hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – miesten 400 m
Helsingin olympiakisojen miesten 400 metrin juoksuun osallistui 71 urheilijaa edustaen 35 kansallisuutta. Kilpailupäivät olivat 24.–25. heinäkuuta. Virallisissa tuloksissa käytettiin käsiaikaa.
Jokaisesta erästä kaksi nopeinta jatkoon.
1. erä
2. erä
3. erä
4. erä
5. erä
6. erä
7. erä
8. erä
9. erä
10. erä
11. erä
12. erä
Jokaisesta erästä kolme nopeinta jatkoon.
1. erä
2. erä
3. erä
4. erä
Kummastakin erästä kolme nopeinta loppukilpailuun.
1. erä
2. erä
Marco Pezzaiuoli
Marco Pezzaiuoli (s. 16. marraskuuta 1968) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Lokakuusta 2014 lähtien hän on toiminut Guangzhou Evergranden junioritoiminnan johtajana.
Pezzaiuolin pelaajaura jäi lyhyeksi ja hän lopetti uransa vain 23-vuotiaana siirtyen valmennuspuolelle. Pezzaiuoli hankki valmennusoppinsa Karlsruher SC:n organisaatiossa, jossa aloitti juniorivalmentajana 1991. Hän toimi seuran juniorivalmennuksessa yhdeksän vuoden ajan ensin valmentajana ja 1999–2000 nuorisovalmennuksen koordinaattorina. Joachim Löwin saatua potkut huhtikuussa 2000 Pezzaiuoli nousi seuran väliaikaiseksi päävalmentajaksi kunnes Stefan Kuntz otti heinäkuun alussa tehtävät hoitaakseen. Kuntzin saatua potkut syyskuussa 2002 Pezzaiuoli toimi yhden ottelun ajan joukkueen päävalmentajana.
Pezzaiuoli jätti Karlsruhen kesällä 2003 ja jatkoi lokakuussa uraansa korealaisen Suwon Samsung Bluewingsin apuvalmentajana. Hän työskenteli Koreassa aina syksyyn 2006 saakka, kunnes Eintracht Trier palkkasi hänet uudeksi päävalmentajakseen. Pesti päättyi kuitenkin lyhyeen hänen saatua potkut jo lokakuussa viiden ottelun jälkeen.
Heinäkuussa 2007 Pezzaiuoli siirtyi Saksan jalkapalloliiton palvelukseen alle 16-vuotiaiden maajoukkuevalmentajaksi. Elokuussa 2008 hän siirtyi U15- ja U17-joukkueiden valmentajaksi. Toukokuussa 2009 hän luotsasi U17-joukkueen ikäluokan Euroopan mestaruuteen. Menestyksen myötä hän nousi kesällä 2009 U18-joukkueen päävalmentajaksi.
Kesällä 2010 Pezzaiuoli jätti Saksan jalkapalloliiton kolmen vuoden palveluksen jälkeen siirtyen Ralf Rangnickin apulaisvalmentajaksi TSG 1899 Hoffenheimiin. Rangnickin erottua tammikuun alussa 2011 Pezzaiuolista tuli seuran uusi päävalmentaja kesään 2014 ulottuvalla sopimuksella. Pezzaiuoli ei saanut TSG:n tuloksia kehittymään riittävällä tavalla ja huhtikuussa 2011 seura ilmoitti Pezzaiuolin lähtevän seurasta kauden jälkeen.
Kesällä 2014 Pezzaiuolista tuli japanilaisseura Cerezo Osakan päävalmentaja. Joukkue pelasi kuitenkin heikosti Pezzaiuolin alaisuudessa eikä voittanut yhtään J. Leaguen ottelua. Kun Cereza lisäksi putosi Japanin cupin puolivälierissä, sai Pezzaiuoli potkut jo syyskuussa 2014.
Lokakuussa 2014 Pezzaiuolista tuli kiinalaisseura Guangzhou Evergranden junioritoiminnan johtaja. Pezzaiuoli syntyi ja varttui Saksassa, mutta hänen isänsä on italialainen ja äitinsä alankomaalainen. Pezzaiuoli on naimisissa korealaisen muotisuunnittelija Je Wonin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Vesa Tapio Valo
Vesa Tapio Valo (s. 1951) on suomalainen teatteriohjaaja. Valo työskenteli vuosina 2009–2015 Seinäjoen kaupunginteatterin johtajana.
Valo aloitti opinnot Teatterikoulussa 1971 ja valmistui dramaturgiksi 1983 ja teatteritaiteen maisteriksi 2000. Hän on työskennellyt pitkään Saksassa ohjaajana ja dramaturgina. Valo on työskennellyt ohjaajana Vaasan ja Oulun kaupunginteattereissa sekä 1990-luvulla Helsingin Kaupunginteatterissa, ensin dramaturgina ja sitten ohjaaja-dramaturgina.
Valo on suomentanut saksalaisia näytelmiä, muun muassa Friedrich Hollaenderin "Laitakujan leidit", jonka hän on ohjannut Seinäjoen teatterille. Hän on myös kirjoittanut näytelmiä, muun muassa "Seitsemän huvila", "Pojat", "Maria Silfvan", "Lähtekäätte Ameriikhan!" ja siitä uudistetun version "Aava meri".
Vesa Tapio Valo oli perustamassa Setaa vuonna 1974 ja toimi "Seta-lehden" päätoimittajana 1978–1980.
Jesse Johnsson
Jesse Johnsson (s. 3. kesäkuuta 1991) on suomalainen salibandymaalivahti, joka edustaa Divarissa pelaavaa Porvoon Salibandyseuraa. Johnsson teki debyyttinsä Salibandyliigassa vuonna 2010 edustaessaan SSV:tä.
Johnsson on edustanut aiemmin urallaan Suomessa Kirkkonummi Rangersia, Vihdin Salisusia ja Lohjan Salibandyä. Lisäksi hän on pelannut Saksan liigan Red Devils Wernigerodessa, jossa hän voitti liigapronssia.
Johnsson on valittu U19-maajoukkueen leireille, muttei ole vielä pelannut maaotteluita.
K'iche-valtakunta
Q'umarkaj'n k'iche-valtakunta oli nykyisen Guatemalan ylänköalueilla sijainnut valtio. Maya-intiaaneihin kuuluneet k'iche-intiaanit perustivat valtion 1200-luvulla ja se laajeni 1400-luvulle saakka. Pedro de Alvaradon johtamat espanjalaiset ja nahualaiset joukot valloittivat valtion vuonna 1524.
K'iche-valtakunta saavutti huippunsa kuningas K'iq'abin aikana. K'iq'ab hallitsi valtiota Q'umarkajin linnoituskaupungista, nykyisen Santa Cruz del Quichén lähellä. K'ichet hallitsivat aluetta, joka ulottui nykyisen Meksikon alueelle ja he alistivat useita alueen alkuperäisheimoja, kuten tz'utujilit, kaqchikelit ja mamit.
Marvel Super Heroes vs. Street Fighter
Marvel Super Heroes vs. Street Fighter on Capcomin kehittämä ja julkaisema "Marvel vs. Capcom" -pelisarjaan kuuluva taistelupeli. Peli julkaistiin alun perin kolikkopelinä vuonna 1997. Seuraavana vuonna peli julkaistiin Sega Saturnille ja vuonna 1999 PlayStationille.
Pelissä käytetään edellisen osan tavoin kahden hahmon joukkueita yksi vastaan yksi tappelussa. Pelin aikana voi kuitenkin tällä kertaa vaihtaa toiseen valitsemaansa hahmoon tai vain tehdä varalla olevan hahmon erikoisliikkeen vaihtamatta kehässä olevaa hahmoa pois.
