hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Frunzen sotilasakatemia
Frunzen sotilasakatemia () oli Moskovassa sijainnut Neuvostoliiton sotakorkeakoulu, joka toimi vuosina 1925–1998.
Akatemian oppilaat olivat upseereja, joita koulutettiin eri aselajien sodankäyntiin. Pääsääntöisesti akatemiaan opiskelemaan valikoidut olivat 30 ikävuoden tienoilla olevia kapteeneja ja majureita. Opinto-ohjelmaan kuului taktisen ja operatiivisen tason oppeja, sotahistoriaa ja sotataidetta, ulkomaisten kieliä ja tieteellisen tutkimuksen osa-alueita.
Opettamisen lisäksi akatemia toimi aselajien toiminnan tutkimuskeskuksena. Se julkaisi kenttäohjesääntöjä, oppikirjoja sekä teoreettisia tutkimuksia ja kirjoituksia.
Venäjän bolsevikkijohtaja Vladimir Lenin perusti sotilasakatemian vuonna 1918 nimellä "Yleisesikunta-akatemia" periytyen keisarillisen armeijan Nikolajevskin yleisesikunta-akatemiasta. Vuonna 1921 se nimettiin "työläisten ja talonpoikien puna-armeijan sotilasakatemiaksi". Pysyvän nimensä se sai Venäjän sisällissodassa bolsevikkien puolella ansioituneen sotilasjohtajan, strategin ja sotateoreetikon Mihail Frunzen mukaan, joka kuoli jo lokakuussa 1925 ja akatemia nimettiin hänen mukaansa.
1930-luvulla Frunzen akatemian oppiaineisiin lisättiin korkeampiin oppiarvoihin tähtääviä kursseja, jotka olivat tarkoitettuja jatko-opinnoiksi jo aiemmin sotakorkeakouluista valmistuneille. Tästä opinto-ohjelmasta tuli perusta Voroshilovin yleisesikunta-akatemialle, jonka perustamisen jälkeen Frunzen akatemia keskittyi yhdistettyjen aselajien taktisen ja operatiivisen tason sodankäynnin opettamiseen.
Frunzen akatemiasta valmistunut upseeri sai diplomin lisäksi hopeisen vinoneliön muotoisen merkin, jota kannettiin univormussa tai siviiliasussa rintakehän oikealla puolella muiden kunniamerkkien tai nauhojen yläpuolella.
Frunzen akatemiassa opiskeli myös ulkomaisia upseereja, lähinnä Varsovan sopimuksen jäsenmaista ja muista kommunistijohtoisista valtioista, esimerkiksi Kuuban puolustusoppien kehittämisessä oli Frunzen akatemialla suuri merkitys. Pentti Syrjä kirjoitti 1986 kirjan nimeltään Gruppa Finlandija, jossa hän kertoi opiskelukokemuksistaan Frunzen sotilasakatemiassa.
Frunzen sotilasakatemia yhdistettiin "Malinovskin panssarijoukkojen akatemian" ja "Šapošnikovin korkeimpien upseerien kurssien" kanssa Venäjän sotilaskatemiaksi 1998.
Trachyphylliidae
Trachyphylliidae on kivikorallien heimo. Siihen kuuluu joidenkin lähteiden mukaan kolme sukua, joidenkin lähteiden mukaan vain yksi, josta on eri värisiä muotoja.
Trachyphylliidae-korallit kasvavat suurina ruusukemaisina polyyppeina, jotka muodostavat muutaman yksilön yhdyskuntia. Niillä on kalkkirunkonsa päällä laaja lihasmassa, josta ne työntävät ulos pyydystyslonkeronsa yleensä yöllä. Lonkeroillaan ne keräävät planktonia ravinnokseen. Ne voivat myös polttaa liian lähelle kasvaneita muita korallilajeja.
Sukujen Trachyphyllia ja Wellsophyllia lajeja pidetään meriakvaarioissa. Niissä on yhteyttäviä symbioottisia leviä, minkä takia ne tarvitsevat paljon tai kohtalaisesti valoa.
Burn My Eyes
Burn My Eyes on groove metal -yhtye Machine Headin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1994 levymerkillä Roadrunner Records.
Rudolf Krause
Rudolf Krause (30. maaliskuuta 1907 – 11. huhtikuuta 1987) oli itäsaksalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausina 1952–1953. Hän oli parhaimmillaan neljästoista Saksan GP:ssä 1953.
Masami Kuwashima
Masami Kuwashima (; s. 14. syyskuuta 1950) on entinen japanilainen F1-kuljettaja.
Kuwashima osallistui yhteen F1-osakilpailuun, kauden 1976 Japanin GP:hen. Hän kuitenkin karsiutui, eikä päässyt starttaamaan kilpailuun. Hänet korvattiin nopeasti Hans Binderillä.
Kuwashima ajoi ennen Formula 1:iä Japanin F2000- ja F2-sarjoissa, joihin hän palasi koko loppu-uransa ajaksi.
Old (kappale)
Old on Machine Headin kappale, joka julkaistiin toisena singlenä yhtyeen vuoden 1995 esikoisalbumilta "Burn My Eyes".
The More Things Change...
The More Things Change... on Machine Headin toinen levy, joka julkaistiin vuonna 1997.
Hiteiksi nousivat kappaleet Ten Ton Hammer, jota on soitettu livenä paljon ja on yksi fanien suosikkikappaleista sekä Take My Scars.
Take My Scars
Take My Scars on groove metal -yhtye Machine Headin kappale ja samalla single kappale levyltä The More Things Change....
Pikkupensaskerttu
Pikkupensaskerttu ("Curruca conspicillata") on kerttujen sukuun kuuluva varpuslintu.
Linnun pituus on 12–13 senttimetriä ja siivenkärkien väli 14-17 cm. Ruumis on hoikempi ja pienempi kuin pensaskertulla, sekä käsisiiven ulottuma lyhyempi, pää suhteellisesti suurempi ja nokka hieman kapeampi sekä vaaleatyvisempi. Liikku nopeammin ja "levottomasti".
Vanhan koiraan erot pensaskerttuun: Posken etuosa ja ohjas mustahko, kurkun alaosa harmahtava, rinta tummemman ruusunpunertava ja siipi yhtenäisen ruosteenruskea.
Naaras ja 1. talvi: Muistuttavat rusorinta- ja pensaskerttua. Erona pensaskerttuun muun muassa ruosteenruskeiden peitinhöyhenten leveämmät reunukset (tummat keskustat kapeat ja terävät) ja siipi yksivärisempi. Rusorintakerttuun erona lyhyempi käsisiiven ulottuma, vaaleammat, kellanpunertavat jalat ja siiven kirkkaamman ruosteenruskea väri.
Kutsu- ja varoitusääni kirkas, kuiva surina "drr", joka useasti venyy pitkiksi sarjoiksi "drrrrrr-dr-dr-drrr-rrrr..."
Laulu usein heleä, nopea viserrys, joka useilla kirkkailla vihellyksillä. Voivat kuulostaa hieman töyhtökiurumaisilta.
Pikkupensaskerttua tavataan ympärivuoden Pohjois-Afrikassa lähellä rannikkoa. Ainoastaan Libyan kohdalla sen esiintyminen on vähäistä. Euroopassa levinneisyysalue käsittää Portugalin, Espanjan, Ranskan etelä-osat, Sveitsin, Maltan ja Italian. Euroopan kannaksi on arvioitu 350 000-880 000 yksilöä. Välimeren itäosissa se esiintyy Kyproksella, Israelissa, Jordaniassa, Turkissa ja Libanonissa. Talvehtii Afrikassa.
Alalajia "orbitalis" tavataan Madeiralla ja se on uhanalainen.
Pesii matalissa pensaikoissa, nummilla ja varvikoissa vuorten rinteillä, sekä ruoho- ja varpukasvillisuudessa kuivilla nummilla ja suolatasangoilla. Pikkupensaskerttu on lyhyenmatkan muuttaja tai paikkalintu ja se on melko arka.
