin vuonna 1828.
Linnun pituus on 25–29 senttimetriä ja siivenkärkien väli 67–73 cm. Painavin mitattu yksilö painoi 990 grammaa. Lintu on lähes kokotumma, siro, pitkäpyrstöinen, ja sen siivet ovat kapeat ja pitkät. Sen puku on yhtenäisen harmaaruskea ja siitä erottuu ainoastaan vaaleampi vinojuova siiven yläpeitinhöyhenkentässä. Voidaan sekoittaa nokiliitäjään ("Puffinus griseus") tumman värityksen ja liitäjämäisen, heittelehtivän lentotavan vuoksi, jollei kokoeroa huomaa. Erona nokiliitäjään ovat pitempi pyrstö, kokotummat siiven alapinnat ja erilainen lentotapa, rauhallisemmat ja syvemmät siiveniskut. Liidossa usein roikottaa hieman kuperia siipiään. Sen pitkä pyrstö on useimmiten supussa ja kapea, mutta joskus näkyy pyrstön pyöristyneisyys. Nokka on tukeva. Vanhin tyrskyliitäjä on luonnossa elänyt 22,9 vuoden ikäiseksi.
Ääntelee öisin pesäkolostaan kumealla, käheällä, haukkuvalla äänellä ”hroo hroo hroo...”. Voi tuoda mieleen höyryveturin.
Lajin pesimäalueen laajuudeksi on arvioitu 50 000–100 000 neliökilometriä ja maailmanlaajuiseksi yksilömääräksi 500 000–1 000 000 lintua.
Se esiintyy Tyynenmeren itäosissa seuraavissa paikoissa: Ranskan Polynesia, Kiribati, Marshallinsaaret, Pohjois-Mariaanit, Palau, Itä-Timor, Havaijilla sekä eräillä muilla Yhdysvaltain pienillä syrjäisillä saarilla.
Sen toinen esiintymisalue on itäisellä Atlantin valtamerellä, jossa se pesii Madeiralla (noin 10 000 paria), Azoreilla (noin 50 paria), Kap Verdellä (enintään 100 paria) ja Lanzaroten ulkopuolella Kanariansaarilla (noin 1 000 paria).
Pesii yhdyskunnittain itäisen Atlantin valtameren saarilla kesä-lokakuussa. Pesivät linnut saapuvat saarille huhtikuun puolivälin jälkeen. Tekee pesän kiven- tai kallionkoloon, joskus muurin koloon, usein lähelle rantaa. Ei kaiva itse pesäonkaloa. Naaras munii yhden munan. Emot käyvät pesällä öisin ja ruokailevat yksin.
Kazimierz Paździor
Kazimierz Paździor (4. maaliskuuta 1935 Radom – 24. kesäkuuta 2010 Wrocław) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Paździor voitti Prahan EM-kilpailuissa 1957 kultaa kevyessä sarjassa (alle 60 kg). Loppuottelussa hän voitti suomalaisen Olli Mäen. Roomassa 1960 hän voitti olympiakultaa. Välierässään hän joutui tiukoille brittiläisen Richard McTaggartin kanssa mutta sai pistevoiton. Loppuottelussa hän voitti italialaisen Sandro Lopopolon tuomariäänin 4–1.
Glittertind (yhtye)
Glittertind on norjalainen yhtye, joka soittaa viikinki- ja folk metallia punkin vaikutteilla. Yhtyeeseen kuuluu Torbjørn Sandvik, Geirmund Simonsen ja useita vierailevia muusikoita. Sanoitukset käsittelevät norjalaista perinnettä ja historiaa. Yhtyeen nimi tulee norjalaisesta vuoresta, Glittertindistä.
Yhtyeen perusti Torbjørn Sandvik vuonna 2001. Norjalaisen historian innoittamana hän teki musiikkia, joka yhdisti kansanmusiikkia, metallia ja punkkia. Muutaman vuoden underground-demojen julkaisun jälkeen yhtye sai sopimuksen Karmageddon Median kanssa. Tämän sopimuksen aikana yhtye julkaisi kaksi levyä: Evige Asatro elokuussa 2004 ja Til Dovre Faller-EP huhtikuussa 2005.
Vuonna 2008 Glittertind sai sopimuksen Napalm Records -levy-yhtiön kanssa. Samana vuonna myös Geirmund Simonsen liittyi yhtyeeseen. Vuonna 2009 yhtye julkaisi albumin Landkjenning.
Soha Abed Elaal
Soha Abed Elaal (19. kesäkuuta 1973) on egyptiläinen jousiampuja. Hän oli mukana naisten yksilökisassa Pekingin kesäolympialaisissa vuonna 2008, mutta karsiutui ensimmäisellä kierroksella hävittyään britannialaiselle Naomi Folkardille 107–95.
Zbigniew Pietrzykowski
Zbigniew Pietrzykowski (4. lokakuuta 1934 Bielsko-Biała – 19. toukokuuta 2014) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Hän oli László Pappin jälkeen toinen nyrkkeilijä, joka saavutti olympialaisissa kolme mitalia.
Pietrzykowski saavutti Melbournen 1956 olympialaisissa pronssia 71 kilogramman sarjassa. Kultaa voitti tuolloin kolmannen kerran unkarilainen László Papp. Pietrzykowski oli ainoa, joka onnistui Pappin uran aikana lyömään hänet kanveesiin; tämä tapahtui Varsovassa vuonna 1956. Rooman 1960 olympialaisissa Pietrzykowski saavutti hopeaa 81 kilogramman sarjassa. Hän hävisi ainoastaan Cassius Claylle, joka myöhemmin nousi ammattilaisten raskaan sarjan maailmanmestariksi ja vaihtoi nimekseen Muhammad Ali. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti pronssia 81-kiloisten sarjassa.
