hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Upokas
Upokas on metallien sulatuksessa ja kemian laboratoriotöissä käytettävä korkea, kuumuutta kestävä astia, joka on tavallisesti katkaistun kartion muotoinen. Metallien sulatukseen käytettävät upokkaat valmistetaan tulenkestävästä savesta, grafiitista tai sulatettavaa metallia vaikeammin sulavasta metallista tai metalliseoksesta. Laboratoriotyössä käytetään posliini-, rauta-, nikkeli- tai platinaupokkaita veden ja orgaanisten aineiden poistamisessa, hapettamisessa ja muissa aineen kuumennusta vaativissa töissä. Upokas oli tunnettu jo esihistoriallisena aikana.
Upokasteräs
Upokasteräs on historiallinen teräslaatu, jota valmistettiin upokkaassa sulattamalla. Intiassa jo antiikin aikana valmistettu wootz-teräs oli upokasteräksen esimuoto. Sitä saatiin sulattamalla saviupokkaassa rautamalmia tai takorautaa puun hiiltymistuotteiden kanssa. Lisäämällä limoniittia ja hehkuttamalla saatiin teräksen hiilipitoisuus alhaisemmaksi (noin yksi prosentti), jolloin teräksestä tuli kovempaa ja taottavaa. Wootz-terästä ei tunnettu Euroopassa 1740-luvulla, kun englantilainen Benjamin Huntsman (1704–1776) kehitti oman menetelmänsä upokasteräksen valmistukseen. Siinä hiiletetty rauta sulatettiin saviruukuissa, jotta metalli ei koskettaisi epäpuhtauksia aikaansaavaan koksiin. Näin teräksen laatu saatiin tasaisemmaksi, mutta suuren polttoaineenkulutuksen vuoksi teräksestä tuli kallista. Upokasteräksen raaka-aineena oli aluksi vain polttoteräs, myöhemmin myös erilaiset seokset. Huntsmanin menetelmä oli yleisessä käytössä koko Euroopassa, mutta se väistyi vähitellen 1900-luvun alussa, kun tilalle tulivat taloudellisemmat valmistusmenetelmät.
Lihajauho
Lihajauho on teurastusjätteistä kuivaamalla ja jauhamalla saatua rehua, joka on sallittu lemmikkien ja turkiseläinten ja osittain sallittu myös vesiviljelyeläimillä ruokinnassa. Lihajauhojen kuiva-aineen raakavalkuaispitoisuuden mukaan käytetään seuraavia kauppanimityksiä:Liharehujauhojen rehuyksikköarvo on noin 1,3 ja tuhkapitoisuus 3–4 prosenttia. Lihaluurehujauhojen rehuyksikköarvo on 0,8–1,0 rasvapitoisuudesta riippuen ja tuhkapitoisuus 22–23 prosenttia. Lihajauhoja voidaan antaa täysikasvuisille hevosille ja naudoille enintään 0,3–0,4 kilogrammaa vuorokaudessa, sioille 0,1 kg ja kanoille 15 grammaa päivässä.
Satamajärjestys
Satamajärjestys on kunnallinen ohjesääntö, jossa on määräyksiä satama-alueen liikenteestä, järjestyksestä ja turvallisuudesta. Siinä on yleensä määrätty miten laivan tulee saapua ja sijoittua alueelle, miten lasti tulee purkaa, lastata ja varastoida, paloturvallisuusohjeet sekä määräykset jätehuollosta, satamamaksuista ja luotsauksesta.
Satamajärjestyksestä on Suomessa säädetty useassa asetuksessa ja laissa:
Yksin oon tietenkin
Yksin oon tietenkin on alun perin Raymond eli Gilbert O'Sullivanin tekemä laulu "Alone Again (Naturally)".
Suomessa kappaleen on levyttänyt Fredi vuonna 1972 singlensä "Puhu hiljaa rakkaudesta" toisena kappaleena. Suomenkieliset sanat on tehnyt Vexi Salmi. Sovituksesta ja orkesterin johdosta vastaa Nacke Johansson.
Levy-yhtiö on Philips ja singlen luettelotunnus 6034 101. 
Musiikkikustantaja on Fazer ja kappaleen kesto 4:14. Valmistusmaa on Suomi.
Kappale on Fredin kokoelma-albumilla "20 suosikkia – Kolmatta linjaa takaisin" (1995) ja 60-vuotisjuhlalevyllä "Kaikki parhaat" (2002).
Maria Chefaliady-Taban
Maria Chefaliady-Taban (4. marraskuuta 1863 Iași – 11. kesäkuuta 1932 Bukarest) oli romanialainen säveltäjä, pianisti ja pedagogi. Hän opiskeli Iașin konservatoriossa vuosina 1881–1883 ja Universität für Musik und darstellende Kunst Wienissä 1883–1885. Hänen opettajiinsa kuuluivat Joseph Dachs ja Joseph Hellmesberger. Chefaliady-Taban debytoi pianistina 11. marraskuuta 1880 Iașissa pitämässään konsertissa, jossa hän esitti Bachin, Beethovenin, Schumannin ja Griegin musiikkia.
Chefaliady-Tabanin sävellykset ovat tyyliltään romanttisia, ja niissä on kansanomaisia vaikutteita. Teosten joukossa on kuorolle ja pianolle sävelletty "Hora carturarului Urechia" (1901). Chefaliady-Taban myös toimi opettajana Iașissa ja Bukarestissa.
Made in Germany 1995–2011
Made in Germany 1995–2011 on saksalaisen industrial metal -yhtye Rammsteinin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 2. marraskuuta 2011. Albumi sisältää 15 jo ennen julkaistua kappaletta ja yhden ennenjulkaisemattoman kappaleen: Mein Land
Alphonse Anger
Alphonse Anger (20. elokuuta 1915 Pfastatt – 22. lokakuuta 1999) oli ranskalainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja oli siellä mukana sijoittumassa joukkuekilpailussa neljänneksi. Yksilönä hän jäi moniottelussa 35. sijalle. Anger osallistui myös telinevoimistelun vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailuihin, jossa hän sai joukkueen kanssa pronssia.
Keihäskalat
Keihäskalat (Anotopteridae) on auloppikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantista, Tyyneltämereltä ja Eteläiseltä jäämereltä.
Keihäskalojen heimoon kuuluu yksi suku ja kolme lajia. Lajit ovat keihäskala ("Anotopterus pharao"), "A. vorax" ja "A. nikiparini". Eräissä lähteissä keihäskaloja ei pidetä omana heimonaan vaan ne luetaan joko barrakudinoihin (Paralepididae) tai purjeliskokaloihin (Alepisauridae).
Ruumiinrakenteeltaan keihäskalalajit ovat pitkiä ja hoikkia. Kooltaan ne voivat kasvaa noin metrin mittaisiksi. Heimon kaloilla ei ole selkäevää, mutta niillä on hyvin kehittynyt rasvaevä. Muut evät ovat kooltaan pieniä. Tyypillinen piirre on suurikokoinen pää, suu ja pitkät leuat. Suussa on useita isokokoisia hampaita. Keihäskaloilla ei ole uimarakkoa. Lajeilla ei ole suomuja ja ne ovat nuorina hopeanharmaita ja vanhempana mustia. Keihäskalat ovat hermadrodiitteja ja niillä on sekä koiraiden että naaraiden sukupuolielimet.
Keihäskaloja tavataan erityisesti kylmistä vesistä Atlantista, Tyynestämerestä ja Eteläisestä jäämerestä. Ne elävät niin lähellä pintaa kuin aina 1 200 metrin syvyydessäkin. Heimon lajit ovat petokaloja, jotka saalistavat ravinnokseen muita kaloja.
Anno 79 – La distruzione di Ercolano
Anno 79 – La distruzione di Ercolano (”Vuosi 79 – Herculaneumin tuho”, , ”Herculaneumin viimeiset päivät”) on vuonna 1962 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Gianfranco Parolini. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Brad Harris.
