hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Two-Lane Blacktop
Two-Lane Blacktop on Monte Hellmanin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1971. Vuonna 2012 se valittiin kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävien elokuvien joukkoon säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
"Two-Lane Blacktopia" on verrattu vastaaviin saman aikakauden road movie -tarinoihin, kuten "Nasta laudassa" ja "Easy Rider".
Lähtökohtana on kaksi katukiihdytysautolla ajelevaa nuorta (muusikkoina paremmin tunnetut James Taylor ja Dennis Wilson). Heidän autonaan on harmaa 1955 mallia oleva kaksiovinen sedan Chevrolet 150. Kaverukset ajelevat kaupungista kaupunkiin haastaen paikallisia autoilijota katukiihdytyskilpailuihin. Matkalla he poimivat mukaansa liftarin (Laurie Bird). Uudessa Meksikossa he kohtaavat toisen auton kuljettajan (Warren Oates), jonka ajokkina on vuoden 1970 Pontiac GTO. Vihamielisyyden ilmapiiri kehittyy osapuolten välillä. Oates ehdottaa autokisaa Washington D.C:hen. Taylor esittää, että palkinto olisi "for pink slips" eli laillinen omistusoikeus häviäjän autoon.
"Two-Lane Blacktop" ei ollut Suomessa teatterilevityksessä vaan sai ensi-iltansa Suomen elokuva-arkistossa kesällä 1983. Kymmenestä suomalaisesta kriitikosta seitsemän arvioi sen: yksi antoi neljä tähteä, viisi kolme tähteä ja yksi kaksi tähteä, keskiarvona 3 tähteä neljästä. Televisiossa se nähtiin ensi kerran Kolmoskanavan ohjelmistossa itsenäisyyspäivänä 1987. 2010-luvulla se on nähty Suomen tv-kanavilla peräti kolme kertaa.
Touko Siltala
Touko Harri Tapani Siltala (s. 23. kesäkuuta 1957 Helsinki) on suomalainen kirjankustantaja. Hän perusti veljensä Aleksi Siltalan kanssa Siltala-kustantamon vuonna 2008 ja toimii sen kustantajana ja toimitusjohtajana. Sitä ennen Siltala työskenteli pitkään WSOY:llä.
Siltala valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1982 pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Hän työskenteli WSOY:llä kustannustoimittajana 1982 ja 1984–1987, mainospäällikkönä 1987–1989, suoramarkkinointiosaston johtajana 1989–1991, kotimaisen kaunokirjallisuuden kustantajana 1992–2000 ja kirjallisena johtajana 2000–2008.
Siltala vihittiin Helsingin yliopisto filosofisen tiedekunnan kunniatohtoriksi 2017.
Thunderbolt (täsmennyssivu)
Thunderbolt tarkoittaa seuraavia asioita:
El Burgo de Osma
El Burgo de Osma (viralliselta nimeltään El Burgo de Osma–Ciudad de Osma) on kunta Sorian maakunnassa Kastilia ja Léonin itsehallintoalueella. Madridiin on matkaa maanteitse noin 175 km.
El Burgo de Osma sijaitsee Ucero-joen varrella. El Burgo de Osmassa on hyvin säilyneitä keskiaikaisia kaupunkiympäristöjä.
Kunnan asukasluku on noin 5000 (2015).
http://www.burgodeosma.com/index.php?id=59
China Construction Bank
China Construction Bank () on erittäin suuri, vuonna 1954 perustettu kiinalainen pankki. Yhtiömuodoltaan se on julkinen osakeyhtiö. Pankin osakkeet noteerataan Shanghain ja Hongkongin pörsseissä. Pankin kotipaikka on Peking. Kiinan kansantasavalta on pankin suurin osakkeenomistaja, sillä valtion varainhallintaan osallistuvan China Investment Corporation -konsernin (CIS) täysin omistama tytäryhtiö Central Huijin Investment Ltd omisti 57,26 prosenttia pankin A- ja H- osakkeista.
Pankilla on kolme keskeistä liiketoiminta-aluetta: henkilöpankki-, liikepankki- ja varainhoitopalvelut. Pankilla on 14 925 konttoria manner-Kiinassa ja kymmenen ulkomaille sijoittuvaa toimipistettä (Hongkong, Singapore, Frankfurt, Johannesburg, Tokio, Soul, New York, Ho Chi Minh, Sydney ja Taipei). Lisäksi pankilla on useita tytäryhtiöitä ulkomailla, kuten CCB Principal Asset Management, CCB Financial Leasing, CCB Trust, CCB Life, Sino-German Bausparkasse, CCB Asia, CCB London, CCB Russia, CCB Dubai ja CCB International.
Kesäkuussa 2013 tilaston mukaan China Construction Bank oli markkina-arvoltaan (176,7 mrd. USD) maailman viidenneksi arvokkain julkisesti noteerattu pankki. Maailman suurimpien yritysten Forbes Global 2000 -listan vuoden 2015 vertailussa pankki katsottiin useilla mittareilla arvioituna maailman toiseksi suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yhtiöksi. Tämä listaus oli tehty Kiinan vuoden 2015 pörssihuuman aikaan. Taseella (2 819,47 mrd. USD) arvioituna pankki luokiteltiin vuonna 2015 Kiinan ja maailman toiseksi suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi.
Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan Financial Stability Boardin loppuvuoden 2015 listalla pankki luetellaan yhtenä maailman 30 keskeisimmistä pankista (G-SIBs, maailmanlaajuisesti systemaattisesti tärkeät pankit).
Vuonna 1954 alkujaan nimellä "People's Construction Bank of China" (suom. ’Kiinan kansan rakennuspankki’) oli kokonaan Kiinan kansantasavallan omistama valtiollinen pankki, jonka toimintaa maan valtionvarainministeriö johti. Vuonna 1979 pankki asetettiin suoraan Kiinan valtioneuvoston ohjaukseen. Pankkia kehitettiin kasvavassa määrin liikepankiksi. Kehitystä tuki Kiinan kehityspankin (China Development Bank) perustaminen 1994, jolloin valtionpolitiikkaan liityviä lainoitustarpeita saatiin ohjatuksi kehityspankkiin.
Vuonna 1996 nimeksi muutettiin "China Construction Bank".
Tomi Huttunen
Tomi Huttunen (s. 4. helmikuuta 1971 Kuusankoski) on suomalainen filosofian tohtori ja venäläisen kirjallisuuden ja kulttuurin professori Helsingin yliopistossa.
Huttunen kirjoitti ylioppilaaksi Kotkan Katariinan lukiosta vuonna 1990. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1997 ja lisensiaatiksi 1999 ja väitteli tohtoriksi 2007 venäjän kielestä ja kirjallisuudesta Helsingin yliopistosta. Hänen venäjänkielinen väitöskirjansa ilmestyi Moskovassa ja sai Suomalaisen Tiedeakatemian väitöskirjapalkinnon.
Vuosina 2003–2008 Huttunen toimi slavistiikan ja baltologian laitoksella venäläisen kirjallisuuden assistenttina ja vuosina 2008–2010 nykykielten laitoksen tutkijatohtorina. Hänet nimitettiin venäläisen kirjallisuuden ja kulttuurin dosentiksi vuonna 2010. Huttunen toimi venäläisen kirjallisuuden määräaikaisena yliopistonlehtorina 2011–2012, minkä jälkeen hän työskenteli venäläisen kirjallisuuden määräaikaisena professorina 2012–2014. 1. toukokuuta 2014 alkaen hänet nimitettiin venäläisen kirjallisuuden ja kulttuurin professorin tehtävään.