Pietrzykowski saavutti EM-pronssia 71-kiloisten sarjassa Varsovassa 1953. Tämän jälkeen hän voitti neljä kertaa Euroopan-mestaruuden: 71-kiloisissa Berliinissä 1955, 75-kiloisissa Prahassa 1957 sekä 81-kiloisissa Luzernissa 1959 ja Moskovassa 1963.
Jim Thompson (suunnittelija)
James Harrison Wilson "Jim" Thompson (21. maaliskuuta 1906 Greenville, Delaware – (katosi) 26. maaliskuuta 1967 Malesia) oli yhdysvaltalainen liikemies, joka elvytti Thaimaan häviämässä olleen silkkikäsityöperinteen 1950-luvulla.
Jim Thompson opiskeli arkkitehtuuria Pennsylvanian yliopistossa ja harjoitti arkkitehdin ammattia New Yorkissa vuoteen 1940 saakka.
Toisen maailmansodan aikana Thompson toimi lyhyen aikaa Yhdysvaltain tiedustelupalvelussa (Office of Strategic Services) Kaakkois-Aasiassa. Sodan jälkeen hän jäi asemamaahansa, jossa kiinnostui silkkikankaan kudonnasta ja perinteisistä kuvioista. Thompson vei näytteitä vanhalle tutulleen Vanity Fairin toimittajalle Frank Crowninshieldille, joka tutustutti Thompsonin Voguen päätoimittajaan Edna Woolman Chaseen. Pian thaisilkistä tuli kysyttyä muotimaailmassa.
Thompson keräsi thaimaalaista perinnetaidetta ja oli ihastunut paikalliseen puuarkkitehtuuriin, jota tuolloin vielä pidettiin rahvaanomaisena. Thompson kokosi kotinsa useasta vanhasta keskithaimaalaisesta talosta, joiden osat hän siirsi pääkaupunkiin. Hänen kokoelmansa ovat nähtävillä hänen nimeään kantavassa kotimuseossa "Jim Thompson Housessa" Khlong Saen Saep -kanaalin varrella Bangkokissa.
Jim Thompson katosi tuntemattomissa olosuhteissa pääsiäispäivänä 1967 Cameronin ylängöllä Pahangin osavaltiossa Malesiassa. Thompsonin 1948 perustama "Jim Thompson Thai Silk Company" -yhtiö toimii edelleen.
Brian Cox
Brian Denis Cox (s. 1. kesäkuuta 1946 Dundee, Skotlanti) on Bafta- ja Emmy-palkittu skotlantilainen näyttelijä.
Cox opiskeli London Academy of Music and Dramatic Art -draamakoulussa. Hänen ensimmäinen kosketuksensa televisiotyöhön oli avustajana "Saarroksissa"-televisiosarjassa vuonna 1967. Sen jälkeen hän nousi "The Year of the Sex Olympics" -sarjan pääesittäjien joukkoon. Vuonna 1978 hän esitti kuningas Henrik II:ta suositussa BBC Twon "The Devil's Crown" televisiodraamassa ja tämän jälkeen hänet nähtiin useissa televisiosarjoissa. Ensimmäisen elokuvaroolinsa Cox sai vuoden 1971 elokuvasta "Nikolai ja Aleksandra", jossa hän esitti Lev Trotskia.
Vuosien kuluessa Cox on näytellyt lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten "Psykopaatin jäljillä", "X-Men 2" ja "Troija".
Brooke Abel
Brooke Abel (15. helmikuuta 1988 Northridge, Kalifornia) on yhdysvaltalainen taitouimari, joka edusti Yhdysvaltoja Pekingin kesäolympialaisten taitouinnissa vuonna 2008.
Vuonna 2006 Abel oli ainoa taitouimari, joka edusti maataan sekä aikuisten että nuorten maajoukkueissa. Tuona vuonna hän voitti Yhdysvaltain nuorten mestaruuden sekä yksilöuinnissa, pariuinnissa että joukkuekilpailussa. Vuoden 2007 uinnin MM-kisoissa hän voitti Yhdysvaltain joukkueessa yhdistetyssä vapaaohjelmassa (combo) pronssia. Pekingin olympialaisissa Yhdysvaltain joukkue sijoittui viidenneksi.
Jerzy Kulej
Jerzy Zdzisław Kulej (19. lokakuuta 1940 Częstochowa – 13. heinäkuuta 2012 Varsova) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja. Méxicon kesäolympialaisissa 1968 Kulej ja neuvostoliittolainen Boris Lagutin voittivat toiset olympiakultansa, ja ennen heitä tähän saavutukseen olivat yltäneet vain yhdysvaltalaiset Oliver Kirk ja Harry Mallin sekä kolme kultaa voittanut unkarilainen László Papp.
Kulej voitti Tokion kesäolympialaisissa 1964 kultaa 63,5 kilogramman sarjassa. Hän voitti loppuottelussa neuvostoliittolaisen Jevgeni Frolovin tuomariäänin 5–0. Méxicon kesäolympialaisissa 1968 hän voitti samassa painoluokassa toisen kultamitalinsa. Loppuottelussa hän voitti kuubalaisen Enrique Regüeiferosin hajaäänin 3–2.
Kulej voitti Euroopan-mestaruuden 63,5-kiloisten sarjassa Moskovassa 1963 ja Itä-Berliinissä 1965. Hän saavutti EM-hopeaa neuvostoliittolaiselle Valeri Froloville hävinneenä Roomassa 1967.
Kulej toimi myöhemmin poliitikkona. Hän kuoli 13. heinäkuuta 2012 71 vuoden ikäisenä.
Sérgio Paulinho
Sérgio Miguel Moreira Paulinho (s. 26. maaliskuuta 1980 Oeiras, Portugali) on portugalilainen maantiepyöräilijä, joka edustaa UCI World Tour -tasolla kilpailevaa Tinkoff-tallia.
