hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Länsi-Venäjän vapaaehtoinen armeija
Länsi-Venäjän vapaaehtoinen armeija (, ) oli puolisotilaallinen sotajoukko, joka toimi Baltian alueella Venäjän sisällissodan aikana vuosina 1918–1920. Armeijaa johti Pavel Bermondt-Avalov, jonka mukaan armeijan sotilaita kutsuttiin "bermondtilaisiksi".
Länsi-Venäjän vapaaehtoisen armeijan sotilaat koostuivat saksalaisista ja venäläisistä sotilaista. Armeijan venäläiset sotilaat olivat entisiä sotavankeja, jotka Saksan keisarikunta oli vapauttanut sillä ehdolla, että nämä taistelisivat bolševikkeja vastaan sisällissodassa. Armeijan saksalaiset sotilaat koostuivat Freikorpsin sotilaista, jotka olivat jääneet Liettuaan ja Latviaan Saksan hävittyä sodan. Länsi-Venäjän vapaaehtoisen armeijan päällimmäinen päämäärä oli taistella kommunistisia joukkoja vastaan Aleksandr Koltšakin joukkojen tuella, mutta sen todellinen tarkoitus oli Saksan vaikutusvallan säilyttäminen Saksan ensimmäisessä maailmansodassa valtaamilla alueilla. Aluksi bermondtilaiset toimivat enimmäkseen Latviassa, mutta kesäkuussa 1919 he ylittivät Liettuan rajan joutuen taisteluihin Liettuan armeijan kanssa. Bermondtilaiset vetäytyivät Liettuasta joulukuussa 1919.
Pranas Liatukas
Pranas Liatukas (s. 29. tammikuuta 1876, Kvėdarna, Venäjän keisarikunta - 9. syyskuuta 1945, Vilna, Neuvostoliitto) oli liettualainen kenraaliluutnantti ja myöhemmin ylipäällikkö, joka toimi yhtenä Liettuan armeijan komentajista Liettuan itsenäisyyssodissa bolševikkeja ja bermontialaisia vastaan. Vuosina 1919-1920 hän toimi Liettuan armeijan ylipäällikkönä. Myöhemmin Liatukas toimi Šakiain maaherrana. Vuonna 1945 NKVD teloitti Liatukasin kapinallisena.
Judi Evans
Judi Evans (myös Judi Evans Luciano, s. 12. heinäkuuta 1964) on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu näyttelijä. Hän on näytellyt Beth Rainesia CBS:n televisiosarjassa "Guiding Light" vuosina 1983–1986, mutta hänet tunnetaan parhaiten Adrienne Johnson Kiriakisin roolista NBC:n televisiosarjassa "Päivien viemää". Hän näytteli sarjassa vuodesta 1986 vuoteen 1991, kunnes palasi sarjaan vuonna 2003 Bonnie Lockhartin roolissa. Hän näytteli sarjassa Lockhartia alkuvuoteen 2007, kunnes palasi loppuvuodesta 2007 takaisin uusimaan roolinsa Adrienne Johnson Kiriakisina.
Silvestras Žukauskas
Silvestras Žukauskas (Silvester Konstantinovich Zhukovsky, 31. joulukuuta 1860, Pakruojis, Venäjän keisarikunta - 26. marraskuuta 1937, Kaunas, Liettuan tasavalta) oli liettualainen kenraali, joka oli yksi Liettuan armeijan komentajista Liettuan itsenäisyyssodissa. Myöhemmin Žukauskas toimi Liettuan armeijan ylipäällikkönä.
Karl Sundberg
Karl Johan Sundberg () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen armeijan vapaajoukoissa saaristomerellä sekä Varsinais-Suomessa. Talvi- ja jatkosotiin hän osallistui pataljoona ja rykmenttitason huollossa.
Sundbergin vanhemmat olivat maanviljelijä Erik Daniel Sundberg ja Ida Kristina Sjöblom. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Lovisa af Björkstenin kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Maarianhaminan keskikoulun jatkoluokilta vuonna 1914 ja liittyi Turkulaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1914–1915 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla-
Sundberg liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 28. helmikuuta 1915 ja sijoitettiin 2. komppaniaan. Harjoitusjoukoista hän erosi 10. toukokuuta 1915 ja matkusti Tukholmaan, jossa avusti aktivistien tiedustelutoimistoa osallistumalla muun muassa Ahvenanmaalle tehtyihin tiedusteluretkiin.
Sundberg muodosti sisällissodan alussa yhdessä jääkäri Karl Granitin kanssa Ahvenanmaalla vapaajoukkueen, joka myöhemmin liittyi niin sanottuun Saariston vapaajoukkoon, jossa hän palveli maaliskuun lopusta kesäkuun alkuun vuonna 1918 kiväärijoukkueen johtajana 3. komppaniassa. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Korppoossa sekä etenemiseen Turkuun, Loimaalle ja Forssaan.
Sundberg toimi sisällissodan jälkeen komppanianpäällikkönä Varsinais-Suomen rykmentin 8. komppaniassa. Hän erosi armeijasta elokuussa vuonna 1918, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Ahvenanmaan kansanopistossa vuosina 1919–1923 ja 1924–1927 ja toimi samalla Helsingin osakepankin Finströmin konttorin johtajana vuosina 1923–1927, josta hän siirtyi vuonna 1927 johtajaksi Maarianhaminan konttoriin, jonka apulaisjohtajaksi hänet nimitettiin vuonna 1931.
Sundberg osallistui talvisotaan huoltopäällikkönä Polkupyöräpataljoona 8:ssa. Jatkosodassa hän toimi kuljetusupseerina Osasato Fagerlundissa 7. Rannikkoprikaatissa vuoteen 1942 saakka. Lisäksi hän toimi vapaaehtoistyöjoukon päällikkönä viljankorjuutöissä Sortavalan seudulla vuonna 1941. Vuoden 1942 jälkeen hän työskenteli Helsingin Osakepankin Maarianhaminan konttorin johtajana aina vuoteen 1964 saakka.
Jonas Variakojis
Jonas Variakojis (5. toukokuuta 1892, Rinkuškiai, Venäjän keisarikunta - 31. lokakuuta 1963, St. Charles (Illinois), Yhdysvallat) oli liettualainen upseeri, joka oli yksi Liettuan armeijan komentajista Liettuan itsenäisyyssodissa.
Variakojis opiskeli lakia Pietarin valtionyliopistossa ja taisteli ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän armeijan sotilaana Itävallassa. Joulukuussa 1918 hän palasi Liettuaan ja toimi upseerina vastaperustetussa Liettuan armeijassa. Variakojis johti Panevėžysin alueen puolustamista Puna-armeijaa vastaan Liettuan-Neuvosto-Venäjän sodassa. 7. helmikuuta 1919 hän johti Liettuan armeijaa ensimmäisessä Liettuan ja Neuvosto-Venäjän välisessä taistelussa Kėdainiain lähellä. Variakojis onnistui sotilaineen estämään Puna-armeijan etenemisen ja hyökkäyksen Kaunasiin, joka toimi Liettuan väliaikaisena pääkaupunkina.
Variakojis ja hänen sotilasyksikkönsä, josta myöhemmin muodostui 4. jalkaväkirykmentti, jatkoivat taistelua Puna-armeijaa vastaan. Variakojis taisteli joukkoineen myös puolalaisia joukkoja vastaan Puolan-Liettuan sodassa. Menestyksestään Liettuan itsenäisyysodissa Variakojis palkittiin monilla kunniamerkeillä, joista yksi oli Vytiksen risti.
Vuonna 1926 Variakojis lopetti uransa Liettuan armeijassa. Vuosina 1928-1930 hän toimi lyhyen aikaa Liettuan liikenne- ja puolustusministerinä. Toisen maailmansodan lopulla Variakojis pakeni Saksaan ja myöhemmin hän muutti asumaan Yhdysvaltoihin, jossa hän kuoli 71-vuotiaana.
