hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Football League War Cup
Football League War Cup oli jalkapallokilpailu, jota pelattiin Englannissa vuosina 1939-1945 FA Cupin sijaan.
Toisen maailmansodan sytyttyä liigatoiminta keskeytyi, kun lukuisat jalkapalloilijat lähtivät sotaan ja matkustamiselle asetetut rajoitukset estivät koko maan laajuisen sarjan pelaamisen. Football League War Cup kehitettiin loppuvuodesta 1939 korvaamaan FA Cup, joka oli liigan ohella peruttu. Sotatoimet Englannissa eivät olleet vielä alkaneet, kun ensimmäiset ottelut pelattiin, mutta ensimmäinen loppuottelu jouduttiin pelaamaan Wembleyllä pommitusuhan alla. Myös vuoden 1941 finaali pelattiin Lontoossa vaikka pommitukset vielä jatkuivat.
Vuonna 1942 loppuottelu pelattiin kaksiosaisena ja 1943–1945 kilpailu jaettiin etelän ja pohjoisen alueisiin, joiden voittajat kohtasivat finaalissa.
Insinööritoimisto Ratas
Oy Insinööritoimisto Ratas oli Helsingissä 1940-luvun alussa toiminut yritys, joka toimi myös suomalaisten SS-vapaaehtoisjoukkojen kokoamisen ja huoltamisen peiteorganisaationa.
Insinööritoimisto Ratas perustettiin Helsinkiin vuonna 1938. Toimiston toimialana oli suunnitella myllyjä, viljavarastoja ja leipomoita. 
Saksan armeijaan värväystoiminnan johtoon nimitettiin jääkärivärväri ja kalterijääkäri, majuri ja hallitusneuvos, Etsivän keskuspoliisin entinen päällikkö Esko Riekki. Hallitus pani hänet siten hoitamaan yksityistä värväystä. Värväystoimistoksi otettiin diplomi-insinööri ja kalterijääkäri Harry Backbergin osittain omistama Oy Insinööritoimisto Ratas. Toimistonhoitajana SS-vapaaehtoisten asioita hoiti rouva Siiri Tuomola 1. heinäkuuta 1941 alkaen. SS-aseveljien asioita Insinööritoimisto Ratas hoiti aina vuoteen 1942, jolloin se muutti nimensä SS-Vapaaehtoistoimistoksi.
Insinööritoimisto Ratas toimi Helsingissä osoitteessa Temppelikatu 4 B. Sisäänkäynti tähän toimistoon tapahtui talon porttikäytävän vasemmalla puolella olevasta ensimmäisestä ovesta, itse toimisto sijaitsi rakennuksen kolmannessa kerroksessa. Vapaaehtoisiksi värvättyjen tuli ilmoittautumaan mennessään sanoa tunnussana ”Ratas”. Mainittakoon myös, että insinööri Backbergin kaksi omaa poikaa värväytyivät vapaaehtoisiksi Saksaan, kuten myös toinen Riekin pojista. Joukkojen värväyksen jälkeen toimisto hoiti värvättyjen asioita ja postiliikennettä. SS-vapaaehtoisjoukkojen toiminnan alkuaikoina aina 27. toukokuuta 1942 asti leimattiin kaikki SS-vapaaehtoisille mennyt kenttäposti ”O.Y Insinööritoimisto Ratas” -leimalla.
Raiskauskriisikeskus Tukinainen
Raiskauskriisikeskus Tukinainen on voittoa tuottamaton yhdistys, jonka päärahoittajana on Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus. Raiskauskriisikeskus antaa tukea, apua ja neuvontaa seksuaalista väkivaltaa kohdanneille.
Kriisikeskus ylläpitää päivystys- ja neuvontapuhelimia sekä järjestää erilaisia ryhmiä seksuaalista väkivaltaa kohdanneille.
SS-Vapaaehtoistoimisto
SS-Vapaaehtoistoimisto oli Helsingissä 1942–1944 toiminut toimisto, joka huolehti suomalaisten SS-vapaaehtoisjoukkojen tarpeista.
SS-vapaaehtoistoimisto jatkoi SS-pataljoonaan vapaaehtoisten asioiden hoitamista insinööritoimisto Rataksen suojissa tapahtuneen toiminnan käynnistämisen jälkeen. Toimisto perustettiin 28. toukokuuta 1942 Helsingin Suojeluskunnan talon viidenteen kerrokseen, osoitteeseen Döbelninkatu 2 huone 37. Toimistonhoitajana toimi rouva Siiri Tuomola. SS-Vapaaehtoistoimisto oli tällöin jo julkisesti toimiva instanssi ja jatkoi vakiintunutta huoltotyötä. SS-Vapaaehtoistoimiston toiminta Döbelninkadulla päättyi 31. maaliskuuta 1944. Tämän jälkeen toimintaa jatkoi SS-Aseveljet ry.
SS-Aseveljet
SS-Aseveljet ry oli 1942–1944 toiminut suomalainen järjestö, joka toimi suomalaiseen SS-vapaaehtoispataljoonaan kuuluneiden asevelijärjestönä ja loppuvaiheessa myös heidän tarpeitaan hoitavana toimistona.
SS-aseveljet ry perustettiin 1. marraskuuta 1942 suomalaisten Waffen-SS-vapaaehtoisten yhdyssiteeksi ja sen tehtäväksi määriteltiin heidän asevelihenkensä ylläpitäminen sekä saksalais-suomalaisen aseveljeyden lujittaminen. Jäseniksi pääsivät vähintään puolen vuoden ajan Waffen-SS:ään kuuluneet suomalaiset. Yhdistyksen puheenjohtajana toimi jääkärieverstiluutnantti ja kirkkoherra Kalervo Kurkiala. Sihteerinä oli Jukka Tyrkkö ja rahastonhoitajana Olli Somersalo.
Helmikuusta 1944 alkaen SS-Aseveljet myös jatkoi SS-Vapaaehtoistoimiston toimintaa. Järjestön toimisto sijaitsi Helsingissä Isänmaallisen Kansanliikkeen talon kolmannessa kerroksessa, osoitteessa Kansakoulukatu 8 A 5. Vapaaehtoisena saksassa palvellut Mika Hellemaa hoiti toimistoa arkisin klo 10–15 välillä.
Järjestö lakkautettiin valtioneuvoston päätöksellä syksyllä 1944, sillä Moskovan välirauhansopimuksen 21. artikla edellytti Suomea lakkauttamaan kaikki ”fasistiset” järjestöt. SS-aseveljet kuului niihin järjestöihin, jotka Urho Castrénin hallitus lakkautti heti ensimmäisinä 23. syyskuuta, välittömästi rauhansopimuksen astuttua voimaan.
Savon Pallo
Savon Pallo (SaPa) on Pieksämäellä toimiva jalkapalloseura. Se on perustettu vuonna 1935, jolloin seuran lajivalikoimaan kuului myös jääkiekko.
Vuonna 1963 SaPa ja Pieksämäen Pallo-Sepot tekivät yhteistyösopimuksen, jossa sovittiin SaPan keskittyvän jalkapalloon ja Pallo-Seppojen jääkiekkoon. Kaudella 2018 seura pelaa Kolmosessa. Parhaimmillaan SaPa on onnistunut kapuamaan Kakkoseen, jossa se esiintyi pariin otteeseen 1980-luvulla.
Tunnettuja seuran riveissä pelanneita jalkapalloilijoita ovat muun muassa Suomen maajoukkuettakin urallaan edustanut Raimo Kuuluvainen sekä Walesista Suomeen pelaamaan saapunut Mark Joseph. Myös Naisten Liigan kaikkien aikojen paras maalintekijä Anna Auvinen on Savon Pallon kasvatti.
