hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Olli Borg
Olli Borg (18. tammikuuta 1921 Helsinki – 28. helmikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen sisustusarkkitehti.
Borg valmistui Taideteollisesta keskuskoulusta vuonna 1949. Vuosina 1950–1954 hän työskenteli Viljo Revellin arkkitehtitoimistossa, mutta myöhemmin hänellä oli oma suunnittelutoimistonsa vuosina 1957–1963 ja 1967–1979. Muotoilijoiden keskusjärjestön Ornamon puheenjohtajana hän oli vuosina 1957–1958.
Borg suunnitteli sisustuksen lähes kokonaan tai huomattavin osin moniin julkisiin rakennuksiin, esimerkiksi Meilahden kansakouluun (1949–1953), Helsingin kauppakorkeakoulun päärakennukseen (1950), Vatialan siunauskappeliin (1961), Lilla Teatern -teatteriin (1962) ja Taideteollisuusmuseon taloon (1977–1978). Borgin merkittävimpiin töihin luetaan myös Hotelli Palacena paremmin tunnetun teollisuuskeskuksen ja hotellin sisustuksen suunnittelu yhdessä Antti Nurmesniemen ja Olavi Hännisen kanssa vuosina 1949–1953.
Sisustussuunnittelun lisäksi Borg suunnitteli huonekaluja Askon huonekalutehtaille, joiden pääsuunnittelija hän oli vuosina 1964–1967. Vuosina 1956–1964 hän toimi myös yliopettajana Taideteollisessa oppilaitoksessa.
Elokuvavuosi 2011
Elokuvavuosi 2011 käsittelee vuoden 2011 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia. Suomessa tuotettiin tuona vuonna 29 elokuvaa. 
Nämä elokuvat olivat Suomen kymmenen katsotuinta vuonna 2011:
Omena putoaa...
Omena putoaa... on Valentin Vaalan ohjaama suomalainen mustavalkoinen elokuvakomedia vuodelta 1952. Se perustuu Mika Waltarin Omena putoaa -näytelmään. Elokuva palkittiin viidellä Jussilla. Pääosia esittävät Toini Vartiainen ja Tauno Palo. Elokuvan ensi-ilta oli 26. syyskuuta 1952.
Elokuvan käsikirjoitus perustuu Mika Waltarin näytelmään "Omena putoaa", joka sai ensi-iltansa Kansallisteatterissa 1947. Waltari ei ollut ensin halukas tekemään näytelmästään elokuvasovitusta, mutta suostui lopulta ohjaajan pyyntöihin, Panu Rajalan mukaan lähinnä taloudellisista syistä. Käsikirjoittajaryhmässä olivat Waltarin lisäksi ohjaaja Vaala ja Usko Kemppi.
Waltari oli omistanut näytelmän mäyräkoiralleen Tiukulle, jota hän nimitti ”uskollisimmaksi ja hartaimmaksi ystäväkseen”. Waltari näyttäytyy elokuvassa cameoroolissa mäyräkoiraa taluttamassa. Rajala arvelee Waltarin suostuneen rooliin siksi, että hän oli ihastunut Ilonaa näyttelevään Toini Vartiaiseen.
Elokuva perustuu Waltarin näytelmään, mutta siinä on myös muutamia eroja. Näytelmän tapahtumapaikka on Jonssonien asunto, mutta elokuvassa tapahtumaympäristönä on useita paikkoja. Alussa on kymmenen minuutin prologi, jossa näkyy teollisuusneuvos Österbergin liikepalatsi ja hänen yksinäisyytensä ja terveyshuolensa. Sitten seuraa Ilonan hukuttautumisnäytös, joka näytelmässä tulee esiin vain kerrottuna. Näytelmässä Jonssonit huijaavat johtaja Judasta, jonka tilalla elokuvassa on kilpaileva rikollisliiga. Ilonan poikaystävä Usko on poistettu, ja Ilona rakastuu hänen sijastaan Ventti-Villeen. Lopussa on vielä teollisuusneuvoksen kotona kuvattu illalliskohtaus, jota ei ole näytelmässä.
Aikalaisarvioissa Vaalaa luonnehdittiin kansainvälisen tason ohjaajaksi, käsikirjoitusta pidettiin Waltarin parhaana ja erityisesti dialogia hyvin elokuvaan luontuvana.
Rajalan mukaan Vaalan elokuvaa on pidetty harvinaisen onnistuneena näytelmän elokuvasovituksena, mutta hänen mielestään se on silti liian alleviivaavana ja osoittelevana ”hyvän komedian vesitys”. Rajala pitää erityisesti epäonnistuneena ratkaisuna Ilonan ja Ventti-Villen suhdetta, joka tuhoaa jälkimmäisen henkilöhahmon.
Televisioesityksen yhteydessä esitetyn arvion mukaan komedia toimii hauskan tyyppigallerian varassa, eikä se pääse irti teatteritaustastaan. Kokonaisuutena sitä luonnehditaan pikkunäppäräksi. Tauno Palo, joka esitti rikostoveria teatterissakin, on saanut luonnehdinnan valloittava.
Elokuva sai vuonna 1952 viisi Jussi-palkintoa:
ARA La Argentina (1937)
ARA La Argentina (runkonumero C3) oli Argentiinan laivaston risteilijä, joka tilattiin Vickers Armstrongin telakalta Britanniasta kadettien kouluttamiseksi, missä tehtävässä alus korvasi vanhentuneen "ARA Presidente Sarmienton". Aluksen tilausvaltuutus vahvistettiin 29. syyskuuta 1934 annetulla lailla ja se tilattiin 31. heinäkuuta 1935 budjetiksi varatun 6 miljoonan kultapeson mukaisena.
Alus pohjautui Arethusa-luokan piirustuksiin, joihin tehtiin tilaajan edellyttämät muutokset. Muutoksista merkittävin olivat majoitustilat 60 kadetille. Aluksen aseistus oli merkittävästi vahvempi kuin Arethusa-luokan alukset 45 elevaation omaavine kuuden tuuman Mk W kolmoistykkitorneineen. Aluksen ilmatorjunta-aseistus oli aikanaan erittäin vahva neljine nelituumaisineen (50 pituuskaliiperin Vickers Mk P), joilla oli 90 asteen korotuskulma. Kevyt ilmatorjunta-aseistus koostui kahdestatoista Vickersin valmistamasta ilmajäähdytteisestä tuuman konekivääristä, jotka oli asennettu pareittain. Konekiväärien ammukset painoivat 250 grammaa. Risteilijälle asennettiin torpedoputket sekä lentokoneen tarvitsemat tilat ja järjestelmät niin, että alus kykeni operoimaan yhdellä Walrus lentoveneellä.
Sen köli laskettiin 11. tammikuuta 1936 ja alus laskettiin vesille 16. maaliskuuta seuraavana vuonna. Alus valmistui vasta 31. tammikuuta 1939 Kuninkaallisen laivaston varustamisen aiheutettua viivettä. Alus poistettiin palveluksesta 1972 ja se romutettiin pari vuotta myöhemmin.
Alus lähti Britteinsaarilta Gravesendistä 12. helmikuuta 1939 ja se saapui 2. maaliskuuta La Platan laivastotukikohtaan, jossa se otettiin virallisesti palvelukseen 12. huhtikuuta. Alus teki useita koulutuspurjehduksia ennen toisen maailmansodan puhkeamista. Se sijoitettiin tammikuussa 1941 Argentiinan risteilijälaivueeseen valvomaan maan puolueettomuutta. Alus palasi koululaivaksi 1946.
Sodan jälkeen alus jatkoi koulutuspurjehduksiaan. Se muun muassa kuljetti Isabella Peronia hänen Euroopan kiertomatkallaan Italiassa ja Espanjassa 1947. Vuonna 1950 aluksen katapultti poistettiin ja sen neljä nelituumaista ilmatorjuntatykkiä korvattiin kahdellatoista 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä, joita asennettiin kaksi neliputkista ja neljä yksiputkista. Tykistön vaihto ja tutkavarustuksen lisääminen lisäsivät uppoumaa yli 8500 tonniin.
