hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Aichi kōkūki
Aichi kōkūki kabushikikaisha () oli japanilainen lentokonevalmistaja, joka valmisti lentokoneita keisarillisen Japanin laivastolle sekä lentokonemoottoreita useille muille lentokonevalmistajille.
Aichi kōkūkin emoyhtiö oli Nagoyassa 1893 perustettu kellovalmistaja Aichi tokei seizō. Yritys aloitti lentokoneiden runkojen valmistamisen 1920 Funakatan tehtaalla Nagoyassa ja lentokonemoottoreiden valmistuksen 1927. Moottorivalmistus siirrettiin 1938 uuteen Nagoyan eteläosaan valmistuneeseen Atsutan tehtaaseen ja lentokonerunkojen valmistusta siirrettiin 1941 Nagoyaan valmistuneeseen Eitokun tehtaaseen. Yhtiö muun muassa käytti joitakin saksalaisten toimittamia koneita, kuten Heinkel He 66:ta, omien suunnitelmiensa pohjana. Yhtiö teki myöhemmin yhteistyötä brittiläisen lentokonevalmistajan Shortsin kanssa suunnitellessaan laivastolle vesilentokoneita.
Maaliskuussa 1943 perustettiin uusi yhtiö Aichi kōkūki, johon siirrettiin emoyhtiön lentokonetoiminnot. Vuoden 1944 lopulla lentokonevalmistusta hajautettiin Gifun prefektuuriin Ogakiin ja maanalaiseen tehtaaseen Setoon noin 15 kilometriä Nagoyasta itään. Samanaikaisesti moottoreiden valmistus hajautettiin Tsun laivaston lentoasemalle ja maanalaiseen tehtaaseen Tsun kaakkoispuolella. Sodan jälkeen yhtiö lakkautettiin, ja sen seuraaja Aichi kikaikōgyō tuottaa osia ja keveitä kuorma-autoja Nissanille.
Yhtiö valmisti toisen maailmansodan aikana pääasiassa D3A-, D4Y-, E16A- ja B7A-malleja, ja sen ainoa sodan aikainen moottorisarja oli Astuta-rivimoottori, joka oli lisenssivalmisteinen Daimler-Benzin DB601.
Manchester Metrolink
Manchester Metrolink on pikaraitiotiejärjestelmä Suur-Manchesterin alueella Englannissa. Järjestelmä koostuu kuudesta linjasta, jotka yhdistävät Manchesterin keskustan ja Altrinchamin, Buryn, Chorlton-cum-Hardyn, Droylsdenin, Eccles'n ja Shaw and Cromptonin alueet yhteen. Metrolinkin ensimmäinen osa avattiin vuonna 1992. Järjestelmää käytettiin 21 miljoonaa kertaa vuonna 2011.
Johan Jakob Nordström
Johan Jakob Nordström (20. joulukuuta 1801 Turku – 7. toukokuuta 1874 Tukholma) oli suomenruotsalainen juristi ja poliitikko. Hän toimi Helsingin yliopistossa valtiosääntöoikeuden professorina 1834–1846, Ruotsin valtionarkiston pääjohtajana vuodesta 1846 kuolemaansa asti ja Ruotsin ensimmäisen kamarin jäsenenä 1867–1874.
Nordström kirjoitti vuonna 1834 Helsingfors Morgonbland -lehteen juttusarjan, joka julkaistiin myös erillisenä kirjasena ja oli tavallaan ensimmäinen Suomen asukkaille tarkoitettu Tallinnan-opas.
Viktor Anufrijev
Viktor Anufrijev (ven. Виктор Ануфриев) (s. 1958) on venäläinen taidemaalari. Hän on tunnettu symbolismin edustajana. Viktor Anufrijevin lapsuus loi ne teemat, jotka ovat esillä hänen maalauksissaan ja ikoneissaan. Hän syntyi Volga-joen varrella Gorodetsissa, pienessä venäläiskaupungissa, joka on tunnettu taidehistoriastaan.
Anufrijev on pääasiassa tunnettu figuratiivisista maalauksistaan ja ikoneistaan.
Anifrijev syntyi vuonna 1958. Hänen äitinsä työskenteli lääkärinä ja isä paikallisella tehtaalla insinöörinä. Vaikka hänen vanhempansa olivat toimihenkilöitä, heidän elantonsa oli vaatimatonta, mikä innoitti heidät aloittamaan turkisvaateliikkeen, joka voitolliseksi tultuaan tarjosi perheelle paremman elintason. Se myös sittemmin kustansi Viktorin opinnot taidekouluissa. Hänen kotikaupunkinsa on tunnettu omasta maalaustyylistään nimeltä Gorodets Lubok, joka altisti Viktorin taiteelle pienestä saakka.
Anufrijev sai peruskoulutuksensa graafisissa taiteissa Gorodetsin pedagogisessa lukiossa. Hän valmistui vuonna 1978, mitä seurasi kaksivuotinen kausi itseopiskelua Moskovan museoissa ja näyttelyissä. Tämä oli hänelle merkityksellistä aikaa koska hänen taiteensa muotoutui omanlaiseksi ekspressionistiseksi tyylikseen. Hänen sisäänpääsynsä vuonna 1982 Muhinen akatemian muotoilukouluun Pietarissa ja myöhemmin Monumentaalisen maalauksen kouluun olivat hänen koulutuksensa viimeiset vaiheet. Siinä missä venäläiset museot olivat avanneet taiteen maailman hänelle, Akatemia auttoi häntä kehittämään uusia tekniikoita. Hänestä tuli taiteilija ja siten hyväksytyksi jäseneksi Taiteilijoiden liittoon Venäjällä vuonna 1994.
Hänen maalauksissaan näkyy ikonimainen kuvasto, monimutkainen symboliikka ja toisinaan arvoitukselliset sensuellit sävyt.
Vuodesta 1997 Anufrijevin töitä on ollut esillä lukuisissa kansainvälisissä taidegallerioissa ympäri Eurooppaa ja Etelä-Amerikkaa. Nykyään hänen työnsä ovat yksityiskokoelmissa Venäjällä, Pohjoismaissa, Euroopassa, Etelä-Amerikassa ja Yhdysvalloissa.
Kerstin Alm
Kerstin Alm (s. 9. toukokuuta 1949 Saltvik) on ahvenanmaalainen poliitikko. Hän toimi Ahvenanmaan maakuntahallituksen kauppa- ja teollisuusministerinä vuosina 2003–2005. Alm on myös ollut Saltvikin kunnanjohtaja.
Sune Eriksson
Sune Eriksson (s. 19. maaliskuuta 1939) on ahvenanmaalainen poliitikko. Hän edustaa liberaaleja. Eriksson oli Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsen 1979–1999, tuona aikana hän oli myös maakuntahallituksen maaneuvoksena vuosina 1988–1991 ja maakuntapäivien puhemiehenä 1995–2000. Vuodet 2001–2003 hän toimi maakuntahallituksen sosiaali- ja terveysministerinä.
Vesiputous (maalaus)
Vesiputous on suomalaisen taiteilijan Fanny Churbergin öljyvärein vaneriin kiinnitetylle kankaalle maalaama maalaus, 30×48 cm, jonka Churberg maalasi vuonna 1877. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
"Vesiputous"-maalauksen Fanny Churberg maalasi Parikkalan Juankoskesta. Siinä vesi kohisten putoaa valkoisin värein kivikkoisten kallioiden välistä tyvenempään veteen. Sommittelu suuntautuu kohti katsojaa ja maiseman elementit ovat selkeitä. Vesi putoaa ryväsmäisesti samaan suuntaan tummansinisen vesialueen päätteeksi. Näihin asioihin perustuukin maalauksen teho.