Savon Pallon kotisivut
Pateniemen Vesa
Pateniemen Vesa on Oulussa, aiemmin Haukiputaan kunnassa, Pateniemen kylässä toimiva urheiluseura. Se on perustettu vuonna 1921. Aluksi seura toimi paikallisen työväenyhdistyksen alaisuudessa, ja yhdistysrekisteriin se hyväksyttiin vuotta myöhemmin.
Vesan alkuperäisiä lajeja olivat hiihto, yleisurheilu ja voimistelu, mutta myös paini tuli mukaan hyvin pian toiminnan alettua. Lapuan liike lakkautti 1930-luvun alkuvuosina seuran toiminnan laittomana, mutta toiminta aloitettiin uudelleen sotien jälkeen yli kymmenen vuotta tauon jälkeen.
Lentopallosta tuli seuran päälaji 1950-luvun alkupuolella, ja kun Vesan lajivalikoimaan tulivat vuonna 1955 lisäksi myös jalkapallo ja jääpallo, alkoi seuran toiminta keskittyä yhä enenevissä määrin palloilulajien ympärille. Jalkapallossa seura nousi parhaimmillaan Kakkoseen vuonna 1980. Lentopallossa seuran naisten edustusjoukkue voitti Työväen Urheiluliiton mestaruuden vuonna 1953. Jääpallossa miehet olivat parhaimmillaan kaudella 1967-1968, jolloin seura pääsi karsimaan pääsystä Mestaruussarjaan, mutta nousu jäi kuitenkin niukasti saavuttamatta.
Anders Erik Ramsay
Anders Erik Ramsay oli ruotsalainen sotilas ja virkamies. Ramsayn vanhemmat olivat Johan Ramsay ja Märta Galle. Hän syntyi 1638 Ihamäessä Somerolla, jossa isoisä Hans Ramsay hoiti häntä kun isä oli 30-vuotisessa sodassa. Ramsay osallistui Kaarle X Kustaan sotaretkeen 18-vuotiaana Puolassa 1656 ja sai luutnantin arvon urhoollisuudesta. Hän osallistui kuninkaan kanssa Ison-Beltin ylitykseen ja Kööpenhaminan hyökkäykseen. Vasta 1672 hän palasi Ihamäkeen. Hän omisti Ihamäen, Raukelan ja Pajulan tilat Somerolla, mutta kaksi myöhempää tilaa menetettiin reduktiossa 1691. Ramsay nai 1671 Dorothea von Ritterin ja 1675 hän siirtyi sotimaan Ruotsissa Tanskaa vastaan ratsumestarina. Kaarle XI:n kanssa hän osallistui Lundin, Halmstadin ja Landskronan taisteluihin 1676. Ramsay sai majurin arvon 1678, everstiluutnantin arvon 1684 ja everstin arvon 1700. Hänet nimitettiin 1713 (75-vuotiaana) Länsipohjan maaherraksi. Vuonna 1723 hän erosi tehtävästään ja palasi poltettuun kotiinsa, jonka hän rakensi uudelleen. Ramsay kuoli 97-vuotiaana 1735.
Nälkäpeli (täsmennyssivu)
Nälkäpeli ("The Hunger Games") on Suzanne Collinsin kirjoittama nuortenromaani.
Nälkäpeli voi viitata myös:
Otto Wilhelm Ramsay
Otto Wilhelm Ramsay (1743 Lövkoski – 1806 Espoo) oli suomalainen sotilas ja maaherra. Hän kävi Haapaniemen Kadettikoulun ja sai vänrikin arvon 1761 Uudenmaan ja Hämeen rykmentissä. Osallistui Pommerin sotaan 1761–1762, sai kapteenin arvon Savon rykmentissä 1770 ja everstin arvon 1784 ja nimitettiin Kymenkartanon läänin maaherraksi 1789, josta virasta hän erosi 1793. Hän kuoli 1806 Espoon kartanossa.
Ramsay kuului Ramsayn aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat luutnantti Gustaf Wilhelm Ramsay ja Anna Juliana Taube. Hän meni 1775 naimisiin serkkunsa Sofia Lovisa Ramsayn kanssa. Hänestä tuli näin vaimonsa perintöön kuuluvien kartanoiden isäntä, joihin kuuluivat muun muassa Jakkarilan kartano Porvoon pitäjässä sekä Espoon kartano. Perhe asui vuodesta 1801 Espoon kartanossa, jonne valmistui tuolloin uusi päärakennus. Otto Wilhelm ja Sofia Ramsayn poikia olivat Suomen sodassa kaatuneet majuri Anders Wilhelm Ramsay ja luutnantti Carl Gustaf Ramsay, jotka muistetaan J. L. Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoiden" runon "Matkamiehen näky" innoittajina. Viimeinen eloon jäänyt poika Adolf Henrik Ramsay muutti myöhemmin ruukinpatruunaksi Ruotsiin.
Deadly Warrior
Deadly Warrior ("9 Deaths of the Ninja") on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Emmett Alston. Pääosassa esiintyy Shō Kosugi.
Yhdysvaltalainen senaattori ja ryhmä turisteja otetaan panttivangiksi Lähi-idän matkalla. Kidnappaajat vaativat, että vaarallinen terroristi on vapautettava. Kansainvälinen suurselkkaus uhkaa ja Yhdysvaltainhallitus asettaa toimintaan DART anti-terroristiryhmän, jonka erikoisuutena on panttivankien vapauttaminen.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa tusinaninjailuksi ja antaa sille tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
GG Caravan (albumi)
GG Caravan on suomalaisen hip hop -yhtye GG Caravanin esikoisalbumi. Sen julkaisi Live Nation 29. helmikuuta 2012. Albumin kappaleista "Neighbour", "Permu", "Paaliachak", "Anna mun lentää", "Poste Restante", "Juoksulaulu" ja "On se hienoo" on julkaistu musiikkivideot. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan kolmannelle sijalle.
HMS Avon (1896)
HMS Avon oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Avon-luokan torpedovenehävittäjä.
Alus tilattiin 23. joulukuuta 1895 Vickersin telakalta Barrow-in-Furnessista osana vuosien 185-1896 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 17. helmikuuta 1896 telakkanumerolla 249 ja alus laskettiin vesille 10. lokakuuta 1896. Alus valmistui helmikuussa 1899. Aluksen tarjoukseen perustunut hinta oli 52905 puntaa.
"HMS Avon" palveli koko uransa Britteinsaarilla ja se myytiin 1. heinäkuuta 1920 romutettavaksi Castlelle Plymouthiin.
HMS Bittern (1897)
HMS Bittern oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Avon-luokan torpedovenehävittäjä.
Alus tilattiin 23. joulukuuta 1895 Vickersin telakalta Barrow-in-Furnessista osana vuosien 1895-1896 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 18. helmikuuta 1896 telakkanumerolla 250 ja alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1897. Se valmistui 1. huhtikuuta 1897.
"HMS Bittern" palveli koko uransa Britteinsaarten vesillä. Alus upposi törmättyään Kanaalissa "SS Kenilworthin" kanssa 4. huhtikuuta 1918.
Italian–mahdistien sota
Italian–mahdistien sota oli Italian ja mahdistien välistä sodankäyntiä 1880-luvulla nykyisten Eritrean ja Sudanin alueella 1890-luvulla. Sodankäynti koostui pääasiassa mahdistien silloiseen Italian siirtomaa-alueeseen Eritreaan tekemistä hyökkäyksistä. Sodankäynti päättyi lopulta kokonaan brittien kukistettua mahdistien vallan Sudanissa vuonna 1898, vaikkakin viimeiset merkittävimmät mahdistihyökkäykset tapahtuivat jo 1896.