Konsoliversioissa on otettu mukaan muita pelimoodeja, kuten harjoittelu ja ”Crossover Mode”, jossa pelaaja voi käyttää valitsemansa hahmon lisäksi yhtä samaa hahmoa, joka on myös vastustajalla. Voitettuaan omalla parijoukkueella kaiken vastuksen pelaaja saa vastaansa lopuksi kaksi vastaan yksi ottelussa kyborgi version Akumasta, jonka jälkeen pelaaja pääsee ottelemaan lopullista pomovastusta Tuhoa vastaan.
Yattering
Yattering oli puolalainen brutaalin death metalin yhtye, joka toimi vuosina 1996-2006.
Julius Fučík
Julius Ernest Wilhelm Fučík [futši:k] (18. heinäkuuta 1872 Praha — 15. syyskuuta 1916 Berliini) oli tšekkiläinen säveltäjä ja sotilasmuusikko. Hänen tunnetuin teoksensa lienee marssisävellys "Gladiaattorien tulo" vuodelta 1899.
Julius Fučík syntyi vuonna 1872 Prahassa, silloisessa Itävalta-Unkarissa. Hän opiskeli Prahan konservatoriossa fagotin- ja viulunsoittoa sekä lyömäsoittimia ja sai sävellysopetusta Antonín Dvořákilta. Hän astui sotilaspalvelukseen vuonna 1891 ja työskenteli sen jälkeen soittokunnan johtajana eri puolilla Itävalta-Unkaria ja palveli mm. soitonjohtajana 86. jalkaväkirykmentissä (1897–1909) ja 92. jalkaväkirykmentissä (1909–1913).
Vuonna 1913 Fučík avioitui ja asettui Berliiniin. Hän perusti oman soittokuntansa Prager Tonkünstler-Orchester ja musiikkikustantamonsa Apollo Verlag markkinoimaan sävellyksiään. Ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen heikensi toimeentuloa, ja hänen liiketoimensa ja terveytensä kärsivät. Hän kuoli Saksassa vain 44-vuotiaana.
Fučík oli tuottelias säveltäjä: hänen tuotantoonsa kuuluu noin 240 marssia, polkkaa ja valssia. Suurin osa teoksista on sävelletty sotilassoittokunnille. Hänen musiikkiaan esitetään yhä Tšekissä, mutta hänen maailmanmaineensa perustuu ensi sijassa "Gladiaattorien tuloon".
Värielokuva
Värielokuvalla tarkoitetaan elokuvaa, johon on tallennettu värit. Ensimmäiset elokuvat tallennettiin mustavalkoisina ja ainoastaan valovoima kyettiin tallentamaan. Aluksi värillisiä elokuvia tehtiin käsin värittämällä. Ensimmäinen värielokuva oli vuonna 1895 valmistunut Thomas Edisonin käsin väritetty kinetoskooppi-elokuva "Annabellen tanssi". Ensimmäinen suomalainen värielokuva oli Toivo Särkän ohjaama "Juha" vuodelta 1956.
Jean Tinguely
Jean Tinguely (1925–1991) oli sveitsiläinen kuvanveistäjä, joka teki abstrakteja dadaistis-surrealistisia koneveistoksia. Hän oli kineettisen taiteen huomattavimpia taiteilijoita.
Tinguelyn romuveistokset ovat usein liikkuvia. Hän teki aluksi rautalankakonstruktioita ja reliefejä metallin kappaleista, myöhemmin hän rakensi moottorilla toimivia robottimaisia teoksia. Hänen tuotannossaan on myös piirtäviä taidekoneita ja koneveistoksia, jotka tuhosivat itsensä.
Tinguely vietti nuoruutensa Baselissa ja opiskeli Baselin taideakatemiassa, mutta muutti Ranskaan. Hän kuului pariisilaiseen avantgardeen 1900-luvun puolivälissä, ja hän oli yksi uuden realismin manifestin allekirjoittajista vuonna 1960. Hänen parhaiten tunnettu teoksensa oli itsetuhoutuva veistos "Homage to New York" (1960), joka on osin hajonneena Modernin taiteen museossa New Yorkissa. Tinguely teki myös Noise-musiikkia.
Tinguely meni 1971 naimisiin Niki de Saint Phallen kanssa ja teki monia teoksia yhteistyössä hänen kanssaan.
Vankisurmat
Vankisurmat – neuvostovankien laittomat ampumiset jatkosodassa on dosentti Antti Kujalan vuoden 2008 tietokirja, joka käsittelee suomalaisten sotilaiden ja siviilien neuvostoliittolaisia sotavankeja vastaan jatkosodan aikana tehtyjä henkirikoksia. Teos käsittelee noin 200:aa korkeimpaan oikeuteen saakka edennyttä jatkosodan aikaista henkirikosta. Kirjan mukaan jatkosodan aikana suomalaisten hallussa oli 67 000 neuvostovankia, joista kuoli arviolta noin 22 000. Heistä arviolta tuhat ammuttiin. Arkistoista jää epäselväksi kuinka moni ampumistapaus oli laillinen, esimerkiksi karkaamisyritysten yhteydessä suoritettu, ja kuinka moni rikostapaus.
Suomen Neuvostoliiton kanssa solmima Moskovan välirauhansopimus velvoitti Suomea tuomitsemaan sotarikoksiin syyllistyneet kansalaisensa. Teos ei käsittele näitä poliittisia oikeudenkäyntejä, vaan neuvostosotavankeihin kohdistuneita henkirikoksia. Neuvostoliitto salli näihin rikoksiin syyllistyneiden tuomitsemisen Suomen omissa siviili- ja sotilastuomioistuimissa ja Suomen lakien mukaan, mutta valvoi oikeudentutkintoja ja puuttui Liittoutuneiden valvontakomission kautta yksittäistapauksissa joihinkin oikeudenkäynteihin. Toisen maailmansodan voittaneet demokraattiset valtiot eivät tuominneet sotarikoksiin syyllistyneitä omia kansalaisiaan kuin ainoastaan poikkeustapauksissa, mutta Suomi joutui sodan häviäjänä järjestämään suuren määrän tutkimuksia ja oikeudenkäyntejä, sekä tekemään tuomioista selkoa Neuvostoliitolle.
Kujalan mukaan tästä huolimatta sotarikosoikeudenkäynneissä täyttyivät oikeusvaltion edellytykset, ja vaikka alemmat oikeusasteet saattoivat joskus tehdä virheitä, ainakin Korkeimmassa oikeudessa tuomiot olivat lakien mukaisia. Suomessa tuomittiin sotarikoksista eri oikeusasteissa yli 700 henkilöä, näistä 300 Korkeimmassa oikeudessa. Korkeimman oikeuden tuomioista 200 koski henkirikoksia.
Kirja syntyi osana Kansallisarkiston "Suomi, sotavangit ja ihmisluovutukset 1939–55" -tutkimusprojektia, jonka perustamisesta valtioneuvosto päätti 2004.
Jari Hanski arvioi Kujalan teoksen Helsingin Sanomien kirja-arviossa jänteväksi ja kiinnostavaksi. Hanskin mukaan aihe on arka, mutta Kujala ei sorru paatoksellisuuteen eikä historioitsijalle sopimattomaan syyttelyyn. Tapahtumien kulku tuodaan esiin sellaisenaan asiakirjojen mukaisesti. Kirja sai myönteisen vastaanoton myös Kymen sanomissa.
Logan Couture
Logan Couture (s. 28. maaliskuuta 1989 Guelph, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue San Jose Sharksissa keskushyökkääjänä. Joukkue varasi hänet koko varaustilaisuuden yhdeksäntenä pelaajana kesällä . Couturea on analysoitu johtajatyypiksi. Hänen vahvuutensa ovat syöttötaidoissa ja peliälyssä.