Churberg käytti maalauksessaan kuivaa laastimaista väriainetta, taittamattomia paikallisvärejä sekä valkoista ja mustaa. Tämä oli hänelle tavallista. Tuona aikana tämä oli poikkeuksellista ja hänen teoksiaan ei usein ymmärrettykään, vaan niitä kritisoitiin karkeiksi ja koviksi. Churberg piirsi todennäköisesti Vesiputouksen ensin luonnossa lyijykynällä värimerkinnöin ja maalasi sen sitten ateljeessa öljyvärein.
Teoksen valmistumisvuosi oli Fanny Churbergille tuottelias vuosi. Hän osallistui tuona vuonna Suomen taideyhdistyksen maisemamaalaus kilpailuihin kuudella teoksella, ja vuosinäyttelyyn 17 teoksen ryhmällä.
Imatra talvella
Imatra talvella on suomalaisen taiteilijan Akseli Gallen-Kallelan luonnonvoimien ihailua ilmentävä teos, 153×194 cm, jonka hän maalasi öljyvärein kankaalle vuonna 1893. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Imatrankoski oli 1800-luvulla Suomen tunnetuin turistinähtävyys, jota saavuttiin katselemaan kauempaakin. Muun muassa Pietarista käytiin sitä säännöllisesti katsomassa lukuisin joukoin. Koski oli jo valjastettu voimalakäyttöön, mutta patoluukut avattiin aika ajoin. Gallen-Kallelan maalaus syntyi tilanteessa, jolloin paikallinen voimayhtiö oli kutsunut taiteilijoita ikuistamaan kosken kuohuja vuoden kylmimpänä kuukautena. Virtaavan veden ja jäätyneen ympäristön ero olisi tuolloin suurimmallaan. Kutsun oli saanut Gallen-Kallela, Albert Edelfelt ja Louis Sparre.
Suurikokoinen "Imatra talvella" -maalaus on dramaattinen vyöryävää koskea kuvaava työ. Siinä sulan ja pakkasen kohtaamisesta syntynyttä huuruavaa väreilevää ilmaa kuvataan hyvin taidokkaasti. Gallen-Kallela tuo maalauksessa esiin luonnonmukaisesti myös lukuisia yksityiskohtia.
Taiteilija Gallen-Kallela teki koskesta teoksia myös mainoskäyttöön.
Runar Karlsson
Runar Karlsson (s. 3. kesäkuuta 1953) on ahvenanmaalainen poliitikko. Siellä hänet tunnetaan "Rondell-Runarina", koska hän on tehnyt ehdotuksia uusista liikenneympyröistä (ruots. "rondell"). Hän on ollut Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsen vuodesta 2003. Karlsson on myös ollut Ahvenanmaan maakuntahallituksen liikenneministerinä vuosina 1999–2003 sekä viestintäministerinä 2005–2009.
Daily Star
Daily Star on vuonna 1978 perustettu brittiläinen tabloid-sanomalehti, jonka omistaa Northern & Shell. Se keskittyy lähinnä julkkiksiin, urheiluun ja juoruihin.
Lehden päätoimittaja on Dawn Neesom.
Tuula Mattsson
Tuula Mattsson (s. 1. maaliskuuta 1949) on ahvenanmaalainen poliitikko. Hän on puoluetaustaltaan liberaali. Mattson oli Maarianhaminan kaupunginhallituksen jäsen vuosina 1992–1997 ja vastaavasti valtuutettu 1998–2003 ennen liikenneministeriyttään Ahvenanmaan maakuntahallituksessa 2003–2005.
Kaleka Mutoke
Kaleka Mutoke (s. 7. heinäkuuta 1966) on kinshasankongolainen entinen yleisurheilija.
Kesäolympialaisissa 1988 Soulissa Mutoke putosi miesten 5 000 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kuudenneksitoista ja lisäksi jäi maratonilla 89. sijalle. Kesäolympialaisissa 1992 Barcelonassa hän putosi ensimmäisellä kierroksella 1 500 metrin juoksussa, jossa jäi eränsä kymmenenneksi, ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa, jossa jäi eränsä kahdeksanneksi.
Mutoke kilpaili vielä kesäolympialaisissa 1996 Atlantassa ja jäi maratonilla 96. sijalle.
Muyegbe Mubala
Muyegbe Mubala (s. 12. joulukuuta 1970) on kinshasankongolainen entinen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa naisten 100 metrin juoksussa ja putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kahdeksanneksi. Hän teki henkilökohtaisen ennätyksensä ajalla 12,76.
Frederick Humphreys
Frederick Harkness Humphreys (28. tammikuuta 1878 Marylebone – 10. elokuuta 1954 Brentford) oli brittiläinen köydenvetäjä ja painija. Hän oli mukana voittamassa köydenvedossa kultaa kesäolympialaisissa 1908 Lontoossa ja 1920 Antwerpenissä. Lisäksi hän kuului siinä hopeaa saaneeseen joukkueeseen kesäolympialaisissa 1912 Tukholmassa.
Kesäolympialaisissa 1908 Humphreys kilpaili lisäksi raskaassa sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Hän toimi poliisina. Hän on olympialaisten kaikkien aikojen vanhimpana (42-vuotiaana) kultamitalin köydenvedossa saanut urheilija.
Sarah Tondé
Sarah Tondé (s. 30. lokakuuta 1983) on burkinafasolainen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä, mutta putosi naisten 100 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kahdeksanneksi ajalla 12.56. Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa 100 metrin juoksussa on 11.82 (2005).
Tondésta tuli nuorin olympialaisissa Burkina Fasoa edustanut urheilija. Hän toimi Sydneyn olympialaisissa myös maansa lipunkantajana.
Kaustisen ravirata
Kaustisen ravirata sijaitsee Kaustisella Nikulan kylässä Valtatie 13:n varrella. Matkaa kunnan keskustaan on noin seitsemän kilometriä. Raviradan yhteydessä toimii myös Kaustisen raviopisto, joka on osa Keski-Pohjanmaan maaseutuopistoa.
Kaustisen raviradan merkittävimmät vuotuiset tapahtumat ovat vanhemmille suomenhevosille tarkoitettu Pelimanni-ajo sekä 4-vuotiaiden suomenhevosten Pikkupelimanni. Festivaaliajo on kesän perinteinen 
suurkilpailu avoin ryhmäajo 1609 m 4-vuotiaille ja vanhemmille lv hevosille. 2-päiväinen tapahtuma sijoittuu Kaustisen kansanmusiikkijuhlien loppuviikkoon. T76 ravit myös samana lauantaina. Perjantaina Pikkupelimanniajo.
Martti Avela
Martti Sakari Avela (4. joulukuuta 1910 Tornio – 1. lokakuuta 1996) oli suomalainen Rajavartioston kenraaliluutnantti.
Avela valmistui kadettikoulusta 1933. Sodan jälkeen hän kävi yleisen komentajakurssin 1950 ja valmistui sotakorkeakoulusta ye-upseeriksi 1959. Hän toimi nuorempana upseerina PPP 3:ssa sekä Lapin rajavartiostossa 1933-1939. Talvisodassa hän toimi Erillinen Pataljoona 16:a komppanianpäällikkönä Suomussalmen taisteluissa. Jatkosodassa Avela toimi Rajajääkäripataljoona 2:n komentajana 1941-1944 Karjalankannaksella ja sen jälkeen esikuntaupseerina 1944-1945. Lapin rajavartiostossa hän toimi pataljoonan komentajana ja esikuntapäällikkönä 1946-1947. Vuodet 1947-1950 Avela komensi rajakomppaniaa. Porkkalan rajavartioston komentajan apulaisena hän toimi vuodet 1950-1956. Sittemmin hän siirtyi rajavartiostojen esikuntaan toimistopäälliköksi 1956-1962 ja osastopäälliköksi 1962-1966. Ennen eläköitymistään hän toimi rajavartiostojen päällikön apulaisena 1966-1970.
Ylennykset: Vänrikki 1933, luutnantti 1935, kapteeni 1940, majuri 1942, everstiluutnantti 1956, eversti 1962, kenraalimajuri 1966, kenraaliluutnantti 1993.