Koululaivaksi luokiteltu alus luokiteltiin 1951 uudelleen risteilijäksi ja se palautettiin koululaivaksi 1961. Aluksen aseistus riisuttiin 1970 ja se poistettiin palveluksesta 1972. Se romutettiin pari vuotta myöhemmin.
Nyrkkeilyn sarja 63,5 kg kesäolympialaisissa 1952
Nyrkkeilyn 63,5 kg sarjaan Helsingin olympiakisoissa osallistui 28 nyrkkeilijää, joista jokainen edusti eri kansakuntaa. Ottelut käytiin 28. heinäkuuta - 2. elokuuta. 
Sarjan voitti Yhdysvaltain Charles "Chuck" Adkins, joka oli Yhdysvaltain olympiakatsastuksissa hävinnyt Joe Reynoldsille, mutta selvinnyt lopulta kisoihin vahvempien näyttöjensä perusteella.
E2 Tutkimus
E2 Tutkimus (aikaisemmin "Ajatuspaja e2") on vuonna 2006 perustettu tutkimustoimintaan keskittyvä organisaatio. Sen kärkiteemoja ovat demokratia ja tasa-arvo sekä ympäristö- ja ruokakysymykset.
E2 on yleishyödyllinen tutkijayhteisö, joka tuottaa tieteelliset kriteerit täyttävää tutkimusta järjestöille, yrityksille, mediaan ja eduskuntapuolueille. Se pyrkii ennakoimaan yhteiskunnallisia ilmiöitä myös päivänpolitiikan ulkopuolelta. Toiminnan arvopohja on sivistysliberaali ja edistysmielinen. E2 on lähellä Suomen Keskustaa, ja saa rahoitusta puolueiden ajatuspajoille suunnatuista opetus- ja kulttuuriministeriön varoista.
E2:n taustalla on Edistysmielisen tutkimuksen yhdistys ry, jossa on 37 jäsentä. E2 on mukana European Liberal Forumissa, joka kokoaa yhteen Euroopan liberaalit think tankit ja analysoi muun muassa integraation edistymistä ja demokratian toteutumista Euroopan unionissa.
E2 Tutkimuksen johtajana toimii YTT Karina Jutila ja hallituksen puheenjohtajana Ilkka Herlin. MMT Kaisa Karttunen, VTT Ville Pitkänen, VTT Jenni Simonen ja VTT Jussi Westinen toimivat e2:ssa tutkijoina ja YTM Aino Heikkilä tutkimuskoordinaattorina.
E2:n hankekumppaneita ja asiakkaita (vuosina 2017 ja 2018) ovat muun muassa Edistyksellinen tiedeliitto, Espoon kaupunki, Farm and Forest Development, Finland (FFD), Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO), Helsingin kaupunki, Helsingin yliopisto, Keskitien Tukisäätiö, Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto, Magma, Nuorisotutkimusverkosto, oikeusministeriö, opetus- ja kulttuuriministeriö, Pellervon taloustutkimus PTT, Sitra, Suomen Kulttuurirahasto, Suomen Syöpäyhdistys, Suomen Kuntaliitto, Svenska Folkskolans Vänner, Svenska kulturfonden, Taloustutkimus Oy, Turun yliopisto, työ- ja elinkeinoministeriö, ulkoministeriö, valtioneuvoston kanslia ja Vantaan kaupunki.
Mirja Castrén
Mirja Marketta Castrén (o.s. "Melkas", 15. marraskuuta 1930 Keuruu – 4. lokakuuta 2014) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli asuntoja, asuntoalueita, kirkkoja, seurakuntakeskuksia ja liikerakennuksia. Hän myös tutki aurinkoenergian käyttöä toimisto- ja asuinrakennuksissa.
Castrén kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1949 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1956. Hän työskenteli suunnittelijana arkkitehtitoimisto Elli Borgin palveluksessa 1952–1954, arkkitehtitoimisto Aarne Hytönen & Risto-Veikko Luukkosen palveluksessa 1954–1958, arkkitehtitoimisto Mirja ja Heikki Castrénin osakkaana 1960–1963, arkkitehtitoimisto Viljo Revell & Co osakkaana 1964, arkkitehtitoimisto Heikki Castrén & Co osakkaana 1965, arkkitehtitoimisto Castrén-Jauhiainen-Nuuttila osakkaana 1972–1977 ja arkkitehtitoimisto CJN Oy:n osakkaana 1977–1989.
Mirja Castrénin puoliso oli vuodesta 1953 arkkitehti Heikki Castrén (1929–1980).
Kutiini
Kutiini () on kasvin päällyskettosolujen erittämä seos, josta muodostuu kasvin pintakelmu eli kutikula. Seos sisältää useiden rasvahappojen hapettumis- ja kondensoitumistuloksia, joista muodostuu vaikealiukoinen, kompleksinen aine. Tämä lahonkestävä orgaaninen polymeeri muistuttaa rakenteeltaan suberiinia eli korkkiainetta. Kutiinin ansiosta kasvien lehtien kokoonpuristuneita kutikulan jäänteitä on säilynyt fossiloituneina siluurikaudelta.
Bariumbromidi
Bariumbromidi (BaBr) on barium- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiassa muiden yhdisteiden valmistamiseen ja valokuvauksessa. Muiden vesiliukoisten bariumyhdisteiden kaltaisesti myös bariumbromidi on myrkyllistä.
Bariumbromidia valmistetaan bariumsulfidin tai bariumkarbonaatin ja vetybromidin reaktiolla.
Näin saatava bariumbromidi on usein kidevedellisessä muodossaan dihydraattina BaBr·2HO, josta kidevesi poistuu, kun se kuumennetaan 120 °C:n lämpötilaan.
Bariumbromidia käytetään valmistettaessa muita bariumyhdisteitä, valokuvauksessa, loisteaineiden valmistuksessa, esimerkiksi europium(III)bromidin valmistuksessa. Yhdistettä käytetään myös hyvin infrapunasäteilyä johtavissa laseissa ja kiteytymiskeskuksina ylikylläisissä kalsiumbromidiliuoksissa. Bariumbromidia on käytetty myös radiumin eristämiseen, koska radium saostuu yhdessä bariumbromidin kanssa fraktioivalla kiteytyksellä.
Nico Müller
Nico Müller (s. 25. helmikuuta 1992 Thun) on sveitsiläinen autourheilija. Nykyään hän ajaa DTM-sarjassa.
Müller aloitti urheilu-uransa karting-sarjoissa vuonna 2004. Seuraavana vuonna hän sijoittui kuudenneksi Sveitsin Bridgestone Cupin ICA Junior -luokassa. Vuonna 2006 hän sijoittui kolmanneksi samaisessa luokassa ollen paras tulokas Sveitsin juniorimestaruussarjassa. Vuonna 2007 Müller voitti Sveitsin Bridgestone Cupin KF3-luokassa yhden pisteen turvin sijoittuen viidenneksi Sveitsin KF3-mestaruussarjassa.
Vuonna 2008 Müller siirtyi isompiin sarjoihin kilpaillen Formula Renault 2.0 -sarjassa Jenzer Motorsport -tallissa. Hän sijoittui myös kolmanneksi Formula Renault -talvisarjassa kahdella palkintosijallaan. Ensimmäisenä vuonnaan pääsarjassa hän sijoittui viidenneksi yhdellä voitollaan ja seuraavana vuonna voitti sarjan mestaruuden ylivoimaisesti ollen palkintokorokkeella kauden kaikissa 12 kilpailussa voittaen niistä yhdeksän. Samana vuonna Müller testasi Formula Renault 3.5 -luokan autoa ja ajoi testisessioita International Formula Master -sarjan autolla. Vuonna 2010 Müller siirtyi GP3-sarjaan kilpaillen niin ikään Jenzer-tallissa. Hän voitti kaudella kaksi kilpailua sijoittuen pisteissä kolmanneksi. Müller jatkoi GP3-sarjassa kaudella 2011. Hän voitti yhden kilpailun ja otti 2 kolmossijaa. Hän sijoittui sarjan neljänneksi.