Jambinen pentametri
Jambinen pentametri on runomitta, jossa pentametri- eli viisimittasäkeet koostuvat viidestä jambisesta runojalasta, eli siinä painolliset ja painottomat tavut vuorottelevat. Se on nouseva mitta, jossa säe alkaa yksitavuisella, painottomalla sanalla. Suomenkieliseen jambi-mittaan on on vakiintunut väljennys, jossa säkeen alussa voi esiintyä myös kolmitavuinen sana. Tätä käytäntöä kutsutaan jambiseksi inversioksi.
Jambinen pentametri on perinteisessä englantilaisessa runoudessa eniten käytetty mitta ja esimerkiksi William Shakespearen sonetit on kirjoitettu jambisella pentametrillä.
Mittaa pidetään sen tavu- ja painorakenteen vuoksi haasteellisena suomen kielelle, mutta esimerkiksi V.A. Koskenniemi on käyttänyt mittaa, muun muassa runossaan "Nää, oi sieluni, auringon korkea nousu".
Nää, oi sieluni, auringon korkea nousu
Nää, oi mun sieluni, auringon korkea nousu
ylitse kivisen kaupungin kattojen, katuin,
ylitse vuossatain valheen ja tuntien tuskan
koittava kirkkaus!
Nää, oi mun sieluni, katoovan elämän autuus!
Niinkuni ääretön temppeli on se sun eessäs,
alla sen holvien on ikiaikojen äänetön hartaus
mestarin hengen.
Nää, oi mun sieluni, yössäkin korkehin kirkkaus,
tuskassa tummien hetkien rauha ja riemu,
vuossatain valheessa, elämän valheessa valkein,
iäisin totuus!
The Burning Red
The Burning Red on groove metal -yhtye Machine Headin kolmas levy, joka julkaistiin vuonna 1999.
Supercharger
Supercharger on groove metal -yhtye Machine Headin neljäs levy, joka julkaistiin vuonna 2001.Japanin bonusraidat
Digipakin bonusraidat
Through the Ashes of Empires
Through the Ashes of Empires on groove metal -yhtye Machine Headin viides levy, joka julkaistiin vuonna 2004.
The Blackening
The Blackening on groove metal -yhtye Machine Headin kuudes levy, joka julkaistiin vuonna 2007.
Kerrang-musiikkilehti vertaili albumia Metallican Master of Puppetsiin.
Hellalive
Hellalive on Machine Headin ensimmäinen live-levy. Hellalive julkaistiin vuonna 2003.
Biggles
Biggles eli "James Bigglesworth" on W. E. Johnsin luoma lasten- ja nuortenkirjojen kuvitteellinen lentäjä ja seikkailija. Johns loi hahmon vuonna 1932. Hahmon pohjalta on laadittu 50 vuoden aikana hyvinkin erilaisia kirjoja, sarjakuvia ja elokuvia. Johns itse julkaisi 100 Biggles-kirjaa. Kirjoja on julkaistu suomeksi Tammen ja Pellervo-Seuran kustantamana ja sarjakuvia Semicin kustantamana.
Margaret Woodbridge
Margaret Darling Presley (o.s. Woodbridge, ) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Woodbridge voitti Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920 kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä, yhdessä Frances Schrothin, Irene Guestin ja Ethelda Bleibtreyn kanssa. Joukkue teki viestissä uuden maailmanennätyksen 5.11,6. Lisäksi hän sijoittui hopealle 300 metrin vapaauinnissa ajalla 4.24,4 häviten vain joukkuetoverilleen Bleibtreylle 8,4 sekunnilla.
Woodbridge edusti uintiurallaan "Detroit Athletic Clubia". Hän kuoli 93-vuotiaana vuonna 1995 New Yorkissa.
Ramsteinin lentonäytösonnettomuus
Ramsteinin lentonäytösonnettomuus oli 28. elokuuta 1988 Ramstein-Miesenbachin kaupungissa Saksassa tapahtunut lento-onnettomuus. Onnettomuus tapahtui Ramsteinin lentotukikohdassa pidetyssä "Flugtag '88" -ilmailunäytöksessä ja se sai alkunsa toisiinsa törmänneistä lentokoneista, jotka putosivat yleisön joukkoon. Onnettomuudessa sai surmansa yhteensä 70 ihmistä.
Törmänneet lentokoneet olivat italialaisia Aermacchi MB-339 -suihkulentokoneita, joita lensi Italian ilmavoimien Frecce Tricolori-taitolentoryhmä. Kymmenen konetta oli esittämässä Cardioide-muodostelmaa. Lentokoneiden lennettyä toisiaan kohti tarkoituksena lentää toistensa lomitse, yksi lentokoneista osui kahteen muuhun koneeseen. Törmännyt lentokone putosi kiitotielle ja törmäyksestä syttynyt tulipallo levisi katsojien joukkoon. Toinen törmätyistä lentokoneista putosi maahan ja törmäsi UH-60 Black Hawk -helikopteriin, jonka kapteeni "Kim Strader" loukkaantui. Strader kuoli viikkoja myöhemmin saamiinsa palovammoihin. Lentokoneen lentäjä oli hypännyt heittoistuimella, mutta laskuvarjo ei ehtinyt avautua. Kolmas lentokone hajosi törmäyksessä ja osat levisivät kiitotielle. Yhteensä 67 katsojaa ja kolme lentäjää saivat surmansa. Ramsteinin turma oli vuoteen 2002 asti historian pahin lentonäytösonnettomuus.
Saksalainen yhtye Rammstein on nimetty Ramsteinin onnettomuuden mukaan, ja yhtyeen nimikkokappale "Rammstein" kertoo onnettomuudesta.
Perry Clifton
Perry Clifton on saksalaisen Wolfgang Ecken luoma kuvitteellinen nuortenkirjojen salapoliisi.
Antoine Bouscatel
Antoine ("Bousca") Bouscatel (myös Antonin, 9. maaliskuuta 1867 Cantal, Ranska – 1945) oli ranskalainen säkkipillin soittaja ja eräs musette-musiikin pioneereista ja suurista nimistä 1900-luvun vaihteen ja alun Pariisissa.
Antoine-poika sai ensimmäisen säkkipillinsä 8-vuotiaana. Hän opetteli soittamaan paimentaessaan perheen lehmiä ja vuohia Auvergnen seudun Alpeilla, viettäessään päiväkausia yksinään paimenessa. Hän toi mukanaan tämän paimenessa opettelemansa musiikin ja soittotavan myöhemmin Pariisiin.
Bouscatel saapui Pariisiin vuonna 1890, 23-vuotiaana. Hän etsi parempaa elämää, kuten monet Auvergnen seudulta tuolloin pääkaupunkiin muuttaneet ihmiset. Hän asui kaupungin laitamilla, Bastiljin läheisyydessä sijaitsevalla "la Roquette"lla; kaukana kaupungin keskeisistä ooppera- ja konserttitaloista.
Lukuisat kahvilat ja tanssisalit olivat muotoutuneet auvergnelais- ja muidenkin maalaissiirtolaisten elämän keskipisteiksi. Bouscatel työskenteli päivisin kupariseppänä ja lämmityskattiloiden tekijänä. Iltaisin hän kuitenkin otti esiin säkkipillinsä ja vuonna 1903 hän oli jo "Au Chalet" -nimisen musettebistron tähti rue de Lappe -kadulla. Bouscatelin maine kasvoi, hän ryhtyi kokopäivämuusikoksi, ja vuoteen 1910 mennessä hän oli saanut kahvilan omistukseensa. Kahvilan nimeksi vaihdettiin "Chez Bouscatel".
Vuosien kuluessa Bouscatel muutti paikan kahvilasta isoksi tanssisaliksi, jossa hän itsekin esiintyi säännöllisesti. Vuonna 1905 Bouscatel tutustui harmonikansoittaja Charles Péguriin, jonka hän palkkasi omaan orkesteriinsa ja kahvilaansa. Harmonikasta tuli tuosta hetkestä lähtien elimellinen osa "bal musette" -musiikkia, ja heidän yhteistyötään pidetään musette-harmonikkamusiikin alkuhetkenä. Péguri avioitui Bouscatelin tyttären kanssa.