Academica (dialogi)
Academica (”Akatemian filosofia”) on Ciceron kirjoittama filosofinen teos, joka käsittelee tietoteoriaa ja akateemista skeptisismiä. Se on säilynyt nykyaikaan vain osittain.
"Academica" on saanut alkunsa vuonna 45 eaa. kaudella, jolloin Cicero kirjoitti useita filosofisia dialogeja, myös muun muassa dialogin "Keskusteluja Tusculumissa". Ciceron päämääränä teoksessa oli puolustaa omaa filosofista kantaansa samalla kun hän pyrki esittelemään filosofiaa yleisemminkin roomalaiselle yleisölle latinan kielellä.
Teos on säilynyt nykyaikaan vain osittain. Nämä osat ovat peräisin teoksen kahdesta versiosta, jotka tunnetaan nimillä "Academica priora" (”Ensimmäinen "Academica"”) ja "Academica posteriora" (”Toinen” tai ”Jälkimmäinen "Academica"”). Ensimmäinen versio käsitti alun perin kaksi pääpuhujien mukaan nimettyä kirjaa, "Catulus" ja "Lucullus". Näistä on säilynyt ainoastaan osa "Luculluksesta", ja sen vuoksi "Academica priorasta" käytetyään usein myös nimeä "Lucullus".
Myöhemmin Cicero jakoi nämä kaksi kirjaa neljäksi kirjaksi, ja näin syntyi teoksen toinen versio. Siitä tunnetaan ainoastaan osa kirjasta I sekä joukko katkelmia muusta osasta. Ensimmäisestä ja toisesta versiosta säilyneet osat eivät sovi yhteen kovin hyvin.
"Academica" on muodoltaan dialogi, jossa eri filosofisten näkemysten edustajat keskustelevat keskenään. Teoksen ensimmäisessä versiossa keskustelijoina toimivat Cicero itse sekä Catulus, Lucullus ja Hortensius. Toiseen versioon Cicero oli vaihtanut keskustelijoiksi itsensä ohelle Varron ja Atticuksen. Teoksen kuvitteellinen keskustelu sijoittuu vuoteen 62 (tai 61) eaa. aikaan, jolloin kaikki mainitut henkilöt olivat vielä elossa.
Teoksen keskeinen kysymys oli kysymys tiedon saavuttamisen mahdollisuudesta. Samalla Cicero käsittelee filosofian koulukuntien, erityisesti Platonin Akatemiassa vaikuttaneiden niin kutsuttujen akateemisten skeptikoiden sekä stoalaisten, käsityksiä tieto-opista sekä koulukuntien historiaa. Stoalaisuus edustaa teoksessa sitä dogmatismia, jota skeptisismi vastusti. Teos on merkittävä lähde näiden koulukuntien ajatteluun. Teos tuo myös esille Ciceron oman skeptisismin. Hän antaa keskustelijoidensa esittää perusteluja sekä väitteiden puolesta että niitä vastaan ja antaa lukijansa valita, kumpi perustelu on vahvempi.
Hortensius (dialogi)
Hortensius eli "Filosofiasta" () oli Ciceron kirjoittama filosofinen teos. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia.
Cicero kirjoitti teoksen vuonna 45 eaa. Se on nimetty Ciceron ystävän, puhuja ja poliitikko Quintus Hortensius Hortaluksen mukaan. Ciceron tavoitteena oli levittää kreikkalaista filosofiaa Rooman kansalaisten keskuuteen. Hän käytti teoksensa mallina Aristoteleen dialogia "Kehotus" ("Protreptikos"), joka sekin on sittemmin kadonnut. Aristoteleen teos kehotti lukijoitaan arvostamaan filosofista lähetysmistapaa elämään.
Ciceron teoksesta säilyneistä katkelmista voidaan päätellä lähinnä yleisiä seikkoja sen sisällöstä. Teos oli muodoltaan dialogi. Aristoteleen teoksen tavoin se on ylistänyt filosofiaa, joka ainoana voi tuoda ihmiselle todellisen onnellisuuden. Cicero vaikuttaa halunneen joissakin yksityiskohdissa parannella Aristoteleen teosta: hän muun muassa esittää, ettei pelkästään kaikki asioiden tutkiskelu vaan myös kaikki kieltävät vastauksetkin ovat filosofointia, joten filosofointi on ihmiselle välttämätöntä.
Ciceron teos vaikutti suuresti kirkkoisä Augustinukseen tämän luettua teoksen nuorena. Se saattoi osaltaan Augustinuksen kiinnostumaan filosofiasta. Augustinus on myös merkittävä lähde teoksen sisältöön, sillä hän lainaa sitä usein.
Yves Maria Monot
Yves Maria Monot (s. 29. toukokuuta 1944 Pont-l'Abbé) on ranskalainen Kongon tasavallassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi spiritaaneihin vuonna 1963.
Gabriel Auguste François Marty vihki Monot'n diakoniksi vuonna 1972, ja pappisvihkimyksensä Monot sai saman vuoden heinäkuun 9. päivänä Jean-Baptiste Victor Fauret'lta. 14. kesäkuuta 2008 Monot sai nimityksen Ouesson hiippakunnan johtoon, ja hänet vihittiin piispaksi 7. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ivan Dias, jota avustivat Louis Portella ja Clément Joseph Marie Raymond Guillon.
Andrés Carrascosa Coso
Andrés Carrascosa Coso (s. 16. joulukuuta 1955 Cuenca) on espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja katolisen kirkon diplomaatti. Hänet vihki papiksi Cuencan hiippakuntaan José Guerra Campos 2. heinäkuuta 1980. Hänet nimitettiin Elon titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi nuntiukseksi Kongon tasavaltaan 31. heinäkuuta 2004. Lisäksi hän sai nimityksen nuntiukseksi Gaboniin 26. elokuuta. Piispaksi konsekroinnin suoritti 7. lokakuuta Angelo Sodano, jota avustivat Robert Sarah ja Ramón del Hoyo López.
Carrascosa Coso siirrettiin 12. tammikuuta 2009 nuntiukseksi Panamaan.
André Bicaba
André Bicaba (s. 12. tammikuuta 1945) on burkinafasolainen entinen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä ja putosi miesten 100 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä viidenneksi ajalla 10.71. Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa 100 metrin juoksussa on 10.3 (1972).
Vuoden 1972 kesäolympialaiset olivat ensimmäiset, joihin Ylä-Volta/Burkina Faso osallistui, ja Bicaba oli niissä maansa ainoa kilpailija.
Contra Academicos
Contra Academicos (”Akateemikkoja vastaan”) on kirkkoisä Augustinuksen vuonna 386 kirjoittama filosofinen teos, joka oli suunnattu Platonin Akatemiassa eräässä vaiheessa vaikuttanutta niin kutsuttua akateemista skeptisismiä vastaan.
"Contra Academicos" on Augustinuksen varhaisin säilynyt teos. Augustinus kirjoitti sen siinä elämänsä vaiheessa, jossa oli kääntymässä uusplatonilaisuuteen ja kristinuskoon. Augustinus oli aiemmin omaksunut skeptisismin ja saanut tietonsa siitä ennen kaikkea Ciceron teoksista "Academica" ja "Hortensius". Vielä tätä aiemmin hän oli kannattanut manikeolaisuutta oikeaoppisen kristinuskon sijasta. Skeptisismi oli kuitenkin voittanut Augustinuksen hänen päätyessään epäilemään Manin oppeja, jotka pyrkivät vetoamaan järkeen ja epäilemään Vanhaa testamenttia sen ristiriitojen vuoksi. Uusplatonismi ja oikeaoppinen kristinusko puolestaan voittivat Augustinuksen skeptisismistä mahdollisesti Ambrosiuksen ja tämän Raamatun puolustuksen vaikutuksesta. "Contra Academicos" on käytännössä Augustinuksen vastaus Cicerolle.