Huttusen tutkimuskohteena on ollut venäläinen 1920-luvun avantgardekirjallisuus ja erityisesti imaginistinen koulukunta sekä Anatoli Mariengofin tuotanto. Huttunen on myös suomentanut Mariengofin romaanin "Kyynikot" vuonna 1998. Hänen erityisalojaan ovat myös venäläinen postmodernismi, nykykirjallisuus ja myöhäisen neuvostokauden kulttuuri, erityisesti Leningradin/Pietarin rock-kulttuuri. Aihetta käsittelevä tietokirja "Pietari on rock" ilmestyi vuonna 2012. Vuonna 2013 ilmestyi Huttusen suomentamana rockrunoilija Juri Ševtšukin kokoelma "Joka kevät minä kuolen". Vuonna 2015 ilmestyi hänen suomentamansa venäläisrunoilija Lev Rubinšteinin kokoelma "Sankarin ilmestyminen". Huttunen on lisäksi erikoistunut venäläiseen kulttuurisemiotiikkaan ja elokuvateorian historiaan liittyvän montaasiperiaatteen tutkimukseen. Viimeaikaisissa tutkimuksissaan hän on keskittynyt venäläisen kirjallisuuden suomennoshistoriaan.
Taylor Fritz
Taylor Harry Fritz (s. 28. lokakuuta 1997 Rancho Santa Fe, Kalifornia) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. 193 senttimetriä pitkä ja 84 kilogrammaa painava oikeakätinen Fritz on ollut kaksinpelin ATP-rankingissa parhaimmillaan sijalla 40.
Junioritasolla Yhdysvaltain avointen kaksinpelin vuonna 2015 Fritz siirtyi ammattilaiseksi niin ikään vuonna 2015. Kaksinpelien Grand Slam -turnauksissa hän on ollut parhaimmillaan ensimmäisellä kierroksella vuoden 2016 Australian avoimissa. Nelinpelissä Fritzin paras ATP-ranking -sijoitus on 173. tila tammikuulta 2019.
Fritzin äiti Kathy May Fritz on myös tennispelaaja. Hän oli parhaimmillaan maailmanlistan kymmenentenä.
Kloorimonofluoridi
Kloorimonofluoridi tai kloorifluoridi (ClF) on kloorin ja fluorin muodostama molekyyliyhdiste, niin kutsuttu interhalogeeniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää fluorausreagenssina.
Huoneenlämpötilassa kloorimonofluoridi on ilmaa raskaampaa väritöntä kaasua. Nestemäisenä se on kellertävää ja kiinteänä valkoista. Yhdiste on hyvin reaktiivinen ja reagoi voimakkaasti esimerkiksi veden kanssa muodostaen vetyfluoridia ja hypokloorihapoketta. Monet orgaaniset yhdisteet voivat jopa syttyä palamaan aineen vaikutuksesta. Kloorimonofluoridi on voimakkaasti fluoraava reagenssi, joka reagoi esimerkiksi eteenin kanssa fluorikloorietaaniksi, volframin kanssa volframiheksafluoridiksi, hiilimonoksidin kanssa karbonyylifluoridiksi ja rikkitrioksidin kanssa fluoririkkihapoksi. Kloorimonofluoridi esiintyy kemiallisessa tasapainossa klooritrifluoridin ja fluorin kanssa.
Kloorimonofluoridia voidaan valmistaa kloorin ja fluorin välisellä reaktiolla noin 250 °C:n lämpötilassa kuparilastujen toimiessa katalyyttinä. Yhdistettä voidaan valmistaa myös kuumentamalla klooritrifluoridia ja klooria 300 °C:n lämpötilaan.
Kloorimonofluoridia voidaan käyttää fluoraavana reagenssina.
Tarja Lapintie
Tarja Lapintie (s. 1955) on suomalainen lavastaja, kuvittaja ja kirjailija.
Lapintie valmistui lavastajaksi Taideteollisesta korkeakoulusta 1982 ja on työskennellyt lavastajana Hämeenlinnan kaupunginteatterissa 1981-1989 ja Vaasan kaupunginteatterissa 1989-1995, samoin kuin vapaana lavastajana, puvustajana ja kuvittajana.
Lapintien oma sukunimi on Oksanen, hänen puolisonsa on yhdyskuntasuunnittelun professori Kimmo Lapintie.
Lapintie on sekä laatinut omia että kuvittanut muiden laatimia lastenkirjoja, mutta julkaissut myös näytelmiä.
Messukylä (kaupunginosa)
Messukylä on kaupunginosa Tampereella. Se rajoittuu idässä osittain Tampereen kehätiehen, lännessä Vuohenojan kaupunginosaan ja pohjoisessa Tampere–Haapamäki-rautatiehen. Naapurikaupunginosia ovat Hakametsä, Ristinarkku, Hankkio, Viiala, Aakkula ja Vuohenoja.
Messukylän kunta kattoi ennen Tampereeseen liittämistä huomattavasti nykyistä kaupunginosaa suuremman alueen.
Åbo Skeppswarf
Åbo Skeppswarf Aktiebolaget (Åbo Gamla Skeppsvarfs Bolag 1800–1851, Gamla Warfsbolaget i Åbo 1851–1871) oli Turussa toiminut telakka. Se sai alkunsa vuonna 1741, kun skotlantilainen Robert Fithie perusti laivaveistämön kaupungin keskustan tuntumaan Aurajoen länsirannalle. Vuosisadan loppupuolella siitä käytettiin nimityksiä ”vanha veistämö” ja ”kaupunginveistämö”, kunnes kapteeni Gustaf Adolf Dammert hankki sen omistukseensa vuonna 1800. Vielä samana vuonna kauppias "E. J. Harwall" myi telakan sitä varten perustetulle osakeyhtiölle. Kauppahinta oli 12 000 riikintaaleria ("riksdaler riksgälds").
"Åbo Gamla Skeppsvarfs Bolag" oli järjestyksessä Suomen toinen osakeyhtiö. Sen yhtiöjärjestys allekirjoitettiin 15.11.1800. Osakkaiksi yhtiöön tuli 19 kaupungin rikkaimpiin kuuluvaa laivanvarustajaa. Yhtiöjärjestys perustui kauppakaaren avoimia yhtiöitä ("öppna bolag, 15 kap. HB") koskeviin määräyksiin. Osakkeita oli 100, eikä niillä ollut nimellisarvoa. Yhtiölle tuli joka vuosi tuli valita kaksi johtajaa. Sitovat päätökset olivat mahdollisia, jos niitä kannatti vähintään 2/3 osakkeista. Osakkailla oli myös lisämaksuvelvollisuus, joka vastasi laivanisännistöyhtiön vastaavaa velvollisuutta. Tämä poikkesi myöhempien osakeyhtiöiden käytännöstä.
Uuden yhtiön ensimmäisenä johtajana toimi kapteeni Petter Claesson. Pitkään vaikeuksissa olleen telakan toiminta piristyi 1830-luvulla, kun se alkoi saamaan tilauksia Venäjältä ja vuodesta 1840 lähtien telakka oli täystyöllistetty. Turun linnan tuntumassa sijainneen veistämön lisäksi yhtiöllä oli konepaja Pikisaaren kaupunginosassa.
Yhtiöjärjestys uusittiin vuonna 1841. Lisämaksuvelvollisuus säilyi. Nyt päätöksiä pystyttiin tekemään 36, 51 tai 70 osakkeen enemmistöllä asiasta riippuen.
Vuonna 1851 telakan omistus järjestettiin uudelleen ja sen suurimmaksi osakkaaksi tuli turkulainen kauppias Abraham Kingelin. Vuosina 1864–1866 yhtiö rakensi uuden telakan yhdessä :n kanssa.
Seuraavat omistus- ja yhtiöjärjestysmuutokset tehtiin 1871. Toimitusjohtajaksi tuli samalla William Crichton, jonka omistukseen yhtiö tuli kokonaan vuonna 1882. Åbo Skeppswarf fuusioitui "W:m Crichton & Co:n" kanssa vuonna 1883.
Luettelo Suomen seurakunnista
Luettelo Suomen seurakunnista voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnat:
Jegor Radov
Jegor Radov (; 28. helmikuuta 1962 Moskova – 5. helmikuuta 2009 Candolim, Goa) oli venäläinen kirjailija ja kokeellinen postmodernisti. Häntä on kuvattu yhdeksi aikansa hurjimmista tabujen rikkojista venäläisessä kirjallisuudessa.