Ensimmäinen mahdistien hyökkäys Eritreaan tapahtui vuonna 27. kesäkuuta 1890, kun noin 1 000 mahdistisoturia hyökkäsi italialaisten suojeluksessa ollutta beni amer -heimoa vastaan. Hyökkäyksen jälkeen mahdistit etenivät Agordatiin, jossa kaksi italialaista askarikomppaniaa yllätti ja voitti heidät. Taistelussa italialaiset menettivät vain kolme kuollutta ja kahdeksan haavoittunutta. Mahdistien puolella surmansa sai puolestaan noin 250 henkilöä. Mahdistit hyökkäsivät jälleen vuonna 26. kesäkuuta 1892, mutta 120 askaria ja 200 barisoturi voittivat heidät jälleen, mutta italialaiset kärsivät jälleen vain pienet tappiot. Italialaiset menettivät kolme kuollutta ja 10 haavoittunutta, kun taas mahdistit menettivät noin tuhannen soturin joukostaan sata kuolleena ja haavoittuneena. Mahdistien varhaisiin tappioihin vaikutti suuresti heidän alkeellinen aseistuksensa ja joukkojen huono tulikuri.
Ensimmäinen suurempi taistelu käytiin jälleen Agordatissa 21. joulukuuta 1893, jossa noin 12 000 mahdistia kohtasi 2106 askarista, 65 italialaisesta ja kahdeksasta tykistä koostuneen italialaisjoukon. Italialaisten onnistui jälleen lyödä mahdistien hyökkäys takaisin, mutta tällä kertaa he myös kärsivät suuremmat tappiot. 104 ascaria ja kolme italialaista kuoli 121 askarin haavoittuessa. Mahdistit menettivät noin 2 000 soturia haavoittuneina ja kuolleina, joiden lisäksi italialaiset ottivat heistä 180 vangeiksi.
Uusien mahdistihyökkäysten alettua keväällä 1894 italialaiset päättivät ottaa aloitteen käsiinsä ja vallata Kassalan tärkeän mahdistikaupungin. Hyökkäykseen osallistui 97 italialaista ja 2 526 askaria. Paikanpäällä 27. heinäkuuta 1894 he kohtasivat 2 000 mahdistisoturia ja 600 baggararatsumiestä. Italialaiset muodostivat joukkonsa neliömuodostelmiin, jotka löivät mahdistien massahyökkäykset, minkä jälkeen heidän vastahyökkäyksensä johti lopulta taistelun voittoon. Italialaiset menettivät 28 miestä kuolleina ja 41 haavoittuneina. Mahdistit menettivät suurimman osan joukoistaan, noin 1 400 haavoittuneena ja kuolleena. Murskatappio lopetti mahdistihyökkäykset kahdeksi vuodeksi. Vielä vuonna 1896 he tekivät useita hyökkäyksiä Eritreaan, mutta ilman menestystä. Lopullisesti heidät kukistettiin brittien hyökkäyksellä Sudaniin vuonna 1898. Huonosti sujunut sota italialaisia vastaan vaikutti osaltaan heidän tappioonsa brittejä vastaan.
Yoshio Taniguchi
Yoshio Taniguchi (, s. 17. lokakuuta 1937, Tokio) on japanilainen arkkitehti. Hän on yksi Japanin merkittävimmistä nykyarkkitehdeista, joka tunnetaan etenkin museoiden suunnittelijana. Maailmanlaajuiseen kuuluisuuteen hän nousi New Yorkin Museum of Modern Artin (MoMA) vuonna 2004 valmistuneen uudisrakennuksen myötä.
Yoshio Taniguchi syntyi Tokiossa. Hänen isänsä Yoshirō Taniguchi (1904–1979) oli myös merkittävä modernismin ajan arkkitehti. Taniguchi opiskeli ensin Keiō-yliopistossa insinööriksi ja valmistui vuonna 1960, minkä jälkeen hän jatkoi opintojaan arkkitehtuurin parissa Harvardin yliopistossa Yhdysvalloissa. Valmistuttuaan vuonna 1964 hän työskenteli lyhyen aikaa Walter Gropiukselle ja sen jälkeen usean vuoden ajan Kenzō Tangen toimistossa. Oman arkkitehtitoimistonsa hän perusti Tokioon vuonna 1975. Hän on toiminut opettajana Tokion lisäksi Harvardissa, Kapkaupungin yliopistossa ja UCLA:ssa.
Taniguchin tunnetuimpiin töihin kuuluvat useat modernin taiteen museot, kuten Shiseido Art House (1978), Ken Domon -valokuvamuseo (1983), Marugamen Genichirō-Inokuman nykytaiteen museo (1991), Toyotan kaupungin taidemuseo (1995), Tokion kansallismuseon Hōryū-ji-aarrehalli (1999) ja Kagawan prefektuurin Kaii Higashiyaman Setouchi-taidemuseo (2004). Hän on suunnitellut myös Tokyo Sea Life -akvaarion (1989). Taniguchin ensimmäinen kansainvälinen hanke oli New Yorkin Museum of Modern Artin laajennus, joka rakennettiin vuosina 2001–2004. Museon suunnittelukilpailu oli ensimmäinen arkkitehtuurikilpailu, johon Taniguchi osallistui; hän uskoo, että arkkitehtuurin tulisi syntyä arkkitehdin ja asiakkaan välisen dialogin kautta. MoMAn rakennus teki Taniguchista kansainvälisesti tunnetun.
Taniguchin suunnittelemille rakennuksille luonteenomaisia piirteitä ovat avarat ja valoisat julkiset tilat, veden käyttö ja sisälle tuotu ulkotila. MoMAssa suuret ikkunat tuovat kaupungin sisään museoon ”luoden kerroksellisen vaikutelman, joka lieventää modernististen aiheiden yksinkertaisuutta ja intensiivisyyttä”. Samalla ne osoittavat taiteen katselun olevan osa kaupunkielämää. Vettä Taniguchi käyttää useasta syystä: se luo arkkitehtuurille ”pohjan”, sillä voi ohjata ihmisten liikkeitä ja se tuo vaihtelevien värien ja heijastusten kautta minimalistiselle arkkitehtuurille lisäarvoa ja pehmeyttä. Tärkeä elementti hänen suunnittelufilosofiassaan on inhimillisen mittakaavan säilyttäminen; suurissa tiloissa hän käyttää esimerkiksi ulokkeita ja siltoja jakamaan tilaa osiin.
Damian McGinty
Damian McGinty on Derrystä, Pohjois-Irlannista kotoisin oleva laulaja ja näyttelijä. McGinty on esiintynyt The Glee Projectissa ja voitti kilpailun yhdessä Samuel Larsenin kanssa, sen myötä hän pääsi "Glee"-nimiseen TV-sarjaan. Damian on myös nähty "Glee: The 3D Concert Moviessa".
McGinty on laulanut Celtic Thunder -yhtyeessä vuodesta 2006 lähtien.
Gustaf Zitting
Gustaf Zitting (2. helmikuuta 1860 Tukholma – 15. heinäkuuta 1934) oli suomalainen vuorineuvos ja insinööri jonka perustama yritys "Insinööritoimisto Zitting & Co" oli 1900-luvun alussa johtava teollisuuden koneiden maahantuoja ja välittäjä.