Kenraali Marcus Tiberius palaa voittoisalta sotaretkeltään Herculaneumiin ja rakastuu kristittyyn orjaan Liviaan. Keisari Titus Flaviuksen juonitteleva neuvonantaja Tercius syyttää kristittyjä vallankaappausyrityksestä ja lähettää Marcuksen vangitsemaan heidät. Marcus kieltäytyy, joutuu vangiksi ja liittyy gladiaattoreihin. Vesiuviuksen purkautuessa gladiaattorit nousevat kapinaan ja Marcus pelastaa Livian tuhoutuvasta Herculaneumista.
Roomassa ja Ljubljanassa kuvattu "Anno 79" on yksi Steve Reevesin "Pompeijin viimeisten päivien" jäljitelmistä, jonka saksalainen versio jopa nimettiin ”Pompeijin viimeisiksi hetkiksi” ("Die letzten Stunden von Pompeji"). Se on sujuva ja viihdyttävä pukudraama, mutta elokuvan toimintaosuudet jäävät melko vaisuiksi. "Anno 79" kuvattiin samaan aikaan ja osin samalla näyttelijäkunnalla kuin Parolinin Raamattu-aiheinen "Il Vecchio Testamento" (”Vanha testamentti”).
Elokuva on saatavilla laadultaan tyydyttävinä ranskalaisena ja saksalaisena DVD-julkaisuna, jotka eivät sisällä muita ääniraitoja.
Luce
Luce (lyhenne sanoista "L’Unione Cinematografica Educativa", ”Opetuselokuvan liitto”) on Italian kansallinen elokuvainstituutti.
Instituutti on saanut alkunsa vuonna 1919 perustetusta dokumenttielokuvien tekijöiden ammattiliitosta ("Sindacato Istruzione Cinematografica"). Vuonna 1924 sille annettiin nimi L’Unione Cinematografica Educativa (LUCE) sekä virallinen tehtävä koordinoida opetus- ja uutiselokuvien tuotantoa. Suoraan Mussolinin alaisuudessa toiminut LUCE tuotti uutiskatsauksia ja dokumentteja, joita oli pakko näyttää maan kaikissa elokuvateattereissa. Lisäksi se järjesti kiertäviä elokuvanäytäntöjä maaseudulla.
Fasismin aikana LUCE:lla oli suuri merkitys vallanpitäjien propagandavälineenä ja Mussolinin henkilökultin rakentajana. Vuonna 1935 instituutin aloitteesta perustettiin Italian kansallinen elokuvahallinto ("Ente Nazionale Industrie Cinematografiche"). Pian sen jälkeen LUCE siirrettiin kansankulttuurin ministeriön alaisuuteen ja se sai toimitilat vastikään rakennetussa Cinecittàssa.
Toisen maailmansodan jälkeen LUCE oli vähällä joutua lakkautetuksi, mutta vuonna 1949 se sai jälleen tehtäväkseen opetuselokuvien tuottamisen. Myöhemmin instituutin asema muuttui useaan kertaan, ja vuonna 1982 se liitettiin valtion elokuvalevitysyhtiöön Italnoleggio Cinematograficoon. Vuonna 1998 Istituto Lucesta tuli osa kulttuuriministeriön alaista Cinecittà Holdingia. Tämän jälkeen se muun muassa aloitti valtavan arkistonsa siirtämisen DVD:lle. Vuonna 2011 perustettiin valtiollinen Istituto Luce Cinecittà, jonka tehtävänä on italialaisen elokuvan kehittäminen ja markkinointi kotimaassa ja ulkomailla.
Bananal
Bananal () on Brasiliassa, Tocantinsin osavaltion lounaisosassa sijaitseva saari. Se on muodostunut Araguaia-jokeen juoksevan veden mukanaan tuomasta aineksesta, ja siten haaroittanut joen kulkusuunnan. Bananal on 350 kilometriä pitkä ja 55 kilometriä leveä, ja siten todettu maailman suurimmaksi jokien ympäröimäksi saareksi. Sen pinta-ala on noin 20 000 neliökilometriä, mikä on esimerkiksi lähes kaksi kertaa Jamaikan ala.
Bananalin saari on sekä luonnon- että kulttuurinsuojelualuetta. Sen pohjoinen kolmannes on määritelty Araguaian kansallispuistoksi, joka on suosittu kohde ekoturisteille. Saaren muuta aluetta suojataan sen alkuperäiskansojen säilymisen vuoksi.
Vaikka aikaisemmin Brasilian ei-syntyperäinen väki kansoitti Bananalia, nykypäivänä ainoastaan maan alkuperäisasukkaat asuvat siellä. Tutkitusti siellä asuu ainakin neljä erotettua heimoa, jotka elävät 16 "aldeia"ssa eli kylässä.
Saarelle ei ole rakennettu siltaa lännenpuoleiselta Tocantinsin alueelta, eikä myöskään idästä, Mato Grosson osavaltiosta. Sen vuoksi melkein koko vuoden ajan sinne on mahdollista kulkea vain veneellä. Kuivakauden aikana (kesä-elokuu) vesi voi kuitenkin olla muutaman viikon ajan niin matalalla, että joen yli pääsee autolla. Saaren asutusalueiden tiet on tehty tarpeeksi leveiksi autoille, vaikka pääosin siellä liikutaan hevosilla, polkupyörillä tai jalkaisin.
Raffaello Matarazzo
Raffaello Matarazzo (17. elokuuta 1909 Rooma – 17. toukokuuta 1966 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka muistetaan parhaiten suosituista 1950-luvun melodraamoistaan.
Matarazzo aloitti elokuvauransa kriitikkona. Hän työskenteli Emilio Cecchin johtamalla Cinesillä ja ohjasi 1930-luvun alussa kaksi lyhyttä dokumenttielokuvaa, Arborean (silloin Mussolinia di Sardegna) ja Latinan kaupunkien rakentamisesta. Matarazzon ensimmäinen näytelmäelokuva oli "Treno popolare" (”Kansanjuna”, 1933), joka usein mainitaan yhtenä neorealismin edeltäjistä. Tämän jälkeen ohjaaja teki joukon tilannekomedioita ja salonkimelodraamoja, joista paras on "L’avventuriera del piano di sopra" (”Yläkerran seikkailija”, 1941).
Toisen maailmansodan jälkeen Matarazzo saavutti menestystä melodraamalla "Elämän jano" ("Catene", 1949), joka aloitti Amedeo Nazzarin ja Yvonne Sansonin tähdittämien romanttisten nyyhkyelokuvien sarjan. Ohjaajan viimeinen elokuva oli "Amore mio" (”Rakkaani”) vuonna 1964.
Toteemi ja tabu
Toteemi ja tabu: Eräitä yhtäläisyyksiä villien ja neuroottisten sielunelämässä () on Sigmund Freudin kirja, jossa psykoanalyysia sovelletaan antropologiaan.
Kirja ilmestyi vuonna 1913, ja se koostuu neljästä esseestä, jotka julkaistiin alun perin psykoanalyyttisessa "Imago"-aikakauskirjassa vuosina 1912–1913:
Kussakin esseessä Freud koettaa ratkaista ongelman, joka askarrutti hänen aikansa antropologeja.
Kirjan alkusanoissa Freud kuvaa tavoitteitaan seuraavasti:
Freud kommentoi laajasti oman aikansa tutkijoita, joista keskeisimpiin kuuluvat muiden muassa J. G. Frazer, Wilhelm Wundt, Herbert Spencer ja Edvard Westermarck.