UCI World Tour 2016
UCI World Tour 2016 on kahdeksas kansainvälisen pyöräilyliiton järjestämän kilpailusarjan kausi. Sarja alkoi Australiassa järjestettävällä Tour Down Under -kilpailulla 19. tammikuuta ja päättyi maailmanmestaruuskilpailujen joukkueaika-ajoon 9. lokakuuta.
"Päivitetty 2.10.2016"
Lähde: UCi
Sovcolor
Sovcolor oli neuvostoliittolainen värillinen negatiivifilmi, jolla tehtiin monia värielokuvia myös Suomessa 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa. Sovcolor kehitettiin neuvostoliittolaisten toisen maailmansodan loppuvaiheessa saksalaisilta takavarikoiman Agfacolor-materiaalin pohjalta, mutta sitä ei koskaan saatu aivan länsimaisten värifilmien tasolle vaan värejä pidettiin haaleina, yleissävyä sinertävänä ja laatua vaihtelevana. Siitä tuli Neuvostoliitossa vähemmän arvostettujen ohjaajien ja elokuvien käyttämä materiaali, kun taas esimerkiksi Andrei Tarkovski sai käyttöönsä Kodakin Eastman-elokuvafilmiä. Tarkovskin "Solarista" kuvattaessa Kodakin materiaali loppui kesken ja jouduttiin siirtymään Sovcoloriin.
Suomi-Filmi sai vuonna 1956 Sovexportfilmiltä ilmaiseksi käyttöönsä Sovcolor-filmiä ja asiantuntija-apua. Vastavuoroisesti Sovexportfilm sai oikeudet vuonna 1957 Sovcolorille kuvatun "Nummisuutarien" levittämiseen Neuvostoliitossa ja Itä-Euroopan silloisissa kansandemokratioissa. Samanlaisella sopimuksella Valentin Vaala kuvasi muitakin 1950- ja 1960-luvun vaihteen elokuvistaan Sovcolorille (mm. "Nuori mylläri" ja "Niskavuoren naiset", molemmat 1958). Myös suomalais-neuvostoliittolainen suuri yhteistuotanto "Sampo" (1959) kuvattiin tälle värimateriaalille. Fennada-Filmi kuvautti Sovcolorille Aarne Tarkaksen elokuvan "Kulkurin masurkka" (1958). Sovcolorille kuvattu materiaali oli lähetettävä kehitettäväksi Leningradiin.
Cape Canaveral Air Force Station Launch Complex 29
Cape Canaveral Air Force Station Space Launch Complex 29 (LC-29) oli rakettien laukaisukompleksi Cape Canaveral Air Force Stationissa Floridassa. Kompleksia käytettiin vuosina 1959–1982 Polaris-ohjusten koelaukaisuihin.
Alustan rakentamissopimus solmittiin elokuussa 1958 ja rakennustyöt käynnistyivät saman vuoden aikana. Alusta valmistui elokuussa 1959, ja Yhdysvaltain laivasto hyväksyi sen käyttöön heinäkuussa 1959. Alustan betonibunkkeri rakennettiin kahta laukaisualustaa (29A ja 29B) varten, mutta lopulta vain A-alusta valmistui. LC-29A:lta laukaistiin 21. syyskuuta 1959 ja 29. huhtikuuta 1960 kaikkiaan 14 Polaris A-1X -ohjuskoetta. 10. tammikuuta ja 12. marraskuuta 1965 välillä laukaistiin 15 Polaris A-2 -ohjusta. 7. elokuuta 1962 ja 1. marraskuuta 1967 välisenä aikana alustaa käytettiin Polaris A-3 -ohjuskokeisiin. Kolme laukaistuista A-3 -ohjuksista oli A-3 Antelope -sarjaa. Alusta siirtyi valmiustilaan vuonna 1968, ja siltä laukaistiin vielä brittiläisiä Chevaline-ohjuksia 11. syyskuuta 1977 ja 19. toukokuuta 1980 välisenä aikana. Kompleksi deaktivoitiin lopullisesti vuonna 1980.
Cape Canaveral Air Force Station Launch Complex 16
Cape Canaveral Air Force Station Space Launch Complex 16 (LC-16) oli rakettien laukaisukompleksi Cape Canaveral Air Force Stationissa Floridassa. Kompleksia on käytetty vuosina 1959–1982 Titan-rakettien ja Pershing-ohjusten laukaisuihin.
Alustan rakentamissopimus solmittiin tammikuun 1957 lopulla ja rakennustyöt käynnistyivät saman vuoden aikana. Alusta valmistui heinäkuussa 1958, ja Yhdysvaltain ilmavoimat hyväksyi sen käyttöön helmikuussa 1959. Alustan rakentamiseen kului 4,9 miljoonaa dollaria. Alustalta laukaistiin ensimmäinen Titan I -raketti 12. joulukuuta 1959. Tyypin raketteja laukaistiin alustalta kaikkiaan kuusi viimeisen laukaisun tapahtuessa 27. toukokuuta 1960. Alusta muutettiin tämän jälkeen Titan II -raketille soveltuvaksi ensimmäisen laukaisun tapahtuessa 16. maaliskuuta 1962. Titan II -raketteja laukaistiin kompleksilta kaikkiaan seitsemän viimeisen laukaisun tapahtuessa 29. toukokuuta 1963. Alusta siirtyi tammikuussa 1965 NASAn käyttöön, joka toteutti sillä Apollo-ohjelman huoltomoduulin SPS-moottorin koekäyttöjä ja Gemini-ohjelman miehistöhuoltoa.
Kompleksi deaktivoitiin vuonna 1969, mutta palautettiin takaisin käyttöön vuonna 1972, kun sitä alettiin käyttää Nato-joukkojen Pershing-ohjuksen laukaisukoulutukseen. Ensimmäinen Pershing Ia laukaistiin alustalta 7. toukokuuta 1974. Alustalta laukaistiin kaikkiaan 88 tyypin ohjusta viimeisen laukaisun tapahtuessa 13. lokakuuta 1983, ja sillä oli kaikkiaan kuusi ohjusten laukaisulaitteistoa. Ensimmäinen päivitetty Pershing II -ohjus laukaistiin 22. heinäkuuta 1982. Päivitettyä tyyppiä laukaistiin kaikkiaan 49 kappaletta viimeisen laukaisun tapahtuessa 21. maaliskuuta 1988. LC-16 käyttö lopetettiin INF-sopimuksen nojalla.
Sojuz TMA-20M
Sojuz TMA-20M () on Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Alus laukaistiin Sojuz FG -kantoraketilla 18. maaliskuuta 2016 kello 21.26 UTC Baikonurin kosmodromilta Kazakstanista mukanaan kolme avaruuslentäjää ja rahtia asemalle. Telakointi avaruusasemaan tapahtui 19. maaliskuuta kello 03.09 UTC, vajaan kuuden tunnin lennon jälkeen. Lento on viimeinen suunniteltu Sojuz TMA -alustyypin lento.
Avaruuslennolle osallistuvat toimivat ISS-aseman Retkikunta 47:n täydennysmiehistönä. Alus toimi ISS:n pelastusaluksena kunnes palasi maahan syyskuussa 2016.
Mid-Atlantic Regional Spaceport Launch Pad 0
Mid-Atlantic Regional Spaceport Launch Pad 0 (MARS LP-0, myös Launch Complex 0) on rakettien laukaisukompleksi Mid-Atlantic Regional Spaceportissa, Wallops Islandilla, Virginiassa. MARS sijaitsee NASAn Wallops Flight Facilityn (WFF) läheisyydessä, mikä vastasi kompleksin ylläpidosta vuoteen 2003.
Kompleksi koostuu kahdesta alustasta: LP-0A:sta ja LP-0B:stä.