Bouscatel oli ensimmäisiä musette-musiikkia levyttäneitä artisteja 1900-luvun alussa.
Bouscatelin kuollessa vuonna 1945 harmonikka oli jo syrjäyttänyt säkkipillin aseman musette-musiikissa. Hänen kahvilansa jatkoi eri nimillä, kuten "bal Bouscatel", "Chez Bouscatel" ja "Bousca-bal" vuoteen 1950 saakka.
Sian Edwards
Sian Edwards (s. 1959 Britannia) on brittiläinen kapellimestari.
Edwards on valmistunut Royal Northern College of Music. Hän opiskeli 1983–1985 professori Ilja Musinin oppilaana Leningradin konservatoriossa ja voitti sinä aikana toukokuussa 1984 Leedsin kapellimestarikilpailun.
Edwards on johtanut maailman johtavia orkestereita, muun muassa Los Angelesin filharmonikot, Clevelandin orkesteri, Berliinin sinfonikot, Frankfurtin radio-orkesteri, Leipzigin radio-orkesteri, Pietarin filharmonikot, Kuninkaallinen Flanderin Filharmonia, London Sinfonietta ja Birminghamin sinfoniaorkesteri. Hän tekee yhteistyötä saksalaisen Ensemble Modernin kanssa.
Edwards on johtanut muun muassa seuraavia teoksia:
Meselsonin-Stahlin-koe
Meselsonin-Stahlin-koe oli Mathew Meselsonin ja Franklin Stahlin tekemä ke, joka osoitti DNA-synteesin eli replikaation olevan semikonservaatti. Semikonservaatissa replikaatiossa DNA-kaksoiskierre toistetaan ottamalla toinen juoste alkuperäisestä kaksoiskierteestä ja toinen synteettisesti valmistetusta kierteestä.
Vähänkyrön vaakuna
Vähänkyrön vaakuna on saanut aiheensa pitäjän vanhasta sinetistä. Sen aihe puolestaan on peräisin Vaasain tunnuksesta (), joka on tulkittu maljaksi, josta nousee kolme tähkää.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kaksikorvainen hopeamalja, jossa kolme kultaista tähkää.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 11. helmikuuta 1954. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2013, kun Vähäkyrö liittyi Vaasan kaupunkiin.
Totte Svensson
Totte Svensson () on Åke Holmbergin luoma kuvitteellinen henkilö. Hän esiintyy yhdeksässä Holmbergin kirjoittamassa lastenkirjassa vuosina 1948–1973.
Svensson on Ruotsin paras salapoliisi, joka muutamissa sarjan kirjoissa matkustaa lentävällä matolla. Hänen vastapelurinaan on kuuluisa konna Jeppe Kärppä. Kirjasarja soveltuu parhaiten alakoululaisille, esimerkiksi 3–4-luokkalaisille.Lisäksi on suomennettu lyhyt sarjakuvakirja "Totte Svenssonin lentävä matto" ("Ture Sventon och hans flygande matta").
JoAnn Falletta
JoAnn Falletta (s. 1954) on yhdysvaltalainen kapellimestari. Falletta on opiskellut Mannes College of Musicissa ja Juilliard Schoolissa. 1991 hänestä tuli Virginia Symphony Orchestran musiikillinen johtaja. 1999 hänet nimitettiin Buffalo Philharmonic Orchestran musiikilliseksi johtajaksi ja hän jatkaa jälleen sen johtajana kauden 2009–2010.
Yin Yang Yo!
Yin Yang Yo! on Bob Boylen luoma piirrossarja, jota ensimmäisenä julkaisi Jetix-kanava. Sarjaa tuotetaan Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Isossa-Britanniassa. Suomessa sarjaa esittivät MTV3 ja Disney XD suomeksi tekstitettynä.
Sisarukset Yin ja Yang opettelevat mystistä "woo foo" -kamppailulajia pandamestari Yon johdolla. He myös taistelevat voimakasta Yömestaria ja hänen alaisiaan vastaan. Sarjan nimi tulee näiden kolmen päähahmon nimistä.
Simone Young
Simone Margaret Young (s. 2. maaliskuuta 1961 Sydney, Australia) on australialainen orkesterinjohtaja.
Young on johtanut Wienin Filharmonikkoja vuonna 2005, ja sitä ennen hän johti Wienin valtionoopperan orkesteria 1993.
Tve1
Tve1 on Valtionrautateiden antama tyyppimerkintä pienveturille, joita insinööritoimisto Saalasti toimitti Valtionrautateille vuosina 1958–1963. Vetureita valmistettiin Turengin sokeritehtaan konepajalla kaikkiaan 30 kappaletta. Ne olivat valmistajan mallia OTSO1.
Uusien pienvetureiden hankinta tuli ajankohtaiseksi 1950-luvulla, koska tavaraliikenteen kustannuksia on pyritty pienentämään. Tämän vuoksi järjestelyjunia vähennettiin, jolloin tarvittiin vaihtovetureita sellaisille liikennepaikoille, joilla esiintyy säännöllistä vaihtotyötarvetta. Suuri osa vetureista oli sijoitettuna tällaisille liikennepaikoille. Toiminta-alue oli lähinnä Etelä- ja Länsi-Suomi.
Veturi on tyypillisen pienveturin näköinen. Ohjaamo on takana ja sen edessä on konesuoja. Nämä lepäävät teräslevyistä ja tukipalkeista hitsaamalla tehdyn jäykän rungon päällä. Moottorina on ilmajäähdytteinen Deutz F8L-614. Voimansiirto on hydraulinen. Voima välittyy suunnanvaihtolaitteesta akseleille ketjujen välityksellä. Tve1-veturit on varustettu Otso-vaihtotyökytkimin. Aiemmissa pienvetureissa käytössä ollut vipujarru oli saanut väistyä veturiin vaikuttavan paineilmajarrun ja vaunuihin vaikuttavan venttiilin tieltä.
Nykyään vetureiden käyttö on todella vähäistä, muutamia kappaleita on käytössä mm. Ilmalassa ja Turussa sekä joidenkin tehtaiden käytössä. Suuri osa vetureista poistettiin käytöstä 1980- ja 1990-luvuilla.
Moniottelu
Moniottelu voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Kenneth Malitoli
Kenneth Malitoli (s. 20. elokuuta 1966) on sambialainen valmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän pelasi hyökkääjänä suurimman osan urastaan kotimaassaan ja kävi pelaamassa viisi kautta Tunisian pääsarjassa voittaen kahdesti peräkkäin maalikuninkuuden.
Hän pelasi myös Sambian maajoukkueessa vuosina 1989–1999 ja edusti maataan kolmessa Afrikan-mestaruuskilpailuissa vuosina 1994, 1996 ja 1998.
Luis Scola
Luis Alberto Scola Balvoa (s. 30. huhtikuuta 1980 Buenos Aires) on argentiinalainen koripalloilija.
Scola edusti Espanjan ACB-liigan Tau Ceramicaa ennen siirtymistään NBA:han kaudeksi 2007–2008.
San Antonio Spurs varasi Scolan NBA:han jo vuonna 2002, mutta tämä ei koskaan tehnyt sopimusta seuran kanssa, koska Scola ei päässyt sopuun TAU:n kanssa sopimuksen ulosostosta. NBA:n sääntöjen mukaan mikään seura ei saanut maksaa yli puolta miljoonaa dollaria Euroopassa pelaavan pelaajansa sopimuksen ulosostosta, mikä tuotti Scolalle ongelmia, koska häneltä vaadittiin kolme miljoonaa dollaria. San Antonio kauppasi Scolan pelaajaoikeudet Houston Rocketsille heinäkuussa 2007.
Pian tämän jälkeen sopimuksen ulos-ostosta sovittiin, ja Scola teki Rocketsin kanssa kolmen vuoden ja 9,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Scola edusti Houstonia vuoteen 2012 asti, minkä jälkeen hän siirtyi Phoenix Sunsiin.