Couture pelasi kauden 2004–2005 OJHL-juniorisarjaa St. Thomas Starsin joukkueessa, minkä jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2005–2006 OHL-joukkue Ottawa 67'siin. Couture pelasi siellä hyvän tulokaskauden ja teki 65 ottelussa tehot 25+39=64, joilla hän oli 67'sin kolmanneksi paras pistemies. Kaudella 2006–2007 Couture teki 54 ottelussa tehot 26+52=78 ja hän oli joukkueen sisäisen syöttöpörssin voittaja sekä toiseksi paras pistemies edelleen Couturen joukkuetoverina pelaavan Jamie McGinnin jälkeen. Couturen runkosarjaa lyhensi mm. mononukleoosi ja luistimenviilto. San Jose Sharks varasi hänet ensimmäisellä kierroksella numerolla 9 kesällä 2007.
Kaudella 2007–2008 Couture jakoi McGinnin kanssa 67'sin sisäisen pistepörssin voiton tehoilla 21+37=58. Hän kuitenkin itse voitti joukkueen syöttöpörssin. Couturesta tuli kaudella 2008–2009 67'sin kapteeni ja hän teki OHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 39+48=87. Couture voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin ja hän oli koko OHL:n yhdeksänneksi paras pistemies sekä kuudenneksi paras maalintekijä. Couture nimettiin OHL:n tähdistöotteluun vuosina 2007, 2008 ja 2009, mutta vuoden 2008 ottelu jäi väliin loukkaantumisen takia. Hänet nimettiin maaliskuussa 2010 OHL:n viikon pelaajaksi. Keväällä 2009 Couture pelasi neljä runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua San Jose Sharksin farmijoukkueessa Worcester Sharksissa, AHL:ssä.
Couture siirtyi kaudeksi 2009–2010 San Jose Sharksin organisaatioon. Hän pelasi yli puolet kaudesta Worcesterissa, jossa Couture teki 42 runkosarjaottelussa tehot 20+33=53. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies Dan DaSilvan kanssa. Couture nimettiin kauden päätteeksi AHL:n tulokkaiden tähdistöön. Hän debytoi NHL:ssä 25. lokakuuta 2009 Philadelphia Flyersiä vastaan ja teki NHL-uransa ensimmäisen maalin 5. marraskuuta 2009 Detroit Red Wingsin Chris Osgoodin taakse. Couture pelasi kauden aikana NHL:ssä yhteensä 25 runkosarjaottelua tehoin 5+4=9 sekä 15 playoff-ottelua tehden neljä maalia.
Couture pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007.
Brandon McMillan
Brandon McMillan (s. 22. maaliskuuta 1990 Delta, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä tai puolustaja. Hän edustaa KHL-seura Dinamo Riikaa.
McMillan aloitti junioriuransa BCMML-sarjassa Vancouver Rangersin paidassa. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi WHL-sarjassa pelaavaan Kelowna Rocketsiin. NHL-seura Anaheim Ducks varasi McMillanin kolmannella kierroksella 85. pelaajana . Kaudella 2008–2009 hän voitti Rocketsin paidassa WHL-mestaruuden. Seuraavalla kaudella hän teki 55 ottelussa tehot 25+42=67 ja hänet nimettiin idän tähdistökentälliseen.
Kaudeksi McMillan siirtyi Anaheim Ducksin organisaatioon. Hän aloitti kauden AHL:ssä farmiseura Syracuse Crunchissa. Hän debytoi NHL:ssä marraskuussa 2010 Edmonton Oilersia vastaan. Huhtikuussa 2013 McMillan kaupattiin Phoenix Coyotesiin vaihdossa Matthew Lombardiiin. Helmikuussa 2015 Coyotes laittoi McMillanin waivers-listalle, josta hänet poimi Vancouver Canucks. McMillan pelasi Canucksissa ainoastaan kauden loppuun.
McMillan siirtyi Eurooppaan ja edusti kaudella 2015–2016 saksalaista ERC Ingolstadtia. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi kroatialaiseen KHL-joukkueeseen KHL Medveščak Zagrebiin, josta hän siirtyi kesken kauden Torpedo Nižni Novgorodiin. Kaudeksi 2017–2018 McMillan siirtyi Dinamo Riikaan.
McMillan on edustanut Kanadan nuorisomaajoukkueita. Hän oli mukana vuoden 2010 nuorten MM-kilpailuissa, joissa hän teki tehot 4+4=8 ja oli voittamassa hopeaa.
Human’s Pain
Human’s Pain on puolalaisen brutaalin death metal -yhtyeen Yatteringin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1998.
Rotanmyrkky
Rotanmyrkky on erityisesti jyrsijöiden, kuten rottien ja hiirien hävittämiseen ihmisasumuksista ja niiden läheisyydestä tarkoitettu myrkky. Jyrsijät arastelevat uusia ruokia ja siksi ne syövät aluksi vain vähän niitä. Syömistä jatketaan, jos ruoasta ei sairastuta. Tehokkaat rotanmyrkyt ovatkin tappavina määrinäkin mauttomia ja hajuttomia ja useimmiten hitaasti vaikuttavia. Myrkkyinä käytetään tavallisimmin veren hyytymiseen vaikuttavia aineita, jotka surmaavat tuhoeläimen sisäiseen verenvuotoon ajan kuluessa. Myös erilaisia myrkyllisiä alkuaineyhdisteitä käytetään.Veren hyytymistä estävien aineiden vastalääkkeenä annetaan K-vitamiinia.
Murder’s Concept
Murder's Concept on puolalaisen brutaalin death metal -yhtyeen Yatteringin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2000.
Nick Cohen
Nick Cohen (s. 1961 Stockport) on brittiläinen journalisti, kirjailija ja poliittinen kommentaattori.
Cohen on kirjoittanut neljä kirjaa: kirjoituskokoelma "Cruel Britannia: Reports on the Sinister and the Preposterous" (1999), Uusi Labour -projektia kritisoiva "Pretty Straight Guys" (2003), "What's Left?" (2007), jossa hän kuvaa, miten "liberaali" vasemmisto muuttui 2000-luvun äärioikeiston tukijaksi ja "Waiting for the Etonians: Reports from the Sickbed of Liberal England" (2009).
"What's Left?" oli Britannian johtavan poliittisen kirjallisuuden palkinnon finalisti vuonna 2008.
Cohenin katsotaan kuuluvan George Orwellin ja Albert Camus'n kirjallisen perinnön jatkajiin. Aiemmin hän oli jyrkkä USA:n ulkopolitiikan kriitikko, vielä vuoden 2002 alussa hän puolusti antiamerikkalaisuutta, mutta marraskuussa 2002 hän kääntyi tukemaan hyökkäystä Irakiin ja tuomitsi vasemmiston antiamerikkalaisuuden ja kyvyttömyyden islamismin edessä.
Hänen mukaansa vasemmisto on "kääntynyt oikealle" sen tukiessaan islamisteja eli "teokraatteja ja fasisteja", siis "rotuvähemmistöjen, sekularistien, naisten, homojen ja ammattiliittojen sortajia".
Vuonna 2010 Cohen sanoi äänestävänsä työväenpuoluetta mutta vaalien jälkeen hän tuki liberaalidemokraattien ja konservatiivien yhteishallitusta ja sen säästölinjaa.
Vuonna 2006 on oli Euston Manifeston ensimmäinen allekirjoittaja. Manifesti ehdottaa uutta poliittista linjausta, jossa vasemmisto vastustaa terrorismia ja antiamerikkalaisuutta.
Cohenin isän isovanhemmat pakenivat tsaarin Venäjältä juutalaisvainoja. Heidän pojastaan tuli kommunisti. Cohen itse on ateisti. Hän kasvoi Manchesterissä ja opiskeli Oxfordissa filosofiaa, politiikkaa ja taloustiedettä ("PPE"). Journalistina hän aloitti "Birmingham Post and Mail" -lehdessä ja sitten siirtyi arvostettuun "The Independent" -lehteen.
Cohen on muun muassa puolustanut kansalaisvapauksia ja sosiaalista liikkuvuutta parantavaa peruskoulua (grammar schools) sekä vastustanut yksityisen sektorin kasvavaa roolia julkisten palveluiden tuotannossa.