Aschehoug (suku)
Aschehoug on norjalainen suku.
Suvun ensimmäinen tunnettu kanta-isä on Jacob Nielsen Smebøl, jonka pojanpoika Halvor Baltzersen (1726-1792), nimismies Aasissa, naimisiin mennessä sai omistukseen Askehaugin kartanon Nordbyssä. Heidän poikansa, pappi Rakkestadissa, Thorkild Halvorsen Aschehoug (1756-1838), otti nimensä kartanosta.
Brian Pothier
Brian Pothier (s. 15. huhtikuuta 1977) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa tällä hetkellä Sveitsin liigassa.
The Internet Hockey Database
Wings for Life
Wings for Life on vuonna 2004 perustettu selkäytimen tutkimussäätiö. Säätiön perustivat Red Bullista 49% omistava Dietrich Mateschitz ja Heinz Kinigadner, moninkertainen motocrossin maailmanmestari. Säätiön tavoitteena on edistää selkäydinvaurioiden parantumismahdollisuutta yksityisten ihmisten ja yritysten lahjoitusten tuella.
Chabo
Chabo, eli Japanese Bantam on erittäin vanha aasialainen kanarotu. Chabon uskotaan olevan alun perin Indokiinasta. Chabon historia yltää Tang-dynastian ajoille vuosien 619 – 906 väliin. Tuolloin niitä pidettiin vain keisarillisten palatsien puutarhoissa.
Chabo tuli Eurooppaan ilmeisesti saksalaisten maustekauppiaiden mukana Aasiasta 1800-luvulla.
Chabolla on erittäin tarkka rotumääritelmä ja se on erittäin suosittu näyttelyrotu mm. Britanniassa. Sileähöyhenisen lisäksi chabosta on kaksi muuta muunnosta: silkkihöyheninen ja kiharakarvainen eli "friseerattu". Chabolla on monia värityksiä, joista yleisimpänä on valkoinen mustapyrstöinen.
Chabolle on ominaista lyhyet jalat ja pieni selkä. Kanan pyrstö kaartuu suoraan ylöspäin tai jopa selän päälle. Kana on hyvin pieni. Chabolla on päähän verrattuna suuret silmät. Harja on yhtenäinen, ja siinä on vain muutama lovi. Silmäluomien tulee olla punertavat, eikä niissä saa olla valkoisia pigmenttipuutoksia.
Täysikasvuinen kukko painaa 510-600 grammaa ja kana 400-510 grammaa.
Lukáš Lacko
Lukáš Lacko (s. 3. marraskuuta 1987 Piešťany) on slovakialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 44 tammikuussa 2013.
Junioriurallaan Lacko selviytyi välieriin Ranskan avoimissa. Ammattilaisurallaan hän nousi ensimmäisen kerran maailmanlistalla sadan parhaan pelaajan joukkoon marraskuussa 2009 voitettuaan Soulin haastajaturnauksen.
Grand Slam -turnauksissa Lacko on päässyt kaksinpelissä parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa 2012 ja Wimbledonissa 2012 sekä toiselle kierrokselle Australian avoimissa 2010, Ranskan avoimissa 2010 sekä Wimbledonissa 2010.
Yleisurheilun alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2011
Vuoden 2011 yleisurheilun alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut käytiin 6.–10. heinäkuuta Lillessä Ranskassa.
Kisoihin ilmoittautui 175 maata ja 1 385 urheilijaa; 760 poikaa ja 625 tyttöä.
Käytetyt lyhenteet:
Kati Tolmoff
Kati Tolmoff (s. 3. joulukuuta 1983 Tartto) on virolainen entinen sulkapalloilija. Hän edusti seuratasolla Tarton yliopiston joukkuetta.
Tolmoff osallistui MM-kisoissa 2007 kaksinpeliin, jossa hän putosi heti ensimmäisellä kierroksella hävittyään Kanadan Anna Ricelle. Hän eteni seuraavana vuonna EM-kilpailuissa toiselle kierrokselle ja osallistui myös uransa ainoisiin olympialaisiin, joissa hän hävisi ensimmäisen ottelunsa irlantilaiselle Chloe Mageelle. Tolmoff osallistui MM-kilpailuihin viimeistä kertaa vuonna 2009, jolloin hän pääsi kaksinpelissä toiselle kierrokselle saakka.
Tolmoffin paras sijoitus BWF:n ranking-listalla on 45. tila, jonka hän saavutti kaksinpelissä vuoden 2009 lopulla.
Johanna Pihlajamaa
Johanna Pihlajamaa (s. 1973 Nivala) on suomalainen kuvataiteilija ja taidegraafikko. Hän tekee pääosin puupiirroksia, joihin hän yhdistää myös muita grafiikan tekniikoita ja piirtämistä.
Pihlajamaa on opiskellut kuvataiteilijaksi Imatran Taideoppilaitoksessa 1993–1997 ja suorittanut AMK-tutkinnon Tampereen Ammattikorkeakoulun täydennyskoulutuksessa 2000–2003.
Hänen teoksiaan on eri taidekokoelmissa, kuten Eduskunnan taidekokoelma, Helsingin kaupungin taidemuseo, Tampereen kaupunki, Oulun taidemuseo, Wihurin säätiö/Rovaniemen taidemuseo ja Salon taidemuseo.
Pihlajamaa on pitänyt yksityisnäyttelyitä ympäri Suomen ja osallistunut lukuisiin yhteis- ja ryhmänäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla.
Pihlajamaa on toiminut aktiivisesti Rajataide ry:ssä ja on ollut järjestämässä yhdistyksen näyttelyitä ulkomaille. Hän on Rajataide ry:n kunniajäsen.
Tällä hetkellä Pihlajamaa on luottamustoimissa Suomen Taidegraafikot ry:n johtokunnan puheenjohtajana ja Tampereen Taiteilijaseuran johtokunnan jäsenenä.
Johanna Pihlajamaa on työskennellyt myös osa-aikaisena taidevedostajana Grafiikanpaja Himmelblaussa Tampereella 1999–2011. Hän vedostaa niin metalligrafiikkaa kuin vesiväripuupiirrosta.
Himmelblaun taidevedostajana hän on työskennellyt taidegraafikoiden kuten Juho Karjalainen, Inari Krohn, Kuutti Lavonen ja Ulla Rantanen taidevedostajana ja myös taidemaalareiden kuten Jukka Mäkelä, Marika Mäkelä ja Susanne Gottberg ja kuvanveistäjien Kain Tapper ja Miina Äkkijyrkkä vedostajana, auttaen heitä valmistamaan painolaatat ja vedostaen heidän grafiikan sarjojaan.
Itä-Afrikan aasialaiset
Itä-Afrikan aasialaiset ovat Ison-Britannian entisillä Itä-Afrikan siirtomaa-alueilla asuvia alueelle lähinnä Intiasta tulleiden siirtolaisten jälkeläisiä. Heitä asuu Itä-Afrikassa edelleen Keniassa, Tansaniassa ja Ugandassa. Afrikan maiden itsenäistymisen jälkeen monet ovat myös muuttaneet esimerkiksi Britanniaan tai Kanadaan.
Aasialaisia on liikkunut Itä-Afrikassa useiden vuosisatojen ajan, mutta nykyiset alueen aasialaiset polveutuvat pääasiassa Mombasan ja Ugandan välistä rautatietä vuosina 1896–1902 rakentamaan tuoduista intialaisista. Afrikkalaista työvoimaa ei joko ollut saatavilla, tai se oli vihamielistä hanketta kohtaan. Itä-Afrikkaan tuotiin noin 32 000 intialaista siirtotyöläistä, mutta monet heistä kuolivat tauteihin tai palasivat kotimaahansa töiden jälkeen. Noin 7 000 intialaista jäi alueelle asumaan. Alueelle jääneet alkoivat toimia menestyksekkäästi esimerkiksi kaupan alalla ja uutiset tästä houkuttelivat lisää muuttajia Intiasta. Vuonna 1914 intialaisten etuja ajamaan perustettiin East African Indian National Congress, joka vaati etenkin tasavertaisuutta valkoisten kanssa hallinnossa. Yhteistyötä mustien kansalaisoikeusliikkeiden kanssa ei juurikaan tehty.