Peruskorko
Peruskorko on Suomen valtiovarainministeriön määräämä korko. Se on viimeisen kolmen kuukauden aikana noteerattujen 12 kuukauden Euribor-korkojen keskiarvo pyöristettynä lähimpään prosenttiyksikön neljännekseen. Peruskorko vahvistetaan kahdesti vuodessa: kesäkuussa ajalle 1. heinäkuuta – 31. joulukuuta ja joulukuussa ajalle 1. tammikuuta – 30. kesäkuuta.
Alien blues
Alien blues on vuonna 2009 ilmestynyt suomalaisen Honey B and the T-Bones -yhtyeen 12. studioalbumi. Se julkaistiin 27. toukokuuta 2009 levymerkillä Sound of Finland.
Kaikki kappaleet säveltänyt Aija Puurtinen sekä sanoittanut Esa Kuloniemi, ellei toisin mainittu.
On the Road 1972
On the Road 1972 on Camel-yhtyeen vuonna 1992 julkaistu livealbumi. Materiaali on albumin nimen mukaisesti äänitetty vuonna 1972.
Fiat G.46
Fiat G.46 on italialainen, yksimoottorinen ja -tasoinen kaksipaikkainen jatkokoulukone. Kone oli alatasoinen ja rakenteeltaan kokometallinen.
Giuseppe Gabriellin suunnitteleman koneen prototyypin ensilento lennettiin 25. kesäkuuta 1947. Koneen lento-ominaisuudet todettiin hyviksi, ja sillä voitiin lentää turvallisesti muun muassa taitolentoliikkeitä. Kone hyväksyttiin sarjatuotantoon ja sitä toimitettiin eri versioina Italian ilmavoimille noin 150 kappaletta ja lisäksi Itävaltaan, Argentiinaan ja Syyriaan yhteensä noin 70 kappaletta. Koneen tuotanto lopetettiin vuonna 1952.
Riku Campo
Riku Benjamin Gaarsom Campo (s. 17. joulukuuta 1969 Kauniainen) on suomalainen itseoppinut meikkitaiteilija, toimittaja, stylisti, art director ja kirjailija, joka työskentelee ja asuu Yhdysvalloissa Los Angelesin Santa Monicassa. Campon sisko on näyttelijä Irina Pulkka.
Campo aloitti uransa Helsingissä vuonna 1988 Stendhal-sarjan meikkaajana ja lähti vuoden kuluttua Montrealiin Kanadaan ja New Yorkiin luomaan kansainvälisempaa uraa, mutta palasi Suomeen vuonna 1997 opiskellakseen hiusmuotoilua Pivot Point -koulussa Helsingissä. New Yorkin, Ateenan ja Milanon kautta Campo asettui vuonna 2002 Los Angelesiin.
Campo kirjoitti vuonna 2006 Otava-kustannusyhtiölle "Meikkiopas"-teoksen, joka on suunnattu pohjoismaalaisille naisille. Kirjan sponsoroi ruotsalainen meikkisarja IsaDora. Syyskuussa 2010 julkaistiin New Yorkissa Campon ensimmäinen Yhdysvaltojen markkinoille tekemä kauneuskirja. Sen kustansi Atria / Simon&Schuster. Campo on ensimmainen pohjoismaalainen meikkitaiteilija, jonka meikkikirjaa markkinointiin ja myytiin Yhdysvalloissa, Australiassa ja Kanadassa samaan aikaan.
Campon töitä ovat julkaisseet myös monet kansainväliset lehdet kuten Vogue, Harper's Bazaar, Elle, V, Arena, Dansk ja L'Officiel. Campoa edustaa New Yorkissa Ray Brown Pro -agentuuri. Syyskuussa 2014 Campo julkaisi Ilta-Sanomissa kuusi 20 minuutin kauneusvideosarjaa, joissa oli vieraina Los Angelesissa asuvia suomalaisia kuten näyttelijät Anna Easteden ja Nina Sallinen sekä malli Pia Lamberg. Toukokuussa 2017 Campo tuotti Los Angelesissa Iltalehdelle neliosaisen meikki-ja hiusvideosarjan, jossa oli mallina Sirpa Selänne. Wella ja Sisley sponsoroivat videot.
Campo oli tuottajana ja muoti-ja kauneustoimittajana suomalaisessa IN-lehdessä vuosina 2008–2010. Lehden kustansi Aller Julkaisut, johtajanaan Eeva-Helena Jokitaipale. IN-lehti auttoi Suomen Elle-lehden pääsyä Aller Julkaisuihin. Campo ja valokuvaaja Yu Tsai toivat lehdelle paljon huomiota saamalla siihen kansainvälisiä malleja kuten Elsa Hosk, Lydia Hearst ja Linda V.
Riku Campo on suomalaisen Gloria-lehden kauneustoimittaja-avustaja. Hänen käsialaansa ovat olleet monet Glorian vuosien 2017–2018 kansikuvat. Riku Campo allekirjoitti meikkikirjasopimuksen Harper Collins USA -kirjayhtymän kanssa joulukuussa 2018 ja kirja julkaistaan alkuvuodesta 2020 Yhdysvalloissa. Kirja kuvataan New Yorkissa ja sen kuvaa valokuvaaja Samantha Rapp.
Never Let Go
Never Let Go on brittiläisen Camel-yhtyeen vuonna 1993 julkaistu livealbumi.
Tve3
Tve3 oli Valtionrautateiden antama tyyppimerkintä Valmetin vuosina 1953–1960 valmistamille vaihtovetureille. Alun perin veturit saivat tyyppimerkinnän "Vv13". Tyyppimerkintä "Tve3" tuli käyttöön vuonna 1972.
Vuonna 1952 Valtionrautatiet tilasi Valmetilta kaksi keskiraskaaseen vaihtotyöhön soveltuvaa veturia. Ne olivat tyyppiä "Move51h", jota Valmet oli toimittanut useille teollisuuslaitoksille. Veturit osoittautuivat tehtäväänsä hyvin soveltuviksi, ja niitä tilattiin lisää useassa erässä. Viimeiset veturit valmistuivat vuonna 1960. Nämä veturit saivat aluksi tyyppimerkinnän "Vv13".
Vertaillakseen hydraulista ja mekaanista voimansiirtoa, tilasi Valtionrautatiet vuonna 1953 viisi mekaanisella voimansiirrolla varustettua veturia tyyppiä "Move51m". Hydraulinen voimansiirto osoittautui kuitenkin käytössä edullisemmaksi, eikä "Move51m"-sarjaa tilattu enää lisää. Mekaanisella voimansiirrolla varustetut veturit saivat aluksi tyyppimerkinnän "Vv14", mutta vuonna 1960 sekä Vv13- että Vv14-veturit saivat yhteisen sarjamerkinnän "Tve3".
Veturit olivat käytössä eri puolilla rataverkkoa keskiraskaassa vaihtotyössä. "Move51m"-sarjan veturi olivat käytössä pääosin Haminassa. Veturit syrjäyttivät aiemmat Vk-, Sk- ja Tk1–2-sarjojen höyryveturit. Vetureiden pienestä huippunopeudesta johtuen niitä käytettiin linja-ajossa vain lyhyillä matkoilla.
Veturin runko oli hitsattu teräslevyistä. Painon lisäämiseksi on sen päätypalkeissa lisäpainot. Ohjaamo sijaitsi veturin takaosassa, ja sen edessä oli konesuoja. Vanhemmat veturit poikkeavat ulkonäöltään uudemmista, sillä veturista 468 alkaen hytti- ja konehuonerakennetta muutettiin. Helpoiten nämä erottaa konesuojasta; vanhemmissa vetureissa konesuojan etuosa oli viisto (tästä juontuu nimitys "silitysrauta"), kun taas uudemmissa se oli pystysuora. Veturit maalattiin alun perin vihreiksi, mutta sittemmin niitä maalattiin normaaleihin Valtionrautateiden punakeltaisiin väreihin.
