hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Uskollinen nainen
Uskollinen nainen (; myös "Corruption") on vuonna 1916 ensi-iltansa saanut Chester M. Franklinin ja Sidney Franklinin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä rikosdraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Ralph Lewis.
"Uskollisen naisen" käsikirjoitti Bernard McConville, ja se kuvattiin työnimellä "Playmates". Elokuvan tuotantoyhtiönä toimi Fine Arts Film Company ja levittäjäyhtiönä Triangle Film Corporation. "Uskollinen nainen" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 4. kesäkuuta vuonna 1916.
"Uskollinen nainen" on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. Grapevine Video julkaisi elokuvan ensimmäisen DVD-julkaisun vuonna 2006. Lisäksi "Uskollisen naisen" kopiota säilytetään muun muassa George Eastman Housen taidemuseon ja British Film Instituten elokuva-arkistoissa.
Kun rikollispariskunnasta Grace (Norma Talmadge) ja John Remingtonista (Ralph Lewis) tuli vanhempia, he alkoivat elää rehellisesti. Nyt jo vuosia he ovat eläneet tunnollisina kansalaisina, joita arvostetaan heidän yhteisössään. Eräänä päivänä heidän entisen rikollisryhmän jäsen, Jimmy Briggs (Eugene Pallette), ilmestyy paikalle ja uhkaa paljastaa Remingtonien menneisyyden, jos he eivät auta häntä ryöstössä.
Pyhän Johanneksen kirkko (Lytham)
Pyhän Johanneksen kirkko () sijaitsee Lytham St Annesissa Englannissa. Se on käytössä oleva anglikaanikirkko, jonka English Heritage on listannut Grade II* -luokan rakennussuojelukohteeksi. Tontin lahjoitti kirkolle Cliftonin perhe.
Chris Menges
Chris Menges (s. 15. syyskuuta 1940 Kington, Herefordshire) on brittiläinen elokuvaaja ja elokuvaohjaaja, joka on työskennellyt sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa dokumentti- ja televisiokuvauksesta aina suuren luokan Hollywood-tuotantoihin. Hänet on palkittu kahdesti parhaan kuvauksen Oscar-palkinnolla, minkä lisäksi hän on ollut kaksi kertaa ehdolla. Hänen esikoisohjauksensa "Toinen maailma" voitti Cannesissa 1988 tuomariston Grand Prix’n sekä kaksi muuta palkintoa ja oli ehdolla Kultaisen palmun voittajaksi.
Chris Mengesin isä oli kapellimestari-säveltäjä Herbert Menges, joka toimi pitkään lontoolaisen Old Vic -teatterin musiikillisena johtajana. Chris Menges aloitti uransa Adrian Cowellin dokumenttituotantojen kameramiehenä ja kiersi läpi 1960-luvun Burmassa ja muilla maailman konflikti- ja katastrofialueilla. Hänen ensimmäisiä näytelmäelokuvien kuvaustehtäviään olivat nuorisoaiheiset Lindsay Andersonin "Jos..." (1968) ja Ken Loachin "Poika ja haukka" (1969), jossa Menges toimi ensi kertaa pitkän elokuvan pääkuvaajana. Hän kertoo kehittäneensä tuolloin Ken Loachin kanssa kuvaustyylin, jossa tila valaistaan varsin tasaisesti niin, että näyttelijät voivat liikkua tilassa tavallista vapaammin ja suuressa ryhmässä kaikki ovat ”demokraattisesti” valaistuja ilman päähenkilön korostamista. Menges kuvasi myös Stephen Frearsin ensimmäisen pitkän elokuvan "Vainukoira" (1971). Näiden elokuvien jälkeen hän toimi läpi 1970-luvun kuvaajana sekä dokumenteissa, televisioelokuvissa että teatterielokuvissa kuten "Mustan oriin seikkailut" (1971), "Katkera matka vapauteen" (1979) ja "Musta Jack" (1979).
Vuonna 1983 Menges oli Bafta-palkintoehdokkaana Bill Forsythin elokuvan "Local Hero – kylän sankari" kuvauksesta. Seuraavana vuonna hän voitti parhaan kuvauksen Oscarin Roland Joffén elokuvasta "Kuoleman kentät", joka kertoo punaisten khmerien hirmuhallinnosta Kambodžassa. Toisen Oscarinsa Chis Menges sai niin ikään Joffén ohjaamasta, 1700-luvun siirtomaahallinnosta Etelä-Amerikassa kertovasta elokuvasta "Linnake" (1986).
Vuonna 1988 Menges debytoi ohjaajana 1960-luvun Etelä-Afrikkaan sijoittuvalla teinitytön kasvukertomuksella "Toinen maailma". Elokuva voitti Cannesin elokuvajuhlilla kolme palkintoa. Hänen toinen ohjauksensa oli köyhän floridalaisen yksinhuoltajaäidin (Goldie Hawn) ja tämän 12-vuotiaan pojan selviytymistarina "Strippari ja poika" (1992), joka sai hyviä arvosteluja mutta menestyi kaupallisesti heikosti. Vuonna 1996 Menges siirtyi jälleen kuvaajaksi ja teki Jim Sheridanin kanssa elokuvan "The Boxer" ja Neil Jordanin kanssa elokuvan "Michael Collins", jonka kuvauksesta hän oli Oscar-ehdokkaana 1997.
Chris Mengesin muut ohjaustyöt ovat yksinäisestä postimiehestä ja tämän adoptoimasta pojasta kertova "Koeaika" (1994, pääosassa William Hurt) ja lapsikaupasta kertova "The Lost Son" (1999, pääosassa Daniel Auteuil).
Peter Adriaansz
Peter Adriaansz (s. 1966 Seattle, Yhdysvallat) on alankomaalainen säveltäjä. Hänen tuotantonsa koostuu enimmäkseen kamari- ja vokaalimusiikkiteoksista.
Adriaansz opiskeli sävellystä Louis Andriessenin, Brian Ferneyhoughin ja Peter-Jan Wagemansin johdolla Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa ja Rotterdamin konservatoriossa. Adriaanszin musiikkia on esitetty Alankomaiden lisäksi Kanadassa, Saksassa, Irlannissa, Venäjällä, Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Uzbekistanissa.
Adriaansz on toiminut Slagwerk Den Haag -kokoonpanon taiteellisena johtajana vuodesta 1998. Hän on saanut sävellystilauksia muun muassa Asko/Schönbergiltä, Alankomaiden radion sinfoniaorkesterilta, Nieuw Ensembleltä ja Slagwerk Den Haagilta. Hän on naimisissa säveltäjä Seung-ah Ohin kanssa. Hänen ensisijainen kustantajansa on AsZoh Press.
Adriaansz on työskennellyt vapaana taiteilijana vuodesta 1993. Hänen teoksilleen luonteenomaista on systemaattinen, tutkimusluontoinen lähestymistapa musiikkiin. Hän on säveltänyt useita teoksia sähköisesti vahvistettujen soittimien kokoonpanoille. Hän on saanut useita palkintoehdokkuuksia; esimerkiksi vuosina 2009–11 hänen teoksensa "Waves 5-7", "Verdichtingen" ja "Three Studies on Elevation" asetettiin Toonzetters Prijs -ehdokkaiksi.
Maaliviivateknologia
Maaliviivateknologia on jalkapallossa käytettävä teknologia, jonka avulla havaitaan epäselvässä tilanteessa onko pallo ylittänyt maalilinjan. Teknologia perustuu huippunopeisiin kameroihin, jotka tarkkailevat maalinsuuta ja ilmoittavat ottelun erotuomarille tämän kelloa värisyttämällä välittömästi, jos pallo kävi maalissa.