Vuonna 2012 Müller siirtyi World Series by Renault-sarjaan. Hän ajoi kauden aikana kerran palkintokorokkeelle ja sijoittui lopulta sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2013 Müller jatkoi samassa sarjassa. Hän ajoi voittoon Monacon kilpailussa. Hän voitti myös sateisen Hungaroringin viikonlopun ensimmäisen kilpailun ja sijoittui kauden loppupisteissä sarjan viidenneksi. Vuonna 2014 Müller siirtyi DTM-sarjaan.
Vuonna 2015 Müller oli mukana voittamassa Nürburgringin 24 tunnin ajoa.
Tall Poppy Syndrome
Tall Poppy Syndrome on norjalaisen Leprous-yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2009. Albumin julkaisun myötä Leprous oli kuukauden mittaisella Euroopan-kiertueella ruotsalaisyhtye Therionin lämmittely-yhtyeenä.
Leprous päätti nauhoittaa albuminsa kotimaansa Norjan sijaan Ruotsissa siitä syystä, että sieltä löytyi enemmän heidän musiikkityyliinsä sopivia studioita. Myös tuottajaksi löytyi ruotsalainen Scar Symmetryn sekä Carnal Forgen kitaristi Jonas Kjellgren. Ennen studioon astumista yhtye oli jo säveltänyt ja harjoitellut albumin sisällön huolellisesti, joten nauhoittamisessa saatettiin keskittyä vain soittamiseen. Nauhoitukset alkoivat rumpujen äänityksellä Peter Tágtgrenin The Abyss-studiossa. Muut soittimet ja laulu nauhoitettiin Black Lounge Studiossa lukuun ottamatta bassoraitoja, jotka Leprouksen basisti Halvor Strand äänitti kotistudiossaan Norjassa. Nauhoitukset suoritettiin elokuussa 2008 ja ne kestivät yhteensä kolme viikkoa.
Musiikin on säveltänyt Leprous, sanat ovat kirjoittaneet Halvor Strand ja Tor Oddmund Suhrke.
Live from the Jungle
Guns N' Roses, joka tunnetaan myös nimellä Live from the Jungle, on rock-yhtye Guns N' Rosesin vuonna 1988 vain Japanissa julkaistu EP. Suurin osa kappaleista on äänitetty The Marquee Clubilla.
"Move to the City" on sama versio kuin Live Like a Suicidella. "Sweet Child O 'Mine" on sama versio kuin Appetite for Destructionilla.
Óthrys
Óthrys (; myös "Óthris") eli Óthri (Όθρη) on vuori Keski-Kreikassa. Sen korkeus on 1 726 metriä.
Óthrys sijaitsee Fthiotiin alueyksikön koillisosassa ja Magnesian alueyksikön eteläosassa linnuntietä noin 27 kilometriä itäkoilliseen Lamíasta ja noin 44 kilometriä lounaaseen Vóloksesta.
Kreikkalaisessa mytologiassa Óthrys oli titaanien linnoitus, siinä missä olympolaiset jumalat pitivät tukikohtanaan noin 130 kilometriä pohjoisempana sijaitsevaa Ólymposvuorta. Óthrys lyötiin titanomakhian aikana ja tuhottiin täysin maan tasalle niin ettei sitä voitaisi ikinä korjata. Vuoreen yhdistettiin oreadi- tai najadi-nymfi nimeltä Othreis.
Tina Majorino
Albertina Marie ”Tina” Majorino (s. 7. helmikuuta 1985 Westlake, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi lapsinäyttelijänä elokuvissa "Andre", "Kun mies löytää naisen" ja "Waterworld". Majorino jätti uransa vuonna 1999, mutta palasi näyttelemisen pariin vuonna 2004 elokuvassa "Dynamiitti Napoleon". Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "Veronica Mars", "Big Love" ja "Greyn anatomia".
Tina Majorino aloitti uransa lapsinäyttelijänä. Hän esiintyi televisiosarjassa "Camp Wilder" vuosina 1992–1993. Majorino näytteli elokuvissa "Andre", "Corrina – rakkauden laulu", "Kun mies löytää naisen" ja "Waterworld". Hän oli kolmesti ehdolla Young Artist Award -palkinnon saajaksi. Vuonna 1999 Majorino esiintyi pääosassa televisioelokuvassa "Liisa ihmemaassa". Elokuvan ilmestyttyä hän jätti elokuvauransa.
Majorino palasi näyttelijäntyöhön vuonna 2004 ja esiintyi Cindy ”Mac” Mackenzien roolissa televisiosarjassa "Veronica Mars" vuoteen 2007. Hän esitti Debiä elokuvassa "Dynamiitti Napoleon". Majorino oli mukana sarjassa "Big Love" vuosina 2006–2011. Vuonna 2010 hän esiintyi pääosassa Pinkin musiikkivideossa "Fuckin' Perfect". Vuonna 2012 hän esitti vampyyria "True Blood" -sarjassa ja palasi Debin rooliin "Dynamiitti Napoleon" -elokuvan animoidussa televisioversiossa "Napoleon Dynamite".
Nykyään Majorino näyttelee harjoittelija Heather Brooksia sairaalasarjassa "Greyn anatomia". Majorino näytteli vuonna 2014 yhtä pääroolia rikossarjassa "Legends". Hän on vieraillut televisiosarjoissa "Bones", "Castle" ja "Ilman johtolankaa".
Annika Poijärvi
Annika Poijärvi (s. 1985) on suomalainen näyttelijä, joka on työskennellyt Suomen Kansallisteatterissa vuodesta 2016 alkaen. Teatteritöiden lisäksi hänet tunnetaan televisiotöistään, kuten viihdeohjelmasta Luojan kiitos!, televisiosarjoista Downshiftaajat, Punainen Kolmio ja Heroes of the Baltic Sea, elokuvasta "Virginie" (2009) ja minisarjasta "Tauno Tukevan sota" (2010). Hän esiintyy myös internetvaraussivusto Trivagon televisiomainoksessa.
Poijärvi valmistui vuonna 2010 Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi.
Hän on ollut Teatteri Nirvanan jäsen vuodesta 2008, jonka produktioissa hänellä on ollut roolit teoksissa "Nevermind – Tarinoita nuoruudesta", "Paratiisi" ja "Madonna". "Paratiisi" sai kunniamaininnan teatterialan järjestöjen vuotuisessa Thalia-gaalassa 2011. Poijärvi on kuulunut improvisaatioteatteri Stella Polariksen ensembleen vuodesta 2012. Poijärvi on työskennellyt freelancernäyttelijänä muun muassa Ryhmäteatterin produktioissa "Euroopan taivaan alla", "Ronja ryövärintytär" ja "Peter Pan", sekä Kokkolan kaupunginteatterin produktiossa "Lokki" ja KokoTeatterissa esitetyssä vapaan ryhmän produktiossa "Pop Slut". Poijärvi on myös toteuttanut esitykset "Vauvasuihku" ja "Taaperosuihku" yhdessä näyttelijä Saara Kotkaniemen kanssa. Tänä aikana hän on esiintynyt muun muassa produktioissa "Juurihoito", "Arktinen hysteria" ja "Mestari ja Margarita".
Poijärvi on avoliitossa näyttelijä ja tanssija Riku Niemisen kanssa. Helsingissä asuvalla parilla on kaksi lasta.
Osa minusta
Osa minusta on suomalaisen iskelmälaulaja Kari Tapion studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1986.
