hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ratsuväkimuseo
Ratsuväkimuseo on Suomen ratsuväen historiaa esittelevä museo Lappeenrannassa.
Ratsuväkimuseo perustettiin Lappeenrannan kaupungin ja Uudenmaan rakuunapataljoonan sekä ratsuväen perinneyhdistysten yhteistoiminnan tuloksena. Museo avattiin vuonna 1973 Lappeenrannan vanhimpaan yhä jäljellä olevaan rakennukseen. Rakennus rakennettiin vuonna 1772 venäläisen varuskunnan vartiotuvaksi. Myöhemmin rakennuksessa toimivat mm. vankilan myymälä, Lappeenrannan kaupungin museo ja yleisradion aluekeskus.
Museon näyttely esittelee suomalaisen ratsuväen historiaa alkaen 1600-luvun Ruotsin vallan aikaisista hakkapeliitoista aina nykypäivän perinteeseen asti. Pääpaino on Lappeenrannassa toimineissa Ratsuväen joukoissa. Suomen Rakuunarykmentin (1889–1901) tulolla Lappeenrantaan oli suuri merkitys kaupungille. Rykmentti sijoittui nykyiselle Rakuunamäelle. Vuosina 1901–1917 kasarmialue oli venäläisen ratsuväen käytössä. Suomen itsenäistyttyä perustettiin vuonna 1921 Ratsuväkiprikaati, joka muodostettiin Uudenmaan Rakuunarykmentistä ja Hämeen Ratsurykmentistä. Luurankotakkiset ja punahousuiset rakuunat ja ratsumiehet hevosineen kuuluivat Lappeenrannan kaupunkikuvaan 1920-luvulta 1940-luvun lopulle asti. HRR jalkautettiin vuonna 1944 ja URR vuonna 1947, jolloin hevosten aika ratsuväessä päättyi. Vielä 2000-luvullakin perinneratsukot ratsastavat kesäisin luurankotakeissa ja puhahousuissa Lappeenrannassa.
Vanhin aika, eli hakkapeliittojen historia, kolmekymmenvuotisen sodan aika 1618-1648, on esitetty vanhoin kuparipiirroksin ja Euroopan sotatantereita kuvaavina tauluina. Esineistöä tuolta ajalta ei ole esillä, muun muassa  joukko-osastojen liput ovat Ruotsin vastaavissa museoissa. Vanhin näytteillä oleva ase, piilukkokivääri, on 1700-luvulta.
Ratsuväkimuseon näyttelyssä kerrotaan sotaväen joukko-osastojen muodostumisesta sekä seurataan ratsuväen vaiheita aina siihen asti, kun asevelvollisuuslain säädökset astuivat voimaan. Suomen Rakuunarykmentin ajalta on esillä univormuja, valokuvia ja aseita, sekä muutakin materiaalia.
Ratsuväellä oli tärkeä osuus Suomen itsenäisyyden alkuajan sotaväessä. Lappeenrannan varuskunta-alueelle sijoitettiin 1920- ja 30-luvuilla Uudenmaan rakuunarykmentti ja Hämeen ratsurykmentti. Tuolta ajalta näyttelyssä on esillä univormuja sekä kaikki ratsuväen käytössä viime ja tällä vuosisadalla olleet asetyypit ja joukko-osastojen liput sekä kokoelma erilaisia arvomerkkejä ja olkalaattoja. Näyttelyn yksi seinä on omistettu talvi- ja jatkosodille.
Näyttelyssä on esillä myös hevosten hoito- ja lääkintävälineitä. Satulan tekoa ja eri satulamalleja esitellään käytössä olleiden aseiden ohella yksityiskohtaisesti. Valokuvin esitelty Lappeenrannan varuskunta-alue on viimeisiä ehjänä kokonaisuutena säilyneitä varuskunta-alueita maassamme. Alueen kulttuurihistoriallinen arvo on huomattava. Se on yhtenäisesti rakennettu 1890-luvulla nimenomaan suomalaista ratsuväkeä varten.
Näytteillä olevasta esineistöstä valtaosa kuuluu ratsuväen perinneyhdistyksille, ja Lappeenrannan upseerikerho on deponoinut näyttelyyn kaksi taulua.
