hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Reino Sirén
Reino Johannes Sirén (7. joulukuuta 1926 Tampere – 27. syyskuuta 2013 Tampere) oli suomalainen pikajuoksija.
Vaikka Reino Sirén ei saavuttanut SM-kultaa, hän kamppaili sotien jälkeen parhaimmillaan Suomen nopeimman miehen tittelistä. Tampereen Yrityksen pikajuoksija pääsi radalle kuudessa maaottelussa ollen voittoisa Norjaa vastaan 100 metrillä ja pikaviestissä Turussa 1950. Kalevan kisoissa hän juoksi 100 metrillä hopealle Esko Inkalan takana 1950 ja 200 metrillä kahdesti pronssille vuosina 1949 ja 1950. Työväen Urheiluliiton mestaruuksia hän keräsi seitsemän kappaletta vuosina 1948–1952.
Reino Sirénin 100 metrin ennätysaika 10,7 Tampereella 1949 sivusi Suomen ennätystä, mutta jäi virallisesti hyväksymättä myötätuuliepäilyjen vuoksi. Hänen oma ennätyksensä 200 metrillä oli 22,4.
Sirén työskenteli työnjohtajana Finlaysonin tehtaalla. Hänen läheinen ystävänsä oli nuori korjausmies Väinö Linna, joka aloitteli kirjallista uraansa.
Win Tin
Win Tin (12. maaliskuuta 1930 – 21. huhtikuuta 2014) oli burmalainen poliitikko, toimittaja, kirjailija ja aktivisti. Hän oli Myanmarin demokratialiikkeen perustajia ja pitkäaikaisin poliittinen vanki.
Win Tin tuomittiin vuonna 1989 kahdeksikymmeneksi vuodeksi vankeuteen hallituksen vastaisista kirjoituksistaan. Hän sai armahduksen 2008. Hän perusti vuonna 1988 yhdessä oppositiojohtaja Aung San Suu Kyin kanssa NLD-puolueen (National League for Democracy).
Tracy Kidder
John Tracy Kidder (s. 12. marraskuuta 1945) on yhdysvaltalainen tietokirjailija. Hänet on palkittu vuonna 1981 Pulitzer-palkinnolla teoksesta "Koneen henki" ("Soul of a New Machine"). Myös hänen kirjoittamansa Paul Farmerin elämäkerta "Mountains beyond Mountains" on herättänyt positiivista huomiota.
Kidderin kirjailijakuva on journalistinen: hänen kerronnassaan korostuu juonellisuus ja henkilökohtainen näkökulma. "Koneen hengessä" nämä painotukset näkyvät sekä tekstissä että kirjan syntyprosessissa, johon liittyi laajoja havainnointijaksoja kirjan kohteena olevaa tietokonemallia kehittäneessä Data General -yhtiön tiimissä. Kidder itse on nimennyt kirjallisiksi esikuvikseen John McPheen, A. J. Lieblingin ja George Orwellin.
Lesley Kerkhove
Lesley Kerkhove (s. 4. marraskuuta 1991 Goes) on alankomaalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 213 helmikuussa 2015. Hän on voittanut urallaan kaksi ITF-turnausta kaksinpelissä ja kolme nelinpelissä.
Kerkhove oli junioreiden maailmanlistalla parhaimmillaan sijalla 12 vuonna 2009.
Oiva Sutinen
Oiva "Oissu" "Sutki" Sutinen (27. tammikuuta 1933 Koria – 12. elokuuta 1990) oli suomalainen pesäpalloilija 1950–1960-luvuilla. Hänen kasvattajaseuransa oli Korian Ponsi, ja mestaruussarjassa hän joukkueensa oli Kouvolan Pallonlyöjät. Sutki Sutinen pelasi muun muassa neljä Itä-Länsi- ja neljä liitto-lehdistö -ottelua. Hänet muistetaan monista pesäpallokentillä tekemistään kepposista, joista ainakin kaksi johti aikoinaan jopa sääntömuutoksiin.
Sutinen oli yllätyksellinen peluri, joka pelasi suurimman osan aikaa ykkösvahtina ja jonka erikoislyöntejä olivat ns. ykköspiikkilyönnit. Juuri ykkösrajaan suunnattujen piikkilyöntien vuoksi syöttölautasta siirrettiin sääntömuutoksella taaksepäin. Toinen Sutisen aiheuttama sääntömuutos oli eräässä pelissä sattunut tapahtuma, jossa hän oli ykköspesällä pallo räpylässään, kun hän yhtäkkiä kutsui lukkarin ja kolmosvahdin luokseen neuvonpitoon. Sutinen antoi pallon salaa kolmosvahdin räpylään. Kun lukkarina toiminut Antero Viherkenttä teki valesyötön, irtosi vastustajajoukkueen pelaaja kakkospesältä kohti kolmospesää, jolloin kolmosvahti nosti pallon esiin räpylästään ja poltti pelaajan, ja Sutisen edustama joukkue voitti kyseisen ottelun. Vastapuoli teki tapauksesta protestin, joka ei mennyt läpi, koska mainitunlaista pallon piilottelua ei vielä tuolloin ollut säännöissä kielletty.
Sutinen kirjoitteli runoja, näytelmätekstejä, laulunsanoja, sketsejä, kronikoita jne. Hän esiintyi usein myös itse erilaisissa juhlissa luontaisten näyttelijäntaitojensa sekä hyvän lauluäänensä vuoksi. Hän oli myös menestyksekäs kaisa-biljardin pelaaja.
Ammatiltaan Sutinen oli ensin Kymi-yhtiön portinvartija, myöhemmin tiemestari sekä sittemmin kuolemaansa asti rakennusosaston työnjohtaja.
Olle Åberg
Olof "Olle" Viktor Åberg (24. tammikuuta 1925 Hofors – 19. joulukuuta 2013 Gävle) oli ruotsalainen keskimatkojen juoksija.
Helsingin olympiakisoissa 1952 Åberg sijoittui Luxemburgin Joseph Barthelin voittamassa 1500 metrin olympiafinaalissa seitsemänneksi. Samana vuonna hän piti Kööpenhaminassa juoksemaansa 1000 metrin ME-aikaa 2.21,3 hallussaan vajaan kolmen kuukauden ajan. Ruotsin seurajoukkuekohtaisessa Gefle IF:n 4x1500 metrin ja 4 x mailin ME-kvarteteissa hän oli mukana neljä kertaa. Viisi Finnkampenia 1951-1956, voitto 1500 metrillä 1951 ja 800 metrillä 1953. Ruotsin mestaruuden Olle Åberg saavutti vuonna 1951 1500 metrillä. Muita Ruotsin mestaruusmitaleita, kolme hopeaa ja kaksi pronssia, tuli 800 ja 1500 metrillä vuosina 1949-1956.
Vuosina 1947-1956 Åberg osallistui kaikkiaan 16 yleisurheilumaaotteluun Ruotsin edustajana. Hän saavutti huippuvuosinaan maailman keskimatkojen parhaalle juoksijalle vuosittain jaettavan Dickson-pokaalin kolme kertaa eli vuosina 1949-1951.
Urheilu-uransa aikana 1940-luvulla Olle Åberg edusti vuoteen 1944 Hofors AIF:ää ja sen jälkeen Gefle IF:ää.
Menestyksekkään uransa perusteella Olle Åberg kuului Ruotsissa yleisurheilijoiden Mestariurheilijoihin ns. Stora Grabbar-ryhmään jäsenenä #151 vuodesta 1951.
Eino Kulonen
Eino Ilmari Kulonen (24. lokakuuta 1921 Kiikka – 17. syyskuuta 1984 Turku) oli suomalainen lääkäri ja Turun yliopiston lääketieteellisen kemian professori vuodesta 1955 kuolemaansa asti.