Cohen on aiemmin ollut työväenpuolueen jäsen mutta on nykyään sitoutumaton. Lontoon pormestarinvaaleissa hän äänesti liberaalidemokraattia, arvostellen työväenpuolueen "punaista" Ken Livingstonea mm. läheisyydestä Hugo Chavezin kanssa. Hänen mukaansa työväenpuolueen täytyy hallituskautensa jälkeen käydä läpi "stalinismista puhdistautumisen" prosessi.
Cohenin mukaan on harhaanjohtavaa kutsua äärioikeistoksi niitä nationalistisia tahoja, jotka käytännössä ajavat samantapaista valtiota kuin Aljaksandr Lukašenkan tai Hugo Chavezin kaltaiset sosialistit. Cohen myös syyttää konservatiiveja yhteistyöstä edellisten tahojen kanssa ja vasemmistoa yhteistyöstä islamistien kaltaisten homoseksuaaleja ja juutalaisia vihaavien rasistien ja autoritaristien kanssa. Hänen mielestään relevantimpi jakolinja kulkee liberaalidemokraattien ja autoritaristien välillä.
Taivaansiivet
Taivaansiivet ("Morpho") on täpläperhosiin kuuluva perhossuku. Sen noin 70 lajia ovat neotrooppisia ja niitä tavataan Meksikosta Etelä-Amerikkaan.
Suvun perhoset ovat suurikokoisia siipivälin vaihdellessa vuoritaivaansiiven ("Morpho rhodopteron") noin 75mm:sta jättitaivaansiiven ("Morpho hecuba") yli 150 mm:iin. Lajeilla esiintyy sukupuolidimorfismia ja naaraat ovat väritykseltään koiraita vaatimattomampia, usein ruskeankirjavia. Useimpien lajien koirasyksilöiden siivet ovat sinisen tai vihreän metallinkiiltoisia. Väri ei synny väriaineiden vaikutuksesta vaan heijastusten ja interferenssin vaikutuksesta siipisuomujen valoa taittavissa kerroksissa. On arvioitu, että siipien yläpinnasta heijastuu jopa 75 % siihen osuvasta sinisestä valosta. Muutamat lajit ovat valkoisia, harmaita tai punertavia. Siipien alapinnat ovat ruskeankirjavia ja niissä on tavallisesti laajoja, saalistajaa harhauttavia silmätäpliä.
Kirkkaan värityksen ja suuren kokonsa vuoksi taivaansiivet ovat suosittuja keräilykohteita ja kuuluvat monien perhospuutarhojen valikoimaan. Aikuiset perhoset ruokailevat kukkien medellä ja käyneillä hedelmillä.
Toukat ovat yleensä punaruskeita ja poltinkarvojen peittämiä.
Koirasperhoset lentävät metsien latvustoissa tai joskus aukkopaikoilla lähempänä maan pintaa ja vartioivat reviiriään tunkeilevia lajikumppaneitaan vastaan.
Marcin Świerczyński
Marcin Świerczyński (s. 6. tammikuuta 1975 Danzig, Puola) on puolalainen säveltäjä, basisti ja vokalisti.
Yattering
Sainc
Maastohiihto talviolympialaisissa 1932 – miesten 50 km
Miesten 50 kilometrin hiihto käytiin Lake Placidin talviolympialaisissa 1932 lauantaina 13. helmikuuta. 50 kilometrin maastohiihdossa oli kisattu talviolympialaisten alusta alkaen, joten matka oli mukana olympialaisten ohjelmassa kolmannen kerran. Osallistujia oli 32 yhdeksästä maasta.
Kilpailun voiton vei Suomen Veli Saarinen, joka oli ottanut pronssia kolme päivää aiemmin käydyltä 18 kilometrin matkalta. Saarisen kultamitali oli Suomelle ensimmäinen maastohiihdon olympiavoitto. Suomen kaksoisvoiton täydensi hopalle hiihtänyt Väinö Liikkanen, joka jäi maanmiehestään 20 sekuntia. Pronssimitalin sai norjalainen Arne Rustadstuen, joka hävisi voittajalle jo lähes neljä minuuttia.
Kisajärjestäjille tuotti ongelmia lumen puute, sillä alueella oli leuto talvi ja lunta ei ollut paljoa. Lumetusta ei vielä tuolloin ollut käytössä. Leutojen sääolosuhteiden vuoksi kilpalatu kiersi metsässä, jossa lunta oli tarpeeksi kilpailun järjestämiseksi. Kilpailijat lähtivät matkaan väliaikalähtönä minuutin välein, ja he kiersivät 25 kilometrin pituisen ladun kahdesti. Lämpötila kilpailun aikana oli nollan celsiusasteen paikkeilla. Kilpailu käytiin kolme päivää edellisen hiihtomatkan, 18 kilometrin, jälkeen.
Ensimmäisen kierroksen jälkeen suomalaisilla oli kaksoisjohto: 18 kilometrin pronssimitalisti Veli Saarinen johti Väinö Liikkasta noin minuutilla. Suomalaisten jälkeen puoleenväliin saapui ruotsalainen 18 kilometrin olympiavoittaja Sven Utterström, ja hänen jälkeensä tulivat kolme norjalaista: Arne Rustadstuen, Sigurd Vestad ja Ole Hegge. Heggen ero kisaa johtaneeseen Saariseen oli noin viisi minuuttia.
Toisella kierroksella Ruotsin Utterström väsähti, ja norjalaiskolmikko ohitti tämän. Suomalaisista Liikkanen tuli lopun hyvin, mutta uupuneen Saarisen onnistui pitää tähän 20 sekunnin ero, ja olla ensimmäinen suomalainen maastohiihdon olympiavoittaja. Norjalaisten pronssimitalikamppailussa voiton vei Arne Rustadstuen, joka piti kaikista kilpailijoista nopeimmin toisen kierroksen hiihtäneen Ole Heggen takanaan 11 sekunnilla. Rustadstuen oli lähtenyt matkaan kolme minuuttia Heggen jälkeen.
Niki de Saint Phalle
Niki de Saint-Phalle (1930–2002) oli ranskalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan iloisista pulleista naisfiguureistaan.
Saint-Phallen veistokset ovat suurikokoisia, kirkasvärisesti kuvioituja ja feministissävytteisiä. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös dadaistihenkisiä assemblaaseja. Saint-Phalle teki veistoksia myös yhteistyössä aviomiehensä Jean Tinguelyn kanssa, molemmat olivat myös mukana uusi realismi -liikkeessä Pariisissa.
Vuonna 2001 Saint-Phalle lahjoitti suuren kokoelman töitään Nizzan nykytaiteen museolle.
NGC 206
NGC 206 on kirkas tähtipilvi Andromedan galaksissa. Se on kaikista Andromedan tähtipilvistä kirkkain Maasta nähtynä.
Renger van der Zande
Renger van der Zande (s. 16. helmikuuta 1986 Dodewaard, Gelderland) on hollantilainen autourheilija. Hän on vuoden 1978 Hollannin kansainvälisen Rallycross-sarjan mestarin Ronald van der Zanden poika.
Van der Zande aloitti uransa autourheilussa vuonna 2004 Hollannin Formula Renault 2000 -sarjassa ja voitti sarjan mestaruuden vuonna 2005. Vuonna 2006 hän sijoittui neljänneksi Saksan F3-sarjassa. Hän ajoi myös kolme kilpailua A1 Grand Prix -sarjassa kaudella 2006–2007. Vuosina 2007–2008 van der Zande kilpaili F3 Eurosarjassa ja sijoittui sarjan neljänneksi vuonna 2008. Hän ajoi myös yhden kilpailun Aasian GP2-sarjassa kaudella 2008–2009, kun hän korvasi Mika Mäen. Hänet korvattiin heti seuraavassa kilpailussa Edoardo Mortaralla. Vuonna 2009 van der Zande kilpaili Britannian F3-sarjassa ja sijoittui sarjan kolmanneksi viidellä voitollaan. Vuonna 2010 van der Zande kilpaili GP3-sarjassa Mücke Motorsport tiimissä. Hän saavutti kuusi pistettä ja yhden kolmossijan, joka tuli Saksan kilpailusta. Vuonna 2011 hän ajoi DTM-sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2012 Van der Zander kilpaili Porsche Supercup -sarjassa.