LP-0A rakennettiin alun perin epäonnistunutta Conestoga-rakettiohjelmaa varten. Alkuperäinen laukaisutorni purettiin syyskuussa 2008, minkä jälkeen Orbital Sciences rakensi uudet alustarakenteet silloin nimellä Taurus II (nykyisin Antares) tunnettua rakettia varten. Alustaan tehtyhin muutostöihin kuuluivat muun muassa uusi raketin alustalle siirtoon ja pystyyn nostamiseen käytettävä ajoneuvo, sekä uuden HIF-rakennuksen () pystyttäminen. Ensimmäinen Antares-laukaisu alustalta tapahtui 21. huhtikuuta 2013.
Alustaa vahvistettiin myös muutostöiden yhteydessä siten, että se pystyy laukaisemaan 453,6 tonnin painoisia raketteja. Käytännössä tämä tarkoittaa, että alustalta pystytään laukaisemaan 5 035 kilogramman hyötykuormia matalalle Maan kiertoradalle.
LP-0A kärsi vakavia vaurioita 28. lokakuuta 2014, kun Antares-raketti putosi alustalle ja räjähti Cygnus CRS Orb-3 -lennon onnettomuuden yhteydessä. Onnettomuuspaikalle jääneitä raketinjäänteitä alettiin tutkia onnettomuutta seuranneena päivänä. Toukokuussa 2015 alustan korjauskuluiksi arvioitiin 13 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. NASA osallistui kuluihin viidellä miljoonalla ja kumpikin, Orbital ATK ja Virginia Commercial Space Flight Authority kolmella miljoonalla. Korjauskuluista puuttui töiden ollessa jo käynnissä vielä kaksi miljoonaa dollaria, jotka Virginia CSFA vaati Orbital ATK:ta maksamaan. Orbital ATK:n on tarkoitus laukaista seuraavan kerran alustalta maaliskuussa 2016. Alustan korjaustyöt valmistuivat syyskuun 2015 lopulla.
Ping An Insurance
Ping An Insurance (Group) Company of China Ltd., lyhyemmin Ping An Insurance tai vain Pin An (; pinyin: Zhōngguó Píng Ān) on erittäin suuri, vuonna 1988 perustettu kiinalainen vakuutus- ja finanssikonserni. Yhtiöllä on kuusi liiketoiminta-alaa: henkivakuutukset, omaisuus- ja vahinkovakuutukset, pankkitoiminta, rahasto, arvopaperit ja yrityspalvelut. Yhtiömuodoltaan se on julkinen osakeyhtiö. Vakuutusyhtiön osakkeet noteerataan Shanghain ja Hongkongin pörsseissä. Yhtiön kotipaikka on Shenzhen. Ping An Insurancen keskeisimpiin tytäryrityksiin kuuluu Shenzhenin pörssissä noteerattu Pin An Bank.
Vuoden 2015 tilaston mukaan Ping An Insurance oli markkina-arvoltaan (57,7 mrd. USD) Shanghain pörssin seitsemänneksi arvokkain yhtiö. Maailman suurimpien yritysten Forbes Global 2000 -listan vuoden 2015 vertailussa Ping An Insurance katsottiin useilla mittareilla arvioituna maailman 32. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yhtiöksi. Yhtiö on suurin manner-Kiinassa kotipaikkaansa pitävistä pörssiyhtiöistä, jonka osakkeiden pääosa on yksityisomistuksessa. Markkina-arvoltaan sitä suurempien mannerkiinalaisten pörssiyhtiöiden osake-enemmistö oli Kiinan valtiolla. Yhtiön suurin osakkeenomistaja oli syyskuussa 2015 Hong Kong Securities Clearing Company Nominees Limited, jolle oli rekisteröity 32,19 prosenttia Ping Anin osakkeista. 
Yhtiön nimeen liittyy alkuvuonna 2017 valmistunut, maailman neljänneksi korkeimman rakennuksen sijalle noussut pilvenpiirtäjä, 599 metriä korkea Ping An Finance Center Kiinan Shenzhenissä.
Grace Coolidge
Grace Anna Coolidge (o.s. Goodhue) (29. maaliskuuta 1874 – 8. heinäkuuta 1957) oli Yhdysvaltain 30. presidentin Calvin Coolidgen vaimo ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen vuosina 1923–1929. Grace Coolidge valmistui opettajaksi Vermontin yliopistosta 1902 ja jatkoi opintojaan opettaakseen kuulovammaisia lapsia lukemaan huulilta. Hän tapasi tulevan miehensä vuonna 1904 ja he avioituivat seuraavana vuonna.
Miehensä ponnistellessa poliittisen uransa eteen, Grace Cooling vältti osallistumasta politiikkaan. Kun Calvin Coolidge valittiin Massachusettsin kuvernööriksi, Grace pysytteli lasten kanssa kotona Northamptonissa. Calvin Coolidgen tultua valituksi varapresidentiksi perhe muutti Washingtoniin jossa asuivat Willard Hotellissa. Grace Coolidge ei puuttunut millään tavoin päivänpolitiikkaan, ei edes ajankohtaiseen debattiin naisten oikeuksista. Sen sijaan hän omisti aikansa mm. Punaisen Ristin tukemiseen.
1929 Coolidgen presidenttikauden päätyttyä perhe palasi takaisin Northamptoniin. Presidentti Coolidgen kuoltua 1933, Grace Coolidge jatkoi työtään kuurojen parissa ja kirjoitti artikkeleita lehdistöön. Toisen maailmansodan alettua Grace Coolidge liittyi paikalliseen yhdistykseen, joka auttoi Euroopasta tulevia juutalaispakolaisia ja antoi jopa talonsa WAVES organisaation käyttöön. Grace Coolidge kuoli 1957 sydänsairauteen ja hänet haudattiin Vermontin Plymouthiin miehensä ja 1924 kuolleen poikansa viereen.
Pesäpallon suomensarja 1968
Pesäpallon suomensarjan 24. kausi pelattiin kesällä 1968. Sarja pelattiin kolmessa lohkossa ja lohkovoittajat nousivat suoraan mestaruussarjaan kaudeksi 1969.
Uusinta noususta: Seinäjoen Maila-Jussit - Iin Urheilijat 9–5
Kankaanpään Maila 2 luopui sarjasta.
Luka Vidmar
Luka Vidmar (s. 17. toukokuuta 1986 Ljubljana, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Norjan GET-ligaenin Stjernen Hockeyssa. Hän laukoo oikealta.
Vidmar on Olimpija Ljubljanan kasvatti. Hän debytoi HK Olimpijan paidassa Slovenian pääsarjassa 16-vuotiaana kaudella 2002–2003. Vidmar vietti seurassa kolme pääsarjakautta ja hän pelasi niistä ison osan myös Slovenian A-juniorisarjassa, jonka tehokkain puolustaja hän oli kaudella 2004–2005 tehoilla 11+16=27.
Kaudeksi 2005–2006 Vidmar siirtyi Pohjois-Amerikkaan USHL-junioriliigan Chicago Steeliin. Kaudella 2006–2007 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 6+22=28. Vuodet 2007–2011 Vidmar pelasi University of Alaska Anchoragen yliopistojoukkueessa. Hänet valittiin kolmen jälkimmäisen kautensa päätteeksi WCHA:n akateemiseen tähdistökentälliseen. Syyskuussa 2011 Vidmar teki sopimuksen ECHL-joukkue Las Vegas Wranglersin kanssa, mutta vain kolmen siellä pelatun ottelun jälkeen hän siirtyi marraskuussa Colorado Eaglesin paitaan.
Lokakuussa 2012 Vidmar teki sopimuksen South Carolina Stingraysin kanssa. Hän oli kaudella 2012–2013 joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 6+21=27. Heinäkuussa 2013 Vidmar teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Stingraysin kanssa. Kaudella 2013–2014 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja Jeremy Pricen kanssa tehoilla 2+12=14. Maalis- ja huhtikuussa 2014 Vidmar pelasi myös kuuden ottelun verran lainalla AHL-joukkue Rochester Americansissa.