Veturissa oli 350 hevosvoiman kaksitahtinen GM-kaksoisdieselmoottori. "Move51h"-sarjan veturit oli varustettu hydraulisella ja "Move51m"-sarjan veturit mekaanisella voimansiirrolla. Voima välitettiin vaihteistosta veturin takaosassa sijaitsevalle sokkoakselille, josta edelleen kytkintankojen välityksellä pyöriin. Vetureiden suurin nopeus oli 30–35 km/h. Vetureissa oli Westinghousen ilmajarru sekä mekaaninen käsijarru.
Kaikki Valtionrautateiden omistamat veturit on hylätty 1990-luvulla, jolloin niiden käyttö oli jo erittäin vähäistä. Joitain vetureita on teollisuuslaitosten käytössä sekä museovetureina.
Niobe (ilmatorjunta-alus)
Niobe oli Saksan laivaston ilmatorjunta-alus. Alus oli alun perin Alankomaiden laivaston 1898 vesille laskettu panssarikansiristeilijä "Hr.Ms. Gelderland", joka joutui saksalaisten haltuun heidän miehittäessään Alankomaat vuonna 1940.
"Hr.Ms. Gelderland" oli Fijenoordin telakan valmistama Holland-luokan panssarikansiristeilijä, joka laskettiin vesille 1898. Alus oli ensimmäinen toisen tilauksen alus ja se oli raskaampi kuin edeltäneet 
kolme luokan alusta. Sen suojana ollut panssarikansi oli kaksi tuumaa (noin 5 cm) paksu lukuun ottamatta konehuoneen suojana ollutta viiden tuuman panssarikilpeä.
Alus todettiin palveluskelvottomaksi 1918. Se kuitenkin palasi palvelukseen 1920 tykistökoululaivana. Se siirrettiin 1939 majoitusalukseksi.
Alus muutettiin ilmatorjunta-alukseksi asentamalla kahdeksan 88 mm, neljä 40 mm ilmatorjuntatykkiä ja neljä 20 mm neliputkistatykkiä, sekä ilmatorjuntatutka. Pituudeltaan alus oli 94,7 metriä. Alus nimettiin "Niobeksi" 1. maaliskuuta 1944.
"Niobe" oli siirretty 10. heinäkuuta 1944 jatkosodan aikana Kotkaan, jossa sen tehtävänä oli turvata tärkeää Kotkan satamaa. Neuvostoliittolaiset luulivat alusta miltei samankokoiseksi panssarilaiva "Väinämöiseksi" ja tekivät sitä vastaan 16. heinäkuuta 1944 ilmahyökkäyksen ("operaatio Hirmumyrsky"). Hyökkäystä on väitetty Neuvostoliiton suurimmaksi yhtä kohdetta vastaan tehdyksi ilmaiskuksi tai suurimmaksi Neuvostoliiton Itämeren laivaston ilmavoimien iskuksi yksittäistä kohdetta vastaan. Hyökkäykseen osallistui 131 konetta, ja se kesti 11 minuuttia. Koneina oli muun muassa neljä Douglas A-20G Boston -pommikonetta sekä 28 kappaletta Petljakov-2-pommikonetta. Varsinaiseen "Nioben" upottamiseen osallistui kolme torpedokonetta, jotka oli varustettu veden pinnasta kimpoavilla pommeilla. Tulittaessaan suurta pommikonelaivuetta torpedokoneet hyökkäsivät matalalta ja alus sai osuman kylkeensä. Pommitukseen osallistuneet koneet onnistuivat suurimmaksi osaksi välttämään voimakkaan ilmatorjuntatulen, menettäen vain yhden koneen, useamman vaurioituessa. Alus upposi Hallan ja Hietasen väliselle alueelle. Hyökkäyksessä kuoli 60 aluksen miehistön jäsentä, noin 260 pelastui. Hyökkäyksen johtaja kapteeni Rakov sai toisen Neuvostoliiton sankarin kultaisen tähden kunniamitalinsa.
Aluksen hylky makasi 1950-luvulle asti satamaliikenteelle esteenä. Aluksen nostaminen ja romuttaminen oli vaikeaa kustannusten ja vaarallisuuden takia. Aluksen ammushissit olivat vaurioituneet hyökkäyksessä, ja aluksessa oli suuret ammusvarastot. Lopulta vuonna 1953 saksalais-puolalainen romuyhtiö Beckendorf Gebrüder nosti ja romutti aluksen jäänteet.
Megumi Yokota
Megumi Yokota (; s. 15. lokakuuta 1964 – 13. maaliskuuta 1994?) oli Pohjois-Koreaan kaapattu japanilainen. Hän oli 13-vuotias kadotessaan 15. marraskuuta 1977 kotimatkallaan Niigatassa. Pohjois-Korea on myöntänyt kaappauksen ja ilmoittanut kaapatun naisen kuolleen vuonna 1994. Alun perin hänen kuitenkin väitettiin kuolleen itsemurhan kautta vuonna 1993. Hänestä on julkaistu dokumentti "Abduction: The Megumi Yokota Story" (2006).
Pohjois-Korea luovutti Megumi Yokotan väitetyt jäännökset Japanille vuonna 2004. Teikyōn yliopiston mukaan kyseessä eivät todellisuudessa olleet hänen jäännöksensä. Megumi Yokota oli Pohjois-Koreassa eläessään naimisissa eteläkorealaisen Kim Young-namin kanssa.
Pigini
Pigini on italialainen harmonikanvalmistaja Castelfidardossa. Yritys tuottaa yli 60 erilaista harmonikkamallia, joita myydään eri puolilla maailmaa. Pigini-harmonikoita myydään Suomessa Lasse Pihlajamaa -tuotemerkin alla.
Filippo Pigini rekisteröi yrityksen nimeltä "F.lli Pigini di Filippo" Anconan kauppakamarissa 6. kesäkuuta 1946. Hänen partnereitaan olivat Adriano, Gino, Luigi ja Marino Pigini. Veljesten yritys kasvoi kovista sodan jälkeisistä ajoista huolimatta. Ensimmäiset kansainväliset toimitukset tehtiin Yhdysvaltoihin, Kanadaan, Ruotsiin, Tanskaan, Argentiinaan, Egyptiin ja Pakistaniin.
Yrityksen johdossa toimi pitkään Gino Pigini, joka oli jo 14-vuotiaana erikoistunut vapaalehdykkäkielten tekemiseen. Nykyisin yrityksen toimitusjohtajana toimii hänen poikansa Massimo Pigini.
Tore Keller
Tore Bertil Gottfrid Keller (4. tammikuuta 1905 Norrköping, Ruotsi – 15. heinäkuuta 1988) oli ruotsalainen jalkapalloilija sekä olympiamitalisti. Maajoukkuetasolla Keller edusti Ruotsia sekä Italian että Ranskan MM-kisoissa 1930-luvulla tehden neljässä pelaamassaan ottelussa kolme maalia (kaikki Kuubaa vastaan). Kansallisella tasolla Keller edusti IK Sleipneria voittaen Ruotsin mestaruuden 1938.
Telford
Telford on kaupunki Englannissa, Shropshiren kreivikunnassa. Se sijaitsee noin 20 km Shrewsburysta ja 50 km Birminghamista.
Vuonna 2001 Telfordin ja Wrekinin hallintoalueella asui noin 158 000 asukasta. Se on Shropshiren suurin kaupunki ja yksi Englannin nopeimmin kasvavista kaupungeista.
Telford on uusi kaupunki, joka perustettiin 1960- ja 1970-luvuilla. Se sai nimensä insinööri Thomas Telfordin mukaan, joka suunniteeli useita teitä, siltoja ja kanavia 1700-luvun lopulla ja 1800-luvulla. Ironbridge Gorge, jota on sanottu teollisen vallankumouksen synnyinpaikaksi, sijaitsee nykyisin Telfordin alueella.