Maaliviivateknologiaa käytettiin ensimmäisen kerran vuoden 2013 kesäkuussa Maanosaliittojen cupissa, johon Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA valitsi kymmenen ehdokkaan joukosta saksalaisen GoalControl-4D-tekniikan. Englannin Valioliigassa maaliviivateknologia tuli käyttöön kaudeksi 2013–2014. Vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuissa käytettiin GoalControl GmbH -järjestelmää. Siinä stadionien kummallekin maalille oli sijoitettu seitsemän huippunopeuskameraa, joiden kuvasta erikoisohjelmisto laski pallon tarkan sijainnin ja nopeuden.
Suomen jalkapalloliigassa maaliviivateknologian käyttöön ottaminen ei Suomen Palloliiton mukaan ole vuonna 2014 vielä ajankohtaista. Kameroita ei voi asentaa nykyisiin stadioneihin, ja järjestelmä on hyvin kallis.
Celso Borges
Celso Borges Mora (s. 27. toukokuuta 1988 San José, Costa Rica) on costaricalainen jalkapalloilija, joka pelaa Allsvenskanin AIK:ssa ja Costa Rican maajoukkueessa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Aikalainen (elokuva)
Aikalainen on Timo Linnasalon draamaelokuva vuodelta 1984. Fjodor Dostojevskin pienoisromaaniin "Kirjoituksia kellarista" perustuvan tarinan pääosaa esittää Paavo Piskonen.
"Aikalainen" oli alun perin Paavo Piskosen alulle panema hanke sovittaa Dostojevskin teksti teatterissa esitettäväksi monologinäytelmäksi. Hän tilasi Ilpo Tuomarilalta käsikirjoituksen Esa Adrianin suomennoksen pohjalta. Teatteriproduktio ei koskaan valmistunut, mutta harjoituksia seurannut ja niitä kuvannut Timo Linnasalo sai idean laajentaa materiaalia pitkäksi näytelmäelokuvaksi. Elokuvasäätiön tuella lisämateriaalia kuvattiin 16 päivässä sekä nykyajan että 1800-luvun miljöissä.
Helsingin Sanomien Helena Ylänen piti "Aikalaisen" ”70 minuutin tuskaista reuhtomista” vahvana elokuvana, nautittavan raisuna, uskaltavana ja pirullisen hauskana. Aamulehden Erkka Lehtolan mukaan teos on synkkä, muttei silti tahmea eikä ahdistava. Paavo Piskosen katsottiin yleisesti onnistuneen roolissaan, ja toisena nimenä Helena Ylänen nosti esiin leikkaaja Anssi Blomstedtin.
Laura Vainionpää
Laura Vainionpää (s. 11. huhtikuuta 1994 Kauhajoki) on suomalainen kilpapyöräilijä ja jääkiekkoilija.
Vainionpää pelasi jääkiekon naisten SM-sarjassa Team Oriflame Kuortaneessa hyökkääjänä kaudet 2010–2013. Hän kuului Suomen alle 18-vuotiaiden MM-kisajoukkueeseen 2012. Hänen kasvattajaseuransa jääkiekossa on Kauhajoen Jääkarhut.
Vainionpää saavutti maantiepyöräilyn SM-kilpailuissa 2014 pronssia sekä maantieajossa että aika-ajossa. Hän voitti samana vuonna muun muassa Turun Sanomien kortteliajot ja Porvoon ajot. Hän sai hopeaa maantieajon SM-kilpailussa 2015 ja 2016 sekä pronssia SM-aika-ajossa 2017..
Hän on edustanut pyöräilyssä Kauhajoen Karhua, Team Medilaseria ja vuodesta 2016 Isorex Ladies Teamia. 
Myös hänen veljensä Oskari Vainionpää on maantiepyöräilijä.
Fredrik August
Fredrik August -nimisiä hallitsijoita ovat olleet:
Sabyinyo
Sabyinyo eli Sabinio on noin 3 500 metriä korkea, kaksihuippuinen sammunut tulivuori Itä-Afrikan Virungavuorilla. Kongon demokraattisen tasavallan, Ruandan ja Ugandan rajat kohtaavat Sabyinyon läntisellä huipulla.
Vuoren rinteillä elää vuorigorilloja.
Dekametyylisyklopentasiloksaani
Dekametyylisyklopentasiloksaani eli D5 (CHSiO) on rengasrakenteinen siloksaaneihin kuuluva orgaaninen piiyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa silikonipolymeerien valmistuksessa ja kosmetiikkavalmisteissa.
Huoneenlämpötilassa dekametyylisyklopentasiloksaani on väritöntä veteen liukenematonta nestettä, joka on myös kemiallisesti inerttiä eli ei reagoi helposti. Muiden molekyylimassaltaan pienien syklisten siloksaanien tavoin dekametyylisyklopentasiloksaani on helposti haihtuva yhdiste.
Dekametyylisyklopentasiloksaania valmistetaan muiden siloksaanien tavoin hydrolysoimalla dimetyylidikloorisilaania happamissa olosuhteissa vedellä. Happona käytetään tyypillisimmin vetykloridia. Reaktiossa muodostuu seos, joka sisältää suoraketjuisia siloksaanioligomeerejä ja syklisiä yhdisteitä kuten dekametyylisyklopentasiloksaania ja oktametyylisyklotetrasiloksaania. Pidemmät reaktioajat suosivat rengasrakenteisten tuotteiden muodostumista. Suoraketjuisista siloksaanioligomeereistä voidaan valmistaa rengasrakenteisia yhdisteitä käsittelemällä niitä kaliumhydroksidilla. Reaktiossa muodostuva dekametyylisyklopentasiloksaani tislataan pois reaktorista, mikä ajaa reaktion tasapainoa tuotteiden puolelle.
Dekametyylisyklopentasiloksaania käytetään suoraketjuisten molekyylimassoiltaan suurien silikonipolymeerien valmistukseen renkaanavautumispolymeroinnilla. Muita käyttökohteita ovat kosmetiikkatuotteet kuten shampoot ja ihovoiteet, voiteluaineena, pelkistimenä, kuivapesuaineissa ja eräissä puhdistus- ja kiillotusaineissa.
Deutschland-luokka (1904)
Deutschland-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut taistelulaivaluokka, johon kuului viisi vuosina 1903–1908 valmistettua alusta. Ne muistuttivat edeltänyttä Braunschweig-luokkaa, mutta niiden panssarisuojaa oli parannettu. Luokan alukset olivat vanhentuneita jo valmistuessaan Britannian kuninkaallisen laivaston laskettua vesille uuden tyyppisen "HMS Dreadnoughtin" vuonna 1906 ja siten seuraava Nassau-luokka oli ensimmäinen Saksan laivaston dreadnought-taistelulaivaluokka.
Luokan alukset mahdollistivat kahden taistelulaivueen muodostamisen ja siten laivastosta muodostettiin avomerilaivastona tunnettu ensimmäisessä maailmansodassa taistellut osasto. Luokan kaikki alukset osallistuivat Skagerrakin taisteluun 31. toukokuuta – 1. kesäkuuta 1916. Sekavassa yöllisessä taistelussa "SMS Pommern" upposi torpedoituna. Taistelun jälkeen jäljellä olevat neljä alusta poistettiin ensilinjan tehtävistä. Versailles'n rauha jätti Saksalle ainoastaan joitakin vanhoja taistelulaivoja rannikkopuolustukseen ja näihin kuuluivat luokankin alukset.