Zittingin vanhemmat olivat Mustialan maatalousoppilaitoksen rehtori, kanslianeuvos Carl Anders Zitting ja Johanna Elisabeth Askergren. Hän kävi Helsingin reaalikoulua ja valmistui insinööriksi Helsingin polyteknisestä opistosta 1882. Saatuaan valtion kolmivuotisen jatko-opiskelustipendin Zitting opiskeli rautatie- ja sillanrakennustekniikkaa ensin Berliinissä ja Itävallan Tirolissa sekä viimeksi 1884–1886 Englannissa. Suomeen palattuaan Zitting oli 1886–1890 radanrakennusinsinöörinä Tampere-Vaasa ja Kuopio-Kouvola-Kotka ratojen työmailla. Sen jälkeen hän oli Karhulan konepajan palveluksessa 1890–1892 kunnes perusti oman "Insinööritoimisto Zitting & Co"-nimisen agentuuriliikkeen 1892.
Zittingin yritys toi maahan kapearaiteisten rautateiden kalustoa ja tarvikkeita sekä vuodesta 1895 alkaen ruotsalaisen ASEAn sähkökoneita ja tarvikkeita. Vuonna 1898 Zitting perusti yhdessä ASEAN kanssa "Finska Elektriska" nimisen yrityksen jolla oli generaattori- ja moottoritehdas Helsingissä sekä asennuspaja Tampereella. Yrityksen tarkoitus oli toimittaa sähkökoneita Suomen ja Venäjän markkinoille mutta kun toiminta ei kehittynyt odotetusti yritys lopetettiin 1904. Zitting edusti tämän jälkeen ASEA:a Suomessa vielä vuoteen 1913 saakka. Zittingin yritys toimitti useiden suomalaisten voimalaitosten koneistot ja sillä oli myös oma kaapelipunomo Helsingin Malmilla. Ensimmäisen maailmansodan aikoihin yrityksessä oli noin 100 työntekijää joista 10 insinöörejä. Yritys muuttui osakeyhtiöksi 1925 mutta sen toiminta päättyi jo 1930-luvun alussa.
Gustaf Zitting sai vuorineuvoksen arvon 1923. Hän kuului useiden suomalaisyritysten (Forssa Oy, Walkiakoski Oy, Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy, Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö) hallintoneuvostoihin ja johtokuntiin. Hän oli myös Ab Granit Oy:n toimitusjohtaja 1908–1934 ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1900–1909.
Gustaf Zitting oli naimisissa 1895–1908 Anni Emilia Lagerborgin kanssa. Liitto päättyi avioeroon.¨
Frederick Drandua
Frederick Drandua (12. elokuuta 1943 Uleppi – 1. syyskuuta 2016) oli ugandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Aruan hiippakuntaan 9. elokuuta 1970 ja nimitettiin sen piispaksi 27. toukokuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Emmanuel Kiwanuka Nsubuga, jota avustivat Emmanuel Wamala ja Cesare Asili.
Drandua erosi tehtävistään 19. elokuuta 2009.
John Baptist Odama
John Baptist Odama (s. 29. kesäkuuta 1947) on ugandalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Angelo Tarantino 14. joulukuuta 1974. Hänet nimitettiin Nebbin hiippakunnan piispaksi 23. helmikuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Emmanuel Wamala, jota avustivat Frederick Drandua ja Martin Luluga.
Odama sai 2. tammikuuta 1999 nimityksen Gulun arkkipiispaksi.
Jen Ledger
Jennifer Carole "Jen" Ledger (s. 8. joulukuuta 1989 Coventry, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen rumpali ja taustalaulaja, joka soittaa Skillet -yhtyeessä. Hän muutti Yhdysvaltoihin 16-vuotiaana.
Ledger liittyi Skilletin rumpaliksi vuonna 2008, jolloin hän oli 18-vuotias.
Hän soitti rumpuja Skilletin "Comatose Tour" -kiertueella, jolla hän myös lauloi soolon kappaleessa "Yours to Hold".
Ledger lauloi kappaleet "Hero" ja "Awake and Alive" albumilla "Awake".
Consolidated B-32 Dominator
Consolidated B-32 Dominator oli yhdysvaltalainen raskas strateginen pommikone. B-32 oli Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien (USAAF) toissijainen valinta, jonka kehittelyä jatkettiin siltä varalta ettei Boeing B-29 Superfortress olisi menestynyt. Sen ensilento lennettiin 7. syyskuuta 1942, kaksi viikkoa ennen Boeing B-29:ää.
Dominatoreilla lennettiin vuonna 1945 muutamia taistelulentoja, mutta toisen maailmansodan päättyessä koneet vedettiin pois palveluskäytöstä. Myös koneen valmistustilaukset peruutettiin, ja jo vuonna 1947 suurin osa valmistuneista ja keskeneräisistä koneista oli romutettu. Yhtään kokonaista konetyypin edustajaa ei ole säilynyt.
Nelimoottorisessa kaukopommittajassa oli samat 2 200 -hevosvoimaiset "Wright R-3350 Duplex-Cyclone" -kaksoistähtimoottorit kuin B-29:ssä. Turboahdetut moottorit aiheuttivat huoltoon ja käytettävyyteen liittyneitä ongelmia kummallakin konetyypillä.
Niin kutsutusti ylätasoisessa (siipien sijainti rungon yläosassa) B-32 Dominatorissa oli 10 hengen miehistö, ja sen edeltäjä oli B-24 Liberator ja seuraaja B-36 Peacemaker. Dominator-konetyyppiä valmistettiin 115 lentokonetta, ja niistä 40 oli TB-32 -koulutusversioita. Toisen maailmansodan loppuun mennessä Dominator-kalusto oli vain kahden laivueen käytössä. Ne olivat 312. pommitusrykmenttiin kuuluneet 386. ja 387. pommituslaivueet.
Suoritusarvollisesti ei B-32 oleellisesti hävinnyt B-29:lle, joissain kohdin jopa ylitti tämän suoritusarvot. Koneissa kokeiltiin koelentovaiheessa yhdistelmäaseistusta, johon kuului 20 mm tykkejä ja 12,7 mm konekivääreitä, mutta tuotantoon päässeissä koneissa oli 10 kpl 12,7 mm konekivääreitä. Aseet oli sijoitettu viiteen torniin, joista kaksi oli asennettu rungon yläpintaan ja loput kolme koneen nokkaan, pohjaan ja perään. Tornit oli alun perin suunniteltu B-29:n tapaan keskuslaskimen avulla kauko-ohjatuiksi, mutta ne muutettiin teknisten vaikeuksien takia kuhunkin torniin sijoitetun ampujan ohjattaviksi.
Martin Luluga
Martin Luluga (s. 1. maaliskuuta 1933) on ugandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Aruan hiippakuntaan 1. kesäkuuta 1963 ja nimitettiin Gulun hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Aquae in Dacian titulaaripiispaksi 17. lokakuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. tammikuuta 1987. Pääkonsekraattorina toimi Cipriano Biyehima Kihangire, jota avustivat Cesare Asili ja Frederick Drandua.
Luluga sai 8. helmikuuta 1990 nimityksen Gulun ja 2. tammikuuta 1999 Nebbin hiippakunnan piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 8. helmikuuta 2011.
Opera (täsmennyssivu)
Opera tarkoittaa seuraavia asioita:
Fernando Isern
Fernando Isern (s. 22. syyskuuta 1958 Havanna) on kuubalaissyntyinen, Yhdysvalloissa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Miamin arkkihiippakuntaan 16. huhtikuuta 1993 ja nimitettiin Pueblon hiippakunnan piispaksi 15. lokakuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Charles Joseph Chaput, jota avustivat John Clement Favalora ja Arthur Nicholas Tafoya.
Matinkylän urheilupuisto
Matinkylän urheilupuisto on Espoon Matinkylän koilliskulmassa sijaitseva alue, jossa on muun muassa jalkapalloseura Etelä-Espoon Pallon kotikentät, Matinkylän tekonurmet 1 ja 2 . Lisäksi alueella on jääkiekkohalli ja jääkiekon harjoitushalli. Matinkylän jäähalli ""lato"" toimi jääkiekkoseura Kiekko-Espoon kotihallina seuran noustessa SM-liigaan.
