Š
Š (š) on latinalaisiin aakkosiin muutamissa kielissä lisätty kirjain. Se on muodostettu kirjaimesta "s" ja hatusta (). Kirjaimen nimi on suomen yleiskielessä "hattu-s". Kirjaimen äännearvo on suomen kielessä ja tyypillisesti muissakin kielissä ns. suhu-"s" .
"Š"-kirjain on lainattu suomen kieleen tšekistä vuonna 1907, jolloin annettiin ensimmäinen suositus sen käytöstä.
"Š":llä merkitty äänne on suomessa soinniton postalveolaarinen frikatiivi eli ns. suhu-"s". Se on suomen harvinaisin äänne (jos ei lasketa sen vielä harvinaisempaa soinnillista paria ž, joka esiintyy mm. lainasanassa "džonkki"). Suhu-"s":n asema on suomen äännejärjestelmässä vakiintumaton ja sen ääntämyksenä voi olla myös . 
"Š" esiintyy vain uudehkoissa lainasanoissa kuten "šaahi", "šamaani", "šeikki" ja "šillinki". Koska suhu-"s" saattaa korvautua "s"-äänteellä, on monien sanojen oikeinkirjoituskin on muuttunut vastaavasti ("šekki", nykyään usein "sekki"; vanhemman kielenkäytön "tušši", nykyään pelkästään "tussi"). Joskus "š":n korvaaminen "s":llä kuitenkin muuttaa merkityksen, kuten sanoissa "paaši" – "paasi" sekä "šakki" – "sakki".
Kirjainta "š" käytetään myös translitteroitaessa esimerkiksi kyrillisin, arabialaisin tai heprealaisin kirjaimin kirjoitettuja tekstejä. Kyrillisen aakkoston translitterointia koskevan standardin SFS 4900 mukaan kirjainta "ш" vastaa "š", kirjainta "ч" vastaa "tš" ja kirjainta "щ" vastaa "štš" (kun lähtökieli on venäjä tai ukraina) tai "št" (kun lähtökieli on bulgaria).
Suomeen omaksutuissa lainasanoissa -äänne merkitään usein englannin mukaisella yhdistelmällä "sh" ("shetlanninponi", "shottilasi"), toisinaan ranskan mukaisella yhdistelmällä "ch" ("charmikas", "vichyvesi") ja joskus saksan mukaisella yhdistelmällä "sch" ("schäfer"). Esiintyypä yleiskielessä myös sellainen italian mukaan kirjoitettava sana kuin "cembalo" /tʃembalo/. Kielenhuolto pitää kuitenkin "š"-kirjaimen käyttöä parhaana seuraavista syistä:Aakkosjärjestyksen kannalta "š" katsotaan pelkäksi "s":n muunnelmaksi, joten se aakkostetaan kuten "s". – Aina näin ei ole ollut, vaan Nykysuomen sanakirjassa "š" oli aakkosjärjestyksen kannalta oma kirjaimensa, joka sijoittui "s":n ja "t":n väliin.
"Š"-kirjainta ynnä muita hatulla eli háčekilla varustettuja latinalaisia kirjaimia käyttivät ensimmäisinä tšekin kielessä uskon- ja kielenuudistaja Jan Husin seuraajat 1400–1500-luvuilla. (Hus itse oli käyttänyt "s":n päällä pistettä.) Tšekistä "š" levisi lähinnä 1800-luvun ja 1900-luvun alkupuolen aikana lukuisiin tuolloin kehitteillä olleisiin kirjakieliin, etenkin alueelle, jota hyvin karkeasti määritellen ympäröivät Saksa, Välimeri, Mustameri, Venäjä, Pohjoinen Jäämeri ja Ruotsi.
Slaavilaisista valtiollisista kielistä "š"-kirjainta käyttävät nykyään tšekin lisäksi ainakin kroaatti, sloveeni ja slovakki sekä, milloin niitä kirjoitetaan latinalaisin kirjaimin, bosnia, montenegro ja serbi. Pienemmistä slaavilaisista kielistä "š":ää käyttää ainakin sorbi. Sen sijaan puolan kieli ei käytä "š":ää. Kirjain ei luonnollisesti esiinny myöskään niitten slaavilaisten kielten oikeinkirjoituksissa, jotka käyttävät pelkästään kyrillisiä kirjaimia, mutta sitä käytetään usein näitten kielten latinaistamiseen, esimerkiksi kansainvälisen ISO 9 -standardin mukaan.
Molemmat nykypäivään asti elävinä säilyneet balttilaiset valtiolliset kielet, liettua ja latvia, käyttävät "š":ää. 1700-luvulla kuolleessa muinaispreussissa kirjainta sen sijaan ei käytetty.
Euroopan ulkopuolella "š":ää käyttää esimerkiksi bantukieliin kuuluva pohjoissotho.
Kaikki nykyiset itämerensuomalaiset kielet käyttävät "š"-kirjainta (poikkeuksina mahdollisesti meänkieli ja kveeni, jos ne lasketaan suomesta erillisiksi). Huomattava on kuitenkin, että paitsi suomessa myös virossa "š" esiintyy vain lainasanoissa; muissa itämerensuomalaisissa kielissä kuten karjalassa ja liivissä "š" on paljon yleisempi. Ainakin inkeroista on kirjoitettu lisäksi sellaisella aakkostolla, jossa "š":ää ei ollut: sen sijasta käytettiin 1930-luvulla "ş":ää. Myös kaikki suomessa puhuttavat saamelaiskielet – pohjoissaame, inarinsaame ja koltansaame – käyttävät "š":ää. Sen sijaan suomensukuisista kielistä unkari ei käytä "š":ää, ei myöskään eteläsaame. Venäjällä puhuttavat suomen etäsukukielet kuten mari ja udmurtti käyttävät kyrillisen aakkoston muunnelmia, joten niissä "š":ää ei esiinny. Kyseisten kielten kansanrunous- ynnä muuta aineistoa on kuitenkin julkaistu etenkin Suomessa, Unkarissa ja Saksassa huomattavia määriä käyttäen uralilaista foneettista aakkostoa ja siis myös "š"-kirjainta.