Murcof
Murcof eli oikealta nimeltään Fernando Corona on meksikolainen artisti, jonka musiikki on enimmäkseen elektronista musiikkia. Corona syntyi vuonna 1970 Tijuanassa, Meksikossa ja kasvoi Ensedanassa ja oli jonkin aikaa tijuanalaislähtöisen Nortec Collective of Electronic Musiciansin jäsen. Vuonna 2000 hän palasi Tijuanaan, mutta on sen jälkeen asunut Barcelonassa, Espanjassa.
Murcofin musiikki on pelkistettyä ja minimalistista sample-pohjaista elektronista musiikkia. Murcofin äänitykset ovat paljon melodisempia ja perinteikkäämmin rakennettuja kuin monien muiden nykypäivän samassa genressä olevien artistien. Monet raidat sisältävät jousiorkesteri-sampleja, jotka ovat lähtöisin moderneilta säveltäjiltä, kuten esimerkiksi Arvo Pärtiltä.
Arovane
Arovane (oik. Uwe Zahn, s. 1965) on saksalainen elektronisen musiikin artisti.
Zahnin musiikillinen ura alkoi, kun hän kokeili huvin vuoksi äänentoistolaitteita ja kosketinsoittimia ollessaan 15-vuotias. Vuosien jälkeen hän jatkoi kokeilemista ja kehitti taitojaan, minkä myötä hän jopa oppi soittamaan klarinettia. 1980-luvun loppupuolella hän työskenteli yhä enemmän ja enemmän syntetisaattorin ja turntablismin parissa. Vuonna 1989 Zahn alkoi tehdä yhteistyötä erään elektronista musiikkia tekevän järjestön kanssa Münchenissä. Tämä järjestö, joka tunnettiin nimellä S. A. M., oli perustettu, jotta saataisiin tehtyä eläväistä, vapaata, elektronista ja improvisoitua musiikkia.
Vuonna 1991 Zahn rakensi oman studion Berliiniin. Samoihin aikoihin hänen työtään voitiin jo verrata musiikkiin, johon breakbeat oli vaikuttanut. Koko 1990-luvun ajan Zahn asui Berliinissä ja jatkoi elektronisen musiikin tekemistä. Työskenneltyään jonkin aikaa radioasemalla hän kiinnitti huomiota elektronista musiikkia tukevaan levy-yhtiöön nimeltä Din. 90-luvun loppupuolella nähtiin hänen kaksi ensimmäistä EP:tään: "Atol Scrap for Din" ja "Tides for CCO", jotka toivat Zahnille mainetta ja suosiota pääasiallisesti Saksassa ja sen jälkeen myös koko maailman IDM-, ambient- ja elektronisen musiikin artistien keskuudessa. Näihin aikoihin Zahn julkaisi myös muutamia teoksia, jotka oli tuotettu yhteistyönä muiden artistien kanssa. Vuosista 1999 ja 2000 asti Arovane on työskennellyt yhdessä Phonemin kanssa, jonka kanssa hän julkaisi albumin "Lilies" vuonna 2004. Saattaa olla jollain tavalla merkitsevää, että albumin viimeisen raidan nimi on "Goodbye Forever" – nimittäin "Liliesin" jälkeen Arovane ei julkaissut pitkään mitään. Vuonna 2013 tuli albumi "Ve Palor", joka nousi heti Tšekissä Tais-palkinnon ehdokkaaksi.
Vaikka Arovane on melko hyvin tunnettu tekno- ja IDM-piireissä, ei musiikki kuitenkaan ole saavuttanut yhtä suurta menestyksen tasoa pop-kulttuurin suhteen. Zahnilla on myös sivuprojekti nimeltä Nedjev.
Arovanen musiikin tyyppiä voidaan kuvailla eteeriseksi, älykkään melodiseksi, luonnonläheiseksi, lämpimäksi ja ambientiksi, johon kuitenkin on vaikuttanut selväpiirteinen ja useimmiten raskas breakbeat ja hip hop. Musiikkia on melko vahvasti maustettu syntetisaattorilla ja se keskittyykin pitkälti luomaan melankolisen ja nostalgisen tunnelman. Kappaleiden tempo on keskitasoa ja monet ovat luokitelleet Arovanen musiikin IDM:ksi.
Vaikka melodian rikkaus pysyykin vahingoittumattomana, Arovanen ja Phonemin yhteistyön lopputuloksena syntynyt musiikki on ehkä "robottimaisempaa" ja kylmempää kuin mitä Arovanelle tyypillinen tuotanto on ja kuulostaa ehkä enemmänkin Arovanen aikaisemmilta tuotoksilta, esimerkiksi "Icol Diston"ilta. Yleisesti Arovanen musiikkia voidaan verrata Autechren ja Boards of Canadan tuotantoon. Zahnin musiikkia on usein kuvailtu melodisesti haastavaksi.
Johan Franzén (poliitikko)
Johan Franzén (11. marraskuuta 1879 Ylimarkku – 3. kesäkuuta 1946 Ylimarkku) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.
Franzén toimi kansanedustajana tammikuusta 1935 elokuuhun 1936 ja oli jäsenenä eduskunnan talousvaliokunnassa. Hän nousi eduskuntaan varaedustajan paikalta, kun Otto Jacobsson siirtyi Vaasan pormestariksi. Hän edusti Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Franzén toimi poliittisella urallaan myös Ylimarkun kunnanvaltuuston jäsenenä ja sen puheenjohtajana sekä kolmesti presidentin valitsijamiehenä, 1937, 1940 ja 1943.
Kansakoulun ja kansanopiston käynyt, maanviljelijäperheeseen syntynyt Franzén oli varsinaisilta ammateiltaan maanviljelijä ja säästöpankinjohtaja. Hän viljeli maata Ylimarkussa vuodesta 1908 ja toimi kunnan säästöpankin johtajana vuodesta 1905. Hän oli naimisissa Wendla Olivia Bäcksin kanssa, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1908.
Franzén kuoli kotikunnassaan Ylimarkussa kesäkuussa 1946, 66-vuotiaana.
Vedenalainen jääkiekko
Vedenalainen jääkiekko on extreme-urheilulaji, jota pelataan altaassa tai lammikossa. Pelaajilla on yllään kuivapuku. Peliä pelataan vettä kevyemmällä kiekolla veden pintaan muodostuneen jään alapinnalla.
Ennen lajin kehittämistä "vedenalaiseksi jääkiekoksi" kutsuttiin Suomessa peliä, josta on sattuneesta syystä nyttemmin ruvettu käyttämään sen kansainvälistä nimeä octopush. Siinä pelataan uppoavalla kiekolla altaan pohjassa.
Vedenalaisen jääkiekon ensimmäiset MM-kilpailut järjestettiin Weißensee-järvellä, Itävallassa helmikuussa 2007. Maailmanmestaruuden voitti Suomi, toiseksi tuli Itävalta ja kolmanneksi Slovakia. Muut kisaan osallistuneet maat olivat Tšekki, Saksa, Alankomaat, Puola ja Slovenia.
Anytime
Anytime on suomalaisen yhtyeen Honey B and the T-Bones ensimmäinen studioalbumi.
Karenssi
Karenssi on korvaukseton määräaika, jonka kuluessa ei makseta etuuksia, joihin saaja normaalisti olisi oikeutettu. Karenssia käytetään tukien leikkaamiseen, minkä tarkoituksena on taloudellisen sanktion tuottaminen, millä pyritään rankaisemaan etuuden saajaa siitä, ettei hän virkamiehen mielestä ole noudattanut lain päämäärää.
Karenssia karenssin nimisenä käytetään Suomessa työttömyyskorvauksien yhteydessä, jossa pisimmät karenssit vastaavat kahden kuukauden, 60 päivän, tuloja eli joissain tapauksissa 1/6 vuosituloista.
Karenssin perusteena on työttömyysturvalain mukainen työvoimapoliittinen lausunto, jonka antaa työ- ja elinkeinotoimiston työvoimalautakunta. Työvoimapoliittisesta lausunnosta ei saa työttömyysturvalain mukaan valittaa, mutta sen perusteella tehdystä päätöksestä saa valittaa sitten, kun päätös on annettu. EU pakotti Suomea muuttamaan karenssilainsäädäntöä, koska muissakaan EU-maissa ei ole karenssia ja Suomen karenssiohjeet olivat liian tiukkoja.