Genocide (Yatteringin albumi)
Genocide on puolalaisen brutaalin death metal -yhtyeen Yatteringin kolmas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2003.
Baumolin tauti
Baumolin taudilla tarkoitetaan taloudellista ilmiötä, että palkkakehitys on joillakin toimialoilla tietyissä tilanteissa liian nopeaa. Ilmiö syntyy, kun tuottavuus kasvaa useilla talouden aloilla ja niiden palkat nousevat. Usein palkkoja joudutaan tällöin nostamaan myös niillä aloilla, joilla tuottavuuden kasvua ei ole juuri tapahtunut. Palkannostopaine johtuu siitä, että tuottavuudeltaan heikommat alat joutuvat kilpailemaan työvoimasta muiden alojen kanssa.
Baumolin tauti aiheuttaa monien palvelualojen kustannusten kasvua pitkällä aikavälillä inflaatiota nopeammin. Kysynnän hintajoustosta riippuen nämä palvelut joko kattavat yhä suuremman osuuden nimellisestä bruttokansantuotteesta tai kuihtuvat hiljalleen. Jälkimmäisessä tapauksessa palvelut voivat jäädä kustannusnousun takia vain rikkaimpien saavutettaviksi tai markkinoiden ulkopuolelle harrastelijoiden puuhasteluksi. Baumolin ilmiön on katsottu liittyvän etenkin sellaisiin paljon työvoimaa tarvitseviin palveluihin, joilla tuottavuuden kasvu on vähäistä verrattuna sektoreihin, joilla tapahtuu esimerkiksi tekniikan kehityksen aiheuttamaa tuottavuuden kasvua.
Baumolin tauti liitetään yleisesti julkisen sektorin tuottavuuskehitykseen. Mikäli julkisen sektorin palkkakehitys ylittää yksityisen sektorin kehityksen pitkällä aikavälillä merkittävästi, niin kansantalouteen kohdistuu lisääntyvää verotaakkaa julkisten palvelujen rahoittamiseksi. Esimerkkinä mainittakoon, että Valtion "tuottavuusohjelmaa" on perusteltu mm. Baumolin taudilla, mutta alun perin se ei ole tarkoitettu mitenkään henkilöstöleikkausten ja henkilötyövuosien vähentämisen automaattiseksi perusteluksi. Valtion talouteen ja julkiseen talouteen yleisemmin (kunnat, maakunnat, eläkerahastot jne.) vaikuttanee lyhyellä aikavälillä voimakkaimmin kansantalouden suhdannekehitys. Siten työllisyydestä ja talouskasvusta huolehtiminen on ensisijaisen tärkeä tavoite talouspolitiikan kannalta.
Ilmiö on nimetty yhdysvaltalaisen kansantaloustieteilijän William Baumolin mukaan, joka yhdessä William G. Bowenin kanssa kuvasi sen ensi kertaa 1960-luvulla. Heidän tutkimuksensa käsitteli esittävien taiteilijoiden sektoria. Baumol ja Bowen käyttivät esimerkkinä Ludwig van Beethovenin jousikvartettoa, jonka soittamiseen tarvittiin yhä sama määrä soittajia kuin 1800-luvulla eli klassisen musiikin esittämisessä ei ollut tapahtunut tuottavuuden kasvua. Toisaalta samanaikaisesti muusikoiden kuten muidenkin ammattien reaalipalkat olivat nousseet suuressa määrin 1800-luvulta.
Mayall II
Mayall II (M31 G1), tunnetaan myös nimillä NGC-224-G1, SKHB 1, GSC 2788:2139, HBK 0-1, M31GC J003247+393440 ja Andromedan joukko, on pallomainen tähtijoukko joka sijaitsee Andromedan galaksissa. Mayall II sijaitsee 130 000 valovuoden päässä Andromedan galaksin keskuksesta. Se on myös Paikallisen ryhmän kirkkain pallomainen tähtijoukko. Mayall II:n massan arvioidaan olevan kahdesti Omega Centaurin massan suuruinen, ja sen keskustassa saattaa olla musta aukko.
Mayall II oli ensimmäinen löydetty pallomainen tähtijoukko. Sen löysivät Nicholas Mayall ja O. J. Eggen vuonna 1953. Mayall II on luultavasti Andromedan puoleensa vetämän kääpiögalaksin keskuksen jäännös.
By the Way (kappale)
"By the Way" on Red Hot Chili Peppersin kappale, joka löytyy samannimiseltä albumilta "By The Way". Kappale on albumin ensimmäinen ja se julkaistiin singlenä vuoden 2002 kesällä.
Kappale menestyi albumin tavoin hyvin listoilla, ollen muun muassa ensimmäisenä Billboard Hot Mainstream Rock Tracks- ja Alternative Songs -listalla. Kappale löytyy yhtyeen "Greatest Hits" -kokoelma-albumilta. Singlelle tehtiin myös musiikkivideo.
Kappale kertoo tytöstä nimeltä Dani. Danin tarina alkoi jo kappaleesta "Californication". Se jatkui tässä kappaleessa ja loppui kappaleeseen "Dani California".
Kappale on yhtyeelle ominainen funk-tyylinen kappale, joka sisältää jännityneitä kitaroita, funk-rock basson, liitävät sanat ja vokooderi-efektejä. Yhtyeen laulaja Anthony Kiedis kertoi kappaleesta MTV:lle: "Se kertoo yöstä elämässä. Se on L.A.:n maisema - ilta, joka tapahtuu samanaikaisesti koko kaupungin läpi. Ehkä tulet tapaamaan jonkun taianomaisen parin, joka tulee lämmittämään sielusi rypyt, laulamaan sinulle, pitämään kättäsi ja viemään sinut tanssimaan. Kappale kertoo myös huumekaupoista, prostituutiosta, auto-onnettomuuksista, sekä ihmisistä, jotka tulevat hakatuksi ja pelaavat noppaa." Kiedis kuvasi kappaletta yhdeksi raskaimmaksi kappaleeksi albumilla, mikä muuten sisältää melodisempia ja vähemmän kuohuvia kappaleita.
Musiikkivideo sai vaikutteita meksikolaisessa elokuvassa Amores perros, autoilla tehdystä takaa-ajosta. Singlen musiikkivideo alkaa, kun yhtyeen laulaja Anthony Kiedis astuu sisään taksiin. Kuskin (jota esittää Dave Sheridan) huomattua, että hänen asiakkaansa on Kiedis, hän laittaa singlen By the Way levyn soimaan. Kuskin lähdettyä ajamaan, hän alkaa yht'äkkiä kiihdyttämään auton vauhtia ja kaahamaan Los Angelesin kaduilla. Hän myös lukitsee molemmat taka ovet, mikä saa Kiediksen ahdistumaan. Kiediksen yrittäessä soittaa apua, kuski jarrutta tuikasti mikä saa Kiediksen menettämään otteen kännykästään. Kuski nappaa kännykän ja heittää sen ulos. Sen jälkeen kuski ajaa hiekkakentälle, josta hän ajaa viereisen sillan alle (joka on sama josta Kiedis lauloi kappaleessa Under the Bridge). Sillan alla kuski nousee ulos autosta ja ottaa takakontista kaksi soihtua, jonka jälkeen hön alkaa tanssia niiden kanssa. Samaan aikaan Kiedis lähettää viestin Flealle ja John Frusciantelle, jotka ovat kahvilassa. Aluksi he luulevat sitä vitsiksi, joten he eivät välitä siitä. Kiediksen lähetettyä toisen viestin, he lähtevät etsimään Kiedistä Flean Ford Broncolla. Heidän löydettyä taksi jossa Kiedis on, alkaa takaa-ajo. Kiediksen nähtyä heidät, hän rikkoo taksin ikkunan ja hyppää Flean autoon. Pian taksikuski löytää uuden asiakkaan, joka on myös Red Hot Chili Peppersin jäsen, Chad Smithin ja ottaa hänet kyytiinsä ja video loppuu.