Kulosen vanhemmat olivat Vihtori Johannes Kulonen ja Hilma Maria Mauriala ja puoliso vuodesta 1958 lääkäri Maija Tellervo Yli-Pohja. Kulonen tuli ylioppilaaksi Helsingin yhteiskoulusta ja reaalilukiosta 1940 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1946, lisensiaatiksi 1950 ja tohtoriksi 1951. Opintomatkoja hän teki Yhdysvaltoihin ensin ASLA-Fulbright-stipendiaattina 1952 ja sitten uudestaan 1962 sekä Englantiin ensin British Council -stipendiaattina 1957 ja vielä 1962. Helsingin yliopiston assistenttina Kulonen työskenteli vuodesta 1947 vuoteen 1954. Ennen Turkua Kulonen toimi vielä lyhyen aikaa Helsingin yliopiston dosenttina.
Kulosen tutkimusalaa olivat side- ja granulaatiokudoksen biokemia sekä alkoholin vaikutukset aivojen ja maksan aineenvaihduntaan. Hän työskenteli pitkään vuonna 1954 perustetun Alkon biolääketieteellisen tutkimusyksikön tutkijana. Suomalainen Lääkäriseura Duodecim myönsi Kuloselle vuonna 1969 ensimmäisen Matti Äyräpään palkinnon.
Kultainen talja (ritarikunta)
Kultainen talja (esp. "El toisón de oro", ransk. "Ordre de la Toison d'or") on Burgundin herttuan Filip Hyvän perustama espanjalainen ja itävaltalainen ritarikunta. Hän perusti sen 1429. Ritarimerkissä on kultainen oinaan talja. Se lakkautettiin 1919 Itävallassa ja 1931 Espanjassa.
Valkjärven kalliomaalaus
Valkjärven kalliomaalaus sijaitsee Valkjärvellä Salpausselän itäpuolella Luumäellä Etelä-Karjalassa. Maalaus on ajoitettu väljästi kivikauteen.
Valkjärven koillisrannalla on pieni vesirajassa oleva kallio, joka nousee korkealle maastoon. Kallion länsipuolella sijaitsevassa maalatussa kohdassa on sisäänpäin kääntyvä kohta, missä maalaus sijaitsee.
Maalauksessa on vain yksi selvästi erottuva kuvio, joka esittää mahdollisesti käärmettä. Se on maalattu pystyasentoon kuin murtoviiva, jolla on 4−5 taitekohtaa.
Stanislav Jungwirth
Stanislav Jungwirth (15. elokuuta 1930 Prachatice – 11. huhtikuuta 1986 Praha) oli tšekkoslovakialainen keskimatkojen juoksija. Hän saavutti pronssia 1 500 metrillä EM-kilpailuista 1954 ja piti 1 000 metrin ME:tä hallussaan 1952–1953 sekä 1 500 metrin ME:tä 1957–1958.
Ammattimaisen harjoittelun Jungwirth aloitti vuonna 1949, ja vuoteen 1951 mennessä hän oli saavuttanut sen hetkisen maailman tason. Track and Field -lehti rankkasi Jungwirthin vuoden 1951 maailman kahdeksanneksi parhaaksi 1 500 metrin juoksijaksi.
Seuraavana vuonna Jungwirth voitti maansa 800 ja 1500 metrin mestaruudet ja valittiin Helsingin kesäolympialaisiin, jossa eteni välieriin. Lokakuussa 1952 hän paransi Stará Boleslavissa ruotsalaisen Olle Åbergin 1 000 metrin ME:tä kymmenyksellä lukemiin 2.21,2. Ennätys säilyi vajaan vuoden, kunnes yhdysvaltalainen Mal Whitfield otti ennätyksen nimiinsä.
Vuonna 1954 Jungwirth saavutti Bernin EM-kisoissa 1 500 metrillä pronssia ajalla 3.45,4 Britannian Roger Bannisterin ja Tanskan Gunnar Nielsenin jäljessä. Loppuvuodesta 1956 käydyissä Melbournen kesäolympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi ajalla 3.42,6 irlantilaisen Ron Delanyn viedessä hieman yllättäen olympiavoiton.
Heinäkuussa 1957 tapahtui aika erikoinen ME:n parannus. Suomalaiset Olavi Salsola ja Olavi Salonen olivat tehneet Turussa 1 500 metrin ME:n 3.40,2, jonka vajaa vuorokausi myöhemmin Stanislav Jungwirth alitti Stará Boleslavissa yli kahdella sekunnilla aikaan 3.38,1. Viikko ME:stään Jungwirth alitti ensimmäisenä tšekkoslovakialaisena neljän minuutin rajan maililla, juostuaan matkan aikaan 3.59,1. Hänen sijoituksensa Lontoossa käydyssä kisassa oli vasta kolmas Derek Ibbotsonin voittaessa uudella ME:llä 3.57,2.
Vuoden 1958 EM-kisat Tukholmassa eivät tuoneet Jungwirthille menetystä johtuen loukkaantumisesta. Kuitenkin hän sijoittui loppukilpailussa kahdeksanneksi ajalla 3.44,4 eli aika oli sekuntia parempi kuin hänen neljän vuoden takainen pronssiaikansa.
Uusi 1 500 metrin maailmantähti Australian Herb Elliott otti 1 500 metrin ME:n haltuunsa elokuussa 1958 Göteborgissa juoksussa, jossa Jungwirth itse sijoittui toiseksi huippuajalla 3.39,0. Koska loukkaantumiset vaikeuttivat huippukunnon saavuttamista, Jungwirth lopetti uransa 1950-luvun lopussa.
Track and Field -lehti sijoitti Stanislav Jungwirthin vuosina 1951–1959 seitsemän kertaa 10 parhaan 1 500 metrin juoksijan joukkoon. Paras sijoitus oli vuonna 1957, kun hänet rankattiin kolmanneksi. Hänet rankattiin vuosina 1952 ja 1953 myös 10 parhaan 800 metrin juoksijan joukkoon.
Revonkärjen kalliomaalaus
Revonkärjen kalliomaalaus sijaitsee Rapojärven itärennalla Kouvolassa Kymenlaakson maakunnassa. Maalaus on esihistoriallinen.
Mankinvirta laskee Tarhajärven kautta Rapojärveen muuttuen ensin Mietunvirraksi ohittaessaan Revonkärjen niemen. Niemen etelärannalla on kallioon muodostunut vaakatasoisia halkeamia, jonka väliin ovat jääneet kiviset syvennykset. Syvennyksiä suojaa 1×2 metriä suuri lippamainen uloke. Maalauskallio nousee suoraan järvestä ja kallion vieressä on käveltävä tasanne.
Maalaus on tehty syvennyksessä oleviin kivipintoihin ja niiden väri on tumman punainen. Vaikka kuvioita ei näy, on punaväripinta todennäköisesti ihmisen tekemää. Erityisesti tämä koskee vasemman seinän punaväristä, mikä on ihmisen maalaamaa. Timo Miettisen mukaan maalaus liittyy vastarannalla olevaan Jyrkkävuoren kalliomaalaukseen.
Voittamaton soturi
Voittamaton soturi (, ”Theseus vastaan Minotauros”) on vuonna 1960 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Silvio Amadio. Sen sankaria Theseusta esittää yhdysvaltalainen kymmenottelun olympiavoittaja Bob Mathias.
Kreetan kuninkaan Minoksen vaimo paljastaa kuollessaan, että hänen vallanhimoisella tyttärellään Faidralla on Kreikassa kaksoissisar Ariadne. Faidra lähettää sotilaansa tappamaan Ariadnen, mutta Theseus ja tämän ystävä Demetrius pelastavat hänet. Miehet lähtevät Kreetalle selvittämään asiaa ja jättävät Ariadnen Theseuksen isän luokse Ateenaan. Faidran sotilaat surmaavat Demetriuksen ja Theseus putoaa paetessaan mereen, jossa hänet pelastaa merenjumalatar Amfitrite. Sillä välin ateenalaiset ovat kärsineet tappion kreetalaisille ja Ariadne on joutunut Faidran vangiksi. Theseus palaa Kreetalle, pelastaa Ariadnen ja tappaa ihmisuhreja vaativan Minotauroksen.