Ratsuväkimuseo on avoinna Lappeenrannan museoiden kesäaikana. Muina aikoina museo on avoinna tilauksesta ryhmille.
Esko Raunio
Esko Erkki Raunio (30. maaliskuuta 1917 Puumala – 16. tammikuuta 1991) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, sotilasarvoltaan eversti.
Raunio syntyi Puumalassa maaliskuussa 1917. Hänen vanhempansa olivat kauppias Aarne Raunio ja Karin o.s. Grönroos . Esko Raunio avioitui vuonna 1943 Mielikki Siikasen kanssa. Heillä oli kaksi poikaa, joista Ari Erkki Raunio on myös suunnannut upseerin uralle.
Esko Raunio kirjoitti ylioppilaaksi Oulaisten yhteiskoulusta vuonna 1938 ja suoritti varusmiespalveluksensa Hämeen Ratsurykmentissä 1938–1939. Varusmiespalveluksen jälkeen Raunio jatkoi Kadettikouluun 24. kadettikurssille josta valmistui luutnantiksi 1941.
Raunio kuului Joensuun suojeluskuntaan vuosina 1934–1938. Talvisodassa hän palveli Panssarintorjuntatykistön koulutuskeskuksessa komppanian varapäällikkönä. Välirauhan aikana hän toimi 9. Erillisen Panssarintorjuntatykkikomppanian päällikkönä. Jatkosodassa hän toimi 20. Tykkikomppanian päällikkönä Laatokan Karjalassa ja Karjalankannaksella.
Sotien jälkeen Raunio palveli toimistoupseerina Rajavartiolaitoksen esikunnassa vuoteen 1946 asti, jonka jälkeen hän oli kolme vuotta poissa armeijan palveluksesta. Vuonna 1949 hän palasi kolutusupseeriksi ja komppanianpäälliköksi Panssaripataljoonaan. Vuosina 1950–1951 Raunio suoritti Taistelukoulussa kapteenikurssin ja opiskeli 1953–1954 Sotakorkeakoulun maasotalinjalla. 1955–1956 hän toimi järjestelyupseerina Panssarirykmentissä ja tämän jälkeen Pääesikunnan liikekannallepanotoimistossa toimistoupseerina vuoteen 1958. Vuosina 1958–1959 hän toimi sotilasasiamiehen apulaisena Suomen Tukholman suurlähetystössä ja sieltä palattuaan järjestelytoimiston päällikkönä Hämeen sotilasläänin esikunnassa. 1960–1961 hän toimi jälleen sotilasasiamiehen apulaisena Ruotsissa ja sen jälkeen itse sotilasasiamiehenä Oslossa. 1966 Raunio palasi toimistopäälliköksi Pääesikunnan suunnittelutoimistoon ja hieman myöhemmin PE:n suunnitteluosaston johtajaksi. 1969 Raunio komennettiin Uudenmaan prikaatin komentajaksi vuoteen 1973 asti, jonka jälkeen hän siirtyi sotilasasiamieheksi Saksan Liittotasavaltaan ja Sveitsiin. Näiden komennusten päättyessä 1977 Raunio jäi eläkkeelle Puolustusvoimien palveluksesta.
Vedic art
Vedic art on ruotsalaisen Curt Källmanin luoma taidekoulutusmuoto, jossa opetellaan ns. 17 prinsiipin menetelmällä. Vedic art -menetelmässä taiteilijan oma kokemus on tärkeä ja menetelmässä painotetaankin taiteilijan inspiraatiota. 17 prinsiipin tehtävänä on auttaa taiteilijaa tulemaan tietoiseksi luomisen mekanismeista ja löytämään syvemmän tietoisuutensa. Vedic Artin filosofian mukaan tarkoitus on, että kontrolloiva äly muuttuu luovaksi älyksi, jonka jälkeen prinsiipit voi unohtaa.