Teos koostuu kolmesta kirjasta. Se käsittelee erityisesti tietoteoriaa ja tiedon mahdollisuutta. Kirjassa I Augustinus toteaa, että ainoastaan viisas voi olla onnellinen. Tämän jälkeen hän käsittelee sitä, koostuuko viisaus tiedon löytämisestä vai sen etsimisestä. Kirja II käsittelee akateemista skeptisismiä ja sen väitettä siitä, ettei tieto eikä varsinkaan filosofinen tieto ole mahdollista ja että viisaan tulisi pidättäytyä hyväksymästä mitään todeksi. Kirja III esittää vastaväitteitä, joilla Augustinus pyrkii osoittamaan akateemisen skeptisismin opit vääriksi. Augustinus esittää perusteluja muun muassa sen puolesta, että on olemassa asioita jotka voidaan tietää ja että tällaisia asioita sisältyy myös filosofiaan.
Othello (vuoden 1965 elokuva)
Othello () on vuonna 1965 ensi-iltansa saanut Stuart Burgen ohjaama brittiläinen romanttinen draamaelokuva, joka perustuu William Shakespearen näytelmään "Othello" (1603). Elokuva pohjautuu National Theatre Companyn lavasteisiin (1964–1966). "Othellon" pääosissa ovat Laurence Olivier, Maggie Smith, Frank Finlay ja Joyce Redman, jotka kaikki saivat roolisuorituksistaan Oscar-ehdokkuudet. Olivier näyttelee Othelloa blackfacena. "Othello" on myös Derek Jacobin ja Michael Gambonin elokuvadebyytti.
"Othellon" kuvaukset alkoivat ja päättyivät heinäkuussa 1965. Elokuva kuvattiin Technicolor-menetelmällä Englannin Surreyssa Sheppertonin studioilla. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 15. joulukuuta vuonna 1965; New Yorkin ensi-ilta oli 2. helmikuuta 1966. Isossa-Britanniassa elokuva julkaistiin 2. toukokuuta 1966.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 80 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu kymmeneen arvosteluun. "Othello" on julkaistu DVD:lle.
Ernst Ehrnrooth
Ernst Hjalmar Ehrnrooth (10. heinäkuuta 1871 Nastola – 7. kesäkuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori, oikeuslääketieteen professori, Helsingin yliopiston oikeuslääkeopin ylimääräinen professori 1904–1940 ja virkaatekevä professori 1940–1946. Hän toimi myös Kivelän sairaalan ylilääkärinä vuosina 1905–1940. Sisällissodan aikana Ehrnrooth toimi valkoisten ns. vihreässä pataljoonassa ylilääkärinä.
Hänen isänsä oli Carl Albert Ehrnrooth ja isoisänsä kenraalimajuri Gustaf Adolf Ehrnrooth
Gustaf Robert Ehrnrooth
Gustaf Robert Ehrnrooth (31. tammikuuta 1821 Loviisa – 25. lokakuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti. Hän edusti aatelissukuaan valtiopäivillä 1863–1906.
Ehrnroothin isä oli Gustaf Adolf Ehrnrooth. Ehrnrooth suoritti ylioppilastutkinnon Helsingissä 21. kesäkuuta 1837. Ehrnroothista tuli Suomen kaartin päällikkö 1861 ja keisarin sivusta-adjutantti 1863. Venäjän tarkkampujapataljoonien päällikön apulainen hän oli vuosina 1866–1876. Hän sai kenraaliluutnantin arvon 1878.
Ehrnroothin hauta on Pernajan kirkkomaalla.
Göran Ehrnrooth
Göran Robert Ehrnrooth (1. huhtikuuta 1905 Helsinki – 9. tammikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja, koulutukseltaan varatuomari. Hän oli Pohjoismaiden Yhdyspankin pääjohtajan varamies 1945–1955, johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1955 ja pääjohtaja.
Hänen isänsä oli Georg Ehrnrooth. Hänen lapsensa ovat Casimir Ehrnrooth (1931–2015), Göran J. Ehrnrooth (s. 1934), Robert Ehrnrooth (s. 1939) ja Elsa Margaretha Louise Fromond (s. 1942).
Ehrnrooth julkaisi vuonna 1991 muistelmateoksen "Hågkomster".
Ibrahim Maliki
Ibrahim Maliki (s. 15. heinäkuuta 1981) on nigeriläinen uimari. Hän kilpaili vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa miesten 50 metrin vapaauinnissa. Hän putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kolmanneksi ajalla 26.81. Hänen kokonaissijoituksensa oli 69. paikka.
Ahmet Kireççi
Ahmet Kireççi (27. lokakuuta 1914 Mersin – 17. elokuuta 1979 Mersin) oli turkkilainen painija. Hän sai vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä pronssimitalin –79 kg -sarjan vapaapainissa. Vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa hän voitti kultaa kreikkalais-roomalaisen painin yli 87 kg -sarjassa.
Rare Earth
Rare Earth on yhdysvaltalainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1960 Detroitissa. Yhtye on tunnetu "Motown Sound"istaan ja se oli Motown -levy-yhtiön leivissä kunnes sai oman levy-yhtiön; "Rare Earth Records", joka nimettiin yhtyeen mukaan. Yhtyeessä on viidellä vuosikymmenellä soittanut 30 eri muusikkoa ja ainoa alkuperäisjäsen on Gil Brigdes.
Yhdysvaltojen kansallinen hurrikaanikeskus
Yhdysvaltojen kansallinen hurrikaanikeskus (, lyhenne NHC) on hurrikaaneihin ja muihin sääilmiöihin erikoistunut tutkimuslaitos, joka toimii Florida International Universityssä, Miamissa, Floridassa. NHC on Yhdysvaltain kansallisen ilmatieteen laitoksen ("National Weather Service") osasto ja täten osa Yhdysvaltain liittovaltion sää- ja valtamerentutkimusorganisaatiota, NOAA:ta. NHC:tä ei pidä sekoittaa samalla kampusalueella toimivaan International Hurricane Research Centeriin (IHRC).
Keskuksen esimuoto oli 1870-luvulla Kuubaan perustettu hurrikaanivaroituspalvelu. Perustaja Benito Viñesin kuoltua ympäri Yhdysvaltoja perustettiin erilaisia hurrikaanivaroituskeskuksia. Vuonna 1995 näistä merkittävin siirrettiin Miamiin, jossa se yhä pitää pääkeskustaan.
Musta (koiraväri)
Musta koiravärinä viittaa kokomustaan koiraan. Väritys voi syntyä geneettisesti kahdella eri tavalla, joiden fenotyypit eivät kuitenkaan eroa toisistaan mitenkään.
Termiä musta voidaan käyttää myös viittaamaan kuviollisen koiran eumelaniinin sävyyn erotuksena maksanruskeasta, sinisestä ja liilasta: esimerkiksi ”merkkivärinen musta” ("black and tan") viittaa merkkiväriseen koiraan, jonka eumelaniini on mustaa.
Väritykseltään mustan koiran karvapeite on sysimusta, kirsu, silmänympärykset ja anturat ovat mustanharmaat. Väritystä voi olla vaikea erottaa erityisen tummasta sinisestä, tällöin väri voidaan määritellä esimerkiksi koiran sukupuun tai jälkeläisten perusteella: kaksi diluuttiväristä (sinistä tai liilaa) voi yhdessä tuottaa vain diluuttivärisiä pentuja.
Geneettisesti musta koira on aina E_ tai E_ (E-lokus sallii eumelaniinin tuotannon), lisäksi joko aa (resessiivinen musta: A-lokus ei määrää feomelaniinia lainkaan) tai B_ (dominanttimusta: B-lokus korvaa kaiken A-lokuksen määräämän feomelaniinin eumelaniinilla).