"Voittamaton soturi" on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla ja Tor Caldaran maisemissa. Sen ohjaajana toimi aluksi Mario Bonnard, jonka sairastuttua työtä jatkoivat Alberto De Martino ja Giorgio Capitani. Lopulta ohjaajaksi nimettiin Silvio Amadio.
Elokuva on isolla budjetilla tehty näyttävä toimintaseikkailu. Sen suurin ongelma on käsikirjoitus, joka on täynnä aukkoja ja katkoksia. Se jättää myös lähes kokonaan hyödyntämättä Minotauros-myyttiin sisältyvät kauhuelokuvan mahdollisuudet. Nähtyään lopulta kömpelön hirviön katsoja voi olla tyytyväinen, ettei sitä näytetä elokuvassa enempää. Atleettinen Bob Mathias on näyttelijänä kovin jäykkä ja Rosanna Schiaffino näyttää molemmissa rooleissaan yhtä seksikkäältä mutta ilmeettömältä.
Sylvain Azougoui
Sylvain Azougoui (12. lokakuuta 1983 – 20. huhtikuuta 2014) oli beniniläinen jalkapallomaalivahti. Hänen viimeinen seuransa oli gabonilainen AC Bongoville. Azougoui kuoli Gabonin jalkapalloliigan ottelussa Centre Mberi Sportifia vastaan, kun hän jäi vastustajan hyökkääjän alle. Vastustajan jalka tallasi Azougouin pään ja hän kuoli matkalla sairaalaan.
Audun Boysen
Audun Boysen (10. toukokuuta 1929 Bjarkøy – 2. maaliskuuta 2000) oli norjalainen keskimatkojen juoksija ja 800 metrin olympia- ja EM-mitalisti. Boysen eli nuoruutensa Rissassa ja edusti paikkakunnan Rissa IL -seuraa ja myöhemmin oslolaista IK Tjalve -seuraa.
Boysen nousi kansalliseen kärkeen vuonna 1948 ja osallistui vuonna 1950 Brysselin EM-kisoihin 800 metrille sijoittuen viidenneksi. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 ei tullut vielä menestystä. Hän pääsi 1 500 metrillä loppukilpailuun sijoittuen 11:ksi ja 800 metrillä välieriin. Seuraavana vuonna syyskuussa 1953 Boysen teki Oslon Bisletillä uuden 1 000 metrin ME:n 2.20,4. Tästä suorituksesta hänelle myönnettiin Aftenpostenin vuotuinen palkinto. Hän paransi 1 000 metrin ME:tä vielä kahteen otteeseen eli elokuussa 1954 aikaan 2.19,5 ja elokuussa 1955 aikaan 2.10,0.
Boysen saavutti vuoden 1954 EM-kisoissa Bernissä ensimmäisen mitalinsa sijoittuessaan kolmanneksi 800 metrillä. Boysen teki kesällä 1955 Oslon Bisletillä uuden Norjan ennätyksen 1.45,9 belgialaisen Roger Moensin vanavedessä, joka teki samassa juoksussa uuden ME:n. Boysenin Norjan ennätyksestä tuli pitkäikäinen, sillä vasta vuonna 1992 eli 37 vuoden jälkeen Atle Douglas alitti Boysenin ajan. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 Boysenista tuli olympiamitalisti hänen sijoittuessa 800 metrillä pronssille. Boysen saavutti ”melkein kultamitalin” Tukholman EM-kisoissa 1958, kun kisassa ensimmäisenä maaliin tullut Britannian Mike Rawson diskvalifioitiin ensin ja toiseksi tullut Audun Boysen julistettiin Euroopan mestariksi ja hän oli mitaliseremonioissa voittajan korkeimmalla korokkeella. Myöhemmin britit tekivät protestin hylkäämisestä, ja Rawson nostettiinkin Euroopan mestariksi Boysenin tullessa näin EM-hopeamitalistiksi.
Kuntivaara
Kuntivaara on Kuusamossa sijaitseva kvartsiittivaara. Se on lähellä valtakunnanrajaa, ja sen korkeus on 481 metriä. Vaaralle kulkee polku, ja siellä on lepopaikka. Laelta on näkymä rajan yli Venäjän puolelle.
Kuntivaara kuuluu soidensuojeluohjelmaan ja on lakisääteinen luonnonsuojelualue.
Siellä on luontodirektiivin I lintuja kaakkuri, laulujoutsen, liro ja pyy sekä yksi salassa pidettävä uhanalainen lintulaji. Luontodirektiivin II lajeja siellä ovat karhu ja lettorikko sekä yksi salassa pidettävä laji.
Haihurrikaani
Haihurrikaani () on vuonna 2013 suoraan televisiolevitykseen julkaistu katastrofi-/kauhuelokuva. Elokuva kertoo ryhmästä ihmisiä, jotka yrittävät selviytyä Los Angelesiin iskeytyneestä hurrikaanista, joka tuo mukanaan useita haita. Elokuva on esitetty Suomessa Fox-kanavalla.
Elokuvan ensimmäinen jatko-osa "" julkaistiin heinäkuussa 2014. Toinen jatko-osa "" julkaistiin vuonna 2015 Kolmas jatko-osa "Haihurrikaani 4" vuonna 2016. Neljäs jatko-osa "Haihurrikaani 5: Maailmanvalloitus" vuonna 2017. Viides jatko-osa julkaistaan 25. heinäkuuta 2018.
Los Angelesiin iskee raju hurrikaani, joka tuo mukanaan useita aggressiivisia haita. Kaupunki alkaa tulvia pahasti. Surffaaja Fin ja hänen ystävänsä Baz ja Nova aikovat paeta sisämaahan, mutta ensin pelastavat hänen etääntyneen vaimonsa Aprilin ja teini-ikäisen tyttärensä Claudian. Koko porukka yrittää paeta kaupungista. Myöhemmin ryhmä kokoontuu Mattin kanssa, joka on Finnin ja Aprilin poika. He päättävät pysäyttää hurrikaanit pudottamalla niihin pommeja helikopterista.
Carl Espen
Carl Espen Thorbjørnsen, taiteilijanimeltään Carl Espen, (s. 15. heinäkuuta 1982 Bergen, Norja) on norjalainen laulaja, joka edusti maataan vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa Kööpenhaminassa kappaleella ”Silent Storm” sijoittuen kahdeksanneksi. Hän pääsi finaaliin 8. toukokuuta käydystä toisesta semifinaalista.
Kaupan alalla työskentelevällä Thorbjørnsenillä ei ollut ennen Eurovision karsintoja juurikaan aiempaa kokemusta muusikkona, vaikka hän olikin osallistunut 17-vuotiaana paikalliseen kykykilpailuun Bergenissä. Edustuskappale ”Silent Stormin” on säveltänyt ja sanoittanut hänen serkkunsa, muusikkona pitkään työskennellyt Josefin Winther.
Luettelo eniten pisteitä tehneistä NHL-pelaajista maittain
Luettelo eniten pisteitä tehneistä pelaajista maittain.
Pyyslammen kalliomaalaus
Pyyslammen kalliomaalaus sijaitsee Nuuksion kansallispuiston alueella Vihdissä Uudellamaan maakunnassa. Sitä ei ole vielä todettu muinaiseksi maalaukseksi ja se saattaakin olla luontaista hematiittia.
Noin 3,7 kilometriä Pyyslammen kalliomaalaukselta luoteeseen sijaitsee Salmijärven kalliomaalaus.
Maalaus sijaitsee Pyyslammen pohjoisrannalla olevassa kalliossa, joka rajautuu järveen. Vastarannalla kulkevalta tieltä voi kiertää lammen rantoja pitkin. Kallio vaikuttaa luontaisella tavalla punaiselta.