Vidmar siirtyi kaudeksi 2014–2015 try-outin kautta Tšekin Extraligan nousijajoukkue BK Mladá Boleslaviin. Hänen ensimmäinen ammattilaiskautensa toi 30 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Joulukuussa 2015 Vidmar siirtyi loppukauden 2015–2016 sopimuksella Norjan GET-ligaeniin Stjernen Hockeyn riveihin oltuaan alkukauden ilman sopimusta.
Vidmar edusti Sloveniaa MM-kilpailuissa vuonna 2015 sekä I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2010, jolloin hän voitti B-lohkon kultaa. Vidmar pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2016 voittaen kultaa.
Vidmar pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006, joista ensimmäinen turnaus päättyi B-lohkon hopeaan ja jälkimmäinen turnaus A-lohkon pronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2003 ja 2004, joista ensimmäinen turnaus päättyi A-lohkon pronssiin.
Jarkko Kinnunen (muusikko)
Jarkko Kinnunen on suomalainen laulaja-lauluntekijä Siilinjärveltä. Muusikkona hän toimii trubaduurina ja yhtyeissä lähinnä laulusolistina. Kinnunen perusti vuonna 1992 Jaska & Torpedo -yhtyeensä. Jani Karhusen kanssa syntyi Duo Kookos vuonna 2002. Murskahumppa -yhtye perustettiin alkuvuonna 2008, jossa hän toimi solistina.
Levyt on julkaissut Propaganda records ja jakelee Playground Music.
Vuonna 1992 Kinnunen perusti Jaska & Torpedo kokoopanon, jossa lauloi myös aikanaan Paula Vesala. Vesala tuli tunnetuksi myöhemmin PMMP -yhtyeessä. Duo Kookos on Torpedo-miehistöstä kuopiolaisen Jani Karhusen ja Jaska Kinnusen vuonna 2002 perustama duo.
Murskahumppa-legenda otti Kinnusen mukaansa alkuvuonna 2008. Yhtyeen kaikki soittajat olivat ammoin kuolleita "humpan helmiä", jotka levy-yhtiön kylmäsilmäinen edustaja kaivoi haudoista formaattibändiä varten. Tätä tarinaa tukevat soittajien hienosäädetyt taiteilijanimet. Murskahumppamiesten tarkkaan harkittu ja tyylitelty ulkoasu, kalmoiksi maskeeratut miehet puvuissa ja solmioissa, on sekin olennainen osa kokonaisuutta.
Sanoitukset olivat humppaperäistä melodista reissumiesromantiikka. Muutoin punkista napatut ilkeät käänteet, kantaaottavuus ja hengästyttävä tempo olivat käsittämättömän melodramaattinen yhdistelmä.
Keikkailun ohessa debyytti-EP "7. maksa" ilmestyi jo kesäkuuksi 2008.
Debyyttialbumi "Murskapunkkia" ilmestyi toukokuussa 2009. Jouluna 2009 albumin video "Murskapunkkia" tuli Voice -kanavan Garage Countdown koko syksyn jatkuneen yleisöäänestyksen voittajaksi. Jouluksi 2009 oli myös ilmestynyt sinkku "Joulu on taas on taas". 
Murskahumpan riveistä Jaska kävi voittamassa hopeaa keväällä 2010 Kuorosodassa Marco Hietalan johtamassa Kuopion joukkueessa.
Toinen Murskahumppa-albumi "No Problemo" valmistui maaliskuuksi 2011.
Vuonna 2011 ilmestyneelle Jaska & Torpedon debyyttialbumille "Uudet Tuulet" sinkkubiisien sanoittajista löytyvät Juha Mieskonen ja Esa Eloranta. Tarttuva "Poikamies"-kappale sai televisiosoittoa vuonna 2007 Urheilukanavalla pyörineessä Aleksi Litovaara Snowboarding-sarjassa.
Biisin levyttikin Murskahumppa jo vuonna 2008 ja teki siitä uuden version vielä vuonna 2009 nimellä Poikamies 2009.
Loppuvuonna 2012 Murskahumppa-persoona Jaska Koo levytti sinkun "Haista perse" videoineen.
Kevään 2016 Jarkko Kinnunen soolosinkun "Ei elämä pääty" sanoitti jälleen Esa Eloranta.
Aino Ottelin
Aino Maria Ottelin (22. syyskuuta 1874 Porvoo – 6. lokakuuta 1957 Ruokolahti) oli suomalainen rehtori.
Ottelinin vanhemmat olivat kollega Konrad Fredrik Ottelin ja Karolina (Lina) Vilhelmina Ervast. Ottelin kirjoitti ylioppilaaksi 1994 Läroverket för gossar och flickorista ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1999, filosofian maisteriksi 1900. Hän teki opintomatkoja Skandinaviaan, Saksaan ja Yhdysvaltoihin.
Ottelin oli Pietarsaaren reaalikoulun ruotsin-, suomen- ja saksankielen opettaja 1900–1903, Viipurin ruotsalaisen tyttökoulun ja sen jatkoluokkien johtaja 1903–1919, Helsingin ruotsinkielisen tyttökoulun uskonnon ja historian lehtori sekä rehtori 1920–1944.
Ottelin julkaisi teoksen "Konkordia förbundet" (1924) ja laati kirjoituksia eri lehtiin.
Ottelinin veli oli historianopettaja ja rehtori Ahti Ottelin.
Oili Siikaniemi
Olga Margareta (Oili) Siikaniemi (o.s. Silventoinen, taiteilijanimi Oili Sinimi; 13. syyskuuta 1888 Pietari, Venäjän keisarikunta – 2. elokuuta 1932 Lappee, Suomi) oli suomalainen laulajatar.
Siikaniemen vanhemmat olivat tehtailija Petter Adolf Silventoinen ja Johanna Häggson. Hänen puolisonsa oli filosofian maisteri, kirjailija Väinö Siikaniemi (1882–1932) vuodesta 1916.
Siikaniemi kirjoitti ylioppilaaksi 1907 ja opiskeli laulua Suomessa Alma Fohströmin ja Maikki Järnefeltin johdolla sekä Ranskassa ja Italiassa. Hän toimi Pietarin suomenkielisen yhteiskoulun ranskan ja venäjän kielen opettajana 1914–1916 ja laulajattarena vuodesta 1917 alkaen. Hän konsertoi Suomessa ja ulkomailla.
Siikaniemi aloitti lauluopinnot opettajantyön ohessa mutta aluksi vain harrastuksena. Hän esitti myös miehensä Väinö Siikaniemen runoihin sävellettyjä lauluja. Hän toimi lisäksi laulunopettajana ja suomensi yksinlaulu- ja oopperatekstejä.
Siikaniemi levytti 1920-luvulla kansanlauluja ja Leevi Madetojan, Yrjö Kilpisen ja Sulho Rannan yksinlauluja. Hän esiintyi ensimmäisessä suomalaisessa äänielokuvassa "Sano se suomeksi".
Siikaniemen sisar oli Alma Kuula. Molemmat sisarukset olivat uuden musiikin tulkkeja ja esitaistelijoita.
Eva Somersalo
Eva Somersalo, vuoteen 1906 "Sommer" (19. kesäkuuta 1883 Tampere – 2. tammikuuta 1956) oli suomalainen kansanedustaja sekä kotitalouden ja käsityötaidon edistäjä.
Somersalon vanhemmat olivat kauppaneuvos Arthur Somersalo ja Lydia Johansson. Hänen sisaruksensa olivat Arne Somersalo ja kirjailija Aili Somersalo.
Somersalo kävi tyttökoulun, josta valmistui 1900. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin käsityökoulussa vuoteen 1906, Zürichissä ammattikoulussa vuoteen 1907. Hän teki myöhemmin opintomatkoja Saksaan, Sveitsiin ja Ruotsiin 1907, 1918 ja 1923 sekä vuonna 1929 useisiin Euroopan maihin.
