Josif Slipyj
Josyf Slipyj (17. helmikuuta 1892 – 7. syyskuuta 1984) oli Ukrainan katolisen kirkon kardinaali. Slipyj opiskeli teologiaa Roomassa. Neuvostoliiton kaudella hän oli vangittuna 18 vuotta, ja lopulta hänet karkotettiin maasta.
Vuonna 1911 hän tuli Lvivin Pyhän Hengen seminaariin ja vihittiin papiksi 1917. Hän otti nimen "Slipy" (tarkoittaa "sokea") kylän lempinimi hänen isoisänsä mukaan, joka oli ollut sokea. Hän jatkoi teologista koulutusta Innsbruckissa, jossa vuonna 1918 hän sai teologian tohtorin arvon, sekä opintoja Collegion Angelicossa ja gregoriaanisen yliopistossa Roomassa. 1922 hän oli professorina Dogmatic teologian Pyhä Hengen seminaarissa Lvivissa, sitten 1925 seminaarin rehtorina . Slipyn pyrkimyksiä oli, että vuonna 1928 Lvivin Kreikan katolisen teologisen Akatemia luotiin, jossa Slipy nimitti ensimmäisen rehtorin vuonna 1929. Hän otti aktiivisesti osaa organisaation ja (kreikkalais-katolisen) ja Uniaattikirkkon kongressien toimintaan, jossa vaadittiin idän ja lännen kirkkojen liittoa. 25. marraskuuta 1939 hänet nimitti arkkipiispaksi metropoli Sheptytsky. Sodan aikana ja Halychynan natsimiehityksen aikana Slipy jatkoi hänen pastoraalitehtäviä, joissa hän uskoi on ensisijaisesti suojelevansa Ukrainan nuoria, joita tapetaan sodassa tai taistelivat eri ideologisten ryhmien kanssa. Neuvostoliiton armeijan paluun jälkeen vuonna 1944 Lvivissa Neuvostoliiton armeijan NKVD, syytti häntä yhteistyöstä natsien kanssa ja nationalistisen maanalaisen liikkeen tukemisesta.
Marraskuussa 1944 Slipysta tuli Halychynan metropoliitta. Hän oli Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon viimeinen metropoliitta ennen kuin neuvostoviranomaiset tosiasiallisesti kielsivät sen. Huhtikuussa 1945 Slipy pidätettiin yhdessä koko katolisen kirkon jäsenten (kaikkiaan yli 800 papiston jäsenen) kanssa. Tämä oli ensimmäinen askel Neuvostoliiton viranomaisten tavoitteessa lopettaa kirkon toiminta, ja melkein vuoden kuulusteltiin katolisen kirkon jäseniä näytösoikeudenkäynneissä, jossa viranomaiset yrittivät pakottaa "tunnustus" ja "syyllisyys" ulos hänestä ja luopua "olemattomasta" kirkosta. Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko lopetettiin ja sen omaisuus siirrettiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle vuonna 1946. Häntä syytettiin Vatikaanin agentiksi, sekä Saksan tiedustelupalvelun ja Neuvostoliiton-vastaisen nationalistisen maanalaisen liikkeen johtajaksi. Slipy ei mitenkään kieltänyt sitoutumistaan katolilaisuuteen ja Vatikaaniin, jopa korosti, että Vatikaani taisteli "​​materialistisen ideologian ja kommunistien ideoita vastaan". Mitään varsinaista näyttöä esitettyihin syytteisiin ei ilmennyt.
Lisäksi Slipyjiätä syytettiin siitä, että hän oli kirjoittanut lehdissä "Meta" Tavoite, "Dzvony" Kellot ja "Nyva" Kaurapellot, ennen toisen maailmansodan alkua, sekä hänen toimintaansa rehtorina seminaarissa ja Akatemiassa, ja hänen osallistumistaan organisaatiossa "Senaattorien neuvostossa ", joka tuki Ukrainan itsenäisyyttä. Oletettavasti Slipyj oli tukenut Ukrainan kansallista tasavaltaa, joka oli julistettu Lvivissä 30. kesäkuuta 1941 ja jota johti Stetsko, ja kun tämä hallitus pidätti natsit, Lviv oli päättänyt luoda "Ukrainan kansallisen neuvoston" . Slipyj oli kirjoittanut myös esitteen. "Holovni pravyla suchasnoho dushpastyrstva" "Pääsäännöt modernista pappeudesta" vuonna 1940, mutta varsinainen esite ei sisältynyt asiakirja-aineistoon ja sotilastuomioistuimessa ei ole tutkimuksessa sen sisältöä. Sisäasiainministeriön Kiovan sotilaspiirin sotarikostuomioistuin tuomitsi hänet artiklan nojalla 54-1 ja rikoslain UkrSSR ("isänmaan maanpetoksesta") 8 vuodeksi työleirille ja 3 vuotta ilman kansalaisoikeuksia 3. kesäkuuta 1946.
Hän suoritti tuomionsa Dubravlagissa - mordvalaisessa poliittisella työleirillä gulagissa . Vankeuden loputtua, pysyvässä maanpaossa jonka hän aloitti Kuzminkin kylässä , 300 km.n päässä Krasnojarskista. Sieltä hän kirjoitti uskonnollis-filosofisia teoksia.
Stalinin kuoleman jälkeen Neuvostoliitto päätti solmia suhteet Vatikaaniin.Slipyj kutsuttiin työhön. Slipyj työskenteli valvotusti Leninin kirjastossa. Pian kuitenkin 3 kuukauden kuluttua hänet lähetettiin takaisin Siperiaan. Tällä kertaa hänet lähetettiin sairaalaleirille, jossa hän kirjoitti teoksen “The History of the Ecumenical Church in Ukraine”. Paavi Pius XII lähetti Slipyjille onnittelukirjeen 40 vuotisesta pappeudestaan vuonna 1957. Slipyij vangittiin uudelleen vuonna 1958. Hän vapautui Paavi Autuas Johannes XXIII ja Yhdysvaltojen presidentti John F. Kennedyn Nikita Hruštšovin hallintoon kohdistuneen poliittisen painostuksen jälkeen. 23. tammikuuta 1963. Hänet oli vihitty salaisesti vuonna 1949 arkkipiispaksi, mutta julkisesti San't Atanasion kardinaalipapiksi . Ukrainalaiset lobbasivat paavi Paavali VI:a vihkimään Slipyjin patriarkaksi, mutta paavi kieltäytyi, mutta sen sijaan Slipyj vihittiin Suurarkkipiispaksi 23.joulukuuta vuonna 1963 .