Useimmat kokomustat-, -maksanväriset, -siniset ja -liilat koirat ovat genotyypiltään dominanttimustia. Dominanttimustan koiran värityksen tuottaa dominoivin alleeli B. Dominanttimusta genotyyppi (K) on epistaattinen eli peittävä A-lokuksen suhteen.
K-lokuksen B-alleelia esiintyy yli 50 koirarodulla. Joillain roduilla B on K-lokuksen ainoa alleeli, ja väritys on aina musta, elleivät B-, D-, tai E-lokuksien resessiiviset tekijät muunna sitä.
Dominanttimustan luultiin ensin liittyvän A-lokukseen. 2000-luvun alussa tehdyt tutkimukset vahvistivat dominanttimustan olevan epistaattisen A-lokuksen suhteen, ja tekijälle nimettiin oma lokus, K (blacK).
Hiljattain tunnistettu cockerspanielilla esiintyvä E-lokuksen alleeli tuottaa yhdessä dominanttimustan genotyypin kanssa dominokuviota muistuttavan värityksen. Toistaiseksi kyseessä on ainoa geenitekijä, joka muuttaa geneettisesti dominanttimustan yksilön fenotyyppiä olematta sen suhteen täysin epistaattinen.
Resessiivinen musta on melko harvinainen väritys koirilla, mutta sitä esiintyy varmuudella ainakin saksanpaimenkoirassa. Resessiivinen musta syntyy, kun koiralla on A-lokuksessa homotsygootti aa-genotyyppi. Mustan värityksen tuottava a-alleeli on lokuksen resessiivisin alleeli, mistä johtuu värityksen nimitys. Lokuksen yleisemmät alleelit tuottavat esimerkiksi soopeli-, riista- ja merkkiväritykset.
Västerås SK Bandyklubb
Västerås SK Bandyklubb "(VSK Bandy)" on jääpalloseura Västeråsista. VSK Bandy on vuonna 1904 perustetun urheiluseuran Västerås SK:n jääpallojaosto. Seuran jääpallon edustusjoukkue pelaa Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä.
Västerås SK perustettiin vuonna 1904, ja jääpallo on kuulunut sen ohjelmaan seuran perustamisesta lähtien. Västerås SK oli yksi osallistuvista seuroista, kun jääpallon Ruotsin mestaruuskilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1907. Ensimmäisen mestaruutensa seura voitti vuonna 1923.
Västerås SK:n uusimmat menestysvuodet sijoittuvat 1990-luvulle, jolloin se voitti useita maan mestaruuksia. Tuorein mestaruus on vuodelta 2016.
Västerås SK on 19:llä mestaruudellaan Ruotsin kaikkien aikojen menestynein jääpalloseura.
Graciela Martins
Graciela Martins (s. 15. huhtikuuta 1987 Bissau) on guineabissaulainen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa naisten 400 metrin juoksussa, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään erässään kuudennelle sijalle ajalla 58,30.
Aapo Kohonen
Aabraham (Aapo) Kohonen (1864–1930) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja päätoimittaja.
Aapo Kohonen toimi kansankoulunopettajana Helsingissä 1886–1912. Hän oli Kansakoulun Lehden omistaja ja päätoimittaja 1892–1919 ja kirjankustannusyhtiö Otavan apulaisjohtaja 1910–1930. Kohosen ominta alaa oli piirustuksenopetus. Hän teki tunnetuksi piirustuksen opetuksen uusia ajatuksia julkaisemissaan kirjoissa, esimerkiksi "Piirustuksen opetus kansakoulussa" ja "Piirustusvihkonen oppilasten käteen" (1897).
Kohonen kuvitti vuodesta 1894 suomenmielistä Matti Meikäläinen -nimistä pilalehteä , jonka Bobrikov lakkautti 1899. Kohonen osti Matti Meikäläinen -lehden vuoden 1894 lopussa.
Kohoselle myönnettiin Suomen ensimmäinen kouluneuvoksen arvonimi vuonna 1924. Kohosen poika Armas Kohonen oli lääketieteen opiskelut aloittanut jääkäri, joka kuoli Messukylän taistelussa 23. maaliskuuta 1918.
Frederick Boylstein
Frederick ("Fred") Boylstein (16. maaliskuuta 1903 Ford City, Pennsylvania – 28. helmikuuta 1972 Kittanning, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja sai kevytsarjassa pronssimitalin. Samana vuonna hän voitti AAU-tittelin.
Olympialaisten jälkeen Boylsteinista tuli ammattilainen, ja hänen uransa kesti vuoteen 1934. Hän työskenteli suurimman osan elämästään poliisina, ja lisäksi hän toimi nyrkkeilyvalmentajana.
Tädin kanssa maailmalla
Tädin kanssa maailmalla () on George Cukorin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1972. Elokuvan pääosissa ovat Maggie Smith ja Alec McCowen.
"Tädin kanssa maailmalla" perustuu Graham Greenen samannimiseen romaaniin vuodelta 1969. Jay Presson Allen ja Hugh Wheeler laativat käsikirjoituksen romaanin pohjalta.
"Tädin kanssa maailmalla" kertoo viisikymppisestä pankkivirkailija Henry Pullingista (Alec McCowen), joka tapaa kauan sitten kadonneen Augusta-tätinsä (Maggie Smith). Henryn tavanomainen normaali elämä pankin ja oman puutarhansa välillä loppuu, kun hän lähtee räväkän tätinsä mukaan seikkailuihin ympäri maailmaa. Augusta on matkalla pelastamaan elämänsä rakkautta rikollisliigan hampaista.
Ohjaaja George Cukor alun perin antoi Katharine Hepburnille kopion Graham Greenen romaanista ja kertoi hänelle, että hän haluaisi hänet elokuvaan Augustan rooliin. Hepburn ei aluksi ollut tyytyväinen ensimmäiseen käsikirjoitukseen, mutta luettuaan sen vielä monta kertaa, hän hyväksyi tekemään elokuvan. Loppujen lopuksi Hepburn ei ollutkaan tyytyväinen lopulliseen käsikirjoitukseen ja Jay Presson Allen lopulta ehdotti, että Hepburn itse uudelleenkirjoittaisi käsikirjoituksen. Työskenneltyään kuukausia käsikirjoituksen parissa, Hepburn toimitti sen Metro-Goldwyn-Mayerille, mutta studiopäällikön James T. Aubreyn mielestä käsikirjoituksesta puuttui alkuperäisen romaanin charmi. Lisäksi Aubrey halusi Augustan näkyvän takaumissa nuorempana naisena, ja Aubreyn mielestä Hepburn olisi liian vanha tekemään siitä vakuuttavan. Hepburn hylkäsi elokuvahankkeen, koska studio ei pitänyt hänen muutoksistaan käsikirjoituksessa.
Pukusuunnittelija Anthony Powellista tuli Maggie Smithin läheinen ystävä. Hän työskenteli Smithin puvustajana tämän myöhemmissä elokuvissa "Kuolema Niilillä" (1978), "Rikos auringon alla" (1982) ja "Hook – Kapteeni Koukku" (1991) sekä näytelmissä "Private Lives" ja "Lettice and Lovage".
"Tädin kanssa maailmalla" kuvattiin Englannissa, Ranskassa, Italiassa, Marokossa, Espanjassa, Turkissa ja silloisessa Jugoslaviassa (nykyisin Slovenia, Kroatia, Bosnia-Hertsegovina, Montenegro, Serbia ja Makedonia).
Elokuvan tunnuskappaleen "Serenade of Love" oli kirjoittanut Jackie Trent ja Tony Hatch. Kappaleen esitti Petula Clark.
"Tädin kanssa maailmalla" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 17. joulukuuta vuonna 1972 New Yorkissa. Isossa-Britanniassa elokuva julkaistiin 15. helmikuuta vuonna 1973 Lontoossa. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 16. marraskuuta 1973. Tuotantoyhtiönä toiminut Metro-Goldwyn-Mayer myös toimi elokuvan jakelijana. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa ja Kanadassa ilmestymisvuotenaan 1 075 000 dollaria. "Tädin kanssa maailmalla" sai kriitikoilta kiitettävän vastaanoton.