Tekonurmen reunalle rakennettiin istumakatsomo EsPan noustua Kakkoseen kaudella 2011.
Yokosuka P1Y Ginga
Yokosuka P1Y Ginga (jap. 銀河, suom. ’galaksi’, liittoutuneiden raportointinimi "Frances") oli Japanissa suunniteltu ja valmistettu keskiraskas nopea kaukopommituskone. Konetyyppi oli käytössä toisen maailmansodan loppujaksolla. Ensilento tapahtui elokuussa 1943. Gingan 18-sylinteriset Nakajima NK9 Homare -mäntämoottorit olivat kohtalaisen tehokkaat kehitysaikanaan, mutta niiden käyttökelpoisuus ja huolto olivat ongelmallisia. Tämä moottorityyppi oli kärsinyt epäluotettavuudesta.
P1Y Gingan puolustusaseina oli yksi tai kaksi 20 millimetrin lentokonetykkiä rungossa keulassa ja yksi taka-ampumossa. Normaali matkanopeus oli 370 km/h ja lakikorkeus 9 400 metriä. Konetyyppiä valmistettiin 1 100 kappaletta, joista osa muutettiin kamikaze-käyttötarkoituksiin ja osa raskaaksi torjuntahävittäjäksi. Nämä versiot käyttivät Mitsubishi Kasei MK4T -tyyppisiä, 1 840 hevosvoiman tehoisia kaksirivisiä tähtimoottoreita.
Helmut Bauer
Helmut Bauer (s. 18. maaliskuuta 1933) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Würzburgin hiippakuntaan Aloysius Joseph Muench 21. heinäkuuta 1957. Hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi ja Velefin titulaaripiispaksi 11. heinäkuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paul-Werner Scheele, jota avustivat Anton Schlembach ja Alfons Karl Kempf.
Bauer jäi eläkkeelle 18. maaliskuuta 2008.
Giovanni Santucci
Giovanni Santucci (s. 14. toukokuuta 1949) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Pisan arkkihiippakuntaan Benvenuto Matteucci 28. kesäkuuta 1974. Hänet nimitettiin Massa Marittima-Piombinon hiippakunnan piispaksi 28. lokakuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gualtiero Bassetti, jota avustivat Gaetano Bonicelli ja Alessandro Plotti.
Santucci sai 19. toukokuuta 2010 nimityksen Massa Carrara-Pontremolin piispaksi, joksi hänet asetettiin 29. kesäkuuta.
RIM-24 Tartar
RIM-24 Tartar oli Convairin kehittämä ja valmistama yhdysvaltalainen ilmatorjuntaohjus. Se lähinnä modifioitiin RIM-2 Terrieristä. 
Tartar oli tarkoitettu lyhyen kantaman asejärjestelmäksi. Kevyempänä sitä saattoivat käyttää pienemmät laivaston alukset. Lisäksi se soveltui poistamaan matalalta torjuntakatvetta ja ammuntaan pintamaaleja vastaan.
Ohjuksen prototyyppi syntyi vuonna 1958. Käyttöönotto aloitettiin vuodesta 1962. B-versio valmistui vuonna 1965.
"Tartar"-ohjuksen ohjausjärjestelmä poikkesi kantaisästään, ja se oli puoliaktiivinen.
Myöhemmin tämän niin kutsutun 3T-ohjusperheen jäsenen korvasi RIM-66 Standard.
Claudio Maniago
Claudio Maniago (s. 8. helmikuuta 1959 Firenze) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Firenzen arkkihiippakuntaan Silvano Piovanelli 19. huhtikuuta 1984. Hänet nimitettiin Firenzen vihkipiispaksi ja Satafin titulaaripiispaksi 18. heinäkuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Piovanelli, jota avustivat Ennio Antonelli ja Gualtiero Bassetti.
Pietro Bianchi (painonnostaja)
Pietro Ubaldo Bianchi (14. helmikuuta 1895 Genova – 21. toukokuuta 1962 Genova) oli italialainen painonnostaja ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli Ginnastica Sampierdarenese.
Bianchi voitti Antwerpenin olympialaisissa 1920 alle 75-kiloisten sarjan hopeaa jaetulla sijalla Ruotsin Albert Petterssonin kanssa nostettuaan yhteistuloksen 237,5 kiloa.
Pietro Bianchi
Pietro Bianchi on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Antonio Altoviti
Antonio Altoviti (1521 Rooma – 28. joulukuuta 1573) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet nimitettiin vuonna 1548 Firenzen arkkipiispaksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka. Hän vihki papiksi tulevan paavi Leo XI:n.
Alfred Sageder
Alfred Sageder (s. 29. syyskuuta 1933) on itävaltalainen entinen soutaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1956 Melbournessa sekä perämiehettömässä että perämiehellisessä kaksikossa. Ensin mainitussa hän sai pronssia. Hän sai kesäolympialaisissa 1960 Roomassa hopeaa perämiehettömässä kaksikossa, ja kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa hän kilpaili perämiehellisessä kaksikossa sijoittuen kahdeksanneksi.
Myös Sagederin lapset Michael ja Siegfried Sageder sekä lapsenlapsi Sebastian Sageder ovat osallistuneet olympialaisiin.
Pietro Bianchi (voimistelija)
Pietro Bianchi (5. maaliskuuta 1883 Milano – 1. heinäkuuta 1965 Milano) oli italialainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Bianchi sai MM-kisoissa 1911 hopeaa renkailta ja oli voittamassa pronssia joukkuevoimistelusta. Italia voitti joukkuevoimistelun kultaa Tukholman olympialaisissa 1912, joissa Bianchi myös sijoittui kuudenneksi henkilökohtaisessa moniottelussa. Hän sai jälleen MM-pronssia vuonna 1913 ja toisen olympiakultamitalinsa Antwerpenin kisoissa 1920.
Rudolf (Itävallan kruununprinssi)
Rudolf (21. elokuuta 1858 Laxenburgin linna, Itävalta – 30. tammikuuta 1889 Maeyrling, Itävalta) oli Itävalta-Unkarin arkkiherttua ja kruununprinssi, keisari Frans Joosef I:n ja keisarinna Elisabetin ainoa poika. Hän teki osittain epäselvissä olosuhteissa kaksoisitsemurhan nuoren rakastajattarensa, paronitar Maria Vetseran kanssa Mayerlingin metsästyslinnassa. Mayerlingin murhenäytelmänä tunnettu tapaus herätti kohua, synnytti monenlaisia salaliittoteorioita ja sen jälkivaikutukset heikensivät Itävalta-Unkarin kaksoismonarkiaa.
Rudolf oli huolissaan Itävalta-Unkarin sisäisistä kansallisuusristiriidoista ja sen suhteesta muihin vanhoillisiin monarkioihin. Hän kannatti liberaaleja ja kirkonvastaisia aatteita ja joutui siksi ristiriitoihin konservatiivisen isänsä kanssa. Keisari Frans Joosef sulki poikansa poliittisen päätöksenteon ulkopuolelle ja järjesti hänen 10. toukokuuta 1881 solmitun avioliittonsa prinsessa Stephanien, Belgian kuningas Leopold II:n tyttären kanssa. Avioparin ainut lapsi oli tytär Elizabeth Marie, joka sukupuolensa vuoksi ei voinut periä kruunua. Lisäksi avioparin suhteet olivat etäiset ja Rudolf viihtyi paremmin toisten naisten seurassa.