CD Single 1
Arija
Arija () on venäläinen vuonna 1985 Moskovassa perustettu heavy metal -yhtye. Arija on yksi ensimmäisiä suurempaa suosiota keränneitä venäläisiä metalliyhtyeitä, jotka aloittivat uransa 1980-luvun Neuvostoliitossa. Yhtyettä on kutsuttu ”Venäjän Iron Maideniksi”. Lyriikoita yhtyeelle ovat kirjoittaneet muun muassa ammattirunoilijat Margarita Puškina ja Aleksandr Jelin.
Suomen elämäkerrasto
Suomen elämäkerrasto on vuosien 1927 ja 1934 välisenä aikana julkaistun viisiosaisen "Kansallisen elämäkerraston" lyhennetty ja uudistettu laitos, joka ilmestyi WSOY:n kustantamana vuonna 1955. Molempien seuraaja taas on vuosina 2003–2007 julkaistu Suomen kansallisbiografia.
Suomen elämäkerraston toimittaja ja kirjoittaja on Ilmari Heikinheimo. Vaikka Heikinheimo laati teoksen yksin, hän mainitsee esipuheessa saaneensa paljon apua useilta henkilöiltä: professori Eino Jutikkala, filosofian lisensiaatti Antero Manninen, professori A. R. Cederberg, kanslianeuvos Osmo Durchman, dosentti Vilho Niitemaa sekä rovasti Urho Paljakka.
Teoksessa on 856 sivua, 1 686 kuvaa ja 16 monivärikuvaliitettä. Kirja laadittiin hakuteokseksi eli sen elämäkerrat ovat edeltäjäänsä verrattuna suppeita. Pääosa noin 2 500 elämäkerrasta on silti peräisin "Kansallisesta elämäkerrastosta", mutta lyhennettynä, ja kolmannes perusteellisemmin tai jopa kokonaan uudistettuna. Teoksessa on myös 560 uutta elämäkertaa. Julkaisuvaiheessa eläneiden henkilöiden elämäkertoja on kuitenkin mukana vain hieman toistasataa, vaikka niitä arkistoitiin teoksen kirjoitusaikana lähes viisisataa. Edeltäjään verrattuna huomattava ero teoksessa on, että se on kokonaan yhden henkilön kirjoittama. Muitakin eroja, joskin vähäisempiä, teosten välillä on.
"Kansallisessa elämäkerrastossa" kaikkien ennen vuotta 1809 syntyneiden henkilöiden nimet kirjoitettiin suomalaisessa asussa, mutta Suomen elämäkerrastossa tästä periaatteesta luovuttiin. Vain keskiaikaiset, 1500-luvun ja hallitsijanimet on kirjoitettu suomalaisittain ja muut 1600-luvulta lähtien varsinaisessa kirjoitusasussaan. Tosin 1700-luvulle saakka etunimissä on käytetty K-kirjainta C-kirjaimen asemesta, esimerkiksi "Karl" eikä "Carl". Toinen poikkeus ovat tietyt henkilöt, jotka ovat tulleet tunnetuksi suomenkielisillä nimillä, kuten Kustaa Mauri Armfelt. Tällöin varsinainen nimi on kuitenkin esitetty suluissa, esimerkiksi (Gustaf Mauritz). Maisterin- ja tohtorin arvojen saantivuosia ei ole teoksessa mainittu eikä esimerkiksi arvonimeä rovasti lainkaan. Kirjallisuusviitteet on tiivistetty henkilöittäin teoksen nimeen ja julkaisuvuoteen.
Teoksen ensimmäisen elämäkerran henkilö on Aadolf Fredrik, Ruotsin ja Suomen kuningas 1700-luvulta, ja viimeisen Pehr Östring, Närpiössä vuonna 1819 syntynyt maatalous- ja valtiopäivämies.
Rauni Liukko
Rauni Liukko (oik. Liukko-Ailio, 17. kesäkuuta 1940 Vehmaa – 27. toukokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Liukon läpimurtoteoksia olivat "Ruuhkaratikka" (1973) ja "Liikkuva työvoima" (1977). Kohua herätti myös hänen tilateoksensa Helsingin juhlaviikoilla 1972 Arkadian puistossa.
Liukko valmistui Taideteollisen oppilaitoksen kuvaamataidonopettajalinjalta 1963 ja aloitti yhteiskunnallisesti kantaa-ottavilla teoksilla, joiden aiheina olivat lapset, vanhukset ja muut vähäosaiset. "Ruuhkaratikan" ohella lasikuidusta tehdyt karheat lapsihahmot saivat paljon huomiota lehdistössä.
Ensimmäinen huomiota saanut yksityisnäyttely oli "Lapsellisuuksia" Kluuvin galleriassa Helsingissä 1970, ja Moderna Museetin järjestämänä Tukholmassa 1971, missä se herätti keskustelua lasten asemasta. Virikkeenä oli ollut Biafran nälänhätä, joka oli ollut paljon esillä televisiossa. Suomessa keskustelua syntyi kuitenkin lähinnä teosten materiaalista ja tekotavasta. Lasikuitu, readymade- ja kierrätysmateriaalit eivät sopineet perinteisiin käsityksiin kuvanveistosta.
Rauni Liukko osallistui Ars 74 -näyttelyyn lapsiaiheisilla veistosinstallaatioilla "Yhteinen turvavyö" ja "Hyväntekeväisyyttä". "Jouduin näkemään, miten yhteiskuntaa heijasteleva koulu aste asteelta rutisti koulutettaviaan", totesi taiteilija Ars-näyttelyluettelossa. "Ei ollut mieltä tehdä kuvia vähäiselle, kultivoituneelle galleriayleisölle. Halusin tehdä kuvia kadun miehelle, joka ei gallerioissa käy."
Liukon teokset saivat lyyrisempää ja ajattomampaa sävyä 1980-luvulla. Lasikuidun sijasta hän alkoi käyttää pronssia ja luonnonmateriaaleja. Aiheet olivat nyt myyttisiä, kuten "Khimairon" (1989) ja "Sfinksi" (1988-1989). Liukko oli jättänyt lasikuidun myös allergian vuoksi. Meriaiheet tulivat mukaan 1990-luvulla. Liukko teki laivoja eri materiaaleista ja kotiloveistoksia.
Keramiikkataiteilija Heljä Liukko-Sundström on Rauni Liukon sisar.
World of Subways
World of Subways on tietokonepelisarja, jonka on julkaissut saksalainen TML-Studios. Peleissä simuloidaan metrolinjoja ensimmäisen persoonan kuvakulmasta. Sarjaan on ilmestynyt neljä osaa.
Tässä pelin versiossa ajetaan berliinin metron linjaa u7.
Pelin versiossa on kaksi berliinin metron mallia F90 ja H01.
Hernekääriäinen
Hernekääriäinen ("Cydia nigricana") on melko yleinen, pieni perhoslaji. Sen toukat aiheuttavat vahinkoa herneenkasvatukselle. Hernekääriäinen on herneen pahin tuholainen Suomessa. Toukat pilaavat satoa syömällä herneitä ja sotkemalla palkojen sisällön seitillä ja ulosteilla.
Aikuinen perhonen on tasaisen tummanharmaa. Etusiiven etureunan vaaleita poikkijuovia ja kärkiosan vaihtelevasti erottuvaa mustavalkoista kuviota lukuun ottamatta siivissä ei ole kuviointia. Siipiväli 12–16 mm.
Eurooppalainen laji. Aikuiset perhoset lentävät toukokuusta elokuuhun. Hernekääriäisten määrää voi tarkkailla feromonipyydysten avulla.