Itä-Afrikan maiden itsenäistyttyä aasialaiset saivat valita ottavansa joko uuden maan kansalaisuuden tai pitävänsä Britannian kansalaisuuden, johon ei tosin kuulunut asumisoikeutta Britanniassa. Monet valitsivat Britannian kansalaisuuden, koska sen koettiin tarjoavan turvaa. Itsenäistyneissä maissa aloitettiin afrikkalaistamaistoimenpiteet ja esimerkiksi aasialaisten toiminta maaseudulla estettiin. Heitä painostettiin myös ulos hallinnon viroista. Kaupungeissa yksityisellä sektorilla heidän asemansa turvana oli heidän korvaamattomuutensa paikallissa talouksissa. Vuonna 1972 Ugandan hallitsija Idi Amin karkotti maastaan noin 80 000 aasialaista ja heidän omaisuutensa jaettiin hänen tukijoilleen. Keniassa olot säilyivät suhteellisen vakaana vuoteen 1982 saakka, jolloin vallankaappauksen yhteydessä puhkesi aasialaisvastaisia mellakoita. Kenian olot rauhoittuivat sittemmin joksikin aikaan ja maassa palattiin monipuoluejärjestelmään 1991, Samana vuonna Uganda esitti pyynnön maasta karkotetuille aasialaisille näiden paluusta takaisin. Tansaniassa puhkesi aasialaisvastaisia mellakoita vuonna 1993 ja Kenian vuosien 2007–2008 presidentinvaaleista syntyneiden levottomuuksien takia monet aasialaiset lähtivät muualle.
Siirtomaa-ajalla aasialaiset olivat osa kolmeluokkaista yhteiskuntajärjestelmää, jonka pohjalla olivat mustat ja huipulla valkoiset. Oman yhteisönsä sisällä aasialaiset ovat säilyttäneet Intialaisen järjestelmän. Hindulaisten joukossa ylläpidetään edelleen kastijärjestelmää. Aasialaisten yhteisöjä on pidetty myös varsin sulkeutuneina ja heitä on syytetty rasismistakin. Suurin osa Itä-Afrikan aasialaisista on joko hinduja tai muslimeita, mutta heidän joukossaan on myös esimerkiksi sikhejä, jainisteja ja zarathustralaisia. Suuri osa muslimeista on ismailistejä. Suurin osa Itä Afrikan aasialaisista käyttää kielenään Länsi-Intiassa puhuttuja pandžabin ja gudžaratin kieliä. Niiden lisäksi monet osaavat englantia ja paikallisia kieliä kuten swahilia.
Uusien tieteiden sanakirja
Uusien tieteiden sanakirja () on vuonna 1994 ilmestynyt tieteidenvälinen hakuteos. Teoksen kirjoittajat ovat Ib Ravn, Claus Emmeche, Simo Køppe, Frederik Stjernfelt ja Jan Teuber. Timo Paukun tekemä suomennos ilmestyi vuonna 1997 Editan kustantamana.
Karlismi
Karlismi on konservatiivinen liike, joka alun perin ajoi Carlos V:stä periytyvän Bourbonien sukuhaaran oikeutta Espanjan kruunuun ja absoluuttisen monarkian palauttamista Espanjaan. He eivät hyväksyneet naispuolista hallitsijaa, ja vetosivat siinä keskiaikaiseen "Lex Salica" -sääntöön.
Vuonna 1830 kuningas Ferdinand VII muutti kruununperimysjärjestyksen tyttärensä Isabellan hyväksi. Karlistit eivät tunnustaneet tätä ja tukivat Molinan kreivin, Ferdinandin veljen Don Carlosin (1788–1855) oikeutta kruunuun. Liikeen syntyyn vaikutti myös pettymys ranskalaisen Bourbon-hallitsijasuvun Espanjassa hallinneeseen sukuhaaraan ("Borbon y Borbon"). Maa ajautui vuoteen 1839 asti kestäneeseen Espanjan vuosien 1834–1839 sisällissotaan, jossa olivat vastakkain Isabellan kannattajat ja karlistit (joita tukivat Katalonian nationalistit). Sota päättyi Isabellan voittoon.
Karlismi oli vahvimmilaan 1830-luvulla, mutta se koki uudelleenheräämisen vuoden 1898 Yhdysvaltoja vastaan käydyn sodan jälkeen. Tämän jälkeen se oli merkittävänä osapuolena vuosien 1936–1939 Espanjan sisällissodassa, jonka jälkeen se oli osa "Caudillo", generalissimo Francisco Francon hallintoa aina vuoteen 1975 asti.
Karlistinen liike elää edelleen Espanjassa, mutta se toimii Espanjan päivänpolitiikan ulkopuolella. Vaikka karlismi syntynyt kruununperimyskiistan myötä, se on myös ideologia ja yhteiskunnallinen ajattelutapa. Karlistien iskulause "Dios, Patria y Rey" ("Jumala, isänmaa ja kuningas") kiteyttää liikkeen aatteelliset peruspilarit. Historiansa aikana ideologia on korostanut vastavallankumouksellisuutta, isänmaallisuutta, monarkismia, konservatismia ja katolilaisuutta.
Luettelo Ming-dynastian keisareista
Tämä on luettelo Ming-dynastian hallitsijoista, jotka hallitsivat Kiinaa vuosina 1368–1644.
Yannick Tregaro
Yannick Tregaro (s. 26. maaliskuuta 1978 Gunnared) on ruotsalainen yleisurheiluvalmentaja ja entinen yleisurheilija. Hänen valmentajanaan toimi Viljo Nousiainen.
Tregaro on valmentanut muun muassa Christian Olssonia, Kajsa Bergqvistiä ja vaimoaan Emma Green Tregaroa.
Vuoden 2016 Suomi–Ruotsi-maaottelussa hän osallistui seiväshyppyyn, koska Oscar Janson joutui vetäytymään kisasta. Tregado hyppäsi 250 cm ja ansaitsi Ruotsille yhden maaottelupisteen.
Komppanianpäällikkö
Komppanianpäällikkö on puolustusvoimissa komppanian esimiehenä toimivasta ammattiupseerista käytettävä nimike. Suomen puolustusvoimissa komppanianpäällikkö on rauhan aikana ja normaalioloissa usein sotilasarvoltaan kapteeni. Sodan ajan ja poikkeusolojen aikana joukko-osastoissa komppanianpäällikkönä voi toimia myös yliluutnantti.
Luettelo Yuan-dynastian keisareista
Luettelo Yuan-dynastian hallitsijoista, jotka hallitsivat Kiinaa vuosina 1271–1368. He olivat virallisesti myös mongolivaltakunnan hallitsijoita eli suurkaaneja, mutta tämä arvonimi oli vuodesta 1294 lähtien vain nimellinen, sillä mongolivaltakunta oli hajonnut neljään osaan.
Erkki Kilpinen
Erkki Tapio Kilpinen (s. 20. kesäkuuta 1948 Lahti) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Lahden Hiihtoseuraa.
Kilpinen sijoittui Sapporon olympialaisissa 1972 neljänneksi ja Innsbruckissa 1976 kymmenenneksi. Hän voitti yhdistetyn kilpailun Ruotsin hiihtokisoissa 1972 ja oli kolmas 1976. Holmenkollenin kisoissa hän oli toinen 1976 ja Salpausselän kisoissa kolmas niin ikään 1976.