Somersalo työskenteli opettajana Helsingin käsityökoulussa 1905–19 09 ja 1911, Helsingin kaupungin lasten- ja sairaskorttikonttorin johtajana 1917–1918. Hän oli sosiaalihallituksessa, sittemmin sosiaaliministeriössä naistöiden keskustoimiston johtaja 1918–1924, Helsingin käsityöseminaarin opettaja 1924, Tampereen tyttöjen ammattikoulun johtaja 1926–1930 sekä opettaja vuodesta 1926, talouskoulun opettaja vuodesta 1930. Hän valvoi Suomen työttömien naisten ammattiopetusta 1920–1924 ja samassa tehtävässä Tampereen 1928–1930. Hänellä oli monia luottamustoimia, kuten Kotiteollisuus oy Tellervon johtokunnan jäsen 1917–1923, Elannon hallintoneuvoston jäsen 1918–1927, Hämeen-Satakunnan Marttaliiton johtokunnan jäsen 1928–1938, eduskunnan jäsen (kokoomus) 1924–1927, Helsingin kaupungin kalliinajan kotitalosukomitean puheenjohtaja vuodesta 1917, ammattikasvatusneuvoston jäsen 1934–1939. Hän oli Kotilieden toimittaja 1923–1926 ja Käsiteollisuuden toiminnanjohtaja.
Somersalo julkaisi Helmi Koskimiehen kanssa vuonna 1932 keittokirjan "Keittotaito – Koteja ja kouluja varten", josta on vuoteen 2000 mennessä otettu 49 painosta, tosin vuodesta 1964 alkaen sisällöltään täysin uudistettuina.
Alma Kuula
Alma Johanna Kuula, o.s. Silventoinen (5. helmikuuta 1884 Pietari – 8. lokakuuta 1941), oli suomalainen laulajatar.
Kuulan vanhemmat tehtailija Pekka Silventoinen ja Hanna Håggson. Hän oli vuodesta 1914 naimisissa säveltäjä Toivo Kuulan (k. 1918) kanssa. Kuula kävi tyttökoulun 1901, Helsingin musiikkiopiston 1908 ja opiskeli sen jälkeen Milanossa 1908–1909, 1911–1912 ja 1913–1914, Pariisissa 1909–1910, Berliinissä 1922, Roomassa 1928.
Kuula piti konsertteja ja esiintyi solistina eri paikkakunnilla Suomessa vuodesta 1911 alkaen. Hän esiintyi ulkomailla Pietarissa, Milanossa, Tallinnassa, Saksassa, Budapestissa, Ruotsissa sekä Oslossa ja Riiassa.
Kuulan sisar oli laulajatar Oili Siikaniemi.
Uno Åhrén
Uno Åhrén (6. elokuuta 1897 Tukholma – 8. lokakuuta 1977) oli ruotsalainen arkkitehti, maansa funktionalismin ensimmäisiä ja kuuluisimpia edustajia. Hän oli Erik Gunnar Asplundin ohella merkittävimpiä 1910-luvun puolivälissä suunnittelun johdon ottaneen Slöjdföreningenin jäseniä. Åhren oli merkittävä asunto- ja yhteiskuntasuunnittelija. Hän puolusti maassaan Le Corbusierin ajatuksia. Åhrén toimi 1932–1943 Göteborgin kaavoituspäällikkönä, 1947–1963 Tukholman teknillisen korkeakoulun kaupunkirakentamisen professorina. Åhrénin töihin kuuluvat mm. Tukholman teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan talo (1929 yhdessä S. Markeliuksen kanssa), Kalmarin asuntoalueiden yleiskaavoja (1952–1953), Bromman raatihuone ja Tukholmassa ollut elokuvateatteri, joka on muutettu tanssisaliksi. Åhrén osallistui myös Tukholman näyttelyn suunnitteluun vuonna 1930. Hän julkaisi teokset "Bostadfrågan såsom socialt planläggningsproblem" (1933, yhdessä G. Myrdalin kanssa), "Arkitektur och demokrati" (1942) ja "Bostadförsörjning och samhällsplanering" (1944).
Bo Ådahl
Bo Helsing Arvid Ådahl (1932–2000) oli suomalainen diplomaatti. Hän oli vuosina 1981–1985 suurlähettiläs Lagosissa ja 1990–1992 Bukarestissa sekä vuosina 1985–1988 Suomen pääkonsuli Göteborgissa sekä 1988–1990 Suomen ulkoasiainministeriön neuvotteleva virkamies. Ådahl oli oppiarvoltaan valtiotieteiden maisteri.
Jarkko Kinnunen
Jarkko Kinnunen -nimisiä henkilöitä ovat:
Karl Åkerman
Karl Erik Ossian Åkerman (s. 20. toukokuuta 1950, Helsinki) on suomalainen kemisti ja lääkäri. Hän oli Åbo Akademin biokemian ja farmaseuttisen kemian professori vuosina 1984–1997, Upsalan yliopiston solufysiologian professorina vuosina 1998–2000 ja vuodesta 2000 lähtien Kuopion yliopiston solubiologian professorina.
Onkilampi (Parkano)
Onkilampi on Pirkanmaalla Parkanossa Vahojärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Onkilampi on osa Vahojärven-Aurejoen aluetta.
Lammen pituus on 500 metriä, leveys 300 metriä ja sen pinta-ala on 9,1 hehtaaria. Se on läpivirtausjärvi Aurejoessa Petäjäjärven ja Vahojärven välissä. Pääosa lammen veden virtauksesta tulee Aurejoekea myöten Aurejärvestä. Lammen pohjoisrantaan laskee metsäoja, joka tuo pohjoisesta Haisukankaan eteläpuolisten soiden ja metsien kuivatusvesiä. Lammen luusua on kapea, mutta se laajenee pian kuin toiseksi lammeksi, joka kapenee joen uomaksi vasta 350 metriä myöhemmin. Rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. Yli puolet lammen rannasta on suota tai avosuota. Pohjoisrannalla on kovaa maata ja sinne onkin rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Lammen lähiympäristössä sijaitsee kaksi maatilaa ja niille pääsee yhdystieltä 13289, joka kulkee lammen länsipuolella ja risteää seututiehen 332. Parkanon ja Ylöjärven välinen raja kulkee ohitse 350 metriä lammen ja joen itäpuolella.
Järven vedenlaatu riippuu voimakkaasti Aurejärven vedenlaadusta.
Järvi kuuluu osana opastettua melontareittiä Aurejärvi–Petäjäjärvi–Vahojärvi–Ruojärvi–Leppäsjärvi–Kyrösjärvi.
DFS
DFS voi tarkoittaa seuraavia:
Ruby (täsmennyssivu)
Ruby voi tarkoittaa seuraavia:
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2019
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2019 olivat järjestyksessään 43. jääkiekon alle 20-vuotiaiden MM-kisat, ja ne pelattiin Kanadassa.
Suomi voitti turnauksessa historiansa viidennen kultamitalinsa voittamalla loppuottelussa Yhdysvallat maalein 3–2. Venäjä sai pronssia voittamalla Sveitsin pronssiottelussa maalein 5–2. Kanada jäi ensimmäistä kertaa ilman mitalia kotiturnauksessaan hävittyään puolivälierän Suomelle 2–1 jatkoajalla.
Markkolanlampi (Parkano)
Markkolanlampi on Pirkanmaalla Parkanossa Vahojärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Markkolanlampi on osa Vahojärven-Aurejoen aluetta.
