hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Thanaka
Thanaka on vaaleankeltainen kosmeettinen aine, jota saadaan thanaka-puusta ("Linoria acidissima"). Oksan kappaletta hierotaan litteää kiveä vasten ja lisätään vettä, jolloin saadaan kasvoille levitettävää hienoa tahnaa. Thanakan katsotaan supistavan ja viilentävän ihoa ja suojaavan polttavalta auringolta.
Thanakaa käytetään etenkin Myanmarissa, ja vaikka yhä useammalla myanmarilaisella onkin varaa länsimaisiin kosmetiikkatuotteisiin, on thanaka edelleen suosittua. Tähän vaikuttaa etenkin sen halpa hinta ja tehokkuus. Thanakaa myydään eri vahvuisena ja kiinteässä, nestemäisessä sekä jauhomaisessa muodossa.
Bambiraptor
Bambiraptor oli pienikokoinen dinosaurus, joka eli Pohjois-Amerikassa. "Bambiraptorin" fossiili oli alle metrin pituinen, joten se saattoi olla vielä keskenkasvuinen. Joidenkin tutkijoiden mukaan se on sama dinosaurus kuin "Saurornitholestes". "Bambiraptor" oli lihansyöjä.
Keijo Mikola
Keijo Johannes Mikola, vuoteen 1936 Mikkola (21. marraskuuta 1909 Jyväskylä – 8. kesäkuuta 2001 Helsinki) oli Sotahistoriallisen tutkimuslaitoksen johtaja, rannikkotykistön eversti, yleisesikuntaeversti, filosofian kunniatohtori.
Keijo Mikolan vanhemmat olivat kouluneuvos Juho Mikael Mikkola ja Fanny Maria Sirén ja puoliso vuodesta 1934 opettaja Lahja Kaarina Toivonen. Metsätieteilija Peitsa Mikola oli hänen veljensä. Mikola tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1928 ja suoritti rannikkotykistön kadettikurssin 1930, kapteenikurssin 1938 ja Sotakorkeakoulun 1946. Hän toimi rannikkotykistön opetusupseerina ja patterin päällikkönä 1930–1934, merivoimien esikunnan toimisto- ja osastopäällikkönä 1940–1945, Merisotakoulun opettajana 1947, sotakorkeakoulun sotahistorian ja strategian opettajana 1948–1958 sekä koulun johtajan apulaisena 1956–1958, ennen tehtäväänsä Sotahistoriallisen tutkimuslaitoksen johtajana 1958–1969. Sotalylioikeuden jäsen Mikola oli 1942–1945. Hän oli tunnettu paitsi historioitsijana, myös esitelmöitsijänä, radio- ja televisioesiintyjänä sekä monien toimikuntien jäsenenä ja asiantuntijana. Hän oli "Kylkirauta"-lehden päätoimittaja 1958–1960, "Sotilasaikakauslehden" kirjallisuusarvostelija ja Käpylän seurakunnan pitkäaikainen luottamushenkilö. Filosofian kunniatohtoriksi hänen vihittiin Helsingin yliopistossa 1973.
Gandhin kansainvälinen rauhanpalkinto
Gandhin kansainvälinen palkinto () on vuodesta 1995 arvovaltainen intialainen rauhanpalkinto joka myönnetään järjestöille tai yksittäisille kansalaisille, jotka ovat tehneet työtä maailmanrauhan ja kehitykselle. Rauhanpalkinto on noin 10 miljoonaa Intian rupiaa. Palkinto on nimetty Mahatma Gandhiin mukaan. 
Rauhanpalkinnon myöntää Intian hallitus jonka nimittämässä juryssä on maan pääministeri sekä oppositionedustaja että Intian korkeimman oikeuden presidentti.
MX vs. ATV Alive
MX vs. ATV Alive on motocross-peli. Peli on saatavilla PS3- ja Xbox360 pelikonsoleille. Peli julkaistiin vuonna 2011 ja sen on julkaissut THQ.
Allosauridae
Allosauridae oli heimo keskikokoisia ja suuria, lihaa syöviä teropodeja. Siihen kuuluivat suvut "Allosaurus", "Saurophaganax" sekä huonosti tunnettu "Epanterias", joka saattoi olla "Allosauruksen" laji. Heimon nimesi yhdysvaltalainen paleontologi Othniel Charles Marsh vuonna 1878.
Longyi
Longyi (burmaksi လုံချည်, "lum hkany" ) on Myanmarissa miesten ja naisten käyttämä vaate, joka valmistetaan ompelemalla parin metrin mittaisen kangaspalan päät yhteen. Nainen kietoo sen vyötärölleen hameeksi ja työntää ylimääräisen kankaan yläosan vyötärön kohdalta sisäpuolelle. Mies sitoo vaatteen ympärilleen solmimalla ylimääräisen kankaan yläosan päät löysästi eteen vyötärölle. Vaate sopii väljyytensä puolesta trooppiseen ilmastoon.
Balzanin palkinto
Balzanin kansainvälinen palkinto on sveitsiläinen palkinto, joka on myönnetty vuodesta 1961 järjestöille tai yksittäisille kansalaisille, jotka ovat tehneet työtä humaaniselle ja kulttuurilliselle työlle. Palkinnon summa on noin miljoona Sveitsin frangia.
Vuosittain jaetaan kaksi palkintoa kirjallisuudesta, ihmistieteistä ja taiteista sekä kaksi palkintoa matematiikasta ja luonnontieteistä. Tarkempi ala vaihtelee vuosittain. Esimerkiksi vuonna 2018 palkinnot jaetaan sosiaaliantropologiasta, maailmanhistorian tutkimuksesta, virtausdynamiikasta ja kemiallisesta ekologiasta.
Terekille ja takaisin
Terekille ja takaisin on Unto Parvilahden kirjoittama, vuonna 1958 Otavan kustantamana ilmestynyt muistelmateos vapaaehtoisen suomalaisen SS-pataljoonan vaiheista vuosina 1941–1943. Parvilahti oli itse kuulunut vapaaehtoisjoukkoon ja toiminut 1941–1944 suomalaisten SS-vapaaehtoisten yhteystoimiston hoitajana Berliinissä.
Kirjan nimi viittaa Pohjois-Kaukasiassa sijaitsevaan Terek-jokeen, jonne saakka suomalaispataljoona eteni Saksan hyökkäysvaiheen aikana.
Kirja koostuu 36:sta luvusta, joissa tarkastellaan suomalaisen vapaaehtoisen Waffen-SS-pataljoonan vaiheita ja toimintaa.
Luvussa "Vapaaehtoisliikkeen synty" kirjoittaja taustoittaa pataljoonan perustamista ja vapaaehtoisten värväystä kuvaten oman värväytymisensä Samfundet Folkgemenskap -yhdistyksen kokouksen yhteydessä.
Luvussa "Lähtö jääkärien jäljille" kerrotaan matkasta Turusta Stralsundiin ja koulutuksen alkuvaiheista. Luvun nimi viittaa siihen, että vapaaehtoisten värväytyminen Saksan armeijaan jatkosodan aikana haluttiin esittää toisintona jääkäriliikkeestä. Pataljoonaan kuului useita jääkärien poikia ja yhdysupseerina toimi entinen jääkäri, kirkkoherra Kalervo Kurkiala. Hänestä kerrotaan luvussa "Kenttäpappimme ja yhdysupseerimme".
Luvussa "Salainen tehtävä 800" kerrotaan pataljoonan 12:n miehen kouluttamisesta ja osallisuudesta Muurmannin radalle suunnattuun kaukopartioon kesällä 1942. Suomessa tämä saksalaisista Lapin joukoista ja suomalaiseen vapaaehtoiseen SS-pataljoonaan kuuluneista muodostetun osaston retki on myöhemmin tunnettu kanoottisissien tekemänä, koska partiolla oli mukanaan apumoottorilla varustettuja kangaskanootteja.