Freudin mukaan primitiiviset heimot symboloivat yhteenkuuluvuuttaan usein jonkinlaisen toteemieläimen kautta. Saman toteemiklaanin jäsenet eivät saa ottaa toisiaan puolisoikseen, ja rajoja vahvistamaan syntyy monimuotoista rituaalikäyttäytymistä: initiaatioita, puhdistusrituaaleja ja niin edelleen. Freudin mukaan toteemikäyttäytymisessä (uskonnossa) käsittämättömät kiellot ja rajoitukset yhdistyvät varmuuteen siitä, että kauhea rangaistus odottaa kiellon rikkojaa. Freud uskoo, että uskonnon ja toteemiajattelun juuret ulottuvat siihen aikaan, kun ihmiset elivät apinalaumojen tavoin vahvimman uroksen hallitsemissa laumoissa.
Teoksessa esitettyihin hypoteeseihin on suhtauduttu pääasiallisesti kielteisesti, mutta ranskalainen teoreettinen antropologi René Girard on nähnyt sen tulevan virheistään huolimatta jossain määrin oikeaanosuva ja katsonut sen tulevan lähelle omassa Väkivalta ja pyhä -teoksessaan esittelemäänsä ja puolustamaansa näkemystä.
"Toteemi ja tabu" julkaistiin Mirja Rutasen suomennoksena vuonna 1989. Suomennoksen alkusanat on kirjoittanut Antti Eskola.
Mario Mattòli
Mario Mattòli (30. marraskuuta 1898 Tolentino – 26. helmikuuta 1980 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka teki uransa aikana lähes 90 viihde-elokuvaa.
Mattòli valmistui juristiksi ja työskenteli teatterin lakimiehenä. Vuonna 1927 hän perusti oman teatteriseurueen, jossa näytteli muun muassa nuori Vittorio De Sica. Mattòlin elokuvauran aloitti hänen ohjaamansa ja käsikirjoittamansa romanttinen komedia "Tempo massimo" vuonna 1934. Sen jälkeen hän ohjasi lukuisia komedioita ja melodraamoja, joista suosituin oli koomikko Erminio Macarion näyttelijänuran käynnistänyt "Imputato alzatevi" (”Syytetty nouskoon ylös”, 1939).
Toisen maailmansodan jälkeen Mattòli ohjasi muun muassa 16 Totò-elokuvaa. 1960-luvun alussa hän teki koomikkopari Franco Franchin ja Ciccio Ingrassian debyyttielokuvan "Appuntamento a Ischia" (”Tapaaminen Ischiassa”, 1960) sekä koomisen peplumfilmin "Maciste contro Ercole nella valle dei guai" (1961). Mattòlin viimeinen ohjaustyö oli spagettiwesternparodia "Per qualche dollaro in meno" (”Vain muutama dollari vähemmän”, 1966).
Softbank
Softbank kabushikigaisha () on japanilainen tietoliikennealan yritys, joka tarjoaa matkapuhelin- ja internetpalveluita. 15. lokakuuta 2013 Softbank ja peliyhtiö GungHo ostivat suomalaisesta pelivalmistaja Supercellistä 51 % osuuden. Kauppahinnaksi ilmoitettiin noin 1,1 miljardia euroa. Sittemmin Softbank kasvatti omistusosuuttaan Supercellistä yli 73 prosentin ja siitä tuli ainoa yhtiön (henkilökunnan) ulkopuolinen omistaja.
Orange Is the New Black
Orange Is the New Black on Jenji Kohanin luoma yhdysvaltalainen komedia-draamasarja. Sen ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Netflixissä 11. heinäkuuta 2013, toinen 6. kesäkuuta 2014, kolmas 11. kesäkuuta 2015 ja neljäs 17. kesäkuuta 2016. Viides kausi ilmestyi 9. kesäkuuta 2017.
Sarjan päähenkilö Piper Chapman (Taylor Schilling) tuomitaan nuoruudenrötöksestä 15 kuukaudeksi naisten valtionvankilaan. Piper oli salakuljettanut huumerahoja entiselle tyttöystävälleen Alex Vauselle (Laura Prepon) kymmenen vuotta aiemmin. Nyt hän joutuu jättämään taakseen ihanan sulhasen ja kivan elämän.
Sarja perustuu Piper Kermanin samannimiseen kirjaan vankilakokemuksistaan.
Sarjan ensimmäinen kausi sai 12 Emmy-ehdokkuutta.
Sarjan kuudes kausi tuli Netflixiin 27. heinäkuuta 2018.
Seututie 697
Seututie 697 on Seinäjoen Veneskoskelta (vt 18) Kuortaneen Mäyryn, Alajärven Lehtimäen, sekä Soinin kautta Karstulaan (kt 58) johtava 101km pitkä seututie. Tie on luokkaansa nähden kauttaaltaan hyväkuntoinen, sujuva ja länsiosaltaan (Seinäjoki–Lehtimäki) hyvin suora. Tällä lähes puolet koko tiestä käsittävällä osuudella on kesäisin sadan kilometrin nopeusrajoitus, pois lukien Mäyryn kylä. Väli Lehtimäki–Soini uusittiin vuosituhannen vaihteessa, ja samalla kapea sekä hyvin mutkainen osuus jäi historiaan. Tien ainoat merkittävät taajamat ovat Soini ja Karstula itäisessä päätepisteessä. Soinista Karstulaan pitkähköt suorat vuorottelevat lyhyiden mutkaisempien osuuksien kanssa. Jyrkimmät mutkat löytyvät Karstulan Vahangan kylän kahta puolen ja aivan Karstulan taajaman tuntumasta. Tie tarjoaa melko nopean (talvisimmat kelit pois lukien) vaihtoehtoreitin Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Suomen välillä.
Liikennemäärät tiellä vaihtelevat melko paljon, välillä Veneskoski-Mäyry tie on varsin vilkas, 2500-2800 ajoneuvoa vuorokaudessa, ja Mäyrystä aina Soiniin saakka vielä 700-1200 ajoneuvoa. Soinista Karstulaan liikennettä on enää 200-900 ajoneuvoa vuorokaudessa, siten että tien vähäliikenteisin osuus sijoittuu maakuntien rajalle.
Veneskoski – Mäyry – Lehtimäki – Soini – Karstula
Aarteiden kirja
Aarteiden kirja () on alun perin ruotsalaisen Natur & Kultur -kustantamon vuosina 1947–1958 julkaisema kymmenosainen lastenkirjasarja. Sarjan alkuperäiset kymmenen osaa on WSOY julkaissut myös suomeksi vuosina 1956–1960.
Aarteiden kirja on kokoomateos, joka sisältää useiden eri kirjailijoiden satuja, laulujen sanoja, runoja ja loruja, viimeiset viisi osaa myös runsaasti lapsentajuisessa muodossa esitettyä tietoa eri aloilta. Alkuperäisen sarjan viisi ensimmäistä osaa on tarkoitettu noin 3–8-vuotiaille, viisi viimeistä osaa noin 9–14-vuotiaille. Sarjaan lisättiin myöhemmin kolme osaa, joita ei ole suomennettu.
Alkuperäisen ruotsinkielisen kirjasarjan toimittivat pääasiassa Annie Löfstedt, Barbro Svinhufvud ja Roland Hentzel. Suomenkielisen laitoksen ensimmäisen osan toimitti Martti Haavio, muut osat Kirsi Kunnas. Sarjan eri osien kuvittajina ovat toimineet Jan Afzelius (1. ja 7. osa), Signe Aspelin (2. osa), Kaj Beckman (3. ja 4. osa), Mary Baker (5. osa), J. A. G. Acke (6. osa), Bengt Brattström (8. osa) ja Eva Alexandrova (9. ja 10. osa).
Ruotsissa kirjasarjasta on vuosina 1978–1987 ilmestynyt uusittu laitos nimellä "Min nya Skattkammare" sekä vuosina 1997–2006 uusi kirjasarja alkuperäisellä nimellä "Min Skattkammare" mutta sisällöltään alkuperäisesta täysin poikkeavana.Sarjan suomentamattomat jatko-osat ovat:
UG/OD
UG/OD on rap-artisti/tuottaja Huge L:n ja rap-artisti Moden muodostama rap-kaksikko.
