Homoseksuaalisuus ja kristinusko
Kristinuskon piirissä on nykyään erilaisia käsityksiä homoseksuaalisuuden hyväksyttävyydestä. Yleensä konservatiiviset kristityt tuomitsevat erityisesti homoseksuaaliset teot synneiksi, kun taas vapaamieliset pitävät sitä luonnollisena hyväksyttävänä vaihtoehtona.
Perinteisesti kristinuskon piirissä homoseksuaalisuus on torjuttu syntinä. Antiikissa ja keskiajan Bysantissa aina 1300-luvulle asti hyväksyttiin miesten väliset ystävyys- tai veljeysliitot. Edesmennyt Yalen historian tutkija John Boswell esitti kirjassaan, että kyseessä olisi ollut samaa sukupuolta olevien avioliittoon rinnastettava kirkollinen toimitus. Sekä ortodoksinen kirkko, jossa liitto on käytössä vielä joillakin alueilla, sekä katolinen kirkko, jossa ystävyysliitosta on luovuttu, pitävät ystävyysliittoa veljeksi ottamisena hengellisessä mielessä eikä se näiden tahojen mukaan ole lainkaan seksuaalinen suhde.
Joidenkin tulkintojen mukaan tällaisiin liittoihin sisältyi merkityksiä, jotka nykyisin yhdistettäisiin lähinnä parisuhteisiin, ja homoseksuaalisesti suuntautuneet miehet hyödynsivät niitä omiin suhteisiinsa.
Raamatussa on viittauksia seksuaalisiin tekoihin, joiden nykypäivänä katsotaan liittyvän homoseksuaaliseen ihmissuhteeseen. Niiden valossa kristikunta on perinteisesti tulkinnut Raamatun kirjoitusten tuomitsevan homoseksuaalisuuden kokonaisuudessaan syntinä.Viimeisten vuosikymmenten aikana homoseksuaalisuuteen liittyvistä Raamatun kirjoituksista on kuitenkin käyty vilkasta keskustelua niin teologien kuin maallikoidenkin keskuudessa. Raamatun nykytutkijat ovat yhtä mieltä siitä, että Raamatussa selkeästi tuomitaan tietyt homoseksuaaliset teot, mutta tutkijat ovat sen suhteen erimielisiä, tuomitseeko Raamattu homoseksuaalisuuden kokonaisuudessaan, vai käsittelevätkö kirjoitukset pelkästään homoseksuaalisuuteen liittyvää seksuaalista käyttäytymistä ja voidaanko niitä pitää syntinä vain kyseisessä kulttuurikontekstissaan vaiko yleisellä tasolla itse ilmiötä.
Raamatun tekstien kirjoittamisen aikaan heprean- ja kreikankielissä ei ollut erityisiä sanoja kuvaamaan homo- tai heteroseksuaalisuutta, vaan sanaa homoseksuaalisuus käytti ensimmäisenä saksalainen psykiatri Karoly Maria Benkert vasta 1800-luvun lopulla. Hankalaksi Raamatun homoseksuaalisiin tekoihin viittaavien kirjoitusten tulkinnan tekee myös se, että nämä Raamatun kohdat ovat usein niukkasanaisia ja niissä käytetyt alkuperäiset termit toisinaan tulkinnanvaraisia. Kaiken kaikkiaan Raamatusta löytyy seitsemän kohtaa, jotka viittaavat homoseksuaalisiin tekoihin suoraan. Viittauksia on sekä Uudessa että Vanhassa testamentissa. Jeesuksesta tai hänen opetuksistaan kertovista teksteistä suoria viittauksia ei löydy.
Vanhan testamentin Mooseksen kirjoissa käsitellään lakia, jonka Jumala on antanut Moosekselle. Kolmas Mooseksen kirja 18:22, joka on osa kiellettyjä sukupuolisuhteita käsittelevää osiota,esittää kiellon:
Kolmannen Mooseksen kirjan 20. luvussa, joka koskee rangaistusmääräyksiä, Jumala esittää miehen kanssa makaamisen yhtenä sellaisista synneistä, joista on rangaistava kuolemalla.