Komissaari (televisiosarja)
Komissaari ("Der Kommissar") on saksalainen rikossarja, jota kuvattiin vuosina 1968–1975 yhteensä 97 tunnin mittaista jaksoa. Sarjan on käsikirjoittanut Herbert Reinecker ja tuottanut Helmut Ringelmann, ja se on menestyksekkään vuosina 1973–1998 tuotetun "Derrick"-sarjan edeltäjä. Vaikka väritelevisiot olivat jo melko yleisiä sarjan tuotannon aikana, kaikki jaksot kuvattiin silti mustavalkoisina. Suomessa sarjaa on esitetty vuosina 1970–1975.
Sarjassa keskitytään seuraamaan rikospoliisin murhayksikön työtä Münchenissä ja lähialueella. Päähenkilönä on komissario Herbert Keller, jota esittää Erik Ode. Sarjassa on pinnalla monia tuonaikaisia ilmiöitä, kuten huumeiden käyttö nuorisokulttuurin yhteydessä. On myös huomattavaa, että alkoholin ja tupakan käyttö on myöhempiin sarjoihin verrattuna erittäin runsasta, myös päähenkilöiden keskuudessa.
Sarjan ohjauksesta ovat vastanneet Helmuth Ashley, Wolfgang Becker, Michael Braun, Zbynek Brynych, Jürgen Goslar, Theodor Grädler, Dietrich Haugk, Ullrich Haupt, Helmut Käutner, Michael Kehlmann, Leopold Lindtberg, Charles Regnier, Gottfried Reinhardt, Johannes Schaaf, Wolfgang Staudte, Georg Tressler, Michael Verhoeven ja Alfred Weidenmann. Myös itse Erik Ode on ohjannut kolme jaksoa.
ZDF julkaisi sarjan vuonna 2010 neljänä kausiboksina ja myöhemmin yhtenä kertajulkaisuna. Jaksot "Anonymer Anruf", "Das goldene Pflaster" ja "Mord an Dr. Winter" eivät kuitenkaan oikeudellisista syistä sisälly paketteihin.
Armen Gilliam
Armen Louis Gilliam (etunimi synt. Armon, 28. toukokuuta 1964 Pittsburgh, Pennsylvania – 5. heinäkuuta 2011 Collier, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja maailmanmestari, joka pelasi NBA:ssa vuosina 1987–2000.
Isona laitahyökkääjänä pelanneen Gilliamin varasi NBA:han toisella vuorolla Phoenix Suns. 13 vuoden pituisella NBA-urallaan Gilliam pelasi Sunsin lisäksi Charlotte Hornetsissa, Philadelphia 76ersissä, New Jersey Netsissä, Milwaukee Bucksissa ja Utah Jazzissa. Kaudella 1987–1988 hänet valittiin .
Gilliam pelasi myös Yhdysvaltain maajoukkueessa, jossa hän voitti maailmanmestaruuden Espanjan vuoden 1986 kisoista.
Gilliam menehtyi 5. heinäkuuta 2011 Pittsburghin lähellä Collierissa. Hän lyyhistyi kentälle koripalloa pelatessaan. Gilliam kuljetettiin sairaalaan, missä häntä ei enää onnistuttu elvyttämään.
Douglas Hurley
Douglas "Doug" Gerald Hurley (s. 21. lokakuuta 1966 Endicott, New York (osavaltio), Yhdysvallat) on NASAn astronautti. Hän osallistui 15.–31. heinäkuuta 2009 ensimmäiselle avaruussukkulalennolleen STS-127 avaruussukkula "Endeavourin" pilottina. Hän toimi myös 8. heinäkuuta 2011 laukaistun viimeisen avaruussukkulalennon STS-135:n pilottina.
Hurley suoritti insinöörintutkinnon ("B.S.E., civil engineer") Tulanen yliopistossa 1988. Tämän jälkeen hän liittyi Yhdysvaltain merijalkaväkeen, missä hän sai lentokoulutuksen. Hän on ensimmäinen Yhdysvaltain merijalkaväen lentäjä, joka on lentänyt F/A-18 E/F Super Hornetia. Hurleyllä on yli 4000 lentotuntia 25 lentokoneella.
Hänet valittiin astronauttikoulutukseen heinäkuussa 2000. Hurley on naimisissa astronautti Karen Nybergin kanssa ja hänellä on yksi lapsi.
Hurleyn nimitys SpX-DM2-lennon miehistöön julkaistiin 3. elokuuta 2018. Kyseessä on Crew Dragon -aluksen ensimmäinen miehitetty lento ja sen aiottu laukaisu on kesäkuussa 2019. Tämän toteutuessa kyseessä on myös ensimmäinen miehitetty avaruuslento Yhdysvalloista sitten lennon STS-135 vuonna 2011.
Etelä-Hamgyeong
Etelä-Hamgyeongin maakunta (, hanja 咸鏡南道, McCune‑Reischauer "Hamgyŏngnam-do") on yksi Pohjois-Korean maakunnista. Se sijaitsee maan itäosassa Japaninmeren rannikolla. Etelä-Hamgyeongissa on vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 3 066 013 asukasta ja sen pinta-ala on 18 970 neliökilometriä. Maakunnan pääkaupunki on Hamheung.
Etelä-Hamgyeongin maakunta jakautuu kolmeen kaupunkiin ("si"), kahteen suuralueeseen ("gu" ja "jigu") ja 15 piirikuntaan ("gun").
Pohjois-Hamgyeong
Pohjois-Hamgyeongin maakunta (, hanja 咸鏡北道, McCune‑Reischauer "Hamgyŏngbuk-to") on yksi Pohjois-Korean maakunnista. Se sijaitsee maan koillisosassa Kiinan rajalla Japaninmeren rannikolla. Pohjois-Hamgyeongissa on vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 2 327 362 asukasta ja sen pinta-ala on 17 570 neliökilometriä (mukaan lukien Raseonin erityisasemassa oleva kaupunki). Maakunnan pääkaupunki on Cheongjin.
Pohjois-Hamgyeongin maakunta jakautuu kolmeen kaupunkiin ("si") ja 12 piirikuntaan ("gun").
Kööpenhaminan kriteerit
Kööpenhaminan kriteerit on Eurooppa-neuvoston Kööpenhaminan huippukokouksessa vuoden 1993 kesäkuussa asettamat kriteerit, jonka maan tulee täyttää voidakseen liittyä Euroopan unioniin.
Kriteerit ovat:
Marcelo Martins Moreno
Marcelo Martins Moreno (s. 18. kesäkuuta 1987 Santa Cruz de la Sierra) on bolivialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ukrainan valioliigassa pelaavaa Šah’tar Donetskia.
Moreno aloitti uransa brasilialaisessa Vitóriassa, jossa hän pelasi Campeonato Brasileiro Série C:ssä ja teki 12 maalia. Hän siirtyi vuoden 2007 puolessa välissä Cruzeiroon, jossa hänestä tuli ykkösvalinta hyökkääjäksi. Hän teki kahdeksan maalia Copa Libertadoresissa ollen paras maalintekijä Salvador Cabañasin kanssa.
Toukokuussa 2008 Moreno teki viisivuotisen sopimuksen ukrainalaisen Šah’tar Donetskin kanssa, joka oli arvoltaan noin 9 miljoonaa euroa. Hän ei tehnyt seurassa läpimurtoa ja hänet lainattiin toukokuussa 2009 saksalaiseen Werder Bremeniin. Hän palasi Shakhtariin tammikuussa 2010. Tammikuun 2010 siirtorajan viimeisellä päivällä hän siirtyi Englannin valioliigassa pelaavaan Wigan Athleticiin. Hän teki teki seuran kanssa kuusikuukautisen lainasopimuksen helmikuussa.
Moreno syntyi Boliviassa brasilialaiselle isälle ja bolivialaiselle äidille. Hän edusti nuorena Brasilian alle 20-vuotiaiden joukkuetta, mutta päätti myöhemmin edustaa maajoukkuetasolla Boliviaa. Moreno debytoi maajoukkueessa ystävyysottelussa Perua vastaan syyskuussa 2007. Hän teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa marraskuussa 2007 Venezuelaa vastaan.