"SMS Deutschland" romutettiin 1920–1922. "SMS Hannover" piti muuttaa maalilaivaksi, mitä ei kuitenkaan toteutettu ja alus romutettiin 1944–1946. "SMS Schlesien" ja "SMS Schleswig-Holstein" palvelivat Reichsmarinessa ja edelleen Kriegsmarinessa. Kumpikin viimeksi mainittu alus osallistui sotatoimiin toisessa maailmansodassa ja ne upposivat sodan lopulla.
Nicholas Ziegler
Nicholas Ziegler on saksalainen balettitanssija. Hän on Suomen kansallisbaletin tähtitanssija.
Ziegler on opiskellut Hannoverin musiikki- ja teatterikorkeakoulussa 1988–1994 ja Münchenin musiikki- ja teatterikorkeakoulussa 1994–1997. Hän on työskennellyt Dresdenin baletissa 1997–2001. Kansallisbalettiin hänet kiinnitettiin 2001 ja tähtitanssijan statuksen hän sai 2009.
Ziegler on saanut Pro Dance -palkinnon vuonna 2004 ja Edvard Fazer -palkinnon vuonna 2008.
Suuri-Rutja
Suuri-Rutja () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Inkerin ylängöllä kolme kilometriä Kattilasta kaakkoon. Kylässä on 22 asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuuluneet ”Vanhan” ja ”Uuden” Rutjan kylät ("Staraja" ja "Novaja Rudjela") mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa ne esiintyvät Suurena ja Pienenä-Rutjana. Vatjalaisten asuttamasta Pienestä-Rutjasta poiketen Suuri-Rutja oli 1800-luvulla venäläinen kylä. Sen talonpojat olivat ennen 1860-lukua Pihlaalan lähellä sijainneen Georgijevskajan kartanon maaorjia, jotka kuuluivat Kattilan ortodoksiseen seurakuntaan. Vuonna 1899 kylässä oli 78 taloutta ja 405 asukasta.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Suuri-Rutja lähikylineen muodosti oman kyläneuvoston. Vuodesta 1954 lähtien se kuului Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 kylässä oli 35 ja vuonna 2007 16 asukasta.
Villikaisi
Villikaisi () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Syväjärven ja Paapinajärven välisen kannaksen länsipuolella 14 kilometriä Kattilasta luoteeseen. Kylässä on 22 asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Sen kieleltään itämerensuomalaiset asukkaat harjoittivat maanviljelyä ja kalastusta sekä valmistivat rautaa paikallisesta malmista. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Villikaisissa asui 84 vatjalaista. Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka viereisen kartanon maaorjia, jotka kuuluivat aluksi Soikkolan ja vuodesta 1878 lähtien Valkovitsan ortodoksiseen seurakuntaan. Tarinan mukaan myös Villikaisissa oli joskus ollut kirkko. Kylän pohjoispuolella sijainnut Villikaisin kartano oli seudun vanhimpia ja se mainitaan jo ruotsalaisaikana. Vuonna 1906 entisen kartanonomistajan haudalle rakennettiin arkkitehti Nikonovin suunnittelema pieni tsasouna.
Villikaisissa puhuttiin vatjaa vielä 1800-luvun lopussa. 1920-luvulla se mainittiin vatjalais-venäläisenä sekakylänä. Neuvostoaikana Villikaisi lähikylineen muodosti oman kyläneuvoston. Myöhemmin se kuului Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 kylässä oli 30 ja vuonna 2007 19 asukasta.
High Chaparral (teemapuisto)
High Chaparral on villin lännen teemainen huvipuisto Kulltorpissa Ruotsissa lähellä Gnosjötä, Anderstorpia ja Värnamota. Se avattiin vuonna 1966. Huvipuisto on avoinna kesäkuun alusta elokuun loppuun.
Huvipuisto on saanut nimensä 1960-luvun lopulla Suomessakin esitetystä yhdysvaltalaisesta televisiosarjasta "Karjatila High Chaparral".
Kuvapalatsi
Kuvapalatsi on lahtelainen elokuvateatteri Rautatienkadulla. Se on valmistunut 1920-luvulla ja oli yksi Suomen vanhimpia toimivia elokuvateattereita, siihen asti kunnes toiminta siirtyi Vapaudenkadulle uuteen elokuvakeskukseen.
Salissa on ollut sekalaista toimintaa elokuvien esityksen päättyttyä, muun muassa kirpputori. Teatterisali kunnostetaan teatterikäyttöön, jollaiseksi se alun perin rakennettiinkin, kun elokuvatoiminnan tulevaisuudesta ei oltu varmoja. Siinä aloittaa keväällä 2015 Teatteri Vanha Juko. Korjauksen suunnittelee arkkitehti Seppo Lappalainen, joka on perehtynyt tilan historiaan. Kiinteää katsomoa saliin ei kuitenkaan tule.
Pankakosken Tehtaan Urheilijat
Pankakosken Tehtaan Urheilijat on lieksalainen urheiluseura. Se on perustettu 1931 Enso-Gutzeit Oy:n Pankakosken tehtaan työntekijöiden urheiluseuraksi. Nykyisin seura on Painonnosto- ja Ampumaurheiluliittojen jäsen.
Seura perustettiin 1931 silloisessa Pielisjärven pitäjässä, joka vuonna 1973 yhdistyi Lieksan kauppalan kanssa Lieksan kaupungiksi.
Seuran miesten pesäpallojoukkue nousi Pesäpallon SM-sarjaan kaudeksi 1937 ja oli lähellä jättiyllätystä sijoittumalla itälohkon kakkoseksi tasapistein loppuottelupaikan perineen Kuusankosken Vedon kanssa. Pronssista ei tuohon aikaan pelattu, joten joukkue sai tyytyä jaettuun kolmossijaan Helsingin Pallonlyöjien kanssa, joka sijoittui länsilohkon kakkoseksi neljä pistettä pankakoskelaisia huonommalla saldolla, tosin sekin tasapisteissä lohkovoittajan kanssa. Tämä sijoitus oli pitkään pohjoiskarjalaisten paras pesäpallon sarjamuotoisessa mestaruuskilpailussa. Vasta 1966 nähtiin vastaavaa, kun Outokummun Partio sijoittui yksilohkoisessa sarjassa neljänneksi. Kaudella 1938 PTU voitti vain yhden kymmenestä ottelustaan ja putosi sarjasta. Seura jatkoi sotien jälkeen lähes jatkuvasti Suomensarjassa, josta putosi 1957. Vuoden 1937 Itä–Länsi-otteluun seurasta valittiin neljä pelaajaa, joista kaksi, Klaus Karvonen ja Reino Vepsäläinen pääsivät kentälle muiden toimiessa vaihtomiehinä.
Suomen Palloliiton Joensuun piiriin seura kuului 1949-1959. Seura osallistui 1950-luvun alussa Jääpallon maakuntasarjaan, viimeksi 1954. ¨
Mario Clash
Mario Clash on Nintendon kehittämä ja julkaisema toimintapeli Virtual Boylle. Peli julkaistiin alun perin Japanissa 28. syyskuuta 1995. Peli on uudenlainen versio kolikkopelistä "Mario Bros." ja on pelattavuudeltaan samanlainen, mutta kentät ovat kolmiulotteisia.
Rzucewon kulttuuri
Rzucewon kulttuuri (, , ) oli paikallinen arkeologinen ryhmä tai kulttuuri myöhäisellä neoliittisella kaudella. Tärkeimmät asuinkeskukset sijaitsivat Itämeren etelä- ja kaakkoisrannikolla Gdańskinlahdessa ja Veikselinhaffissa, mutta sen asukkaita levittäytyi pohjoiseen pitkin rannikkoa ylös Kuurinhaffin ohi ja siitä pohjoiseen Liettuan Šventojiin asti. Se on saanut nimensä rannikoiden lahtien mukaan tai ehkä Gdańskinlahdella olevan pienen Rzucewon kylän mukaan. Kulttuuri ajoitetaan noin vuoteen 2700 eaa.
