hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Reproduktio
Reproduktio (latinan sanoista "re" ’uudelleen’ ja "producere" ’tuottaa’) tarkoittaa jäljentämistä, monistamista tai jäljennöstä.
Reproduktiolla tarkoitetaan tavallisesti alkuperäisen kuvan tai taideteoksen kopioimista mekaanisin keinoin. Reproduktio voi olla kolmiulotteinen, esimerkiksi kipsimuotin avulla tehty, tai kaksiulotteinen, joka on toteutettu esimerkiksi puupiirroksena, kaiverruksena tai etsauksena.
Kirjapaino vauhditti kuvitusten reproduktiota. Varhaisimmat painotyöt olivat puupiirroksia. Syväpainotekniikan keksiminen paransi kuvien tarkkuutta, joten niissä saattoi olla yhä enemmän yksityiskohtia. Reproduktion keinona taiteilijoiden teoksia saatettiin julkaista kaiverruksina. Kuuluisaksi tulivat esimerkiksi Marcantonio Raimondin kaiverrukset Rafaelin teosten mukaan. Itse asiassa Rafaelin paremmuus taiteilijoiden joukossa johtuu osittain hänen teoksistaan tehtyjen reproduktioiden korkeatasoisuudesta.
Reproduktiossa tapahtui melko vähän muutoksia ennen 1800-lukua. Taideteoksia reprodusoitiin kaivertamalla ja sitä tukivat uusien tekniikoiden, kuten etsauksen, mezzotintan ja akvatintan kehitys. Litografian keksiminen 1800-luvun alussa tarkoitti sitä, että taiteilija saattoi piirtää suoraan kivelle, jolloin litografiat eivät ilmaisseet taiteilijan ideoita toisten käden kautta ilmaistuna. Nämä mekaanisen reproduktion keinot eivät kuitenkaan pystyneet toistamaan originaalin materiaalisia ominaisuuksia ja käsin tehdyt kopiot tarjosivat reproduktioita, joissa oli mukana ihmisen kosketus.
Valokuvauksen keksiminen johti valokuvausmekaanisten reproduktioprosessien kehittymiseen, kuten heliogravyyreiden kehittymiseen. Nykyaikainen väripaino perustuu menetelmään, jossa kolme tai neljä väriä painetaan toistensa jälkeen, mikä tuo reproduktioihin täydellisen ja luonnonmukaisen värisävyjen skaalan.
Mutta kuten puupiirrokset, parhaimmatkaan väripainovedokset eivät pysty kopioimaan originaalin todellista materiaalia, eikä niissä voi olla sitä, mitä Walter Benjamin kutsui taideteoksen "auraksi" – sen elävää läsnäoloa tilassa ja ajassa.
John Berger perusteli Benjaminin mukaan kirjassaan "Ways of Seeing" reproduktioiden vaikutusta taiteen havaitsemiseen. Väripainokuvat ja diat taideteoksista ovat taidehistorioitsijoiden, taidehistorian opiskelijoiden ja yleisön käyttämiä työkaluja. Vaikka reproduktio helpottaa pääsyä lukemattomien taideteosten ääreen, se myös vääristelee niitä. Benjaminin ja Bergerin mukaan ne heikentävät kykyämme kokea suoraan autenttista taideteosta.
Ray (elokuva)
Ray on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut elämäkertaelokuva, joka kertoo edesmenneestä rhythm and blues -muusikosta Ray Charlesista. Elokuvan ohjasi Taylor Hackford ja pääosaa esittää Jamie Foxx. Foxx voitti roolistaan parhaan miespääosan Oscar-palkinnon.
Charlesin piti olla elokuvan ensi-illassa, mutta hän kuoli neljä kuukautta ennen sitä.
Metsävisa
Metsävisa on valtakunnallinen yläkoululaisten metsätietokilpailu, johon oppilaat osallistuvat kouluissaan opettajiensa johdolla. Osallistua voi suomeksi, ruotsiksi (Skogsnöten) tai englanniksi (Forest Quiz).
Metsävisa on järjestetty vuosittain vuodesta 1982 alkaen. Kilpailuun voivat osallistua kaikki perusopetuksen vuosiluokkien 7-9 oppilaat opettajan johdolla.
Vuosittain osallistujia on ollut 25 000 – 34 000 oppilasta 350-450 koulussa. Vuoteen 2016 mennessä Metsävisaan oli osallistunut yli miljoona suomalaista.
Kilpailukysymysten aiheet liittyvät esimerkiksi metsäbiologiaan, metsäluonnon suojeluun, metsänhoitoon, puun käyttöön ja jalostukseen sekä metsäteollisuuteen. Oppilaat täyttävät koulutason kilpailulomakkeen oppitunnilla. Edellisten vuosien kilpailukysymykset ovat nähtävillä Metsävisan verkkosivuilla.
Koulujen voittajia kutsutaan finaaliin, joka on samalla opintomatka oppilaalle ja hänen opettajalleen.
Metsävisassa on esine- ja rahapalkintojen lisäksi mahdollisuus voittaa kesätyöpaikkoja. Osallistuvat luokat voivat pyytää metsäasiantuntijoita vierailulle kouluunsa.
Metsävisan pääjärjestäjät ovat Suomen Metsäyhdistys ja Biologian ja maantieteen opettajien liitto BMOL ry.
Muita järjestäjiä ja rahoittajia ovat Suomen Metsäsäätiö, Metsä Group, Stora Enso Metsä ja UPM Metsä, Metsähallitus, OP (finanssiryhmä), Metsäteollisuus ry, Suomen metsäkeskus, metsänomistajat – MTK ja metsänhoitoyhdistykset.
Dekarboksylaatio
Dekarboksylaatio on kemiallinen reaktio, jossa karboksyyliryhmä (-COOH) hajoaa ja vapautuu hiilidioksidia. Tällöin siis jostakin karboksyylihaposta syntyy yhdiste, jonka molekyylissä on yksi hiiliatomi vähemmän. Päinvastaista reaktiota, joka esiintyy myös fotosynteesissä sen entsimmäisenä vaiheessa, sanotaan karboksylaatioksi. Siinä siis yhdisteeseen sitoutuu hiilidioksidia (CO). Entsyymejä, jotka katalysoivat dekarboksylaatioita, sanotaan dekarboksylaaseiksi tai täsmällisemmällä termillä karboxy-lyaaseiksi, ja niiden EC-numero on 4.1.1.
Termi "dekarboksylaatio" tarkoittaa varsinaisesti kaboksyyliryhmän (COOH) poistamista molekyylistä, johon sen paikalle tulee vain yksi vetyatomi.
Muutamat dikarboksyylihapot dekarboksyloituvat herkästi kuumennettaessa, samoin sellaiset monokarboksyylihapot, joissa on elektroneja vetävä substituentti α-asemassa, toisin sanoen sitoutuneena samaan hiiliatomiin, johon karboksyyliryhmäkin on kiinnittynyt. Esimerkiksi oksaalihappo dekarboksyloituu sulatettaessa muurahaishapoksi:
ja malonihappo kuumennettaessa erittäin herkästi etikkahapoksi:
Kuinka suurelta osin alkuperäinen happo hajoaa, riippuu voimakkaasti olosuhteista. Retrosynteesissä dekarboksylaatio voidaan käsittää homologaatioreaktioiden käänteisreaktioksi, sillä niissä hiiliketjun pituus lyhenee yhdellä.
Monet alkyylikarboksyylihapot, esimerkiksi rasvahapot, ja niiden suolat eivät helposti dekarboksyloidu. Poikkeuksena ovat beeta-ketohappojen, tyydyttymättömien α,β-happojen, α-fenyyli-, α-nitro- ja α-syaanihappojen dekarboksylaatio. Sellaisia reaktioita kiihdyttää sellaisen tautomeerin muodostuminen eräänlaisen molekyylinsisäisen protolyysin tuloksena, jossa karboksyyliryhmä on luovuttanut ja karbonyyliryhmä vastaanottanut protonin. Happo dekarboksyloituu sitä helpommin, mitä herkemmin tämä reaktio tapahtuu.