Cruzeiro
Šah’tar Donetsk
Cruzeiro
Etelä-Hwanghae
Etelä-Hwanghaen maakunta (, hanja 黃海南道, McCune‑Reischauer "Hwanghaenam-do") on yksi Pohjois-Korean maakunnista. Se sijaitsee maan lounaisosassa Keltaisenmeren rannikolla. Etelä-Hwanghaessa on vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 2 310 485 asukasta ja sen pinta-ala on 8 002 neliökilometriä. Maakunnan pääkaupunki on Haeju.
Maakunta on osa Haeson aluetta, ja rajoittuu lännessä Keltaiseenmereen, pohjoisessa ja idässä Pohjois-Hwanghaen maakuntaan. Etelässä maakunta rajoittuu osittain Korean demilitarisoituun vyöhykkeeseen, joka sijaitsee Pohjois- ja Etelä-Korean rajalla.
Etelä-Hwanghaen rannikolla on monia pieniä saaria, joista monet ovat asumattomia. Monia suurimmista saarista, kuten Baengnyeongia hallinnoi Etelä-Korea. Suurimmat saaret, jotka kiistatta kuuluvat Pohjois-Korealle ovat Kirin, Changrin ja Sunwi.
Maakunta, joka ei ole kovin vuoristoinen, on ainutlaatuisen sopiva maatalouteen, ja siitä käytetään myös nimitystä "Pohjois-Korean leipäkori". Suuri osa maasta on omistettu maatalouden käyttöön, ja näin nälänhätä Pohjois-Koreassa maaliskuussa 1990 ei osunut alueelle niin kovaa kuin muissa osissa maata. Tasangoilla viljellään monia lajeja vihanneksia, hedelmiä, viljaa ja riisiä.
Haeju, maakunnan pääkaupunki, on myös suurin satama eteläisessä Pohjois-Koreassa Wonsanin jälkeen. Alueella on myös useita muinaisia hautakumpuja ja kulttuurin muistomerkkejä, kuten Kangsosan buddhalainen temppeli, antiikin kivipagodit, ja Goryeo-aikakauden jäävarasto.
Etelä-Hwanghaen maakunta jakautuu yhteen kaupunkiin ("si") ja 19 piirikuntaan ("gun").
Bloodsport II – The Iron Hand
Bloodsport II – The Iron Hand () on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintadraamaelokuva. Elokuvan on ohjannut Alan Mehrez ja käsikirjoittanut Jeff Schechter. Pääosissa näyttelivät Daniel Bernhardt, James Hong ja Pat Morita.
Alex Cardo jää kiinni kesken varkauden yrittäessään varastaa muinaista katana-miekkaa Itä-Aasiassa. Varkauden myötä Cardo tuomitaan vankilaan, jossa hän joutuu hakattavaksi ja vartijoiden kidutettavaksi. Cardo tapaa erään vanhan miehen mestari Sunin, joka opettaa hänelle taistelutyylin nimeltä ”Iron Hand”. Myöhemmin Cardo saa kuulla Sunilta salaisesta Kumite-turnauksesta, jonne hän yrittää päästä mukaan. Myöhemmin Leung vapauttaa Cardon vankilasta palauttaakseen varastetun miekan takaisin, joka lahjoitetaan Kumite-turnauksen voittajalle. Cardo osallistuu samalla myös turnaukseen ja yrittää saada miekan takaisin entiseltä liikekumppaniltaan.
Bloodsport III – kumite
Bloodsport III – kumite () on vuonna 1996 saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Alan Mehrez ja käsikirjoittanut James Williams. Pääosissa näyttelivät Daniel Bernhardt ja Pat Morita.
Elokuva julkaistiin ensimmäisenä Australiassa joulukuussa 1996 ja myöhemmin Yhdysvalloissa vuonna 1997 suoraan videolle.
Alex Cardo joutuu elämänsä suurimpaan otteluun, kun hänen on oteltava Beastia vastaan kuolleen mestarinsa Sunin kuoleman kostoksi. Voittaakseen Beastin Cardo kääntyy Leungin puoleen, jolle hän jäi velkaa vankilassa ollessaan. Leung ohjaa Cardon Makaton luokse, joka ohjaa Cardoa henkisellä tiellä kukistaakseen Beastin ja rikospomo Duvalierin.
Mud Rock Vol II
Mud Rock Vol II on brittiläisen Mud-yhtyeen vuonna 1975 julkaistu järjestyksessään toinen studioalbumi. Esikoisalbumi "Mud Rockin" tavoin se sisältää enimmäkseen covereita vanhoista kappaleista, ja Nicky Chinnin ja Mike Chapmanin kirjoittamien kappaleiden määrä on kutistunut yhteen. Yhtyeen omia sävellyksiä levyllä ei ole. Levylle kuuluu muun muassa Mudin viimeinen Britannian listaykkönen, ”Oh Boy”.
Albumin äänimaailmaa on sanottu esikoisalbumia hiotummaksi, vaikka sillä kuullut juhlimisen äänet ovat yhä mukana. Levyllä käytettiin myös avustavia muusikoita puhaltimia, jousia ja naispuolista taustalaulajaa myöten. Mudille tyypillisiin rock and roll -esityksiin lukeutuvat kappaleet ”Tallahassee Lassie” ja ”Let's Have a Party”. Solisti Les Gray puolestaan imitoi Elvis Presleytä kappaleessa ”One Night”.
"Mud Rock Vol II:n" ilmestymisen aikoihin oli tullut tietoon Mudin ja Chinn/Chapman-kaksikon yhteistyön päättyminen sekä yhtyeen lähtö RAK Recordsilta. Levyn avauskappale ”The Secrets That You Keep” olikin viimeinen Chinnin ja Chapmanin Mudille kirjoittama kappale. Tosin kappale ”Moonshine Sally” julkaistiin vielä jälkeenpäin, mutta se oli levytetty jo aiemmin. Levylle kuulunut ”One Night” oli puolestaan viimeinen RAK Recordsin julkaisema Mud-single.
A-puoli
B-puoli
Sundankalahuuhkaja
Sundankalahuuhkaja ("Ketupa ketupu") on pieni pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Bruneissa Darussalamissa, Kambodžassa, Indonesiassa, Laosissa, Malesiassa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Se on hävinnyt Singaporesta ja mahdollisesti Intiasta. Kookossaarilla se on vaelluslintu.
Sen luontaista elinpiiriä on subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät ja sisämaan kosteikot, sekä laitumet, viljelmät, puutarhat ja kaupunkialueet.
Siitä on käytetty myös tieteellistä nimeä "Bubo ketupu" (Christidis and Boles (2008)).
Rapakivenjärvi
Rapakivenjärvi on järvi Kotkan ja Kouvolan alueella Kymijoen vesistössä. Järvi on valuma-alueeltaan pieni, rehevä ja laajalti umpeenkasvanut. Se kuuluu Natura 2000 -alueisiin.
Rapakivenjärven laskujoki Rapakivenjoki virtaa Kymijokeen. Jokea on ilmeisesti perattu vielä 1960-luvulla. Viimeisen jääkauden jälkeen Kymijoella on ollut laskuhaara Rapakivenjärven ja nykyisen Nummenjoen kautta mereen, jonka maankohoaminen on katkaissut. Kymijoen suurimpien tulvien aikana vesi on ajoittain virrannut vedenjakajan muodostumisen jälkeenkin samaa reittiä.
Järven keskellä on pieni avovesialue, jota reunustaa myrkkykeison ("Cicuta virosa"), piukkasaran ("Carex elata") ja luhtakastikan ("Calamagrostis stricta") muodostamat kasvustot. Näiden ympärillä on osmankäämin ("Typha"), pullosaran ("Carex rostrata"), kurjenjalan ("Potentilla palustris") ja piurun ("Scolochloa festucacea") kasvustoja. Rantapuusto on valtaosin hieskoivikkoa ("Betula pubescens") ja varsinkin etelä- ja kaakkoisrannoilla on runsaasti lahopuuta.