"Tädin kanssa maailmalla" julkaistiin VHS:lle Yhdysvalloissa 26. maaliskuuta vuonna 1996. Virallinen DVD-julkaisu julkaistiin 1. marraskuuta vuonna 2011.
Puolustusvoimien tutkimuskeskus
Puolustusvoimien tutkimuskeskus (lyhenne PvTK tai PvTutkK) oli vuoteen 1999 asti toiminut Suomen puolustusvoimiin kuulunut sotilaslaitos. Se oli Pääesikunnan alainen ja tuotti tutkimuspalveluita puolustuslaitoksen ja maanpuolustuksen kehittämiseksi ja päätöksenteon tueksi.
Keskus toimi Ylöjärven Lakialassa.
Se yhdistettiin vuoden 1999 alussa Sähköteknillisen tutkimuslaitoksen kanssa osaksi Puolustusvoimien teknillistä tutkimuslaitosta.
Keskus toimi aikaisemmin nimellä Puolustuslaitoksen tutkimuskeskus (PlTutkK).
Keskuksen johtajina toimivat seuraavat upseerit:
Sonja Balun
Sonja Balun (s. 12. joulukuuta 1955) on itävaltalainen entinen taitoluistelija. Hän kilpaili vuoden 1972 talviolympialaisissa Sapporossa ja jäi naisten yksinluistelussa 17. sijalle. Hän osallistui myös useisiin taitoluistelun maailman- ja Euroopan-mestaruuskilpailuihin, mutta ei saanut niissä mitaleita. Balun meni naimisiin jääkiekkoilija Kurt Harandin kanssa.
Börje Backström
Rolf Börje Backström (20. heinäkuuta 1908 Helsinki – 20. helmikuuta 1999) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Backström kävi kadettikoulun 1932-1934, taistelukoulun komentajakurssin 1953-1954 sekä sotakorkeakoulun 1957-1959. Uransa alkuvaiheessa hän palveli Uudenmaan rykmentissä. Sodassa hän toimi niin pataljoonaupseerina, komppanianpäällikkönä, pataljoonan komentajana ja taisteluosaston komentajana sekä väliaikaisena JR 24:n komentajana. Sodan jälkeen hän toimi Uudenmaan sotilaspiirissä 1945-1954, aliupseerikoulun johtajana 4. prikaatissa 1954-1955, esikuntapäällikkönä Uudenmaan prikaatissa sekä Pohjois-Savon prikaatin komentajana 1959-1961. Kadettikoulun johtajana hän toimi 1961-1966, minkä jälkeen hän toimi osastopäällikkönä Pääesikunnassa.
Ylennykset: Vänrikki 1934, luutnantti 1936, kapteeni 1940, majuri 1943, everstiluutnantti 1955, eversti 1959, kenraalimajuri ?, kenraaliluutnantti 1993.
John Kolehmainen
John Ilmari Kolehmainen (2. heinäkuuta 1910 Conneaut, Ohio, Yhdysvallat – 25. elokuuta 1995 Kanada) oli amerikansuomalainen historioitsija. Hän oli historian ja valtiotieteen professorina Heidelberg Collegessa Ohion Tiffinissä ja Fulbright-luennoitsijana Helsingin yliopistossa 1955–1956. Hänen elämäntyönsä oli suomalaissiirtolaisten vaiheiden tutkimus ja siihen liittyvän kiinnostuksen herättäminen. Kolehmainen oli 1940–1960-luvulla harvoja amerikansuomalaisten historiasta kiinnostuneita akateemisia tutkijoita Yhdysvalloissa, mutta hänen tutkimuksiaan arvosteltiin myöhemmin aiheen liiasta romantisoimisesta.
Kolehmaisen molemmat vanhemmat olivat suomalaisia siirtolaisia Viitasaarelta ja myös hänen vaimonsa oli sukujuuriltaan suomalainen. Kolehmainen opiskeli Case Western Reserve Universityssä Ohion Clevelandissä ja väitteli vuonna 1937 tohtoriksi aiheenaan Pohjois-Ohion suomalaisasutus. Hän julkaisi vuonna 1947 bibliografisen tutkimuksen amerikansuomalaisten historiasta, vuonna 1950 tutkimuksen Wisconsinin suomalaisten historiasta (yhdessä George W. Hillin kanssa), vuonna 1955 "Raivaaja"-lehden historiikin, vuonna 1973 tutkimuksen "Kalevalasta" ja vuonna 1985 sota-aikana toimineesta Amerikan ääni -radioasemasta. Kolehmainen edisti suomalaisten ja amerikkalaisten siirtolaisuuden tutkijoiden yhteistyötä ja auttoi Turun yliopiston aihetta käsitelleen suuren tutkimusprojektin käynnistämisessä 1970-luvulla.
Olli-Pekka Kärkkäinen
Olli-Pekka Kärkkäinen (s. 1958) on suomalainen suunnistaja ja kestävyysurheiluvalmentaja. Hän on koulutukseltaan liikuntatieteen maisteri.
Omalla suunnistusurallaan Kärkkäinen edusti Vaajakosken Terää. Jukolan viestissä 1982 Kärkkäinen suunnisti kolmannen osuuden joukkueen sijoittuessa toiseksi.
Kärkkäinen toimi Suomen Suunnistusliiton kehityspäällikkönä vuosina 1984–1985 ja päävalmentajana vuosina 1985–1989. Vuosina 1991–1997 hän toimi Tanskan suunnistusmaajoukkueen päävalmentajana. Tanskan yleisurheilumaajoukkueen päävalmentajana hän toimi vuosina 1999–2003. Vuosina 2003–2008 hän johti valmennuskeskusta Etelä-Afrikassa ja vuodesta 2008 hän toimi Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiön suunnittelijana.
Tammikuussa 2013 Kärkkäinen valittiin Suomen Olympiakomitean kestävyyslajien lajiryhmävastaavaksi. Hänen vastuualueinaan ovat ampumahiihto, hiihto, pyöräily, suunnistus, uinti ja yleisurheilulajeista kestävyysjuoksu ja kävely.
Kärkkäisen valmennettaviin ovat kuuluneet muun muassa Wilson Kipketer ja Carsten Jørgensen.
Keskussääasema
Keskussääasema oli Suomen puolustusvoimien sääpalvelut tuottanut yksikkö, joka toimi itsenäisenä vuoteen 1985 saakka.
Keskussääasema perustettiin vuonna 1924 nimellä Sotilasmeteorologinen Keskusasema. Laitoksen lyhenteenä käytettiin "KSääAs" uuden nimen tultua käyttöön vuonna 1941. Myös nimi Päämajan Keskussääasema on ollut käytössä.
Yksikkö on toiminut Viipurissa, Imatralla, Mikkelissä, Hämeenlinnassa, Helsingin Vallisaaressa (1946 - ) ja Jyväskylän maalaiskunnan Tikkakoskella osana Luonetjärven varuskuntaa 1965 - 1985.
Keskussääasema toimi kenttätykistön alaisuudessa vuodesta 1940 alkaen ja palveli tykistöjoukkoja vuoteen 1965 saakka. Tila- ym. resurssien parannettua se alkoi tuottaa palveluja myös muille puolustushaaroille Tikkakoskelta käsin. Suojelukoulu ja Keskussääasema yhdistettiin Suojelu- ja Sääkouluksi 1. syyskuuta 1985.
Keskussääaseman päällikkönä ovat toimineet:
Ragnar Grönvall
Ragnar Robert Grönvall (28. helmikuuta 1901 Helsinki – 12. syyskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri. Hän toimi sotien aikana puolustusvoimien ylipäällikön marsalkka Mannerheimin sekä kolmen eri tasavallan presidentin adjutanttina.
