hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sing When You’re Winning
Sing When You're Winning on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Robbie Williamsin kolmas studioalbumi.
Kun Williams oli julkaissut hänen aiemman albuminsa, I’ve Been Expecting Youn vuonna 1998 ja aloittanut kiertueen vuonna 1999, hän löysi jonkin verran aikaa miettiä että mikä voisi olla hänen kolmas studioalbuminsa. Albumin nimi viittaa samannimiseen jalkapalloilukappaleeseen, koska Williams halusi ilmaista olevansa Port Vale F.C.:n fani. Albumin kansikuva sisältää muutamia kuvia Williamsistä juhlimassa pokaalin saamista Chelsean stadionilla, Stamford Bridgessä. Levylle julkaistuista kappaleista mikään ei ole kuitenkaan samanniminen levyn kanssa tai levyn nimeen liittyviä, sillä Williams vaihtoi niiden nimet ja sanoitukset. Albumin kuvat Williamsistä otti valokuvaaja Paul M. Smith. Loka- ja marraskuussa 2000 Williams teki kiertueen Kylie Minoguen kanssa ympäri Britanniaa edistääkseen albumin myyntiä myymällä sitä joka esiintymispaikassa.
Kun albumi julkaistiin elokuussa 2000, siitä tuli heti menestys Isossa-Britanniassa, saavuttaen ensimmäisellä viikollaan listan ensimmäisen sijan ja samalla viikolla se myi jo tuplaplatinaa. Albumi saavutti listan kärjen myös Uudessa-Seelannissa, Irlannissa, Saksassa sekä pääsi kymmenen parhaan joukkoon Argentiinassa, Itävallassa, Australiassa, Suomessa, Meksikossa, Ruotsissa sekä Sveitsissä. Albumi pysyi 91 viikon ajan Britannian singlelistalla, myyden jo pelkästään Britanniassa 2.4 miljoonaa kappaletta sekä saavuttaen kahdeksankertaista platinaa. Albumista tuli myös valtion parhaiten myynyt albumi vuonna 2000 sekä 51 parhaiten myynyt albumi Britannian historiassa. Maailmanlaajuisesti albumia myytiin yli 6 miljoonaa kopiota. Albumi saavutti myös pieneksi koituneen menestyksen Yhdysvalloissa, saavuttaen 110. sijan Billboard 200-listalla.
Kokonaisuudessaan kriittinen vastaanotto ""Sing When You're Winning""-albumilla oli positiivista. Metacriticin keskiarvoksi muodostui 11 arvostelun pohjalta 69/100.
Justyna Święty-Ersetic
Justyna Święty-Ersetic (o.s. Święty, s. 3. joulukuuta 1992 Racibórz) on puolalainen pikajuoksija.
Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 Święty saavutti hopeaa 4×400 metrin viestissä. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän jäi 400 metrin juoksussa erävaiheeseen ja sijoittui 4×400 metrin viestissä kahdeksanneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 Święty osallistui 4×400 metrin juoksuun, jossa Puola ei selviytynyt finaaliin. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 Święty saavutti kultaa 4×400 metrin viestissä ja pronssia 400 metrin kilpailussa. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Święty juoksi 4×400 metrin viestijoukkueessa, jossa Puola ei päässyt finaaliin.
Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 Święty sijoittui 400 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 52,20. Hän kuului lisäksi neljänneksi sijoittuneeseen Puolan viestijoukkueeseen. Zürichin EM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin välierissä ja kuului viidenneksi sijoittuneeseen Puolan 4×400 metrin viestijoukkueeseen. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän saavutti pronssia 4×400 metrin viestissä ja karsiutui 400 metrin välierissä. Hän voitti 4×400 metrin viestissä kultaa universiadeissa 2015. Pekingin MM-kilpailuissa viestijoukkue karsiutui alkuerissä.
Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 Święty sijoittui 400 metrillä viidenneksi ja juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Puolan viestijoukkueessa. Amsterdamin EM-kilpailuissa hän oli 400 metrillä kuudes ja 4×400 metrin viestissä neljäs. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja sijoittui pitkässä viestissä seitsemänneksi. Hän saavutti Belgradin sisäratojen EM-kilpailuissa 2017 pronssia 400 metrillä ajalla 52,52 ja viestissä kultaa. IAAF World Relays -kilpailuissa 2017 hän saavutti hopeaa 4×400 metrin viestissä.
Święty juoksi Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ankkuriosuuden Puolan pronssijoukkueessa 4×400 metrin viestissä. 400 metrillä hän karsiutui alkuerissä. Hän voitti samana vuonna Taipein universiadeissa kultaa 4×400 metrin viestissä. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui 400 metrillä neljänneksi ja juoksi avausosuuden hopeaa saaneesa Puolan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.
Święty voitti Berliinin EM-kilpailuissa 2018 kultaa samana päivänä sekä 400 metrillä ennätyksellään 50,41 että 4 × 400 metrin viestissä, jossa juoksi ankkuriosuuden.
Ōyama Iwao
Ōyama Iwao (12. marraskuuta 1842 Kagoshima – 10. joulukuuta 1916) oli japanilainen ruhtinas ja sotamarsalkka. Venäjän–Japanin sodan aikana 1904–1905 hän komensi Japanin armeijaa Mantšuriassa.
Ōyama kuului kagoshimalaiseen mahtisukuun, ja hän oli samuraikomentaja Saigō Takamorin serkku. Ōyama kunnostautui upseerina vuoden 1868 Meiji-restauraation yhteydessä, ja hänet lähetettiin Eurooppaan opiskelemaan sotilastaktiikkaa. Ranskan–Saksan sodan aikana 1870–1871 hän toimi Japanin sotilastarkkailijana saksalaisten puolella. Saatuaan ylennyksen kenraalimajuriksi hän palasi Ranskaan suorittamaan lisäopintoja. Satsuman kapinan kukistamisen yhteydessä Ōyama komensi ensimmäistä prikaatia. Hänet ylennettiin 1878 kenraaliluutnantiksi, ja hän toimi 1880–1895 Japanin sotaministerinä. Hän sai 1884 kreivin arvon ja 1891 ylennyksen kenraaliksi.
Kiinan–Japanin sodassa 1894–1895 Ōyama komensi Japanin 2. armeijaa, joka nousi maihin Liaotungin niemimaalla ja valtasi rynnäköllä Port Arthurin 21. marraskuuta 1894. Lyötyään perääntyvät kiinalaiset useissa muissakin taisteluissa hän siirtyi vuodenvaihteessa 3. armeijan komentajaksi. Ylitettyään tammikuun 1895 lopussa Bohainmeren hän nousi maihin Shantungin niemimaalla ja valtasi 10. helmikuuta kolmen viikon piirityksen jälkeen Weihaiwein tärkeän sotasataman. Tämän sodan jälkeen Ōyama sai markiisin arvon ja 1898 hänet ylennettiin sotamarsalkaksi ("gensui") sekä nimitettiin pääesikunnan päälliköksi.
Venäjän–Japanin sodan puhjettua Ōyama nimitettiin helmikuussa 1904 Mantšuriaan lähetetyn armeijan komentajaksi. Hänen suunnitelmansa mukaan kolme armeijaa etenisi Korean niemimaan länsirannikolta ja Liaotungin niemimaan itärannikolta kohti Liaoyangia, ja samanaikaisesti Port Arthur vallattaisiin venäläisiltä. Port Arthur kesti japanilaisten piiritystä odottamattoman pitkään, mutta muilta osin Ōyaman suunnitelma toteutui. Ōyama siirtyi heinäkuussa 1904 Tokiosta Mantšuriaan johtamaan operaatioita. Hänen johdollaan japanilaiset voittivat Liaoyangin, Shahon ja Mukdenin taistelut, joista viimeinen ratkaisi sodan heidän edukseen. Sodan jälkeen Ōyama vetäytyi 1906 sotilaspalveluksesta. Seuraavana vuonna hän sai ruhtinaan ("koshako") arvon. Vuodesta 1914 hän toimi keisarillisena sinetinhaltijana.