Paulinho saavutti MM-pronssia alle 23-vuotiaiden aika-ajossa Zolderissa 2002. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sai hopeaa maantieajossa hävittyään sekunnin irtiottokumppanilleen Paolo Bettinille. Espanjan ympäriajossa 2006 hän voitti Santillana del Mariin päättyneen kymmenennen etapin kahden sekunnin erolla Davide Rebelliniin.
Ranskan ympäriajossa 2010 Paulinho voitti Gapiin päättyneen kymmenennen etapin kukistaen loppukirissä Vasil Kiryjenkan.
Lähde: Cycling Archives
Chris Claremont
Chris Claremont (s. 30. marraskuuta 1950, Lontoo, Englanti) on palkittu yhdysvaltalainen sarjakuvien kirjoittaja ja kirjailija, joka tunnetaan erityisesti 17 vuotta kestäneestä urastaan "Uncanny X-Men" -sarjakuvasarjan parissa. Hän oli mukana luomassa lukuisia tärkeitä Ryhmä-X:n hahmoja ja kirjoitti useita klassisia tarinoita, kuten "Pimeän Feeniksin taru" ja "Menneen tulevaisuuden päivät".
Jaakko Merenoja
Jaakko Jaakonpoika Merenoja (6. toukokuuta 1825 Kalajoki – 6. kesäkuuta 1912 Kalajoki) oli suomalainen Kalajoella asunut maanviljelijä, valtiopäivämies ja messinkivaluri.
Merenojan vanhemmat olivat renki Jaakko Joonaanpoika Merenoja (sukunimi alun perin Torvi) ja Anna Ollintytär Ventelä, o.s.Ojala. Merenoja oli oppipoikana kalajokisen Olli Helanderin messinkivalimossa ja meni naimisiin tämän tyttären Lusiinan kanssa.
Merenoja viljeli Kalajoen suurimpiin kuuluvaa taloa ja otti ensimmäisenä pitäjässä käyttöön niitto- ja haravakoneen sekä rullaäkeen. Hän toimi myös laivanvarustajana ja omisti 1860-luvulla yhdessä toisen kalajokisen talonpojan Juho Pahikaisen kanssa "Liukas"-nimisen purjelaivan, jolla kuljetettiin viljaa, tervaa, potaskaa ym. Ruotsiin ja Venäjälle. Myöhemmin Merenoja oli vielä osakkaana 1885 uponneessa Kalaja-laivassa. Merenoja toimi lisäksi messinginvalajana ja valmisti kynttilänjalkoja, kattokruunuja ja aisakelloja.
Merenoja oli mukana säätyvaltiopäivillä 1872 talonpoikaissäädyn edustajana. Hän teki valtiopäivillä aloitteita muun muassa rautatien rakentamiseksi Ouluun, oluen valmistuksen ja myynnin saattamiseksi kunnan luvasta riippuvaksi sekä mustalaisten ja laukkuryssien kiertelyn estämiseksi. Vuonna 1881 Merenoja teki aloitteen kauppalan perustamisesta Kalajoen suulle. Merenojan kirjoittamia maanviljelysaiheisia lehtiartikkeleita ilmestyi myös muun muassa oululaisessa Kaiku-lehdessä.
Józef Grudzień
Józef Grudzień (1. huhtikuuta 1939 – 17. kesäkuuta 2017) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Grudzień voitti Tokion 1964 olympialaisissa kultaa 60 kilogramman sarjassa. Hän voitti loppuottelussa neuvostoliittolaisen Velikton Barannikovin pisteillä. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti samassa painoluokassa hopeaa. Hän hävisi loppuottelussa yhdysvaltalaiselle Ronald W. Harrisille tuomariäänin 0–5.
Grudzień saavutti Itä-Berliinin EM-kilpailuissa 1965 hopeaa 60-kiloisten sarjassa Neuvostoliiton Barannikoville hävinneenä. Rooman EM-kilpailuissa 1967 hän voitti kultaa.
Red Bull Music Academy
Red Bull Music Academy (RBMA) on kansainvälinen yli genrerajojen ulottuva musiikkiakatemia, joka järjestetään vuosittain eri puolilla maailmaa sijaitsevissa kohteissa.
Akatemian tarkoituksena on tarjota lupaaville nuorehkoille musiikin tuottajille ja säveltäjille, DJ:lle, laulajille ja eri instrumenttien soittajille mahdollisuus oppia suoraan musiikkialan kokeneilta ammattilaisilta. RBMA-luennoitsijoina ja studiotiiminä ovat opastaneet muun muassa DJ Premier, M.I.A., Bob Moog, Questlove, Madlib, Leon Ware, Mizell Brothers, Georgia Anne Muldrow, Just Blaze, Black Milk, Legowelt, DJ Mehdi, Joe Bataan, Steve Spacek, Theo Parrish.
Edelliset Music Academy -tapahtumapaikat koostuvat seuraavista kaupungeista: Berliini (1998 ja 1999), Dublin (2000), New York / Lontoo (2001), São Paulo (2002), Kapkaupunki (2003), Rooma (2004), Seattle (2005), Melbourne (2006), Toronto (2007), Barcelona (2008) sekä Lontoo (2010).
RBMA:han valitaan vuosittain kansainvälisesti 60 "oppilasta", jotka lennätetään kyseisen vuoden tapahtumapaikalle kahdeksi viikoksi. Päivittäinen ohjelma sisältää luentoja, studiotyöskentelyä, live-keikkoja sekä klubi-iltoja. "Oppilaiden" valinta perustuu julkiseen hakuprosessiin, johon kuka tahansa voi osallistua.
Leena Pakkanen
Leena Pakkanen (s. 1948) on Yleisradion toimittaja, juontaja ja toimituspäällikkö. Pakkanen on pitkän linjan radiotoimittaja, mutta 1990- ja 2000-luvulla hänet on tunnettu etenkin television aamuohjelmista.