Mitään kuvioita ei erotu, vaan punaisuus vaikuttaa luontaiselta. Kahdessa kohtaa on kuitenkin vahvempia jälkiä, jotka voivat olla jäänteitä aiemmasta maalauksesta. Kuvioita ei kuitenkaan pysty tunnistamaan.
Kur
Kur eli keisarinvaali oli saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa vaali, jossa valittiin keisari.
Saksan valtioiden entisissä nimissä Kur ilmaisi, että hallitsija oli vaaliruhtinas (). Hänellä oli oikeus osallistua keisarin vaaliin. Tällaisia valtioita olivat esimerkiksi Pfalzin vaaliruhtinaskunta eli Kurpfalz ja Saksin vaaliruhtinaskunta eli Kursachsen.
FS Foudre
FS Foudre oli Ranskan laivaston lentokoneiden emälaiva ensimmäisessä maailmansodassa.
Alus tilattiin Forges et Chantiers de la Girondelta Bordeaux'sta. Sen köli laskettiin 9. kesäkuuta 1892 ja alus laskettiin vesille 20. lokakuuta 1895. Alus otettiin palvelukseen 1896.
Alus otettiin 1896 palvelukseen hiilikäyttöisenä torpedoveneiden emälaivana. Alus muutettiin 1907 korjausalukseksi ja edelleen 1910 miinalaivaksi, kunnes se lopulta muutettiin 1912 vesilentokoneiden emälaivaksi. Se muutettiin vielä vuotta myöhemmin kertaalleen, jolloin se luokiteltiin vesilentokoneristeilijäksi ().
Aluksella oli useita ajalle tyypillisen risteilijän ominaisuuksia kuten 120 millimetrin panssarikansi sekä tulenjohtotorni. Pääaseistuksena oli kylkiin valmistetuille hyllyille, keulaan ja perään asennetut yksiputkiset 100 millimetrin tykit. Muutostyön jälkeen alus kykeni operoimaan jopa kahdeksalla lentokoneella, mutta todellisuudessa vahvuus oli neljä tai ajoittain jopa kaksi lentokonetta.
Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa alus oli Välimerellä kuljettaen 1916 lentokoneita Port Saidiin. Se oli osan ajasta sukellusveneiden emälaivana. Alus poistettiin palveluksesta 1921.
Curtius-toisiintuminen
Curtius-toisiintuminen on toisiintumisreaktio, jossa asyyliatsidista muodostuu isosyanaatti. Reaktiossa muodostuvat isosyanaatit voidaan edelleen hydrolysoida amiineiksi. Reaktio on nimetty löytäjänsä Theodor Curtiusin mukaan.
Curtius-toisiintumisen lähtöaine on asyyliatsidi. Tämä voidaan valmistaa karboksyylihappojen johdannaisista. Käytettyjä tapoja ovat muun muassa happokloridien tai anhydridien reaktio natriumatsidin kanssa tai karboksyylihappojen ja difenyylifosforyyliatsidin välinen reaktio. Kuumennettaessa asyyliatsidia happamissa olosuhteissa yhdisteestä irtoaa typpimolekyyli ja muodostuu välituotteena asyylinitreeni. Tämä asyylinitreeni on epävakaa ja tapahtuu toisiintumisreaktio, jossa karbonyyliryhmään kiinnittynyt alkyyli- tai aryyliryhmä siirtyy ja sitoutuu typpiatomiin muodostaen orgaanisen isosyanaatin. Siirtyvän ryhmän stereokemia säilyy reaktiossa. On myös mahdollista, että toisiintuminen tapahtuu yhtäaikaisprosessina ilman nitreenin muodostumista. Reaktiossa muodostuva isosyanaatti voi reagoida amiinien kanssa muodostaen ureoita, alkoholien kanssa muodostaen karbamaatteja tai hydrolysoitua veden vaikutuksesta amiiniksi. Hydrolyysin välivaiheena muodostuu epävakaa karbamihappojohdannainen, josta eliminoituu hiilidioksidia. Curtius-toisiintumista hyödynnetään erityisesti aminohappojen ja aminohappojohdannaisten synteesissä.
Henry Hill
Henry Hill (11. kesäkuuta 1943 – 12. kesäkuuta 2012) oli puoliksi italialainen ja puoliksi irlantilainen mafioso, joka ryhtyi yli kahdenkymmenen vuoden rikollisen uran jälkeen kumppaniensa ilmiantajaksi.
Hillin rikollinen ura alkoi jo 11-vuotiaana. Tultuaan vuonna 1980 pidätetyksi huumerikoksista hän päätyi todistamaan kanssarikollisiaan vastaan. Hill itse vältti kaikki syytteet, pääsi liittovaltion todistajansuojeluohjelmaan, ja sai uuden henkilöllisyyden. Hänet kuitenkin erotettiin todistajansuojeluohjelmasta vuonna 1990 jäätyään jälleen kiinni huumerikoksista.
Hill esiintyi sittemmin usein mafia-aiheissa dokumenteissa ja vieraana Howard Sternin show’ssa. Nicholas Pileggi kirjoitti Hillistä kirjan "Wiseguy: Life in a Mafia Family" (1986), jonka pohjalta Martin Scorsese ohjasi elokuvan "Mafiaveljet". Siinä Hilliä esitti Ray Liotta.
Undekanoli
Undekanoli eli 1-undekanoli eli n-undekanoli eli undekyylialkoholi on primäärinen suoraketjuinen alkoholi, jossa on yksitoista hiiliatomia. Yhdiste on palavaa ja huoneenlämmössä väritöntä nestettä ja sen molekyylikaava on CHO ja rakennekaava CH(CH)OH.
1-undekanolin moolimassa on 172,308 g/mol, sulamispiste 15,9 °C, kiehumispiste 245 °C, tiheys 0,8298 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste 113 °C, taitekerroin 1,43918 (20 °C) ja CAS-numero 112-42-5. Joissain yhteyksissä undekanolin CAS-numerona on 30207-98-8. Undekanoli ei liukene veteen, mutta liukenee etanoliin ja eetteriin.
Undekanolia esiintyy sitrushedelmissä. Tuoksultaan yhdiste on sitrushedelmien kaltainen ja maultaan rasvainen.
Lyhytaikainen altistuminen undekanolille voi aiheuttaa ärsytystä silmiin, ihoon ja hengitysteihin. Pitkäaikainen ja toistuva altistuminen yhdisteelle kuivattaa ihoa.
Undekanolia tuotetaan synteettisesti pelkistämällä undekanaalia. Yhdistettä käytetään aromiaineena muun muassa alkoholittomissa juomissa, jäätelöissä ja makeisissa. Undekanolia voidaan käyttää myös muovinpehmentimien valmistuksessa. Tähän käyttöön se esteröidään ftaalihapon kanssa, jolloin muodostuu diundekyyliftalaattia. Undekanolia voidaan käyttää myös yhdessä muiden alkoholien kanssa. Esimerkiksi nonanoli, undekanoli ja ftaalihappo muodostavat nonyyliundekyyliftalaattia ja undekanoli ja dodekanoli reagoivat ftaalihapon kanssa undekyylidodekyyliftalaatiksi.
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa, esimerkiksi karvakuismassa ("Hypericum hirsutum") ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Gustaf Edvard Mattson
Gustaf Edvard Mattsson (5. syyskuuta 1842 Turku – 9. elokuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, merikoulun johtaja ja valtiopäivämies.