Huge L ja Mode ovat julkaisseet lukuisia yhteisjulkaisuja, mutta ensimmäinen "UG/OD" -nimellä julkaistu julkaisu "Vain promootiokäyttöön" julkaistiin 21. lokakuuta 2011. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan 41. sijalle. Sen kappaleista "TBA", "R.O.T.S.I", "UG/OD" ja "Talla pohjas" on julkaistu musiikkivideot. Toinen "UG/OD" -nimellä julkaistu albumi "Fatta platta" julkaistiin Monsp Recordsin kautta 23. toukokuuta 2012. Se ylsi 19. Suomen virallisella albumilistalla.
David Simon
David Simon (s. 1960, Washington D.C.) on yhdysvaltalainen kirjailija, journalisti, televisiokäsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän työskenteli "Baltimore Sun" -lehdessä 12 vuotta ja kirjoitti romaanit "Homicide: A Year on the Killing Streets" (1991) ja "The Corner: A Year in the Life of an Inner-City Neighborhood" (1997). Molemmista on tehty televisiosarjat: "Homicide: Life on the Street" (1993–99) ja "The Corner" (2000). Simon tunnetaan kuitenkin parhaiten televisiosarjan "Langalla" (2002–2008) tekijänä. Simon on myös tehnyt televisiosarjat "Treme" (2010-2013), "The Deuce" (2017- ), sekä minisarjan "Show Me a Hero" (2015).
Akademiska Damkören Lyran
Akademiska Damkören Lyran (Lyran) on Helsingin yliopiston naiskuoro, joka on perustettu vuonna 1946. Kuorossa on noin 60 laulajaa, joista suurin osa on pääkaupunkiseudun korkeakoulujen opiskelijoita. Vuodesta 2009 Lyrania johtaa Jutta Seppinen.
Lyranin toimintaan kuuluu niin omat konsertit kuin yhteistyöt eri muusikoiden, kuorojen ja orkestereiden kanssa. Jutta Seppisen johdon alla konserteista on tullut koseptimaisempia, vahvasti tiettyyn teemaan sidottuja kokonaisuuksia, joissa voi kuulla niin argentiinalaista tangoa kuin pohjoismaista minimalismia. Perinteiset Akademiska Sångföreningenin kanssa pidettävät joulukonsertit keräävät vuosittain noin 2000 kuulijaa. Lyran matkustaa säännöllisesti, ja on konsertoinnut muun muassa Belgiassa, Argentiinassa, Irlannissa, Yhdysvalloissa ja Australiassa.
Junat ja naiset
Junat ja naiset on Jenni Vartiaisen kappale, joka julkaistiin singlenä 16. elokuuta 2013. Kappaleen on sanoittanut Mariska. Kappale on Vartiaisen kolmannen, 4. lokakuuta 2013 julkaistun, "Terra"-studioalbumin ensimmäinen single. Kappaletta soitettiin suomalaisilla radiokanavilla viikon aikana yli 480 kertaa.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin singlen kanssa samana päivänä. Video kuvattiin Islannissa Pekka Haran ohjaamana.
Langtree Park
Langtree Park on St Helensissä sijaitseva rugby league -stadion, johon mahtuu enintään 18 000 ihmistä. Se on St Helens RLFC:n ja Liverpool F.C. Reservesin kotikenttä. Stadion avattiin vuonna 2011. Stadionin ensimmäinen rugby league -ottelu käytiin 20. tammikuuta 2012. Ottelun osapuolet olivat St Helens RLFC ja Widnes Vikings ja ottelu päättyi St Helensin voittoon 42-24.
Jalkapallon I divisioonan kausi 1990
Jalkapallon I-divisioonan kausi 1990 oli Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Voittaja Porin Pallo-Toverit nousi suoraan Futisliigaan. Toiseksi sijoittunut Jaro nousi myös liigaan voitettuaan karsinnan liigapaikasta Kokkolan Pallo-Veikkojen kanssa. Kolme viimeistä joukkuetta putosivat suoraan II-divisioonaan. Kauden kokonaisyleisömäärä oli 78 220 katsojaa.Jaro nousi Futisliigaan yhteismaalein 5–2
14 maalia
12 maalia
11 maalia
9 maalia
8 maalia
7 maalia
Menatetrenoni
Menatetrenoni (myös nimellä MK-4) on yksi yhdeksästä K2-vitamiinin muodosta. Se on hemostaattinen eli verenvuotoa tyrehdyttävä vitamiini, jota käytetään muun muassa osteoporoosin aiheuttamien kipujen hoitoon. Menatetrenoni syntyy, kun K1-vitamiini muuttaa muotoaan elimistössä. Kudokset, joihin MK-4 vitamiinia kaikkein muodostuu eniten, voivat muuttaa jopa 90% kaikesta saamastaan K1-vitamiinista menatetrenoniksi. MK-4 on markkinoilla oleva apu osteoporoosiin jo Japanin markkinoilla.
Lovisa Stads Musikkapell
Lovisa Stads Musikkapell (Loviisan kaupungin soittokunta) on suomalainen soittokunta Loviisasta. Orkesteri saavutti 120 vuoden iän vuonna 2008.
Jormasjärvi
Jormasjärvi on Itä-Suomessa, Kainuun Sotkamossa sijaitseva järvi. Se kuuluu Oulujoen vesistöön ja laskee pohjoispäästään Jormasjokea Nuasjärven Jormaslahteen. Nuasjärvi laskee edelleen Oulunjärven ja Oulujoen kautta Perämereen. Kolmisoppi laskee Tuhkajokea pitkin Jormasjärveen.
Jormasjärven pinta-ala on 20,5 neliökilometriä. Suurin syvyys 28 metriä ja keskisyvyys 5,8 metriä. Vesi on tummaa. Suurimmat saaret ovat Sääskinen ja Honkinen.
Talvivaaran kaivos on pilannut Jormasjärven vettä.
Jakub Šrámek
Jakub Šrámek (s. 4. maaliskuuta 1993) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa Extraliga-joukkue HC Litvínovissa. Hän laukoo oikealta.
Šrámek aloitti jääkiekon 3-vuotiaana HC Litvínovissa. Hän oli kaudella 2009–2010 joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 18+20=38 ja jakoi Litvínovin sisäisen tehotilaston voiton Marek Švarcin kanssa lukemalla +16. Kaudella 2010–2011 Šrámek oli seuran U20-junioreiden toiseksi paras maalintekijä Jakub Matain kanssa. Hän vahvisti myös Litvínovin U18-joukkuetta kevään 2011 pudotuspeleissä, joissa Šrámek jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Jakub Procházkan kanssa tehoilla 3+4=7.
Kaudella 2011–2012 Šrámek oli tehoilla 27+26=53 Litvínovin U20-joukkueen paras pistemies ja syöttäjä sekä jakoi joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Pavol Smolkan kanssa. Hän sijoittui koko NOEN Extraliga U20:n pistepörssissä toiseksi edellään vain Georg Mavrojanidis. Šrámek jakoi Smolkan kanssa sarjan maalipörssin kolmannen sijan. Hän voitti myös Litvínovin sisäisen tehopörssin lukemalla +30. Šrámek debytoi kauden aikana myös Extraligassa, jossa hän sai tililleen seitsemän runkosarja- ja kaksi karsintasarjan ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä.
Kauden 2012–2013 Šrámek aloitti yhdysvaltalaisen juniorisarja WSHL:n Long Beach Bombersissa. Marraskuussa 2012 hän palasi kuitenkin kasvattajaseuraansa Litvínoviin, jonka U20-joukkueen kapteenina Šrámek toimi. Hän oli tehoilla 15+25=40 joukkueen paras syöttäjä sekä toiseksi paras pistemies ja maalintekijä Pavel Písaříkin jälkeen. Šrámek ei pelannut kauden aikana Litvínovin Extraliga-joukkueessa, mutta hän pelasi miesten pelejä muutaman ottelun 1. Národní Hokejová Ligan HC Mostissa sekä 2. Národní Hokejová Ligan HC Draci Bílinassa.