Nuorena upseerina Ōyama valitsi vuonna 1868 irlantilaisen John William Fentonin pyynnöstä sanat Kimi ga yo -lauluun, jonka Fenton sävelsi. Siitä tuli vuonna 1880 Japanin kansallislaulu.
Nitor
Nitor on vuonna 2007 Helsingissä perustettu digitaalinen insinööritoimisto. Nitor Groupin liiketoiminnoista Nitor Creations kehittää sähköisen liiketoiminnan ratkaisuja ja Nitor Delta kouluttaa ketteriä menetelmiä ja valmentaa organisaatioita ketterään malliin.
Nitor perustettiin 2007 ja on yksi Suomen nopeimmin kasvaneista ohjelmistoyrityksistä. Talentumin Tivi-lehti valitsi yrityksen 250 suurimman tietoalan yrityksen joukosta vuoden Tivi-yritykseksi vuonna 2014. Yritys on sijoittunut kolmena peräkkäisenä vuonna (2012-14) Deloitten Technology Fast 50 -kilpailun päälistalle.
Nitor valittiin Suomen edustajaksi European Business Award -kilpailuun vuonna 2013 ja valittiin kansalliseksi voittajaksi (National Public Champion)
Suomen Asiakastieto valitsi vuonna 2011 Nitorin Uudenmaan vahvimmaksi yritykseksi Suomen Asiakastieto on rankannut Nitorin Suomen Vahvimpien yritysten joukkoon 2008-2015.
Ernst & Young valitsi Nitorin aluevoittajaksi Uudeltamaalta Suomen Entrepreneur of the Year 2012 -kilpailussa
Riippumattoman tutkimusyhtiö Onwayn asiakastyytyväisyysmittauksissa Nitorin asiakastyytyväisyys on ollut Onwayn historian korkeinta Suomessa IT-alalla.
Nitor sijoittui vuoden 2017 Suomen parhaat työpaikat -kilpailussa keskisuurten sarjassa toiseksi.
Taivallahden kasarmit
Taivallahden kasarmit ovat Helsingin Taivallahdessa Taka-Töölössä sijaitseva kasarmialue, jossa toimi aiemmin mm. Helsingin Autokomppania. Funktionalistista tyylisuuntausta edustavat rakennukset ovat arkkitehti Martta Martikaisen suunnittelemat, ja ne valmistuivat vuosina 1935–1938. Vuonna 1939 kasarmin yhteyteen valmistui Märtha Lilius-Tallrothin suunnittelema korjauspaja.
Toiminta kasarmeissa päättyi 2000-luvun alkupuolella ja viimeiset varusmiehet poistuivat vuonna 2012, kun Kaartin soittokunta siirtyi Santahaminaan. Suojellut kasarmit ollaan tulevaisuudessa muuttamassa asuin- ja liiketiloiksi. Lisäksi tontille aiotaan rakentaa uudisasuinrakennus, jonka suunnitteli Steven Holl vuonna 2006. Yhteensä kasarmialueelle on suunniteltu syntyvän noin 200 asuntoa. Esisopimus on tehty Auratum-konsernin kanssa. Rakennustöitä ei kuitenkaan ole aloitettu, vaan rakennukset ovat saaneet ränsistyä vuodesta 2002 alkaen. Keväällä 2015 rakennusten kunnon luonnehdittiin lähentelevän purkukelpoista, sillä ne ovat jääneet ilkivallan armoille.
Museovirasto on listannut kasarmit valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon, ja Docomomo on valinnut ne modernin arkkitehtuurin merkkikohteeksi Suomessa.
Serralunga d’Alba
Serralunga d’Alba on kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Cuneon maakunnassa. Kunnassa oleva linna on 1200-luvulla rakennettu "Castello di Serralunga d’Alba". Kunnan nähtävyyksiä on myös 1800-luvun lopulla rakennettu Pyhän Sebastianusen kirkko, "La chiesa di San Sebastiano".
Kunta kuuluu baroloviinin tuotantoalueeseen. Suomalaisella kokilla Jyrki Sukulalla on viinitila Serralunga d’Albassa.
Kikka (täsmennyssivu)
Kikka voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Eros and Apollo
Eros and Apollo on englantilais-tanskalais-suomalaisen Studio Killersin kappale yhtyeen nimeä kantavalta esikoisalbumilta. Kappale julkaistiin albumin toisena singlenä digitaalisesti 8. heinäkuuta 2012. Kappaleesta on tehty musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 27. huhtikuuta 2012.
Toisin kuin yhtyeen esikoissingle ”Ode to the Bouncer”, ”Eros and Apollo” ei noussut lainkaan listoille.
Étienne Maurice Gérard
Étienne Maurice Gérard (4. huhtikuuta 1773 Damvilliers – 17. huhtikuuta 1852 Pariisi) oli Ranskan marsalkka. Hän toimi myös lyhyesti Ranskan pääministerinä vuonna 1834.
Gérard liittyi vapaaehtoisena Ranskan armeijaan vuonna 1791 ja osallistui vallankumoussotiin. Vuodesta 1796 hän toimi kenraali Jean-Baptiste Bernadotten adjutanttina. Napoleonin sodissa Gérard osallistui muun muassa Jenan ja Austerlitzin taisteluihin, ja sai 1806 ylennyksen prikaatinkenraaliksi. Hän komensi saksilaista ratsuväkeä Wagramin taistelussa 1809, ja osallistui sen jälkeen sotaan Portugalissa, missä hän kunnostautui erityisesti Fuentes de Oñoron taistelussa. Vuoden 1812 Moskovan-sotaretken aikana hänet ylennettiin divisioonankenraaliksi ja seuraavana vuonna käydyn Bautzenin taistelun jälkeen hänet korotettiin kreiviksi. Gérard haavoittui vakavasti Leipzigin taistelussa lokakuussa 1813, mutta osallistui vielä vuoden 1814 taisteluihin Ranskassa, kunnostautuen erityisesti La Rothièressa ja Montereaussa. Vaikka valtaan palannut kuningas Ludvig XVIII nimitti hänet sotilastarkastajan tehtävään, hän siirtyi satapäiväisen keisarikunnan aikana Napoleonin puolelle. Napoleon nimitti hänet Mosellen armeijan johtoon ja korotti hänet pääriksi. Napoleonin joukkojen Lignyn taistelussa kesäkuussa 1815 saavuttama voitto oli pääosin Gérardin ansiota. Napoleonin kukistuttua Gérard pakeni Brysseliin, ja palasi Ranskaan vasta 1817.
Gérard kuului vuosina 1822–1830 Ranskan edustajainkamariin Pariisin edustajana, ja hän liittyi liberaaliin oppositioon. Heinäkuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1830 hän toimi hetken aikaa sotaministerinä ja sai Ranskan marsalkan arvon. Gérard johti 1831 ja 1832 Ranskan sotaretkiä Belgiassa. Ensimmäisellä kerralla hän karkotti Hollannin armeijan Belgiasta vain 13 päivässä ja toisella kerralla hän johti marras–joulukuussa 1832 Antwerpenin piiritystä. Gérard siirtyi 1833 parlamentin ylähuoneeseen ja heinäkuusta lokakuuhun 1834 hän toimi pää- ja sotaministerinä. Hän toimi vielä 1838–1842 Seinen departementin kansalliskaartien komentajana ja sai hieman ennen kuolemaansa Napoleon III:lta nimityksen senaattoriksi.