Sanna Niemimuukko
Sanna Niemimuukko on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan tv-sarjasta Taivaan tulet, jossa hän näytellyt Saana Viherkoskea 1-2 kausilla. Niemimuukko käy vielä koulua ja aikoo kouluttautua näyttelijäksi.
Svenskt Näringsliv
Svenskt Näringsliv (Ruotsin elinkeinoelämän keskusliitto) on ruotsalainen työnantajajärjestö, joka edustaa yrityksiä. Sen toimitilat ovat Näringslivets husissa Tukholman Östermalmilla. Järjestö muodostettiin maaliskuussa 2001 yhdistämällä Sveriges Industriförbund (Ruotsin teollisuusliitto) ja Svenska Arbetsgivareföreningen (Ruotsin työnantajayhdistys). Järjestöön kuuluu 50 jäsenjärjestöä, jotka puolestaan edustavat 60 000 jäsenyritystä.
Svenskt Näringsliviä rahoittaa osittain Stiftelsen Fritt Näringsliv -säätiön kautta ajatushautomo Timbro. Svenskt Näringsliv jakaa vuosittain Curt Nicolin -palkintoa ja julkaisee muun muassa lehteä Entreprenör.
Mosaiikkitori
Mosaiikkitori () on aukio Helsingin Vuosaaressa. Sen eteläpuolella sijaitsee kauppakeskus Columbuksen pohjoinen sisäänkäynti ja pohjoispuolella Vuosaaren kulttuurikeskus Vuotalo. Mosaiikkitorin lähellä sijaitsevat myös Vuosaaren metroasema, Vuosaaren bussiasema, Vuosaaren urheilutalo ja Vuosaaren lukio. Mosaiikkitorin alapuolella on parkkipaikkoja. Torilla järjestetään myös sunnuntaimarkkinoita.
Mosaiikkitorin alapuolella sijaitseva parkkihalli jouduttiin sulkemaan 12. tammikuuta 2011 toistuvan ilkivallan takia. Parkkihallissa on mm. poltettu autoja, rikottu paikkoja ja seinät sotkettu graffitein.
Evarts-luokka
Evarts-luokka eli GMT-luokka () oli toisessa maailmansodassa palvellut Yhdysvaltain laivaston saattuehävittäjäluokka. Aluksia tilattiin 105, mutta niistä valmistui ainoastaan 97. Alukset tunnetaan myös nimellä lyhyt runkoinen saattuehävittäjä. Ne palvelivat saattueidensuojaus sekä sukellusveneidentorjuntatehtävissä.
Luokan nimikkoalus "USS Evarts" laskettiin vesille 7. joulukuuta 1942, mutta luokan ensimmäinen 20. tammikuuta 1943 valmistunut alus luovutettiin Lend-Lease-sopimuksen nojalla Britannian kuninkaalliselle laivastolle nimettynä "HMS Bayntuniksi". Luokan aluksista luovutettiin kaikkiaan 32 Kuninkaalliselle laivastolle, jossa ne muodostivat fregateiksi luokiteltuina Captain-luokan, loppujen 65 palvellessa Yhdysvaltain laivastossa.
Luokan alusten voimanlähteenä oli General Motors -dieselmoottorit, jotka oli asennettu peräkkäin sähkömoottorien kanssa. Alkuperäisen suunnitelman mukaan kahdeksalla moottorilla olisi saavutettu 24 solmun nopeus, mutta rungon lyhentämiseksi aluksiin asennettiin ainoastaan neljä moottoria. Laivan elementit koottiin ympäri Yhdysvaltoja ja ne ainoastaan kasattiin hitsaamalla kokoamistelakoilla.
Hämeenlinnan kaupunginteatteri
Hämeenlinnan kaupunginteatteri (myös Hämeenlinnan Teatteri) on Hämeenlinnassa sijaitseva suomalainen ammattiteatteri. Teatterinjohtajana toimii Kirsi-Kaisa Sinisalo. Teatteri tuottaa esityksiä syksyllä 2010 avatulle 350-paikkaiselle päänäyttämölle, joka sijaitsee vanhalla verkatehtaalla.
Hämeenlinnan Teatterin historia alkaa jo 1888 perustetun Hämeenlinnan Työväenyhdistyksen näytelmällisistä iltamista. Hämeenlinnan Työväenyhdistyksen Näyttelijäseura perustettiin 7. elokuuta 1903. Vuonna 1956 teatterista tuli osakeyhtiömuotoinen teatteri ja nimeksi annettiin Hämeenlinnan Kaupungin Teatteri Oy.
Hämeenlinnan teatteri sai vuonna 2010 uuden päänäyttämön Verkatehtaan alueella sijaitsevasta kulttuuritukusta, jonka monitoimisali saneerattiin akustisesti korkeatasoiseksi, 350-paikkaiseksi teatterisaliksi.
Vuonna 1991 Verkatehtaan entiseen pannuhuoneeseen rakennettiin studioteatteri Verstas. Verstas-näyttämö on studiotyylinen projektikohtaisesti muunteltava teatteritila, jossa on numeroimaton 100 hengen katsomo.
Pitsipyrstötrogoni
Pitsipyrstötrogoni ("Harpactes diardii") on trogonien heimoon kuuluva kaakkoisaasialainen lintu. Sen esiintymisalue käsittää Thaimaan niemimaan, Malakan niemimaan, Linggan saariston, Sumatran, Borneon ja Bangkan saaren. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Coenraad Jacob Temminck kuvaili lajin holotyypin Pontianakin alueelta Borneosta vuonna 1832.
Roihupellon metrovarikko
Roihupellon metrovarikko () on Helsingin metroon kuuluva varikko Itäkeskuksen ja Siilitien metroasemien välillä Helsingin Roihupellon teollisuusalueella.
Varikolla säilytetään, huolletaan ja korjataan HKL-Metroliikenteen junakalustoa. Siellä sijaitsee myös HKL-Metroliikenteen konttori. Metrovarikolla on myös niin sanottu koestusraide, jolla junia voidaan koeajaa jopa 100 km/h nopeudella. Suurin osa varikon ratapihasta on sähköistetty.
Varikolta oli kevääseen 2012 saakka ratayhteys Herttoniemen satamaradan kautta Oulunkylän rautatieasemalle ja siten Suomen rataverkkoon. Nykyisin yhteys metroverkolta valtion rataverkolle on Vuosaaressa.
Alexander Stephen and Sons
Alexander Stephen and Sons Limited, joka usein lyhennetään Alex Stephens tai vain Stephens, oli skotlantilainen laivanrakennusyritys, joka sijaitsi Linthousessa Skotlannissa Clydejoen varrella.
Alexander Stephen perusti yhtiön, joka aloitti laivanrakennuksen Burgheadissa Moray Firthin rannalla 1750. Perustajan seuraaja William Stephen avasi 1793 telakat Aberdeenin Footdeehen. Perheeseen kuulunut William aloitti 1813 laivanrakennuksen Arbroathissa.
Suvun kolmanteen polveen kuulunut Alexander Stephen yhdisti 1828 Aberdeenin ja Arbroathin toiminnot, minkä jälkeen hän sulki Aberdeenin telakan. Hän siirsi 1829 tuotannon Panmuren telakalle Dundeehen ja osa tuotannosta siirrettiin 1850 Glasgow’n lähelle Kelvinahugh’n telakalle, joka nykyisin tunnetaan paremmin nimellä Yorkhill Quay.
"SS Daphnen" kaatui vesillelaskettaessa 1883, jolloin 124 telakkatyöläistä sai surmansa. Dundeen telakka myytiin 1893.
Telakka liitettiin 1968 Upper Clyde Shipbuilders -nimiseen yhtiöön ja telakan toiminta lakkautettiin yhtiön ajauduttua konkurssiin 1971. Telakan korjaustelakka Govan Graving Docks jäi Stephenin suvulle vuoteen 1976.