Taistelukuvauksia on esimerkiksi luvuissa "Saksan kesäoffensiivi 1942" ja "Malgobekin lopputaistelut". Luku "Unser General" esittää henkilökuvan Wiking-divisioonaa komentaneesta kenraali Felix Steinerista. Pataljoonan kaatuneista kertoo luku "Niille, jotka eivät palanneet". Lukuun sisältyy luettelot pataljoonan palveluksessa kaatuneista ja myöhemmin Suomessa kaatuneista pataljoonaan kuuluneista.
Logroñon verilöyly
Logroñon verilöyly tapahtui Ecuadorissa vuonna 1599. Aluetta asuttaneet shuarit eli jivarot nousivat tällöin kapinaan heitä hallinneita espanjalaisia vastaan Logroñon ja Sevilla de Oron kaupungeissa. Verilöylyssä sai surmansa 1500-luvun historioitsijan mukaan ainakin 15 000 espanjalaista. Nykyaikainen tutkimus pitää uhrien lukumäärää liioiteltuna.
Espanjalaiset konkistadorit tulivat alueelle vuonna 1532. Francisco Pizarro kukisti inkat ja vangitsi heidän johtajansa Atahualpan. Espanjalaiset havaitsivat, että alkuasukkailla oli runsaasti kultaa. Shuarien maahan tunkeutui ensimmäisenä kapteeni Hernando de Benaventen johtama joukko vuonna 1549. Vuonna 1552 espanjalaiset perustivat viidakkoon Logroñon ja Sevilla de Oron kaupungit kootakseen shuareilta kultaa. Perustettiin myös kultakaivoksia, joihin shuareja otettiin pakkotyöhön. Heimo ei oluut kuitenkaan tottunut määräilyyn. Vuonna 1582 espanjalainen Juan Aldrete kirjoitti shuareista: ""He ovat hyvin sotaisaa kansaa. Jivarot ovat surmanneet joukoittain espanjalaisia ja surmaavat yhä joka päivä."" Vuonna 1599 ilmoitetut entistä suuremmat kultavaatimukset johtivat siihen, että heimon johtaja Quiruba (Quirruba) aloitti kapinan valmistelut. Päätettiin, että intiaanit iskevät samalla hetkellä eri espanjalaiskaupunkeihin ja tuhoavat ne. Oli tärkeää, että espanjalaiskuvernööri itse olisi paikalla. Kapinaan osallistuisi 20 000 intiaanisoturia.
Yllätyshyökkäys tapahtui Logroñossa sovittuna yönä vuonna 1599. Espanjalainen historioitsija Juan de Velasco kuvaili sitä: ""He surmasivat talossa kaikki lukuun ottamatta kuvernööriä, joka hyökkäyksen yllättämänä ei ollut ehtinyt edes pukeutua. Intiaanit sanoivat, että hänen oli aika ottaa vastaan aarre, jonka hän oli heiltä tilannut."" Tämän jälkeen kapinalliset sulattivat kultaa ja kaatoivat sitä kuvernöörin suuhun surmaten tämän. Muualla kaupungissa nuoret naiset otettiin vangeiksi ja orjiksi, mutta muut asukkaat surmattiin ja talot poltetiin.
Muissa kaupungeissa verilöyly ei mennyt suunnitelman mukaan. Quiruba sai selville, että Sevilla de Oroon ja Huamboyaan ei ollutkaan hyökätty. Osa kapinallisista oli häipynyt, ja kapinajohtajan oli itse lähdettävä jatkamaan teurastusta. Kaupunkilaiset tiesivät varautua hyökkäykseen ja linnoittautuivat. Lopulta hyökkääjät murtautuivat sisälle Sevillaan: ""Verilöyly jatkui kaupungin kaduilla ja aukioilla, kunnes yö koitti ja raakalaiset olivat saaneet kyllikseen. Lopulta he sytyttivät kaupungin tuleen ja vetäytyivät."" de Velascon mukaan Vain neljäsosa Sevillan 25 000 asukkaasta selviytyi hyökkäyksestä.
Nykyajan tutkimuksessa ei pidetä uhrien määrää näin suurena, mutta kaupunkien autioituminen on tosiasia.
Espanjalaiset vetäytyivät verilöylyn jälkeen alueelta eivätkä uskaltautuneet viidakkoon. Myös shuarit vetäytyivät ja eristäytyivät muusta maailmasta satojen vuosien ajaksi. Vasta 1800-luvun puolivälissä he alkoivat käydä vaihtokauppaa. Vaihtoesineiden mukana tuli esille heidän tekemiään kutistettuja ihmispäitä (tsantsa), jotka vain lisäsivät heidän sotaista mainettaan.
KK Igokea
Košarkaški klub Igokea on bosnialainen koripallojoukkue Aleksandrovacista, Laktašista.
Seura perustettiin vuonna 1973. Joukkue voitti ensimmäisen Bosnian-mestaruutensa kaudella 2000–2001. Ensimmäisen cup-mestaruuden Igokea voitti vuonna 2007. Kaudella 2010–2011 seura osallistui ensimmäistä kertaa Adrianmeren liigaan. Vuonna 2013 seura voitti toisen cup-mestaruutensa.
Jakob Flachsenius
Jakob Flachsenius (1633 Vehmaa – 18. helmikuuta 1694 Turku) oli filosofi, professori ja Turun akatemian rehtori 1673–1674 sekä 1682–1683.
Flachseniuksen vanhemmat olivat Länsi-Götanmaalla syntynyt ratsutilallinen Henrik Henrikinpoika ja Margareta Jaakontytär ja hänen veljensä Turun akatemian professori ja rehtori Johan Flachsenius. Hän opiskeli Turussa ja Uppsalassa, valmistuen maisteriksi 1656. Turun akatemian eli yliopiston sihteeri hänestä tuli 1658, logiikan ja metafysiikan professori 1665. Teologisen tiedekunnan professoriksi hän siirtyi 1679 ja teologian tohtoriksi hänet vihittiin 1689. Flachseniuksen huomattavin teos oli yhteensä 37 väitöskirjana ilmestynyt ja 1678 lopullisesti valmistunut "Collegium logicum", joka kuului aristotelelais-skolastiseen filosofiseen koulukuntaan ja jossa hän hylkää kartesiolaisen filosofian ja polemisoi ramismia vastaan. Teologina Flachseniusta pidettiin jyrkän puhdasoppisena. Palkkapitäjänsä Liedon kirkkoherra hän oli 1679, Maarian kirkkoherra 1684, Turun tuomiokirkkoseurakunnan ja Kaarinan kirkkoherra sekä tuomiorovasti 1687.
Flachseniuksen puoliso vuodesta 1668 oli Susanna Meisner.
Ramon Magsaysayn rauhanpalkinto
Ramon Magsaysayn rauhanpalkinto on vuodesta 1958 myönnetty arvovaltainen rauhanpalkinto, joka myönnetään järjestöille tai yksittäisille kansalaisille, jotka ovat tehneet työtä maailmanrauhan ja kehityksen hyväksi. Palkinto on nimetty Filippiinien presidentin Ramon Magsaysayn mukaan. Rauhanpalkinnon myöntää newyorkilainen Rockefeller-veljesten rahasto Filippiinien hallituksen konsultoimana.
Tsantsa
Tsantsa eli tzantza on kutistettu ihmispää. Ecuadorin alueella asuva shuarien heimo teki tsantsoja surmaamistaan vihollisista rituaalejaan varten. Ruumiista irrotetusta päästä poistettiin pääkallo ja jäljelle jäänyttä ihoa ja tukkaa keitettiin ja kuumennettiin, kunnes se oli kutistunut kolmasosaan oikeasta koosta. Shuarien käsityksen mukaan kutistettuun päähän jäi asumaan vihollisen henki. Sen uskottiin auttavan miestä pitämään vaimonsa kurissa ja takaamaan, että tämä teki ahkerasti töitä.
Kutistettuja päitä tuli nähtäville ulkomaailmaan vasta 1800-luvun puolivälissä, koska siihen asti shuarit elivät eristäytynyttä elämää. Päät herättivät suurta huomiota ja niitä asetettiin näytteille eri puolilla maailmaa. Esimerkiksi sarjakuvasankari Tintti kohtaa 1930-luvun tarinassa "Särkynyt korva" intiaaneja, jotka kutistavat päitä. Shuarit saivat maineen sotahulluina raakalaisina.
Aleksandr Mihailovski-Danilevski
Aleksandr Mihailovski-Danilevski (1789–1848) oli venäläinen kenraaliluutnantti (1835) ja sotahistorioitsija. Hän osallistui vuosien 1812–1815 sotaan Ranskaa vastaan ja vuoden 1829 Turkin sotaan. Hänestä tuli vuonna 1839 senaattori ja sotaneuvoston jäsen.
XX EP
XX EP on suomalaisten rap-artistien Solosen ja Kosolan 5. elokuuta 2011 julkaistu EP.
Topi Saha
Topi Saha (s. 1987 Kaustinen) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hän asuu nykyään Helsingissä. Saha on julkaissut kolme sooloalbumia sekä tehnyt kappaleita myös Pete Parkkoselle, Lassi Valtoselle ja Aili Järvelälle.
Topi on tehnyt soolotuotannon kappaleista suurimman osan itse. Hän on kertonut hakevansa ideoita kappaleisiinsa myös vanhoista tarinoista, kansanrunoista ja arkkiveisuista.
Saha julkaisi ensimmäisen albuminsa "Verta ja lihaa" vuonna 2010 pienen Ei-No Records -levy-yhtiön kautta. Helsingin Sanomat valitsi albumin yhdeksi vuoden parhaista.
Esikoisalbumin jälkeen Warner Music Finland kiinnitti Sahan ja yhtiö julkaisi hänen toisen studioalbuminsa maaliskuussa 2013. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Se joka karkuun pääs” sekä ”Pappi, lukkari, talonpoika, kuppari”. Jälkimmäisellä hän osallistui syksyllä 2012 "Syksyn sävel" -kilpailuun.
Kolmannen albuminsa "Nykyaika" hän julkaisi 15. toukokuuta 2015. Saha on kertonut kolmannen albumin poikkeavan hänen aiemmista albumeistaan kuvaillen sen tunnelmaa muun muassa ”aamuöiseksi” sekä ”urbaaniksi”. Albumi on kuitenkin edelleen akustisvoittoinen.
Pienen julkaisutauon jälkeen Topi julkaisi neljännen albuminsa "Lopunajan rakastavaiset" 16.3.2018. Levy sisältää kymmenen uutta laulua, joista yksi on Anna Puun kanssa duettona julkaistu Pirun ikävä.
Laughing Sinners
Laughing Sinners on vuonna 1931 ensi-iltansa saanut Harry Beaumontin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford, Neil Hamilton ja Clark Gable. "Laughing Sinners" on Crawfordin ja Gablen toinen kahdeksasta yhteistyöelokuvasta. Elokuva kertoo Pelastusarmeijan saarnaajasta, joka pelastaa ongelmaisen tytön itsemurhalta.
"Laughing Sinners" perustuu Kenyon Nicholsonin näytelmään "Torch Song", jonka pohjalta Bess Meredyth, Edith Fitzgerald ja Martin Flavin laativat käsikirjoituksen. Nicholsonin "Torch Song" -näytelmä avattiin New Yorkin Broadwaylla 27. elokuuta vuonna 1930. Elokuvaa kuvattiin työnimillä "The Torch Song" ja "Complete Surrender" elokuvan tuotantoyhtiön Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Culver Cityssä Kaliforniassa 338 000 dollarin budjetilla. John Mack Brown oli alun perin Carl Loomisin roolissa, kunnes Clark Gable otti hänen paikkansa.
"Laughing Sinners" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 30. toukokuuta vuonna 1931. Elokuva menestyi hyvin taloudellisesti. "Laughing Sinners" julkaistiin DVD:lle 23. maaliskuuta vuonna 2009.
Edgar Allan Poe: Lyhyt elämä
Edgar Allan Poe – Lyhyt elämä () on Peter Ackroydin vuonna 2008 julkaisema Edgar Allan Poen elämäkerta.
"Tähtivaeltajan" Tiina Raevaara kirjoitti, että kiintoisuudestaan huolimatta kirja on ärsyttävä. Elämäkerturi suhtautuu kohteeseensa jonkinlaisena myyttisenä hahmona, jonka elämänpolku oli päällystetty enteillä. Ackroyd löytää outoja yhteyksiä esimerkiksi siitä, että Poe piti salakirjoitusten ratkaisemisesta. Poen henkisen tilan merkitystä hänen ruumiilliselle kunnolleen liioitellaan.
Adolf Moberg
Adolf Moberg (1813–1895) oli suomalainen kemisti ja fyysikko, vuodesta 1875 valtioneuvos. Hän oli Helsingin yliopiston kemian apulainen 1843, hoiti kemian professuuria 1838–1847, fysiikan professori 1849–1875, yliopiston rehtori 1872–1875. Hän oli kirkolliskokousedustaja 1876–1886 ja oli Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen johtokunnan puheenjohtaja 1873–1895. Hän julkaisi ilmastohavaintoja Suomesta. Hänen omaelämäkertansa ilmestyi postuumisti 1927, suomennettu nimellä "Hyvä taival".
Teräskannus
Teräskannus (myös Hopeakannus; ) on Anthony Mannin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1953. Westernin pääosissa ovat James Stewart, Janet Leigh ja Robert Ryan. "Teräskannus" kertoo palkkionmetsästäjästä, joka jahtaa etsintäkuulutettua Coloradossa. Hän saa kaksi palkkion jakamisesta kiinnostunutta apulaista, ja vangiksi saatu rikollinen käyttää miesten keskinäisiä ristiriitoja häikäilemättömästi hyväkseen.
"Teräskannus" oli ehdokkaana vuonna 1954 parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkintoon, joka on harvinainen kunnia lännenelokuvalle. "Teräskannus" on myös Anthony Mannin ja James Stewart kolmas yhteinen western-elokuva.
"Teräskannuksen" käsikirjoituksen laativat Sam Rolfe ja Harold Jack Bloom. Bronisław Kaper sävelsi elokuvan musiikin ja William C. Mellor toimi kuvaajana. "Teräskannus" kuvattiin Technicolor-menetelmällä Coloradon Kalliovuorilla, San Juan Mountainsilla ja Durangon kaupungissa sekä Kalifornian Lone Pinessa vuonna 1952.
50-vuotias Millard Mitchell kuoli keuhkosyöpään lokakuussa 1953 pian elokuvan jälkeen. "Teräskannus" jäi hänen toiseksi viimeiseksi elokuvaksi.
"Teräskannus" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 1. helmikuuta vuonna 1953. Coloradon Denverissä elokuva sai ensi-illan 6. helmikuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 1. tammikuuta vuonna 1954. Tuotantoyhtiönä toiminut Metro-Goldwyn-Mayer jakeli myös elokuvan.
"Teräskannus" oli ilmestyessään erittäin tuottoisa lippuluukuilla. Elokuva oli sekä taloudellinen että kriittinen menestys. Käsikirjoittajat Sam Rolfe ja Harold Jack Bloom olivat ehdokkaina parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkintoon vuonna 1954. Vielä vuosia julkaisunsa jälkeen "Teräskannus" on saavuttanut jatkuvaa menestystä ja ylistystä kriitikoilta. Leonard Maltin on ylistänyt "Teräskannusta" "yhdeksi parhaimmista westerneistä mitä on koskaan tehty."
Vuonna 1997 "Teräskannus" valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 100 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu 11:een arvosteluun.
"Teräskannus" julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 15. elokuuta vuonna 2006.
Templeton-palkinto
Templeton-palkinto () on liikemiehenä ja filantrooppina toimineen John Templetonin vuonna 1972 perustama palkinto, jonka Templetonin säätiö myöntää vuosittain ”elämän hengellistä ulottuvuutta” kirjoituksillaan, tutkimuksellaan tai käytännön teoillaan edistäneelle henkilölle. Sen arvo on nykyään 1,1 miljoonaa Englannin puntaa. Palkinnon saajan valitsee raati, joka koostuu eri uskontokuntien edustajista.
Veruschka von Lehndorff
Vera Gottliebe Anna von Lehndorff-Steinort, taiteilijanimeltään Veruschka, (s. 14. toukokuuta 1939 Königsberg) on saksalainen malli, näyttelijä ja valokuvataiteilija. Hän kuuluu itäpreussilaiseen aatelissukuun ja myös Lehndorff-Steinortin kreivitär.
Veruschkan isä oli kreivi Heinrich von Lehndorff-Steinort, joka palveli toisen maailmansodan aikana Wehrmachtin yliluutnanttina. Lehndorff-Steinort oli mukana Hitlerin murhaamista suunnitelleessa heinäkuun 20. päivän salaliitossa, minkä vuoksi hänet teloitettiin syyskuussa 1944. Isänsä kuoleman jälkeen Veruschka oli perheineen sodan loppuun saakka vangittuna eri keskitysleireillä.
1950-luvulla Veruschka opiskeli muotoilua ja muutti vuosikymmenen loppupuolella Firenzeen, jossa hän ryhtyi 20-vuotiaana ammattimalliksi. Veruschka työskenteli lyhyen aikaa myös Pariisissa ja New Yorkissa, kunnes asettui vuonna 1961 Müncheniin. Vuonna 1966 hän esiintyi Michelangelo Antonionin kulttimaineeseen nousseessa elokuvassa "Blow-Up – erään suudelman jälkeen". Veruschka nousi 1960-luvulla yhdeksi aikakauden parhaiten palkatuista malleista, jonka kerrottiin ansainneen jopa 10 000 dollaria päivässä. Hän vieraili 1970-luvun alussa myös Suomessa ja toimi Friitala Oy:n mallina.
Veruschka lopetti mallintyöt vuonna 1975 riitauduttuaan Vogue-lehden päätoimittajan kanssa. Hän on myöhemmin näytellyt pieniä rooleja useissa elokuvissa aina 2000-luvulle saakka. Tunnetuimpia niistä ovat vuoden 1985 Frankenstein-filmatisointi "Hirviölle morsian" sekä James Bond -elokuva "Casino Royale", jossa hänellä on cameorooli. Viime vuosina Veruschka on jälleen palannut lavoille, esiintyen muun muassa Lontoossa vuonna 2010 järjestetyssä muotinäytöksessä.
Luettelo naispuolisista Formula 1 -kuljettajista
Tämä on luettelo naispuolisista moottoriurheilukilpailijoista, jotka ovat osallistuneet Formula 1 -sarjaan.
Viisi naiskuljettajaa on osallistunut vähintään yhteen GP-kilpailuun, mutta ainoastaan kaksi heistä ei ole karsiutunut aika-ajossa ja ajanut itse kilpailussa. Ainoa MM-pisteitä kerännyt kuljettaja on Lella Lombardi, joka ajoi kuudenneksi kaudella Espanjan osakilpailussa (kilpailun pisteet kuitenkin puolitettiin, koska kilpailu keskeytettiin ja täysiin pisteisiin vaadittua kisapituutta ei ajettu).
Muutamat naisautourheilijat ovat testanneet Formula 1 -autoilla. IndyCar- ajaja Sarah Fisher ajoi McLarenia Yhdysvaltain Grand Prix:ssä vuonna 2002. Katherine Legge testasi Minardia Vallelungan radalla vuonna 2005.
Susie Wolff on ollut Williamsin kehityskuljettaja vuodesta 2012 lähtien. María de Villota testasi Marussiaa vuonna 2012. Simona de Silvestro oli Sauberin testikuljettaja vuonna 2014, ja Carmen Jordá Lotus F1:n vuonna 2015. Vuodesta 2017 lähtien Tatiana Calderón on toiminut Sauberin testikuljettajana.
Kontulatalo
Kontulatalo on Kontulan ostoskeskuksessa sijaitseva yhteistoimintatila. Helsingin kaupungin sosiaali- ja terveysvirasto vuokraa tilaa, jossa toimii alueellinen kulttuuri- ja tietotekniikkakeskus Kontupiste, matalankynnyksen sosiaaliasema Symppis ja KontuKeskus ry:n käytössä olevan kokoustila Wanha Posti.
Ida Moberg
Ida Georgina Moberg (13. helmikuuta 1859 Helsinki – 2. elokuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja musiikinopettaja. Hän on tiettävästi ensimmäinen sinfonian säveltänyt suomalainen nainen.
Ida Mobergin vanhemmat olivat soitinrakentaja Alexander Moberg ja Anna Helena Lindqvist. Hän kävi Meurmanin valmistavan koulun ja Helsingin Ruotsalaisen tyttökoulun, opiskeli Pietarin konservatoriossa laulua ja pianonsoittoa 1883–1884, Helsingin orkesterikoulussa laulua ja sävellystä tuntemattomana ajankohtana 1880- tai 1890-luvulla, Dresdenin Kuninkaallisessa konservatoriossa sävellystä 1901–1905, Berliinissä muun muassa improvisointia 1911–1912 ja Helleraun Dalcroze-instituutissa pedagogiikkaa ja voimistelua. Mobergin ura lähti nousuun Dresdenissä, jossa hän opiskeli Felix Draeseken johtamana, sillä hänen oppilastyönä tekemänsä "A-molli alkusoitto" sai kiittäviä arviointeja. Tähän aikaan hän seurasi myös teosofi Rudolf Steinerin luentoja ja kiinnostui antroposofiasta. Suomeen palattuaan Moberg saattoi pitää Helsingissä helmikuussa 1906 oman sävellyskonsertin, johon sisältyi edellisenä vuonna valmistunut sinfonia muita orkesteriteoksia. Moberg johti itse orkesteria konsertissa. Konsertin arvostelut olivat vaihtelevia; Oskar Merikannon mukaan sinfonia oli muodoltaan hyvä ja tunnelmaltaan sentimentaalisuutta välttelevä.
Suomessa Moberg jatkoi säveltämistä, mutta suuntautui myös opettamiseen, jonka katsottiin olevan naisille sopivampaa. Hän oli Helsingin musiikkiopiston säveltapailun opettaja 1915, Helsingin ruotsalaisen valmistavan koulun ja pikkukouluseminaarin laulun- ja soitonopettaja 1915–1926. Vuodesta 1879 hän toimi Helsingissä yksityisenä musiikinopettajana. Opettajana Moberg pyrki hyödyntämään liikunnan ja musiikin yhdistämiseen perustunutta Dalcroze-rytmiikkaa. Siihen perustui myös hänen sävellyksistään koostunut lastenlaulukirja "Barnens sångbok" (1931).
Moberg oli Suomen ensimmäinen naissäveltäjä, Oskar Merikannon sanoin "reipas nainen – mutta sittenkin nainen". Pääosa Mobergin tuotannosta on yksinlauluja ja kuoroteoksia. Hän sävelsi myös yhden sinfonian, muutamia suurimuotoisia orkesteriteoksia sekä Viktor Rydbergin tekstiin perustuneen keskeneräiseksi jääneen oopperan "Asiens ljus" ("Aasian valo"), joka käsitteli buddhalaisuutta. Yhteensä hänen tuotantonsa käsittää yli 80 teosta. J. J. Wecksellin tekstiin kuorolle ja orkesterille sävelletty "Tyrannens natt" voitti vuonna 1909 Muntra Musikanter -kuoron järjestämän sävellyskilpailun. Mobergin sävellyskäsikirjoituksia säilytetään nykyisin Kansalliskirjaston käsikirjoituskokoelmassa. Mobergin sävellyksiä ovat muun muassa:
Mobergin teoksia ei ole hänen kuolemansa jälkeen esitetty juuri lainkaan, koska niistä ei ole julkaistu painettuja nuotteja.
Game Informer
Game Informer on yhdysvaltalainen videopelilehti, joka sisältää artikkeleita, uutisia, strategiaa sekä arvosteluja videopeleistä ja niiden konsoleista. Kesäkuussa 2012 lehteä oli myyty kuukausimyyntinä yhteensä 8 miljoonaa kappaletta, joka tekee siitä levikiltään kolmanneksi laajimman aikakauslehden Yhdysvalloissa.
"Game Informer" debytoi elokuussa 1991, jolloin Funcoland alkoi julkaisemaan kuuden sivun aikakauslehteä. "Game Informerin" omistaa GameStop Corp., sen vähittäiskauppiaan emoyhtiö, joka osti Funcolandin vuonna 2000. Tämän takia suuri määrä edistyksistä tapahtuu myymälöissä. Ostamalla lehden tilaaja saa myös oikeuden käyttää erityistä sisältöä Game Informerin nettisivuilla. "Game Informer" uudisti täysin lehden ja nettisivunsa marraskuussa 2009.
Gunnar Modeen
Gunnar Maximilian Modeen (19. kesäkuuta 1895 Kuopio – 30. maaliskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen tilastotieteilijä ja sosiaalipoliitikko. Hän oli vuodesta 1920 Tilastollisessa päätoimistossa, sai 1944 kanslianeuvoksen arvon ja toimi vuosina 1936–1961 sosiaaliministeriön sosiaalisen tutkimustoimiston päällikkönä.
Modeen esitti 1934 huomiota herättäneen väestöennusteen, jossa hän ennakoi, ettei Suomen väestömäärä koskaan ylittäisi neljää miljoonaa, ja vasta siinä vaiheessa alkoi Suomessa julkinen keskustelu väestöpolitiikasta.
Salohapero
Salohapero ("Russula graminea") on Ruotsissa, Suomessa ja Norjassa sekä epäilemättä Venäjälläkin kasvava suurikokoinen vihreälakkinen haperolaji. Se on keskittynyt kosteihin vanhoihin kuusikkoihin. Suomessa laji vaikuttaa pohjoispainotteiselta, Ruotsissa havaitut esiintymät ovat Pohjanlahden rannikolla erityisesti Ångermanlandissa ja Norjassa sitä on ainakin Oslon ja Trondheimin seuduilla. Se muistuttaa väriltään paljon koivuhaperoa, muilta ominaisuuksiltaan isohaperoa. Laji on julkaistu tieteelle uutena vasta vuonna 2012. Museonäytteitä on kuitenkin kymmeniä, ja lajin olemassaolo on varmistettu mikroskooppitutkimuksin sekä DNA-analyysein ja kermanväristen itiöiden mykologisella värivertailulla. Kyseessä on ilmeisesti kuusen juurisieni. Laji on määritelty uhanalaisuusluokituksessa silmälläpidettäväksi (NT). Myrkylliseksi sitä ei ole havaittu.
Sienen lakki on aluksi puolipallomainen, sittemmin laakea ja lopulta kuopalla. Heltat ovat kolotyviset, malto valkeaa. Itiöpöly tummentaa helttoja vanhetessaan. Sienellä ei ole erityistä hajua, maku on nuoressa itiöemässä hieman kirpakka, myöhemmin mieto. Lakki on selkeästi vihreä pintakelmultaan, mutta siinä on ainakin Skandinaviassa havaittu myös punertavan tai okran sävyjä. Lakin läpimitta voi olla jopa 15 cm. Jalka on täyteinen.
Dulsiini
Dulsiini on keinotekoinen makeutusaine, jonka kehitti Joseph Berlinerbau 1884. Dulsiinin kemiallinen kaava on CHNO, moolimassa 180,204 g/mol, tiheys 1,199 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), sulamispiste 173–174 °C ja CAS-numero 150-69-6. Dulsiinia on käytetty sokerin korvikkeena ja se on noin 250 kertaa makeampaa kuin sakkaroosi. Dulsiini on hajutonta ja rakenteeltaan väritöntä tai valkoisia kiteitä. Suomessa Orion on valmistanut dulsiinia.
Silent Hunter 5: Battle of the Atlantic
Silent Hunter 5: Battle of the Atlantic on Ubisoft Romanian kehittämä ja Ubisoftin julkaisema simulaatiopeli, joka 
on "Silent Hunter" -pelisarjan viides ja toistaiseksi viimeisin osa. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille vuonna 2010.
Pelissä ohjaillaan saksalaisen VII luokan U-veneen kapteenia ja taistellaan liittoutuneita vastaan toisen maailmansodan Atlantilla. Saksa on ainoa pelattava maa, ja pelialue ulottuu koko Atlantille. Tehtävänä on tuhota liittoutuneiden sota- ja rahtilaivoja koko Atlantin taistelun ajan 1939–1945.
Mars One
Mars One on alankomaalaisen yrittäjän, Bas Lansdorpin alulle panema hanke asuttaa Mars. Marsiin lähetetyt astronautit asuisivat siellä elämänsä loppuun asti. Ensimmäinen rahtilento Marsiin tapahtuu näillä näkymin 2024, ja ensimmäinen miehitetty lento 2031.
Projektia tukee muun muassa fysiikasta Nobel-palkittu Gerardus 't Hooft. Hanke aiotaan rahoittaa sponsoreilla, lahjoituksilla sekä järjestämällä sen ympärille tositelevisio-ohjelma. Mars One on arvioinut, että ensimmäisten neljän ihmisen lähettäminen Marsiin maksaisi noin kuusi miljardia Yhdysvaltain dollaria. Ensimmäisen astronauttijoukon jälkeen neljän astronautin joukon lähettäminen vaatisi enää neljä miljardia dollaria.
Mars Onesta tuli voittoa tavoittelematon järjestö ("stichting" Alankomaiden laissa) lokakuun 2012 alussa.
Hanke on markkinoinnista huolimatta lähtenyt liikkeelle hyvin hitaasti, ja suunnitelmia on lykätty useaan kertaan. Alkuperäisen ja viimeisimmän aikataulun vuosiluvuilla onkin eroa lähes kymmenen vuotta. Hankkeella on paljon epäilijöitä ja viivästysten myötä sen onnistumista on alettu pitämään epätodennäköisempänä.Lennolle valituille järjestetään kolmentoista vuoden koulutus, johon sisältyy lääketieteen ja insinööritaitojen opiskelua. Heidät koulutetaan viljelemään oma ruokansa, sillä ruokatoimitukset Maasta Marsiin tulisivat liian kalliiksi. Koulutus alkaa valittujen astronauttikokelaiden osalta vuonna 2017 ja jatkuu aina vuoteen 2031, jolloin ensimmäinen miehitetty lento laukaistaan.