Borodinon kenttien taistelu
Borodinon kenttien taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Borodinon alueen hallinnasta. Se oli osa Moskovan taistelua. Taistelu alkoi 13. lokakuuta 1941 Saksan ilmavoimien pommitettua Borodinoa. Saksalaiset valtasivat alueen 16. lokakuuta. Borodinon museo kärsi pahoja vaurioita ja Spaso-Borodinsky luostari paloi maan tasalle. Neuvostoliiton 5. armeijaan kuulunut 82. kivääridivisioona valtasi Borodinon takaisin 18. tammikuuta 1942 Neuvostoliiton talvihyökkäyksessä. Borodinoon on pystytetty muistomerkki taistelusta.
Hugues-Bernard Maret
Hugues-Bernard Maret, Bassanon herttua (1. toukokuuta 1763 Dijon – 13. toukokuuta 1839 Pariisi) oli ranskalainen lehtimies, diplomaatti ja poliitikko. Hänellä oli Napoleonin vallan aikana tärkeä asema Ranskan hallituksessa.
Maret oli alkuperäiseltä koulutukseltaan lakimies. Ranskan vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 hän ryhtyi julkaisemaan "Bulletin de l'Assemblée nationale" -nimistä lehteä ja osallistui myös "Le Moniteur Universelin" perustamiseen. Hän kuului näkyviin feuillantteihin. Maret siirtyi 1792 diplomaatiksi, kun hänet nimitettiin Ranskan lähettilääksi Englantiin. Vuonna 1793 hänet nimitettiin suurlähettilääksi Napoliin, mutta matkalla asemapaikkaansa hän jäi itävaltalaisten vangiksi, ja vapautui vasta 1795. Napoleon Bonaparten kaapattua vallan Ranskassa vuonna 1799 Maret nimitettiin konsulaatin pääsihteeriksi. Hänestä tuli Napoleonin luotettu neuvonantaja ja keisarikunnan perustamisen jälkeen vuonna 1804 valtiosihteeri. Hän sai 1809 Bassanon herttuan arvon. Maret toimi huhtikuusta 1811 marraskuuhun 1813 Ranskan ulkoministerinä ja järjesti helmi–maaliskuussa 1812 Preussin ja Itävallan kanssa sopimukset, jotka mahdollistivat Napoleonin sotaretken Venäjälle. Vuonna 1813 hän oli myös sotaministerinä. Maret auttoi Napoleonia palaamaan Elbalta vuonna 1815 ja toimi sisäministerinä satapäiväisen keisarikunnan aikana.
Bourbonien palattua valtaan Maret oli maanpaossa vuoteen 1820. Kuninkaaksi tullut Ludvig Filip antoi hänelle vuonna 1831 päärinarvon ja nimitti hänet 10. marraskuuta 1834 pääministeriksi. Maret ei saanut hallitusta muodostettua, ja erosi jo kahdeksan päivän kuluttua.
Maret oli vuodesta 1803 Ranskan akatemian ja vuodesta 1832 Académie des sciences morales et politiques -akatemian jäsen.
Major League Baseball -kausi 1931
Major League Baseball -kauden 1931 päätteeksi pelatussa World Series -ottelusarjassa kohtasivat Philadelphia Athletics ja St. Louis Cardinals, samat joukkueet kuin edelliselläkin kaudella. Athletics haki kolmatta peräkkäistä mestaruuttaan, mutta sai tunnustaa Cardinalsin tällä kertaa paremmaksi voitoin 3–4.
Édouard Mortier
Édouard Adolphe Casimir Joseph Mortier, Trévisen herttua (13. helmikuuta 1768 Cateau-Cambrésis – 28. heinäkuuta 1835 Pariisi) oli Ranskan marsalkka, joka osallistui Napoleonin sotiin. Hän toimi myös Ranskan pääministerinä 1834–1835.
Mortier osallistui Ranskan vallankumoussotien aikana taisteluihin Hollannissa, Saksassa ja Sveitsissä. Vuoden 1799 aikana hänet ylennettiin ensin prikaatin- ja sitten divisioonankenraaliksi, ja seuraavana vuonna hänet nimitettiin Pariisin sotilasalueen komentajaksi. Huhtikuussa 1803 Mortier miehitti Hannoverin. Hänet ylennettiin toukokuussa 1804 Ranskan marsalkaksi. Marraskuussa 1805 hän kärsi tappion venäläisille Dürnsteinin taistelussa. Hän osallistui 1806–1807 sotaan Preussia vastaan ja johti ruotsalaisia vastaan käytyjä operaatioita Pohjois-Saksassa. Vuonna 1808 Mortier sai Trévisen (Trevison) herttuan arvon. Seuraavina vuosina hän soti Espanjassa, jossa hän voitti espanjalaiset Ocañan taistelussa. Napoleonin Moskovan-sotaretkellä 1812 Mortier komensi nuorta kaartia. Pariisin kukistuttua keväällä 1814 hän siirtyi kuningas Ludvig XVIII:n palvelukseen ja sai tältä päärinarvon. Napoleonin palattua tilapäisesti valtaan seuraavana vuonna Mortier saattoi kuninkaan pakoon Belgiaan ja liittyi sitten uudelleen Napoleoniin. Tämän seurauksena hän menetti kaikki arvonimensä toisen Bourbon-restauraation yhteydessä, joskin sai ne takaisin vuonna 1819.
Vuoden 1830 heinäkuun valankumouksen jälkeen Mortier toimi Ranskan suurlähettiläänä Pietarissa. Marraskuussa 1834 kuningas Ludvig Filip nimitti hänet pää- ja sotaministeriksi. Mortier sai surmansa heinäkuussa 1835 Giuseppe Fieschin epäonnistuneessa yrityksessä salamurhata kuningas.
Seraminapotti
Seraminapotti ) eli aiemmalta nimeltään seraminkaljumesikko ("Philemon subcorniculatus" on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Seraminapottia tavataan Seramin saarella Indonesiassa. Lajia on kuvattu hyvin yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Burunapotti
Burunapotti ("Philemon moluccensis") eli aiemmalta nimeltään burunkaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Burunapottia tavataan Indonesiassa. Lajin on kuvattu olevan suhteellisen yleinen Burun saarella ja yleinen Kailla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kypäräapotti
Kypäräapotti ("Philemon buceroides") eli aiemmalta nimeltään isokaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Kypäräapottia tavataan Australiassa, Indonesiassa, Itä-Timorissa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Bismarckinapotti
Bismarckinapotti ("Philemon cockerelli") eli aiemmalta nimeltään uudenenglanninkaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Bismarckinapottia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen matalilla korkeuksilla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uudenirlanninapotti
Uudenirlanninapotti ("Philemon eichhorni") eli aiemmalta nimeltään Uudenirlanninkaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Uudenirlanninapottia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen sen suosimilla korkeuksilla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uudenkaledonianapotti
Uudenkaledonianapotti ("Philemon diemenensis") eli aiemmalta nimeltään uudenkaledoniankaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Uudenkaledonianapottia tavataan Uudessa-Kaledoniassa. Vaikka lajin kannankehitys on laskeva, ei sen uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Manusinapotti
Manusinapotti ("Philemon albitorques") eli aiemmalta nimeltään manusinkaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Manusinapottia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hopeaniska-apotti
Hopeaniska-apotti ("Philemon argenticeps") eli aiemmalta nimeltään hopeaniskamesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Hopeaniska-apottia tavataan Australiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jacques Charles Dupont de l’Eure
Jacques Charles Dupont de l’Eure (27. helmikuuta 1767 Neubourg – 2. maaliskuuta 1855 Rouge-Perriers) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan toisen tasavallan ensimmäisenä pääministerinä keväällä 1848.