Yhtiön telakoilla valmistui kaikkiaan 139 alusta ennen siirtymistään Clyden varteen. Clyden alueella ollessaan yhtiön telakoilta valmistui 693 alusta, joista 147 Kelvinhaugh’sta ja loput Linthousesta. Telakan hallinnoimalla alueella toimii nykyään Thales Optronics.
Borneontrogoni
Borneontrogoni ("Harpactes whiteheadi") on trogonien heimoon kuuluva Borneon kotoperäinen lintu. Sen esiintymisalue käsittää saaren pohjoisosan Kinabalusta Mount Dulitille. Richard Bowdler Sharpe kuvaili lajin holotyypin Kinabalusta vuonna 1888.
Punaperätrogoni
Punaperätrogoni ("Harpactes duvaucelii") on trogonien heimoon kuuluva kaakkoisaasialainen lintu. Sen esiintymisalue käsittää Myanmarin ja Thaimaan eteläosat, Malakan niemimaan, Sumatran, Borneon, ja eräitä muita lähistön saaria. Coenraad Jacob Temminck kuvaili lajin holotyypin Sumatrasta vuonna 1824.
Sepeltrogoni
Sepeltrogoni ("Harpactes kasumba") on trogonien heimoon kuuluva kaakkoisaasialainen lintulaji. Sen esiintymisalue käsittää eteläisimmän Thaimaan, Malakan niemimaan, Borneon ja Sumatran. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Stamford Raffles kuvaili lajin holotyypin Sumatralta vuonna 1822.
Mandariinitrogoni
Mandariinitrogoni ("Harpactes oreskios") on trogonien heimoon kuuluva kaakkoisaasialainen lintu. Sen esiintymisalue ulottuu Myanmarista lounaiseen Kiinaan, Indokiinaan, Thaimaahan, Malakan niemimaalle, Borneoon, Jaavalle ja Sumatralle. Lajista tunnetaan neljä alalajia. Coenraad Jacob Temminck kuvaili lajin holotyypin Jaavalta vuonna 1823.
Kaneliperätrogoni
Kaneliperätrogoni ("Harpactes orrhophaeus") on trogonien heimoon kuuluva kaakkoisaasialainen lintu. Sen esiintymisalue käsittää Thaimaan niemimaan, Malakan niemimaan, Sumatran, sekä Borneon pohjois- ja keskiosia. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Jean Cabanis ja Ferdinand Heine kuvailivat lajin holotyypin Malakkasta vuonna 1863.
Filippiinientrogoni
Filippiinientrogoni ("Harpactes ardens") on trogonien heimoon kuuluva Filippiinien kotoperäinen lintu. Lajista tunnetaan viisi eri saarilla elävää alalajia. Coenraad Jacob Temminck kuvaili lajin holotyypin Mindanaosta vuonna 1826.
Greatest Hits (The Jackson 5)
Greatest Hits on The Jackson 5 -yhtyeen ensimmäinen kokoelma-albumi, joka julkaistiin 27. joulukuuta 1971 ja sitä myytiin 5,6 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Albumi sisältää yhtyeen hittejä kuten kappaleet "I Want You Back" ja "I'll Be There" sekä yhden uuden kappaleen "Sugar Daddy", josta tuli single julkaisun myötä top 10 hitti.
Tohtori Cordelierin testamentti
Tohtori Cordelierin testamentti ("Le Testament du docteur Cordelier") on Jean Renoirin ohjaama mustavalkoinen elokuva vuodelta 1959. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Robert Louis Stevensonin pienoisromaaniin "Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde". Romaanista on tehty lukemattomia elokuvaversioita, mutta parhaimpana joskin unohdetuimpana niistä kriitikko pitää Renoirin ohjausta.
Pääosaa, tohtori Cordelierin ja herra Opalen kaksoisroolia, näyttelee Jean-Louis Barrault.
Usko (albumi)
Usko on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Jarkko Martikaisen kaikkiaan viides sooloalbumi, joka julkaistiin 13. huhtikuuta 2011. Se päätti Martikaisen soololevyjen trilogian, joka oli alkanut vuoden 2006 "Rakkaudesta" ja jatkunut vuonna 2009 "Toivolla". Aiemmista lähes täysin akustisista levyistä poiketen "Uskon" tosin soittaa yhtye, joka nimettiin ”Äänioikeudeksi”.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 4.
Vielä tämän hetken
Vielä tämän hetken on Zagros Manucharin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen lyhytelokuva vuodelta 2009. Elokuva kuvattiin marraskuussa 2009 ja se on suunnattu festivaalilevitykseen.
Lähestytään ihmistä, joka on tehnyt päätöksen.
Elokuvan ensimmäinen julkinen esitys tapahtui Kinos-lyhytelokuvafestivaalilla Lahdessa 27.3.2010, jossa elokuva voitti Lumipallo-palkinnon. 
Syyskuussa 2010 Reikäreuna-elokuvafestivaali palkitsi elokuvan parhaana lyhytelokuvana.
Rauhan Temppeli
Rauhan Temppeli on Jouko Halmekosken vuosina 2002–2004 rakentama yksityinen puukirkko lähellä Kalkkisten kylää. Kirkon on suunnitellut Jouko Halmekoski. Piirustusten viimeistelyssä Halmekoskea on avustanut arkkitehti Jorma Teerenmaa. Kirkon siunasi vuonna 2004 yksityiseksi kirkoksi silloinen kirkkoherra Raimo Rantala.
Seudun nähtävyydeksi muodostuneen kirkon kellotornin huippu nousee maanpinnasta 10,6 metriin. Rakennuksen ulkomitat ovat 8,4 × 3,6 metriä. Kirkossa on varsinaisia istumapaikkoja 16, mutta lisätuolien kanssa kirkkoon mahtuu 26 henkeä. Kirkko on rakennettu kalliolle siten, ettei kalliojonon päällä kulkeva polku katkea. Polku kulkee kirkkosalin ja torniosan väliin jäävän eteiskatoksen ali.
Sisätiloja koristavat Heli Andersinin maalaamat kattomaalaukset. Kattomaalauksia on neljä ja niissä kuvataan Raamatusta tuttuja aiheita: Johannes Kastaja kastamassa Jeesusta, lampaita paimentavan Raakelin ja Jaakobin kohtaaminen kaivolla, temppelin edessä kansalle puhuva Paavali sekä yökalasta rantautuvan Pietarin kalastusseurueen ja Jeesuksen aamuinen kohtaaminen. Kirkon suojelusenkeliä kuvaava alttaritaulu on sekin Heli Andersin käsialaa. Kirkon pyöreää ikkunaan koristaa värilasityö, jonka on tehnyt lahtelainen Eero Parkkila. Ikkunan aiheena on Neitsyt Maria Jeesus-lapsi sylissään.
Vuoden 2010 loppuun mennessä kirkossa oli vieraillut lähes 4&nbp;400 henkeä. Kaukaisimmat vieraat ovat saapuneet Intiasta ja Japanista. Kirkossa on järjestetty kahdet häät sekä lukuisia muita hengellisiä tilaisuuksia. Rauhan Temppeli on toistaiseksi suljettu vierailuilta.
Väinö Pajunen
Väinö Valtteri Pajunen (1. marraskuuta 1928 – 28. syyskuuta 2016) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Pajunen edusti koko uransa ajan Valkeakosken Hakaa vuosina 1950–1956. Hän voitti seurassa Suomen Cupin 1955. Kaikkiaan Pajunen pelasi seitsemän kauden aikana 107 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Pajunen pelasi maajoukkueessa vuosina 1955–1956 kolme maaottelua.