Mattssonin vanhemmat olivat kauppalaivuri Gustaf Mattsson ja Maria Erikintytär. Mattsson lähti 1856 merille ja suoritti 1861 Turussa perämiehen ja 1864 merikapteenin tutkinnon. Laivanpäällikkönä hän toimi vuoteen 1881 saakka, jolloin hänestä tuli Turun merikoulun opettaja. Koulun vt. johtajaksi hänet nimitettiin 1890 ja vakinaiseksi johtajaksi 1899. Mattsson toimi vuodesta 1881 matkustajalaivojen katsastajana ja vuodesta 1883 Turun satamajohtokunnan jäsenenä ja myöhemmin puheenjohtajana. Hän kuului merivakuutusyhtiö Tritonin perustajiin. Vuonna 1895 hän sai laamanni August Ferdinand Juseliuksen kanssa tehtäväksi laatia ehdotuksen merivahinkojen arvioimiseksi Suomessa. Mattsson edusti Turkua säätyvaltiopäivillä 1900. Hän kirjoitti ahkerasti merenkulkuasioista ruotsinkielisiin lehtiin ja julkaisi 1897-1899 teoksen "Matrikel för navigationsskolorna i Finland".
Mattssonin puoliso vuodesta 1872 oli Amelie Brunström (k. 1874). Kemisti, sanomalehtimies ja kirjailija Guss Mattsson (1873-1914) oli heidän poikansa.
Täydelliset naiset (8. tuotantokausi)
Täydellisten naisten kahdeksatta tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa 25. syyskuuta 2011 ABC:lla ja Suomessa Nelosella 17. lokakuuta 2011. Kausi sisältää yhteensä 23 jaksoa. Pääosassa ovat edelleen Wisteria Lanen asukkaiden Susan Delfinon, Lynette Scavon, Bree Van de Kampin ja Gabrielle Solisin elämät edesmenneen Mary Alice Youngin kertomana. Viimeisen kauden mysteerinä on Gabriellen isäpuoli Alejandro Perez, jonka tappamista naiset yrittävät salata.
Alun perin sarjan oli tarkoitus jäädä seitsemän kauden mittaiseksi, mutta päänäyttelijät – Teri Hatcher, Felicity Huffman, Marcia Cross ja Eva Longoria – suostuteltiin vielä kahdeksannelle kaudelle. Viimeisellä kaudella sarjan katsojaluvut laskivat yhä, ja Yhdysvalloissa 13. toukokuuta 2012 esitetty sarjan kaksiosainen päätösjakso oli ainoa, joka keräsi yli kymmenen miljoonaa katsojaa. Suomessa jakso esitettiin 4. kesäkuuta 2012, ja se keräsi 391 000 katsojaa. Suomessa sarjan ensimmäinen kausi keräsi poikkeuksetta yli 400 000 katsojaa jaksoa kohden, ja myöhemmin katsojamäärä vakiintui 300 000 – 400 000 katsojan tienoille.
Kausi julkaistiin DVD:nä Suomessa 28. syyskuuta 2012.
Vuonna 2007 sarjan luoja Marc Cherry ilmoitti, että sarja on tarkoitus päättää seitsemän tuotantokauden jälkeen vuonna 2011. Vuonna 2009 Cherry kuitenkin sopi ohjelmaa Yhdysvalloissa esittävän ABC:n kanssa kahdeksannesta ja yhdeksännestä tuotantokaudesta, jonka mukaan sarja olisi ruudussa vuoteen 2013 asti. Kuukausien neuvottelujen jälkeen sarjan päänäyttelijät suostuivat esiintymään vielä yhdellä kaudella. Elokuussa 2011 ABC tiedotti, että kahdeksas kausi on sarjan viimeinen.Muita sivuhenkilöitä:
Arja Havakan diskografia
Tämä artikkeli sisältää suomalaisen iskelmälaulajan Arja Havakan diskografian.
Ei (Khidin ja RPK:n albumi)
Ei on Khidin ja RPK:n yhteisalbumi, joka julkaistiin 16. toukokuuta Monsp Recordsin kautta. Kappaleista ”Luoti” ja ”Horus” on julkaistu musiikkivideo. Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan sijalle neljä.
Olhavanlammen kalliomaalaus
Olhavanlammen kalliomaalaus (eli myös Olhavanvuoren) sijaitsee Repoveden kansallispuistossa Repoveden läheisellä Olhavanlammella Kouvolassa Kymenlaaksossa. Maalaus on ilmeisesti kivikaudelta.
Repoveden kansallispuiston alueella sijaitseva Olhavanlampi rajautuu idässä jyrkkiin ja korkeisiin kallioseinämiin. Jylhimmän seinämän takana kohoaa Olhavanvuori. Seinämän eteläosassa on kalliokiipeilijöiden harjoituspaikka. Luodon kohdalta noin 20 metriä pohjoiseen sijaitsee maalauspaikka, minkä tunnistaa suuresta kallionkulmauksesta.
Komeista puitteista huolimatta itse maalaus käsittää vain noin kämmenen kokoisen punaväriläikän. Se sijaitsee noin kahden metrin korkeudella veden pinnasta. Punaväristä ei tunnista kuviota, mutta jälki on ihmisen tekemä. Eräät ovat tunnistavinaan siinä vasemman käden painauman.
Eräällä kallion juurelle pudonneessa lohkareessa on myös punaväriä, joka on tulkittu myös kämmenpainaumaksi.
Sakari Kurronen
Sakari Johannes Kurronen (s. 1931) on suomalainen tekniikan tutkija. Hän on ollut Oulun yliopiston mekaanisen prosessitekniikan professori vuodesta 1976. Hänen tutkimusalaansa on putkistovirtaukset ja erottavat ja yhdistävät prosessit.
Pekka Kurvinen (juristi)
Kunto Pietari (Pekka) Kurvinen (11. joulukuuta 1921 Karkku – 11. elokuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän oli Korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos vuodesta 1969.
Hänen sisarensa oli professori Auvo Kurvinen.
Ihor Kolomoiskyi
Ihor Kolomoiskyi (, s. 13. helmikuuta 1963, Dnepropetrovsk, Ukrainan SNT) on juutalaistaustainen ukrainalainen oligarkki. Hän on toinen Ukrainan suurimman liikepankin PrivatBankin omistajista; liikekumppanina on miljardööri Hennadi Boholjubov. Kolomoiskyin arvioidaan kuuluvan Ukrainan viiden varakkaimman miljardöörin joukkoon. Vuoden 2014 keväällä Forbes-lehti arvioi Kolomoiskyin varallisuudeksi 1,8 miljardia dollaria. Edellisvuonna toinen julkaisu oli arvioinut omaisuudeksi 3,5 miljardia dollaria.
Miljardööri Kolomoiskyi on sekä Ukrainan, Kyproksen että Israelin kansalainen, jolla on Ukrainan yhteiskunnassa monia samanaikaisia rooleja. Maan suurimman liikepankin (PrivatBank) toisena pääomistajana hän voi olla ohjaamassa monien yhteiskunnallisesti tärkeän yrityksen toimintaa. Kolomoiskyi on myös seitsemää ukrainalaista tv-kanavaa hallitsevan viestintäyhtiö 1+1 median omistaja.
Ukrainan väliaikaishallitus nimitti hänet maaliskuussa 2014 Dnipropetrovskin alueen kuvernööriksi.
Killingholme Power Station
Killingholme Power Station nimellä kutsutaan kahta maakaasuvoimalaitosta East Haltonin ja North Killingholmen lähellä Pohjois-Lincolnshiressa. Kaksi teholtaan 450 MW yksikköä tuottavat yhteensä 900 MW.
Hennadi Boholjubov
Hennadi Boholjubov (, s. 20. tammikuuta 1962, Dnepropetrovsk, Ukrainan SNT) on ukrainalainen oligarkki. Hän on Ukrainan suurimman liikepankin PrivatBankin yksi pääomistaja; toinen omistaja on miljardööri Ihor Kolomoiskyi. Boholjubovin arvioidaan kuuluvan Ukrainan viiden varakkaimman miljardöörin joukkoon. Vuoden 2014 keväällä Forbes-lehti arvioi Boholjubovin varallisuudeksi 2,1 miljardia dollaria. Edellisvuonna toinen julkaisu oli arvioinut omaisuudeksi 3,9 miljardia dollaria.