Hernekääriäinen lentää ympäri vuorokauden. Naaras munii herneen kukintoihin ja toukat elävät palkojen sisällä syöden siellä olevat herneet. Täysikasvuiset toukat siirtyvät maahan koteloitumaan. Kotelo talvehtii. Viljelyksillä hernekääriäisen kemialliseen torjuntaan voidaan käyttää tehoaineina pyretroideihin kuuluvia yhdisteitä kuten deltametriinia, esfenvaleraattia ja tau-fluvalinaattia.
Toukka elää monilla eri hernekasveilla, erityisesti herneellä ("Pisum sativum").
Sienijärvi
Sienijärvi on järvi Kangasniemen kunnan Kutemajärven kylässä. Järvi kuuluu Malloksen valuma-alueeseen.
Sienijärven pinta-ala on 266 ha ja se on osittain jääkauden muovaamana luode-kaakko-suuntainen.
Sienijärvellä on yleinen uimaranta.
Leh
Leh () on Ladakhin alueen suurin kaupunki Jammun ja Kashmirin osavaltiossa Pohjois-Intiassa. Kaupungissa asui 28 639 ihmistä vuonna 2001 väestönlaskennan mukaan.
Leh oli vuosisatoja tärkeä pysähdyspaikka kaupankäyntireittien varrella, Pakistanin sekä Kashmirin sijaitessa lännessä ja Tiibetin idässä. Alueen läpi kulki muun muassa suolaa, viljaa ja kašmirvillaa. Alue kärsi vakavista tulvista vuonna 2010, joiden seurauksena yli sata ihmistä kuoli.
Kolme kolikkoa lähteessä
Kolme kolikkoa lähteessä ("Three Coins in the Fountain") on Jean Negulescon ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1954. "Kolme kolikkoa lähteessä" sai Oscar-palkinnot parhaasta värikuvauksesta ja laulusta. Lisäksi se oli ehdolla parhaaksi elokuvaksi.
Elokuvassa kolme aviomiestä etsivää naista (Dorothy McGuire, Jean Peters ja Maggie McNamara) heittää kolikon Trevin-suihkulähteeseen toivoen sen tuovan onnea miehen etsinnässä.
Theodor Heuss
Theodor Heuss (31. tammikuuta 1884 – 12. joulukuuta 1963) oli saksalainen 
poliitikko. Hän oli Saksan liittotasavallan ensimmäinen liittopresidentti
vuosina 1949–1959. Heuss kuului vapaaseen demokraattiseen puolueeseen, jonka puheenjohtajana hän toimi 1948–1949.
Synkroninen piiri
Synkroninen piiri on digitaalipiiri, jonka toiminta on tahdistettu oskillaattorin tuottamalla kellopulssilla. Valtaosa nykyään käytössä olevista digitaalipiireistä on synkronisia piirejä. Synkronisen piirin vastakohta on asynkroninen piiri, jossa ulkopuolista tahdistusta ei ole vaan piirin eri osat tahdistavat itse itsensä.
Synkronisten piirien vahvuutena on niiden helposti ymmärrettävä toiminta- ja suunnitteluperiaate. Huonona puolena synkroninen piiri hukkaa tehoa, ja lisäksi suurimman mahdollisen kellotaajuuden määrää koko piirin hitain logiikkapolku. Synkroninen piiri vaatii myös huolella rakennetun kellopuun, jota pitkin kellopulssi viedään piirin eri osiin, sillä korkeilla kellotaajuuksilla signaalin etenemisviive johtimessa alkaa olemaan merkittävä. Tehonkulutusta voidaan yrittää hallita sammuttamalla kellopulssi sellaisista piirin osista, jotka eivät sillä hetkellä ole käytössä.
Asynkroninen piiri
Asynkroninen piiri on digitaalipiiri, jonka osia ei ole synkronoitu kellopulssilla tai vastaavalla koko piirin laajuisella synkronointimekanismilla, vaan osat tahdistavat toimintansa toistensa avulla. Asynkronisen piirin vastakohta on synkroninen piiri. Valtaosa nykyään käytössä olevista digitaalipiireistä on edelleen synkronisia piirejä, mutta asynkronisia piirejä on tutkittu paljon, sillä ne mm. vähentävät piirien tehonkulutusta merkittävästi.
Janne Uskali
Janne Uskali alias Bomber#1 tai B#1 on itähelsinkiläinen moottoripyöräilyn monitoimimies ja toimittaja. Hän on muun muassa yksi Bombers-scenen perustajista. Hän on myös ollut mukana järjestämässä Bomber Weekend -MP-festivaaleja. Samoin hän oli yksi Plan Bee -moottoripyörästuntryhmän perustajajäsenistä. Siitä lähtien Uskali on stunttaillut KTM-tehtaan kalustolla.
Janne Uskali on tehnyt myös joitakin elokuvien stunt-kohtauksia, kuten esimerkiksi Olli Saarelan ohjaamaan Harjunpää ja pahan pappi -elokuvaan. Tässä elokuvassa Uskali teki kaikki moottoripyörästuntit. Hänen nykyinen stuntryhmänsä on nimeltään Dusters.
Uskali teki vuonna 2009 oman täyspitkän dokumentti-DVD:n hänen ja kavereidensa nuoruudesta moottoripyörien sekä muskeliautojen ympärillä. Elokuvan nimi on "Bomber#1 the Movie".
Uskali on luonut bomber-kulttuurin ympärille oman erikoislehden nimeltä Bomber Magazine. Lehti perustettiin vuonna 2001 ja se ilmestyy nykyään seitsemän kertaa vuodessa. Janne Uskali on ollut Bomber Magazinen päätoimittaja alusta lähtien. FHRA palkitsi Uskalin vuoden journalistiksi 2010 näillä perusteilla:
"FHRA:n tapahtumat saivat runsaasti palstatilaa lehdistöstä ja ahkerimmin tapahtumista kirjoittivat tietenkin moottorialan lehdet. Paljon sivuja, niin kisa- kuin näyttelyjuttuihin, käytti tämä palkinnon saaja. Ja taisipa herra päätoimittaja ottaa useamman kerran tuntumaa myös kiihdytysurheiluun niin autolla kuin pyörällä."
X-Men vs. Street Fighter
X-Men vs. Street Fighter () on Capcomin kehittämä ja julkaisema "Marvel vs. Capcom" -tappelupelisarjan ensimmäinen osa. Peli julkaistiin aluksi kolikkopelinä vuonna 1996 ja vuotta myöhemmin Sega Saturnille, mutta vain Japanissa. PlayStation-versio julkaistiin vuonna 1998.
"X-Men vs. Street Fighter" käyttää samantapaista systeemiä kuin Capcomin aikaisempi peli "Marvel Super Heroes", mutta lisää mukaan kahden hengen joukkueet. Kolmen erän sijasta hahmot tappelevat yksi vastaan yksi ottelua siihen asti kunnes jommankumman joukkueen molemmilta hahmoilta on loppunut energiat. Pelin aikana voi halutessaan vaihtaa hahmon. Toinen hahmo tulee automaattisesti peliin mukaan, mikäli pelaajan aloittavan hahmon energiat loppuvat kesken. Pelissä on myös tasomittari, joka kasvaa osumien myötä. Tämä hyödyntää pelin aikana siten, että pelaaja voi tehdä Hyper Combon, joka maksaa kaksi tasoa. Combossa ovat molemmat hahmot mukana.
Pelaajan voitettua omalla parijoukkueellaan kaikki vastustajat, se saa lopuksi vastaansa Tuhon.
X-Men-hahmojen kokoonpano on hyvin pitkältä samanlainen, kuin Capcomin edellisessä tekemässä "Marvel Super Heroes" -pelissä. "X-Men vs. Street Fighteriin" on laitettu kolme hahmoa, jotka eivät esiintyneet aikaisemmin mainitussa pelissä. Lisäksi hahmojen ulkonäkö perustuu pitkälti vuoden 1992 "X-Men"-animaatiosarjan ulkonäköihin. Myös hahmojen ääninäyttelijät ovat samat henkilöt, jotka olivat animaatiosarjassa mukana.