Jari Parikka
Jari Parikka (s. 8. syyskuuta 1961 Helsingin mlk) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Parikka edusti urallaan mestaruussarjassa Helsingin Jalkapalloklubia 1980–1985 ja alemmilla sarjatasoilla Tikkurilan Palloseuraa 1979, Keravan Palloa 1986, EIF:iä 1987, Vantaa Palloa 1988 ja Finnairin Palloilijoita 1989–1990. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1981 ja 1985 sekä Suomen Cupin 1981 ja 1984. Kaikkiaan Parikka pelasi kuuden kauden aikana 112 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 32 maalia.
Parikka pelasi maajoukkueessa vuosina 1982–1985 yhteensä 14 maaottelua.
Parikan pojista Mikko (s. 1988) on tullut tunnetuksi näyttelijänä ja Jarno (s. 1986) isänsä tavoin jalkapalloilijana.
Tuomo Pasanen
Tuomo Pasanen (s. 3. elokuuta 1964 Oulu) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Laitapuolustajana pelannut Pasanen edusti urallaan Oulun Työväen Palloilijoita 1981–1983 ja 1989–1991, Kemin Palloseuraa 1985–1998, FC Oulua 1992 ja FC 1991:tä 1993. Lisäksi hän pelasi OTP:ssa vielä yhden kauden 1996 ja Tervareissa 1997–1998. Kaikkiaan Pasanen pelasi yhdeksän kauden aikana 180 mestaruussarjan ottelua.
Pasanen pelasi Suomen maajoukkueessa yhden A-maaottelun 1986.
Seppo Patrikainen
Seppo Patrikainen (s. 17. heinäkuuta 1945) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Patrikainen edusti urallaan Kajaanin Reipasta 1964–1965 ja Lahden Reipasta 1964–1973. Hän voitti Suomen mestaruuden 1967 ja 1970 sekä Suomen Cupin 1972. Kaikkiaan Patrikainen pelasi seitsemän kauden aikana 96 pääsarjatason ottelua.
Patrikainen pelasi Suomen maajoukkueessa neljä maaottelua 1969.
Harry Brophy
Harry Frank Brophy (22. lokakuuta 1916 Leicester – 6. marraskuuta 1996 Bedford) oli pääasiassa puolustuksessa pelannut englantilainen jalkapalloilija, josta myöhemmin tuli jalkapallovalmentaja. Hän pelasi vuosina 1938–1939 Southamptonille 37 ottelua, joissa teki yhteensä viisi maalia. Aiemmin hänellä oli ollut sopimus Arsenalin kanssa, mutta hän ei ollut pelannut sen riveissä yhtäkään ottelua.
Toisen maailmansodan syttyminen päätti Brophyn uran Southamptonissa ennenaikaisesti. Hän liittyi poliisiin ja sitten kauppalaivastoon. Hän palveli St Andrew -sairaalalaivalla Dunkerquen evakuoinnin aikana. Hän vieraili sota-aikoina eri jalkapalloseuroissa, kuten Huddersfield Townissa, Fulhamissa ja Crystal Palacessa.
Myöhemmällä urallaan Brophy muun muassa valmensi Australian (1954–1955) ja Mauritiuksen jalkapallomaajoukkueita (1957–1959).
Meksikon hurrikaani 1959
Vuonna 1959 Meksikoa koetteli luokan 5 hurrikaani, joka oli yksi tuhoisimmista Tyynenmeren hurrikaaneista. Se surmasi ainakin 1 500 ihmistä ja aiheutti 280 miljoonan dollarin vahingot Meksikossa. Pahiten kärsivät Colima ja Jalisco.
Havaintoaineisto analysoitiin uudelleen vuonna 2016, ja tässä yhteydessä hurrikaanin voimakkuusluokittelu muutettin viitosesta nelosluokkaan. Kovimpien tulten arvioidaan olleen 62,6 m/s (140 mph). Niinpä se on kolmanneksi voimakkain alueen hurrikaaneista vuoden 2015 Patrician ja vuoden 1976 Madelinen jälkeen.
Joseph Reid
Joseph Lloyd Reid, QC (24. syyskuuta 1917 Gowan, Saskatchewan – 14. elokuuta 2015 St. Catharines, Ontario) oli kanadalainen progressiivis-konservatiivisen puolueen poliitikko. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli lakimies. Hän istui Kanadan edustajainhuoneessa vuosina 1979–1988 (valittu vuosina 1979, 1980 ja 1984).
Masochistic Devil Worship
Masochistic Devil Worship on puolalaisen black metal -yhtye Witchmasterin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2002.
Max Schirschin
Max Schirschin (29. tammikuuta 1921 Kranowitz – 16. toukokuuta 2013) oli saksalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän pelasi pisimpään Rouenissa (1950–1961). Sitä ennen hänen seuroinaan olivat olleet Angers (1947–1948) ja Le Havre (1948–1950). Valmennusurallaan Schirschin työskenteli kotimaassaan Rouenissa (1958–1964, 1971–1972), Metzissä (1966–1968) ja Le Havressa (1968–1971). Lisäksi hän valmensi Belgian La Gantoisea vuosina 1964–1965 ja Alankomaiden Fortuna '54:aa 1965–1966.
Schirschin pelasi keskuspuolustajana.
Miklós Holop
Miklós Holop (2. helmikuuta 1925 Budapest – 12. marraskuuta 2017 Budapest) oli unkarilainen vesipalloilija. Hän osallistui vuoden 1948 kesäolympialaisiin Lontoossa ja kuului siellä hopeamitalin saaneeseen joukkueeseen. Kotimaassaan hän edusti Budapestin MAFC:aa.
Otto Schubiger
Otto Schubiger (6. tammikuuta 1925 – 29. tammikuuta 2019) oli sveitsiläinen jääkiekkoilija. Hän kilpaili kaksissa talviolympialaisissa vuosina 1948 St. Moritzissa ja 1952 Oslossa. St. Moritzissa hän kuului pronssia saaneeseen joukkueeseen, mutta Oslossa Sveitsin joukkue jäi mitaleitta sijoittuen viidenneksi. Schubiger edusti Zürichin ZSC Lionsia.
Krzysztof Włodarski
Krzysztof Włodarski (s. 1977, Zielona Góra, Puola) on puolalainen säveltäjä, ohjaaja, taidemaalari, taidegraafikko ja tatuoija.
Profanum
Desolation Zone
Witchmaster
Eddi Arent
Eddi Arent (5. toukokuuta 1925 Danzig – 28. toukokuuta 2013 München) oli saksalainen näyttelijä. Hänellä oli vuonna 1958 vähäinen rooli Géza von Radványin elokuvassa "Der Arzt von Stalingrad". Tämän jälkeen hän esiintyi lukuisissa sivurooleissa useimmiten päähenkilöiden ujona ja hölmönä seuralaisena. Vaikka Arentin roolit olivat humoristisia, ne muuttuivat vähitellen vakavammiksi. Hän esiintyi muun muassa kymmenissä Edgar Wallacen teosten pohjalta tehdyissä elokuvissa. Aikoinaan hän teki yhteistyötä Werner Finckin kanssa.
Kiyoshi Kurosawa
Hänet tunnetaan yhtäältä kauhutrillereistään, toisaalta perhesatiireistaan.
Kurosawan elokuvia pidetään hiukan outoina, ja niitä on verrattu Andrei Tarkovskin ja Stanley Kubrickin tuotantoon. "Tokyo Sonata" poikkeaa hänen muusta tuotannostaan ja on sävyltään lähempänä Yasujiro Ozun tyyliä.
Kiyoshi Kurosawa ei ole sukua Akira Kurosawalle.
Marc Platt (tanssija)
Marc Platt ("Marcel LePlat"; 2. joulukuuta 1913 Pasadena, Kalifornia – 29. maaliskuuta 2014 Marinin piirikunta, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen balettitanssija ja musikaaliesiintyjä. Hän sai opetusta Mary Ann Wellsiltä ja oli yksi Ballet Russe de Monte Carlon alkuperäisjäsenistä. Hän teki koreografian "Ghost Towniin" (1939), jonka musiikin sävelsi Richard Rodgers.