Monet reaktiot on nimetty orgaanisen kemian varhaisten tutkijoiden mukaan. Bartonin dekarboksylaatio, Kolbebin elektrolyysi, Kochi-reaktio ja Hunsdiecker-reaktio ovat radikaalireaktioita. Krapchon dekarboksylaatio on esterin hajoaminen vastaavalla tavalla. Ketonisessa dekarboksylaatiossa karboksyylihappo muuttuu ketoniksi.
Monet aminohapot dekarboksyloituvat eräissä biosynteettisissä reaktioissa amiineiksi, esimerkiksi:Myös sitruunahappokierrossa tapahtuu kolmessa vaihteessa dekarboksylaatio:
Ahmadiyya
Ahmadiyya on islamilainen liike. Sen perustajaa Mirza Ghulam Ahmadia pidetään luvattuna Messiaana, Mahdina ja mujaddidina. Profeettana häntä ei pidetä, koska Muhammadin katsotaan olleen viimeinen. Liikkeen kannattajat tunnustavat muiden muslimien tavoin Koraanin arvovallan. Vuonna 1889 perustetun liikkeen parissa rauhanomainen lähetystyö on ollut korkeassa arvossa.
Liikettä edustavat nykyisin Ahmadiyya-muslimiyhteisö ja Lahoren Ahmadiyya-liike. Ahmadiyyaa ei ole aina suvaittu, vaan esimerkiksi Indonesiassa mielenosoittajat ovat vaatineet liikkeen kieltämistä. Myös ahmadiyya-muslimien tilanne Pakistanissa on herättänyt huolta.
Ahmadiyya ei pääsääntöisesti kannata aseellista jihadia. Liikkeen perustaja opetti, että jos islamia vastustetaan kynän voimalla, on myös muslimin tukeuduttava puolustautumisessa vain sanan säilään.
Suomessa liike on rekisteröitynyt uskonnolliseksi yhdyskunnaksi nimellä Ahmadiyya Muslimi Jamaat Suomi vuonna 2015.
Bassas da India
Bassas da India () on Mosambikin kanaalissa, Madagaskarin ja Kaakkois-Afrikan välissä sijaitseva, tuliperäinen atolli, joka on kuulunut Ranskalle vuodesta 1897. Saari sijaitsee vedenalaisen, sammuneen tulivuoren päällä, ja sitä ympäröivät koralliriutat. Nousuveden aikana se jää yleensä kokonaan veden alle.
Saarta hallinnoidaan Réunionilta käsin ja se on asumaton. Madagaskar on vaatinut sitä toistuvasti itselleen.
Kääntymys
Kääntymys tapahtuu, kun henkilö omaksuu uuden uskonnon. Kääntymyksen tekijä on aiemmin ollut jonkin toisen uskonnon kannattaja tai uskonnoton. Erityistä huomiota ovat herättäneet kääntymykset, joita on edeltänyt jokin yliluonnolliseksi tulkittu kokemus, kuten näky tai ilmestys. Tällaisista kääntymyksistä on monia esimerkkejä, muun muassa kristinuskon historiassa Paavalin ja Konstantinus Suuren tapaukset.
Uskontoon liittyminen on ihmisoikeus; ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus määrittelee artiklassa 18 oikeuden uskonnon tai vakaumuksen vaihtamiseen.
Kääntymys voi tapahtua täysin oma-aloitteisesti tai käännytyksen tuloksena. Pakkokäännytyksessä ihminen joutuu jonkin uhan edessä vaihtamaan uskontoaan. Käännytyksessä saatetaan joskus käyttää myös aivopesua, josta on puhuttu varsinkin kulttien yhteydessä. Avioliiton kautta tapahtuvassa kääntymyksessä henkilö liittyy puolisonsa uskontoon.
Joskus kääntymys tapahtuu vasta henkilön kuolinvuoteella. Tunnettu esimerkki on huhu, jonka mukaan evoluutioteorian isä Charles Darwin olisi omaksunut kristinuskon opit ollessaan jo vaikeasti sairaana. Tarinan laittoi liikkeelle Elizabeth Hope, ja vaikka se levisi laajalti, on ongelmana se, että Darwinin perhe kiisti tarinan paikkansapitävyyden. Kyseenalaista on, kävikö Hope edes Darwinin luona.
Eräät uskonnot painottavat lähetystyötä ja etsivät käännynnäisiä. Joissakin uskonnollisissa ryhmissä käännynnäisiä taas ei aktiivisesti haeta. Syynä saattaa olla esimerkiksi uskonnon etnisyys eli sidonnaisuus tiettyyn kulttuuriin.
Mikäli henkilö omaksuu ateistisen maailmankuvan, häntä ei pidetä käännynnäisenä. Siirtymistä jostakin uskonnollisesta vakaumuksesta ateismiin kutsutaan apostasiaksi, uskosta luopumiseksi.
Michael Phillips
Michael Phillips (s. 29. kesäkuuta 1943) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hän oli yksi "Puhallus"-elokuvan (1973) kolmesta tuottajasta, jotka saivat työstään Oscar-palkinnon. Muiden töiden joukossa ovat "Taksikuski" (1976) ja "Kolmannen asteen yhteys" (1977). Kaikki mainittua kolmea elokuvaa oli mukana tuottamassa hänen vaimonsa Julia Phillips, jonka kanssa solmittu avioliitto päättyi eroon.
Julia Phillips
Julia Phillips (7. huhtikuuta 1944 – 1. tammikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hänen töidensä joukossa ovat "Puhallus" (1973), "Taksikuski" (1976) ja "Kolmannen asteen yhteys" (1977). Kaikkia näitä kolmea elokuvaa oli mukana tuottamassa hänen miehensä Michael Phillips, jonka kanssa solmittu avioliitto päättyi eroon. "Puhallus" toi Julia Phillipsille ja kahdelle muulle tuottajalleen Oscar-voiton.
Phillipsin omaelämäkertateoksesta "You'll Never Eat Lunch in This Town Again" (1991) tuli menestys. Hän kirjoitti myös toisen kirjan nimeltään "Driving Under the Affluence" (1995).
Vesa Laukkanen
Vesa Johannes Laukkanen (s. 1. heinäkuuta 1956 Tampere) on entinen kansanedustaja (1991–1995), joka kuului ensin Kristillisen liiton eduskuntaryhmään ja sen jälkeen Vaihtoehto Suomelle -eduskuntaryhmään.
Laukkanen on koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti sekä arvoltaan varatuomari ja hänellä on ollut oma lakiasiaintoimisto vuodesta 1981. Hänet valittiin kansanedustajaksi Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1991 eduskuntavaaleissa.
Tammikuussa 1993 Laukkanen erosi Kristillisen liiton eduskuntaryhmästä ja perusti oman yhden miehen ryhmänsä Vaihtoehto Suomelle. Marraskuussa 1994 hän pyysi eroa eduskunnasta vakaumuksensa takia. Eduskunta kuitenkin hylkäsi eropyynnön äänin 138–38.
Laukkasella on hallussaan eduskunnan pisimmän puheenvuoron ennätys. Hän puhui yhtä mittaa 6 ja puoli tuntia eduskunnan EU-keskustelussa vuonna 1994. Paavo Väyrysen johtamien ”jarruttajien” tarkoituksena oli viivyttää Suomen EU-jäsenyyttä koskevan lain käsittelyä.
Jun’ya Nakano
Jun’ya Nakano ( s. 28. helmikuuta 1971 Kioto, Japani) on japanilainen videopelimusiikin säveltäjä. Nakano on työskennellyt Squarella (nykyisin Square Enix) vuodesta 1995 lähtien. Esimerkkejä hänen kokonaan tai osittain säveltämistään peleistä ovat "Tobal No. 1", "Threads of Fate" ja "Final Fantasy X".