Kuvataiteilija Curt Källman (1938-2010) opiskeli Tukholman Kuninkaallisessa Taideakatemiassa vuosina 1964-69. Hän alkoi kehittää 1970-luvulla taiteen 17 prinsiipin menetelmää, jota voitaisiin hyödyntää taidekoulutuksessa. Källman perusti Vedic Art -taidekoulun Höör´iin Bosjöklosterin linnaan vuonna 1988. Vedic Art'in alkuperä löytyy ikivanhasta vedisestä traditiosta.
”Vedic Art” tarkoittaa ”Taiteen taitoa”. Sana ”Veda” tarkoittaa taitoa tai kykyä sanskriitin kielellä.
Susitaival
Susitaival on Lappeenrannassa asuneen kirjailijan ja sanomalehtimiehen everstiluutnatti Paavo Susitaipaleen mukaan nimetty katu. Hän rakensi sotien jälkeen Hakalin kaupunginosaan omakotitalon, jossa hän asui Elna-vaimonsa kanssa vuoteen 1954 asti. Vanhan kodin takana Hovinpellolla kulkenut polku sai nimen Susitaival vuonna 1957, jolloin se vahvistettiin kadunnimeksi. Samaan aikaan annettiin melko lähelle muualle Hakaliin karhuun liittyviä kadunnimiä ja läheiseen Hartikkalan kaupunginosaan muiden petoeläinten nimiä.
Muukko
Muukko on Lappeenrannan kaupungissa sijaitseva kylä. Muukko sijaitsee haja-asutusalueella noin 10 kilometriä Lappeenrannan keskustasta Joutsenon suuntaan valtatie 6:n molemmilla puolilla. Muukon ja lähikylien muodostamalla Muukon–Ilottulan tilastoalueella on 232 asukasta (2015), joista Muukossa noin 70.
Muukossa sijaitsevat tiet ovat nimeltään Muukontie, Muukonkankaantie, Muukonkuja, Muukkolanrinne, Ilottulantie, Kumpulantie, Nurmentie, Terhomäentie ja Kimintie. Muukossa on Lappeenrannan kaupungin omistama moottori- ja ampumaurheilukeskus, joka sijaitsee Muukonkankaantien päässä. Muukossa sijaitsee myös Kimi Räikkösen mukaan nimetty kartingrata Kimi Circuit. Kimi Circuitin vieressä on uimamonttu. Muukossa on myös Muukon rautatieasema.
Muukossa on myös Lappeenrannan Lauritsalan seurakunnan hautausmaa. Sen nimi on Lepoharjun hautausmaa. Tämän lisäksi Muukossa on vanha eläinten hautausmaa.
Kylän tuntumassa Muukonkankaalla on Etelä-Karjalan ensimmäinen tuulipuisto TuuliMuukko. Kesällä 2013 valmistuneen puiston seitsemän turbiinin yhteisteho on 21 megawattia.
Lappeenrannan kaupunginmuseo
Lappeenrannan kaupunginmuseon edeltäjä, Lappeenrannan Pallon kaupunginosaan Joutsenosta siirretty savupirttimuseo vihittiin käyttöön juhlavan Erkko-juhlan yhteydessä 24.6.1910. Etelä-Saimaan Nuorisoseura piti museota yllä yhdeksän vuotta, minkä jälkeen museon ylläpitäminen siirtyi 18.7.1919 perustetulle Lappeenrannan kotiseutuyhdistykselle. Museo kärsi tilan puutteesta ja toimi myöhemmin Muinais-ja kansatieteellisenä museona Pekka Kinnusen talossa Snellmaninkatu 6:ssa sekä Kuninkaankadun (nykyinen Koulukatu) varrella sijainneen kirjastotalon yhteydessä. Savupirttimuseo siirrettiin Tyysterniemeen 1931.
Lappeenrannan Kotiseutu- ja Museoyhdistys luovutti museon Lappeenrannan kaupungin haltuun 1945. Museo siirtyi Lappeenrannan Linnoituksen vartiorakennukseen, joka kunnostettiin museokäyttöön. Lappeenrannan kaupungin museo uusissa tiloissa vihittiin käyttöön 6.8.1949. Nykyisin tiloissa toimii Ratsuväkimuseo. Museo siirtyi nykyisiin tiloihinsa linnoituksen pohjoiskärjessä sijaitseviin kivimakasiineihin ja avautui Etelä-Karjalan maakuntamuseona 19.7.1962. Museotoiminta siirtyi samalla Etelä-Karjalan maakuntaliiton hallintaan. Etelä-Karjalan maakuntamuseon hoitajana toimi Johannes Hämäläinen vuosina 1962–1972.