Rzucewon kulttuuri oli sikäli hybridinen kulttuuri, että se muodostui Narvan kulttuurin, palloamforakulttuurin ja nuorakeraamisen kulttuurin sekoittuessa toisiinsa. Aiemmin otaksuttiin, että se muotoutui vain nauhakeraamisen kulttuurin pohjalta, mutta nykyinen tutkimus esittää sen muodostuneen jo ennen nauhakeraamisen kulttuurin saapumista alueelle. Rzucewon kulttuurissa erikoistuttiin kalastukseen ja hyljestykseen sekä meripihkakorujen kauppaan, ja se esiintyi pitkään rinnakkain muiden sitä läheisesti muistuttavien kulttuurien kanssa.
Rzucewon asuinpaikat sijaitsivat merenrannikolla laguunien eli haffien tuntumassa ja hieman kauempana sisämaassa. Talot rakennettiin kestämään merenpinnan vaihtelua ja sen aiheuttamaa eroosiota. Asukkaat harjoittivat myös karjanhoitoa kasvattaen muun muassa nautoja, sikoja ja vuohia. He harjoittivat myös pienimuotoista viljelyä, mutta pääelanto saatiin merestä. Koska he asuivat seudulla, jossa meripihkaa esiintyi runsaasti, he työstivät sitä teollisesti korujen myyntiä varten.
Ennen ajateltiin Rzucewon edustaneen ensimmäisiä baltteja. Rzucewon kulttuurin eroavaisuudet selittäisivät eron itä- ja länsibalttien välillä. Puolalaiset ja saksalaiset tutkijat liittävät Rzucewon vain rannikkoasutukseen, kun taas liettualaiset ja latvialaiset laajentavat kulttuurialuetta pitemmälle sisämaahan. Kulttuurin keskukset sijaitsivat rannikoilla, ja sisämaan asutus oli vaikutuspiirin reuna-aluetta.
Islannin keskuspankki
Islannin keskuspankki () vastaa Islannin rahapolitiikasta tärkeimpänä päämääränään hintavakauden säilyttäminen. Keskuspankki on velvoitettu myös myötäilemään Islannin valtion harjoittamaa talouspolitiikkaa, mikäli se ei ole ristiriidassa hintavakauden säilyttämisen kanssa. Keskuspankki toimii itsenäisesti, mutta on Islannin valtion omistuksessa.
Islannin valtiovarain- ja talousasioista vastaava ministeri nimittää keskuspankin pääjohtajan sekä varapääjohtajan viiden vuoden toimikaudelle. Rahapoliittisista päätöksistä vastaa kolmesta jäsenestä koostuva hallintoneuvosto, jotka nimittää Islannin pääministeri korkeintaan kaksi kertaa seitsemänvuotiselle toimikaudelle. Islannin keskuspankin pääjohtajana on toiminut Már Gudmundsson heinäkuusta 2009 lähtien.
Rahapolitiikalla ei ollut suurta merkitystä Islannin taloudessa toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina. Maan rahapolitiikan toimeenpanosta vastasi vuonna 1885 perustettu valtio-omisteinen Landsbanki, joka kuitenkin toimi lähinnä yksityisten pankkien tavoin rahapolitiikan jäädessä sivuosaan.
Islannin keskuspankki perustettiin maan parlamentin Alltingin päätöksellä vuonna 1961 irrottamalla Landsbankista sen keskuspankkitoiminnoista vastaava yksikkö. Vuonna 1986 keskuspankilta vietiin valta päättää Islannin yksityisten pankkien ja talletuspankkien korkotasoista.
Braunschweig-luokka (taistelulaiva)
Braunschweig-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut taistelulaivaluokka, johon kuului viisi vuosina 1901-1906 valmistettua alusta. Alukset olivat suurempia ja nopeampia kuin edeltäneen Wittelsbach-luokan alukset ja sen lisäksi niiden pää- ja apuaseet olivat raskaampia. Alusten aseistus oli kuitenkin kevyempi kuin vastaavien brittilaivaston alusten 12 tuuman tykit.
Luokan alukset osallistuivat ensimmäisen maailmansodan merisotatoimiin lähinnä rannikkovesillä osana 4. taistelulaivuetta. "SMS Hessen" siirrettiin vuonna 1916 2. laivueeseen, jonka mukana se osallistui Skagerrakin taisteluun. Sotatoimien päätyttyä luokan alukset jäivät Versailles'n rauhansopimuksen mukaisesti Reichsmarinen käyttöön. Luokan alukset romutettiin 1930-luvulla lukuun ottamatta "Hesseniä", joka toisen maailmansodan päätyttyä luovutettiin Neuvostoliitolle maalilaivaksi.
Saksan keisarikunnan valtiopäivät hyväksyi 10. huhtikuuta 1898 Tirpitzin ensimmäisen laivastolain, jonka mukaan laivastoon tuli kuulumaan yhdeksäntoista taistelulaivaa, kahdeksan panssariristeilijää, kaksitoista suurta ja 30 pientä risteilijää 1. huhtikuuta 1904 mennessä. Raskaat alukset korvattaisiin automaattisesti 25 vuoden välein ja kevyet risteilijät 15 vuoden välein. Valmistuskustannukset eivät saisi ylittää 408,9 miljoonaa markkaa, mutta samalla käyttökustannukset oli rajattu 5 miljoonaan markkaan. Laivastolakiin oli sisällytetty palveluksessa olevat alukset eli 12 taistelulaivaa, 10 suurta ja 23 kevyttä risteilijää ja siten kuuden vuoden aikana valmistettavaksi jäi ainoastaan seitsemän taistelulaivaa, kaksi suurta ja seitsemän kevyttä risteilijää.
Buurisodan ja Kiinan boksarikapinan seurauksena valtiopäivät hyväksyi 14. kesäkuuta 1900 toisen laivastolain, jossa laivaston kooksi määrättiin 38 taistelulaivaa, 20 panssariristeilijää ja 38 kevyttä risteilijää. Ensimmäisestä laista poiketen hankinnoille ei määrätty ylärajaa. Braunschweig-luokan alukset tilattiin osana toista laivastolakia. Ne laskettiin vesille 1902-1903 ja niiden tuli valmistua vuoteen 1906 mennessä. Valmistuskustannukset ollessa 24 miljoona kultamarkkaa per alus.
Coffee Stain Studios
Coffee Stain Studios on ruotsalainen videopeleihin keskittynyt yritys, joka perustettiin vuonna 2010. Yrityksen ensimmäinen julkaisema peli oli "I Love Strawberries", jonka kehitti Atari. Yrityksen ensimmäinen kehittämä peli oli "Sanctum", joka julkaistiin 2011 Microsoft Windowsille ja myöhemmin OS X:lle.
Nude
Nude voi tarkoittaa:
Linköpingin lentoasema
Linköpingin lentoasema sijaitsee Linköpingissä, Ruotsissa.
Kotiopettajattaren romaani (täsmennyssivu)
Kotiopettajattaren romaani voi tarkoittaa seuraavia:
Sokolovon taistelu
Sokolovon taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan joukkojen käymä taistelu Sokolovon kaupungin hallinnasta Ukrainassa, jota Neuvostoliiton puolella taistelleen ja Ludvík Svobodan komentaman Tšekkoslovakian 1. erillisen pataljoonan sotilaat puolustivat. 8.–13. maaliskuuta 1943 käyty taistelu päättyi tšekkoslovakialaissotilaiden torjuntavoittoon ja se esti saksalaisia etenemästä Mzhajokea pidemmälle. Taistelussa kaatuneesta luutnantti Otakar Jarošista (ylennettiin kuoleman jälkeen kapteeniksi) tuli ensimmäinen ulkomaan kansalainen, joka sai Neuvostoliiton sankarin kunniamaininnan.