"Street Fighter" -hahmot puolestaan olivat ulkonäöltään samanlaisia, kuten samaan aikaan markkinoilla olleessa "Street Fighter Alpha 2":ssa.
Yiruma
Yiruma (oik. I Ru-ma, s. 15. helmikuuta 1978) on eteläkorealainen pianisti ja säveltäjä. Hän opiskeli musiikkia Englannissa ja valmistui King's College Londonista vuonna 2000. Tunnetuin kappale on luultavasti River Flows in You.
Yiruma meni naimisiin 27. toukokuuta, 2007 Son Hye-Imin kanssa ja heillä on 7. lokakuuta, 2007 syntynyt lapsi nimeltään Loanna. Son Hye-Imin nuorempi sisar on näyttelijä Son Tae-young ja hänen miehensä Kwon Sang-woo on myös näyttelijä.
Yardbird Suite
”Yardbird Suite”, alun perin ”What Price Love?”, on Charlie Parkerin säveltämä ja sanoittama jazzkappale. Parker sävelsi kappaleen jo vuonna 1940 ja halusi nauhoittaa sen Jay McShannin yhtyeen kanssa samana vuonna, mutta tuottajat eivät kelpuuttaneet kappaletta nauhoitettavaksi. Parker nauhoitti ensimmäisen version lopulta 28. marraskuuta 1946 septetillä, johon kuuluivat hänen lisäkseen trumpetisti Miles Davis, saksofonisti Lucky Thompson, pianisti Dodo Marmarosa, basisti Vic McMillan ja rumpali Roy Porter.
Kappaleen nimi viittaa Igor Stravinskyn "Tulilintu"-sarjaan (engl. "Firebird Suite"), jonka Parker oli kuullut joitakin vuosia aiemmin. ”Yardbird” oli Parkerin pitkäaikainen lempinimi, joka myöhemmin lyheni muotoon ”Bird”. Vaikka suuri osa Parkerin sävellyksistä perustui jonkin aiemman kappaleen rakenteeseen, ”Yardbird Suite” oli kokonaan Parkerin käsialaa.
Jazzlaulaja Eddie Jefferson sanoitti kappaleen uudestaan vuoden 1969 albumilleen "Come Along with Me". Jeffersonin sanoitus kertoi bebopista ja sen alkuun saattaneista muusikoista eikä viitannut alkuperäisiin sanoihin mitenkään. Kappaleen on sanoittanut uudelleen myös bebop-pianisti ja laulaja Bob Dorough.
Scrapple from the Apple
”Scrapple from the Apple” on Charlie Parkerin säveltämä jazzstandardi vuodelta 1947. Parkerin nauhoitus marraskuulta 1947 julkaistiin sekä Savoy- että Dial-yhtiöiden kautta, koska Parkerilla oli nauhoitushetkellä sopimus molempien levy-yhtiöiden kanssa. Nauhoituksella soittavat Parkerin lisäksi trumpetisti Miles Davis, rumpali Max Roach, pianisti Duke Jordan ja basisti Tommy Potter.
Dexter Gordon nauhoitti tunnetun version Pariisissa vuonna 1963 Bud Powellin, Kenny Clarken ja Pierre Michelot’n kanssa. Kappaleen ovat nauhoittaneet myös muun muassa Bill Evans, Stan Getz ja Jimmy Smith.
AABA-muotoinen kappale käyttää A-osiossa sointukulkua Fats Wallerin kappaleesta ”Honeysuckle Rose” ja B-osio perustuu George Gershwinin ”I Got Rhythm” -kappaleen sointuihin.
Perhosvaikutus 2
Perhosvaikutus 2 (alkuperäiseltä nimeltä "Butterfly Effect 2") on yhdysvaltalainen psykologinen trilleri vuodelta 2006. Elokuvan ohjaaja on John R. Leonetti, pääosissa Eric Lively, Erica Durance, Dustin Milligan ja Gina Holden. Elokuva liittyy pitkälti vuoden 2004 elokuvaan "Perhosvaikutus" ja julkaistiin suoraan DVD-levylle 10. lokakuuta 2006.
Night in Tunisia
”Night in Tunisia” on Dizzy Gillespien ja Frank Paparellin säveltämä ja Jon Hendricksin sanoittama jazzkappale vuodelta 1942. Sen esitti nauhoitti ensimmäisen kerran Sarah Vaughan 31. joulukuuta 1944 yhtyeellä, jossa soittivat muun muassa Gillespie ja saksofonisti Charlie Parker. Gillespie nauhoitti kappaleen useita kertoja uransa aikana, ja Parker nauhoitti sen yhtyeensä kanssa ilman Gillespietä vuonna 1946. Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Bud Powell, Sonny Rollins, Art Blakey, Ella Fitzgerald ja Dexter Gordon.
Gillespien sekstetin nauhoitus vuodelta 1946 palkittiin historiallisten äänitteiden Grammy Hall of Fame -palkinnolla vuonna 2004. Jon Hendricks voitti vuonna 1985 Grammy-palkinnon uudelleen sanoitetulla ja sovitetulla vocalese-versiollaan ”Another Night in Tunisia”.
Kappaleen nimi Vaughanin alkuperäisessä nauhoitteessa oli ”Interlude” (”välisoitto”); myöhemmin Gillespie vaihtoi nimen ”Night in Tunisiaksi”. Kappaleen nimi kirjoitetaan usein myös epämääräisellä artikkelilla ”A Night in Tunisia”.
Martti Innanen on esittänyt kappaletta suomeksi nimellä ”Yö Turengissa”.
III (Yatteringin albumi)
III on puolalaisen brutaalin death metal -yhtye Yatteringin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2005.
Charlie Byrd
Charles Lee ”Charlie” Byrd (1925–1999) oli yhdysvaltalainen kitaristi. Hän oli tärkeässä osassa mukana tekemässä brasilialaista bossa nova -musiikkia tunnetuksi yhdysvaltalaiselle yleisölle.
Byrd syntyi musikaaliseen perheeseen Chackatuckissa, Virginiassa 16. syyskuuta 1925. Hän soitti toisen maailmansodan aikaan Ranskassa armeijan yhtyeessä, ja tapasi siellä muun muassa ihannoimansa jazzkitaristi Django Reinhardtin. Sodan jälkeen hän konsertoi jazzkitaristina eri orkestereissa, muun muassa Joe Marsalan ja Freddie Slackin kanssa.
1950-luvun alussa Byrd alkoi opiskella klassista kitaransoittoa opettajinaan Sophocles Papas ja Thomas Simmons. Myöhemmin hän matkusti Italiaan jatkaakseen opintojaan Andrés Segovian johdolla. Hän jatkoi kuitenkin myös jazzin soittamista, usein soittaen osan konsertista jazzia ja osan klassista materiaalia.
Vuonna 1961 Byrd tutustui Etelä-Amerikan kiertueella ollessaan brasilialaiseen bossa nova -musiikkiin. Palattuaan yhdysvaltoihin hän nauhoitti Stan Getzin kanssa albumin "Jazz Samba". Albumi ja siltä julkaistu single ”Desafinado” olivat suuria hittejä ja laittoivat Yhdysvalloissa alulle bossa nova -buumin.
Byrd nauhoitti useita albumeita Riverside-yhtiölle ja sai sitten sopimuksen Columbia Recordsilta. Vuonna 1973 hän perusti yhtyeen Great Guitars. Hänen viimeiseksi nauhoituksekseen jäi Louis Armstrong -tribuutti "For Louis" vuodelta 1999.
Charlie Byrd kuoli 2. joulukuuta 1999 Annapolisissa, Marylandissä.
Alla on lueteltu osa Byrdin nauhoittamista albumeista.