Työttömien Valtakunnallinen Yhteistoimintajärjestö ry julkaisee lehteä Karenssisanomat.
Erokarenssi tarkoittaa työstä, koulutuksesta tai työvoimapoliittisesta toimenpiteestä eroamista. Erokarensseja voivat olla
Joulukuussa 2018 uutisoitiin, että uudessa irtisanomislaissa työntekijän irtisanomisesta saisi työntekijä 60 päivän karenssin ja irtisanoutumisesta 90 päivän karenssin. Tämä tarkoittaisi että irtisanoutuminen on moitittavampaa kuin irtisanotuksi joutuminen.
Nils-Olof Franzén
Nils-Olof Franzén (23. elokuuta 1916, Oxelösund – 24. helmikuuta 1997) oli ruotsalainen kirjailija, joka muistetaan erityisesti humoristisista nuortenkirjoistaan.
Franzén tunnetaan parhaiten yhdestätoista Agaton Sax -kirjastaan, jotka hän kirjoitti vuosina 1955–1978. Weilin+Göös julkaisi sarjasta muutaman suomennoksen 1972–1973. Agaton Sax -sarjan lisäksi Franzén kirjoitti muutaman muun nuorten salapoliisiromaanin ja aikuisten dekkarin sekä joukon historiallisia romaaneja ja monta merkkihenkilöiden elämäkertaa. Hän loi 1960-luvulla hahmot Göran Ulv, Fred Y ja herra Zippo.
Franzén toimi Ruotsin radion ohjelmapäällikkönä 1956–1973. Ruotsin dekkariakatemia myönsi kirjailijalle 1978 palkinnon tämän kirjoittamista lasten ja nuorten salapoliisikirjoista.
Harald zur Hausen
Harald zur Hausen (s. 11. maaliskuuta 1936) on saksalainen virologi ja professori emeritus, joka sai vuonna 2008 Nobelin lääketieteen palkinnon löydettyään syöpää aiheuttavia papilloomaviruksia.
Zur Hausen syntyi Gelsenkirchenissä, Saksassa. Hän opiskeli lääketiedettä Bonnin, Hampurin ja Düsseldorfin yliopistossa, jossa hänestä vuonna 1960 tuli lääketieteen tohtori.
Zur Hausen työskenteli 1960-luvulla muun muassa Düsseldorfin yliopistossa ja Philadelphian lastensairaalan viruslaboratorioissa. Hänestä tuli yliassistentti Pennsylvanian yliopistossa ja vuosina 1969–1977 hän työskenteli Würzburgin ja Erlangen-Nürnbergin yliopistossa. Vuonna 1977 hän aloitti työskentelemisen Freiburgin yliopistossa. Vuosina 1983–2003 hän toimi Saksan syöpätutkimuskeskuksen puheenjohtajana Heidelbergissä ja vuodesta 1988 lääketieteen kunniaprofessorina Heidelbergin yliopistossa.
Françoise Barré-Sinoussin ja Luc Montagnierin kanssa jaetun Nobelin lääketieteen palkinnon lisäksi Zur Hausenille myönnettiin muun muassa Gairdner-palkinto vuonna 2008.
Hämeenkosken kirkko
Hämeenkosken kirkko (vuoteen 1994 asti "Kosken Hl kirkko") on Hollolan seurakuntaan kuuluvan Hämeenkosken kappeliseurakunnan kirkko Hollolan Hämeenkoskella. Se on vuonna 1870 valmistunut tiilikirkko. Siihen liittyy Carl Ludvig Engelin suunnittelema kellotapuli edellisen kirkon ajalta vuodelta 1824.
Oligopsoni
Oligopsoni tarkoittaa taloustieteessä kilpailutilannetta, jossa markkinoilla on useita tietyn palvelun tai tuotteen ostajia, joilla on pienen ryhmänsä vuoksi markkinavoimaa vaikuttaa hintojen määräytymiseen. Tästä syystä oligopsoni lasketaan markkinahäiriöksi. Oligopsonillinen tilanne toimii vastaavasti kuin monopsoni.
Suomessa vähittäiskaupan keskusliikkeet ovat pitkään olleet oligopsoniasemassa. Tilanteesta ovat kärsineet sekä tuottajat, jotka ovat saaneet tuotteistaan alhaisen myyntihinnan, että ostajat, jotka joutuvat Suomessa maksamaan useista tuotteista EU-hintoja keskimääräistä korkeampia hintoja.
Charles Bolden
Charles Frank "Charlie" Bolden, Jr. (s. 19. elokuuta 1946, Columbia, Yhdysvallat) on kesällä 2009 virkaan astunut Nasan pääjohtaja, ensimmäinen Nasan mustaihoinen johtaja.
Bolden syntyi 19. elokuuta 1946 Columbuksessa, Etelä-Carolinan osavaltiossa. Hän opiskeli Yhdysvaltain laivastoakatemiassa upseeriksi. Hän lensi sotalentoja Vietnamin sodassa. Hän suoritti US Naval Test Pilot School -koelentokoulun vuonna 1979. Hän on eläkkeellä oleva merijalkaväen kenraalimajuri. Koelentokoulun jälkeen hänet valittiin NASAn astronauttikoulutukseen ja hän on tehnyt sukkulalentoja, myös sen ohjaajana. NASA-komennuksen jälkeen hän palasi merijalkaväkeen toimien Yhdysvaltain Japanin joukkojen komentaja kunnes siirtyi eläkkeelle vuonna 2003. 
Bolden toimi Jack and Panther LLC -konsulttiyhtiössä ja oli teksasilaisen Marathon Oilin, joka on jäänyt rahanpesusta kiinni vuonna 2004, johtokunnassa. Boldenin todettiin Senaatin tutkimuksissa olleen syytön talousepäselvyyksiin yhtiössä.
Mihail Fokin
Mihail Mihailovitš Fokin (, myös Michel Fokine ja Mikhail Fokin; 23. huhtikuuta 1880 Pietari – 22. elokuuta 1942 New York) oli venäläinen koreografi. Yksi hänen tunnetuimmista teoksistaan on alun perin Anna Pavlovalle kirjoitettu soolo "Kuoleva joutsen" Camille Saint-Saënsin orkesterisarjaan "Eläinten karnevaali" (Le carnaval des animaux) . Fokin oli Sergei Djagilevin Ballets russes -seurueen pääasiallinen koreografi vuosina 1909–1914. Tuona aikana hän loi kuuluisat koreografiat baletteihin "Tulilintu" ja "Petruška".
Carlos Ruiz Zafón
Carlos Ruiz Zafón (s. 25. syyskuuta 1964 Barcelona) on espanjalainen kirjailija. Hän on asunut vuodesta 1994 Los Angelesissa työskennellen vapaana kirjailijana ja elokuvakäsikirjoittajana.
Ruiz Zafónin ensimmäinen romaani "El príncipe de la niebla" (1993) sai Edebén nuorten aikuisten kirjallisuuden kirjallisuuspalkinnon. Sen lisäksi hän on kirjoittanut kolme muuta nuorten aikuisten romaania: "El palacio de la medianoche" (1994), "Las luces de septiembre" (1995) ja "Marina" (1999, suom.).
Vuonna 2001 ilmestyi Ruiz Zafónin ensimmäinen aikuisille suunnattu romaani "La sombra del viento" (suom. "Tuulen varjo", 2004). Se on ilmestynyt yli 20 maassa. Ilmestymisensä jälkeen "Tuulen varjo" on kerännyt kriitikoilta kehuja kaikkialla maailmassa ja saanut runsaasti palkintoja. Ruiz Zafónin teoksia on julkaistu 45 maassa, ja niitä on käännetty yli 30 kielelle. Sen perusteella hän on menestynein espanjalainen nykykirjailija Javier Sierran ja Juan Gómez-Juradoin ohella. Teoksen tapahtumat sijoittuvat Francon kauden alkuvuosiin.