Pakkanen on tehnyt suurimman osan urastaan YLEssä, mutta hänet tunnetaan myös MTV3:n "Huomenta Suomen" ensimmäisenä juontajana Arto Tuomisen kanssa. Radion puolelta Pakkanen tunnetaan etenkin 1970- luvun"Naapurineljännes-" ja "Näin naapurissa" -ohjelmista, jotka käsittelivät Neuvostoliittoa. Myöhemmin hän on toiminut muun muassa radion ohjelmapäällikkönä ja ohjelmajohtajana Radiomafiassa sekä YLE Radio 1:n "Ykkösaamun" tuottajana.
YLEn "Ykkösen aamu-tv:ssä" Pakkanen on työskennellyt juontajana, tuottajana ja toimituspäällikkönä.
Pakkanen sai Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon vuonna 2004. ”Sananvapaus ja demokratia perustuvat journalismiin, joka ei kumartele eikä pelkää. Pakkasen tinkimättömät haastattelut ja laaja-alainen osaaminen luotaavat päivän tärkeitä keskustelunaiheita”, lautakunta perusteli valintaa.
Tasavallan presidentti on myöntänyt Pakkaselle kunniamerkin, Suomen Leijonan ansioristin. Pakkanen on valmistunut taloustieteen kandidaatiksi Tampereen yliopistosta.
Leena Pakkanen siirtyi pois Ylesta 28. huhtikuuta 2010 YLE Aamu-tv:stä. Hän on toiminut esiintymiskouluttajana omassa yrityksessään vuodesta 2010.
Artur Olech
Artur Olech (22. kesäkuuta 1940 Lviv − 12. elokuuta 2010 Wrocław) on entinen puolalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Olech saavutti Tokion 1964 olympialaisissa hopeaa 51 kilogramman sarjassa. Hän hävisi loppuottelussa italialaiselle Fernando Atzoriille tuomariäänin 1–4. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti samassa painoluokassa toistamiseen hopeaa. Hän hävisi loppuottelussa meksikolaiselle Ricardo Delgadolle tuomariäänin 0–5.
Olech saavutti Bukarestin EM-kilpailuissa 1969 pronssia 51-kiloisten sarjassa.
Alpo Sarava
Alpo Alvar Sarava (16. marraskuuta 1920 Rauma – 28. helmikuuta 1984) oli suomalainen taidemaalari ja Rauman taidemuseon intendentti.
Saravan vanhemmat olivat kauppias Juho Salava ja Anni Kivivuori. Hän toimi prokuristina 1945–1951 ja toimitusjohtajana 1952–1958. Sarava opiskeli Pariisissa Académie de la Grande Chaumièressa 1959 ja oli sitten oppikoulun opettajana 1962–1970. Vuonna 1969 Sarava teki aloitteen Rauman Taidemuseon perustamisesta, ja hän toimi museon ensimmäisenä intendenttinä 1969–1981.
Alpo Sarava oli naimisissa taidemaalari Eeva Saravan o.s. Nummela kanssa.
John Cassaday
John Cassaday (s. 1971 Fort Worth, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija ja kirjoittaja, joka on työstänyt muun muassa "Astonishing X-Men" -sarjakuvasarjaa. Hänet tunnetaan erityisesti töissään käyttämästään täsmällisyydestä ja realismista. Cassaday on itseoppinut kuvittaja ja opiskeli elokuvien tekoa sekä ohjasi televisiouutisia ennen muuttoaan Teksasista. Hän kertoo töihinsä vaikuttaneen muun muassa N.C. Wyeth ja musiikki.
Tienumerointi Ahvenanmaalla
Suomen itsehallinnollisella Ahvenanmaan maakunnalla on myös oma päätieverkkonsa, jossa tiet on numeroitu osin päällekkäin Manner-Suomen kanssa. Ahvenanmaalla päätiestö on maakuntahallituksen vastuulla.
Tienumerointi koskee ainoastaan Ahvenanmaan pääsaarta ja siihen siltayhteydessä olevia saaria, joten ulkosaarilla olevia teitä ei numeroida näkyviin.
Ahvenanmaan tieverkon rungon muodostavat päätiet (), jotka on numeroitu numeroin 1–4. Nämä tiet on monessa suhteessa rinnastettavissa Suomen valtateihin: ne merkitään samalla tavalla valkoisella numerolla punaiselle pohjalle, ja ne lähtevät säteittäin Maarianhaminasta (valtatie 4 tosin vasta Godbystä).Päätieverkostoa täydentävät myös Suomen maanteihin rinnastettavissa olevat tiet 10, 20, 30, 40 ja 50. Ne merkitään samalla tavalla kuin Manner-Suomen nykyiset yhdystiet eli valkoisella numerolla siniselle pohjalle.Loput yleiset tiet on numeroitu kolminumeroisin luvuin. Niitä ei merkitä tien varsille.
Józef Grzesiak
Józef Grzesiak (s. 18. helmikuuta 1941 Popów) on entinen puolalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Grzesiak saavutti Tokion 1964 olympialaisissa pronssia kevyessä keskisarjassa eli alle 71-kiloisissa.
Einar Pontán
Jonas Frans Einar Pontán (s. 11. tammikuuta 1884 Helsinki – 23. helmikuuta 1960 Helsinki) oli suomenruotsalainen pedagogi, klassisten kielten opettaja ja ruotsalaisuusaatteen kannattaja.
Suomen itsenäistymisen aikoina 1917–1918 Pontán toimi "Östsvensk Tidskriftin" piirissä, johon kuulivat myös muiden muassa Hugo Ekhammar, Arvid Mörne, Bertel Appelberg ja Gabriel Nikander. Lehti edusti niin kutsuttua itäruotsalaista aatetta, jonka tavoitteena oli Suomen ruotsinkielisten seutujen pitäminen yksikielisinä.