Taistelusta tehtiin vuonna 1974 samanniminen tšekkiläinen elokuva, jonka ohjasi Otakar Vávra.
Werner Aspenström
Werner Aspenström (s. 13. marraskuuta 1918 Norrbärke – 25. tammikuuta 1997) oli ruotsalainen runoilija ja kirjailija. Hän oli Ruotsin akatemian jäsen.
Transformers: Age of Extinction (soundtrack)
Transformers: Age of Extinction – The Score on 27. kesäkuuta 2014 ilmestyneen yhdysvaltalaisen elokuvan "Transformers – Tuhon aikakausi" sävellyksiä sisältävä kaksiosainen soundtrack. Sävellykset on tehnyt Steve Jablonsky yhteistyössä Hans Zimmerin ja Imagine Dragonsin kanssa. Neljä elokuvan ääniraitaa EP-levynä 30. kesäkuuta 2014 ja loput julkaistiin 3. heinäkuuta 2014. Soundtrack on elokuvasarjan ensimmäinen, joka ei sisällä Linkin Parkin musiikkia.
Redeemer of Souls
Redeemer of Souls on brittiläisen heavy metal -yhtye Judas Priestin järjestyksessään seitsemästoista studioalbumi. Se julkaistiin 8. heinäkuuta 2014 Yhdysvalloissa, 11. heinäkuuta 2014 Euroopassa ja 14. heinäkuuta 2014 Iso-Britanniassa levymerkillä Epic/Columbia.
28. huhtikuuta 2014 julkaistiin singlenä nimikkokappale "Redeemer of Souls".
Marie Sallé
Maria Sallé (1707 – 27. heinäkuuta 1756 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen balettitanssija ja koreografi. Hänen suosituin balettinsa oli vuoden 1734 "Pygmalion", jossa hän käyttä huomattavasti normaalimpaa kevyempiä tanssivaatteita ja -kampausta. Sallé tunnettiin erityisen ilmekkäänä esiintyjänä.
Vuonna 1707 syntynyt Maria Sallé oli lapsinero ja oli saanut jo nuorena suosiota Lontoossa. Siellä hän oli opiskellut pantomiimiä tunnetuimmalta englantilaiseslta harlekiinilta John Richiltä. Ranskassa häntä opetti Françoise Prévost, joka sponsoroi Sallén vuoden 1721 debyytin Pariisin oopperassa.
Georg Friedrich Händelin johtamassa Covent Gardenissa Lontoossa Sallé esiintyi vuonna 1734 baletissa "Pygmalion", jonka Sallé oli itse myös sovittanut. Sallé pukeutui esityksessä kevyempiin vaatteisiin raskaiden pönkkähameiden sijaan ja piti hiuksiaan auki sen sijaan, että olisi tehnyt hiuksistaan korkean kampauksen. "Pygmalion" oli todella suosittu, ja sitä seurasi toinen suosittu baletti, "Bacchus and Ariadne". Palattuaan Pariisiin Sallé esiintyi "Les Indes galantesissa".
Baletti oli 1700-luvun alussa kehittynyt jo niin paljon, että monet ammattitanssijat saivat suosiota saavutuksistaan. Sallén ja Marie-Anne de Cupis de Camargon välinen kilpailu vaikutti osaltaan uuden "ballerina"-käsitteen kehittymiseen.
Camargo ja Sallé olivat tanssijoina kuitenkin erilaisia. Sallé tunnettiin erityisesti taidoistaan näyttellä. Hänen miimikon taitonsa näkyivät siinä, että hän tanssi ilmeikkäämmin kuin kukaan aikaisempi tanssija. Sallé pyrki puvustuksessaankin mahdollistamaan eläytymisen ja jätti jopa usein käytetyt naamiot pois.
Marie Camargo
Marie-Anne de Cupis de Camargo tai lyhyesti La Camargo (15. huhtikuuta 1710 Bryssel, Espanjan Alankomaat – 28. huhtikuuta 1770 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen balettitanssija. Camargo tunnettiin teknisesti todella taitavana tanssijana, joka teki vuonna 1730 läpimurtonsa Pariisin oopperassa, kun hän paikkasi miestanssijaa tämän soolo-osassa. Hän pystyi tekemään monia sellaisia liikkeitä, joihin pystyivät vain miestanssijat. Camargo lyhensi esiintymishamettaan, jotta pystyisi esittämään paremmin teknistä osaamistaan.
Camargo syntyi 1710 Brysselissä. Hänen isänsä oli italialainen aristokraatti Ferdinand Joseph de Cupis, joka toimi Brysselissä tanssimestarina. Camargo opiskeli Pariisissa Françoise Prevostin alaisuudessa. Hän tanssi Brysselissä ja Rouenissä, kunnes teki vuonna 1726 debyytinsä Pariisin oopperassa "Les Caractères de la danse" -baletissa. Camargon suosio herätti kateutta ikääntyvässä opettajassaan Prevostissa, joka pyrki jatkossa pitämään Camargon alemmassa näyttelijäkunnassa. Tarinoiden mukaan Prevost ei suostunut enää edes opettamaan Camargoa, joka haki jatkossa oppitunteja Louis Duprélta, Michel Blondylta ja Louis Pécourtilta.
Camargo sai mahdollisuutensa näyttää taitonsa vuonna 1730, kun miestanssija unohti esiintyä soolo-osassaan. Camargo otti hänen paikkansa ja tanssi niin mestarillisesti, että Prevost vetäytyi eläkkeelle pian esityksen jälkeen. Camargo kilpaili kiivaasti Marie Sallén kanssa usean vuoden, kunnes Camargo vetäytyi eläkkeelle 1734. Hän muutti rakastajansa Clermontin kreivin Louis de Bourbonin maalaislinnaan.
Camargo palasi vuonna 1740 ja tanssi 78 baletissa ennen lopullista eläköitymistään 1751. Hän sai tuolloin suurimman tanssijalle myönnetyn eläkkeen.
Camargon ja Marie Sallén välinen taistelu vaikutti uuden "ballerinan" käsitteen muovautumiseen, ja erityisesti Camargon eloisa persoonallisuus ja loistava tekniikka muodostivat "ballerinan" prototyypin. Camargo kehitti vanhoja askeleita ja loi uusia, ja hän osasi monia hyppyjä ja liikkeitä, joita yleensä vain miestanssijat tekivät. Hänen lisäkseen vain yksi toinen tanssija osasi tehdä "saut de basquen". Camargo lyhensi hamettaan nilkan yläpuolelle, jotta pystyisi esittämään paremmin peräkkäisiä "entrechat quetre" -liikkeitä. Camargo vaikutti kokonaisuudessa teknisellä taitavuudellaan ja lyhyemmällä hameellaan siihen, miten yleisö koki naistanssijoiden mahdollisuudet.