Dupont de l’Eure aloitti uransa asianajajana Normandian parlamentissa vuonna 1789 ja toimi sen jälkeen tuomarina. Vuonna 1798 hänestä tuli Euren edustaja viidensadan neuvostossa, ja hän tuki brumairen vallankaappausta seuraavana vuonna. Suurimman osan Napoleonin valtakaudesta hän toimi tuomarina. Vuonna 1813 Dupont de l’Eure valittiin Ranskan lainsäätäjäkuntaan ja satapäiväisen keisarikunnan aikana hän toimi edustajainkamarin varapuhemiehenä. Hän kuului sittemmin edustajainkamariin keskeytyksettä vuodet 1817–1848. Restauraation aikana hän kuului vapaamieliseen oppositioon. Heinäkuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1830 hänestä tuli vähäksi aikaa Ranskan oikeusministeri, mutta hän palasi pian takaisin oppositioon ja tuki innokaasti vuoden 1847 reformibankettiliikettä.
Helmikuun vallankumouksen puhjettua jo 80-vuotias Dupont de l’Eure nimitettiin 24. helmikuuta 1848 väliaikaisen hallituksen jäseneksi ja sen puheenjohtajaksi. Hän toimi hallituksen johdossa 11. toukokuuta asti. Hänet valittiin 1848 myös toisen tasavallan kansalliskokoukseen, mutta hän ei onnistunut uusimaan paikkaansa seuraavana vuonna ja vetäytyi sen jälkeen politiikasta.
August Ferdinand Juselius
August Ferdinand Juselius (30. heinäkuuta 1847 Karuna – 28. maaliskuuta 1900 Turku) oli suomalainen kunnallis- ja valtiopäivämies, joka toimi Turun kaupunginjohtajana eli kunnallispormestarina 1881-1900.
Juseliuksen vanhemmat olivat kappalainen August Gabriel Juselius ja Kristina Magdalena Dickman. Hän tuli hovioikeuden auskultantiksi 1871, toimi Turun kaupungin raastuvanoikeudessa 1873-1881 ja tuli viimeksi mainittuna vuonna Turun kunnallispormestariksi. Laamannin arvo Juseliukselle myönnettiin 1897. Hän oli keskeisesti mukana myös erilaisissa järjestöissä ja toimielimissä, kuten Suomen Talousseuran puheenjohtajana 1892-1900 ja Turun Elinkorkolaitoksen johtokunnan puheenjohtajana 1885-1900, ja kuului useisiin eri valtionkomiteoihin. Juselius toimi esimerkiksi vuosien 1892 panttilainaus- ja säästöpankkikomiteoiden puheenjohtajana. Valtiopäivillä Juselius oli porvarissäädyn edustajana 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899.
Juseliuksen puoliso vuodesta 1873 oli Johanna Matilda Thodén (k. 1891).
Turn It into Love
"Turn It into Love" on kappale Kylie Minoguen debyyttialbumilla "Kylie" (1988). Se julkaistiin singlenä 21. joulukuuta 1988 vain Japanissa. Kappaleen kirjoittivat ja tuottivat Stock, Aitken ja Waterman. B-puoli oli ”Made in Heaven”, joka oli myös B-puolen singlejä kansainvälisissä ”Je Ne Sais Pas Pourquoi”- ja ”It’s No Secret” -singleissä.
Idrottsklubben-32
Idrottsklubben-32 ry (IK-32) on vuonna 1932 perustettu espoolainen pyöräilyseura.
Kalevi Sylander
Kalevi Kaapo ”Syltty” Sylander (18. toukokuuta 1931 Helsinki – 13. tammikuuta 2014 Vantaa) oli suomalainen koripalloilija, jonka pelaajaura ajoittui 1950-luvulle. Hän kilpaili yksissä olympia- ja kolmissa EM-kisoissa ja saavutti seuratasolla kolme SM-pronssia.
Sylander kuului Suomen maajoukkueeseen vuosina 1950–1959 pelaten 47 ottelussa 2,8 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 Sylanderin edustama Suomi sijoittui 15:nneksi. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Suomi sijoittui 1951 yhdeksänneksi, 1955 kymmenenneksi ja 1957 11:nneksi. Lisäksi Sylander kuului Suomen MM-karsintajoukkueeseen vuonna 1950. Miesten SM-sarjassa Sylander pelasi vuoteen 1959 asti ja saavutti SM-pronssia vuosina 1948, 1956 ja 1958.
Sylander kuoli 82-vuotiaana.
September Blue
September Blue on norjalaisartisti Frida Amundsenin ensimmäinen studioalbumi. Sen julkaisi "Parlophone Music Norway" sekä levyllisenä että digitaalisesti ladattavana versiona 20. huhtikuuta 2012. Albumilta on julkaistu tähän mennessä singleinä kappaleet "Closer ja "Rush". Albumi pääsi vain kotimaassaan Norjassa listoille, jossa se saavutti albumilistan 10. sijan.
Schynige Platte-Bahn
Schynige Platte-Bahn (lyhenne SPB) on matkailurautatie Keski-Sveitsissä Interlakenin eteläpuolella. Rautatien omistaa Berner Oberland-Bahnen AG, jonka omistuksessa on myös toinen rautatie samalla seudulla, Berner Oberland-Bahn.
Schynige Platte-Bahn Wilderswilistä Schynige Platte -vuorelle otettiin käyttöön vuonna 1893. Rata sähköistettiin vuonna 1914.
SPB:n rautatien pituus on 7,3 kilometriä. Rata on kapearaiteinen (800 mm) ja koko matkaltaan hammasrataa. Radan käyttöjännite on tasajännite, 1500 V. Rata nousee matkallaan yhteensä 1 403 metriä. Reitin suurin jyrkkyys on 250 ‰.
Rata ei liity teknisesti muihin rautateihin, mutta Wilderswilissä on vaihtoyhteys Berner Oberland-Bahnin juniin.
Junaliikennettä Schynige Plattelle on, sääolosuhteista riippuen, tyypillisesti touko-kesäkuun vaihteesta lokakuulle. Junia kulkee pari tunnissa ja matka kestää molempiin suuntiin 52 minuuttia. Schynige Plattella käy vuosittain noin 200 000 matkailijaa.
Schynige Platte-Bahnin kalusto on suurelta osin alkuperäistä; osa on peräisin 1800-luvun lopulta. Radalla on käytössä 12 sähköveturia 1910-luvulta (220 kW, maksiminopeus 12 km/h) sekä yksi höyryveturi 1890-luvulta. Matkustajavaunuja on 22 kpl. Tavaravaunuja sekä muuta kalustoa on 11 kpl.
Viracocha Inca
Viracocha Inca oli inkakavaltion kahdeksas hallitsija eli Sapa Inca. Hän oli saanut nimensä inkojen luojajumalan Viracochan mukaan. Viracocha Inca syrjäytti isänsä Yahuar Huacacin. Viracocha jatkoi inkojen valtakunnan laajentamista ja valtasi Titicacajärven seudut aymaroiden avustuksella. Hän joutui kuitenkin pian vaikeuksiin, kun chimut ja chankat hyökkäsivät inkavaltion pohjoisosiin ja etenivät Cuzcon lähelle. Viracocha Inca pakeni kaupungista kruununperillisensä Unconin kanssa. Sillä aikaa hänen toinen poikansa Yupanqui onnistui pitkällisen taistelun jälkeen torjumaan pääkaupunkia uhanneen hyökkäyksen. Viracocha Inca kuoli kohta tämän jälkeen, ja Yupanqui käytti tilaisuutta hyväkseen ja kaappasi vallan veljeltään vuonna 1438. Tämä vuosi on ensimmäinen luotettava vuosiluku inkojen historiassa. Yupanqui sai lisänimen Pachacútec, mikä merkitsee ”uudistajaa”.