Lammen pituus on 500 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 7,4 hehtaaria. Se sijaitsee puoli kilometriä Vahojärven pohjoispuolella. Lampeen laskee kaksi metsäojaa, joista toinen on viereisen ojitetun suon laskuoja ja toinen Ylisenlammen laskuoja, jonka kautta laskee myös ojitettujen soiden vesiä. Lammen oma laskuoja on Myllyoja, joka laskee Vahojärven pohjoispäähän Soljanlahteen. Rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. Rannat ovat kangasmetsää, mutta länsipäässä peltomaa päättyy rantaan. Lammen ympäristössä on yksi maatila ja jonka rantasauna on ainoa rantarakennus. Lammen eteläpuolelta kulkee 100 metrin päässä yhdystie 13289. Sen pohjoisrannalle johtaa peltotie.
Aino Karjalainen
Aino Karoliina Karjalainen (29. tammikuuta 1915 Vuolijoki – 8. tammikuuta 1981 Kajaani) oli suomalainen poliitikko, joka toimi vuosina 1972–1979 Suomen Keskustapuolueen kansanedustajana.
Aino Karjalainen syntyi vuonna 1915 Vuolijoella. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Teodor Aleksanteri Hahl ja Katri Haataja.
Vuonna 1935 Karjalainen valmistui ylioppilaaksi ja vuonna 1941 agronomiksi. Hän toimi Lapin maatalousseuran karjatalousagronomina Kittilässä vuosina 1941–1942, Nurmeksen evankelisen kansanopiston maatalousopettajana vuosina 1943–1955, Seppälän karjatalouskoulun maatalousopettajana Kajaanissa vuosina 1956–1958 ja Kainuun maatalouskeskuksen karjatalousagronomina vuosina 1958–1975.
Karjalainen oli ehdolla Oulun vaalipiirissä vuoden 1970 eduskuntavaaleissa ja hän sai yli 3 000 ääntä. Häntä ei kuitenkaan tuolloin valittu eduskuntaan. Vuoden 1972 eduskuntavaaleissa Karjalainen oli jälleen ehdolla Oulun vaalipiiristä ja tällä kertaa hänet valittiin eduskuntaan 5 686 äänellä. Vuoden 1975 ennenaikaisissa vaaleissa Karjalainen valittiin uudelleen eduskuntaan 6 551 äänellä. Vuoden 1979 eduskuntavaaleissa Aino Karjalainen sai 6 926 ääntä mutta häntä ei valittu eduskuntaan.
Karjalainen toimi Keskustapuolueen Kainuun piirin puheenjohtajana, Keskustanaisten Kainuun piirin johtokunnassa, Kotiteollisuuden keskusliiton valtuuskunnan puheenjohtajana ja Finnair oy:n hallintoneuvostossa.
Vuonna 1978 hän toimi presidentin valitsijamiehenä.
Länsifriisi
Länsifriisin kieli eli friisi ("Frysk") on kieli, jota puhutaan Friisinmaassa Pohjois-Alankomaissa. Se on kolmesta friisin kielestä puhutuin.
Nimeä ”länsifriisi” käytetään vain Alankomaiden ulkopuolella erottamaan se läheistä sukua olevista, Saksassa puhutuista itä- ja pohjoisfriisistä. Alankomaissa nimi ”länsifriisi” viittaa hollannin kielen murteeseen, jota puhutaan Länsi-Frieslandissa. Länsifriisin kieltä sen sijaan kutsutaan vain friisiksi. Alankomaalaiset kielitieteilijät käyttävät friisin kielelle selvyyden vuoksi nimeä Westerlauwers Fries (Länsi-Lauwersin friisi). Lauwers on joki, joka erottaa hollantilaiset provinssit Friisinmaasta ja Groningenista.
Eniten länsifriisin puhujia asuu Friisinmaan provinssissa Pohjois-Alankomaissa. Provinssi vaihtoi virallisen nimensä friisinkieliseksi nimeksi "Fryslân" vuonna 1997. Friisinmaassa on 643 000 asukasta (2005); heistä 94 % ymmärtää puhuttua friisiä, 74 % osaa puhua friisiä, 75 % osaa lukea friisiä ja 27 % osaa kirjoittaa sitä.
Friisinmaassa 55 % asukkaista äidinkieli on friisi. Osa friisin puhujista asuu Groningenin provinssin puolella kylissä Marum, De Wilp ja Opende. Monet friisit ovat myös muuttaneet muualle Alankomaihin vauraammille alueille. Siksi noin 150 000 friisin puhujista asuu muissa Alankomaiden provinsseissa. Friisin puhujia on ulkomailla eniten Kanadassa, Yhdysvalloissa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Toisena kielenä Friisinmaassa friisiä puhuu 120 000 henkilöä.
Ylinenlampi (Parkano, Vahojärvi)
Ylinenlampi on Pirkanmaalla Parkanossa Vahojärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Ylinenlampi on osa Vahojärven-Aurejoen aluetta.
Lammen pituus on 500 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 3,6 hehtaaria. Se sijaitsee noin kaksi kilometriä Vahojärvestä pohjoiseen. Lampeen laskee ympäröiviltä ojitetuilta soilta suo-ojia. Itäpuolen suota on raivattu pelloksi, joiden ojat laskevat myös lampeen. Lammen oma laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja se virtaa 1,8 kilometriä etelään ennen laskemistaan Markkolanlampeen. Tämä laskee vuoristaan Vahojärveen. Rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja se on pääasiassa metsäistä suota. Lammen ympäristössä sijaitsee yksi maatila, mutta lammen rannat ovat autiot. Lammelle johtaa kärrypolku metsäautotieltä, joka tulee maatilan pihan kautta. Maatilalle johtaa tie kylätieltä (Paroonintie), joka risteää yhdystien 13289 kanssa parin kilometrin päässä.
Al-Qaryatayn
Al-Qaryatayn () on kaupunki Syyrian Homsin maakunnassa. Kaupunki sijaitsee aavikolla ja ennen Syyrian sisällissotaa sen väestön valtaosa oli muslimeja noin viidenneksen ollessa kristittyjä. Isis valtasi sittemmin kaupungin tuhoten sen vanhan Mar Elianin luostarin ja ajaen kristittyjen pääosan pakolaisiksi. Kaupungissa oli ennen Isisin tuloa noin 40 000 asukasta ja tuhansia pakolaisia muualta Syyriasta.
Aluetta asuttaa Qurwanien arabiheimo. Legendan mukaan noin 1 500 vanha ja hurskas mies nimeltä Julian oli matkalla pyhiinvaellukselle Jerusalemiin, mutta kuoli matkan aikana. Hänen matkakumppaneilleen antaman ohjeen mukaisesti hänen ruumiinsa asetettiin härkäkärryihin, jotka päästettiin vapaaksi. Julian oli määrä haudata paikkaan, jonne kärryt ensimmäisenä pysähtyisivät. Kärryt pysähtyivät nykyisen al-Qaryatayn kohdalle ja Julianin eli arabiaksi Mar Elianin haudalle muodostui ajanmyötä luostari. Samoin paikallisen perimätiedon mukaan alueella oli aikanaan kaksi heimoa, joista toinen kääntyi islamiin muslimivalloitusten jälkeen. Tarinan mukaan lopulta johtavaksi uskonnoksi päätyvä ryhmä pitäisi myös huolta toisesta. Nykyisin kaupungin kristityt pitävät Juliania pyhimyksenä ja muslimit suufilaisena mestarina, joka tunnetaan nimellä Ahmed Ghouri. Vuosittain 9. syyskuuta kaupungissa oli tapana järjestää Mar Elianille omistettu juhla, jonne kerääntyi väkeä myös muista alueen kaupungeista.
Syyrian sisällissota syttyi vuonna 2011, mutta kaupungin eristäytyneen maantieteen takia se säilyi pitkään rauhallisena. Kaupunkiin tuli kuitenkin pakolaisia esimerkiksi Homsista, Damaskoksesta ja Tadmurista. Terroristijärjestö Isis valtasi kuitenkin kaupungin toukokuussa 2015 ja tuhosi vanhan luostarin. Paikalliset kristityt päätyivät pakolaisiksi. Hallituksen joukot ilmoittivat vallanneensa kaupungin takaisin 4. huhtikuuta 2016, mutta Isis valtasi kaupungin vastahyökkäyksessä lokakuussa 2017. Järjestö menetti jälleen sen hallinnan 21. lokakuuta, mutta 116 kaupungin asukasta oli surmattu kostoiskuissa ennen hallituksen joukkojen saapumista takaisin.