Lokakuussa 1881 Rudolf tutustui radikaaliin lehtimieheen Moritz Szepsiin ja alkoi kirjoitella nimettömiä artikkeleita tämän julkaisemaan "Neues Wiener Tagblatt" -lehteen. Hän kirjoitti myös kaksi matkakirjaa ja tuki "Österreich-Ungarn in Wort und Bild" -nimisen Itävalta-Unkaria esitelleen tietoteoksen julkaisua. Rudolfin on väitetty suunnitelleen itsensä kruunauttamista Unkarin kuninkaaksi ja Puolan kuningaskunnan uudelleenperustamista. Ilmeisesti suunnitelmiensa toteutumattomuuden ja avioliittonsa onnettomuuden seurauksena hän kuitenkin ajautui masennukseen ja epätoivoon.
Rudolf tutustui lokakuussa 1887 paronitar Maria Vetseraan, joka lopulta hyväksyi hänen ehdotuksensa yhteisestä itsemurhasta. Heidät löydettiin kuolleina tammikuun 30. päivänä aamuna 1889 Mayerlingin metsästyslinnasta. Vetsera oli ollut kuollessaan vain 17-vuotias. Keisarillinen hovi yritti kömpelösti salata totuuden, mikä johti monenlaisten huhujen leviämiseen sekä myöhemmin virheellisiin ja romantisoituihin tulkintoihin tapahtumista. Mayerlingin tapauksesta ja Rudolfista on myöhemmin tehty useita kirjoja ja elokuvia.
Rudolfin kuollessa kruununperimys siirtyi ensin hänen sedälleen Kaarle Ludvigille ja Kaarlen kuoltua vuonna 1896 tämän pojalle, arkkiherttua Frans Ferdinandille.
Theodore McLear
Theodore J. McLear (29. kesäkuuta 1879 Newark – ?) oli yhdysvaltalainen vapaapainija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla newarkilaista National Turnvereinia. McLear sai St. Louisin olympialaisissa 1904 hopeaa alle 61,2-kiloisten sarjassa hävittyään tuomarien päätöksellä Benjamin Bradshaw'lle loppuottelun, jossa kovan painimisen seurauksena McLear vuosi verta nenästään. McLear pääsi myöhemmin mitaleille Amateur Athletic Unionin kisoissa 1908.
Cynthia Gibb
Cynthia Gibb (s. 14. joulukuuta 1963 Bennington, Vermont, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on useimmiten esiintynyt draamasarjoissa ja elokuvissa.
Gibbin esiintyi uransa alussa televisiosarjassa "Search for Tomorrow" vuosina 1981 ja 1983, kunnes teki ensimmäinen pääroolinsa elokuvassa "Youngblood – lätkä veressä" (1986). Gibb esiintyi sittemmin useissa elokuvissa päärooleissa, sekä vierailevissa rooleissa televisiosarjoissa. Vuonna 1986 hän esiintyi "Modern Girls" elokuvan pääosassa yhdessä Virginia Madsenin kanssa. Myöhemmin 1980-luvun lopulla ja alussa hän esiintyi rikoselokuvissa, kuten "Viiltäjä Jack tulee takaisin" yhdessä James Spaderin kanssa, sekä Jean-Claude Van Dammen "Lupa tappaa" elokuvassa. Vuonna 1997 Gibb teki myös ääniroolin animaatiosarjaan "Teräsmies".
C418
Daniel Rosenfeld (s. 9. toukokuuta, 1989), taiteilijanimeltään C418, on saksalainen muusikko. Hän on luonut kuuluisaan indiepeliin Minecraftiin musiikit ja äänet.
Kurt Behrens
Kurt Edward Behrens (26. marraskuuta 1884 Magdeburg – 5. helmikuuta 1928 Berliini) oli saksalainen uimahyppääjä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla SCC Hellas Magdeburgia.
Behrens osallistui Lontoon olympialaisissa 1908 kolmen metrin ponnahduslautakilpailuun, jossa hän voitti hopeaa. Hän sai samassa lajissa pronssia Tukholman kisoissa 1912. Behrens kilpaili tuolloin myös 10 metrin kerroshypyissä ja suorissa kerroshypyissä, mutta putosi molemmissa lajeissa karsinnassa. Hän työskenteli valmentajana New Yorkissa vuosina 1920 ja 1921.
William Dickey
William Paul Dickey (13. lokakuuta 1883 – 17. helmikuuta 1950) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli newyorkilainen NYAC. Dickey voitti kultaa St. Louisin olympialaisissa 1904 pituussukelluksessa tuloksellaan 19,05 metriä.
Ali Koljonen
Ali Koljonen (s. 25. heinäkuuta 1988 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa Tampere Unitedissa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Koljonen on Kuopion Palloseuran kasvatti. Hän pelasi kasvattajaseurassaan Veikkausliigaa vuosina 2012 ja 2013. Koljonen kävi keväällä 2014 Ykkösessä pelaavan Ilveksen testissä, mutta jäi loukkaantumisen johdosta ilman sopimusta. Sittemmin hän pelasi Kuopion Vitosta kuopiolaisen Manhattan Projectin riveissä, josta siirtyi Ilveksen kakkosjoukkueeseen Tampereelle.
Ensimmäisen Veikkausliiga-ottelunsa Koljonen pelasi huhtikuussa 2012. Kaudella 2012 hän pelasi kaikkiaan kymmenen liigaottelua ja teki niissä yhden maalin.
Ali ja hänen kaksoisveljensä Pele Koljonen ovat jalkapalloilija Atik Ismailin poikia.
Charles Campbell (kilpapurjehtija)
Charles Ralph Campbell (14. joulukuuta 1881 Newton Abbot – 19. huhtikuuta 1948 Bembridge) oli brittiläinen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja.
Campbellin isä muutti Uuteen-Seelantiin 1800-luvulla, mutta Charles itse oli Englannista. Hän oli voittamassa 8mR-luokan kultaa Lontoon olympialaisissa 1908 ja opiskeli Eton Collegessa. Campbell taisteli ensimmäisessä maailmansodassa ja oli muun muassa kuninkaallisissa tankkijoukoissa. Hänen isoveljensä kuoli sodassa, ja kun hänen isänsä menehtyi vuonna 1919, hänestä tuli baronetti.
Charles Campbell
Charles Campbell voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Charles Campbell (kanadalainen soutaja)
Charles A. Campbell (s. 2. heinäkuuta 1914) on kanadalainen entinen soutaja. Hän edusti seuratasolla torontolaista Argonaut Rowing Clubia. Campbell osallistui Berliinin olympialaisissa 1936 yksikkökilpailuun, jossa hän sijoittui neljänneksi.
Kosto (televisiosarja)
Kosto ("Revenge") on yhdysvaltalainen ABC:n tuottama draamasarja. Sarjan alussa siteerataan Kungfutsea: ”Ennen kuin lähdet kostoretkelle, kaiva kaksi hautaa.”
Yhdysvalloissa 21. syyskuuta 2011 alkaneen sarjan pääosissa esiintyvät muun muassa Madeleine Stowe ja Emily VanCamp. Stowe ansaitsi roolistaan Golden Globe -ehdokkuuden vuonna 2012. "Kosto" oli ehdolla parhaan draamasarjan palkinnon saajaksi People's Choice -palkintogaalassa. "Kosto" on ohjelmapaikallaan ABC:n katsotuin televisiosarja "Lostin" pidettyä paikkaansa kanavan katsotuimpana yli neljä vuotta.
Sarjaa alettiin esittää Suomessa 25. maaliskuuta 2012, jolloin sarjan avausjakso keräsi 578 000 katsojaa.