Viracocha Incan valtakausi oli merkittävä muutosvaihe inkavaltakunnan historiassa. Siihen mennessä inkat olivat tehneet säännöllisiä sotaretkiä naapuriheimojen alueille, mutta he olivat kuitenkin jättäneet ne sotaretkien jälkeen rauhaan, mikäli eivät kokeneet niitä enää uhkaksi. Viracocha Incan aikana inkat ryhtyivät perustamaan pysyviä sotilasleirejä valloittamilleen alueille ja vakiinnuttamaan valta-asemansa naapurikansojen keskuudessa.
Ernest Courtot de Cissey
Ernest Louis Octave Courtot de Cissey (23. joulukuuta 1810 Pariisi – 15. kesäkuuta 1882 Pariisi) oli ranskalainen kenraali. Hän toimi myös Ranskan pääministerinä 1874–1875.
Cissey palveli nuorempana Algeriassa ja osallistui everstinä Krimin sotaan. Inkermanin taistelun jälkeen hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi ja vuonna 1863 divisioonankenraaliksi. Ranskan–Saksan sodassa hän toimi divisioonankomentajana ja osallistui Metzin luona elokuussa 1870 käytyihin taisteluihin, kunnes jäi marsalkka F. A. Bazainen joukkojen mukana saarroksiin. Bazainen antauduttua Cissey joutui sotavangiksi Saksaan, mistä hän palasi vuoden 1871 alussa ja osallistui Pariisin kommuunin kukistamiseen. Cissey valittiin Ranskan kansalliskokouksen jäseneksi ja Adolphe Thiers nimitti hänet sotaministeriksi, missä asemassa hän rupesi tarmokkaasti kehittämään armeijaa. Thiersin erottua Cissey jätti hallituksen ja siirtyi armeijakunnan komentajaksi Toursiin.
Cissey tuli 16. toukokuuta 1874 uuden hallituksen pää- ja sotaministeriksi. Hän jatkoi sotaministerinä myös kahdessa seuraavassa hallituksessa aina elokuuhun 1876 asti. Sen jälkeen hänet valittiin elinikäiseksi senaattoriksi. Cissey oli vielä 1878–1880 armeijakunnan komentajana Nantesissa. Hän joutui eroamaan jouduttuaan vakoilusyytösten kohteeksi, mutta parlamentin asettama tutkintakomitea totesi hänet syyttömäksi vuonna 1881.
Jussi Pylkkänen
Jussi Pylkkänen (s. 1963 Helsinki) on suomalais-brittiläinen Christie's-huutokauppakamarin johtaja ja tunnettu kansainvälisten arvotaidehuutokauppojen meklari.
Pylkkänen syntyi Helsingissä, mutta muutti perheineen pian Lontooseen, kun hänen isänsä sai paikan siellä toimivassa metallipörssissä. Hän sanoo kiinnostuneensa taiteesta isoisänsä Olavi Veistäjän ansiosta, joka toimi Aamulehden kulttuuriosaston päällikkönä. Pylkkänen opiskeli King's College Schoolissa Wimbledonissa ja englantilaista kirjallisuutta Oxfordin yliopistossa. Hän on toiminut vuodesta 1986 alkaen huutokauppakamari Christie'sillä. Vuoden kestäneen arvotaidekurssin jälkeen hän aloitti Old Masters and Modern Print -osaston asiantuntijana ja eteni sitten impressionistisen osaston johtajaksi. Vuodesta 2005 hän on toiminut yrityksen Euroopan ja Lähi-idän johtajana, mutta samalla jatkaa vuonna 1997 aloittamaansa työtä Christie'sin tärkeimpien Lontoon ja New Yorkin huutokauppojen meklarina.
Pylkkäsen sanotaan olevan kansainvälisen taidekaupan eniten myyvä meklari. Marraskuussa 2013 hän huutokauppasi New Yorkissa yhtenä iltana ennätyksellisten 691 miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvosta sodanjälkeistä taidetta, mikä löi aiemman ennätyksen noin 200 miljoonalla. Illan aikana syntyi toinenkin ennätys, kun Francis Baconin triptyykistä "Three Studies of Lucian Freud" maksettiin enemmän kuin mistään taideteoksesta aiemmin, 142,4 miljoonaa dollaria.
Henna Ikola
Henna Ikola (s. 26. huhtikuuta 1998 Hyvinkää) on suomalainen lumilautailija.
Ikola kilpaili lumilautailun maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla 13. joulukuuta 2013 sijoittuen half-pipessa 23:nneksi. Nuorten MM-kilpailuissa 2012 Ikola oli slopestylessa 18:s ja half-pipessa 19:s. Vuotta myöhemmin hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa half-pipessa sijan yhdeksän ja slopestylessa hän oli 11:s. Maaliskuussa 2014 hän sijoittui toiseksi Kreischbergin slopestylen maailmancup-kilpailussa.
Monforte d’Alba
Monforte d’Alba on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Cuneon maakunnassa. Kylän historia juontaa roomalaisten ajalle, ja sen historiallinen keskusta on peräisin keskiajalta. Vuonna 1028 paikalliset kataarit tuomittiin harhaoppisina. Monforte d’Albassa on pieni Mieczysław Horszowskin mukaan nimetty amfiteatteri, jossa on täydellinen akustiikka. Amfiteatterissa esitetään muun muassa jazzia ja klassista musiikkia.
Kunnasta osa kuuluu baroloviinin tuotantoalueeseen.
Yhdistynyt Slovenia
Yhdistynyt Slovenia () oli vuonna 1848 syntynyt poliittinen ohjelma. Ohjelman pohjana toimi Matija Majarin ajatukset. Ohjelman tavoitteena oli perustaa Slovenian kuningaskunta, joka olisi kuitenkin osa Itävallan keisarikuntaa, mutta ei kuitenkaa kuuluisi Saksan liittoon. Ohjelmassa vaadittiin myös sloveeninkielen nostamista saksan kanssa tasavertaiseksi.
Yhdistynyt Slovenia oli suuri muutos sloveenien poliittisessa historiassa. Ensimmäistä kertaa sloveeneille määriteltiin maantieteelliset rajat. Sloveenit vaativat itselleen samoja autonomisia oikeuksia kuin muilla kansoilla oli. Ohjelma tosin kuvattiin aikanaan liian radikaaliksi.
Ohjelma kuitenkin epäonnistui, mutta se oli suuri askel Slovenian historiassa. Ohjelma muodostui slovenialaisen politiikan kulmakiveksi aina 1980-luvulle saakka.
Adam Airin lento 574
Adam Airin lento 574 oli indonesialaisen lentoyhtiön Adam Airin kotimaan matkustajalento, joka putosi Makassarinsalmeen lähellä Sulawesin saarta 1. tammikuuta 2007 kello 14.56 paikallista aikaa (08.56 Suomen aikaa). Kone oli matkalla Surabayasta Manadoon. Kaikki koneessa olleet 102 ihmistä kuolivat, ja kyseessä oli siten pahin Boeing 737-400 -konetyypin onnettomuus. Se oli myös vuoden 2007 kolmanneksi eniten kuolonuhreja vaatinut lento-onnettomuus TAM Linhas Aéreasin lennon 3054 ja Kenya Airwaysin lennon 507 jälkeen.