Šrámek siirtyi kaudeksi 2013–2014 Suomeen ja Mestis-joukkue Jokipoikiin. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 14+14=28 ja jakoi kevään 2014 pudotuspeleissä Jokipoikien sisäisen tehotilaston voiton Jarkko Immosen ja Otto Karvisen kanssa lukemalla +1. Kaudeksi 2014–2015 Šrámek palasi HC Litvínoviin, jossa hänen ensimmäinen kokonainen Extraliga-kautensa toi 47 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 8+4=12. Šrámek voitti kauden päätteeksi Tšekin-mestaruuden.
Šrámek on pelannut seitsemän nuorten ja 11 poikien maaottelua.
Lappböle Hornkapell
Lappböle Hornkapell on suomalainen puhallinyhtye Kirkkonummelta. Yhtye on perustettu vuonna 1903 harrastajaorkesterina Pohjois-Kirkkonummella Lapinkylässä. Orkesterin historiaan kuuluu "kovan harjoituksen" aikoja, mutta myös paljon taukoja. Tiedetään, että orkesteri toimi vuosisadan alussa ja jonkin aikaa 1920-luvulla, jonka jälkeen vuonna 1963 orkesteri herätettiin uudelleen henkiin. Siitä asti orkesteri on soittanut kaikenlaista musiikkia joulumusiikeista ja hymneistä tanssi- ja viihdemusiikkiin.
Aikojen saatossa orkesteria ovat johtaneet Gustav Heiskanen, Erik Sikström, Veikko Gisselberg, Per-Olof Munck, Juha Määttänen, Moa Thors ja John Kotka. Moa Thorsin aikana Lappböle Hornkapell kasvoi puhallinorkesterista sinfoniseksi puhallinorkesteriksi. Nykyinen kapellimestari on syksyllä 2016 aloittanut Arttu Sipilä.
Lappböle Hornkapell esiintyy täysimittaisen puhallinorkesterikokoonpanon lisäksi pienemmällä seitsikko kokoonpanolla.
Too Much Johnson
Too Much Johnson on Orson Wellesin vuonna 1938 ohjaama mykkäelokuva.
Herkästi syttyvälle nitraattifilmille kuvatun elokuvan luultiin hävinneen ikuisiksi ajoiksi Wellesin kodissa vuonna 1970 sattuneessa tulipalossa, mutta siitä löytyi kopio vuonna 2013 varastosta Pordenonen kaupungissa Italiasta. Se entistetään ja esitetään yleisölle Italiassa Giornate del Cinema Muton mykkäfilmifestivaalilla Pordenonessa lokakuussa 2013. Sen jälkeen se on tarkoitus esittää Yhdysvalloissa New Yorkissa, ja jos rahoitus saadaan kuntoon, se on nähtävissä internetissä.
Elokuva oli tarkoitettu William Gilletten kirjoittaman, Wellesin teatteriseurueen esittämän 1800-luvulle sijoittuvan kolmiosaisen farssinäytelmän "Too Much Johnson" esityksen esinäytöksiksi, mutta Welles ei tehnyt elokuvaa valmiiksi syistä, joiksi on arvailtu esimerkiksi näyttelijöiden vaatimat lisäkorvaukset. Ilman elokuvaa näytelmän esitys lässähti, eikä sitä viety Broadwaylle kuten oli ollut tarkoitus.
Näyttelijöissä oli teatteriseurueen näyttelijöitä: Joseph Cotten, Arlene Francis, Howard Smith, Edgar Barrier, Mary Wickes ja Wellesin tuolloinen vaimo Virginia Nicholson taiteilijanimellä Anna Stafford. Pienessä roolissa nimettömänä avustajana elokuvassa on tiettävästi Judith Tuvim, joka myöhemmin tunnetaan nimellä Judy Holliday.
"Too Much Johnson" oli Wellesin toinen elokuva. Ensimmäinen oli lyhytelokuva "Hearts of Age", jonka hän teki 1934 koulussa ystävänsä William Vancen kanssa.
Japaninbulbuli
Japaninbulbuli ("Hypsipetes amaurotis") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Japaninbulbulia tavataan Aasian itäosissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen Etelä-Koreassa ja yleinen Filippiineillä. Sen kannankehitys on nouseva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Prithviraj Kapoor
Prithviraj Kapoor (3. marraskuuta 1901 – 29. toukokuuta 1972) oli intialainen näyttelijä. Häntä pidetään uranuurtajana intialaisessa teatterissa ja hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Intian valtio palkitsi Kapoorin Padma Bhushan -palkinnolla vuonna 1969 ja Dadasaheb Phalke -palkinnolla vuonna 1971.
Prithviraj Kapoorin jälkeläiset ovat vaikuttaneet merkittävästi hindinkieliseen elokuvateollisuuteen. Hänen kolmesta pojastaan, Raj Kapoorista, Shammi Kapoorista ja Shashi Kapoorista, tuli näyttelijöitä ja elokuvantekijöitä. Monet näiden lapsista, kuten Randhir Kapoor, Rishi Kapoor, Rajiv Kapoor, Karan Kapoor, Kunal Kapoor ja Sanjana Kapoor, ovat työskennelleet elokuva-alalla joko näyttelijöinä tai elokuvantekijöinä. Randhirin tyttäret Karisma Kapoor ja Kareena Kapoor sekä Rishin poika Ranbir Kapoor ovat menestyneitä näyttelijöitä.
Kultasiipibulbuli
Kultasiipibulbuli ("Hemixos flavala") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kultasiipibulbulia tavataan laajalla alueella Intian niemimaan pohjoisosissa ja Kaakkois-Aasiassa. Sen on kuvattu olevan pääasiassa harvinainen ja paikallinen, mutta paikallisesti yleinen Thaimaan pohjoisosissa, Laosissa ja Vietnamissa. Lajin levinneisyysalue on kuitenkin laaja ja kannankehitys vakaa, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hemixos castanonotus
Hemixos castanonotus on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Lajia tavataan Kiinassa, Hongkongissa ja Vietnamissa. Sen on kuvattu olevan usein yleinen. Kiinan kannaksi on arvioitu 10 000–100 000 pesivää paria. Lajin kannankehitys on nouseva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Komorienmustabulbuli
Komorienmustabulbuli ("Hypsipetes parvirostris") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Komorienmustabulbulia tavataan vain Iso-Komorin saarella Komoreilla. Se on suhteellisen yleinen, mutta populaatiotrendi on laskeva. Lisäksi laji elää melko rajatulla alueella, joten se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Réunioninbulbuli
Réunioninbulbuli ("Hypsipetes borbonicus") eli aikaisemmalta nimeltään mauritiuksenbulbuli on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Réunioninbulbulia tavataan kotoperäisenä Réunionin saarella. Sen kannaksi on arvioitu 41 000 yksilöä, ja sen kannankehitys on runsastuva. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Huume (albumi)
Huume on rap-duo Euro Crackin ensimmäinen kokopitkä albumi, joka julkaistiin Fullsteam Recordsin kautta 28. kesäkuuta 2013. Albumin kappaleesta ”Spacedout” julkaistiin musiikkivideo helmikuussa 2013, ja kappaleesta ”Douppiidouppaa” saman vuoden maaliskuussa. Toukokuussa julkaistiin albumin kolmantena näytekappaleena kappale ”Pojatonhuudeilla”, ja kolmas musiikkivideo julkaistiin kesäkuussa kappaleesta ”Kräkkäkränkkä”. Neljäs musiikkivideo julkaistiin joulukuussa 2013 kappaleesta ”Oleniinkuolet”.
Albumi julkaistiin kaiken kaikkiaan viidessä eri formaatissa: CD:nä, vinyylinä, kasettina, muistitikkuna ja digitaalisena julkaisuna, ja nimeensä viitaten sen fyysiset julkaisumuodot julkaistiin minigrip-pussissa. "Huume" nousi ilmestyttyään Suomen virallisen albumilistan seitsemännelle sijalle ja vietti listalla kahdeksan viikkoa.