Savuvirtaorneero
Savuvirtaorneero ("Cinclodes comechingonus") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Savuvirtaorneeroa tavataan Argentiinassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Brasilianvirtaorneero
Brasilianvirtaorneero ("Cinclodes pabsti") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Brasilianvirtaorneeroa tavataan Brasilian kaakkoisosissa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, ja sen arvellaan olevan vähenemässä suhteellisen nopeasti. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Pikkuvirtaorneero
Pikkuvirtaorneero ("Cinclodes olrogi") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Pikkuvirtaorneeroa tavataan Argentiinassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tuhkavirtaorneero
Tuhkavirtaorneero, aikaisemmalta nimeltään mustavirtalintu ("Cinclodes patagonicus") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuhkavirtaorneeroa tavataan Argentiinassa ja Chilessä. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tulimaanorneero
Tulimaanorneero, aikaisemmalta nimeltään etelänvirtalintu ("Cinclodes antarcticus") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Tulimaanorneeroa tavataan Argentiinan ja Chilen eteläosissa sekä Falklandinsaarilla. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tyrskyorneero
Tyrskyorneero ("Cinclodes taczanowskii") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Tyrskyorneeroa tavataan Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rannikko-orneero
Rannikko-orneero ("Cinclodes nigrofumosus") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Rannikko-orneeroa tavataan Chilessä. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Virtaorneero
Virtaorneero ("Cinclodes atacamensis") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Virtaorneeroa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä ja Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Isovirtaorneero
Isovirtaorneero ("Cinclodes palliatus") on uhanalainen orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Isovirtaorneeroa tavataan Perussa Andeilla Junínin, Huancavelican ja Liman alueilla. Laji on harvinainen ja hyvin paikallinen, ja sen kannaksi on arvioitu 70–400 yksilöä. Laji kärsii elinympäristöjen tuhoutumisesta ja se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Maria Baranova
Maria Baranova (s. 1992 Lohja, Suomi) on suomalainen balettitanssija. Hän on Suomen Kansallisbaletin ensitanssija.
Baranova aloitti baletin 3-vuotiaana. Hän opiskeli Helsingin tanssiopistossa 12–13-vuotiaaksi opettajinaan muun muassa Anastasia Dunets, Maj-Lis Rajala ja Juha Kirjonen. Otettuaan yksityistunteja Baranova pääsi Hampurin balettikouluun 16-vuotiaana ja ensimmäisen vuoden jälkeen John Neumeier kutsui Baranovan Hampurin balettiin vuonna 2009. Kuitenkin ennen päätöstään aloittaa työt Hampurissa, Baranova sai kutsun myös Suomen Kansallisbalettiin menestyttyään Helsingin kansainvälisessä balettikilpailussa vuonna 2009. Hampurin baletissa Baranova tanssi kolme vuotta edeten kuorotanssijasta nopeasti pieniin solistitehtäviin. Vuonna 2011 Baranova sai jälleen kutsun Suomen Kansallisbalettiin, tällä kertaa suoraan ensitanssijaksi solistitehtäviin. Baranova päätti pian muuttaa takaisin Suomeen ja on tanssinut Kansallisbaletissa vuodesta 2011 lähtien. Hänen ensimmäinen roolinsa Suomen Kansallisbaletissa oli Don Quijote -baletin päärooli Kitri. Suomen Kansallisbalettiin Baranovan kutsunut taiteellinen johtaja Kenneth Greve luonnehtii Baranovaa poikkeuksellisen päättäväiseksi ja omistautuneeksi nähden hänessä poikkeuksellista lahjakkuutta sekä henkistä kanttia.
Suomen Kansallisbaletissa Baranova on tanssinut sittemmin pääroolin lukuisissa klassikkobaleteissa kuten Bajadeeri, Coppélia, Don Quijote, Manon, Prinsessa Ruusunen, Pähkinänsärkijä ja Hiirikuningas sekä Romeo ja Julia.
Baranova on osallistunut myös menestyksekkäästi useisiin balettikilpailuihin. Vuonna 2009 Baranova voitti Helsingin kansainvälisen balettikilpailun juniorisarjan kilpailun historian ensimmäisenä suomalaisena. Hän osallistui samaan kilpailuun myös vuonna 2012, tällä kertaa seniorisarjassa sijoittuen toiseksi.
Baranovan isä Oleksandr Baranov on suomalais-ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Romny
Romny (, ) on Sumyn alueella, Ukrainan pohjoisosissa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2013 alun arvio kaupungin asukasluvuksi oli 42 616.
Kaupungin kautta kulkee Kiovan itäpuolelta Brovarystä Sumyyn ja edelleen Venäjän Kurskin alueen rajalle johtava M07-valtatie sekä Konotopista Romnyn kautta lounaaseen M03-valtatielle johtava P60-kantatie. Kaupunkiin johtaa rautatieyhteys Homel–Bah’matš–Romny–Krementšuk; Pietari–Varsova -radan sivuhaara Liettuan Lentvarisista Romnyyn rakennettiin jo 1860- ja 1870-luvuilla.
Kesäkirja
Kesäkirja () on Tove Janssonin kirjoittama romaani. Ruotsinkielinen alkuteos julkaistiin vuonna 1972 ja Kristiina Kivivuoren suomennos seuraavana vuonna. Kirja kertoo Sophia-tytön, isän ja isoäidin kesänvietosta Suomenlahden saarella.
"Kesäkirja" on käännetyimpiä suomalaisia teoksia, sillä se on käännetty jo 26 kielelle. Sen pohjalta on myös luotu teatterinäytelmä Lontoossa vuonna 2014.
Yleisen käsityksen mukaan "Kesäkirjan" Sophia-tyttö perustuu Tove Janssonin veljentyttäreen Sophia Janssoniin ja isoäiti on Tove Janssonin äiti Signe Hammarsten-Jansson (”Ham”). Tove Jansson kirjoitti kirjan hieman äitinsä kuoleman jälkeen. Sophia Janssonin arvion mukaan noin kolmasosa kirjan sisällöstä perustuu häntä itseään koskeviin tositapahtumiin, kolmasosa Toven ja Hamin yhteisiin muistoihin ja loppuosa on puhdasta fiktiota.
Oh’tyrka
Oh’tyrka (, ) on Sumyn alueen kaakkoisosassa, Pohjois-Ukrainassa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2013 alun arvio kaupungin asukasluvuksi oli 49 047.
Pervomaisk (Mykolajivin alue)
Pervomaisk (, ) on Mykolajivin alueen luoteisosassa, Etelä-Ukrainassa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2013 alun arvio kaupungin asukasluvuksi oli 66 671.
Kolomyja
Kolomyja (, ) on Ivano-Frankivskin alueella, Länsi-Ukrainassa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2013 alun arvio kaupungin asukasluvuksi oli 61 428.
Suolaaminen
Suolaaminen on ruoan säilömistä suolan avulla. Suola säilöö elintarvikkeen vetämällä sen soluista vettä ja väkevöittämällä liemen mikrobitoimintaa ehkäiseväksi. Suolaamista käytetään elintarviketeollisuudessa sekä yksinään että muiden säilöntämenetelmien kanssa. Teollisessa suolauksessa elintarvikkeeseen lisätään ruokasuolan lisäksi muitakin lisäaineita parantamaan sen säilyvyyttä tai rakennetta. Suolaaminen oli ennen vanhaan ainoa lihan, kalan ja kasvisten säilöntämenetelmä, mutta se on menettänyt merkitystään uusien säilöntämenetelmien myötä.
"Kuivasuolaamisessa" elintarvikkeen pinnalle hierotaan suolaa, joka siirtyy osmoosin kautta sen sisäosiin. Menetelmä soveltuu pienten kappaleiden suolaamiseen, sillä se on hidas. Tyypillisiä kuivasuolattavia ruoka-aineita ovat kestokokolihavalmisteet, sienet (etenkin rouskut) ja kala (etenkin graavisuolattu lohi). Kalaan suolaa tarvitaan kolme kiloa yhtä perattua kalakiloa kohti, ja suolamäärä riippuu kalan koosta ja säilytyspaikan lämpötilasta.