Grönvall valmistui kadettikoulusta 1921 ja sotakorkeakoulusta 1929 (ye-upseeri 1930). Vuosina 1921–1927 hän toimi KTR 1:ssa eri tehtävissä. 1930-luvulla Grönvall oli 1. divisioonan esikunnassa sekä Suomen valkoisen kaartin komppanianpäällikkönä. 1937–1939 hän toimi yleisesikunnassa toimistoupseerina. Puolustusvoimien ylipäällikön eli marsalkka Mannerheimin adjutanttina hän toimi vuodet 1939-1944. Hän jatkoi myös adjutanttina Mannerheimin presidenttikauden aikana, ja edelleen myöhemmin myös Paasikiven sekä Kekkosen ensimmäisenä adjutanttina.
Ylennykset: Vänrikki 1921, luutnantti 1922, kapteeni 1928, majuri 1937, everstiluutnantti 1941, eversti 1945, kenraalimajuri 1955.
Mikko Kolehmainen (yritysjohtaja)
Mikko Adolf Kolehmainen (21. heinäkuuta 1863 – 26. huhtikuuta 1927 Riihimäki) oli suomalainen teollisuusjohtaja. Hän oli Riihimäen Lasin perustajia vuonna 1910 ja toimi yrityksen teknisenä johtajana vuoteen 1927.
Hänen poikiaan ovat:
Pehr-Johan Gummerus
Pehr-Johan Gummerus (30. kesäkuuta 1911 Helsinki – 8. tammikuuta 1967) oli suomalainen kenraalimajuri, joka teki uraansa erityisesti viestitehtävissä.
Gummerus opiskeli Kadettikoulun 15. kadettikurssilla 1931-1933 ja suoritti 1935 Taistelukoulussa luutnanttikurssin. 1943 hän oli opiskelemassa Saksan maavoimien viestikoulussa sekä Führerschulessa. 1947-1948 hän opiskeli Sotakorkeakoulun viestiosastolla. Sotilasuransa hän aloitti Uudenmaan Rykmentissä, jossa palveli nuorempana upseerina vuosina 1933–1937 ja komppanian päällikkönä 1938. Talvisodassa hän toimi Viestikoulutuskeskuksessa pataljoonan komentajana. Vuonna 1940 hän toimi Viestipataljoona 10:n aliupseerikoulun johtajana ja 1941 12. prikaatin viestikomppanian päällikkönä.
Jatkosodassa Gummerus palveli Viestipataljoona 35:n komentajana koillisrintamalla vuonna 1941, viestikomentajana 6.Divisioonan esikunnassa Maaselässä 1942–1943, Karjalankannaksella 1944 ja pohjoisella rintamalla 1944–1945. Sodan ja sotakorkeakoulun käymisen jälkeen hän toimi mm. toimistopäällikkönä Viestirykmentissä ja pääesikunnan viestiosastolla 1949–1952. Seuraavina vuosina 1953–1954 hän opetti sotakorkeakoulussa palaten takaisin pääesikuntaan aselajitoimiston päälliköksi 1954-1959. Viestirykmenttiä Gummerus komensi 1959–1963. Pääesikunnan viestiosaston päällikkönä hän toimi 1963–1965 ja viestitarkastajana 1965–1967.
Ylennykset: Vänrikki 1933, luutnantti 1935, kapteeni 1940, majuri 1942, everstiluutnantti 1954, eversti 1959, kenraalimajuri 1965.
Sam Mangwana
Sam Mangwana (s. 1945 Kinshasa) on kinshasankongolainen soukousia esittävä laulaja. Hänen vanhempansa olivat Kinshasaan muuttaneita angolalaisia. Mangwana opiskeli musiikkia Pelastusarmeijan kuoron jäsenenä ja aloitti ammattimuusikon uransa teini-iässä. Hän oli jo 17-vuotiaana päässyt päälaulajaksi ja sovittajaksi Tabu Ley Rochereaun Africa Fiesta -yhtyeeseen. Lisäksi hän esiintyi muun muassa Francon TPOK Jazzissa.
Vuonna 1976 Mangwana perusti oman African All Stars -yhtyeensä. Hän julkaisi ensimmäisen hittinsä vuonna 1986, jolloin ilmestyi single "Maria Tebba". Mangwana on tuonut soukousin kansainvälisille lavoille. Vuonna 1999 hän teki Yhdysvaltain-kiertueen Dizzy Mandjekun ja Papa Noelin kanssa, ja seuraavana vuonna häneltä ilmestyi "Sam Mangwana Sings Dinu Vangu" -äänite.
Jules Randrianarivelo
Jules Randrianarivelo (s. 28. marraskuuta 1956) on madagaskarilainen entinen kestävyysjuoksija. Hän putosi vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa miesten 10 000 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä yhdenneksitoista. Lisäksi hän kilpaili maratonissa jääden 25. sijalle.
Randrianarivelo osallistui vielä vuoden 1984 kesäolympialaisiin Los Angelesissa ja jäi maratonissa 72. sijalle. Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa 10 000 metrin juoksussa on 28:42.0 (1979) ja maratonissa 2:17:14 (1979).
Kim Chang-son
Kim Chang-son (s. 11. huhtikuuta 1952) on pohjoiskorealainen entinen kestävyysjuoksija. Hän jäi miesten maratonissa kesäolympialaisissa 1972 Münchenissä 37. sijalle ajalla 2:26:45.6 ja kesäolympialaisissa 1976 Montrealissa 44. sijalle ajalla 2:27:38.8. Kimin ennätysaika maratonissa on 2:14:35 (1976).
Alfredo Peñaloza
Alfredo Peñaloza Carmona (s. 31. maaliskuuta 1947 México) on meksikolainen entinen kestävyysjuoksija. Hän jäi miesten maratonissa kesäolympialaisissa 1968 Méxicossa 13. sijalle ajalla 2:29:48.8 ja kesäolympialaisissa 1972 Münchenissä 45. sijalle ajalla 2:29:51.0.
Pan-Amerikan kisoissa Peñaloza sai maratonissa pronssimitalin (1967). Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa on 2:18:16 (1970).
Fernando Bustos
Fernando Bustos Castañeda (1. elokuuta 1944 México – 23. syyskuuta 1979 Tepeji del Río de Ocampo) oli meksikolainen jalkapalloilija. Hän osallistui vuoden 1968 kesäolympialaisiin Méxicossa ja kuului siellä neljänneksi sijoittuneeseen Meksikon miesten joukkueeseen. Pan-Amerikan kisoissa hän voitti joukkueensa kanssa kultaa (1967).
Quvenzhané Wallis
Quvenzhané Wallis (s. 28. elokuuta 2003 Houma, Louisiana) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Wallis tunnetaan parhaiten elokuvasta "Beasts of the Southern Wild", josta hän sai parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden vain 9-vuotiaana ollen näin kaikkien aikojen nuorin ehdokas. Elokuvan kuvauksissa hän oli 6-vuotias.
Vuonna 2014 Wallis näytteli pääosaa musikaalielokuvassa "Annie", josta hän sai parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkuuden.
Lore (elokuva)
Lore on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Cate Shortlandin ohjaama elokuva.
Lore kertoo viidestä saksalaisesta sisaruksesta, joiden isä on natsiupseeri ja äiti uskollinen kansallissosialismin kannattaja. Vanhemmat jäävät amerikkalaisten vangeiksi toisen maailmansodan lopulla, ja lapset lähtevät 900 kilometrin matkalle Baijerista Hampuriin ja sieltä isoäitinsä luo Husumiin Pohjanmeren rannikolle.
Saskia Rosendahl
Saskia-Sophie Rosendahl (s. 1993 Halle) on saksalainen näyttelijä.