Huhtikuussa 2015 ABC päätti, että sarja päättyy neljänteen kauteen, ja sarjan päätösjakso esitettiin 10. toukokuuta 2015.
Emily Thorne (Emily VanCamp) saapuu Hamptonsiin kesäksi ja vuokraa talon Graysonin perheen naapurista. Pian kuitenkin paljastuu, että Emily on asunut Hamptonsissa aikaisemminkin, pienenä tyttönä. Todellisuudessa Emily on Amanda Clarke, jonka isä lavastettiin terroristiksi ja tuomittiin syyttömänä eliniäksi vankilaan. Amanda ei enää koskaan tavannut isäänsä, joka lopulta kuoli vankilassa. Nyt hän on palannut Hamptonsiin aikomuksenaan kostaa niille, jotka tekivät vääryyttä hänelle ja hänen isälleen. Listan kärjessä on Graysonin perheen matriarkka Victoria Grayson (Madeleine Stowe), jolla oli suhde Amandan isän kanssa ja joka lopulta petti tämän.
Alkaessaan toteuttaa suunnitelmaansa Emily soluttautuu yläluokan seurapiireihin tuhotakseen ne, jotka aikanaan pettivät hänen isänsä. Mutta mitä pidemmälle suunnitelma etenee, sitä enemmän Emilyn tunteet tulevat tielle ja hän alkaa kyseenalaistaa motiivejaan ja tekojaan.
HMS Otter (1896)
HMS Otter oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Avon-luokan torpedovenehävittäjä.
Alus tilattiin Vickersin telakalta Barrow-in-Furnessista osana vuosien 1895-1896 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 9. kesäkuuta 1896 telakkanumerolla 251 ja alus laskettiin vesille 23. maaliskuuta 1896. Se valmistui maaliskuussa 1900.
"HMS Otter" siirrettiin Kiinan asemalle 1900, jossa se vietti uransa lopun. Alus myytiin 25. lokakuuta 1916 romutettavaksi Hong Kongissa.
Luettelo televisiosarjan Kosto jaksoista
"Kosto" on yhdysvaltalainen ABC:n draamasarja, joka kertoo Emilysta (Emily VanCamp) ja hänen kostostaan. Suomessa sarjan kolme tuotantokautta esitettiin MTV3:lla ja neljäs tuotantokausi AVA:lla.
Vincenzo Rimedio
Vincenzo Rimedio (s. 5. joulukuuta 1927) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. heinäkuuta 1951 ja nimitettiin Nicastron hiippakunnan piispaksi 4. syyskuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Domenico Tarcisio Cortese, jota avustivat Vincenzo De Chiara ja Giuseppe Agostino.
Nicastron hiippakunnan nimi vaihdettiin 30. syyskuuta 1986 Lamezia Termeksi. Rimedio johti uudelleennimettyä hiippakuntaa, kunnes jäi eläkkeelle 24. tammikuuta 2004.
HMS Crane
HMS Crane on ollut seitsemän Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Piiloilijat
Piiloilijat (Creediidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan trooppisista vesistä indopasifiselta merialueelta.
Piiloilijoiden heimoon kuuluu 7 sukua ja noin 16 lajia. Lajeja ovat muun muassa hietapiiloilija ("Creedia partimsquamigera") ja hoikkapiiloilija ("Creedia haswelli"). Ne ovat pienikokoisia kaloja ja kasvavat korkeintaan noin 8 cm pitkiksi. Ruumiinmuodoltaan ne ovat pitkulaisia ja selkäeviä on yksi ja se on pitkä, myös peräevä on pitkä. Rintaevät ovat kookkaat ja vatsaevät sijaitsevat lähellä toisiaan. Piiloilijalajien iho voi olla kokonaan suomujen peittämä tai, kuten useilla lajeilla, suomuja on vain kylkiviivan kohdalla.
Piiloilijoita tavataan indopasifiselta merialueelta lämpimistä vesistä vyöhykkeeltä, joka ulottuu Afrikan rannikolta ja Punaiselta mereltä Havaijille ja Pääsiäissaarille. Ne ovat pääasiassa matalien vesien kaloja ja elävät lähellä rannikkoseutuja, joskin yksi lajeista elää noin 100 metrin syvyydessä. Useat lajit elävät hiekkaan kaivautuneena.
HMS Bicester (M36)
HMS Bicester (viirinumero M36) on Britannian Kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinantorjunta-alus.
Alus tilattiin 14. joulukuuta 1982 Vosper Thornycroftilta. Se laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1985 ja alus liitettiin laivastoon 1988.
Se poistettiin palveluksesta 2000 ja seuraavana vuonna alus myytiin Kreikan laivastolle nimellä "Europa".
Tilastopaja
Tilastopaja on suomalainen yleisurheilun tietokanta. Sen tavoitteena on tarjota mahdollisimman laajasti ja systemaattisesti tietoa suomalaisista yleisurheilijoista ja heidän tekemistään tuloksista. Tietokantaa päivitetään jatkuvasti. Vuoden 2015 alusta alkaen Tilastopaja on ollut kokonaan maksullinen palvelu.
HMS Berkeley (M40)
HMS Berkeley (viirinumero M40) on Britannian Kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinantorjunta-alus.
Alus tilattiin 1983 Vosper Thornycroftilta. Se laskettiin vesille 3. joulukuuta 1986 ja alus liitettiin laivastoon 1986.
Se poistettiin palveluksesta 2000 ja seuraavana vuonna alus myytiin Kreikan laivastolle nimellä "Kallisto".
Abílio Rodas de Sousa Ribas
Abílio Rodas de Sousa Ribas (s. 2. tammikuuta 1931) on sãotomépríncipeläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin spiritaanien papiksi 21. syyskuuta 1957 ja nimitettiin São Tomé ja Príncipen hiippakunnan piispaksi 3. joulukuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. helmikuuta 1985. Pääkonsekraattorina toimi Alexandre do Nascimento, jota avustivat Fortunato Baldelli ja Manuel Franklin da Costa.
Rodas de Sousa Ribas jäi eläkkeelle 1. joulukuuta 2006.
Axel Carpelan
Carl Axel Frithiof Carpelan (15. tammikuuta 1858 Helsinki — 24. maaliskuuta 1919 Turku) oli suomalainen vapaaherra, joka muistetaan säveltäjä Jean Sibeliuksen läheisenä ystävänä, innoittajana ja tukijana.
Axel Carpelan kuului Carpelanin vapaaherralliseen aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat varatuomari, vapaaherra Carl Johan Carpelan (1811–1893) ja vapaaherratar Fredrika Sofia Carolina Lybecker (1817–1892).
Axel Carpelan syntyi Helsingissä, jossa hänen isänsä työskenteli esittelijäsihteerinä, mutta hän varttui sukutilalla Maskun Odensaaressa seitsenjäsenisen sisarusparven nuorimmaisena. Axel kirjoitti ylioppilaaksi Turun Svenska klassiska lyceumista vuonna 1876. Hän olisi halunnut ryhtyä opiskelemaan musiikkia, mutta suku suhtautui siihen kielteisesti. Hän oli lahjakas harrastelijaviulisti, ja hän soitti myös pianoa.
Vuonna 1876 Carpelan muutti Helsinkiin ja kirjoittautui Keisarilliseen Aleksanterin-yliopistoon, aluksi matemaattis-luonnontieteelliseen, sitten historiallis-kielitieteelliseen osastoon. Hän seurasi muun muassa historian, filosofian, psykologian ja estetiikan luentoja mutta ei suorittanut tutkintoa vaan erosi yliopistosta syksyllä 1885.
Carpelan vietti vaatimatonta elämää ja omistautui "musiikin ja sotahistorian opinnoille". Hän asui Helsingissä, Naantalissa, Tampereella ja Turussa.