Valmistuttuaan Jun’ya Nakano alkoi työskennellä Kobessa Konamin pelisäveltäjänä vuonna 1991. Hän toimi Konamin alaisuudessa yhteensä kolme vuotta ja sävelsi musiikkia kahdeksaan kolikkopeliin, joita olivat muun muassa "Astérix", "Lethal Enforcers", "X-Men" ja "Mystic Warriors". Kesällä 1995 Nakano siirtyi Squarelle tarkoituksenaan jatkaa musiikin harjoittamista ja osallistua yhtiön projekteihin. Hänen varhaisimmissa Square-töissään painottui elektronisen musiikin käyttö. Nakanon ensimmäinen yksin säveltämä peli Squarella oli "Treasure Conflix", jota ennen hän oli tuottanut neljä kappaletta "iin". Nakano vastasi myös kaikista vuonna 1999 julkaistun "Threads of Faten" kappaleista.
"Threads of Faten" jälkeen Nakano laati 20 kappaletta "Final Fantasy X":een, jonka sävelsivät hänen lisäkseen Nobuo Uematsu ja Masashi Hamauzu. Muita PlayStation 2 -pelejä, joiden säveltämiseen hän osallistui, olivat "SideWinder F" ja "SideWinder V" -lentosimulaattorit ja "". Nakanon ensimmäinen seuraavan konsolisukupolven pelisävellys oli vuonna 2006 ilmestynyt Xbox 360:n "Project Sylpheed". Luodakseen pelin science fiction -ympäristöön sopivaa musiikkia hän hyödynsi akustisen ja elektronisen musiikin yhdistelmää. Samoihin aikoihin Nakano myös sovitti "Seiken densetsu 4":n sekä "Final Fantasy IV":n Nintendo DS -käännöksen musiikin.
Jättiläinen (vuoden 1956 elokuva)
Jättiläinen ("Giant") on vuonna 1956 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka on ohjannut George Stevens. Se kuuluu Stevensin amerikkalaistrilogiaan, jonka muut osat ovat "Etäisten laaksojen mies" ja "Paikka auringossa". Elokuva kertoo siitä, miten öljyteollisuus muutti texasilaisten karjatilallisten elämän ja arvot yhden sukupolven aikana.
Vuoden 1957 Oscar-gaalassa "Jättiläinen" oli ehdolla kymmeneen Oscar-palkintoon yhdeksässä kategoriassa (James Dean ja Rock Hudson olivat molemmat ehdolla parhaan miespääosan palkinnon saajiksi). Stevens voitti elokuvan ainoan Oscarin parhaasta ohjauksesta.
"Jättiläinen" jäi näyttelijä James Deanin viimeiseksi, ja hänen yllättävä kuolemansa muuttui osaksi elokuvan legendaa.
Coquelles
Coquelles on kunta Pohjois-Ranskassa, hiukan Calais’n kaupungin eteläpuolella. Kunnan alueella on Eurotunnelin Ranskan puoleinen juna-asema.
Coquellesin kylä on varsin pieni, pääkadun varrella on muutama huokea hotelli, kauppakeskus, posti ja kahviloita. Pääkadun päässä on muistomerkkinä tunnelinkaivussa käytetty poranterä. Aseman lähellä on iso, monipuolinen ostoskeskus.
Eedenistä itään (elokuva)
Eedenistä itään on Elia Kazanin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1955. Se perustuu John Steinbeckin samannimiseen romaaniin vuodelta 1952. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1917 ja Kaliforniaan. Se kertoo melko menestyvän uskonnollisen viljelijän kahdesta aikamiespojasta ja heijastelee Raamatun tarinaa Kainista ja Abelista. Elokuvaa on sanottu James Deanin läpimurtoelokuvaksi.
Toisessa pääosassa on menestyksekäs Broadway-näyttelijä Julie Harris.
Juan Carlos Corazo
Juan Carlos Corazo on entinen uruguaylainen jalkapalloilija. Hänen vävynsä Pablo Forlán sekä lapsenlapsensa Diego Forlán ovat myös jalkapalloilijoita. Corazo edusti Independienteä. Hän toimi myös Uruguayn teknisenä johtajana Chilen MM-kisoissa 1962.
Kasvun ja vanhenemisen tutkijat
Kasvun ja vanhenemisen tutkijat ry on perustettu 1980. Sen toiminta-ajatus on lisätä hyvän vanhenemisen edellytyksiä, lisätä ikääntymiseen liittyvää tietoa ja kehittää gerontologian parissa työskentelevien yhteistyötä. Yhdistys edistää vanhenemisen tutkimusta ja uuden tutkimustiedon soveltamista käytännön vanhustyöhön sekä osallistuu alan tutkimuksen kansainväliseen yhteistoimintaan. Yhdistys kuuluu Tieteellisten seurain valtuuskuntaan, ja se on vuodesta 1987 julkaissut monitieteistä Gerontologia-lehteä.
Zine el-Abidine Souissi
Zine el-Abidine Souissi (, s. 10. heinäkuuta 1984) on tunisialainen jalkapalloilija. Puolustavana keskikenttäpelaajana pelaava Souissi edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa Espérancea.
Maajoukkueesa hän pelasi ensi kerran 28. toukokuuta 2009 ystävyysottelussa Sudania vastaan.
Antón García Abril
Antón García Abril (s. 19. toukokuuta 1933 Teruel) on espanjalainen säveltäjä ja muusikko.
Anton Garcia Abril on säveltänyt niin orkesterille kuin instrumentaali- ja vokaaliteoksiakin. Hän on säveltänyt musiikkitaustan useisiin elokuviin ja televisiosarjoihin kuten "El Hombre y la Tierra, Fortunata y Jacinta, Anillos de oro, Segunda ensenanza, Brigada Central, Ramon y Cajal," ja "Compuesta y sin novio."
Vuonna 1966 hän sävelsi soundtrackin elokuvaan "Adios," joka on Franco Neron tähdittämä spagettiwestern. Vuonna 1969 hän työsti espanjalaisen ohjaaja Rafael Romero Marchentin kanssa musiikin toiseen spagettiwesterniin "Manos torpes".
Luomis- ja hävitysoperaattorit
Hävitysoperaattori eli annihilaatio-operaattori on sellainen operaattori, joka vähentää tietystä kvanttimekaanisesta tilasta hiukkasen. Sen sijaan hävitysoperaattorin hermiten konjugaatti eli luomisoperaattori lisää tiettyyn tilaan hiukkasen.
Kvanttimekaniikassa hävitys- ja luomisoperaattoreita käytetään tikapuuoperaattoreina kvanttimekaaniselle harmoniselle värähtelijälle, jolloin luomisoperaattori lisää ja hävitysoperaattori pienentää energiatasoa.
Merkitään luomisoperaattoria symbolilla formula_1 ja hävitysoperaattoria symbolilla formula_2. Bosonien luomis- ja hävitysoperaattoreille pätee
Systeemin tilaa kuvaa tilavektori formula_4, joka siis on ns. ket-vektori ja se määrittelee hiukkasten määrän. Kun kyseessä on tyhjiö, tilavektori on muotoa formula_5.
Luomis- ja hävitysoperaattorien operoidessa tilavektoria saadaan yhtälöt
formula_6
formula_7.
Määritellään lukumääräoperaattori formula_8:
Nyt toteutuvat kommutaattorit
Lukumääräoperaattorin ominaistilat formula_4 merkitään
Energian ominaistilat merkitään
missä siis formula_15 on energian ominaisarvot, eli ainoat arvot, joita energia voi systeemissä saada.
Tii-Maria Romar
Tii-Maria Romar (s. 9. elokuuta 1986 Mustasaari) on suomalainen alppihiihtäjä. Hänen pikkuveljensä Andreas Romar on myös alppihiihtäjä.