Platt sai merkittävimmän musikaaliroolinsa Dream Curlyna vuoden 1943 alkuperäisessä "Oklahoma!"-tuotannossa Broadwaylla. Agnes de Mille antoi hänelle vielä cameoroolin vuoden 1955 elokuvaversiossa. Lisäksi Platt esiintyi muun muassa Bill Calhounin/Lucention roolissa musikaalissa "Kiss Me, Kate". Elokuva-alalla hänet tunnetaan parhaiten neljänneksi vanhimpana veljeksenä (Daniel Pontipee) musikaalielokuvassa "Seitsemän veljeksen morsiamet" (1954). Hän tanssi myös useissa muissa elokuvissa ja teki satunnaisia vierailuja televisiossa.
Platt toimi sittemmin muun muassa pedagogina. Hänet nähdään "Ballets Russes" -dokumentissa (2005). Hän oli kahdesti naimisissa; toinen puoliso oli tanssija Jean Goodall.
Marc Platt
Marc Platt on seuraavien henkilöiden nimi:
Tarja Merivirta
Tarja Merivirta on suomalainen laulaja ja tuottaja, joka on esittänyt lähinnä country-, folk- ja laulelmamusiikkia. Omalla nimellään Merivirta on julkaissut musiikkitallenteita vuodesta 1997 lähtien Texicalli Recordsin artistina. Häntä voi kuulla myös muiden artistien levyillä. Hän on toiminut myös karaokenvetäjänä ja erilaisissa projekteissa ikääntyneiden ihmisten hyväksi. Merivirta on kiertänyt laulattamassa pääkaupunkiseudun hoivakodeissa ja vastaavissa paikoissa. Hän on työskennellyt toiminnanohjaajana Vanhusten Ystävät ry:ssä.
Nuoruudessaan Merivirta piti sellaisista musiikintekijöistä kuin Electric Light Orchestra, The Eagles ja Neil Young. Listaa voi nykyään täydentää vaikkapa Susan Boylella, Tom Waitsilla ja Leonard Cohenilla. Voidakseen säestää itseään Merivirta opetteli parikymppisenä soittamaan komppikitaraa. Hän esiintyi sitten muun muassa O'Malley's-irlantilaispubin musiikkijameissa esittäen sellaisia lauluja kuin Päivänsäde ja menninkäinen ja Moskovan valot. Tom Kuschka kannusti Merivirtaa laulamaan country-musiikkia, koska hänen puhdas äänensä on siihen sopiva. Merivirta teki myös duokeikkoja Teddy & The Tigers -yhtyeestä tutun Aikka Hakalan kanssa esittäen sellaisia lauluja kuin Hank Williamsin "I'm So Lonesome I Could Cry". Tällöin Hakala opetti Merivirralle myös kantrimusiikkiin kuuluvaa jodlaustekniikkaa. Jossain vaiheessa oli kuvassa mukana myös Hoyt Axtonin laulusta nimensä saanut yhtye Della and The Dealers.
Vuonna 2008 Merivirta oli mukana Kaustisen kansanmusiikkifestivaaleilla järjestetyssä Anki Lindqvistin tribuuttikonsertissa "Ne kesäyöt". Tällöin hän esitti muun muassa kappaleen "Niin aikaisin".
Vuonna 2009 Tarja Merivirta oli mukana niin ikään Kaustisen festivaaleilla järjestetyssä "Beatles Goes Folk" -konsertissa. Merivirran yhtenä haaveena onkin levyttää Beatles-lauluja.
Vuonna 2010 Merivirta oli mukana ensimmäisessä Himos Folk -tapahtumassa. Tällöin hän esitti muun muassa Kate & Anna McGarriglen ohjelmistosta tutun kappaleen "Heart Like a Wheel". Merivirran taustayhtyeessä olivat Matti Kallio (koskettimet, tinapilli, sovitukset), Pauli Halme (kitara), Hannu Rantanen (basso), Kepa Kettunen (rummut) sekä Kukka Lehto (viulu, laulu).
Vuonna 2010 valmistui pitkään suunniteltu ja rahoituksen suhteen takkuillut "Laulun iloa!" -sarjaan liittyvä paketti "Joulun lumoa". Idea paketin tekoon syntyi aikaisemmasta pienimuotoisemmasta projektista "Tanssiva laulu", jossa Merivirran yhteistyökumppaneina olivat fysioterapeutti, tanssinopettaja Maija Astikainen sekä Jukka Haaviston orkesteri.
"Joulun lumoa" -projektissa mukana olivat muun muassa Jussi Liski sekä julkaisijana Vanhusten Ystävät ry. Taloudellista tukea saatiin vasta loppuvaiheessa Alfred Kordelinin säätiöltä. Projektissa valmistettiin ikäihmisten käyttöön sopiva yhteislaulupaketti, jossa on viisi levyllistä eli 102 kappaletta joululauluja, 20 laulukirjaa sekä lauluhetken ohjaajan opas.
"Laulun iloa!" -sarjaan on tarkoitus tehdä jatkoa ottamalla mukaan vanhoja ja perinteisiä lauluja.
AlbumitSingletMuilla levyillä
Harmaavatsaräätäli
Harmaavatsaräätäli eli ("Orthotomus derbianus") aiemmalta nimeltään filippiinienräätäli on herttujen heimoon kuuluva Filippiinien kotoperäinen varpuslintu. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Frederic Moore kuvaili lajin holotyypin vuonna 1855.
Valkokorvaräätäli
Valkokorvaräätäli ("Orthotomus cinereiceps") on herttujen heimoon kuuluva Filippiinien kotoperäinen varpuslintu. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Richard Bowdler Sharpe kuvaili lajin holotyypin vuonna 1877.
Sysmäläinen
Sysmäläinen – humoristinen historiallinen romaani on Jalmari Finnen kirjoittama historiallinen romaani vuodelta 1910.
Teoksen tapahtumien ajankohta on 1600-luku. Teatterinjohtajana nuorena toiminut Finne on dramatisoinut romaanin näytelmäksi, johon Toivo Palmroth on säveltänyt musiikin. Jarmo Inkisen dramatisointi on vuodelta 1980, ja siihen on musiikin säveltänyt Vesa Lattunen. Valentin Vaala on ohjannut romaanin pohjalta elokuvan "Sysmäläinen" (1938).
Mason
Mason voi tarkoittaa seuraavia:
Mason on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jelena Antonova
Jelena Antonova (Елена Антонова) on seuraavien henkilöiden nimi:
Anja Suomalainen
Anja Suomalainen (o.s. Hellman, Bordt s. 20. maaliskuuta 1966) on suomalainen entinen koripalloilija.
Suomalainen pelasi yliopistokoripalloa yhden kauden Kalifornian yliopistossa, mutta kaudet 1988–1991 hän edusti Saint Maryn collegea, joka pelasi West Coast Conferencessa. Pelatessaan yliopistokoripalloa hän voitti kaikkina kolmena kautenaan konferenssinsa piste- ja syöttötilaston. Vuonna 1991 hänet valittiin NCAA:n Kalifornian parhaaksi naisurheilijaksi.
Suomalainen pelasi Suomen naisten koripallomaajoukkueessa 122 ottelua, joissa hän teki 1240 pistettä. Suomalaisen piste-ennätys maajoukkueessa on 27, jonka hän teki Sloveniaa vastaan vuonna 1995.
Elokuussa 2017 Suomalainen nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen.
Ingrid Andree
Ingrid Andree ("Ingrid Tilly Unverhau"; s. 19. tammikuuta 1931 Hampuri) on saksalainen näyttelijä. Hänelle on myönnetty Bundesverdienstkreuz. Hän oli vuosina 1959–1965 naimisissa näyttelijä Hanns Lotharin kanssa. Parille syntyi vuonna 1960 tytär Susanne Lothar.