Valdemar Pyysiäinen
Valdemar Pyysiäinen (6. tammikuuta 1902 Pitkäranta, Karjalankannas – 29. lokakuuta 1978 Savitaipale) oli lemiläinen itseoppinut kuvataiteilija, joka tunnetaan erityisesti maalauksistaan ja hiilipiirroksistaan. Pyysiäisen taiteen keskeisimpiä teemoja ovat muistot synnyinseudulta Salmista sekä itäkarjalainen ortodoksinen elämäntapa.
Pyysiäisen taideteoksia löytyy yksityiskotien ohella Lappeenrannan, Mikkelin, Riihimäen ja Kuopion taidemuseoista sekä joistakin pohjoismaisista museoista.
Lappeenrannan taidemuseo järjesti Pyysiäisen retrospektiivisen näyttelyn 16.8.–3.9.1978. Toisen kerran museo (tuolloin nimeltään Etelä-Karjalan taidemuseo) järjesti Pyysiäisen näyttelyn v. 2002, jolloin taiteilijan syntymästä tuli kuluneeksi 100 vuotta. Laajan näyttely- ja tutkimushankkeen tuloksena syntyi Valdemar Pyysiäinen – Lemin mystikko -näyttely sekä saman niminen julkaisu.
Toursin raitiotieliikenne
Toursin raitiotieliikenne on raitiotiejärjestelmä, jota käytetään Toursin alueella.
Kaupungin raitiotieliikenne alkoi vuonna 1877, jolloin hevosraitiotie aloitti toimintansa. Radan sähköistäminen aloitettiin 1900-luvun alussa ja vuonna 1906 liikennöitiin ensimmäistä kertaa sähkövaunuilla. Toisen maailmansodan pommitukset vaurioittivat rataverkostoa merkittävästi ja raitiotieliikennöinti lopetettiinkin vuonna 1949.
2000-luvulla kaupunkiin päätettiin rakentaa nykyaikainen raitiotie, joka avattiin elokuussa 2013. Lisäksi kaupungissa on suunniteltu toisen raitiotielinjan rakentamista.
Oscaria Sarén
Oscaria Albertina Sarén (5. tammikuuta 1851 Helsinki – 22. lokakuuta 1934 Helsinki) oli Lappeenrannassa vuosina 1893–1909 toiminut valokuvaaja ja kaupungin ensimmäinen ympärivuotisesti toiminut ammattivalokuvaaja.
Oscaria Sarén aloitti uransa samanaikaisesti sisarustensa Alman (1852–1937) ja Annan (1860–1943) valokuvaaja Daniel Nyblinin atelierissa vuonna 1879. Oscaria ja Alma aloittivat retusoijina eli korjailijoina, ja Anna kopioitsijana. Oscaria jatkoi Nyblinin palveluksessa kymmenkunta vuotta.
Oscaria Sarén kokeili uransa alkuvaiheessa valokuvaamon perustamista Tammisaareen (1888) ja Kotkaan (1889–1891), jossa hän kuvasi kesäaikana. Yhdessä sisarensa Alman kanssa hän perusti valokuvaamon Helsinkiin vuonna 1892, mutta kuvaamon toiminta ei jäänyt pitkäikäiseksi. Oscaria Sarén siirtyi valokuvaamaan Lappeerantaan kesäkausiksi 1893 ja 1894. Kesäkuusta 1895 toukokuuhun 1909 hänen valokuvaamonsa toimi Lappeenrannassa ympärivuotisesti kauppias Wohlosen talossa Rantakadun ja Kirkkokadun kulmassa.