"Liuossuolauksessa" valmistetaan suolalaukka, jossa veteen liuotetaan noin 300 grammaa ruokasuolaa vesilitraa kohti ja lisätään yleensä sokereita, fosfaatteja, nitriittiä ja C-vitamiinia. Elintarvike peitetään kokonaan suolalaukkaan ja suolautuminen alkaa sen pinnalta. Liuossuolausta käytetään muiden suolausmenetelmien kanssa etenkin kesto- ja kokolihavalmisteisiin.
"Ruiskutussuolaus" on nopea suolaustapa, jossa suolalaukka paineruiskutetaan ohuilla neuloilla tasaisesti elintarvikkeeseen.
Murat Önal
Murat Önal (s. 20. heinäkuuta 1987 Salihli, Turkki) on turkkilais-alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Topklassessa pelaavaa FC Lisseä. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Önal aloitti uransa AFC:ssä ja nousi seuran edustusjoukkueeseen kauden 2005–2006 loppupuoliskolla. Seuraavat kaudet hän pelasi Club Bruggen junioreissa ja ADO Den Haagin reserveissä. Kesällä 2008 Önal siirtyi Eredivisiessä pelanneen FC Volendamin reservijoukkueeseen. Hän teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla 8. maaliskuuta 2009 ottelussa Vitesseä vastaan. Vuonna 2012 Önal teki sopimuksen Kakkosessa pelanneen AC Kajaanin kanssa, jossa hän teki kauden loppupuolella seitsemän maalia kymmenessä ottelussa. Önal oli mukana nostamassa joukkuetta Ykköseen sen voittaessa Järvenpään Palloseuran karsinnoissa.
Önal on edusti Kazakstanin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelannutta FC Kyrania kausina 2014–2015.
Helsingin kansainvälinen balettikilpailu
Helsingin kansainvälinen balettikilpailu () on suomalainen kansainvälinen balettikilpailu. Kilpailu jäjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1984 ja sen jälkeen kilpailu on järjestetty kuudesti. Kilpailun perustaja on Suomen Kansallisbaletissa merkittävän uran luonut professori Doris Laine. Kilpailu järjestettiin ensimmäiset kaksi kertaa vuosina 1984 ja 1991 Helsingin Kaupunginteatterissa. Suomen Kansallisoopperassa kilpailu on jäjestetty vuosina 1995, 2001, 2005, 2009, 2012 ja 2016. Seuraavan kerran kilpailu järjestetään vuonna 2020.
Jäätyään eläkkeelle Suomen Kansallisbaletista Doris Laine jatkoi suomalaisen tanssitaiteen kehittämistä. Hänet kutsuttiin useiden eri kansainvälisten balettikilpailujen tuomaristoon muun muassa Varnaan, Moskovaan ja Jacksoniin. 1980-luvun alussa Laine alkoi suunnitella kansainvälisen balettikilpailun perustamista myös Suomeen. Kansainvälisen teatteri-instituutin Suomen keskuksen hallitus suhtautui ajatukseen aluksi varauksella. Laine hankki rahoituksen Suomen valtiolta, Helsingin kaupungilta, kulttuurirahastoilta ja suomalaiselta liike-elämältä. Laine sai Teatterin tiedotuskeskuksen ITI -toimiston ottamaan sekä taloudellisen-, että järjestelyvastuun kilpailusta.
Ensimmäinen Helsingin kansainvälinen balettikilpailu järjestettiin vuonna 1984 menestyksekkäästi. Osallistujia oli yhteensä 62, 17 maasta. Kun kilpailu järjestettiin jo kolmannen kerran vuonna 1995 kilpailun uudeksi taiteelliseksi johtajaksi Laineen jälkeen nimettiin Suomen Kansallisbaletin silloinen taiteellinen johtaja Jorma Uotinen. Tällä kertaa paikalle kutsuttiin myös kilpailun koreografit, jolla haluttiin korostaa koreografiakilpailun asemaa kilpailussa.
Kun kilpailu järjestettiin viidennen kerran vuonna 2005 kilpailuista vastaavaksi elimeksi perustettiin Helsingin Kansainvälinen Balettikilpailu -yhdistys ry. Yhdistyksen puheenjohtajana sekä balettikilpailujen kunniapuheenjohtajana toimi Doris Laine ja varapuheenjohtajana Kansallisbaletin silloinen taiteellinen johtaja Dinna Björn. Kilpailuun osallistui yhteensä 92 tanssijaa 36 maasta.
Nykyisessään muodossaan kilpailun eri vaiheissa kilpailijat tulkitsevat sekä klassista tanssia että nykybalettia. Kilpailu käydään kahdessa eri sarjassa: juniorisarja (15-19 -vuotiaat) ja seniorisarja (20-25 -vuotiaat).
Suomalaisista kilpailussa on menestynyt muun muassa Kansallisbaletin entinen ensitanssija Maria Baranova, joka voitti juniorisarjan vuonna 2009 ja sijoittui seniorisarjassa toiseksi vuonna 2012.
Vuonna 2012 kilpailun palkinnot olivat seuraavat:
Lisäksi vuonna 2012 jaettiin seuraavat nimikkopalkinnot:Tuomaristo jakoi myös koreografiapalkintoja ja kannustuspalkintoja.
Johannes Laaksonen
Johannes Laaksonen (s. 13. joulukuuta 1990 Kotka) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Adeccoligaenissa pelaavaa Sandnes Ulfia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Laaksonen siirtyi FC KooTeePeestä SJK:hon ennen kautta 2013 kaksivuotisella sopimuksella. Hänet valittiin kahdesti Veikkausliigan kuukauden tähdistöjoukkueeseen kaudella 2014. Saman kauden päätteeksi Laaksonen nimettiin vuoden liigatulokkaaksi ja jalkapallotoimittajien tähdistöjoukkueeseen.
Laaksonen kutsuttiin ensimmäistä kertaa maajoukkueeseen tammikuussa 2015 otteluihin Ruotsia ja Jemeniä vastaan. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki 10. tammikuuta pelatussa Ruotsi-ottelussa.
Dawid Jarzyński
Dawid Jarzyński (s. 24. joulukuuta 1984 Tychy) on puolalainen säveltäjä ja klarinetisti. Hänen orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksiaan on esitetty Puolassa ja Sveitsissä.
Jarzyński opiskeli klarinetin- ja bassoklarinetin soittoa, kamarimusiikkia sekä sävellystä Zürichissä. Hänen sävellysopettajanaan oli Felix Baumann. Lisäksi hän osallistui Theo Brandmüllerin ja Adriana Hölszkyn mestarikursseille Saarbrückenissä vuonna 2006. Hän on saanut palkintoja ja tunnustuksia sekä säveltäjänä että klarinetistina. Klarinetistina hän on erikoistunut nykymusiikin tulkitsemiseen.
Jarzyńskin teosten joukossa on puhallinsoitinkokoonpanolle sävelletty "Ostinato", josta hänet palkittiin kilpailussa Moskovassa vuonna 2003. Klarinetistina hän on julkaissut levytyksellä itsensä, Marcel Chyrzyńskin, Isang Yunin ja Paul Pattersonin teoksia.
Kenneth MacMillan
Sir Kenneth MacMillan (11. joulukuuta 1929 Dunfermline, Skotlanti – 29. lokakuuta 1992 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen balettitanssija ja koreografi. MacMillan oli sukupolvensa merkittävimpiä balettikoreografeja. Hän omistautui uudistamaan baletin perinteisestä muotoa. Hän toi teoksiinsa myös rankkoja aiheita, jotka olivat klassiselle baletille ennestään vieraita.