Albumin kappale ”Mikskukaa” sisältää samplen Kari Tapiirin kappaleesta ”Miksi kukaan”.
Mustabulbuli
Mustabulbuli ("Hypsipetes madagascariensis") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustabulbulia tavataan Komoreilla, Madagaskarissa, Mayottella ja Seychelleillä. Sitä on kuvattu yleisestä runsaslukuiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Mustabulbuli on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punanokkabulbuli
Punanokkabulbuli ("Hypsipetes leucocephalus") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Punanokkabulbulia tavataan laajalla alueella Intian niemimaalla ja Itä- ja Kaakkois-Aasiassa. Sitä on kuvattu melko yleisestä hyvin yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sevastopol (1911)
Sevastopol oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1911 vesille laskettu Gangut-luokan taistelulaiva, joka nimettiin vuosina 1854–1855 käydyn Sevastopolin piirityksen mukaan.
Keisari Nikolai II tilasi aluksen duuman vastustuksesta huolimatta vuoden 1908 lopulla Itämeren telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 16. kesäkuuta 1909. Alus laskettiin vesille kaksi vuotta myöhemmin 27. kesäkuuta 1911 ja valmistui 17. marraskuuta 1914.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Helsinkiin sijoitettuun 1. taistelulaivaprikaatiin, jonka tehtävänä oli suojata pääkaupunkia estämällä kulku Porkkalankapeikosta.
Ensimmäisessä maailmansodassa "Sevastopol" suojasi Suomenlahtea saksalaisten hyökkäyksiltä ja avusti miinalaivoja yhdessä sisaralustensa kanssa. Alus oli Liepājan lähistöllä 27. elokuuta, mikä oli pisin purjehdus Suomenlahden ulkopuolelle sodan aikana. "Sevastopol" ajoi karille 10. syyskuuta, minkä seuraksena alus oli korjattavana kaksi kuukautta. Aluksella syttyi 17. lokakuuta ruutipalo, joka vaati kaksi kuolonuhria, useidan muiden saadessa palovammoja. Aluksen miehistö osallistui Helmikuun vallankumoukseen liittyen bolševikkien puolelle. Brest-Litovskin rauhansopimuksen mukaan Venäjän oli evakuoitava joukkonsa Helsingistä maaliskuussa 1918 tai internoitava aluksensa itsenäiseen Suomeen. "Sevastopol" ja sen sisaralukset lähtivät Helsingistä 12. maaliskuuta ja saapuivat Kronstadtiin viisi päivää myöhemmin. Aluksen miehistö osallistui Kronstadtin kapinaan maaliskuussa 1921 kärsien tappion, minkä jälkeen se uudelleennimettiin 31. maaliskuuta 1921 "Parižskaja Kommunaksi" Pariisin kommuunin mukaan. Alus siirrettiin 22. marraskuuta 1929 Mustanmeren laivastoon.
Toisessa maailmansodassa alus oli Sevastopolissa tukien tykeillään kaupungin puolustusta, kunnes se evakuoitiin Potiin 22. maaliskuuta 1942. "Parižskaja Kommuna"a ei uskallettu siirtää merelle saksalaisten upotettua lähes koko Mustanmeren laivaston lentokoneillaan. Alus palasi Sevastopoliin 5. marraskuuta 1944 saaden palkinnoksi toimistaan punalipun kunniamerkin 8. heinäkuuta 1945. Sodan jälkeen alus oli koululaivana 24. heinäkuuta 1954 alkaen. Alus hinattiin 17. helmikuuta 1956 romutettavaksi Kasmyshin Batiin.
Intiaani (albumi)
Intiaani on helsinkiläisen laulaja-lauluntekijä Kari Tapiirin 13. kesäkuuta 2012 julkaistu debyyttialbumi. Albumi julkaistiin Timmion Recordsin kautta, ja sen kappaleista "Maailmanpyörä", "Intiaani", "Symbioosi" ja "Olen ollut" on julkaistu musiikkivideot.
Suomen rugby union -maajoukkue
Suomen rugby union -maajoukkue on Suomen kansallinen Rugby union -joukkue. Se pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 1982 Sveitsin maajoukkuetta vastaan. Suomi ei ole toistaiseksi ikinä selviytynyt rugby unionin arvokisoihin. Joukkueen päävalmentajana toimii uusi-seelantilainen Isaac Visser.
Elokuussa 2018 Suomi oli kansainvälisen rugbyliitto WR:n maailmanrankingissa seitsemänneksi viimeisenä eli 99. sijalla.
Etupelaajat
Takapelaajat
Golden Earring
Golden Earring on hollantilainen rockyhtye, joka perustettiin Haagissa vuonna 1961. Uransa aikana yhtyeellä on ollut lähes 30 top ten -singleä Hollannin listalla ja vuosien varrella yhtye on tuottanut 25 studioalbumia. Nykyiset jäsenet yhtyeessä ovat: Barry Hay (laulu, kitara, huilu ja saksofoni, vuodesta 1967), George Kooymans (laulu ja kitara; yhtyeen perustaja), Rinus Gerritsen (basso ja kosketinsoittimet, perustajajäsen) ja Cesar Zuiderwijk (rummut ja lyömäsoittimet, vuodesta 1970).
Yhtye on saavuttanut maailmanlaajuista kuuluisuutta kansainvälisillä hiteillä: "Radar Love" vuonna 1973, "Twilight Zone" eli "When Bullet Hits Bone" vuonna 1982 ja "When Lady Smiles" vuonna 1984.
Kermit K. Beahan
Kermit K. Beahan (9. elokuuta 1918 Joplin, Missouri – 10. maaliskuuta 1989 Clear Lake City, Texas) oli yhdysvaltalainen kenraaliluutnantti. Hän pudotti Fat Man -atomipommin Nagasakiin. Tehtävä oli monin tavoin hankala suorittaa, sillä sen aikana tapahtui useita vaikeuttavia asioita. Siksi myös aluksi suunniteltu Kokura välttyi pommitukselta. Pommi osui n. 5 km ohitse suunnitellusta kohteestaan, joka oli asevälinetehdas.
Kapteenin arvoisena Beahan osallistui "Silverplate-projektiin". Sinänsä erikoista lienee ollut se, että B-29-tyypin raskas pommituskone Great Artiste, nimettiin häntä mukaillen. Beahanin miehistö väitti tämän osuvan korkealta hyvin pieneen kohteeseen, josta juontui nimitys: ”Suuri taitaja” (). Kohteen koko vaihteli kurkkutynnyristä kolikkoon, lähteen mukaan.
Myöhemmässä haastattelussaan, jo tuolloin korkeampaan arvoon kohonneena: Beahan mainitsi toivovansa olleen kaikkein viimeinen sotilashenkilö, joka joutuu tuollaiseen tehtävään eli atomipommin pudotukseen.http://www.cddc.vt.edu/host/atomic/hiroshim/laurenc1.html (Luettu 21.9.2013)
http://www.nytimes.com/1989/03/11/obituaries/kermit-beahan-70-bombardier-on-plane-that-dropped-a-bomb.html
http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=30493177
Joutsenon Kataja
Joutsenon Kataja (JoKa) on vuonna 1929 perustettu urheiluseura Lappeenrannan Joutsenon taajamasta. Sen naisten salibandyjoukkue nousi kaudeksi 2015–2016 Suomen korkeimmalle sarjatasolle Salibandyliigaan. Seuralla on toimintaa myös petankissa.