Andree on Freie Akademie der Künste in Hamburgin jäsen.Elokuvaroolien lisäksi Andree on tehnyt muun muassa teatterirooleja Hampurin Thalia-teatterissa ja Münchner Kammerspielessä.
Antero Vuorio
Toivo Antero Vuorio (22. marraskuuta 1920 Luhanka – 6. syyskuuta 2013 Espoo) oli suomalainen henkilöstöpäällikkö ja kirjailija.
Vuorio pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1941. Vuorio osallistui jatkosotaan Erillisosasto Petsamon riveissä ja myös Lapin sotaan. Hän kotiutui sodasta luutnanttina. Vuorio toimi sodan jälkeen kymmenen vuoden ajan Sotainvalidien Veljesliiton Keski-Suomen piirin toiminnanjohtajana. Tämän jälkeen hän työskenteli pitkään Berner Oy:n palveluksessa, viimeksi yhtiön henkilöstöpäällkkönä.
Vuorio toimi Espoon kirjailijoiden puheenjohtajana vuosina 1978–1982.
Vuorio kirjoitti lähinnä sotaromaaneja omien sotakokemuksiensa pohjalta. Poikkeuksena tästä vuonna 1969 ilmestyneen romaanin "Viimeinen pikataival" tapahtumat sijoittuivat vuoden 1958 Jyväskylän suurajoihin. Autourheilua harrastanut Vuorio oli 1954–1958 Pauli Toivosen kartanlukijana ja he osallistuivat muun muassa vuoden 1958 Jyväskylän Suurajoihin, joista romaani kertoo.
Airut
Airut on juhlamenoissa käytetty avustaja.
Airuet toimivat yleensä arvovieraiden opastajina, lippuvartiossa ja vastaavissa tehtävissä. Samoin on mahdollista että esimerkiksi arvohenkilön virallista muotokuvaa paljastettaessa kuvaa vartioivat airuet.
Suomessa airuen tunnuksena on yleensä airutnauha. Useimmiten se on Suomen lipun värinen sinivalkoinen noin 20 cm leveä silkkinauha, joka asetetaan kulkemaan miehillä oikean olkapään yli kulkemaan vasemmalle puolelle rinnan yli noin lantiolle, jossa se solmitaan. Nauhan valkoinen puoli on ylöspäin. Päät jäävät vapaasti roikkumaan, mieluiten mahdollisimman tasapituisina. Naisella nauha sidotaan vasemman olan yli oikealle puolelle.
SDP käyttää paraateissaan airutnauhoina kokopunaisia vastaavia nauhoja.
Airutnauhat edellyttävät virallista käytöstä. Niitä ei käytetä virka- tai kansallispuvun kanssa, vain siviilivaatteiden.
Bernd Weikl
Bernhard (Bernd) Weikl (s. 29. heinäkuuta 1942 Wien) on itävaltalainen oopperalaulaja (baritoni), joka on tullut tunnetuksi varsinkin rooleistaan Richard Wagnerin oopperoissa. Hän opiskeli Mainzissa sekä Hannoverissa ja teki oopperadebyyttinsä Ottakarin roolissa "Taika-ampujassa" vuonna 1968. Vuosina 1970–1973 hän esiintyi Düsseldorfin oopperassa.
Salzburgin festivaaleilla Weikl debytoi vuonna 1971 Melotin roolissa oopperassa "Tristan ja Isolde". Bayreuthin musiikkijuhlilla hän esiintyi ensimmäistä kertaa Wolframina "Tannhäuserissa" 1972, Covent Gardenissa Figarona "Sevillan parturissa" 1975 ja Metropolitan-oopperassa Wolframina 1977.
Weikl on tulkinnut "Nürnbergin mestarilaulajien" Hans Sachsin roolin kaikissa maailman merkittävissä oopperataloissa. Kaikkiaan hänellä on ollut yli 120 roolia, joihin on Wagner- ja Rossini-roolien lisäksi sisältynyt osia muiden muassa W. A. Mozartin, Pjotr Tšaikovskin, Gaetano Donizettin, Giuseppe Verdin, Johann Strauss II:n, Claude Debussyn, R. Straussin, Hans Pfitznerin ja Georges Bizet’n teoksissa.
Weiklin levyttämien teosten joukossa ovat olleet "Carmina Burana", "Lepakko", "Lentävä hollantilainen", "Taika-ampuja", "Jumalten tuho", "Lohengrin", "Nürnbergin mestarilaulajat", "Parsifal", "Il segreto di Susanna" ja "Tiefland". James Levinen johtama "Jumalten tuhon" levytys sai parhaan oopperalevytyksen Grammy-palkinnon vuonna 1992.
Rodrigo Laviņš
Rodrigo Laviņš (s. 3. elokuuta 1974 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa KHL-joukkue Dinamo Riikaa. Laviņš on kahden-suunnan puolustaja, joka erottuu kuitenkin puolustustaidoillaan. Hänellä on hyvä pelinäkemys, mutta ailahtelee.
Anni Nykänen
Anni Nykänen (s. 29. joulukuuta 1983 Lappeenranta) on Turussa asuva suomalainen sarjakuvataiteilija, kuvittaja ja graafinen suunnittelija. Hänet tunnetaan parhaiten elämäniloisesta Mummo-sarjakuvastaan.
Nykäsen vuodesta 2008 piirtämä ja käsikirjoittama Mummo voitti keväällä 2009 Kemin pohjoismaisen sarjakuvakilpailun. Ensimmäinen "Mummo"-albumi ilmestyi Sammakon kustantamana elokuussa 2010. Toinen albumi ilmestyi vuonna 2012, kolmas vuonna 2014. ja neljäs vuonna 2016. Ensimmäiset kolme teosta ovat olleet Sarjakuva-Finlandiaehdokkaina.
"Seura"-lehti on julkaissut Mummoa sarjakuvastrippeinä vuoden 2010 alusta. Sitä voi lukea ja kommentoida myös Nykäsen Mummo-sarjakuvablogissa. Sarjakuva kertoo reippaasta savo-karjalaisesta maailman menoa pohtivasta mummosta. Ensimmäinen albumi on omistettu Nykäsen isomummolle Martalle, joka oli Karjalan evakko.
Näyttelijä-ohjaaja Mikko Kaukolampi dramatisoi ja ohjasi kaksi Mummo-sarjakuvaan perustuvaa näytelmää. Syksyllä 2015 Mummo-näytelmä avasi Lappeenrannan kaupungin teatterin pienen näyttämön ja kesällä 2016 Mummo hauskuutti Kiuruveden maalaiskaupunginteatterissa.
Sarjakuvat:
Animaatiot:
Eyes of the Insane
Eyes of the Insane on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Slayerin single yhtyeen vuoden 2006 studioalbumilta Christ Illusion. Kappaleen sanat käsittelevät amerikkalaisen sotilaan henkistä ahdistuneisuutta hänen palattuaan kotiin Irakin sodasta.
Papunet
Papunet.net on saavutettava verkkosivusto eri keinoin kommunikoiville ja tietokonetta käyttäville ihmisille. Sivustolla jaetaan tietoa puhevammaisuudesta, vuorovaikutuksesta ja kommunikoinnin apuvälineistä sekä tarjotaan materiaaleja ja työkaluja kommunikoinnin tukemiseen. Papunetin kautta myös tiedotetaan puhevammaisten ihmisten oikeuksista ja mahdollisuuksista.
Lisäksi Papunet pyrkii vaikuttamaan siihen, että yhä useammat toimijat – erityisesti julkiset toimijat – tuottaisivat saavutettavia selkokielisiä verkkopalveluita. Papunet kehittää ohjeita saavutettavien verkkopalveluiden toteuttamiseen, arvioi selkokielisten verkkosivujen saavutettavuutta sekä kouluttaa ja konsultoi saavutettavuudesta.
Papunet on osa Kehitysvammaliittoa. Toiminnan päärahoittaja on Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus.