Suomenvedenpohja
Suomenvedenpohja ( ’suojalahti’) on Viipurinlahden äärimmäinen perukka Viipurissa, sen keskustan pohjoispuolella Viipurin piirissä Leningradin alueella Venäjällä.
Suomenvedenpohja on noin 9 kilometriä pitkä ja leveimmästä kohdasta noin 1,5 kilometriä leveä lahti, jonka pinta-ala on noin 10 km². Sen erottaa Viipurinlahdesta Linnasaari. Linnasaaren länsipuolisessa Kivisillansalmessa kulkee Suomenvedenpohjan halki nykyinen Saimaan kanavalle johtava vesiväylä. Saaren itäpuolisessa Linnasalmessa olevalla saarella sijaitsee Viipurin linna. Linnasaaren koillisosassa Suomenvedenpohjan kaakkoisrannalla on Monrepos’n kartano, ja vastapäätä Linnasaarta lahden eteläpäässä Viipurin historiallinen keskusta.
Samaan nimiperheeseen Suomenvedenpohjan kanssa liittyvät käsitteet "Suomenvedenselkä" ja "Suomenvesi". Näistä Suomenvedenselkä on Viipurin ja Linnasaaren eteläpuolinen Viipurinlahden selkä Viipuriin ja Uuraan välillä. Paikannimi esiintyy jo Pähkinäsaaren rauhansopimuksessa vuodelta 1323, tällöin muodossa "Somewesi" (Suomenvesi).
Suomenvedenpohjaan laskee pohjoisesta Juustilanselän kautta Vuoksen vanhan, läntisen lasku-uoman muodostanut vesistö, joka pitkälle historialliselle ajalle muodosti kulkukelpoisen vesireitin Viipurin ja Käkisalmen välille Suomenlahdelta Laatokalle. Maankohoamisen myötä uoma vähitellen kuivui, eikä sitä 1600-luvulla enää voinut kulkea suurilla veneillä, kun yhä suurempi osa Vuoksen vesistä virtasi Käkisalmen haaran kautta. Lopullisesti tämä Vuoksen läntinen haara jäi kuivilleen, kun Kiviniemen kannas Sakkolassa puhkaistiin vuonna 1857 ja Vuoksi sai nykyisen päälasku-uomansa Taipaleenjokeen.
Saimaan kanavan valmistuttua vuonna 1856 väylä kanavalle tehtiin Viipurinlahdelta Linnasalmen, Suomenvedenpohjan ja Juustilanjärven kautta, ja kanavaan rakennettiin 0,6 metrin korkuinen sulku Lavolaan Suomenvedenpohjan ja Juustilanjärven välille. Vuonna 1932 sulku Lavolassa korvattiin avokanavalla. Kun kanava vuosina 1964–1968 rakennettiin uudelleen, väylä Suomenvedenpohjassa siirrettiin nykyiselle paikalleen Kivisillansalmeen. Nykyään Vuoksen vanhan uoman loppuosa Suomenvedenpohjan ja Juustilanselän välillä muodostaa merenpinnan tasossa olevan sisääntuloväylän Saimaan kanavalle ennen kanavan ensimmäistä sulkua Juustilassa.
Suomenvedenpohja sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle 1940 luovuttamalla alueella ja oli Suomeen kuuluessaan osa Viipurin kaupunkia ja Viipurin maalaiskuntaa.
Lahden eteläpäässä sijainneen Viipurin kaupungin vanhimman alueen ja Linnasaaren ohella Suomenvedenpohjaan rajoittuivat Viipurin maalaiskunnasta vuosina 1924–1933 Viipurin kaupunkiin liitetyt Laiharannan, Huusniemen ja Papulan kylät lahden koillisrannalla ja Herttualan ja Tuuttilan kylät lahden lounaisrannalla sekä Viipurin maalaiskuntaan vuonna 1939 kuuluneet Pakkaisen, Lavolan, Pietilän, Kaukolan ja Rapattilan kylät lahden pohjoisrannalla.
Viipurin ympäristön monista kartanoista Suomenvedenpohjan rannoille osuivat Monrepos'n ohella Herttualan, Auralan, Kaukolan, Rapattilan, Pälttärin, Pietilän, Lavolan, Pakkaisten ja Lauharannan kartanot eli hovit. Näiden lisäksi alueella oli runsaasti myös huvila-asutusta.
Joihinkin alueen kylistä oli jo 1930-luvulle tultaessa ehtinyt muodostua myös kaavoitettuja esikaupunkialueita. Suomenvedenpohjan rannoille osuvia näistä olivat ainakin Imatran esikaupunki Huusniemen kylässä ja Karjalan esikaupunki Papulan kylässä.