Hilja Väänänen
Hilja Maria Väänänen (o.s. Nyberg, 4. elokuuta 1896 Nastola – 1. marraskuuta 1987 Haukipudas) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Maalaisliiton (vuoden 1964 nimenvaihdoksen jälkeen Keskustapuolueen) kansanedustajana vuosina 1951–1966.
Väänänen syntyi vuonna 1896 Päijät-Hämeessä Nastolassa. Hänen vanhempansa olivat rautatieläinen Ulrik Nyberg ja Arinna Malmberg.
Väänänen valmistui keskikoulusta vuonna 1913 ja vuonna 1917 hän valmistui puutarhanopettajaksi. Valmistuttuaan Väänänen toimi Marttojen kodinhoidon konsulenttina ja opettajana vuosina 1917–1919. Mentyään naimisiin maanviljelijä August Väänäsen kanssa vuonna 1919 Hilja Väänäsestä tuli Murtola-Paalanniemen tilan emäntä Muuruveden Murtolahdella .
Kun Maalaisliiton naisten Kuopion piiri perustettiin vuonna 1946 valittiin Hilja Väänänen piirijärjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Väänänen hoiti kyseistä tehtävää 20 vuotta.
Väänänen oli ehdolla eduskuntavaaleissa ensimmäistä kertaa vuonna 1948 Kuopion läntisestä vaalipiiristä. Kyseisissä vaaleissa Väänästä ei valittu eduskuntaan, mutta seuraavissa eduskuntavaaleissa vuonna 1951 Väänänen tuli valituksi. Yhteensä Väänänen toimi eduskunnassa 15 vuotta, sillä hänet uudelleen valittiin vuosien 1954, 1958 ja 1962 vaaleissa. Vuoden 1966 vaaleissa Väänänen ei enää asettunut ehdolle.
Eduskunnassa Väänänen toimi erityisesti sosiaalipoliittisen lainsäädäntötyön kanssa ja hän oli koko edustajakautensa ajan työväenasiainvaliokunnassa (muutettiin vuonna 1962 sosiaalivaliokunnaksi) .
Vuosina 1947–1951 Väänänen toimi Muuruveden kunnallisvaltuustossa .
Väänänen toimi elämänsä aikana myös useissa muissa luottamustehtävissä: Maalaisliiton puoluevaltuuskunnassa, Maalaisliiton Kuopion piiritoimikunnassa, Maalaisliiton naisten valtuuskunnassa, Maalaisliiton naisten johtokunnan varapuheenjohtajana, Maalaisliiton naisten Kuopion piirin puheenjohtajana, Maaseudun huoltoliiton hallituksen puheenjohtajana, Arpa-yhtymän hallituksen puheenjohtajana, Itä-Suomen korkeakoulun neuvottelukunnan varapuheenjohtajana, Savon lastenlinnan johtokunnassa, Eläkeliiton johtokunnassa, Vesihuoltoliiton hallituksessa, Savon seuran valtuuskunnassa ja Kansaneläkelaitoksella tilintarkastajana.
Vuosina 1956 ja 1962 Väänänen toimi presidentin valitsijamiehenä.
Sosiaalineuvoksen arvonimen Väänänen sai vuonna 1966.
Sidospituus
Sidospituus on yhdisteessä atomien ydinten välinen etäisyys toisistaan. Sidospituuden yksikkönä käytetään tyypillisesti joko ångströmeitä tai pikometrejä. Sidospituus riippuu muun muassa atomien koosta ja sidoksen kertaluokasta. Sidospituus on sitä suurempi, mitä kookkaampia sidokseen osallistuvat atomit ovat ja mitä pienempi sidoksen kertaluku on. Sidospituus korreloi myös sidosenergian kanssa, ja lyhyemmät sidokset ovat kestävämpiä kuin pidemmät. Sidospituuden määrittämiseen käytetään tyypillisesti spektroskooppisia menetelmiä. Kiinteille aineille käytetään röntgenkristallografiaa ja kaasuille elektronidiffraktiospektroskopiaa ja mikroaaltospektroskopiaa. Molekyylissä sidospituus on se etäisyys, jolla atomien muodostaman molekyylisysteemin energia on alhaisin.
Klemen Bergant
Klemen Bergant (, s. 14. syyskuuta 1966 Ljubljana, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen, uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Bergant edusti Jugoslaviaa vuoden 1988 Calgaryn olympialaisissa ja Sloveniaa vuoden 1992 Albertvillen olympialaisissa. Vuonna 1988 hän oli super-g:ssä 16:s, suurpujottelussa 15:s ja keskeytti pujottelun. Vuoden 1992 olympialaisissa hän kilpaili vain pujottelussa, ollen 24:s.
Kansainvälisen hiihtoliiton tiedoissa Bergantille on merkitty yksi alppihiihdon maailmancupin osakilpailu: 14:s sijoitus suurpujottelusta marraskuussa 1986 Italian Sestrierestä.
Ådalen 31
Ådalen 31 on Bo Widerbergin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 1969. Se pohjautuu Pohjois-Ruotsin Ådalenissa vuonna 1931 tapahtuneeseen, Ådalenin laukauksiksi kutsuttuun välikohtaukseen, jossa Ruotsin puolustusvoimien joukot avasivat tulen lakkoilevien paperityöläisten mielenosoituskulkuetta kohti. Tulituksessa kuoli viisi ja loukkaantui viisi ihmistä. Widerberg perusti käsikirjoituksensa Birger Normanin tapauksesta tekemään kirjaan.
Elokuvassa seurataan toukokuun 1931 tapahtumia nuoren Kjellin kautta. Hän soittaa trumpettia paikallisessa työväen soittokunnassa ja haaveilee jazzmuusikon urasta. Hän ihastuu tehtaanjohtajan tyttäreen Annaan, joka tulee raskaaksi.
"Ådalen 31" voitti Grand Prix’n Cannesin elokuvajuhlilla ja toi Ruotsissa Guldbagge-palkinnot ohjaaja Widerbergille ja Kjellin isää näytelleelle Roland Hedlundille. Elokuva oli ehdolla vuoden parhaaksi vieraskieliseksi elokuvaksi sekä Oscar-palkintogaalassa että Golden Globessa. Voiton vei kuitenkin molemmissa Costa-Gavrasin poliittinen trilleri "Z – hän elää!".
Signe Tandefelt
Signe Blanche Maria Tandefelt, o.s. "Ahrenberg" (11. joulukuuta 1879 Helsinki – 27. huhtikuuta 1943), oli suomalainen taidearvostelija ja taidemaalari.
Tandefeltin vanhemmat olivat yliarkkitehti Johan Jacob Ahrenberg ja Fredrika Widolfa Carolina von Engeström. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1904 taidemaalari, Suomenlinnan intendentti Heikki Tandefelt; he erosivat 1918.
Tandefelt kävi kahdeksan luokkaa yhteiskoulua ja sen jälkeen opiskeli Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Hän teki opintomatkoja useisiin Euroopan maihin.
Helsingin kaupunki hankki perustettavaan kaupunginmuseoon muotokuvajäljennöksiä monista merkkihenkilöistä, ja Signe Tandefelt maalasi ne.
Rabbe Enckell on tehnyt maalauksen "Arvostelu" (1922), jossa kaksi aikansa arvostettua kriitikkoa, Tandefelt ja Sigrid Schauman, tarkastelevat maalausta Enckellin ensimmäisessä näyttelyssä Enckellin seuratessa vieressä.
Tandefelt toimi Hufvudstadsbladetin ja Nya Pressenin taidearvostelijana liki 30 vuotta, ja hänellä oli merkittävä asema pääkaupungin taide-elämässä.