Alueen kasviharvinaisuuksia ovat juurtokaisla ("Scirpus radicans"), jonka esiintymä on Etelä-Suomen laajin, sekä piuru ja nuokkurusokki ("Bidens cernua").
Rapakivenjärven linnusto ja erityisesti kahlaajalajisto on monipuolinen ottaen huomioon järven pienen koon.
Laajakoskenjärvi
Laajakoskenjärvi on järvi Kotkassa Laajakosken kylässä Kymijoen vesistössä. Järvi kuuluu Natura 2000 -alueisiin. Laajakoskenjärven erottaa Kymijoen itäisestä laskuhaarasta eli Pernoonhaarasta kapea kannas, jonka itäpuolella se sijaitsee. Järvellä on lyhyt lasku-uoma kannaksen poikki Kymijokeen.
Laajakoskenjärven vesikasvillisuusvyöhykkeet ovat laajat ja rehevät, eikä järvessä ole kovin laajoja avovesialueita. Järveä ympäröi pensaikkokaistale ja rantalehtoja, joita ympäröivät viljelyalueet.
Linnustoltaan Laajakoskenjärvi on monipuolinen pesimäpaikka ja huomattava muutonaikainen levähdysalue. Lajistoon kuuluu muun muassa runsaasti ruovikkolajistoa ja rantakanoja.
Mud’s Greatest Hits
Mud’s Greatest Hits on brittiläisen Mud-yhtyeen vuonna 1975 julkaistu kokoelma-albumi. Mukana ovat yhtyeen vuosien 1972–75 kaikkien singlejen A-puolet.A-puoli
B-puoli
Codex Calixtinus
Codex Calixtinus on 1100-luvulta peräisin oleva käsikirjoitus, jota on säilytetty Espanjan Galiciassa Santiago de Compostelan katedraalissa. Käsikirjoitus liitetään paavi Calixtus II:een, joskin sillä arvellaan olleen useita kirjoittajia. Se on pääosaltaan pyhiinvaeltajille suunnattu matkaoppaan luontoinen teksti, lajissaan maailman vanhimpia. Sen laajuus on 225 sivua. Katedraalissa uskotaan olevan apostoli Jaakobin haudan, ja siksi kirkko on Euroopan suosituimpia pyhiinvaelluskohteita.
Käsikirjoituksen tekstillä pyritään vahvistamaan apostoli Jaakobin kulttia kuvaamalla hänen ihmetekojaan. Lisäksi tekstissä esitellään reitin varrelta löytyvien asukkaiden tapakulttuureja ja annetaan neuvoja pyhiinvaeltajille. Käsikirjoituksessa on myös liturgisia tekstejä ja polyfonisia sävellyksiä.
Yksi kirjoittajista on todennäköisesti ollut ranskalainen munkki Aymerico Picaud, joka oli mukana paavin pyhiinvaelluksella 1109.
Mittaamattoman arvokkaaksi sanottu käsikirjoitus varastettiin katedraalista heinäkuussa 2011. Varkaus huomattiin 5. heinäkuuta 2011. Varas oli saanut käsiinsä kassakaapin avaimet. Käsikirjoitusta säilytettiin kirkon arkistossa kassakaapissa, jonka ympärillä oli turvatoimia vähän aiemmin vahvistettu. Poliisi löysi käsikirjoituksen erään kirkon entisen työntekijän autotallista vuonna 2012. Käsikirjoitus oli säilynyt hyvässä kunnossa.
Dmitri Kozlov (kenraali)
Dmitri Timofejevitš Kozlov () (), oli neuvostoliittolainen sotilaskomentaja. Kozlov otti osaa muun muassa Venäjän sisällissotaan, talvisotaan sekä suureen isänmaalliseen sotaan.
Dmitri Kozlov syntyi nykyisen Nižni Novgorodin alueen Razguljaikin kylässä. Hän liittyi vapaaehtoisesti puna-armeijaan 15. kesäkuuta 1918 ja osallistui Venäjän sisällissotaan pataljoonaan ja rykmentin komentajana. Kozlov valmistui sota-akatemiasta vuonna 1928 ja toimi vuoden 1930 jälkeen muun muassa 44. divisioonan komentajana ja Kiovan sotilaspiirin 8. armeijakunnan komentajana. Kozlov oli vuosina 1938–1939 puna-armeijan sota-akatemian yleisen taktiikan opettaja.
Dmitri Kozlov osallistui talvisotaan ja toimi Neuvostoliiton 8. armeijassa armeijakunnan komentajana. Hänet oli nimitetty 8. armeijan 1. armeijakunnan komentajaksi 23. joulukuuta 1939, ja hän johti sitä sodan loppuun saakka.
Talvisodan jälkeen Kozlov oli Odessan sotilaspiirin komentajan sijainen ja 1941 Taka-Kaukasian sotilaspiirin komentaja. 
Suuressa isänmaallisessa sodassa vuosina 1941–1945 Kozlov oli Taka-Kaukasian rintaman komentajan sijaisena. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 19. tammikuuta 1943.
Sotien jälkeen Kozlov toimi eri sotilaspiireissä komentajan sijaisena. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sairauden takia 28.6.1954, ja kuoli 6. joulukuuta 1967.
Kerttu Saarenheimo
Kerttu Kirsti Saarenheimo (o.s. Tanner; 20. joulukuuta 1922 Laitila – 14. kesäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, Turun yliopiston kirjallisuuden professori ja tutki erityisesti suomenkielistä runoutta.
Saarenheimo valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1949 ja lisensiaatiksi vuonna 1954 Turun yliopistosta sekä väitteli siellä tohtoriksi vuonna 1955 V. A. Koskenniemen ehdottamasta aiheesta, myytillisistä tarinoista suomalaisessa taidelyriikassa. Hän toimi Turun yliopistossa kotimaisen kirjallisuuden dosenttina vuosina 1961–1968, apulaisprofessorina 1968–1971 ja professorina 1971–1986 sekä Turun yliopiston kirjallisuuden ja musiikkitieteen laitoksen johtajana vuosina 1977–1978 ja 1981–1985. Lisäksi hän oli ylimääräisenä kirjallisuuden opettajana Åbo Akademissa vuosina 1960–1963. Hän teki pitkän uran kirjallisuudentutkijana, ja hän on kirjoittanut muun muassa Katri Valan ja Elina Vaaran elämäkerrat.
Saarenheimon puoliso oli toimittaja Eero Saarenheimo.
Femme fatale (täsmennyssivu)
Femme fatale on ”kohtalokasta naista” tarkoittava käsite. Femme Fatale voi tarkoittaa myös seuraavia:
Yhtyeet:
Albumit:
Kappaleet:
Good Thing
Good Thing(s) tai The Good Thing(s) voi tarkoittaa:
Grigori Kulik
Grigori Ivanovitš Kulik () (), oli puna-armeijan komentaja ja aikanaan Neuvostoliiton marsalkka, joka osallistui muun muassa Venäjän sisällissotaan, talvisotaan sekä suureen isänmaalliseen sotaan.
Grigori Kulik syntyi 1890 Ukrainassa Pultavan kuvernementin Dudnikovon kylässä. Sotilasura alkoi tsaariin armeijassa sotamiehenä. Kulik valmistui myöhemmin vänrikkikoulusta vuonna 1915. Hän liittyi puna-armeijaan vuonna 1918 ja osallistui Venäjän sisällissotaan eri armeijoiden tykistökomentajana. Kulik toimi muun muassa Keski-Aasian sotilaspiirin tykistökomentajana ja puna-armeijan tykistöhallinnon päällikkönä vuosina 1926–1930. Divisioonan ja armeijakunnan komentajana hän oli vuosina 1930–1937. Vuodesta 1937 alkaen Kulik toimi jälleen puna-armeijan tykistöhallinnon päällikkönä (vuodesta 1940 päätykistöhallinto). Kulik valmistui sota-akatemiasta 1932.