Miljardööri Boholjubovilla on Ukrainan yhteiskunnassa monia samanaikaisia rooleja. Maan suurimman liikepankin (PrivatBank) toisena pääomistajana hän voi olla ohjaamassa monien yhteiskunnallisesti tärkeän yrityksen toimintaa. Hallintaan kuuluu esimerkiksi lentoyhtiöitä (mm. Dniproavia, Donbassaero) ja joukkotiedotusvälineitä (1+1 media).
Tuomas Hirvonen
Tuomas Hirvonen (s. 17. toukokuuta 1996 Kouvola) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa Kouvoja. Hän on pelannut urallaan 47 nuorten maaottelua.
Hirvonen on Kouvolan Poikien kasvatti, mutta hän siirtyi myöhemmin Kouvojen organisaatioon, jossa hän pelasi seuran juniorijoukkueissa. Hän voitti kaudella 2011–2012 B-nuorten SM-sarjan syöttötilaston. Lisäksi hän voitti saman tilaston kahdesti A-nuorten SM-sarjassa vuosina 2012–2014.
Hirvonen debytoi Korisliigassa kaudella 2011–2012. Keväällä 2014 hän solmi seuran kanssa kauden 2016–2017 loppuun ulottuvan jatkosopimuksen.
Hirvonen valittiin Suomen miesten maajoukkueryhmään vuonna 2015, mutta nilkan rasitusvamma esti häntä pelaamasta maajoukkueessa kyseisenä vuonna. Hänet valittiin Suomen alle 20-vuotiaiden kisajoukkueeseen vuoden 2016 EM-kotikisoihin.
Kaudella 2017–2018 Hirvonen paransi pelaamistaan ollen korisyötöissä ja pisteissä sarjan parhaita suomalaispelaajia. Hirvonen loukkaantui ennen pudotuspelejä, minkä Urheilulehden mukaan katsottiin osaksi aiheuttaneen Kouvojen karsiutumisen mitalipeleistä.
Hirvonen pelaa Kouvojen aloitusviisikon pelintekijänä. Hänen pallonkäsittelytaitoaan on kehuttu. Urheilulehti kuvaili toukokuussa 2018 181-senttisen Hirvosen korvaavan ”lyhyyttään” peliälyllään, pallonkäsittelytaidollaan ja nopeudellaan ja arvoi tämän kehityskohteeksi kolmen pisteen heiton tarkkuuden.
Tampereen yliopiston yhteiskunta- ja kulttuuritieteiden yksikkö
Yhteiskunta- ja kulttuuritieteiden yksikkö (YKY) on yksi Tampereen yliopiston tieteenalayksiköistä. Yksikön englanninkielinen nimi on School of Social Sciences and Humanities. Yksikön johtajana toimii professori Risto Kunelius.
Yksikössä on kuusi tutkinto-ohjelmaa:
Yksityisyys internetissä
Yksityisyys internetissä käsittelee tietojen yksityisyyttä internetissä. Se käsittelee henkilökohtaisia tietoja tai henkilön tunnistamiseen riittävät tiedot, kuten ikä ja osoite, yhdistettynä, mikä usein riittää tunnistamaan käyttäjän henkilöllisyyden.
Jotkut asiantuntijat, kuten internetin yksityisyysjuttuihin erikoistunut yksityisetsivä Steve Rambam, uskovat, että yksityisyyttä ei enää ole olemassa, ja hän on sanonut: "Yksityisyys on kuollut - se on vain hyväksyttävä."
Itse asiassa on vihjattu, että "osa internetpalvelujen vetovoimaa on henkilökohtaisten tietojen lähettämisessä tarkoituksellisesti."
Turvallisuusasiantuntija Bruce Schneier sanoo blogikirjoituksessaan "The Value of Privacy" ('yksityisyyden arvo'), että "yksityisyys suojaa meitä vallanpitäjien väärinkäytöksiltä, vaikka emme olisi tehneet mitään väärää valvonnan tapahtuessa."
Itävaltalainen yksityisyyttä puolustava aktivisti Max Schrems aloitti vuonna 2013 Schrems-prosessin, josta saattaa seurata valtava muutos nettiyhtiöiden oikeuteen asiakkaidensa tietojen käsittelemisessä. Schremsin aloite johti siihen, että Euroopan unionin tuomioistuin katsoi lokakuussa 2015, että amerikkalaisten ja eurooppalaisten nettiyhtiöiden tiedonvaihtoa määrittävä Safe Harbour -tietosuojasopimus on mitätön. Aikaisemmin Safe Harbour -sopimus mahdollisti eurooppalaisten käyttäjien tietojen siirron amerikkalaisyhtiöiden palvelimille Yhdysvaltoihin, jos tiedot on suojattu kohtuullisesti.
Réunioninsuohaukka
Réunioninsuohaukka ("Circus maillardi") on haukkojen heimon suohaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Ranskan Réunionissa.
Sen määräksi on esitetty eri arvioiden mukaan 100–150 paria, jolloin koko populaation suuruus olisi yli 500 yksilöä. Suojelutoimien ansiosta määrä on ehkä vakaa tai kasvamassa, joskin arviointi on vaikeaa
Linnun pituus on 54 cm. Koiraan pää on pääasiassa musta, selkä on tumma, käsisulat ja kyynärsulat ovat vaaleanharmaat, pyrstössä ei ole raitaa, alapuoli on valkoinen. Naaras ja nuori yksilö on tummanruskea ja pyrstössä on juovia.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat vuoristometsät 1800 metrin korkeuteen sekä pienet suot, mutta myös alavat metsät, viljellyt alueet, laitumet ja järvet.
Silminnäkijä (vuoden 1970 elokuva)
Silminnäkijä ("Eyewitness", videolevitysnimenä Suomessa "Vaarallinen todistaja") on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut John Houghin ohjaama englantilainen jännityselokuva. Elokuva liittyy murhan silminnäkijänä olleeseen 12-vuotiaaseen poikaan.
Hoverla
Hoverla () on Itä-Karppatteihin kuuluva vuori Länsi-Ukrainan Ivano-Frankivskin alueen Nadvirnan piirin ja Taka-Karpatian alueen Rah'ivin piirin rajalla. Hoverlan korkein kohta on 2 061 metriä merenpinnan yläpuolella ja on Ukrainan korkein vuorenhuippu.
Vuori sijaitsee vuonna 1980 perustetussa, 503,03 neliökilometrin laajuisessa Karpaattien kansallispuistossa. Kesäaikaan vuorenhuippu on melko suosittu patikointikohde. Esimerkiksi Ukrainan itsenäisyyspäivänä 24. elokuuta saattavat sadat ukrainalaiset kiivetä vuorelle.
Erityisesti talvella ja huonolla säällä vuorenhuipulle nouseminen muuttuu kuitenkin vaativaksi. Paleltumisvaara kasvaa ja näkyvyys voi muuttua huonoksi, mikäli vuori jää pilven sisään tai lumituisku yllättää. Muutamat kokemattomat extremeintoilijat ovat saaneet surmansa vuoren rinteillä.
Georg Ehrnrooth
Georg Ehrnrooth viittaa seuraaviin henkilöihin:
Saksan XXVII armeijakunta
Saksan XXVII armeijakunta oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa. Se osallistui sekä länsirintaman että itärintaman taisteluihin.
Wehrkreis VII perusti armeijakunnan esikunnan elokuussa 1939, jolloin siihen liitettiin 16., 69., 211. ja 216. jalkaväkidivisioona.
Syyskuussa 1939 armeijakunta ryhmitettiin Alankomaiden vastaiselle rajalle. Se osallistui sotatoimiin ensi kerran Saksan hyökätessä Ranskaan armeijaryhmä C:n osana. Toukokuussa armeijakunnan joukot ylittivät Alankomaiden ja Belgian rajan edeten kohti Roubaixia, jossa se osallistui Ranskan 1. armeijan saartamiseen. Myöhemmin se eteni Reinin itärantaa Colmariin. Sotatoimien päätyttyä armeijakunta jäi Ranskan itäosiin miehitysjoukkoina.
Armeijakunta liitettiin operaatio Taifuunissa Keskustan armeijaryhmän 9. armeijaan. Sen pohjoinen sivusta eteni Kalininiin, mutta joukot joutuivat vetäytymään Rzevin tasangolle puna-armeijan aloitettua vastahyökkäyksensä. Armeijakunta kärsi suuria tappioita vuoden 1942 Rzhevin puolustustaisteluissa ja se veätytyi alueelta operaatio Büffelin aikana.
Saksan 4. armeijaan liitetty armeijakunta osallistui syksyllä 143 taisteluihin Smolenskin ympäristössä torjuessaan puna-armeijan operaatio Suvorovia. Vuoden 1944 alussa armeijakunta vetäytyi Orsaan Minskin ja Moskovan välisen tien varteen. Operaatio Bagrationin alkaessa armeijakuntaa vastaan hyökkäsi 3. Valko-Venäjän rintaman joukot. Puna-armeijan saatua läpimurron pohjoisempana armeijakunta joutui saarroksiin Minskin itäpuolella. Läpimurrossa 5. heinäkuuta armeijakunta tuhoutui lähes täysin komentajan kenraali Paul Völckersin sekä kahden divisioonankomentajan joutuessa sotavangeiksi.
Armeijakunta perustettiin nopeasti uudelleen heinä-elokuussa ja se sijoitettiin Itä-Preussiin. Se liitettiin 2. armeijaan, jonka mukaan armeijakunta osallistui Itä-Preussiin hyökänneiden puna-armeijan joukkojen torjuntaan. Se joutui piiritetyksi Itämeren rannikolle Danzigiin, jossa se jälleen tuhoutui. Esikunta evakuoitiin ja siihen liitettiin täydennysjoukkoja uudelleen perustettaessa. Armeijakunta liitettiin 3. panssariarmeijaan ja toukokuussa sen jäänteet antautuivat Yhdysvaltain joukoille 4. toukokuuta Ludwigslustin pohjoispuolella.
Armeijakunnan komentajina toimivat:
Selenokysteiini
Selenokysteiini (CHSeNO) on eräs luonnossa esiintyvistä aminohapoista. Seleenikysteiini on kysteiinin analogi, jonka rakenteessa rikkiatomi on korvautunut seleeniatomilla. Selenokysteiiniä tavataan niin prokaryoottien kuin eukaryoottien soluista eräistä entsyymeistä. Biokemiassa selenokysteiinin koodi proteiinien rakenteessa on Sec tai U.
Selenokysteiini eristettiin ja tunnistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1978. Selenokysteiiniä esiintyy bakteereissa, arkeoneissa sekä aitotumaisissa eliöissä. Eräillä kasveilla ei esiinny selenokysteiiniä sisältäviä entsyymejä. Ihmiseltä selenokysteiiniä sisältäviä entsyymejä tunnetaan 25, jotka ovat pääosin oksidoreduktaaseja eli katalysoivat hapetus- tai pelkistysreaktioita. Eräs tärkeä selenokysteiiniä sisältävä entsyymi on glutationiperoksidaasi. Noin 80 % ravinnon mukana saadusta seleenistä käytetään selenokysteiinin muodostamiseen. Selenokysteiiniä sisältävät entsyymit ovat jopa 1 000 kertaa aktiivisempia kuin vastaavat kysteiiniä sisältävät entsyymianalogit.
Kysteiinin tavoin selenokysteiini hapettuu ja muodostaa helposti sidoksia muiden selenokysteiiniaminohappojen kanssa muodostaen seleenisillan. Tällaista hapettunutta dimeeristä muotoa kutsutaan selenokystiiniksi. Selenokysteiiniä voidaan valmistaa pelkistämällä selenokystiiniä. Selenokysteiinin pK-arvo on 5,2 ja yhdiste hajoaa helposti happamissa olosuhteissa.
Jimi Koskinen
Jimi Koskinen (s. 6. huhtikuuta 1988) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa Kauhajoen Karhua. Hän on pelannut urallaan kolme nuorten maaottelua.
Koskinen on Namika Lahden kasvatti ja hän debytoi seuran edustusjoukkueessa kaudella 2005–2006, jolloin hän pelasi yhden ottelun. Namika voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2008–2009, jolloin Koskinen pelasi kauden aikana seitsemän ottelua.
Vuosina 2009–2011 hän pelasi myös Namika Lahden farmijoukkueessa I-divisioonaa. Koskinen ei pelannut kaudella 2010–2011 yhtään ottelua Korisliigassa, mutta seuraavana kautena hänen peliminuuttinsa nousivat ja hän teki 35 ottelussa keskimäärin 1,9 pistettä ottelua kohden.
Koskinen siirtyi kaudeksi 2014–2015 Kauhajoen Karhuun.
Koskinen valmistui liikunnanohjaajaksi Vierumäen ammattikorkeakoulusta keväällä 2014, minkä jälkeen hän on panostanut koripalloon.
Sirkus (täsmennyssivu)
Sirkus tarkoittaa esimerkiksi seuraavia asioita:
Nefertite – Niilin kuningatar
Nefertite – Niilin kuningatar () on vuonna 1961 valmistunut italialainen elokuva, jonka on ohjannut Fernando Cerchio. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan pääosia esittävät Jeanne Crain, Edmund Purdom ja Vincent Price.
Muinaisessa Egyptissä faarao Amenhotep naittaa kuolinvuoteellaan poikansa Amenofisin ja ylipappi Benakonin tyttären Tanitin. Kuvanveistäjä Tumosiin rakastunut Tanit hyväksyy kohtalonsa ja hänestä tulee kuningatar Nefertiti. Rakastavaiset kohtaavat, kun uusi faarao tilaa Tumosilta Nefertitin rintakuvan. Amenofis julistaa Atonin ainoaksi jumalaksi aiheuttaen papiston kapinan. Benakonin joukot hyökkäävät faaraon palatsiin, jota Nefertiti asettuu puolustamaan. Amenofis tekee itsemurhan ja Tumosin paikalle johdattama armeija kukistaa kapinan. Nefertiti nousee valtaistuimelle ja Tumos alistuu kohtaloonsa.
"Nefertite – Niilin kuningatar" on kuvattu Supercinescope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Se on komeissa lavasteissa tehty sujuva pukudraama, joka historiallisen aiheensa sijasta keskittyy olosuhteiden ja velvollisuudentunnon ahdistamaan rakkausjuoneensa. Jeanne Crain on vakuuttava Kleopatra-kopio, mutta elokuvan varsinainen vetonaula on Vincent Price, joka tekee kaikkensa pysyäkseen vakavana. "Nefertiten" kuvamateriaalia hyödynnettiin sittemmin Totò-parodiassa "Totò e Cleopatra" (”Totò ja Kleopatra”).
Anthar l’invincibile
Anthar l’invincibile (”Voittamaton Anthar”; , ”Soraya, autiomaan kuningatar”; , ”Orjakauppiaat”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-espanjalais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan itämaisaiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Antonio Margheriti alias Anthony M. Dawson. Sen sankaria esittää Adriano Bellini alias Kirk Morris.
Bagdadin julma visiiri Ganor kaappaa vallan, tappaa sulttaanin ja vangitsee tämän lapset. Prinsessa Soraya pakenee ja hänet pelastaa Anthar, jonka kylän Ganor on hävittänyt. Orjakauppias Akrim kaappaa Sorayan, mutta apuun ryntäävä Anthar vie hänet turvaan vuoristolaisten luokse. Anthar lähtee Bagdadiin, jossa hän onnistuu vapauttamaan prinssi Daykorin, mutta jää itse vangiksi. Lopulta vallananastaja saa surmansa, Daykorista tulee uusi sulttaani ja Anthar ja Soraya saavat toisensa.