25. maaliskuuta 2008 julkaistun loppuraportin mukaan lentäjät menettivät koneen kontrollin, kun he keskittyivät koneen inertiasuunnistusjärjestelmän ongelmaan ja kytkivät tahattomasti autopilotin pois päältä. Onnettomuus oli Adam Airin kolmivuotisen historian ainoa kuolonuhreja vaatinut onnettomuus.
Lennon 574 onnettomuus on yksi useista liikenneonnettomuuksista, jotka ovat vaikuttaneet isoihin muutoksiin Indonesian liikenneturvallisuudessa sekä siihen, että Yhdysvallat alensi maan lentoliikenteen turvallisuusluokitusta ja että sen koko lentolaivasto lisättiin EU:n toimintakieltolistalle. Myöhemmin Indonesian hallitus kielsi Adam Airia jatkamasta toimintaansa, ja yritys meni konkurssiin.
Never Too Late
"Never Too Late" on dancepopkappale Kylie Minoguen albumilta "Enjoy Yourself" (1989). Se julkaistiin singlenä 23. lokakuuta 1989, ja sen kirjoittivat ja tuottivat Stock, Aitken ja Waterman.
Presses universitaires de France
Presses Universitaires de France tai PUF () on Ranskan suurin yliopistopaino. Sen perusti Paul Angoulvent vuonna 1921.
"Presses Universitaires de Francen" toimi osuuskuntana vuoteen 2000. Tuolloin sen yhtiömuoto muuttui ja suurosakkaiksi tulivat muun muassa "Flammarion Publishing" ja vakuutusyhtiö "Maaf Assurances". Vuonna 2006, toinen suuri vakuutusyhtiö "Garantie Mutuelle des Fonctionnaires (GMF)" hankki haltuunsa 16,4% osuuden painosta.
Lähes kaikki ranskalaiset opiskelijat tuntevat Paul Angoulventin vuonna 1941 luoman ja PUF:n julkaiseman "Que sais-je?" () -kirjasarjan. Kokoelma perustuu 128-sivuisiin julkaisuihin, joissa asiantuntijat kirjoittavat tietyistä aihealueista. Nykyään kokoelma kattaa liki 4 000 nimikettä noin 2 500 kirjoittajalta. "Que sais-je?" on näin ollen laajin painettu tietosanakirjakokoelma maailmassa. Monia sarjan nimikkeitä on käännetty jopa yli 40 kielelle. Vuoteen 2004 mennessä sarjaa oli myyty noin 160 miljoonaa kopiota.
Tommy Anders
Tommy Anders (s. 1990) on amerikkalainen aikuisviihdenäyttelijä, joka on erikoistunut homoeroottisiin elokuviin. Nuoresta iästään huolimatta hän on näytellyt useissa elokuvissa. Hän on vaaleahiuksinen ja sinisilmäinen. Yleensä hänellä on elokuvissa niin sanottu top-rooli. Anders työskenteli ainoastaan Helix Studiosille, mutta lopetti vuonna 2011.
Tommy sai ensimmäisen roolinsa vuonna 2008 elokuvasta "Fucking Twinks 2", jossa hänellä on kaksi kohtausta Chad Stevensin ja Tristan Sommersin kanssa. Andersin viimeisin elokuva on "Tommy Anders Vol. 2" jonka jälkeen hän ei ole näytellyt.
Luettelo ruoka-aiheisista televisio-ohjelmista
Tämä on epätäydellinen luettelo maailman ruoka-aiheisista televisio-ohjelmista.
Ruoka-aiheisia ohjelmia televisiossa:
Pahvilaatikko
Pahvilaatikko on aaltopahvista valmistettu laatikko, johon voidaan varastoida erilaisia tuotteita. Pahvilaatikoita käytetään nykyisin laajasti mm. elintarvike-, elektroniikka- ja metsäteollisuuden aloilla.
Pahvilaatikot ovat tyypillisesti harmaita tai ruskeita, aaltopahvista valmistettuja särmiöitä. Joissakin pahvilaatikoissa on nostettava kansi, jossa voi olla myös reikä. Pahvilaatikon pintaan voi olla myös painettu tekstiä ja kuvia.
Suomen tilastollinen vuosikirja
Suomen tilastollinen vuosikirja on Tilastokeskuksen ja sen edeltäjien vuosittain julkaisema laaja tilastojen kokoomateos, joka sisältää tärkeimpiä tilastotietoja Suomesta ja myös vertailutietoja muista maista. Vuosikirja sisältää tietoja mm. Suomen pinta-alasta, väestöstä, maa- ja metsätaloudesta, teollisuudesta, kaupasta, kansantaloudesta, liikenteestä, rahoitusmarkkinoista, koulutuksesta, kulutuksesta ja hinnoista, sosiaalitoimesta ja terveydenhoidosta, oikeustoimesta, valtiontaloudesta ja vaaleista.
Ensimmäinen "Suomenmaan tilastollinen vuosikirja" ilmestyi vuonna 1879. Teoksesta julkaistiin vuoteen 1932 saakka kahta rinnakkaista laitosta, joista toisessa kielinä olivat suomi ja ranska, toisessa ruotsi ja ranska. Vuosina 1903–1916 julkaistiin niiden rinnalla myös kolmatta, venäjänkielistä laitosta. Suomenkielisenä nimenä on ollut "Suomen tilastollinen vuosikirja" vuodesta 1903. Vuodesta 1933 teoksesta on ilmestynyt vain yksi, kolmikielinen laitos. Kolmas kieli vaihdettiin ranskasta englantiin vuonna 1953. Vuoden 1925 vuosikirjassa julkaistiin ensimmäisen kerran yhteiskunnallisia ja taloudellisia tietoja maailman eri maista sisältävä ulkomaanosio.
Painetun version rinnalla Tilastokeskus julkaisee myös vuosikirjan verkkopalvelun, joka sisältää vuosikirjan taulukot, teemakartat ja sanahaun sekä linkit tilastojen tuottajien internet-sivuille.
Ed Fury
Ed Fury (oikealta nimeltään "Edmund Holovchik", 6. kesäkuuta 1934 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kehonrakentaja ja näyttelijä.
Kehonrakennusta harrastanut Fury työskenteli mallina ja esitti sivuosia useissa Hollywood-elokuvissa. 1960-luvun alussa hän siirtyi Italiaan, jossa hänestä tuli suositun Ursus-elokuvasarjan vaalea ja lihaksikas sankari. Furya pidettiin näyttelijänä liian lapsekkaana ja epäuskottavana, ja hänen uransa hiipui pian peplum-tyylilajin myötä. Palattuaan Amerikkaan Fury näytteli toisinaan tv-sarjojen sivuosissa. Vuonna 1996 hän esiintyi luolamieskomediassa "Dinosaur Valley Girls" Ursus-elokuviin viittaavalla roolinimellä Ur-So.
Koiratappelu
Koiratappelu on kamppailulaji, jossa toisiaan vastaan ottelee kaksi tarkoitusta varten harjoitettua koiraa. Koirat saattavat vahingoittua pahoin tai kuolla taistelussa. Yleensä koiratappeluita järjestetään viihde- ja vedonlyöntitarkoituksessa. Monissa maissa koiratappelut nähdään eläinrääkkäyksenä ja ne ovat nykyaikana kiellettyjä.