Kataja on Suomen Työväen Urheiluliiton jäsenseura. Sen perustivat nimellä Työväen Voimistelu- ja Urheiluseura Kataja maltillisemmat sosialistit, jotka kokivat Joutsenon vanhimman urheiluseuran, vuonna 1909 perustetun Joutsenon Yrityksen äärivasemmistolaiseksi leimattuun Honkalahden työväenyhdistykseen kytkeytyneen toiminnan liian radikaaliksi. Yritys lakkautettiinkin vuonna 1930 kommunistilakien perusteella, ja Katajasta tuli merkittävä työläisurheiluseura. Seuran ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1929–1931 oli Väinö Muuri. Toinen aikalaisseura oli vuonna 1914 perustettu Joutsenon Kullervo, joka kuului Suomen Voimistelu- ja Urheiluliittoon.
Kataja oli aikoinaan yleisseura, jossa harjoitettiin monipuolisesti urheilua. Seuran menneitä lajeja ovat hiihto, jalkapallo, jääpallo, kaukalopallo, lentopallo, luistelu, moottoriurheilu, nyrkkeily, paini, painonnosto, pesäpallo, pyöräily, pöytätennis, suunnistus, voimistelu ja yleisurheilu.
Yksilölajeissa Kataja sai mainetta erityisesti painissa, yleisurheilussa ja nyrkkeilyssä. Painijat Eero Mielonen ja Kalle Pikkarainen edustivat Suomea Ruotsi-maaotteluissa, ja muita menestyneitä painijoita olivat Raimo Pöllänen, Tauno Gerdt, Olavi Tikkanen ja Teemu Hujanen. Yleisurheilijat Viljo Rantalainen, Hugo Hulke ja Valpas Korpela sekä nyrkkeilijät Matti Kostiainen, Jalo Gerd, Leo Tirronen ja Tuomas Kettunen saavuttivat menestystä TUL:n kilpailuissa. Uimari Ahti Mikkonen voitti SM-pronssia.
Jalkapallossa Kataja pelasi 1960-luvulla maakuntasarjassa ja menestyi Kullervoa paremmin. Myöhemmin maajoukkueessakin pelannut Risto Puustinen aloitti jalkapalloilun Katajassa.
Katajan nykyistä päälajia salibandyä seurassa on harjoitettu vuodesta 1991 alkaen, ja ensimmäiset viralliset ottelunsa Salibandyliiton sarjoissa seura pelasi vuonna 1992. Muun muassa maajoukkueissa pelanneet Aki Seppälä, Anni-Maija Seppänen ja Inka Lampinen ovat Katajan kasvatteja. Kataja on tehnyt yhteistyötä lappeenrantalaisen NST:n kanssa.
Katajan naisten joukkue nousi kaudeksi 2013–2014 1. divisioonaan ja tyttöjen joukkue SM-sarjaan. Naisten joukkue sijoittui kaudella 2014–2015 1. divisioonan toiseksi ja pääsi liigakarsintoihin. Karsinnoissa se kukisti hämeenlinnalaisen Steelersin otteluvoitoin 3–1 ja nousi näin Salibandyliigaan kaudeksi 2015–2016.
Katajan miesten joukkue pelasi vielä kaudella 2012–2013 2. divisioonassa.
Katajan kotihalli salibandyssä on Joutsenon urheilukeskuksen vuonna 2009 valmistunut Joutsenohalli. Katajan liiganousun myötä tehtyjen muutosten jälkeen hallin yleisökapasiteetti salibandyotteluissa on noin 200.
Seuralla oli aiemmin Joutsenon Saimaantiellä oma, entiseen liikekiinteistöön remontoitu harjoitushalli Kataja-halli. Se otettiin käyttöön joulukuussa 1997. Vuodesta 2014 alkaen kiinteistössä on toiminut käytettyjen tavaroiden kauppa ja kirpputori.
Vanhan Kataja-hallin naapurissa sijaitsee Katajan seuratalo Kataja-tupa.
JoKa
JoKa tarkoittaa seuraavia asioita:
Englannin rugby union -maajoukkue
Englannin rugby union -maajoukkue on Englannin kansallinen Rugby union -joukkue. Se pelasi ensimmäisen kansainvälisen ottelunsa jo vuonna 1871. Kotiottelunsa Englanti pelaa Lontoossa sijaitsevalla Twickenham Stadiumilla.
Maailman parhaisiin rugbymaihin kuuluva Englanti voitti vuonna 2003 tähän asti ainoan maailmanmestaruutensa kukistettuaan finaalissa Australian 20–17. Loppuottelun häviävänä osapuolena joukkue on ollut vuosien 1991 ja 2007 kisoissa.
Englanti on voittanut Six Nations Championshipin mestaruuden 38 kertaa, sijoittunut toiseksi 31 kertaa ja kolmanneksi 19 kertaa (vuoteen 2015 mennessä).
Englanti oli lokakuussa 2015 kansainvälisen rugbyliitto IRB:n rankingissa kahdeksannella sijalla.
Tongan rugby union -maajoukkue
Tongan rugby union -maajoukkue, lempinimeltään `Ikale Tahi eli "Merikotkat", on Tongan kansallinen Rugby union -joukkue. Valtion pienestä koosta huolimatta joukkue on yksi lajin parhaista, ja lokakuussa 2015 se oli kansainvälisen rugbyliitto IRB:n maailmanrankingissa 13. sijalla. Rugby unionia pidetään myös Tongan kansallisurheilulajina.
Tonga on pelannut maailmanmestaruuskilpailuissa seitsemästi. Joukkue on jäänyt ainoastaan vuoden 1991 kisojen ulkopuolelle. Lopputurnauksessa Tonga ei kuitenkaan ole onnistunut kertaakaan etenemään lohkovaihetta pidemmälle. MM-kisoissa 2011 se voitti alkulohkon ottelussa Ranskan, joka saavutti lopulta hopeaa.
Tonga on sijoittunut World Rugby Pacific Nations Cupissa toiseksi 2011 sekä kolmanneksi 2012, 2013 ja 2015.
Joukkueen erityispiirre on kailao-sotatanssista muodostetun "sipi tau"n esittäminen ennen ottelun alkua.
Lähde: The-sports.org & Telegraph
Sameaolkiyökkönen
Sameaolkiyökkönen ("Mythimna impura") on erittäin yleinen ja runsaslukuinen keski- ja loppukesän yöperhoslaji.
Sameaolkiyökkösen kanssa varsin samannäköisiä ovat muutamat "Mythimna"-suvun lajit, etenkin vaaleaolkiyökkönen ("Mythimna pallens") sekä ruoko-olkiyökkönen ("Mythimna straminea"), joskin sameaolkiyökkönen on näitä pienempi. Etusiivet ovat pituuteensa nähden leveähköt ja ulkoreunastaan tasaiset, joskin pyöreäkärkiset. Etusiipien pohjaväri on harmaankellertävä ja valkoiset siipisuonet antavat siivelle voimakkaasti juovikkaan ulkoasun. Ulompi poikkiviiru erottuu siivellä muutamana mustana pisteenä. Etusiiven alapinta on keskiosastaan laajalti mustahko. Takasiivet ovat jokseenkin tasaisen mustanharmaat, joskus ulkoreunasta vaaleammat, ja niitä reunustavat siipiripset ovat valkeat. Siipiväli 30–35 mm.
Lajin levinneisyys ulottuu Pyreneiltä pohjoisen Keski-Euroopan ja Pohjois-Euroopan kautta Lähi-itään ja Keski-Aasian vuoristoihin ja Japaniin asti. Suomessa levinneisyysalue ulottuu etelästä likimain Kemi–Kajaani-linjalle. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun loppupuolelta elokuun lopulle huipun ollessa heinäkuun lopulla. Mahdollisesti joinakin vuosina toinen sukupolvi lentää elo-syyskuussa.
Sameaolkiyökköstä tavataan etenkin avoimilla, kosteapohjaisilla paikoilla, kuten rantaniityillä, mutta myös kulttuuriympäristöissä ja se on yksilömäärältään usein runsaslukuinen. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat valolle, satunnaisemmin syötille. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.
Toukka elää erilaisilla heinillä ja saroilla.
Vaaleaolkiyökkönen
Vaaleaolkiyökkönen ("Mythimna pallens") on melko yleinen keski- ja loppukesän yöperhoslaji.