Uralilaisessa foneettisessa aakkostossa "š" on tavallinen suhuäännettä eli sibilanttia merkitsevä kirjain. Suomalaiset tutkijat suosivat vanhastaan vastaavan affrikaatan kirjoittamista yhdistelmällä "tš", kun taas unkarilaiset käyttävät samaan tarkoitukseen mieluummin "č"-kirjainta (esimerkiksi karjalan kielen sanassa "mettšä" ~ "meččä" ’metsä’).
Uralilainen foneettinen aakkosto ei ole suinkaan ainoa "š":ää käyttävä kansainvälinen kielitieteellinen merkintätapa, sillä se kuuluu niin sanottuun amerikanistiseen perinteeseen, jonka perustajana pidetään yhdysvaltalaista tutkijaa John Wesley Powellia. Amerikanistiset ja niihin perustuvat merkintätavat, joissa "š":ää on käytetty usein mutta ei välttämättä aina, ovat olleet yleisiä ainakin Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen kielten, Intian kielten, Kaukasuksen kielten, slaavilaisten kielten, turkinsukuisten kielten ja seemiläisten kielten tutkimuksessa. Amerikanistisen perinteen mukaista "š":n käyttöä suosivat myös jotkut japanin kielen tutkijat.
Jotta kirjoitusmerkkiä voisi käyttää tietokoneessa, sen täytyy sisältyä järjestelmän tuntemaan merkistöön. Nykyaikaiset tietokonejärjestelmät yleensä käyttävät kattavaa Unicode-merkistöä, mutta siirrettäessä tekstiä tietokoneesta toiseen (esimerkiksi sähköpostitse) välittäjänä voi yhä toimia jokin toisenlaista merkistöä käyttävä järjestelmä tai ohjelmisto. Jos merkistökoodaukset matkan varrella sekaantuvat, merkki näkyy vastaanottajalle väärin.
Koska Länsi-Euroopassa ja Suomessa perinteisesti käytetty ISO 8859-1 -merkistö (joka tunnetaan epävirallisesti myös nimellä Latin-1) ei sisällä "š"-kirjainta, sen korvikkeena usein käytetään yhdistelmää "sh" tai joskus pelkkää "s"-kirjainta. Latin-1:n korvaajaksi kehitetty ISO 8859-15 -merkistö (Latin-9) sisältää muun muassa kirjaimet "Š" ja "š", "Ž" ja "ž" sekä euron merkin "€".
Tietokoneella "Š" ja "š" voidaan kirjoittaa vaihtelevin tavoin käyttöjärjestelmästä ja näppäinasettelusta riippuen. Mikäli käytössä on laajennettu suomalainen näppäimistö, merkit voidaan helpoimmin kirjoittaa erityisen tarkenäppäimen avulla. Hattu saadaan aikaiseksi pitämällä alhaalla [AltGr]-näppäintä samalla, kun painetaan pystyheittomerkin () näppäintä (joka sijaitsee [Ä]-näppäimen oikealla puolella). Hattu ei heti tule näkyviin, sillä järjestelmä jää odottamaan seuraavaa näppäilyä, jolla kirjoittaja ilmaisee, mihin kirjaimeen hatun on määrä liittyä. – Samalla tavalla toimii jo vanhempaan näppäimistöstandardiin kuulunut tildetarke, joka saadaan esimerkiksi "ñ"-kirjainta varten [Å]-näppäimen oikealla puolella olevasta [¨]-näppäimestä [AltGr]-näppäimen avulla.
Windows-käyttöjärjestelmässä "š" voidaan kirjoittaa Merkistö-apuohjelman (Character Map, charmap.exe) avulla. Monissa Windowsin versioissa ja ohjelmissa toimivat niin sanotut Alt-koodit "š" = [Alt]·[0][1][5][4] ja "Š" = [Alt]·[0][1][3][8]. Tällöin pidetään pohjassa [Alt]-näppäintä samaan aikaan, kun kirjoitetaan nelinumeroinen koodi näppäimistön erillisellä numerosormiolla ([Num Lock] -valinnan on oltava käytössä). Kirjain tulee näkyviin, kun koodi on näppäilty ja [Alt] vapautetaan.
Linux-pohjaisissa käyttöjärjestelmissä joillakin näppäimistöasetteluilla "š":n voi kirjoittaa näppäinyhdistelmällä, pitämällä alhaalla [AltGr]-näppäintä samalla, kun painetaan [S]-näppäintä. Useimmat suomenkieliset Linux-järjestelmät käyttävät kuitenkin jo monikielistä näppäimistöasettelua, jossa tämä näppäinyhdistelmä tuottaakin merkin "ß". Tässä tapauksessa "š" kirjoitetaan tarkenäppäimen avulla kuten ylempänä kuvailtiin. GNOME-työpöytäympäristöä käyttävissä järjestelmissä merkit voidaan tuottaa myös näppäilemällä ensin [Ctrl]·[Shift]·[U] ja sen jälkeen Unicode-merkistön mukainen heksadesimaalinen koodi. Tällöin ison "Š":n koodi on 0160 ja pienen "š":n 0161.
HTML-sivuille "Š" ja "š" voidaan kirjoittaa myös käyttäen merkki- tai nimiviittauksia.