Pontán toimi opettajana Helsingin kouluissa, eritoten Svenska normallyceumissa jossa hän opetti latinaa ja kreikkaa 1914–1951. Hän kuului Svenska folkskolans vännerin toimikuntaan, ja oli järjestön sihteeri 1919–1925 ja puheenjohtaja 1945–1958.
Pontán oli monitaitoinen suomenruotsalainen kulttuurihenkilö, ja laati historiikin "Svenska folkskolans vänners 75-års historik" (1957), ja myös bibliografian "Svenska folkskolans vänners publikationer 1882"–"1957" (1959). Hänen vuonna 1938 esittämänsä idea antoi alkusysäyksen Suomen Rooman-instituutin perustamiselle ja hän toimi instituutin säätiön johtokunnassa 1938–1960.
Mangan mestarit
Mangan mestarit on BTJ-kustannuksen vuonna 2007 julkaisema hakuteos, jossa esitellään tekijöiden mukaan tärkeimmät ja parhaat mangan piirtäjät eri vuosikymmeniltä. Teoksen kirjoittajat Jari Lehtinen, Janne Kemppi ja Outi Vanamo ovat suomalaisia manga-asiantuntijoita.
Marian Kasprzyk
Marian Kasprzyk (s. 22. syyskuuta 1939 Kołomań) on entinen puolalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Kasprzyk saavutti Rooman 1960 olympialaisissa pronssia 63,5 kilogramman sarjassa. Hän voitti Tokion 1964 olympialaisissa kultaa 67 kilogramman sarjassa. Hän voitti loppuottelussa Neuvostoliittoa edustaneen liettualaisen Ričardas Tamulisin tuomariäänin 4–1. Hän oli mukana vielä Méxicon 1968 olympialaisissa mutta ei enää menestynyt.
Kasprzyk saavutti Belgradin EM-kilpailuissa 1961 pronssia 63,5-kiloisten sarjassa.
Nuuk-stadion
Nuuk-stadion on monitoimistadion Nuukin kaupungissa Grönlannissa. Kenttä on saaren rankoista sääolosuhteista johtuen sorapäällysteinen. Areenan kapasiteetti on 2 000 henkeä.
Nuuk-stadion on Grönlannin jalkapallomaajoukkueen kotikenttä. Lisäksi jalkapalloseurat IL Nuuk ja B-67 pelaavat kotiottelunsa stadionilla.
Stadion toimii myös konserttiareenana. Nimekkäin esiintyjä stadionilla on ollut skotlantilainen rock-yhtye Nazareth.
Zmago Sagadin
Zmagoslav "Zmago" Sagadin (s. 1. marraskuuta 1952, Celje) on slovenialainen koripallovalmentaja. Hän on aloitti valmentamisen jo vuonna 1974 ja toimii nykyisin KK Zadarin päävalmentajana. Sagadin on voittanut urallaan kerran Saporta Cupin sekä Adrianmeren liigan.
Pullonpalautus
Pullonpalautus on logistinen järjestelmä, jossa tyhjät pullot kierrätetään uudelleenkäyttöön. Suomessa pullonpalautusjärjestelmä perustuu palautusautomaatteihin, jotka sijaitsevat pääasiassa palautuskelpoisten pullojen myyntipisteiden läheisyydessä.
Panttijärjestelmä on erittäin kattava: pantillisia juomapakkauksia ovat oikeastaan kaikki virvoitusjuoma-, kivennäisvesi-, energiajuoma-, olut-, siideri-, lonkero- ja urheilujuomapullot ja -tölkit. Kierrätysmuovipullon tulon myötä pantillisiksi ovat tulleet myös mm. lähdevesi, sima, jäätee ja uusimpana tulokkaana viini. Alkon tuotteista myös moni ”taskumatti”-kokoinen muovipullo on pantillinen. Pantilliset kierrätysmuovipullot tunnistaa panttimerkinnästä.
Automaatti lukee nykyisessä suomalaisessa järjestelmässä pulloista yksittäin EAN-viivakoodit ja antaa sen mukaan palautetuista pulloista pantin käteisenä tai lunastettavana kuittina. Aiemmin suomalainen järjestelmä perustui pullon muodon ja merkkien tunnistamiseen, jolloin pullon etiketin kunto ei vaikuttanut palauttamiseen. Uudistuksen syiksi mainittiin muun muassa se, että pulloista pystytään tällä tavalla tekemään halutun muotoisia, eikä panttijärjestelmä häiriinny erimuotoisista pulloista.
Koneesta saatava kuitti tulee lunastaa siinä mainitusta liikkeestä joko ostamalla vastaavalla summalla tuotteita tai pyytämällä pantti käteisenä kassalta.
Nykyisin suomalaisista Palpan järjestelmässä olevista pulloista pantti on 10, 15, 20 tai 40 senttiä.
Suomessa pullonpalautusjärjestelmästä huolehtii Suomen Palautuspakkaus Oy (Palpa). Kaikissa maissa ei ole pullonpalautusjärjestelmää.
Juomapakkausten pantillisuus on kansainvälisten kokemusten perusteella todettu ylivoimaiseksi tavaksi huolehtia niiden kierrätyksestä. Pantti motivoi palauttamaan – ja nykyään yhä enemmän myös se, että palauttaminen koetaan ekoteoksi.
Juomien valmistajat ja maahantuojat voivat liittyä pantillisten juomapakkausten kierrätysjärjestelmään. Jokainen juomapakkaus, tölkki tai kierrätysmuovipullo, on rekisteröitävä erikseen järjestelmään. Palpa tarkastaa tuotteen tiedot ja merkinnät rekisteröinnin yhteydessä ja tekee hyväksymispäätöksen mallitölkkien tai -pullojen testaamisen jälkeen. Jos pakkaukseen tehdään materiaali-, muoto-, koko- tai merkintämuutoksia, ne on hyväksytettävä Palpassa aina uudelleen ja uudet mallit toimitettava sekä Palpalle että palautusautomaattitoimittajille.