Kulik otti osaa myös talvisotaan, jossa hän toimi 2. luokan armeijankomentajan tehtävissä ja edusti Laatokan Karjalassa taistelleen Neuvostoliiton 8. armeijan ylijohtoa. Vuodesta 1937 alkaen Kulik toimi myös puolustusasiain kansankomissaarin Kliment Vorošilovin sijaisena.
Talvisodan jälkeen Kulik ylennettiin 7.5.1940 Neuvostoliiton marsalkan arvoon sekä nimitettiin Neuvostoliiton sankariksi. Suuressa isänmaallisessa sodassa Kulik komensi mm. 54. armeijaa ja 4. kaartinarmeijaa. Hänet alennettiin kenraalimajuriksi 17. maaliskuuta 1942 ja ylennettiin taas kenraaliluutnantiksi huhtikuussa 1943. Tammikuussa 1944 Kulik toimi puna-armeijan joukkojen muodostamis- ja täydennyspäähallinnon päällikön toisena sijaisena.
Kulik alennettiin 9. heinäkuuta 1945 uudelleen kenraalimajuriksi. Hänet pidätettiin ns. kenraalisalaliiton jutun yhteydessä 1947 ja teloitettiin ampumalla elokuussa 1950. Kulik rehabilitoitiin vuonna 1957, jolloin hänelle mm. palautettiin Neuvostoliiton marsalkan sotilasarvo ja Neuvostoliiton sankarin arvo.
Pavel Kurotškin
Pavel Aleksejevitš Kurotškin () (19. marraskuuta 1900 – 28. joulukuuta 1989), oli neuvostoliittolainen sotilasjohtaja, kenraali ja NKP:n keskuskomitean jäsen. Kurotškin otti osaa Venäjän sisällissotaan, talvisotaan ja suureen isänmaalliseen sotaan.
Pavel Kurotškin syntyi nykyisen Smolenskin alueen Gornevon kylässä vuonna 1900. Hän osallistui Venäjän sisällissotaan sotamiehenä vuonna 1918 ja oli mukana muun muassa Talvipalatsin valtauksessa Pietarissa. Hän yleni sodan aikana ratsuväkirykmentin komentajaksi. Kurotskin valmistui puna-armeijan ylimmäisestä ratsuväkikoulusta vuonna 1923 ja sota-akatemiasta vuonna 1932. Kurotškin toimi 1920-luvulla muun muassa eskardoonanpäällikkönä ja ratsuväkirykmentin esikuntapäällikkönä. Hänet määrättiin sota-akatemian ratsuväen oppituolin vanhemmaksi johtajaksi huhtikuussa 1934. Sittemmin hän toimi Erityisen ratsuväkiprikaatin prikaatinkomentajana ja kesäkuussa 1939 Toisen ratsuväkiarmeijakunnan esikuntapäällikkönä. 4. lokakuuta 1939 Kurotškin nimitettiin Kiovan Erityisen sotilaspiirin esikuntapäälliköksi.
Talvisodassa Kurotškin toimi 28. jalkaväkiarmeijakunnan komentajana. Kurotškinin komentama armeijakunta otti osaa Viipurinlahden taisteluun maaliskuussa 1940. Kurotškinin johtamat joukot taistelivat Viipurinlahden länsirannan puolella.
Talvisodan jälkeen Kurotškin ylennettiin kenraaliluutnantiksi samana päivänä, kun Neuvostoliitto oli ottanut kenraaliarvot käyttöön 4. kesäkuuta 1940.
Suuressa isänmaallisessa sodassa Kurotškin toimi erilaisten armeijoiden komentajana ja lyhyen ajan vuonna 1944 helmikuusta huhtikuuhun Toisen Valko-Venäjän rintaman komentajana. Hänet ylennettiin vuonna 1949 armeijankenraaliksi ja nimitettiin vuonna 1961 Frunzen sotilasakatemian professoriksi.
Daugavpilsin kaupunkipuolue
Daugavpilsin kaupunkipuolue (, DPP) oli latvialainen alueelliseen politiikkaan keskittynyt puolue, joka toimi Daugavpilsin kaupungissa. Vuonna 2000 perustettua puoluetta johti kaupungin pormestari Vitālijs Azarevičs.
Vuonna 2005 puolue liittyi Harmoniakeskus-allianssiin. Allianssi sai vuoden 2010 parlamenttivaaleissa 26,0 prosenttia äänistä ja 29 kansanedustajaa, joista yksi oli DPP:n. Vuonna 2011 Daugavpilsin kaupunkipuolue yhdistyi Sosiaalidemokraattinen puolue ”Harmonia” -nimiseen puolueeseen.
Slang
Slang on brittiläisen hard rock -yhtye Def Leppardin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Albumin tyyli poikkeaa bändin edellisistä tuotoksista radikaalisti ja sen tuotti Pete Woodroffe. Slang sijoittui Billboardin 200 -listalla sijalle 14 ja Britannian listoilla sijalle 5. Albumilta julkaistiin neljä singleä: "All I Want Is Everything", "Slang", "Work It Out" ja "Breathe A Sigh". Slang on ainoa Def Leppardin albumi, jonka kuvituksessa ei ole Def Leppardin logoa.
Grand Rapidsin verilöyly
Grand Rapidsin verilöyly sai alkunsa torstaina 7. heinäkuuta 2011, kun aseistautunut mies tappoi seitsemän ihmistä Grand Rapidsin kaupungissa Michiganin osavaltiossa. Epäilty ampuja Rodrick Dantzler tappoi myöhemmin itsensä pidettyään kolmea ihmistä panttivankinaan poliisien takaa-ajettua häntä.
Epäilty asemies oli 34-vuotias tummaihoinen rakennusinsinööri Rodrick Dantzler. Dantzler oli tuomittu murtovarkaudesta vuonna 1992 oltuaan 15-vuotias. Hän eli lapsuudensa ilman isää isäpuolensa kanssa, joka käytti huumeita. Vuonna 1995 Dantzlerin äiti Victoria Dantzler hääti hänet ulos talostaan ja hankki lähetysmiskiellon. Myös kolme muuta naista olivat hankkineet lähestysmiskiellon Danztleria vastaan. Vuonna 1995 Dantzler sytytti äitinsä talon tuleen. Vuonna 1997 hänet tuomittiin perheväkivallasta ja omaisuuden tuhoamisesta. Vuonna 2000 Dantzleria syytettiin pahoinpitelystä hänen oltuaan osallisena tilanteessa, jossa erästä henkilöä ammuttiin: hänet tuomittiin kolmesta kymmeneen vuoteen vankeuteen. Vankilassa Dantzler osallistui vihanhallintaohjelmiin ja hankki ylioppilasdiplomin. Hänet vapautettiin vuonna 2005. Vapauttamisen jälkeen hänellä sanottiin olevan kaksisuuntainen mielialahäiriö eikä hän ottanut lääkkeitään. Vuonna 2010 Dantzleria syytettiin pahoinpitelystä ja hänet tuomittiin vuodeksi vankeuteen. Hänen äitinsä kuvaili hänellä olevan "erittäinen tulinen temperamentti, joka käyttäytyy väkivaltaisesti ilman ajattelua." Dantzler käytti alkoholia ja huumeita päivää ennen ammuskelua. Hänellä tiedettiin olleen alkoholiongelma.
Michiganin kuvernööri Rick Snyder ilmaisi "surunvalittelunsa ja syvän osanottonsa" ja kutsui ammuskelua "tajuttomaksi ja traagiseksi väkivalta-aalloksi".
Pavel Ponedelin
Pavel Grigorjevitš Ponedelin () () oli neuvostoliittolainen prikaatinkomentaja ja kenraali. Hän osallistui Venäjän sisällissotaan, talvisotaan sekä Suureen isänmaalliseen sotaan. Hänet teloitettiin myöhemmin maanpetoksesta.