MacMillan oli lahjakas tanssija, mutta parhaiten hänet tunnetaan koreogafioistaan erityisesti Royal Ballet'n kanssa. Hän teki koreogafioita myös American Ballet Theatrelle (1956–1957) ja Deutsche Operille (1966–1969). Hänestä tuli Royal Ballet'n taiteellinen johtaja Frederick Ashtonin jälkeen vuonna 1970 ja hän erosi seitsemän vuoden jälkeen yrittettyään löytää tasapainon balettien luomisen ja johtajan tehtävien vaatimusten välillä. MacMillan jatkoi kuitenkin Royal Ballet'n pääkoreografina aina kuolemaansa asti vuonna 1992.
MacMillan kuoli sydänkohtaukseen 62-vuotiaana Royal Opera House -oopperatalon lavan takana Lontoossa lokakuussa 1992 kesken hänen vuoden 1978 balettinsa "Mayerling".
Suomen Kansallisbaletti on esittänyt MacMillanin "Manon" -balettia vuodesta 2011.
MacMillan loi uransa aikana lähes 100 balettia.
Sergei Pavlenko
Sergei Pavlenko (5. toukokuuta 1952 Sumy – 3. helmikuuta 2012 Moskova) oli venäläinen säveltäjä. Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa sävellystä Nikolai Sidelnikovin johdolla vuosina 1972–80 ja soitinnusta opettajanaan Edison Denisov vuosina 1972–77. Pavlenko sai ensipalkinnot saksofonimusiikin kilpailussa Pariisissa vuonna 1988 teoksesta "Pastorale" ja hengellisen musiikin kilpailussa Fribourgissa teoksesta "Jesu Redemptor Omnium" vuonna 1996. Lisäksi Pavlenko valittiin vuoden säveltäjäksi "Muzikalnoje obozrenie" -lehdessä (2002).
Pavlenkon teoksia on esitetty Venäjällä, Kanadassa, Ranskassa, Saksassa, Unkarissa, Japanissa, Alankomaissa, Serbiassa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Vuosina 1976–82 Pavlenko toimi Taganka-teatterin musiikillisena johtajana Moskovassa.
Marcel Chyrzyński
Marcel Chyrzyński (s. 1971) on puolalainen säveltäjä. Hän sai maisterin arvonsa Krakovan musiikkiakatemiasta vuonna 1995. Siellä hänen opettajinaan toimivat Marek Stachowski, Krzysztof Penderecki, Marek Choloniewski, Richard Boulanger, Cindy McTee ja Rodney Oaks. Chyrzyński aloitti luennoinnin samassa musiikkiakatemiassa vuonna 1994. Hän sai tohtorinarvon sävellyksessä vuonna 1998.
Chyrzyński osallistui lisäksi lukuisille kursseille ja sai opetusta muiden muassa Paul Pattersonilta, Sylvano Bussottilta, Claude Lefebvreltä, Joji Yuasalta, Boguslaw Schaefferiltä, Lidia Zielinskalta ja Hanna Kulentyltä. Chyrzyński on kuulunut Puolan säveltäjäliittoon vuodesta 1995. Hänen teoksiaan on esitetty lukuisissa Euroopan maissa, Etelä-Koreassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Japanissa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Meksikossa.
Chyrzyński säveltää akustista, elektroakustista ja elektronista musiikkia. Hän on säveltänyt myös näyttämömusiikkia, erityisesti nykyaikaisiin näytelmiin.
Gazélec Ajaccio
Gazélec Football Club Ajaccio on ranskalainen jalkapalloseura. Se perustettiin vuonna 1910, jolloin joukkue tunnettiin nimellä Jeunesse Sportive Ajaccienne. Sen kotistadion on Stade Ange Casanova, joka sijaitsee Ajacciossa.
Wittelsbach-luokka
Wittelsbach-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut taistelulaivaluokka, johon kuului viisi vuoden 1898 laivastolain nojalla valmistettua alusta. Niiden rakennustyöt aloitettiin 1899-1900 ja ne valmistuivat vuoden 1904 loppuun mennessä. Alukset muistuttivat edeltänyttä Kaiser Friedrich III -luokkaa ollen kuitenkin paremmin panssaroituja. Aseistus aluksilla oli lähes identtinen, mutta sijoituksissa oli eroja.
Saksan keisarikunnan valtiopäivät hyväksyi 10. huhtikuuta 1898 Tirpitzin ensimmäisen laivastolain, jonka mukaan laivastoon tuli kuulumaan 19 taistelulaivaa, kahdeksan panssariristeilijää, kaksitoista suurta ja 30 pientä risteilijää 1. huhtikuuta 1904 mennessä. Raskaat alukset korvattaisiin automaattisesti 25 vuoden välein ja kevyet risteilijät 15 vuoden välein. Valmistuskustannukset eivät saisi ylittää 408,9 miljoonaa kultamarkkaa, mutta samalla käyttökustannukset oli rajattu 5 miljoonaan kultamarkkaan. Laivastolakiin oli sisällytetty palveluksessa olevat alukset eli 12 taistelulaivaa, 10 suurta ja 23 kevyttä risteilijää ja siten kuuden vuoden aikana valmistettavaksi jäi ainoastaan seitsemän taistelulaivaa, kaksi suurta ja seitsemän kevyttä risteilijää. Lain puitteissa tilattiin Wittelsbach-luokan alukset.
Rosenlundin pappila
Rosenlundin pappila on 1700-luvulta peräisin oleva pappila Pietarsaaressa. Pappila on entistetty alkuperäistä tyyliä noudattaen, ja se on tarkoitettu julkiseen käyttöön yhdessä alueen muun toiminnan kanssa.
Tilat ovat olleet esimerkiksi seurakunnan, musiikkikoulutuksen ja iltapäiväkerhojen käytössä, mutta nyt käyttäjäkuntaa pyritään laajentamaan.
Tilojen sisustusta ei pyritty luomaan silmiinpistäväksi, koska alkuperäisestä sisustuksesta ei ole tietoa, vaan kalusteet ovat yksinkertaisia tyyliin sopivia. Sen sijaan on pyritty palauttamaan huonejako alkuperäiseksi, sekä sisäpinnat tehty vanhoihin väreihin ja entisajan tekniikoita käyttäen, perusrakenteita on parannettu, samoin lämpöeristystä. Tiilinen vesikatto palautettiin peltikatoksi, arkistosta tuli keittiö, kellariin on tehty tekniikkahuone. Ilmastointi on koneellinen, ja lämpö saadaan kallioperästä. Hissi ja invaramppi helpottavat liikkumista.
Korjauskulut ovat 1,3 miljoonaa euroa, ja rahoituksesta kattaa pääosan ely-keskus. Lisäksi kunnat ja museovirasto ovat osallistuneet kuluihin, on saatu lahjoituksia, ja työssä on ollut mukana vapaaehtoisia talkoolaisia.
Pappilaa ympäröi Aspegrenin puutarha, joka on nimetty perustajansa rovasti Gabriel Aspegrenin mukaan. Puutarhasta vastaa Aspegrenin puutarhasäätiö, jonka perustivat 2007 Pietarsaarenseudun seurakuntayhtymä, Pietarsaaren kaupunki, Pedersören kunta, Luodon kunta ja Pohjanmaan liitto.
Pappilaan kuuluu myös ulkorakennuksia, ja vuonna 1777 rakennetussa kivinavetassa on Pedersören seudun kotiseutumuseo.
Lahti Pirates
Lahti Pirates on lahtelainen baseball-joukkue, joka pelaa kaudella 2016 Baseballin Suomi-sarjaa. Joukkueen kotikenttänä toimii Lahti Pirates Stadion osoitteessa Ristkarinkatu (kadun loppupää) Lahdessa.