Vaaleaolkiyökkönen muistuttaa varsin paljon etenkin sameaolkiyökköstä ("Mythimna impura"), mutta on yleissävyltään sitä vaaleampi ja etusiivet ovat muodoltaan enemmän pitkänomaiset. Siipien pohjaväri on oljenkellertävä, usein hieman punertavankeltainen, ja valkoiset siipisuonet antavat siiville ohuen pitkittäisviirutuksen. Ulomman poikkiviirun kohdalla erottuu joskus harvoin muutama musta piste. Alapinnoiltaan etusiivet ovat lähes valkeat. Takasiivet ovat melko valkeat, mutta ulkoreunan tuntumasta usein mustakehnäiset. Siipiväli 30–38 mm.
Levinneisyys ulottuu Euroopasta sen pohjoisimpia osia lukuun ottamatta Pohjois-Aasian poikki Venäjän kaukoitään. Suomessa sitä tavataan harvakseltaan ainakin Etelä-Lappiin saakka. Ensimmäinen sukupolvi lentää kesäkuun lopulta elokuun lopulle ja huomattavasti vähälukuisempi toinen sukupolvi joinakin vuosina elokuun lopulta lokakuun alkuun.
Vaaleaolkiyökkönen viihtyy avoimilla ja kosteapohjaisilla paikoilla sekä kulttuuriympäristöissä ja muistuttaa sikäli elintavoiltaan sameaolkiyökköstä. Vaaleaolkiyökkönen on kuitenkin lukumäärältään selvästi sameaolkiyökköstä vähäisempi ja esiintymiseltään enemmän paikoittainen. Perhoset tulevat valolle, heikommin syötille. Toukka talvehtii keskenkasvuisena.
Toukka elää erilaisilla heinillä.
Maja Keuc
Maja Keuc (s. 16. tammikuuta 1992, Maribor) on slovenialainen laulaja. Hän nousi julkisuuteen "Slovenija ima talent" -kykyjenetsintäkilpailusta, jossa sijoittui vuonna 2010 toiseksi.
Keuc on julkaissut kaksi studioalbumia.
Keuc edusti Sloveniaa vuoden 2011 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan ""No One"". Hän selvisi semifinaalista loppukilpailuun, jossa sijoittui lopulta 13. sijalle, 96 pisteellä.
Ruoko-olkiyökkönen
Ruoko-olkiyökkönen ("Mythimna straminea") on harvinaisehko rantaruovikoiden yöperhoslaji.
Ruoko-olkiyökkönen muistuttaa väritykseltään ja kuvioinniltaan erityisen paljon sameaolkiyökköstä ("Mythimna impura") sekä vaaleaolkiyökköstä ("Mythimna pallens"). Etusiipien pohjaväri on kellertävän harmaa tai harmahtavan kellanpunainen ja etenkin siipisuonten ympärillä tasaisesti mustakehnäinen. Valkoiset siipisuonet antavat etusiiville pitkittäisjuovaisen kuvioinnin. Siiven keskiosa paksun valkoisen siipisuonen tuntumassa on värjäytynyt pitkittäissuunnassa voimakkaasti mustansävyiseksi. Ulomman poikkiviirun kohdalla siivessä on yleensä useita mustia pisteitä. Takasiivet ovat melko valkeat, mutta etenkin siipisuonten kohdalla on voimakkaasti mustaa väriä. Lisäksi hyväkuntoisilla perhosyksilöillä näkyy edestä päin katsottaessa pään takana kolme violetinsävyistä poikkijuovaa. Siipiväli 30–35 mm.
Ruoko-olkiyökkösen levinneisyys ulottuu paikoittaisesti Keski-Euroopasta Uralille. Suomessa pohjoisimmat havainnot ovat suunnilleen Raahe–Lieksa-linjalta, mutta useimmat havainnot lajista keskittyvät Ahvenanmaalle, lounais- ja etelärannikoille sekä Keski- ja Itä-Suomen järviseuduille. Perhoset lentävät kesäkuun lopulta elokuun alkuun.
Ruoko-olkiyökkösen elinympäristöjä ovat rantojen ruovikot, eikä sitä erityisemmin tavata niiden ulkopuolella. Perhosia houkuttavat sekä valo että syötit. Toukka piiloutuu päivisin ruokojen sisään ja talvehtii keskenkasvuisena.
Toukan ravintokasveja ovat järviruoko ("Phragmites australis") sekä helvet ("Phalaris").
Arimaspi
Arimaspi on muinaiskreikkalaisissa kirjoituksissa esiintyvä taruolento. Pohjoisessa asuvat arimaspit ovat yksisilmäisiä ja viekkaita olentoja, jotka himoitsevat ja ryöstelevät griippien kultaa.
Tove Slotte
Tove Slotte (s. 1957) on suomalainen kuvittaja ja graafinen suunnittelija. Varsinaiselta koulutukseltaan hän on keraamikko.
Karjalohjalla asuva Slotte työskenteli Arabialla vuosina 1985–1990, jonka jälkeen hän on toiminut freelancerina. Slotten tunnetuimpia töitä ovat hänen Arabialle ja Iittalalle suunnittelemansa Muumi-aiheiset tuotteet. Hän on muun muassa suosittujen muumimukien kuvittaja.
Johann Struensee
Johann Friedrich Struensee (5. elokuuta 1737 Halle, Saksa – 28. huhtikuuta 1772 Kööpenhamina, Tanska) oli saksalainen Tanskan kuningas Kristian VII:n henkilääkäri, sijaishallitsija ja (salainen) kabinettiministeri sekä sosiaaliuudistaja ja kirjailija. Struensee toimi tammikuusta 1769 alkaen mielisairaan kuninkaan henkilääkärinä ja syksystä 1770 tammikuuhun 1772 hänellä oli erittäin suuri vaikutusvalta Tanskan politiikassa. Salaisena kabinettiministerinä hän käytännössä teki päätöksiä kuninkaan puolesta ja toteutti merkittäviä yhteiskunnallisia uudistuksia.
Kuudentoista kabinettiministeri-kuukauden aikana Struensee ehti laatia liki kaksi tuhatta edistyksellistä lakia sekä hyväksytti merkittäviä säästöjä valtion budjettiin. Uudistukset koskivat muun muassa kidutuksen, maaorjuuden ja orjakaupan kieltämistä, korruption kitkemistä, painovapautta sekä erityisesti köyhän kansanosan laajamittaista terveydenhuoltouudistusta. Säästöjä valtionhallintoon hän järjesteli muun muassa lakkauttamalla turhia virkoja ja kalliita rakennusprojekteja sekä määrättyjä valtion virkamiesten palkkoja ja veroja järkeistämällä.
Edellä mainitut uudistukset sekä hänen suhteensa Kristian VII:n vaimoon Karoliina Matildaan suututtivat kuitenkin monia vaikutusvaltaisia piirejä. Struenseen uudistusten tahti oli liian kova jopa niistä eniten hyötyneille. Hänet pidätettiin salaliitosta epäiltynä ja näytösoikeudenkäynnin jälkeen hänelle määrättiin kuolemanrangaistus. Hän kohtasi loppunsa mestauslavalla ja kuninkaan äitipuoli, leskikuningatar Juliana Maria kumosi pian valtaosan hänen ajamistaan uudistuksista. Struenseen teloitusta seurasi 30 000 ihmistä. Mestauksen jälkeen neljään osaan paloiteltu ruumis kiinnitettiin teilipyörään ja irti leikattu pää sekä teloituksen alussa katkaistu oikea käsi laitettiin seipäännokkaan.
Per Olov Enquistin romaani "Livläkarens besök" (1999) sai aiheensa erityisesti Struenseen elämän karusta lopusta.
Nikolaj Arcelin elokuva "En Kongelig Affære" käsittelee Struenseen elämää ja erityisesti hänen suhdettaan Karoliina Matildaan.