Carpelanista tuli Jean Sibeliuksen läheinen ystävä. Hän oli tavannut Sibeliuksen jo lokakuussa 1890, mutta helmikuun manifestin jälkeen vuonna 1899 hän oivalsi, että Sibeliuksen musiikin avulla voitaisiin eurooppalaisille levittää tietoa Suomen suuriruhtinaskunnan erityisasemasta. Carpelan järjesti Sibeliukselle mesenaatteja, ja he kävivät laajaa kirjeenvaihtoa. Maaliskuussa 1910 hän järjesti serkkunsa Tor Carpelanin kanssa keräyksen, jonka tuotoilla saatiin järjesteltyä Sibeliuksen velat.
Sibeliuksen sävellyksen nimi "Finlandia" perustui Carpelanin ehdotukseen, ja Sibelius omisti toisen sinfoniansa Carpelanille.
Axel Carpelan menehtyi keuhkokuumeeseen Turussa vuonna 1919. Hänen kuoltuaan Sibelius kirjoitti päiväkirjaansa: "Ketä varten minä nyt sävellän?"
Bo Carpelanin romaani "Axel" (1986) kertoo Axel Carpelanin ja Jean Sibeliuksen ystävyydestä.
Benedito Roberto
Benedito Roberto (s. 5. marraskuuta 1946) on angolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin spiritaanien papiksi 18. lokakuuta 1981 ja nimitettiin Novo Redondon hiippakunnan piispaksi 15. joulukuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. helmikuuta 1996. Pääkonsekraattorina toimi Félix del Blanco Prieto, jota avustivat Zacarias Kamwenho ja Abílio Rodas de Sousa Ribas.
Salvatore Muratore
Salvatore Muratore (s. 28. joulukuuta 1946) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Agrigenton hiippakuntaan paavi Paavali VI 17. toukokuuta 1970. Hänet nimitettiin Nicosian hiippakunnan piispaksi 22. tammikuuta 2009, ja piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carmelo Ferraro, jota avustivat Luigi Bommarito ja Francesco Montenegro. Muratore asetettiin virkaansa 28. maaliskuuta.
Benedict Singh
Benedict Singh (2. joulukuuta 1927 – 12. syyskuuta 2018) oli guyanalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. joulukuuta 1954 ja nimitettiin Georgetownin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Arsennarian titulaaripiispaksi 16. tammikuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Richard Lester Guilly, jota avustivat Kenneth Roderick Turner ja Patrick Webster.
Singh sai 12. elokuuta 1972 nimityksen Georgetownin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 10. marraskuuta 2003.
Kahvipannu
Kahvipannu on astia, jota käytetään kahvin valmistamiseen, useimmiten liedellä. Siinä on tasainen pohja, jotta se voidaan panna levylle kuumenemaan, nokka, josta kahvi kaadetaan, päällä reikä, josta pannuun on tarkoitus kaataa keitin- ja pesuvedet sekä tämän peitteenä kansi. Nokan ja pannun rungon liittymässä saattaa olla valmiiksi sihti, joka estää purujen laskeutumisen kuppiin. Kahvipannua saatetaan myös käyttää kahvinvalmistusvälineenä esimerkiksi eräolosuhteissa, joissa ei ole sähköä eikä hellaa, jolloin sitä pidetään nuotiolla. Kahvipannua saatetaan myös lasikannuja laajemmin käyttää kahvikannun asemesta kahvin tarjoiluun juhlissa. Niin sanotun virallisen tarjoiluetiketin mukaan se ei kuitenkaan ole tarjoiluastia.
Kahvipannut valmistetaan metalleista, jotka kestävät hyvin kiehuvaa vettä sekä johtavat hyvin lämpöä. Perinteisesti kahvipannut valmistettiin erinomaisesti lämpöä johtavasta kuparista, ja niiden sisäpinta tuli päällystää tinalla, sillä kupari on myrkyllistä. Tinakerros kuluu ajan mittaan, ja taloissa kiertelikin säännöllisesti pannuja ammatikseen tinanneita tinureita. 1950-luvulla Suomessa alettiin enenevissä määrin valmistaa kahvipannuja teräksestä sekä suosiossa olleella emalilla päällystetystä teräksestä. Nykyisin yleisempiä ovat ruostumattomasta teräksestä tehdyt pannut, joita muutamat valmistajat tuottavat edelleen. Teräs on pannunvalmistusmateriaaleista helppohoitoisin, mutta toisaalta haalistuen teräspannu kuluu ulkonäöltään muita edellä mainittuja nopeammin.
Kahvipannu oli ennen 1960–1970-luvulla tapahtunutta sähkökäyttöisten kahvinkeittimien yleistymistä tyypillisin tapa valmistaa kahvia Suomessa - ennen toista maailmansotaa liki main ainoa. Sittemmin se on hävinnyt kahvinkeittimelle yhä enemmän. Nykyisin Suomessa myytävästä kahvista on kymmenesosa pannujauhatettua. Pannujauhatettua kahvia saatetaan käyttää myös pressopannuissa, mutta pannukahvilla on edelleen merkittävä kuluttajakuntansa.
Kahvin valmistaminen pannussa on yksinkertaista. Vesi kiehutetaan pannussa, pannu otetaan levyltä ja veteen sekoitetaan oikea määrä kahvijauhetta. Kahvi sekoitetaan, ja pannu käytetään levyllä uudemman kerran, mutta niin, ettei juoma pääse kiehumaan, jolloin se kitkeröityisi. Kahvin voi myös ""säikäyttää"" lorauttamalla siihen rivakkaan pienen tilkan kylmää vettä: tällä pyritään kahvin selkeytymisen nopeutumiseen. Ennen juoman tarjoilua odotetaan hiukan, että kahvi on hautunut ja porot ovat laskeutuneet pannun pohjalle.
Pannukahvin valmistukseen käytetään suodatinjauhatusta karkeammaksi jauhettua kahvia. Hienojakoisena suodatinjauhettu kahvi ei sovi pidempään haudutettavaksi, koska siitä tulee karvasta. Koska pannukahvissa jauhe on suoraan juomassa, kaikki kahvin liukenevat aineet jäävät juomaan, eivätkä tietyt rasvat ja eteeriset öljyt suodatu suodatinpaperiin, kuten kahvinkeittimessä. Tästä syystä pannukahvi on suodatinkahvia rasvaisempaa, mistä johtuu sen maine suodatinkahvia ”täyteläisemmän” makuisena.
Pannukahvin sisältämä diterpeeni kafestoli kohottaa LDL-kolesterolipitoisuutta veressä; suodatinkahvin valmistuksessa aine jää paperisuodattimeen.
Guido Breña López
Guido Breña López (9. heinäkuuta 1931 – 9. heinäkuuta 2013) oli perulainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin dominikaanien papiksi 11. joulukuuta 1954 ja nimitettiin Ican hiippakunnan piispaksi 5. lokakuuta 1973. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Landázuri Ricketts, jota avustivat Alberto Maria Dettmann y Aragón ja Jesús Mateo Calderón Barrueto.
Breña López jäi eläkkeelle 31. lokakuuta 2007.
Jesus Valera
Jesus Yu Valera (18. joulukuuta 1927 – 23. helmikuuta 2018) oli filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. maaliskuuta 1956 ja nimitettiin Zamboangan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tatiltin titulaaripiispaksi 28. maaliskuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Teopisto Valderrama Alberto, jota avustivat Mariano Gaviola y Garcés ja Julio Xavier Labayen.
Valera sai 17. helmikuuta 1971 nimityksen Ozamisin ja 27. marraskuuta 1980 Sorsogonin piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 16. huhtikuuta 2003.