Suunnitelmana on lähettää Marsiin laskeutumisluotaimen sisältävä demonstraatiolento, jolla testataan hankkeessa tarvittavia teknologioita, vuonna 2022. Marsin kiertoradalle on tarkoitus lähettää tietoliikennesatelliitti vuonna 2024. Pintamönkijä lähetetään vuonna 2026 etsimään sopivaa sijaintia siirtokunnalle, josta alkaa astronauttien tulevaisuus uudella planeetalla. Samalla lennolla kiertoradalle vietäisiin toinenkin satelliitti mahdollisimman kattavien ja varmojen yhteyksien aikaansaamiseksi siirtokuntaan. Vuonna 2029 lähetettäisiin asuinyksiköitä, elossapitojärjestelmiä, mönkijöitä ja lisävarusteita kuudella erillisellä lennolla. Mönkijät valmistelevat siirtokunnan ihmisten saapumista varten vuoteen 2030 mennessä. Lopulta vuonna 2031 Marsiin lähetettäisiin neljä ihmistä. Jatkossa neljä uutta astronauttia lähetettäisiin Marsiin kahden vuoden välein.Noin 210 päivää kestävällä Mars-lennolla neljän hengen miehistöllä on vain 20 m elintilaa miehistönjäsentä kohti.
Ensimmäiset neljä astronauttia asuvat Marsissa 1000 m tukikohdassa, joka vastaa 250 m omaa tilaa astronauttia kohti.
Arthur Hellman
Arthur Hellman (20. heinäkuuta 1874 Huittinen – 1937 Ulvila) oli suomalainen nahkuri ja teollisuusmies.
Hän toimi nuoruudessaan useita vuosia isäpuolensa Karl Fredrik Tuomisen oppipoikana äitinsä Justiina Hellman-Tuomisen omistamassa nahkurinliikkeessä Huittisissa. Hellmanin työhön kuului lisäksi valmiiden tuotteiden myyntiä Porin ja Turun kauppatoreilla.
Vuonna 1892 hän perusti oman nahkurinverstaan Ulvilan Friitalaan. Neljä vuotta myöhemmin aloitti toimintansa verstaan viereen rakennettu koneistettu nahkatehdas. Vuonna 1917 Hellman muodosti käsityöliikkeestään osakeyhtiön. Friitala Oy:stä kasvoi myöhemmin vuosikymmenten kuluessa Pohjoismaiden suurin nahkatehdas ja Suomen tunnetuin nahkapukineiden valmistaja, jonka tuotteita myytiin myös ulkomaille.
Arthur Hellman kuoli 63-vuotiaana vuonna 1937, jonka jälkeen Friitala Oy:n johtoon nousivat hänen poikansa Artturi ja Arvi Hellemaa. Hellmanin kolmas poika Aarne Hellemaa toimi vuodesta 1932 lähtien Satanahka Oy:n pääomistajana ja johtajana.
Kylie Minogue: Artist Collection
Kylie Minogue: Artist Collection on 20. syyskuuta 2004 julkaistu Kylie Minoguen kokoelmalevy. Se sisältää kappaleita albumeilta "Kylie Minogue" (1994) ja "Impossible Princess" (1997).
Miika Laiho
Miika Laiho (s. 16. elokuuta 1994) on suomalainen moottoriurheilija. Hän on kilpaillut Suomen Rotax Max Challenge -sarjassa vuosina 2008–2012 voittaen sarjan mestaruuden vuosina 2008, 2010 ja 2012. Vuosina 2009 ja 2011 hän sijoittui sarjan toiseksi. Vuonna 2013 Laiho kilpailee Formula Renault NEC -sarjassa suomalaisessa P1 Motorsport -tallissa.
Kauriin merkeissä
Kauriin merkeissä ("Under Capricorn") on Alfred Hitchcockn ohjaama elokuva vuodelta 1949. Se perustuu Helen Simpsoniin romaaniin "Under Capricorn" (1937). Elokuva kuuluu Hitchcockin erikoisuuksiin, sillä se on epookkielokuva. Tapahtumien aikakausi on 1830-luku ja paikka Australia.
Australiaan karkotetuista entisistä vangeista on kehkeytynyt kunniallisia kansalaisia. Mantereelle asettunut varaton brittiläinen aatelinen Charles Adare tapaa vankilasta vapautuneen maanmiehensä Sam Fluskyn. Fluskyn vaimo on aatelinen alkoholisoitunut Henrietta. Rikastunut alempi sääty ei pääse vanhan kotimaan luokkajaosta, joka herättää ristiriidat tallirengistä tilalliseksi nouseen Samin ja tämän vaimon välille.
Kritiikissä elokuvaa on pidetty puisevana, koska Hitchcock ei kykene luomaan siihen samaa jännitettä kuin jännityselokuvissaan. Näyttelijät ovat kuitenkin saaneet kiitosta.
Swedish Fish
Swedish Fish on sitkeä kalanmuotoinen karkki. Sitä kehitti alun perin ruotsalainen makeisyritys Malaco eri makuisina ja erityisesti Pohjois-Amerikan markkinoille, mutta nykyään sitä kehittää Pohjois-Amerikassa sijaitseva Cadbury.
Vuonna 1968 Malaco, ruotsalainen makeisvalmistaja, laajensi toimintaansa viemällä muutamia tuotteitaan Pohjois-Amerikkaan. Erilaiset lakritsinauhat ja lakupitsikarkit olivat ensimmäisiä vietyjä tuotteita. Malacon toimitusjohtaja Thor Fjørgerson kutsui tätä liikettä "Ruotsin/Yhdysvaltojen suhteiden maamerkkipäiväksi". Kansainväliset kauppa-asiantuntijat ylistivät liikettä, koska se antoi Malacolle mahdollisuuden laajentaa brändiään Skandinavian niemimaan ulkopuolelle.
Malacon vientikauppa kasvoi, ja 1960- ja 1970-luvun vaihteessa Swedish Fishiä ja Swedish Berriesiä kehitettiin erityisesti Pohjois-Amerikan markkinoille. Leaf International osti kuitenkin lopulta Malacon.
1960-luvun aikana kehitettiin Swedish Shells -makeisia. Nämä olivat identtisiä Swedish Fishin kanssa koostumukseltaan, maultaan ja väriltään mutta olivat muodoiltaan pyällettyjä simpukankuoria, ja niitä valmistettiin punaisina (kirsikka), keltaisina (sitruuna), oransseina (appelsiini) ja vihreänä (lime). Swedish Shellsit olivat ensimmäinen väri-/muotolaajennus Swedish Fishin tuotelinjalle. Niitä myytiin Broadway Department Store -ketjun myymälöissä 1960-luvulta pitkälle 1970-luvulle. 1970-luvun lopulta aina 1990-luvun alussa tapahtuneeseen valmistuksen lopettamiseen asti niitä valmistettiin ja myytiin irtokarkkeina karkkikaupoissa ja karkkien erikoisliikkeissä.
Nykyään Swedish Fishiä valmistaa Pohjois-Amerikassa, Kanadan Hamiltonissa Cadbury Adamsin yritys, joka osti tuotemerkin Leafiltä vuonna 2006, ja nykyään Swedish Fishiä viedään myös moniin muihin maihin.
Swedish Berries
Swedish Berries on kokoelma punaisia (joskus myös sinisiä ja vihreitä) marjanmuotoisia ja pehmeitä karkkeja, joita valmistaa Maynards. Swedish Berries -makeisia markkinoi Vanderlei Candy. Swedish Berriesit sisältävät sokeria, glukoosisiirappia, muunneltua maissitärkkelystä, sitruunahappoa, keinotekoisia makeutusaineita, mineraaliöljyä, karnaubavahaa, väriaineita ja tiivistettyä päärynämehua.