Findikaattori
Findikaattori on Tilastokeskuksen ja valtioneuvoston kanslian toteuttama internet-palvelu, jossa on noin 100 yhteiskunnan kehitystä kuvaavaa indikaattoria. Palvelu on suunnattu niille, jotka työssään tai toiminnassaan tarvitsevat ajantasaista, luotettavaa tietoa yhteiskunnan kehityksestä. Indikaattorit on koottu Tilastokeskuksen ja muiden kotimaisten tilastontuottajien aineistoista.
Pääministeri Matti Vanhanen avasi Findikaattorin 14. lokakuuta 2009.
Natriumheksafluorisilikaatti
Natriumheksafluorisilikaatti (NaSiF) on natrium- ja heksafluorisilikaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa veden fluorauksessa ja lasin valmistuksessa.
Natriumheksafluorisilikaatti on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain hieman kylmään veteen ja sen liukoisuus kasvaa lämpötilan noustessa. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa natriumfluoridiksi ja piitetrafluoridiksi. Vahvojen happojen kuten rikkihapon vesiliuokset reagoivat natriumheksafluorisilikaatin kanssa muodostaen natriumfluoridia, natriumsuolaa ja piidioksidia.
Natriumheksafluorisilikaattia voidaan valmistaa neutraloimalla fluoripiihappoa natriumkarbonaatilla tai fluoripiihapon ja natriumkloridin välisellä reaktiolla. Jälkimmäisessä tapauksessa natriumheksafluorisilikaatti saostuu huonon vesiliukoisuutensa vuoksi ja voidaan erottaa suodattamalla. Kolmas tapa valmistaa yhdistettä on natriumfluoridin ja piitetrafluoridin välinen reaktio.
Natriumheksafluorisilikaatin pääasiallinen käyttökohde on veden fluoraus, mihin sitä käytetään erityisesti Yhdysvalloissa. Muita käyttökohteita ovat hyönteisten- ja tuhoeläinten hävitys, lasin etsaus ja emalien valmistus, berylliumin ja tinan elektrolyyttisessä valmistuksessa apuaineena ja piitetrafluoridin ja synteettisen kryoliitin valmistus.
Mimmo Palmara
Mimmo Palmara (oikealta nimeltään "Domenico Palmara"; 25. heinäkuuta 1928 Cagliari – 10. kesäkuuta 2016) oli italialainen näyttelijä.
Palmara valmistui Italian teatteriakatemiasta vuonna 1949, työskenteli teatterissa ja esitti pieniä sivuosia muun muassa Luchino Viscontin, Antonio Pietrangelin ja Mario Soldatin elokuvissa. Hänen ensimmäinen suurempi elokuvaroolinsa oli Pietro Franciscin "Voittamattomassa Herkuleessa" vuonna 1958. Komeavartaloinen Palmara erikoistui peplum- ja muihin seikkailuelokuviin, joissa hän näytteli sekä sankareita että roistoja. Hän teki myös spagettiwesternejä taiteilijanimellä "Dick Palmer". Palmaran ehkä merkittävin rooli oli Viscontin "Sivullisessa" ("Lo straniero") vuonna 1967. Myöhemmin hän työskenteli lähinnä ääninäyttelijänä sekä toisinaan myös televisiossa.
Niiaus
Niiaus on tyttöjen ja nuorten naisten tervehtimisessä käyttämä ele, jossa polvia koukistetaan nopeasti. Länsimaissa niiausta pidetään naisten vastikkeena puolivartalokumarrukselle. Sekä kumarruksessa että niiauksessa eleen tarkoituksena on osoittaa kunnioitusta ja nöyrtymistä tervehdittävää kohtaan.
Sineus
Sineus ja Truvor
Sineus ja Truvor olivat legendaarisen varjagin, Rurikin veljiä. Nestorin kronikan mukaan slaavilaiset ja suomalais-ugrilaiset heimot riitelivät keskenään eivätkä päässeet sopuun keskenään, joten vuonna 862 he lähettivät valtuuskunnan rusien maille. He pyysivät varjageja saattamaan järjestyksen maahan. 3 varjagiveljestä: Rurik, Sineus ja Truvor saapuivat maahan. Rurik asettui Novgorodin alueelle ) sloveenien hallitsijaksi, Sineus Belozerskiin (Valkeajärvelle) tsuudien on hallitsijaksi.
Truvor meni Izborskiin krivitšien hallitsijaksi. Vuonna 864 Sineus ja Truvor kuolivat, jolloin Rurik ryhtyi yhdistyneen kolmen ruhtinaskunnan valtiaaksi.
Käsityöntalo Verkaranta
Käsityöntalo Verkaranta on Tampereella Tammerkosken rannassa sijaitseva Taito Pirkanmaa ry:n työ- ja harrastustila, jossa voi tehdä käsitöitä sekä ostaa materiaaleja ja työvälineitä.
Verkaranta on toiminut Tampereen Verkatehtaan vanhassa värjäämössä 1980-luvulta lähtien. Nykymuotoinen käsityöntalo avattiin kesällä 2016. Sitä ennen paikka tunnettiin nimellä "Käsi- ja taideteollisuuskeskus Verkaranta". Myymälä- ja työpajatoiminnan lisäksi keskuksessa järjestettiin aiemmin vaihtuvia käsityön, taideteollisuuden, tekstiilitaiteen, vaatetus- ja tekstiiliteollisuuden sekä teollisen muotoilun näyttelyitä. Rakennuksessa sijaitsi myös kahvila vuosina 1986–2015.
Värjäämörakennus on valmistunut vuonna 1858. Alkuperäiset piirustukset on tehnyt insinööri Johan Hult. Rakennusta on vuosien saatossa korotettu ja jatkettu useaan otteeseen; nykyinen punatiilijulkisivu on vuodelta 1899, ja sen on suunnitellut kaupunginarkkitehti Lambert Pettersson. Värjäämö ja hiukan ylempänä rinteessä sijaitseva vanha tehtaankonttori ovat ainoat rakennukset, jotka verkatehtaasta ovat jäljellä. Suurin osa tehdasalueen rakennuskannasta purettiin 1970-luvulla.
Galina
Galina on varsinkin Venäjällä yleinen naisen etunimi. Nimi on muunnos kreikkalaisesta nimestä "Galene", joka merkitsee "tyyntä", "hiljaista" tai "rauhallista".
Suomessa nimi Galina on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2009 loppuun mennessä 1322 henkilölle. Ortodoksisisen kalenterin mukaan Galinan nimipäivä on 10. maaliskuuta, Pyhän Galenen, Korintissa 250-luvulla surmatun marttyyrin muistopäivänä.
Jenni Tuominen
Jenni Tuominen (s. 1976) on suomalainen, nykyisin Porvoossa asuva ja työskentelevä graafinen suunnittelija ja tekstiilitaiteilija. Hän on suunnitellut kuoseja Marimekolle vuodesta 2006. Samana vuonna hän voitti ensimmäisen palkinnon Marimekon järjestämässä "Muotoilu, kohtaa käyttäjä!"-kilpailussa, sekä Kirsti Paakkasen Säätiön erikoisstipendin.
Kesällä 2014 Tuominen on mukana Kiasman ja Marimekon yhteisnäyttelyssä, joka kantaa nimeä Kimpassa.
Inna
Inna on naisen etunimi. Nimi on syntynyt muunnoksena muista samantapaisista nimistä kuten Ina, Inga, Inka tai Galina, mutta Saksassa se on käsitetty myös latinalaisen, viatonta merkitsevän Innocentia-nimen lyhentymäksi.