Romar saavutti ensimmäiset maailmancup-pisteensä oltuaan 22. Levin pujottelukilpailussa marraskuussa 2008. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui pujottelussa 35:nneksi. Nuorten MM-kilpailuissa hän on ollut parhaimmillaan yhdestoista alppiyhdistetyssä 2004. Euroopan cupissa hän on sijoittunut kerran toiseksi pujottelukilpailussa.
Romar on sijoittunut SM-kilpailuissa toiseksi suurpujottelussa, supersuurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä 2009 ja kolmanneksi supersuurpujottelussa 2007. Hän opiskelee Ruotsissa urheilijoille räätälöityä ainekokonaisuutta nimeltä "Ledarskap och coaching" (johtajuus ja valmennus).
Vuodesta 2014 lähtien Romar on toiminut Yhdysvaltain alppihiihtomaajoukkueen fysioterapeuttina.
Jakob Kölliker
Jakob («Köbi») Kölliker (s. 21. heinäkuuta 1953) on entinen sveitsiläinen jääkiekkoilija. Kölliker toimi Saksan jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana 2011–2012. Hän otti osaa 14 kertaa jääkiekon arvokisoihin. Hänet kutsuttiin International Ice Hockey Federation Hall of Famen 2007.
Kölliker debytoi 1973 20-vuotiaana Sveitsin jääkiekkomaajoukkueessa. Kahdet olympialaiset ja 12 MM-turnausta myöhemmin hän oli kirjauttanut tililleen 213 tuolloin sveitsiläisittäin ennätyksellistä maaottelua. Määrään ylsi 2007 Martin Steinegger ja huhtikuussa 2009 Ivo Rüthemann vuorostaan otti nimiinsä kansainvälisten otteluiden Sveitsin-ennätyksen.
Puolustaja Kölliker pelasi kansallisella tasolla ainakin 500 liigapeliä ja saavutti EHC Bielissä kolme Sveitsin mestaruutta.
Keltamuurahaispeippo
Keltamuurahaispeippo ("Parmoptila rubrifrons") eli aiemmalta nimeltään punamuurahaispeippo on Länsi-Afrikassa tavattava loistopeippoihin kuuluva varpuslintu.
Keltamuurahaispeippokoiraalla on punainen otsaläiskä, punaruskea vatsa ja harmahtava selkä. Naaraalta puuttuu pään punainen väri ja vatsassa on valkoista. Keltamuurahaispeippo eroaa muurahaispeiposta ("Parmoptila woodhousei") muurahaispeipon ruskean päälaen perusteella.
Keltamuurahaispeippoa tavataan Ghanassa, Guineassa, Liberiassa, Norsunluurannikolla ja Sierra Leonessa. Punamuurahaispeipot elävät alankomaiden kosteissa metsissä. Laji on melko yleinen Liberiassa mutta elää muualla lähinnä suojelualueilla. Norsunluurannikolla lajia tavataan Taïn kansallispuistossa, Sierra Leonessa Golan metsäalueilla ja Kakumin ja Ankasan kansallispuistoissa. Keltamuurahaispeippo luokitellaan silmälläpidettäväki lajiksi, koska sitä uhkaa sen elinalueiden häviäminen, kun metsää kaadetaan maanviljelysmaaksi.
Lum and Abner
Lum and Abner oli yhdysvaltalainen radiokuunnelmasarja, jota esitettiin 1931–1955. Sarjan nimirooleja esittivät sarjan luojat Chester Lauck ja Norris Goff.
Lum ja Abner esiintyivät ensimmäisen kerran 26. huhtikuuta 1931 esitetyssä radion hyväntekeväisyyslähetyksessä, joka lähetettiin Hot Springsissä, Arkansas'ssa sijainneelta KTHS-radioasemalta. Lauckin esittämä Lum Eddards ja Goffin esittämä Abner Peabody omistivat pienen "Jot ‘Em Down Store" -kaupan kuvitteellisessa Pine Ridgen pikkukaupungissa. Lum oli suuriegoinen naisiinmenevä poikamies, ja Abner luonteeltaan herkkäuskoinen ja naimisissa. Myöhemmin sarjaan tuli lisää Lauckin ja Goffin esittämiä hahmoja kuten Cedric Wehunt, Grandpappy Spears, Dick Huddleston, Squire Skimp, Mousey Gray, kaupungin parturi Mose Moots ja Snake Hogan.
Esiinnyttyään muutaman kuukauden KTHS:llä, Lauck ja Goff pääsivät koe-esiintymään Chicagoon NBC:lle, joka otti Lumin ja Abnerin ohjelmistoonsa. Kaikkiaan sarjaa esitettiin yli 5 800 15-minuuttista jaksoa seuraavan liki 25 vuoden aikana. Sitä esitettiin vuoroin NBC:n, ABC:n, CBS:n ja Mutualin verkoissa. Sarjan pohjalta tehtiin kuusi elokuvaa 1940-luvulla. Lisäksi vuonna 1956 tehtiin seitsemäs elokuva, joka oli tarkoitettu televisiosarjan pilottijaksoksi.
Vaikka Pine Ridgen kaupunki olikin kuvitteellinen, se perustui Watersin kaupunkiin Arkansas'ssa, ja useat kaupungin asukkaista olivat toimineet sarjan hahmojen esikuvina 26. huhtikuuta 1936 Watersin kaupunki muutti nimensä Pine Ridgeksi Lumin ja Abnerin kunniaksi. Kaupungissa toimii Jot ‘Em Down Store ja sen yhteydessä museo.
Pine Ridge
Pine Ridge voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita
Yhdysvaltain kaupunkeja:
Eljas Perheentupa
Eljas Heikki Perheentupa (s. 1. toukokuuta 1959 Pori) on suomalainen muotoilija, joka on erikoistunut käyttöliittymien muotoiluun omassa muotoiluyrityksessään Linja Designissa, jossa hän on työskennellyt vuodesta 1986.
Perheentupa valmistui teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1987 Taideteollisesta korkeakoulusta, jonne hän haki kolme kertaa ennen kuin pääsi. Hän aloitti uransa Ergonomiadesignissa ja perusti yhdessä yrityksen kanssa 1986 Muotoilutoimisto Linjan Helsinkiin. Hänestä tuli Linjan pääomistaja vuonna 1995. Linja on muotoillut muun muassa Koffin olutvankkurit, Suunnolle urheilutietokoneita ja niiden käyttöliittymiä, kotitalouskoneita ja RAY:n pelikoneita. Perheentupa valittiin vuoden teolliseksi muotoilijaksi 2002.
Perheentuvan isä oli kansanedustaja, psykoterapeutti Antti-Veikko Perheentupa (k. 2007) ja äiti on kirjastoneuvos Liisa o.s. Kola. Perheentupa avioitui 1988 Anne Kaviston kanssa.
Polites
Polites () oli kreikkalaisessa mytologiassa kolmen eri mieshahmon nimi.
Cao Đài
Cao Đài (, ), josta käytetään myös nimeä Dao Cao Đài (), on uusi uskonnollinen liike, joka perustettiin Vietnamissa vuonna 1926. Keskeistä opissa on synkretismi; uskontojen katsotaan olevan pohjimmiltaan yhtä. Liike on myös spiritualistinen. Se käynnistyikin, kun sanottiin, että oli saatu spiritistinen yhteys Jumalaan, jonka lyhennetty nimi on "Đức Cao Đài" ("kunnianarvoinen Cao Đài") ja koko nimi "Cao Đài Tiên Ông Đại Bồ Tát Ma-ha-tát" ("muinainen tietäjä ja suuri bodhisattva mahāsattva Cao Đài"). Jumalan vertauskuvana toimii "jumalallinen silmä", joka valvoo maailmankaikkeutta. Itsensä Jumalan sanotaan lähettävän ihmisille viestejä ja määräyksiä meedioiden välityksellä.