Swedish Berriesit ovat maultaan ja koostumukseltaan identtisiä Swedish Fish -makeisten kanssa. Swedish Berries -makeisten valmistus ja myynti on lopetettu Yhdysvalloissa, mutta niitä on saatavilla Kanadassa ja monissa muissa valtioissa.
Eurooppalainen Latsis-palkinto
Eurooppalainen Latsis-palkinto on Euroopan tiedesäätiön myöntämä innovaatiopalkinto jonka arvo on noin 100 000 Sveitsin frangia. Palkinnon myöntää geneveläinen Latsis säätiö.
Karla Roffeis
Karla Roffeis ("Mügge"; s. 4. heinäkuuta 1958 Crivitz, Mecklenburg-Etu-Pommeri) on saksalainen entinen lentopalloilija. Hän kuului hopeaa saaneeseen Itä-Saksan naisten joukkueeseen vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa. Hän kilpaili myös vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja jäi siellä joukkueineen kuudennelle sijalle.
Anke Westendorf
Anke Westendorf ("Maukel"; s. 26. helmikuuta 1954 Schwerin, Mecklenburg-Etu-Pommeri) on saksalainen entinen lentopalloilija. Hän kuului lajissa hopeaa saaneeseen Itä-Saksan naisten joukkueeseen vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa. Hän kilpaili myös vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa jääden joukkueineen kuudennelle sijalle.
Maria Śliwka
Maria Śliwka ("Serkiz", "Pankowa"; 7. joulukuuta 1935 Biłgoraj – 30. maaliskuuta 1997 Wrocław) oli puolalainen lentopalloilija. Hän kuului vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa lajissa pronssia saaneeseen Puolan naisten joukkueeseen.
Krystyna Jakubowska
Krystyna Jakubowska ("Tabaka"; s. 15. joulukuuta 1942 Varsova) on puolalainen entinen lentopalloilija. Hän kuului lajissa pronssia saaneisiin naisten joukkueisiin kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa ja 1968 Méxicossa.
Edouard Mény de Marangue
Edouard Marie Marc Mény de Marangue (30. marraskuuta 1882 Pariisi, Ranska – 23. tammikuuta 1960 Beaulieu-sur-Mer, Alpes-Maritimes, Ranska) oli ranskalainen tennispelaaja.
Mény de Marangue saavutti Tukholman olympialaisissa 1912 pronssia nelinpelissä Albert Canet'n parina.
Mamoru Shiragami
Mamoru Shiragami (; s. 28. helmikuuta 1944 Taiwan) on japanilainen entinen lentopalloilija. Hän kuului lajissa hopeaa saaneeseen Japanin miesten joukkueeseen vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa.
Undekyleenihappo
Undekyleenihappo eli undekeenihappo (CHO) on rasvahappoihin kuuluva tyydyttymätön karboksyylihappo. Yhdistettä käytetään sienitautien hoidossa ja muun muassa hajusteina käytettävien kemikaalien valmistamiseen.
Undekyleenihappoa valmistetaan risiiniöljystä. Risiiniöljyn sisältämä rasvahappo risiiniöljyhappo ja sen metyyliesteri metyylirisinoleaatti pyrolysoidaan 300–460 °C:n lämpötilassa, jolloin se hajoaa muodostaen undekyleenihappoa ja heptaldehydiä.
Undekyleenihappoa ja eräitä sen suoloja, kuten sinkkiundekylenaattia ja kupariundekylenaattia käytetään eräiden sieni-infektioiden, kuten jalkasilsan hoitoon. Se ei ole kuitenkaan aivan yhtä tehokas kuin monet muut ihon sieni-infektioiden hoitamiseen käytetyt yhdisteet. Tähän tarkoitukseen undekyleenihappoa ja sen suoloja käytetään jauheina tai voiteina. Undekyleenihaposta valmistetaan useita hajusteteollisuuden raaka-aineita, kuten undekenaalia ja undekanaalia. Lisäksi undekyleenihaposta valmistetaan 12-oksaheksadekanolidia, joka on myskinkaltainen tuoksu. Undekyleenihaposta voidaan valmistaa myös 11-aminoundekaanihappoa ja Nylon 11:tä.
Hetty Green
Hetty Green (synt. Henrietta Howland Robinson), (21. marraskuuta 1834 – 3. heinäkuuta 1916), lempinimeltään ”Wall Streetin noita” oli yhdysvaltalainen sijoittaja ja liikenainen, joka on jäänyt historiaan aikansa rikkaimpana naisena sekä sairaalloisesta saituruudestaan.
Vaikkakin Hetty peri suuren omaisuuden ensin isältään ja myöhemmin tädiltään, voidaan häntä pitää omaisuutensa itse tehneenä. Varansa hän ansaitsi muun muassa investoinneilla, kylmähermoisella pörssikeinottelulla, sotaobligaatioilla ja rahan lainauksella.
Hettyn saituruudesta on monia tarinoita, joista osa lienee väriteltyjä. Tiedetään kuitenkin, että hän saattoi tinkiä halvoistakin päivittäisistä ostoksista, käytti ainoastaan yhtä ainoaa arkipukua, kieltäytyi joistakin omista ja lastensa lääketieteellisistä hoidoista niiden ”kalleuden” vuoksi sekä muutti vanhemmalla iällä halvoista vuokra-asunnoista toiseen vältelläkseen verottajaa. Ilmeisesti myös hänen avioliittonsa päättyi raha-asioista johtuneista erimielisyyksistä.
Hettyn lapsilleen jättämän omaisuuden arvo vastasi nykyrahassa yli kymmentä miljardia euroa. Edwardin kuoltua hänen osuus omaisuudesta siirtyi avioehdon mukaisesti hänen sisarelleen Sylvialle. Valtava omaisuus päätyi lopulta 63 hyväntekeväisyysjärjestölle ja oppilaitokselle Sylvian laatiman testamentin perusteella.
Oulun Jousimiehet
Oulun Jousimiehet ry on oululainen 1955 perustettu jousiammunnan erikoisseura. Jäseniä seuralla on n. 150, joista noin 40 käy aktiivisesti seuran harjoitusilloissa. Seura on Suomen jousiampujain liiton (SJAL) ja Kansainvälisen jousiammuntaliiton (FITA) jäsen. Seura lukeutuu Suomen kolmen suurimman jousiammuntaseuran joukkoon. Jousimiehet järjestävät vuoden aikana neljä kilpailua joista kaksi käydään kesä- ja kaksi talvikautena.
Harjoituspaikkoja seuralla on kaksi. Kesäkautena harjoituspaikka on pääasiallisesti Hietasaaressa, jossa voi harjoitella ampumista jopa yhdeksästäkymmenestä metristä. Ampua voi myös sisällä. Talvikautena harjoitellaan Oulun palolaitoksella. Myös OSJMn (Oulun Seudun Jousimetsästäjät) jäsenet saavat harjoitella siellä sopimuksen mukaisesti
OJM järjestää tiistaisin opastusiltoja, joissa saavat käydä kaikki pientä maksua vastaan. Myös torstai-iltaisin järjestetään seuraan liittyneille junioreille opastettuja harjoituksia yleensä 2-3 ohjaajan voimin. Torstai-illoissa kävijöitä on noin kymmenkunta.
Opastusiltoihin ei tarvitse omia välineitä. Jousen, nuolet ja muut tarvittavat välineet saa seuralta lainaan myös jäsenille.
Seuralla on myös messuosasto Pohjois-Suomen Erämessuilla
Kamalakallio
Kamalakallio tai Kumismäki on kallio Myrskylän kunnan kirkonkylässä.
Kallio sijaitsee keskellä kunnan keskustaajamaa. Kalliota ympäröivät tiet ovat nimeltään Keskustie ja Kumismäentie.
Nimensä kallio on saanut tarinoiden mukaan siitä, että aikanaan 1800-luvulla kalliolla oli käymässä kaksi veljestä, joilla oli sama morsian. Veljekset tappelivat siitä kumpi saa morsiamen, ja tappelun seurauksena toinen veljistä tappoi toisen. Rinnakkaisnimi Kumismäki tarkoittaa myös kallion alapuolella olevaa maantiemäkeä, jota ajettaessa kuului kuminaa. Virastotien t-risteyksestä kumpaankin suuntaan kulkee Kumismäentie.
Nykyään kallio tunnetaan parhaiten nimellä Mastomäki. Nimi johtuu siitä, että kalliolla on nykyään kunnan keskustan aggregatisoitu radiomasto.
Jiulianchengin taistelu
Jiulianchengin taistelu () oli ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan maataistelu. Se käytiin 24. lokakuuta 1894 Korean ja Mantsuriassa rajalla keisarillisen Japanin ja Kiinan keisarikunnan joukkojen välillä japanilaisten ylittäessä Jalujokea.
Beiyangin armeija oli vetäytynyt tappiollisen Pyongyangin taistelun jälkeen Korean ja Mantsurian rajalla olevan Jalujoen taakse ryhmittyen uusiin puolustusasemiin. Mantsurian puolella Qing-dynastian joukkojen kenraali Song Qing sijoitti päämajansa Julianchengin linnoitettuun kaupunkiin sekä linnoitti Jalujoen rannan etelässä olevasta alueen pääkaupungista Dandongista aina pohjoispuolen Hushanqian kylään. Linnoitteita oli kaikkiaan noin kuusitoista kilometriä kumpaankin suuntaan sisältäen redutteja ja juoksuhautoja, joita miehitti noin 23 000 sotilasta.
Korean puoleisella rannalla keisarillisen Japanin armeijan kenraali Yamagata Aritomo Japanin 1. armeija miehitti 23. lokakuuta linnoitetun kaupungin Uijun. Armeijaan kuului noin 10 000 miestä, jotka kuuluivat 3. ja 5. divisioonaan. Vaikka japanilaisten pääjoukot eivät saapuneetkaan virralle niin tiedustelu- ja pioneerijoukkoja havaittiin tutkimassa joenvartta ja Pyongyangiin kulkevia linjoja.
Yamagatan suunnitelmana oli välttää rintamahyökkäystä Beiyangin armeijan Julianchengin linjoja vastaan, vaan pääjoukot iskisivät kiinalaisten sivustaan Hushanissa. Yöllä 24. lokakuuta japanilaiset asettivat paikalleen Jalujoen ylittävän ponttoonisillan aivan kiinalaisten linnakkeen edustalle. Kenraali Katsura Tarōn Japanin 3. divisioona teki yöllisen hyökkäyksen Hushaniin 25. lokakuuta, jolloin havaittiin kiinalaisjoukkojen pääosan karanneen edellisenä yönä. Samoin kenraali Nozu Michitsuran Japanin 5. divisioonan ylittäessä Jalujoen Julianchengissa havaitsivat tukikohdat tyhjiksi ja ainoastaan etuvartion tekevän vastarintaa. Alle kolmessa tunnissa kumpikin alue oli japanilaisten hallussa.
Dadong vallattiin vuorokautta myöhemmin ilman vastarintaa ja Beiyangin armeija jätti vetäytyessään japanilaisille suuren määrän aseita ja varusteita.
Haltuunsa jääneille Mantsurian alueille japanilaiset järjestivät siviilihallinnon, jonka johtoon määrättiin Komura Jutaro (myöh. Yasumasa Fukushima). Japanin 1. armeija jaettiin kahteen osastoon. Kenraaliluutnantti Katsura Taron komentama ensimmäinen osasto seurasi perääntyvää Antungin varuskuntaa, johon kuului muun muassa kenraali Nie Shicheng. Osa varuskunnasta vetäytyi pohjoiseen kohti Fenghaungchengiin, jonka japanilaiset valtasivat 30. lokakuuta. Loppuosa varuskunnasta vetäytyi länteen Xiuyaniin, jonka japanilaiset valtasivat 15. marraskuuta. Näin strategisesti tärkeä Lüshunkoun satamakaupunki oli eristetty.
Japanilaisten toinen kenraaliluutnantti Oku Yasukatan komentama osasto marssi vaikeissa talvioloissa pohjoiseen uhaten Mantsurian pääkaupunkia Mukdenia. Kenraali Song ja Jiulianchengin varuskunta miehittivät Mukdenin johtavaan tienvarressa sijaitsevan Liaoyangin sulkien japanilaisten tien, minkä jälkeen kumpikin armeija pystytti talvileirin.
Kateryna
Kateryna () on ukrainalainen etunimi. Kateryna-nimisiä henkilöitä ovat seuraavat:
Tibor Maracskó
Tibor Maracskó (s. 8. syyskuuta 1948 Székesfehérvár) on unkarilainen entinen nykyaikainen viisiottelija. Hän kuului vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa pronssia saaneeseen joukkueeseen ja lisäksi jäi 13. sijalle yksilökilpailussa. Vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa hän sai joukkueen jäsenenä hopeaa ja sijoittui yksilökilpailussa viidenneksi.
Tamás Szombathelyi
Tamás Szombathelyi (s. 1. toukokuuta 1953 Budapest) on unkarilainen entinen nykyaikainen viisiottelija. Hän kilpaili vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa ja sai siellä hopeaa sekä yksilö- että joukkuekilpailussa.
Monti Sibillinin kansallispuisto
Monti Sibillinin kansallispuisto ("Parco nazionale dei Monti Sibillini") on Keski-Italiassa Marchen ja Umbrian alueilla sijaitseva kansallispuisto. Puisto perustettiin vuonna 1993. Tällä Appeniineilla olevassa puistossa on useita korkeita vuoria, joista korkein on 2 476 metriä korkea Monte Vettore. Puistossa on paljon hyviä patikointi- ja pyöräilyreittejä.
George Horvath
George Anthony Harry Horvath (s. 14. maaliskuuta 1960 Danderyd) on ruotsalainen entinen nykyaikainen viisiottelija. Hän sai vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa pronssia joukkuekilpailussa. Hän osallistui samoissa kisoissa myös yksilökilpailuun ja sijoittui siinä yhdeksänneksi.
Doubt – Epäilys
Doubt – Epäilys on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut John Patrick Shanleyn ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva. Se perustuu Shanleyn Tony-palkittuun näytelmään "Doubt: A Parable" vuodelta 2004. Elokuvan pääosissa ovat Meryl Streep, Philip Seymour Hoffman, Amy Adams ja Viola Davis.
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvaltain elokuvainstituutissa 30. lokakuuta 2008. Suomessa ensi-ilta oli 30. tammikuuta 2009.
Kriitikot ylistivät päänäyttelijöiden roolisuorituksia, ja he kaikki saivatkin Oscar-ehdokkuudet vuoden 2009 Oscar-gaalassa. Viola Davis sai ensimmäisen ehdokkuutensa ja Amy Adams toisen ehdokkuutensa parhaasta naissivuosasta; Philip Seymour Hoffman sai toisen ehdokkuutensa parhaasta miessivuosasta, joka oli hänen kolmas Oscar-ehdokkuutensa; ja Meryl Streep sai kahdennentoista ehdokkuutensa parhaasta naispääosasta, joka oli hänen viidestoista Oscar-ehdokkuutensa.
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut 1980
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1980 Rovaniemellä 15.-17. helmikuuta. Kilpailut olivat avoimet eli myös ulkomaiset urheilijat saivat osallistua. Moniotteluiden mestaruuksista kilpailtiin Turussa 22.-23. helmikuuta.