Vuonna 2008 ilmestyi Ruiz Zafónin toinen aikuisten romaani "El juego del ángel" (suom. "Enkelipeli", 2009). Sen tapahtumat sijoittuvat 1920- ja 1930-lukujen Barcelonaan. Romaani kertoo nuoresta kirjailijasta, jota salaperäinen hahmo pyytää kirjoittamaan kirjan.
Ruiz Zafón suunnittelee teossarjasta neliosaista, niin että kaikki osat johtavat lopulta hänen luomaansa kuvitteelliseen Barcelonaan. Kirjailija kävi Suomessa "Tuulen varjon" suomennoksen ilmestymisen yhteydessä 2004.
Toivo Korhonen (arkkitehti)
Toivo Sakari Korhonen (15. heinäkuuta 1926 Kuopio – 10. toukokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Korhosen isä oli ammatiltaan seppä. Korhonen meni jatkosodan aikana 17-vuotiaana vapaaehtoisena armeijaan. Sodan jälkeen hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1947 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1952. Korhonen työskenteli suunnittelijana 1948–1951 Kuopion kaupungin rakennustoimistossa, 1950–1951 Veikko Leisténin ja 1953–1954 Alvar Aallon arkkitehtitoimistossa sekä 1954–1955 Asuntohallituksessa. Vuodesta 1955 hänellä oli oma toimisto. Korhonen voitti useita koti- ja ulkomaisia arkkitehtuurikilpailuita. Hänen tuotantonsa edustaa jälkimodernia rationaalista suunnittelua. Hänen tuotantonsa on monipuolinen ja hän oli yksi elementtirakentamisen edelläkävijöitä Suomessa.
Korhosen läpimurto oli Tampereen yliopiston päärakennuksen suunnittelukilpailun voittaminen. Vuonna 1958 hän voitti myös yhdessä Jaakko Laapotin kanssa kilpailun Lauritsalan kirkosta. Vuonna 1969 valmistunut kirkko edustaa yksilölliseen ilmeeseen pyrkivää modernia arkkitehtuuria, mutta samalla myös betonibrutalismin ihanteita. Kirkon erikoisessa suippenevassa kattorakenteessa käytettiin ensimmäistä kertaa Suomessa liukuvalutekniikkaa. Kansainvälistäkin kiinnostusta herätti Korhosen itselleen Helsingin Lauttasaareen suunnittelema atriumtalo. Vuonna 1960 valmistunut rakennus tehtiin puuelementtitekniikalla ja siinä suojaisa sisäpiha oli sijoitettu talon keskelle. Suomessa Korhosen suunnittelemista rakennuksista kyseenalaista huomiota saivat osakseen muun muassa Helsingin niin sanottu ”uusi Heimola” (1972) ja Kuopion Saastamoisenkulma (1977), joiden tieltä purettiin historialliset arvorakennukset.
Korhonen suunnitteli myös kokonaisia asuinalueita, kuten Espoon Matinkylän Mäntykallion kaupunginosan sekä Ristiinan Pelloksen asuin- ja teollisuusalueen 1960-luvun alussa. 1970-luvulla hän suunnitteli Länsi-Saksan Wulfeniin Finnstadt-nimisen asuinalueen sekä vuonna 1976 Proyecto Experimental de Vivienda -nimisen koetaloalueen Perun pääkaupunkiin Limaan.
HMCS Ontario (C53)
HMS Minotaur (viirinumero C53) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan risteilijä.
Alus tilattiin 27. toukokuuta 1941 osana vuoden 1941 laivasto-ohjelmaa Harland and Wolffilta Belfastista Pohjois-Irlannista. Sen köli laskettiin vielä samana vuonna 20. marraskuuta ja alus laskettiin vesille 29. heinäkuuta 1943 nimettynä "HMS Minotauriksi". Alus siirrettiin heinäkuussa 1944 Kanadan laivastolle, joka otti sen palvelukseen 26. huhtikuuta 1945 nimellä "HMCS Ontario" ja samalla viirinumerolla. Alus valmistui kuitenkin vasta 15. toukokuuta.
"Ontario" oli huhtikuussa 1945 valmistajan koeajoissa, joiden aikana se määrättiin palvelukseen Brittiläisen Tyynenmeren laivaston 4. Risteilijäviirikköön. Alus aloitti 16. toukokuuta Clydessä hyväksyntään liittyvät koeajot, joiden osana suoritettiin kesäkuussa merikelpoisuus ja asetestit. Alus aloitti 2. heinäkuuta matkansa Maltalle, jossa se osallistui koulutukseen Välimeren laivaston mukana.
"Ontario" jatkoi 12. elokuuta matkaansa Aleksandriaan, minkä jälkeen se 15. elokuuta kulki läpi Suezin kanavan Punaiselle merelle. Alus saapui 19. elokuuta Trincomaleehen. Se jatkoi matkaansa 31. elokuuta liittyäkseen 4. Risteilijäviirikköön. Alus ei kuitenkaan kerennyt mukaan sotatoimiin, mutta se osallistui Hong Kongin antautumis- ja vastaanottoseremonioihin ja myöhemmin valvontatehtäviin Manilassa ja Japanissa.
"Ontario" palasi Kanadaan huollettavaksi vapauduttuaan Tyynenmeren operaatioista ja se saapui 27. marraskuuta 1945 Esquimaltiin. Alus palveli palvelukseen palattuaan koulutustehtävissä, kunnes se poistettiin palveluksesta 15. lokakuuta 1958.
"Ontario" poistettiin 1959 palveluksesta, jolloin se sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin romutettavaksi ja se saapui 19. marraskuuta 1960 Osakaan Japaniin romutettavaksi.
Mensaalitila
Mensaalitila (latinan sanonnasta "ad mensam pastoris," pastorin pöytää varten) oli katolisena aikana pitäjänpappien tulonlähteeksi varsinaisen pappilan ohella annettu maatila. Uskonpuhdistuksen jälkeen mensaalitilat peruutettiin valtiolle. Nimitystä käytetään erityisesti Norjan ja Tanskan maaseudulla aikoinaan olleista tiloista.
HMS Superb (25)
HMS Superb (viirinumero 25) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan risteilijä. "HMS Superb" tilattiin osana vuoden 1941 lisälaivasto-ohjelmaa Swan Hunterin telakalta ja se otettiin palveluskäyttöön 16. marraskuuta 1945.
Alus purjehti joulukuussa Chathamin telakalle, jossa se varustettiin ja miehitettiin palvelusta varten. Alus oli palveluskelpoinen 29. joulukuuta, jolloin se määrättiin 2. Risteilijäviirikön lippulaivaksi. Aluksen koeajot saatiin suoritetuksi 18. tammikuuta 1946, jolloin se aloitti purjehduksen Gibraltarille yhdessä Ch-luokan hävittäjien "HMS Cheviotin" ja "HMS Childersin" kanssa. Gibraltarille alukset saapuivat 21. tammikuuta, minkä jälkeen ne jatkoivat Maltalle, jonne saavuttiin neljä päivää myöhemmin.
"HMS Superb" palasi Maltalla vietetyn tiiviin koulutusrupeaman jälkeen 8. maaliskuuta Greenockiin, jossa alus valmistautui kuljettamaan prinsessa Elizabethin seurueineen Belfastiin. Osaston muut alukset, "HMS Fame" (komentaja J. Grant DSO) ja "HMS Hotspur" (komentajakapteeni D. R. Mallinson) saapuivat 16. maaliskuuta Greenockiin..
Congregation Talmud Torah of Los Angeles
Congregation Talmud Torah of Los Angeles (myös Breed Street Shul) on National Register of Historic Places -rekisterissä oleva ortodoksijuutalainen synagoga Los Angelesissa Kaliforniassa. Se valmistui vuonna 1923 ja oli käytössä 1980-luvulle, jolloin kokoontumiset siirrettiin vanhempaan puurakennukseen takapihalle. Vuonna 1988 siitä tehtiin Los Angelesin kaupungin kulttuurimuistomerkki.