Cao Đài -liikkeen parissa suositaan vahvasti kasvissyöntiä ja seuraajien tuleekin noudattaa kasvisruokavaliota joka kuukausi vähintään 10 päivää. Lisäksi rukoushetki täytyy pitää ainakin kerran päivässä (klo 6, 12, 18 ja/tai klo 0). Humaltuminen on kielletty. Kunnianosoituksista, rikkauksista ja ylellisyydestä kehotetaan irtaantua. Caodailaiset palvovat sekä Jumalaa että esi-isiään ja kunnioittavat ns. esihenkejä syvästi. Eri uskontojen hahmoja saatetaan palvoa: Sun Yat-senia, Victor Hugoa ja Trạng Trìnhia (Nguyễn Bỉnh Khiêm) pidetään pyhinä.
Cao Đàin koti- ja pääpaikka on Tây Ninhin kaupunki. Cao Đàin harjoittajia on lähinnä Vietnamissa; muualla maailmassa uskonto on jäänyt varsin pieneksi. Uskontoa hallitaan hyvin organisoidusti, ja se on huomattavan hierarkkinen.
Liikkeen yleisessä käytössä olevat nimet Cao Đài ja Đạo Cao Đài ovat lyhennelmiä sen koko nimestä Đại Đạo Tam Kỳ Phổ Độ ()
Domingos Castro
Domingos Castro (s. 22. marraskuuta 1963 Guimarães, Portugali) on entinen portugalilainen kestävyysjuoksija.
Castro sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 viidenneksi 10 000 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän saavutti Rooman MM-kilpailuissa hopeaa 5 000 metrillä ajalla 13.27,59. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Sa’id Awitalle runsaan sekunnin. Soulin olympialaisissa 1988 hän sijoittui samalla matkalla neljänneksi ajalla 13.16,09 jääden pronssista 0,36 sekunnin päähän. Tokion MM-kilpailuissa 1991 Castro sijoittui 5 000 metrillä viidenneksi ajalla 13.28,88. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän oli samalla matkalla yhdestoista ja Helsingin EM-kilpailuissa 1994 yhdeksäs.
Castro oli Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 yhdestoista 10 000 metrillä ajalla 27.53,42. Atlantan olympialaisissa 1996 hän sijoittui maratonilla 25:nneksi. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän oli 10 000 metrillä kuudes ajalla 27.36,52. Sydneyssä 2000 hän sijoittui olympiamaratonilla 18:nneksi.
Castro sijoittui maastojuoksun MM-kilpailuissa seitsemänneksi 1990, yhdeksänneksi 1998, kymmenenneksi 1999, 11:nneksi 1992, 12:nneksi 1993 ja 2000, 15:nneksi 1997 ja 16:nneksi 1988. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa 1994 ja oli viides 1999. Maantieviestin MM-kilpailuissa hän kuului Portugalin hopeajoukkueeseen 1992. Hän voitti Pariisin maratonin 1995 ja Rotterdamin maratonin 1997. Hyvän tahdon kisoissa hän voitti 10 000 metriä 1986.
Myös Castron kaksoisveli Dionisio Castro on entinen kestävyysjuoksija.
Jekaterina Maksimova
Jekaterina Sergejevna Maksimova (, 1. helmikuuta 1939 Moskova, Neuvostoliitto – 28. huhtikuuta 2009 Moskova) oli venäläinen balettitanssija.
Maksimova opiskeli kymmenvuotiaasta Bolšoi-teatterin balettikoulussa. 1958 hän sai kiinnityksen Bolšoin balettiin, jonka tähtenä hän tanssi kaikki klassisen baletin pääroolit. Hän oli erityisesti teknisesti hyvin taitava, mutta esimerkiksi "The New York Timesissa" häntä kehuttiin Amerikan-vierailun yhteydessä täydelliseksi ballerinaksi. Tanssijanuran päätyttyä 1980 hän toimi nuorten tanssijoiden kouluttajana. Hän oli niin kriitikoiden kuin yleisönkin lemmikki, ja myös ajan neuvostojohto hurmaantui häneen.
Hänen puolisonsa oli balettitanssija Vladimir Vasiljev.
Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue
Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue edustaa Englantia alle 21-vuotiaiden maajoukkuekilpailuissa. Joukkue on voittanut Euroopan-mestaruuskilpailut kahdesti 1982 sekä 1984.
Joukkue kesäkuussa 2010 pelatuissa Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
Nicolas Batum
Nicolas Batum (s. 14. joulukuuta 1988 Lisieux) on ranskalainen koripalloilija, joka pelaa NBA-seura Charlotte Hornetsissa.
Batum aloitti koripallouransa Le Mansin juniorijoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen Ranskan liigan ottelunsa joukkueessa kaudella 2005–2006.Batum pelasi Le Mansin joukkueessa vuosina 2006–2008. Hän voitti joukkueessa myös Ranskan mestaruuden vuonna 2006. Samana vuonna hän voitti alle 18-vuotiaiden Euroopan mestaruuden.
Hän osallistui vuoden , jossa Houston Rockets varasi hänet 25. pelaajana. Hänet myytiin kuitenkin Portlandiin, jossa hän teki ensimmäisellä kaudellaan 5,4 pistettä ja teki 2,8 levypalloa ottelua kohden. NBA:n työsulun takia Batum siirtyi elokuussa 2011 ranskalaiseen SLUC Nancyyn. Hän palasi NBA:han työsulun päätyttyä. Kesällä 2015 Batum siirtyi pelaajakaupassa Charlotte Hornetsiin. Batum loukkasi nilkkansa huhtikuussa 2016 puolivälieräsarjan alussa, mikä esti häntä pelaamasta.
Saviniemi
Saviniemi tarkoittaa seuraavia asioita:Sukunimenä:
Sääksmäen kirkko
Sääksmäen kirkko on alun perin keskiaikainen kivikirkko Sääksmäellä Valkeakoskella. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1495–1500. Keskiaikaisessa hahmossa ovat enää itäinen ja läntinen pääty sekä vähäiset osat niitä yhdistävistä sivuseinistä. Sääksmäen kirkko on seurakuntansa kotikirkko. Valkeakosken ja Sääksmäen seurakuntien yhdistyttyä Sääksmäen seurakunta kattaa nykyään koko Valkeakosken kaupungin. Kesäisin kirkko palvelee tiekirkkona.
Kirkko paloi vuonna 1929 ja vihittiin uudelleen käyttöön 1933. Taiteilija Kalle Carlstedt on maalannut kirkon koristemaalaukset. Viimeksi kirkko on restauroitu vuosina 1998–1999.
Tuuloksen kirkko
Tuuloksen kirkko on keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee Hämeenlinnassa entisen Tuuloksen kunnan alueella. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1510–1540.
Kirkko kärsii kosteusvaurioista, ja sen korjaussuunnitelmat laadittiin vuosina 2007–2008. Korjaustöiden aloittamisesta ilmoitettiin syyskuussa 2011. Niitä ovat lykänneet rahoitusongelmat ja pappilan palo talvella 2011. Kirkon paanukaton kunnostaminen lykkääntyy myöhemmäksi.
Kaarlelan kirkko
Kaarlelan vanha pitäjänkirkko on yksi Pohjanmaan keskiaikaisista kivikirkoista, joita on kaikkiaan seitsemän. Kirkon tarkkaa rakentamisvuotta ei tiedetä, mutta sen vanhimmat osat ajoitetaan 1460-luvulle.
Kirkkoon mahtuu noin 800 henkeä. Ristikirkon muodon se sai Kustaa III:n hyväksymien piirustusten mukaisesti 1700-luvun lopulla. Tuolloin työtä johti pitäjän tunnettu kirkkoherra Anders Chydenius, joka oli taloudellisen liberalismin ajan Suomen maineikkaimpia edustajia. Samalla Chydenius oli herätyshenkinen ja valveutunut hengellinen isä, joka muun muassa piti rippikoulunsa päättäneille nuorille raamatunopetusta ja sielunhoidollisia tilaisuuksia. Hänen kuvansa on kirkossa saarnatuolin vieressä; se oli myös tuhannen markan setelissä.
Kirkon sisätiloja kunnostettiin vuosina 1932–34 ja 1954–55. Jälkimmäistä kunnostustyötä ohjasi arkkitehti Erik Kråkström (1919–2009), joka suunnitteli myös eteläpuolella olevan seurakuntakodin.
Kirkon alttariseinän on maalannut nimekäs kirkkomaalari Johan Backman vuonna 1749. Alttaritaulun "Jeesus rukoilee Getsemanessa" samoin kuin kaksi muuta kuorin taulua, "Jeesuksen syntymä" ja "Jeesuksen taivaaseenastuminen", on maalannut kuuluisa taiteilija Alexandra Frosterus-Såltin vuonna 1902.
Saarnatuoli on Suomen vanhimpia. Sen toi Ruotsista mukanaan kirkkoherra "Jacob Skepperus" astuessaan virkaansa vuonna 1622.
Kirkon seinällä on vuodesta 1736 asti ollut kirkon lattian alle haudatun aatelisen "Simon Daniel Baronin" vaakunakilpi. Hän oli karoliini, Pohjanmaan jalkaväkirykmentin komppanianpäällikkö ja majuri.
Kirkolle lahjoitettiin vuonna 1975 Alf Svenforsin rakentama votiivilaiva, joka on "Mayflowerin" pienoismalli.
Kirkossa säilytetään maan vanhimpiin kuuluvaa vaivaisukkoa, joka on vuodelta 1784. Se on kiertänyt Suomen edustajana näyttelyissä Ruotsia, Yhdysvaltoja ja Japania myöten. Edelleen käytössä oleva vaivaisukko kirkon sisäänkäynnin vieressä on peräisin 1840-luvulta.
Nykyiset, järjestyksessään toiset urut ovat tanskalaisen "Frobeniuksen urkutehtaan" rakentamat. Urut ovat vuodelta 1958, ja niissä on 35 äänikertaa.
Sakaristossa on punasamettinen messukasukka, joka on todennäköisesti 30-vuotisen sodan saalista joko Böömistä tai Baijerista. Se hankittiin kirkkoon vuonna 1643.
Kirkon ulkoseinässä, pohjoisen oven vieressä on venäläisten kansalaissodan aikana vuonna 1918 ampuman kranaatin aiheuttama lovi.
Kirkon itäpuolella oleva keltainen pappila rakennettiin 1735–36. Se on Suomen vanhimpia pappiloita.
Kirkosta lounaaseen olevalla Tarharannan niityllä pitäjän talonpojat voittivat Klaus Flemingin voudin johtamat ratsujoukot Nuijasodassa vuonna 1595. Kahakasta on muistolaatta kivessä seurakuntakodin päädyssä.
Kirkon välittömässä läheisyydessä olevissa sankarihaudoissa lepää talvi- ja jatkosodassa kaatuneita seutukunnan sankarivainajia.
Huittisten kirkko
Huittisten kirkko on alun perin keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee Huittisten keskustassa. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuonna 1500.
Keskiaikaisesta kirkosta on jäljellä runkohuoneen itäosa, joka toimii kappelimaisena erillisenä osana. Kirkkosali on rakennettu kahdessa vaiheessa, alkuaan 1700-lopulla (vuoden 1783 tulipalon jälkeen) ja täydentävästi 1860-luvulla, josta alkaen kirkko on ollut selkeästi ristikirkko. Kirkkoa ympäröivällä hautausmaalla on vanhoja hautamuistomerkkejä. Hautausmaata on laajennettu kirkon länsipuolelle.
Kirkon 34-äänikertaiset urut on rakentanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1935. Niiden julkisivu on peräisin edellisistä, uusikaupunkilaisen Jens Zachariassenin vuonna 1882 rakentamista uruista.
Kirkon 38-metrinen torni on rakennettu Tukholman intendenttikonttorin laatimien piirustusten mukaan vuonna 1794. Kiviaita on samalta ajalta.
Kirkon lähellä on viljamakasiini vuodelta 1902. Kirkon liepeillä on myös Huittisista kotoisin olleen presidentti Risto Rytin patsas.
Kirkon sankaripatsas on kuvanveistäjä Lauri Leppäsen työ vuodelta 1950.
Pyhän Marian kirkon rauniot
Pyhän Marian kirkon rauniot sijaitsevat Vaasassa, Vanhan Vaasan kaupunginosassa. Keskiaikainen kivikirkko tuhoutui Vaasan palossa vuonna 1852.
Mustasaaren kivikirkko on rakennettu vuosien 1480 ja 1550 välillä. Vaasan kaupunki perustettiin vuonna 1606, väkimäärä kasvoi ja 1649 kirkkoa laajennettiin ja se muutettiin ristikirkoksi 1749–1753. Kirkko oli varsin suuri ja komea.
Markus Hiekkasen mukaan kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1500–1520.
Vaasan kaupungissa syttyi tuhoisa tulipalo 3. elokuuta 1852 ja Pyhän Marian kirkko paloi pahoin. Kirkosta onnistuttiin pelastamaan muun muassa Johan Gustaf Sandbergin maalaus "Jeesus Gatesemanessa" vuodelta 1842 ja 1700-luvun kattokruunut, jotka ovat nykyään Mustasaaren kirkossa. Myös ehtoollishopeat ja arvokas keskiaikainen sininen messukaapu saatiin turvaan, muutama urkupilli pelastettiin myös ja sijoitettiin uuden kirkon uusiin urkuihin. Muutoin vanhasta kirkosta on jäljellä vain kiviseinät.
Kirkosta oli 1840-luvun alttaritauluvaihdoksen myötä siirretty alttari ja saarnastuoli Raippaluodon kirkkoon.
Kirkon läntinen ristivarsi on keskiajalta. Vuonna 1671 (toisen lähteen mukaan 1675) rakennetun kellotapulin jäljelle jäänyt pohjakerros on katettu 1992.
Kirkon raunoita kunnostettiin ensimmäisen kerran 1910-luvulla ja työtä on jatkettu sen jälkeen useaan otteeseen. Viimeisin restaurointi alkoi vuonna 2007. Restaurointityön arvoidaan valmistuvan vuonna 2016.
Närpiön kirkko
Närpiön kirkko on alun perin keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee Närpiössä. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1550–1555. Kirkko on laajennettu myöhemmin ristikirkoksi. Kirkossa on säilynyt kuusi hautakiveä 1600-luvulta.
Alttaritaulu esittää ristiinnaulitsemista ja sen on maalannut ruotsalainen kirkkomaalari Pehr Hörberg v. 1803. Kirkon ainutlaatuisin esine on 1400-lukuinen krusifiksi. Saarnatuoli on 1730-luvulta.
Kellotapuli vuodelta 1757 on rakennettu Matti Hongan johdolla ja se on tyypiltään pohjalainen renessanssitapuli.
Kirkon sankarihautausmaan sankaripatsaan on suunnitellut kuvanveistäjä Matti Haupt v. 1952.
Närpiön kirkko ja sen luona säilyneet 151 kirkkotallia ja museona säilynyt pitäjäntupa tekevät alueesta Suomessa ainutkertaisen historiallisen kirkkomiljöön.
Monensiini
Monensiini tunnetaan ionoforina, jota tuottaa "Streptomyces cinnamonensis". Monensiini A muodostaa komplekseja monovalenttisten metallikationien kanssa. Se kykenee siten kuljettamaan näitä kationeja solujen lipidimembraanin läpi. Lisäksi sillä on merkittävä rooli Na+/H+ -ionivaihtajana. Monensiini A kykenee estämään solunsisäisen proteiinikuljetuksen. Lisäksi sillä on malariaa estävä vaikutus sekä muita biologisia toimintoja.. Monensiini A liukenee kloroformiin, etanoliin ja metanoliin. Monensiinia käytetään laajasti pihviteollisuudessa ja meijeriteollisuudessa kasvunedistämiseen. Sitä markkinoidaan kauppanimellä Rumensin. Monensiini A on myrkyllistä hevosille. Monensiinin toksisuutta on testattu myös sian siittiötestillä, jossa se on osoittautunut erittäin solumyrkylliseksi yhdisteeksi.
Karjaan kirkko
Karjaan kirkko eli Pyhän Katariinan kirkko on Karjaalla Raaseporin kaupungissa sijaitseva keskiaikainen kivikirkko. Kirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1465–1470.
Kirkossa on taiteilija Gunnar Forsströmin lasimaalaus.
Kirkon kellotapuli vuodelta 1768. Kivinen pohja on keskiaikainen, samoin kaksi kelloa on keskiajalta.
Caught in the Game
Caught in the Game on Survivorin neljäs studioalbumi. Albumi julkaistiin vuonna 1983, ja oli viimeinen laulaja Dave Bicklerin kanssa.
Pohjan kirkko
Pohjan kirkko on keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee entisessä Pohjan kunnassa Raaseporissa.
Pyhän Marian kirkko on sijainnut tällä paikalla 1400-luvun loppupuolelta alkaen.  Kirkkorakennus kertoo omalla tavallaan menneistä vuosisadoista, elämästä ennen meitä tällä seudulla. Kirkko on ahkerasti Raaseporin suomalaisen ja Karjaa-Pohjan ruotsalaisen seurakunnan käytössä.
Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1475–1480. Kirkon rakentamisessa käytettiin paikallisia materiaaleja, n. 8500 kiveä, 40 000 tiiltä ja 24 000 kattopärettä. Kirkon korkeus on 23 metriä. Kirkossa on paljon historiallista nähtävää, arvokas saarnatuoli, lasimaalauksia, veistoksia ja muuta taidetta.
Tenholan kirkko
Tenholan kirkko on keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee entisessä Tenholan kunnassa Raaseporissa. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1460–1480. Kirkon suunnitteli sama rakennusmestari, jonka vastuulla olivat Perniön, Sauvon ja Kemiön kirkot.
Laitilan kirkko
Laitilan Pyhän Mikaelin kirkko on keskiaikainen harmaakivikirkko, joka sijaitsee Laitilassa. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1460–1483.
Kalannin koulukunta teki kirkon kalkkimaalaukset Pietari Henrikinpojan johdolla vuonna 1483. Muun muassa kirkon arkadikaarissa on taitavasti maalattu vapaasti aaltoileva köynnöskoristemaalaus. Kirkossa on myös krusifiksi 1400-luvulta.
Kirkko on holvattu myöhäisgoottilainen kolmilaivainen hallikirkko. Holvaus on viisitraveinen ja sen pilareiden poikkileikkaus on ristin muotoinen. Tiilipääty lännessä on samantapainen kuin Porvoon tuomiokirkossa.
Kirkon sankaripatsas on kuvanveistäjä Jussi Vikaisen käsialaa vuodelta 1951.
A. W. Rancken: "Letala" ("Finlands kyrkor, 2"). Helsingfors: Finska Fornminnesföreningen, 1930. NBN-FI f468104 (nidottu)
Liedon kirkko
Liedon kirkko on keskiaikainen harmaakivikirkko, joka sijaitsee Liedossa. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti 1470–1480-luvuilla.
Kirkkoon on lisätty tyyliltään uusgotiikkaa edustava punatiilinen kuori vuonna 1902. Alttaritaulun "Jeesus ja langennut nainen" on maalannut Eero Järnefelt vuonna 1908.
Kajaanin Hokki kaudella 2008–2009
Kajaanin Hokki kaudella 2008-2009-artikkelissa kerrotaan lyhyesti Hokin kaudesta 2008-2009.
Hokki oli runkosarjan kolmas, ja se keräsi 29 voittoa, joista 11 jatkoajalla tai rangaistuslaukauskilpailussa, ja hävisi 16 kertaa, joista 5 jatkoajalla tai rangaistuslaukauksissa. Runkosarjan pistepörssissä paras Hokin pelaaja oli kuudenneksi sijoittunut Teemu Virtala. Hän keräsi 35 ottelussa 38 pistettä, joista 15 oli maaleja ja 23 syöttöjä. Maalivahtien torjuntapörssissä Hokin paras maalivahti oli Teemu Seppänen, joka torjui 25 ottelussa. Päästettyjä maaleja hänellä oli 57, torjuntoja 748, nollapelejä 1 ja torjuntaprosentti oli 92,92.
Hokki kohtasi puolivälierissä Kiekko-Vantaan, ja sarja venyi viidenteen otteluun. Ensimmäisen ja toisen ottelun voittivat vantaalaiset, numeroin 2-3 ja 2-1, mutta Hokki voitti seuraavat kolme peliä luvuin 6-3, 2-3 ja 1-0. Hokki siis eteni välieriin.
Välierissä vastassa oli tuleva mestari Sport. Välierät näyttivät Hokin kannalta aluksi hyvältä, kun Hokki voitti ensimmäisen ottelun 1-0. Sport kuitenkin voitti kaksi seuraavaa ottelua numeroin 2-3 ja 3-2ja. Hokki tasoitti sarjan 2-2 voittamalla vielä kotonaan 1-0, mutta Sport oli viidennessä ottelussa Vaasassa parempi luvuin 5-4. Hokki siis ottelisi pronssista TuTon kanssa, ja Sport jatkaisi finaaleihin.
Hokki voitti pronssiottelun numeroin 3-1, ja voitti näin kolmannen mitalinsa Mestiksessä. Pudotuspelien pistepörssin paras Hokin pelaaja oli Aku Joki-Erkkilä, joka oli kahdeksas, joka pelasi 11 ottelua, ja joka teki 8 pistettä, joista neljä oli maaleja ja neljä syöttöjä. Paras maalivahti oli Teemu Seppänen, joka oli ensimmäinen 11 ottelulla, 22 päästetyllä maalilla, 389 torjunnalla, kolmella nollapelillä, ja torjuntaprosentilla 94,65.
Maskun kirkko
Maskun kirkko on keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee Maskussa. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1490–1510. Kirkko on pyhitetty Johannes Kastajalle ja Pyhälle Ursulalle. Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Maskun kirkon ja pappilan yhdeksi valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Kirkon lähellä sijaitsee Maskun museo.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on kuvanveistäjä Ilmari Wirkkalan suunnittelema ja paljastettu 1951.
Gramisidiini
Gramisidiini on antibioottisten aineiden seos, jonka muodostavat gramisidiinit A (80 %), B (6 %) ja C(14 %). Kaikkia gramisidiineihin kuuluvia antibiootteja tuottaa "Bacillus brevis" -bakteeri. Gramisidiineja A - C kutsutaan yhteisnimellä gramisidiini D, ja ne ovat lineaarisia pentadekapeptidejä, joiden ketjut muodostuvat 15 aminohaposta. Gramisidiini S on taas rengasmainen peptidiketju. Gramisidiini on myrkyllistä grampositiivisille bakteereille (lukuun ottamatta grampositiivisia basilleja) sekä joillekin gramnegatiivisille bakteereille (esim. "Neisseria"). Gramisidiinin lääkinnällinen käyttö on rajoittunutta, koska se saa aikaan hemolyysin matalissa pitoisuuksissa, joissa se ei vielä tuhoa bakteereita. Tämän vuoksi gramisidiineja ei voi käyttää sisäisesti. Ulkoisesti gramisidiineja voi käyttää. Gramisidiinia käytetään ensisijaisesti paikallisena antibioottina. Gramisidiini on ensimmäisiä kaupallisia antibiootteja. Gramisidiiniseosta on testattu myös sian siittiötestillä, ja se on osoittautunut erittäin solumyrkylliseksi.
Nauvon kirkko
Nauvon kirkko on Nauvossa sijaitseva keskiaikainen kivikirkko. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1430–1450.
Museovirasto on määritellyt Nauvon kirkon ja kirkonseudun valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Nauvossa on säilynyt Suomen vanhin 1600-luvulta peräisin oleva urkusoitin, "Nauvon positiivi", joka on nykyään Kansallismuseossa. Nauvon positiivi sijaitsi kirkossa sivuseinän lehterillä, jonka kannatinpalkki on edelleen paikoillaan. Nykyiset urut länsipään oven päälle tehdylle lehterille rakensi ruotsalainen urkurakentaja Olof Schwan 1791. Urut olivat alun perin yksisormioiset, liitejalkiolla varustetut. Urkujen erikoisuutena on kaksiosainen rakenne, joka jakautuu länsipäädyn ikkunan molemmille puolille. Jens Zachariassen teki urkuihin vuonna 1878 toisen sormion ja jalkion sekä myös muutoksia I-sormion dispositioon. Urkujen soittopöytä sekä soittokoneisto ovat Zachariassenin tekemiä. Veljekset Moberg Ruotsista korjasi urut vuonna 1975 ja palautti I-sormion Schwanin muotoon. Nauvon urut ovat Suomen säilyneistä 1700-luvun uruista suurimmat ja ainoat restauroidut.
Japanin neljä vakavaa saasteesta aiheutuvaa tautia
Japanin neljä vakavaa saasteesta aiheutuvaa tautia () on ryhmä tauteja, jotka johtuivat japanilaisten yhtiöiden aiheuttamasta ympäristön saastumisesta niiden käsiteltyä teollisuusjätteitä väärin. Suurin osa taudeista ilmaantui 1950-, 1960- ja 1970-luvuilla, vaikka ensimmäiset tapaukset ovatkin jo vuodelta 1912.
Näitä tauteja esiintyi yhä harvemmin 1970-luvun jälkeen. Tilanteen paranemiseen vaikutti muun muassa se, että tapaukset saivat laajasti julkisuutta, saastuttaneita yhtiöitä vastaan nostettiin kanteita, Japaniin perustettiin ympäristöministeriö 1971, yleinen tietoisuus ongelmista kasvoi ja yhtiöt muuttivat käytäntöjään.
Yusef Lateef
Yusef Lateef (alun perin William Emanuel Huddleston, 9. lokakuuta 1920 Chattanooga, Tennessee – 23. joulukuuta 2013 Shutesbury, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, säveltäjä ja kirjailija. Hän oli monien soitinten taitaja, multi-instrumentalisti, jonka pääsoittimet olivat tenorisaksofoni ja huilu. Hänen käyttämiensä soitinten joukossa oli myös etnisiä instrumentteja sekä sellaisia jazzissa harvinaisia soittimia kuin oboe ja fagotti.
Chattanoogassa, Tennesseessä syntynyt Lateef muutti lapsena perheineen Detroitiin, Michiganiin. Hän alkoi harrastaa musiikkia nuorena. Hän teki varhaisella urallaan yhteistyötä esimerkiksi Dizzy Gillespien kanssa. Sittemmin hän menestyi itse leaderina. Hän opiskeli musiikkialaa muun muassa Manhattan School of Musicissa, ja hänestä myös tuli Ed.D. (Doctor of Education). Muusikon työn ohella Lateef julkaisi kaunokirjallisia teoksia.
Monipuolisena muusikkona Lateef ei rajoittunut jazziin, vaan sävelsi myös klassista musiikkia.
Lateef kääntyi aikuisiällään islamiin ja liittyi Ahmadiyya-muslimiyhteisöön. Hänelle myönnettiin Grammy-palkinto.
Lateef esiintyi Suomessa ainakin Pori Jazz -festivaaleilla 1972 ja 1992 sekä Espoon April Jazzissa 1990.
Perniön kirkko
Perniön kirkko on keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee Perniön kirkonkylässä. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1460–1480.
Kirkko on omistettu Pyhälle Laurille, kuten moni muukin suomalainen kirkko. Birgittalaisluostari oli alun perin 1441 päätetty sijoittaa Perniöön, mutta lopulliseksi sijoituspaikaksi tuli kuitenkin väliaikaisen Maskun Karinkylän jälkeen paikalle, joka nykyisin on Naantali.
Kirkon suunnitteli sama rakennusmestari, jonka vastuulla olivat Kemiön, Sauvon ja Tenholan kirkot. Kirkossa ei juuri ole tehty muutoksia lukuun ottamatta 1700-luvulla rakennettua kaakkoista tukipilaria ja 1800-luvulla tehtyä ikkuna-aukkojen muutosta. Kirkon länsipääty jäljittelee selvästi itäuusmaalaisten kirkkojen päätykoristelua, itäpääty taas on samanlainen kuin kirkonrakentajan muut kirkot.
Vuonna 2009 Museovirasto määritteli Perniön kirkon ja pappilat sekä näihin liittyvän kellotapulin ja lainamakasiinin yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Perttelin kirkko
Perttelin kirkko on keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee Salossa, entisen Perttelin kunnan alueella. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1500–1520.
Harmaakivisen kirkon asehuone on rakennettu 1750. Alkuperäinen sakaristo on purettu, nykyinen on vuodelta 1828. Kirkon ikkunoita on suurennettu 1881.
Perttelin alttaritaulu on Robert Wilhelm Ekmanin "Kristus Getsemanessa" vuodelta 1870.
Erillinen kellotapuli on rakennettu 1729–1730, sen alaosa on kiveä ja yläosa puuta. Runsasta sataa vuotta myöhemmin 1840 sekä ala- että yläosaa korotettiin. Tapulin yläosa tuhoutui tulipalossa 1888, se korjattiin uusgoottilaiseen muotoon 1889, suunnittelijana oli arkkitehti Helge Rancken.
Museovirasto on määritellyt Perttelin kirkkomaiseman ja Perttelin kirkolle Uskelan Isokylän emäkirkon sivuitse johtavan historiallisen Hiidentien yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Raision kirkko
Raision kirkko on keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee Raisiossa. Markus Hiekkasen mukaan kirkko on muurattu 1500-luvun jompanakumpana ensimmäisenä vuosikymmenenä, eikä 1300-luvun alussa, kuten aikaisemmin on päätelty.
Legendan mukaan kirkon rakensivat jättiläiset nimeltä Killi ja Nalli. Jättiläiset riitaantuivat maksusta kirkon papin kanssa, ja Killi uhkasi hajottaa koko kirkon kallionlohkareella. Löydettyään meren rannasta sopivan lohkareen Killi ei enää löytänyt takaisin kirkolle ja paiskasi kalliolohkareen Ruissalon edustalle. Kiveä kutsutaan Kukkarokiveksi, koska jättiläinen oli kantanut sitä suuressa kukkarossa selässään.
Kirkossa on näkyvillä: mahdollisesti Suomen vanhimmat hauta­kivet, Missale Aboense sekä ensimmäinen suomenkielinen Raamattu vuodelta 1642.
Raision kirkkoa ympäröivällä hautausmaalla on myös Kirkkauden kappeli, joka rakennuksena muodostaa ratkaisuna jopa ainutlaatuiseksi maailmassa sanotun katetun ja aina sulana pysyvän osan hautausmaata.
Hautausmaalla sijaitsee Suomen ensimmäinen julkisin varoin pystytetty muistomerkki, Turun yliopiston pitkäaikaisen professorin ja Huhkon kartanon omistajan Johan Bilmarkin hautamonumentti vuodelta 1803.