Myös eräät Uuden testamentin kirjoitukset, erityisesti Paavalin Roomalaiskirje, on nähty kielteisesti homoseksuaalisiin tekoihin suhtautuvina.
Paavalin ensimmäisessä kirjeessä korinttilaisille 6:9-10:
Paavalin ensimmäisessä kirjeessä Timoteukselle 1:9-10:
Vapaa kristillisyys, esimerkiksi Helluntailaisuus, pitää homoseksuaalista käyttäytymistä syntinä, ei homoseksuaalisuutta itseään. Suomessa myös lestadiolaisten mukaan homoseksuaalinen käyttäytyminen on syntiä. Heteroseksuaalisuutta pidetään terveenä. Hanna Salomäen väitöskirjan (2010) mukaan herätysliikkeistä kaikkein torjuvimmin homoseksuaaleihin suhtautuvat Suomen suurin herätysliike, vanhoillislestadiolaiset, ja ev.-lut. kirkon pienin, lähinnä Länsi-Suomessa vaikuttava rukoilevaisuus. Vanhoillislestadiolaisista 92 % ja rukoilevaisista 94 % "ei pidä homoseksuaalisuutta koskaan hyväksyttävänä". Suvaitsevimmin homoseksuaaleihin suhtaudutaanherännäisyyden eli körttien piirissä, jossa torjuvia on 20 %, eli sama osuus kuin suomalaisissa keskimäärin.
Ruotsin kirkko salli v. 2009 samasukupuolisten parien kirkollisen vihkimisen, ja sama ratkaisu tehtiin Tanskan luterilaisessa kirkossa, kun avioliittolaki uudistettiin kesäkuussa 2012. Suomessa piispainkokous linjasi 2016 että kirkollinen vihkiminen ei ulotu samaa sukupuolta oleviin pareihin. 2017 Helsingin hiippakunta antoi moitteen homopareja vihkineelle papille.
1970-luvulla syntyi niin sanottu ex-gay-liike, jonka mukaan uskon avulla homoseksuaalit voisivat "vapautua" homoseksuaalisuudesta ja jopa "eheytyä" heteroseksuaaleiksi. Liikkeet syntyivät vastareaktiona homoseksuaalisuuden poistamiselle virallisista sairausluokituksista, jolloin osa sairausleiman ylläpitämistä ajavista psykoanalyytikoista aloittivat poliittisen liikkeen, joka tukeutui uskonnollisiin liikkeisiin. Liikkeet itse, kuten Suomessa muun muassa Aslan ry, ovat myöntäneet että "eheytyminen" ei muuta itse seksuaalista suuntautumista, ja että homoeroottisten tunteidenkin poistuminen kokonaan on äärimmäisen harvinaista. Maailmanlaajuisesti liike on järjestäytynyt Exodus Global Alliancen alaisuuteen ja sillä on satoja jäsenjärjestöjä ympäri maailmaa. Homoseksuaalisuutta tunne-elämän rikkinäisyytenä, josta voi eheytyä, on Suomessa korostanut erityisesti herätysliikepohjainen Aslan ry.
Maailman ensimmäinen seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille suunnattu kirkkokunta oli Metropolitan Community Church, joka aloitti toimintansa Kaliforniassa syksyllä 1968. Sen perustaja Troy D. Perry oli aiemmin ollut helluntailainen pastori, mutta hänen uransa oli päättynyt 1960-luvun alussa homoseksuaalisuuden johdosta.
Suomalaisessa uskonnollisessa kentässä seksuaalivähemmistöjen asiaa puolustamaan on syntynyt kristillinen Yhteys-liike. Elisabeth Ohlsonin kohua herättänyt, myös Helsingissä nähty "Ecce homo" -valokuvanäyttely edustaa homoseksuaalisuuden hyväksyvää kristillisyyttä. Setan piirissä toimii Helsingin seudun Setan kristillinen ja elämänkatsomuksellinen Malkus-ryhmä.