"Anthar l’invincibile" on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä Algerian autiomaassa. Se on pikkurahalla tehtailtu rutiiniseikkailu, jonka tekijöiden huolimattomuudesta kertoo sekin, että johdannossa juontaja kutsuu sankaria Antaresiksi. Elokuvan kohokohtia ovat Margheritille tyypillinen peilisali ja Antharin kamppailu sarvikuonoa vastaan.
Star &amp; Dagger
Star & Dagger on yhdysvaltalainen blues rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 2010.
Yhtyeen perusti New Orleansissa vuonna 2010 basisti Sean Yseultin (oik. Shauna Reynolds, ex. White Zombie), kitaristi Donna She Wolf (ex. Cycle Sluts from Hell) ja solisti Marcy Von Hessling. Yhtyeen kiertuekokoonpanossa on ollut mukana myöskin Dave Catching kitaristina ja Dustin Crops rumpalina.
Livio Lorenzon
Livio Lorenzon (6. toukokuuta 1923 Trieste – 23. joulukuuta 1971 Latisana) oli italialainen elokuvanäyttelijä, joka on kuuluisa lukuisista ”pahiksen” rooleistaan.
Lorenzon osallistui toiseen maailmansotaan, kokeili eri ammatteja ja työskenteli Radio Triesten kuuluttajana. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Nerino Florio Bianchin "Ombre su Trieste" (”Triesten varjot”, 1951), jossa hän esiintyi salanimellä Elio Ardan.
Siirryttyään Roomaan Lorenzon näytteli muutamissa italialaiskomedioissa kuten Dino Risin "Il vedovo" (”Leski”) ja Mario Monicellin "Suuri sota" ("La grande guerra", molemmat 1959). Voimakaspiirteinen, kalju ja mustapartainen näyttelijä erikoistui pian seikkailu- ja peplum-elokuvien sadististen roistojen rooleihin, mutta esitti joskus myös positiivisia henkilöhahmoja. 1960-luvun loppupuolella Lorenzon esiintyi useissa spagettiwesterneissä käyttäen toisinaan taiteilijanimeä "Charlie Lawrence". Hän teki myös parodiaelokuvia ja työskenteli televisiossa.
Lorenzon tunnettiin Cinecittàssa hyväsydämisenä juoppona. Hänen veljensä Gianni Solaro oli myös näyttelijä ja hänen vaimonsa toimi kuubalaisen Chelo Alonson sijaisnäyttelijänä.
Elokuun yö
Elokuun yö on Suomeen muuttaneen belgialaisen taiteilijan Alfred William Finchin öljyvärityö kankaalle, 35×45 cm, vuodelta 1898. Maalauksen lahjoitti Ateneumin taidemuseoon vuonna 1941 Arvid Sourander.
Finch muutti Suomeen vuonna 1897 Louis Sparren kutsusta Porvoon Iiriksen tehtaan keramiikkaosaston johtajaksi. Belgiassa hän oli kuulunut perustajajäsenenä Les Vingt -ryhmään, joka piti ensinäyttelynsä vuonna 1884. Vuoden 1887 kevätnäyttely, jossa oli mukana Georges Seurat’n pointillistisia teoksia, sai Finchin muuttamaan suuntaansa, ja hänestä tuli uusimpressionistinen divisionisti. Yleisön kuivakiskoisuus ja hänen oma kiinnostuksensa keramiikkaan sai hänet kuitenkin luopumaan maalaamisesta vuonna 1892.
Tämä Porvoossa maalattu "Elokuun yö" on Finchin varhaisin tunnettu Suomessa päivätty maalaus. Maalauksessa hän pyrki tavoittamaan suomalaisen kesäyön valon, joka oli hänelle itselleen uutta. Värien käytön osalta maalaus on uusimpressionistinen, mutta väritäplät ovat suurempia ja suurpiirteisempiä kuin niissä aiemmin. Finch ei tiettävästi lähettänyt "Elokuun yö" -maalausta näyttelyihin.
Pyhänkorva
Pyhänkorva oli maatila Kokemäellä Kokemäenjoen eteläpuolella Tulkkilan kylän rajalla. Tila on tunnettu keskiajalta asti ja se on säilynyt siitä asti yksinäistilana. Tila on ilmeisesti ollut tuomiokirkon hallussa 1300-luvulla.
On epäselvää miten Pyhänkorvan tila oli joutunut tuomiokirkolle 1300-luvulla. Epäselvää on myös miten Erik Flemingin äiti Elina Björnintytär sai tilan itselleen. Erik Fleming omisti tilan vuonna 1541 ja hän sai Pyhänkorvan veljeltään Ivar Flemingiltä heidän äitinsä perinnön jaossa koko Ruotsissa sijaitsevaa perinnönosaa vastaan. Erik Fleming vaihtoi sen Ulvilan Suoliston lampuotilan kanssa kahteen Jöns Knuutinpoika Kurjen tilaan Paimiossa. Pyhänkorva oli vuoteen 1706 Kurkien rälssilampuotilana. 1700-luvun lopussa tilan omistajiksi tulivat Kokemäenkartanon herrat, jotka omistivat tilan 1900-luvun lopulle saakka.
Pyhänkorvaa pidettiin 1800-luvulla jonkinlaisena lehtona tai palvontapaikkana jonka lähellä oli molemmin puolin jokea jakokuntien välinen raja.
Tilan päärakennus on tiilinen, harmaaksi rapattu kartano. Kartano on kaksikerroksinen ja pyramidikattoinen. Kartano on rakennettu vuonna 1933 ja sen on suunnitellut arkkitehti K. Jansson.
Fernando Cerchio
Fernando Cerchio (7. elokuuta 1914 Luserna San Giovanni – 19. elokuuta 1974 Mentana) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Cerchio opiskeli taideakatemiassa ja Rooman kokeellisessa elokuvakeskuksessa ja työskenteli sen jälkeen dokumenttielokuvien ohjaajana Luce-instituutissa. Hänen ensimmäinen näytelmäelokuvansa oli "La buona fortuna" vuonna 1946. Toisen maailmansodan jälkeen Cerchio ohjasi lähes kolmekymmentä viihde-elokuvaa, joiden tyylilajit vaihtelevat peplumista komedioihin.
Elokuvaaja Carlo Cerchio on Fernando Cerchion poika.
Silvio Amadio
Silvio Amadio (8. elokuuta 1926 Frascati – 19. toukokuuta 1995 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Amadio aloitti elokuvauransa 1950-luvulla dokumentintekijänä ja muun muassa Raffaello Matarazzon apuohjaajana. Vuosikymmenen loppupuolelta lähtien hän ohjasi ja käsikirjoitti yli kaksikymmentä viihde-elokuvaa, jotka eivät yleensä saavuttaneet suurta menestystä. 1970-luvulla hän toimi tuottajana ja Italian elokuvateollisuuden yhdistyksen Anican hallituksen jäsenenä.
Sylvain Marveaux
Sylvain Marveaux (s. 15. huhtikuuta 1986) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa En Avant de Guingampia lainasopimuksella Valioliigan Newcastle Unitedista. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, ja hän viihtyy vasemmassa laidassa. Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa Marveaux on pelannut 11 ottelua. Marveauxilla on myös Martiniquen kansalaisuus.
Marveaux aloitti ammattilaisuransa vuonna 2006 kasvattajaseurassaan Stade Rennaisissa, jossa hän pelasi vuoteen 2011 asti. Vuonna 2011 Marveaux siirtyi Rennesistä englantilaiseen Newcastle Unitediin, jonka riveissä hän on pelannut sekä Valioliigaa että Eurooppa-liigaa. Hän on tehnyt yhden maalin Valioliigassa sekä Eurooppa-liigassa. Heinäkuussa 2014 Marveaux siirtyi lainalle kotimaansa Ligue 1:n En Avant de Guingampiin kauden 2014-2015 loppuun ylettyvällä sopimuksella.
Marveaux edusti vuosina 2006-2008 Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkuetta. Hän pelasi joukkueessa 11 ottelua ja teki neljä maalia.