Toimi Kiviharju
Toimi Viljo Kiviharju (2. huhtikuuta 1912 Miehikkälä – 29. lokakuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko.
Kiviharjun vanhemmat olivat puutarhasuunnittelija Antton Kiviharju ja Anna o.s. Heikkilä. Hän kävi Taideteollisen keskuskoulun iltakurssin 1934 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1935–1936. Kiviharjun töitä oli esillä lukuisissa koti- ja ulkomaisissa näyttelyissä.
Kiviharju esiintyi myös sivuosissa monissa kotimaisissa elokuvissa 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa.
Boris Lagutin
Boris Nikolajevitš Lagutin (, s. 24. kesäkuuta 1938 Moskova) on entinen neuvostoliittolainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja. Méxicon 1968 olympialaisissa Lagutin ja puolalainen Jerzy Kulej voittivat toisen olympiakultansa, ja ennen heitä tähän saavutukseen olivat nyrkkeilijöistä yltäneet vain yhdysvaltalaiset Oliver Kirk ja Harry Mallin sekä kolme kultaa voittanut unkarilainen László Papp. Ennen Lagutinia ainoat kolme olympiamitalia saavuttaneet nyrkkeilijät olivat Papp ja puolalainen Zbigniew Pietrzykowski.
Lagutin saavutti Rooman 1960 olympialaisissa pronssia kevyessä keskisarjassa eli alle 71-kiloisissa hävitessään pistein välierässä Yhdysvaltain Wilbert McClurelle. Hän voitti Tokion 1964 olympialaisissa kultaa 71 kilogramman sarjassa. Hän voitti loppuottelussa ranskalaisen Joseph Gonzalesin tuomariäänin 4–1. Hän hallitsi ottelua kaksi erää, mutta sai kolmannessa erässä haavan silmäkulmaansa ja varoituksen Gonzalesin työntämisestä.
Boris Lagutin piti kolmen vuoden tauon aktiivsta kilpailusta. Hän palasi kehään 
Méxicon 1968 olympialaisia edeltäävänä vuonna. Siihen aikaan sarjaa alle 71 kg Neuvostoliitossa hallitsi Viktor Agejev, joka joutui luovuttamaan sarjan ykkösaseman Neuvostoliitossa jälleen Lagutinille. Lagutin voitti toisen kultamitalinsa Mexicon kehässä. Loppuottelussa hän voitti kuubalaisen Rolando Garbeyn tuomariäänin 5–0. Ottelu oli rumaotteinen, ja kun tuomarikaan ei puuttunut nyrkkeilijöiden otteisiin, yleisö buuasi ja heitteli kehään kolikoita ja palavia sanomalehtiä.
Lagutin voitti Euroopan-mestaruuden 71-kiloisten sarjassa Belgradissa 1961 ja Moskovassa 1963. Vuoden 1961 EM-kisoissa Lagutin voitti Jugoslavian Milovan Tomicin, Skotlannin Robert Keddien ja Länsi-Saksan Erich Schichtan ennen loppuottelua, jossa hän voitti Itä-Saksan Hans-Dieter Neidelin. Vuoden 1963 EM-kisoissa vastustajia ennen loppuottelua olivat Puolan Andrzej Siodła, Länsi-Saksan Günther Koch ja Romanian Virgil Badea. Loppuottelussa Lagutin otti voiton keskeytyksellä 3. erässä Skotlannin Andrew Wyperistä., Hän kävi urallaan 250 ottelua ja voitti niistä 237.
Prodin komissio
Prodin komissio oli kymmenes Euroopan komissio, joka aloitti toimikautensa syyskuussa 1999. Komission puheenjohtajana toimi Italian entinen pääministeri Romano Prodi. 
Prodin komissiota edelsi Jacques Santerin komissio, joka joutui eroamaan 15. maaliskuuta 1999 komission toimintaan liittyvien väärinkäytösepäilyjen takia. Santerin komissioon liittynyt skandaali vahingoitti merkittävästi Euroopan komission mainetta. Tapaus varjosti myös Prodin komission alkukautta. Santerin skandaalikomissiota seurasi Manuel Marínin väliaikainen komissio, joka toimi Prodin hallintokauden aloituspäivään saakka.
Alkujaan kommissio koostui kahdestakymmenestä komissaarista. Euroopan Unionin laajentumisen jälkeen vuonna 2004 komissaarien määrä nousi kahteenkymmeneenviiteen. Prodin komissio oli viimeinen komissio, jossa suurille jäsenmaille (Italia, Ranska, Saksa, Espanja ja Iso-Britannia) oli myönnetty kaksi komissaarinsalkkua.
Prodin johtaman komission toiminta hyötyi Amsterdamin sopimuksesta, joka laajensi komission toimivaltaa. Median parissa Romano Prodia nimitettiin "Euroopan ensimmäiseksi pääministeriksi".
Prodin kaudella Euroopassa otettiin käyttöön yhteisvaluutta euro. Euro toimi
tilivaluuttana 1. tammikuuta 1999 alkaen ja käteisvaluuttana kahdessatoista EU-maassa 1. tammikuuta 2002 lähtien. Euron käyttöönottoa seurasi kolmen vuoden siirtymäaika.
Prodin toimikaudella allekirjoitettiin myös Nizzan sopimus, jonka pääasiallisena tarkoituksena oli uudistaa toimielinten rakennetta kestämään Euroopan unionin laajentuminen. Nizzan sopimus astui voimaan 1. helmikuuta 2003.