Saskia Rosendahl kävi Hallen oopperan balettikoulua vuosina 2001–2011 ja esiintyi Hallen Neuen Theaterin improvisaatioryhmässä vuodesta 2008. Elokuvadebyyttinsä hän teki pienessä roolissa Wolfgang Dinslagen elokuvassa "Für Elise" (2012). Enemmän huomiota hän sai pääroolistaan Cate Shortlandin elokuvassa "Lore" (2012), joka palkittiin muun muassa Locarnon ja Tukholman elokuvajuhlilla. Variety-lehti kehui Rosendahlin roolisuoritusta ja piti häntä lupaavana uutena näyttelijänä.
Vuonna 2013 Rosendahlille myönnettiin Berliinin elokuvajuhlilla Shooting Stars -tunnustus, jolla tuetaan nuoria eurooppalaisia näyttelijöitä ja heidän uraansa.
Peter Ivars
Peter Ivars on suomalainen suunnistaja ja viestisuunnistuksen MM-mitalisti.
Ivars osallistui ensimmäisen kerran MM-kilpailuihin vuonna 1985 ja edusti Suomea neljissä peräkkäisissä MM-kilpailuissa. Parhaan menestyksensä hän saavutti Skövdessä vuonna 1989, jolloin hän sijoittui normaalimatkalla kuudenneksi ja voitti viestipronssia. Viestissä suunnistivat hänen lisäkseen Keijo Parkkinen, Ari Kattainen ja Reijo Mattinen.
Suunnistuksen maailmancupiin Ivars osallistui vuosina 1986–1990. Vuonna 1988 hän sijoittui toiseksi elokuussa Unkarissa järjestetyssä pitkän matkan osakilpailussa. Samana vuonna hän sijoittui kokonaiskilpailun seitsemänneksi.
Seuratasolla Ivars edusti IF Femmania. Vuonna 1989 hän voitti pikamatkan Suomen mestaruuden.
III (Koljosen tiekiistan albumi)
III (LONG 043) on Koljosen tiekiista -yhtyeen toinen studioalbumi ja kaikkiaan kolmas albumi. Albumin julkaisi Longplay Music CD:nä ja rajoitettuna 100 kappaleen 12-tuumaisena kuvavinyyli-painoksena.
Sinun kirjeesi
Sinun kirjeesi (alkuteos "Письмовник" - "Pismovnik") on venäläisen kirjailijan Mihail Šiškinin romaani vuodelta 2011. Teos on ilmestynyt Vappu Orlovin suomentamana vuonna 2012.
"Sinun kirjeesi" on monin palkinnoin palkitun Šiškinin neljäs romaani, mutta hänen teoksistaan ensimmäinen suomennettu. Teos sai vuonna 2011 Venäjän suurimman kirjallisuuspalkinnon Bolšaja Kniga (Suuri kirja).
Teos on lääkäriksi opiskelevan Aleksandran ja hänen armeijan palveluksessa olevan poikaystävänsä Vladimirin kirjeenvaihdon muodossa käymää keskustelua. Vaikka Vladimir kaatuu, kirjeenvaihto jatkuu.
Arviossaan on venäläisen kirjallisuuden professori Tomi Huttunen luonnehtinut teosta psykologisesti tarkkanäköiseksi, eurooppalaiseksi romaaniksi, jota lukiessa ei tarvita venäläisiä silmälaseja. Suomentaja Vappu Orlov on tavoittanut kielen vaivattomasti.
Vappu Orlov
Vappu Orlov (19. toukokuuta 1943) on suomalainen kirjallisuuden suomentaja, joka on erikoistunut venäläisten kertojien suomentamiseen. Hän toimi pitkään Tammen käännetyn kaunokirjallisuuden kustannustoimittajana.
Orlov valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1974. Hän on edistänyt sekä ulko- että kotimaisten sarjakuvien julkaisemista 1980-luvulta lähtien. Hän on ollut muun muassa Enki Bilalin, Hunt Emersonin ja Sempén sarjakuvien suomennosten kustannustoimittaja ja ollut valikoimassa Tammen kustannusohjelmaan suomalaisia sarjakuvantekijöitä, kuten Heikki Paakkasen, Sami Toivosen & Timo Varpion, Jii Roikosen ja Ville Tietäväisen. Vuonna 2006 Suomen sarjakuvaseura nimesi hänet sarjakuvaneuvokseksi.
Orlon on suomentanut muiden muassa Grigori Baklanovin, Mihail Saltykov-Štšedrinin, Nikolai Leskovin, David Landesin, Eduard Uspenskin ja Mihail Šiškinin teoksia.
Vuonna 2000 Orlov sai ansioituneelle kustannustoimittajalle myönnettävän Alvar Renqvist -palkinnon. Hänelle myönnettiin Mikael Agricola -palkinto vuonna 2016 Mihail Šiškinin romaanin "Neidonhius" suomennoksesta. Vuonna 2018 Orlov sai kirjallisuuden valtionpalkinnon.
Laukaan maneesin romahdus
Laukaan ratsastuskoulun maneesirakennus romahti 13. helmikuuta 2013. Romahtaneeseen rakennukseen jäi sisälle viisi henkilöä, joista yksi kuoli. Romahdus tapahtui Valkolantiellä sijaitsevalla Laukaan ratsastuskoululla 13.2.2013 kello 17:n aikaan, kun teräsrunkoisessa maneesissa oli käynnissä ratsastustunti. Kuolonuhri oli kymmenvuotias tyttö. Toinen alaikäinen tyttö loukkaantui vakavasti. Myös aikuinen ratsastuksenopettaja loukkaantui turmassa vakavasti. Lisäksi kaksi 10–12-vuotiasta tyttöä loukkaantui lievemmin. Kaksi hevosta sai surmansa. Rakennus oli valmistunut joulukuussa 1995. Viranomaiset tekivät siellä tarkastuksen kesällä 2012. Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintovirasto ei havainnut tuolloin puutteita, mutta tarkastus ei toisaalta kohdistunut teräsrakenteisiin. Onnettomuustutkintakeskus ilmoitti onnettomuuden jälkeen, että tällaisissa ns. Isola-maneeseissa on romahdusvaara. Pari viikkoa turman jälkeen kerrottiin, että maneesin teräsrakenteet olivat ruostuneet.
Maneesi oli 70 metriä pitkä, 24 metriä leveä ja 8 metriä korkea. Se oli niin sanottu laajarunkoinen halli, jonka kattoa ja seiniä kannatteli teräskehikko. Turmapaikalla tehty tutkinta paljasti useita mahdollisia syitä romahdukselle. Pääkannattajina toimineissa teräskehissä oli merkittävää ruostumista. Myös pulttiliitoksia oli vaurioitunut. Katolla ollut lumi ei ollut romahduksen syy.
Onnettomuustutkintakeskuksen väliraportin mukaan maneesissa oli suunnitteluvirhe. Rakennesuunnittelu oli jaettu kahdelle suunnittelijalle, joiden välillä tuli kuormalaskennassa väärinkäsityksiä. Kattorakenteesta tuli sen vuoksi selvästi heikompi kuin rakennusnormit edellyttivät. Merkittäviä puutteita oli koko rakennusprosessissa: suunnittelussa, työn toteutuksessa, valvonnassa ja kokonaisuuden hallinnassa. Sortuma lähti liikkeelle todennäköisesti ratsukoiden käyttämän sisäänkäynnin läheltä. Teräskehän niin sanottu olka- tai kainaloliitos petti. Onnettomuustutkintakeskus totesi loppuraportissaan tammikuussa 2014, että maneesin suunnittelussa, valmistuksessa ja rakentamisprosessissa oli vakavia puutteita ja virheitä. Samalla toistettiin vuoden 2006 sortumien tutkinnassa annettu suositus, että rakennuksille tulisi kehittää katsastusmenettely.
No Sleep ’til Konela
No Sleep ’til Konela on Koljosen tiekiista -yhtyeen ensimmäinen livealbumi ja kaikkiaan toinen albumi. Se on äänitetty House of Rock -ravintolassa Kouvolassa 20. toukokuuta 2011. Albumin nimi ja kansikuva parodioivat Motörheadin "No Sleep ’til Hammersmith" -livelevyä.