Pavel Ponedelin toimi vuosina 1926–1930 31. jalkaväkidivisioonan komentajana. Vuosina 1930–1933 Ponedelin toimi Frunzen sotilasakatemian opettajana. Vuosina 1933–1934 hän toimi 95. jalkaväkidivisioonan komentajana.
Talvisodassa Ponedelin toimi 139. jalkaväkidivisioonan komentajana 15. joulukuuta 1939 alkaen. Hän siirtyi tehtävään Nikolai Beljajevin tilalle, joka oli epäonnistunut Tolvajärven–Ägläjärven taisteluissa. Ponedelin vastasi divisioonan komentamisesta sodan loppuun saakka. Talvisodan jälkeen Ponedelin toimi Leningradin sotilaspiirin vastaavana komentajana vuosina 1940–1941.
Ponedelin osallistui alkuun suureen isänmaalliseen sotaan, mutta joutui vuonna 1941 sotavankeuteen. Hän oli sotavankeudessa vuosina 1941–1945. Sodan jälkeen hänet pidätettiin maanpetoksesta, koska oli antanut itsensä saksalaisten vangiksi. Josif Stalinin määräyksellä hänet teloitettiin ampumalla vuonna 1950. Juuri ennen teloitustaan Ponedelin oli lausunut ”"Minä kuolen ihan kaikessa rauhassa, koska syntyperäisenä neuvostoliittolaisena maani ottaa vastaan minun tuhkani".” Ponedelin rehabilitoitiin vuonna 1956.
Daniel Bernhardt
Daniel Bernhardt (s. 31. elokuuta 1965 Worblaufen, Sveitsi) on sveitsiläinen näyttelijä ja entinen malli.
Bernhardt opiskeli arkkitehdiksi Bernissä ja valmistumisensa jälkeen hän perusti veljensä kanssa kamppailukoulun. Bernhardt on harjoitellut kamppailulajeja 15-vuotiaasta lähtien, kuten potkunyrkkeilyä, kungfuta ja taekwondoa. Hän työskenteli vaatemallina Pariisissa, Ranskassa ja myöhemmin myös New Yorkissa. Bernhardt esiintyi Versacen mainoksessa yhdessä Jean-Claude Van Dammen kanssa, josta hän sai innostuksen esiintyä toimintanäyttelijänä.
Bernhardt päätti tehdä itsestään esittelyvideon ja lähetti sen eri tuottajille, joista Marc DiSalle huomasi Bernhardtin kamppailutaidot ja onnistui saamaan hänet alun perin Jean-Claude Van Dammen tähdittämän "Bloodsport – viimeiseen asti" elokuvan jatko-osaan "Bloodsport II – The Iron Hand". Berhardt esiintyi vielä "Bloodsport III – kumitessa", kunnes päätyi esiintymään kolmessa suoraan videolle julkaistuissa toimintaelokuvissa "Future War", "True Vengeance" ja "Perfect Target". Hän palasi vielä vuonna 1999 viimeisen kerran Bloodsportin pariin elokuvasarjan neljännessä osassa "". Sittemmin Bernhardt on esiintynyt elokuvissa "G2", "Matrix Reloaded", Chuck Norrisin esittämässä "The Cutter" ja "Supreme Champion".
Hümmət
Hümmət (lausutaan [hymmä´t], suomeksi ”Energia”, ) oli azerbaidžanilainen sosiaalidemokraattinen järjestö. Se perustettiin vuonna 1904 Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen Bakun komitean yhteyteen tekemään propagandatyötä azeriväestön keskuudessa. Järjestö toimi yhteistyössä bolševikkien kanssa, mutta taktisista syistä se esiintyi usein itsenäisenä. Hümmətin perustajiin kuuluivat Prokofi Džaparidze, Aleksandr Stopani ja Sultan Məcid Əfəndiyev. Järjestön johdossa toimivat myös Məşədi Əzizbəyov, Məmməd Məmmədyarov, Nəriman Nərimanov ja Stepan Šaumjan.
Vuosien 1905–1907 vallankumouksen jälkeen Hümmətin toiminta lamaantui. Järjestö perustettiin uudelleen helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917. Neuvostovallan kaaduttua Bakussa heinäkuussa 1918 Hümmətin bolševikkijohtajat siirtyivät maan alle tai pakenivat Astrahaniin, kun taas Tbilisissä kesällä 1917 perustettu menševikkiryhmä osallistui Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan parlamentin toimintaan. Vuonna 1919 ryhmät tekivät yhteistyötä. Helmikuussa 1920 VKP(b):n Bakun järjestö, Hümmətin bolševikit ja iranilaisten työläisten Ədalət perustivat Azerbaidžanin kommunistisen puolueen.
Georg Smirnoff
Georg Smirnoff (16. helmikuuta 1840 Vaasa – 9. lokakuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston professori.
Smirnoffin vanhemmat olivat kauppias Mikael Smirnoff ja Klara Johanna Lindeqvist. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1864, lääketieteen lisensiaatiksi 1870 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1871. Toimittuaan Helsingin yleisen sairaalan ihotautien ja sukupuolitautien osaston vt. johtajana ja samalla Helsingin yliopiston sukupuolitautiopin vt. professorina vuodesta 1881 hänet nimitettiin vakinaiseksi professoriksi 1894. Yliopiston sukupuolitautiopin dosenttina Smirnoff oli toiminut 1885–1894. Professorin virkaa varten hän oli julkaissut kolme väitöskirjaa 1883–1890, mutta ne kaikki hylättiin. Tämä sai hänet hyökkäämään kuuden lentolehtisen voimin lääketieteellistä tiedekuntaa vastaan. Smirnoff kehitti mm. lihakseen ruiskeena annettavan elohopeasuolalääkityksen syfiliksen hoitoon. Hän kuoli naimattomana Helsingissä 1896.
Kalle Soini
Kalle Ahti Soini (13. helmikuuta 1884 Mouhijärvi - 24. toukokuuta 1946 Tampere) oli suomalainen karjatalousmies ja Kokoomuksen kansanedustaja.
Soinin vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Malakias Soini (alkujaan Toijanen) ja Matilda Elisabet Soini. Hän valmistui agronomiksi 1911 ja toimi kansanopiston johtajana ja maamieskoulun opettajana 1912-1915, osuuskunta Karjan johtajana 1915-1916, Suomen Sahanomistajainyhdistyksen maanviljelyskonsulenttina 1916-1918, Satakunnan maanviljelysseuran karjatalouskonsulenttina 1919-1921 sekä sen jälkeen Länsi-Suomen Karjanjalostusyhdistyksen eli LSK:n toiminnanjohtajana, paneutuen mm. lypsykarjan jalostukseen. Vuodesta 1933 vuoteen 1944 Soini oli Kokoomuksen kansanedustaja. Hän toimi lisäksi monissa eri järjestöissä ja oli mm. Karjakunnan hallintoneuvoston puheenjohtaja. Vuonna 1935 hänelle myönnettiin maanviljelysneuvoksen arvonimi.
Soinin puoliso vuodesta 1913 oli Anna Matilda Suominen.
FK Arsenal Kiova
FK Arsenal Kiova () on ukrainalainen jalkapalloseura, joka pelaa Ukrainan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. liigassa.
Seura on perustettu nykymuodossaan vuonna 2014 kannattajien toimesta seuraajaksi vuosina 1925–1964 ja 2001–2013 toimineille samannimisille seuroille. Se pelaa kotiottelunsa Kiovan lähistöllä Štšaslyvessa. Seura on tunnettu erityisesti vahvasta kannattajakulttuuristaan, Arsenalin ultrat ovat Ukrainan ainoa antirasistinen ja antinationalistinen ryhmittymä useimpien joukkueiden kannattajatoiminnan rakentuessa vahvasti äärioikeistolaisten ideologioiden ympärille.