Suomessa nimi Inna on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 844 henkilölle. Joskus tyttö on voitu nimetä Innaksi siksi, että nimi on äidin nimi Anni takaperin. Vuodesta 2020 lähtien Innan nimipäivä on 29. elokuuta.
Arve Tellefsen
Arve Tellefsen (s. 14. joulukuuta 1936 Trondheim) on norjalainen viulutaiteilija, maansa merkittävimpiä muusikoita.
Tellefsen opiskeli viulunsoittoa 6-vuotiaasta alkaen Trondheimin musiikkiopistossa. Vuonna 1955 hän siirtyi Kööpenhaminaan jatkamaan opintojaan Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa Henry Holstin johdolla, ja vuosina 1960–1961 hän opiskeli New Yorkissa Ivan Galamianin johdolla. Hän voitti prinsessa Astridin musiikkipalkinnon vuonna 1956.
Ensikonserttinsa Tellefsen piti Oslossa vuonna 1959. Vuosina 1970–1975 hän työskenteli konserttimestarina Ruotsin radion sinfoniaorkesterissa ja vuosina 1977–1981 Wienin sinfonikoissa. Kun Norjan valtiollinen musiikkikorkeakoulu perustettiin vuonna 1973, hän toimi lyhyen aikaa ensimmäisenä viulunsoiton professorina, ennen kuin antautui kansainväliselle uralle. Hän on saanut kotimaassaan useita palkintoja ja huomionosoituksia, esimerkiksi Pyhän Olavin ritarikunnan kunniamerkin.
Tellefsen on esittänyt sekä orkesteri- että kamarimusiikkia. Hän esiintynyt merkittävien orkestereiden solistina ja on levyttänyt Paavo Berglundin ja Kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa Jean Sibeliuksen viulukonserton. Tellefsenin soitin on Giuseppe Guarneri del Gesù vuodelta 1741.
Tellefsen on vieraillut useita kertoja Suomessa vuodesta 1963 alkaen sekä solistina (mm. Naantalin Musiikkijuhlilla) että Sibelius-viulukilpailun tuomariston jäsenenä.
Timo Teerisuo
Timo Ilari Teerisuo (13. helmikuuta 1935 Helsinki – 16. toukokuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen musiikkitieteilijä, hallintomies ja toimittaja.
Teerisuo opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa sekä musiikinteoriaa Sibelius-Akatemiassa ja jatkoi opintojaan Wienissä ja Lontoossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1970 aiheenaan Aarre Merikannon ooppera "Juha".
Teeriaho työskenteli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1961–1968 ja Suomen Kansallisoopperassa 1961–1964 sekä Teostossa tiedotuspäällikkönä (1970–1972) ja apulaisjohtajana (1972–); samalla hän toimi Luovan säveltaiteen edistämiskeskuksen asiamiehenä vuodet 1970–1986. Hän kuului myös musiikkilehti "Rondon" perustajiin ja toimi muun muassa "Kauppalehden" musiikkiarvostelijana. Hän hoiti useita musiikkialan luottamustehtäviä.
Viiruniskamesikko
Viiruniskamesikko ("Plectorhyncha lanceolata") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Viiruniskamesikkoa tavataan Australian itäosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustapyrstömesikko
Mustapyrstömesikko ("Acanthagenys rufogularis") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustapyrstömesikkoa tavataan suuressa osassa Australiaa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Keltahelttamesikko
Keltahelttamesikko ("Anthochaera paradoxa") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Keltahelttamesikkoa tavataan Australiassa Tasmanian osavaltiossa. Lajin on yleinen Tasmanian länsiosia lukuun ottamatta. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lännenhelttamesikko
Lännenhelttamesikko ("Anthochaera lunulata") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Lännenhelttamesikkoa tavataan Australian lounaisosissa. Lajin kannankehitys on runsastuva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Carl Enckell (kenraali)
Carl Enckell (22. lokakuuta 1839 Ulvila – 21. helmikuuta 1921 Helsinki) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen jalkaväenkenraali. Hän toimi Haminan kadettikoulun johtajana vuosina 1885–1903.
Carl Enckellin isä oli tullihallituksen pääjohtaja, eversti Carl Gustaf Enckell. Enckell kävi Haminan kadettikoulun vuosina 1851–1858 ja valmistui luokkansa priimuksena. Valmistuttuaan upseeriksi hän palveli aluksi krenatöörirykmentissä Astrahanissa ja vuodesta 1862 Henkikaartin Moskovan rykmentissä, jonka mukana hän osallistui Puolan kapinan kukistamiseen 1863. Hän suoritti 1866–1868 Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin ja palveli sen jälkeen Henkikaartin yleisesikunnassa. Hänet ylennettiin 1869 kapteeniksi, 1871 everstiluutnantiksi ja 1874 everstiksi. Vuonna 1872 Enckell sai tehtäväkseen uudistaa Puolan kenraalikuvernementista laadittuja sotilaskarttoja ja 1873–1875 hän toimi komiteassa, joka suunnitteli Henkikaartin miehistön koulutusta. Vuosina 1877–1878 hän toimi Henkikaartin 3. jalkaväkidivisioonan esikuntapäällikkönä, ja osallistui divisioonan mukana Turkin sotaan. Sodan jälkeen hänet määrättiin Venäjän pääesikunnan sotatieteellisen komitean sihteeriksi, ja matkustettuaan 1879–1880 ulkomailla hän sai laatia komitealle tilastolliset esitykset eri Pohjoismaiden armeijoista.
Vuosina 1881–1885 Enckell toimi vastaperustetun Suomen asevelvollisen sotaväen asioiden esittelijänä Venäjän sotaministeri Pjotr Vannovskin alaisuudessa. Hänet ylennettiin 1884 kenraalimajuriksi. Enckellin ura huipentui toimintaan Haminan kadettikoulun johtajana 1885–1903. Hän oli kadettikoulun historian pitkäaikaisin johtaja. Konservatiivinen Enckell pyrki muuttamaan kadettikoulun luonteeltaan puhtaaksi sotilasoppilaitokseksi. Kadettien keskuudessa hän ei ollut suosittu, mutta saavutti kuitenkin ajan kuluessa näiden jonkinlaisen kunnioituksen. Hänen aikanaan koululle rakennettiin uusi päärakennus, joka valmistui vuonna 1898. Saman vuonna Suomen kenraalikuvernööriksi tuli Nikolai Bobrikov, jonka aikana kadettikoulun toimintaa alettiin supistaa. Enckell turhautui, ja pyysi lopulta eroa, mikä myönnettiin syyskuussa 1903. Hänet oli 1894 ylennetty kenraaliluutnantiksi ja eronsa yhteydessä hän sai ylennyksen jalkaväenkenraaliksi. Sen jälkeen Enckell asui aluksi omistamassaan Kärbyn kartanossa Snappertunassa, mutta muutti kartanon myytyään Helsinkiin.
Carl Enckell meni vuonna 1875 Pietarissa naimisiin venäläisen vaatetehtailijan tyttären Hélène Natalia Bronikowskyn kanssa. Heidän poikiaan olivat diplomaatti Carl Enckell ja kenraaliluutnantti Oscar Enckell.
Enckell kirjoitti eläkepäivinään kaksiosaisen teoksen kadettikoulun historiasta ja omasta johtaja-ajastaan, mutta käsikirjoitus jäi hänen elinaikanaan julkaisematta. Svenska Litteratursällskapet julkaisi sen J. E. O. Screenin toimittamana vuonna 1990 nimellä "Finska kadettkåren 1887–1903". Enckell myös käänsi ruotsiksi venäläistä klassikkokirjallisuutta, kuten Aleksandr Puškinin ja Mihail Lermontovin tuotantoa.