Merkittävistä uudistuksista huolimatta Prodin hallintokautta on kritisoitu mitäänsanomattomaksi ja sen on usein katsottu epäonnistuneen suurissa linjauksissaan.
Prodin komission virkakauden oli määrä loppua 31. lokakuuta 2004, mutta Euroopan parlamentin vastustaessa José Manuel Barroson ensimmäisen komission kokoonpanoa Prodin komissio jatkoi toimintaansa 21. marraskuuta saakka. Euroopan parlamentti hyväksyi Barroson uuden ehdotuksen Euroopan komissioksi 18. marraskuuta ja Barroson komissio aloitti 22. marraskuuta 2004.
Euroopan komission puheenjohtajuuden jälkeen Romano Prodi toimi uudelleen Italian pääministerinä vuosina 2006 – 2008.
Method Man &amp; Redman
Method Man & Redman (Tunnetaan myös nimillä Red & Meth ja Meth & Red on yhdysvaltalainen hip hop -duo, sisältää kaksi räpin supertähteä Method Manin (Wu-Tang Clanista) ja Redmanin (Def Squadista).
"Method Man" ja "Redman" on molemmat levy-yhtiö Def Jamissa. Syyskuussa 1999 he julkaisivat ensimmäisen albuminsa Blackout!, minkä he nauhoittivat jo 1999 vuoden alussa. "Method Man" antaa usein 'Shout out'in "Redman"ille kappaleissa jossa "Redman" ei ole itse, "Method Man" huutaa yleensä 'What Up Doc!' viitaten "Redman"in aliakseen "Funk Doctor Spock".
27. maaliskuuta 2007 "Redman" varmisti että jatkoa elokuvalle "How High" on työn alla.
10. huhtikuuta 2007 Onion AV Club haastattelussa, Redman vihjaili että toinen albumi Method Manin kanssa aloitettaisiin keskikesällä tai syyskuussa. Blackout 2 julkaistiin 19. toukokuuta 2009.
Eddie Rabbitt
Edward Thomas ”Eddie” Rabbitt (27. marraskuuta 1941 – 7. toukokuuta 1998) oli yhdysvaltalainen countrymuusikko, joka niitti mainetta 1970- ja 1980-luvuilla. Hänen suosituimpia kappaleitaan olivat ”Drivin’ My Life Away” ja ”I Love a Rainy Night”, joka saavutti Billboard Hot 100 -singlelistan kärkipään.
Rabbitt syntyi New Jerseyssä, mutta hän muutti lapsuutensa jälkeen Nashvilleen, missä hän aloitti musiikkiuransa 1960-luvulla. Myöhemmin 1970-luvulla Rabbitt auttoi crossover-musiikin syntymistä hiteissään, kuten ”Suspicions” ja ”Every Which Way but Loose”. Hänen duetoissaan ”Friends and Lovers” ja ”You and I” oli mukana laulamassa Juice Newton ja Crystal Gayle.
Rabbitt jätti uransa hetkeksi, kun hän sai pojan vuonna 1985. Vuosikymmenen lopulla hän palasi takaisin musiikin pariin, kunnes hänen todettiin sairastavan keuhkosyöpää vuonna 1997. Rabbitt ei kuitenkaan lopettanut uraansa ennen kuin hän kuoli sairauteensa vuonna 1998.
Taidekeskus Salmela
Taidekeskus Salmela on taidegalleria ja kesäajan kulttuuritapahtuma Mäntyharjun kirkonkylässä. Se kuuluu Finland Festivalsin jäsentapahtumiin. Salmelan toimintaan kuuluvat kuvataidenäyttelyt, konsertit, laulu- ja kuvataidekilpailut, luennot ja runotapahtumat. Se järjestää muun muassa Nuorten taiteilijoiden kuvataidekilpailua ja Merikanto-laulukilpailua.Taidekeskus Salmela on perustettu vuonna 1990. Kuvataiteen näyttelytilana toimii 1850-luvulla rakennettu kirvesmiesempire-tyylinen rakennus Salmela, joka on ollut Savon suurin ja merkittävin kirkkokansan kokoontumispaikka. Kesällä 2005 näyttelytilat laajenivat kulttuurihistoriallisesti arvokkaalle Domanderin alueelle, kun miljööseen kuuluvat Mäntyharjun vanha postitalo ja apteekki avattiin kunnostettuina näyttelytoiminnalle. 2006 näyttelytilat laajennettiin käsittämään vanha palvelijan asunto sekä piha-aitat ja kesäksi 2007 kunnostettiin navetta-rakennuksesta näyttelykäyttöön kaksi näyttelytilaa.
Taidekeskus Salmelan Maisemapuisto avattiin vuonna 2002. Maisemapuistoon kuuluvat veistospuisto, huvimajat sekä kulttuuriravintola. Kesäksi 2003 puistoon toteutettiin lampi, jonka rantaan nousivat C.L.Engelin ja Aino Marsion suunnittelemat huvimajat. Vuonna 2004 esiteltiin Wivi Lönnin suunnittelema kulttuurihistoriallinen huvimaja. Maisemapuistossa sijaitsee myös Salmelan järjestämän Huvimajakilpailun suunnitelmien mukaan rakennettu huvimaja Huviksesi. Salmelan veistospuistoon valmistui vuonna 2008 Theodor Höijerin (1843-1910) suunnittelemien vanhojen ikkunoiden inspiroima Huvimaja Höijer.
Vuonna 2009 Salmelan piha-alueella avattiin vuosittain uudistuva veistospuisto, jossa oli esillä ensimmäisenä kesänä teoksia Ukri Merikannolta, Eero Hiiroselta ja Lars-Gunnar Nordströmiltä.
Kulttuuriravintola Kesäheinä toimii kuvataiteen näyttelytilana, sekä ruokakulttuurin edistäjänä. Vuonna 2014 ravintola Kesäheinän yhteyteen valmistui arkkitehti Riitta Vesalan suunnittelema Puistonäyttämö.
Stanislav Stepaškin
Stanislav Ivanovitš Stepaškin (, 1. syyskuuta 1940 Moskova, Venäjän SFNT – 4. syyskuuta 2013 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen nyrkkeilijä, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Stepaškin voitti Tokion kesäolympialaisissa 1964 kultaa 57 kilogramman sarjassa. Hän voitti loppuottelussa filippiiniläisen Anthony Villanuevan tuomariäänin 3–2. Turnauksen neljä aiempaa otteluaan hän voitti joko tyrmäyksellä tai teknisellä tyrmäyksellä.
Stepaškin voitti Euroopan-mestaruuden 57-kiloisten sarjassa Moskovassa 1963 ja Itä-Berliinissä 1965.
Nyrkkeilijänuransa jälkeen Stepaškin valmensi Algerian, Neuvostoliiton, Kamerunin ja Seychellien maajoukkueita. Hän kuoli Moskovassa sairastettuaan pitkään 73-vuotiaana 4. syyskuuta 2013.
Salmela (Artjärvi)
Salmela on nykyisin Orimattilaan kuuluvan entisen Artjärven kuntakeskuksena toimineen Artjärven kirkonkylä -nimisen tilastollisen taajaman läntinen osa. Sinne ovat keskittyneet palvelut: kunnanvirastot, kirjasto, apteekki, terveyskeskusvastaanotto, puolet bensiiniasemista ja kaupoista sekä posti ja matkahuolto. Ravintolapalveluita Salmelassa edustaa pizzeria.
Richard Robarts
Richard Robarts (s. 22. syyskuuta 1944 Bicknacre, Essex) on entinen brittiläinen F1-kuljettaja. Hän osallistui neljään F1-osakilpailuun kaudella 1974. Hän oli parhaimmillaan 15. Brasilian GP:ssä 1974. Robartsin paikan otti Brabhamilla Rikky von Opel. Robarts siirtyi Iso Marlboro -talliin, mutta sai tehdä tilaa Tom Belsølle. Robarts kilpaili F2-luokassa ennen siirtymistään muihin autourheilusarjoihin.
Jerry O’Connell
Michael Jeremiah ”Jerry” O’Connell (s. 17. helmikuuta 1974 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli televisiosarjassa "Sliders". Lisäksi hän on näytellyt elokuvissa "Stand by Me – viimeinen kesä", "Kangaroo Jack", "Tomcats", "Obsessed" sekä toisessa televisiosarjassa "Yli synkän virran". O’Connell on tehnyt myös äänirooleja animaatioihin ja toimi muun muassa kahden jakson verran Nightwingin äänenä Batmanin animaatiosarjassa, sekä yhden jakson verran Kapteeni Marvelin äänenä "Justice League Unlimitedissa".
O’Connell on naimisissa näyttelijätär Rebecca Romijnin kanssa.
John Riseley-Prichard
John Henry Augustin Prichard, myöhemmin Riseley-Prichard (17. tammikuuta 1924 Hereford – 8. heinäkuuta 1993 Thaimaa) oli brittiläinen F1-kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1954, Britannian GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa, eikä saavuttanut pisteitä. Hän kilpaili myös Formula Libre -sarjassa voittaen vuoden 1954 Cornwallin MRC F1 -kilpailun, joka ei kuulunut MM-sarjaan.
Riseley kilpaili myös Le Mansin 24 tunnin ajossa vuonna 1995 yhdessä Tony Brooksin kanssa. Kilpailussa tapahtuneessa onnettomuudessa kuoli yli 80 ihmistä. Riseley lopetti kilpailemisen tämän jälkeen.
Riseleytä epäiltiin myöhemmin Britanniassa lapsipornosta, ja hän muutti Thaimaahan, missä hän kuoli vuonna 1993.
Valeri Sokolov
Valerian (Valeri) Sergejevitš Sokolov (, s. 30. elokuuta 1946) on entinen neuvostoliittolainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Sokolov voitti Méxicon 1968 olympialaisissa kultaa alle 54 kilogramman sarjassa. Hän pääsi suoraan toiselle kierrokselle ja voitti ecuadorilaisen R. Anchundian tuomaripistein 3–2, brittiläisen M. Carterin kehätuomarin keskeytyksellä ensimmäisessä erässä, kenialaisen Samuel Mbuguan pistein 5–0, japanilaisen Eiji Moriokan pistein 5–0 sekä loppuottelussa ugandalaisen Eridari Mukwangan kehätuomarin keskeytyksellä toisessa erässä.
Ratsafari
Ratsafari on Mustaschin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 17. marraskuuta 2003.
Albumi ylsi Ruotsissa Sverigetopplistanin sijalle 20, ja pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.
Wii Sports Resort
Wii Sports Resort on Nintendon kehittämä urheilupeli, joka julkaistiin Wii-pelikonsolille kesällä 2009. Pelissä on kaksitoista eri lajia, muun muassa miekkailu, jousiammunta ja melonta. Pelissä käytetään hyväksi Wii Remoten Wii MotionPlus -lisälaitteen liikeentunnistusta lisäävää ominaisuutta.
Pelin lajeja ovat miekkailu, vesilautailu, frisbee, jousiammunta, koripallo, pöytätennis, golf, keilailu, vesiskootteripujottelu, melonta, pyöräily ja ilmailulajit.
Jokaisesta lajista voi ansaita viisi erilaista ansiomerkkiä (stamps)(Oranssit kukat) tekemällä ennätystuloksia tai täyttämällä tiettyjä ehtoja.
Tietokonemiihahmoja ovat muun muassa Hiromasa, Gabriele, Siobhan, Emma, Fritz ja Helen vastustajina.
Pelissä on erilaisia tasoja. Oma taso nousee, kun suorittaa tasoja.