Sarénin pääasiallinen tuotanto koostuu henkilökuvista. Etelä-Karjalan museon kuva-arkistossa on säilynyt noin 1500 lasinegatiivia, jotka ovat lähes tyystin henkilökuvia. Sarénin tiedetään ottaneen myös kaupunki- ja maisemavalokuvia Lappeenrannasta ja Saimaan kanavalta, mutta tuotannon laajuudesta ei ole olemassa tarkkoja tietoja.
Väinö Rautio
Väinö Rautio (9. toukokuuta 1894 Viipuri – 10. huhtikuuta 1974 Lappeenranta) oli taidemaalari, joka oli tunnettu erityisesti muotokuvista ja kotikaupunkiaan Viipuria kuvaavista maalauksista. Toisen maailmansodan jälkeen hän asettui Lappeenrantaan. Savitaipaleen Paimensaareen taiteilija rakensi ateljeen vuonna 1948. Vuodesta 1970 lähtien Paimensaaressa järjestettiin myös kesänäyttelyitä.
Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä Rautio opiskeli vuosina 1913–14. Hänen opettajinaan toimivat Albert Gebhard, Hugo Simberg ja Väinö Blomstedt. Lisäksi hän opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalilla, jossa opetti Eero Järnefelt. Seth Sohlbergin stipendin avustuksella vuonna 1922 Rautio vietti useita kuukausia Saksassa. 1920-luvun lopussa hän opiskeli apurahojen turvin Pariisissa Académie Calorossissa ja Académie de la Grande Chaumièressä.
Suomen taiteilijain vuosinäyttelyssä Väinö Raution teoksia oli ensi kertaa esillä vuonna 1914. Vuonna 1922 Rautio piti Helsingissä ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Strindbergin taidesalongissa. Seuraavana vuonna 1923 Rautio piti taiteilijaystäviensä kanssa perustamansa Pro Natura -ryhmän näyttelyn – jälleen Strinbergin taidesalongissa.
Ensimmäinen retrospektiivinen näyttely Väinö Raution taiteesta järjestettiin vuonna 1974 vain muutama viikko ennen hänen kuolemaansa.
Jokipelto, Eeva: Väinö Raution Viipuri. Paino-Verho Ky: Lappeenranta, 1994.
My Friend (Jacques Houdekin kappale)
”My Friend” on kroatialaislaulaja Jacques Houdekin esittämä kappale, jolla hän edusti Kroatiaa vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa Kiovassa.
Kappale kilpaili 11. toukokuuta toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kahdeksanneksi 141 pisteellä ja pääsi finaaliin. Finaalissa se sai 128 pistettä ja saavutti sijan 13.
Otjozondjupa
Otjozondjupa on yksi Namibian neljästätoista alueesta. Se sijaitsee Namibian pohjoisosassa ja rajautuu idässä Botswanaan. Sen pinta-ala on 105 460 neliökilometriä ja siellä on 143 903 asukasta (vuonna 2011). Otjozondjuban pääkaupunki ja suurin kaupunki on Otiwarongo.
Otjozondjupa on maanviljelysaluetta. Alueella sijaitsee myös Waterbergin kansallispuisto.
Kvanttihyppy
Kvanttihyppy on nimitys, jota käytetään kvanttifysikaalisen systeemin äkillisestä, epäjatkuvasta siirtymisestä tilasta toiseen. Kvanttihypyssä systeemin tilaa kuvaavista kvanttiluvuista yhden tai useamman arvo muuttuu äkillisesti. Nimitys viittaa toteamukseen, että luonto ei näytä noudattavan periaatetta, jonka Isaac Newton ilmaisi lauseella "Natura non facit saltum" ("Luonto ei tee hyppäyksiä").
Atomisa kvanttihyppy on elektronin yhtäkkinen siirtyminen energiatasolta toiselle. Siirtyminen on epäjatkuva ilmiö: elektronin energiatila muuttuu yhtäkkisesti. Tämä on vastoin klaissista fysiikkaa, jonka mukaan energia jakautuisi jatkuvasti. Kvanttihypyn tapahtuessa atomi luovuttaa tai vastaanottaa yhden sähkömagneettisen säteilyn kvantin eli fotonin, jonka energia vastaa energiatasojen erotusta.
Bohrin atomimallissa oli oletettava lisäksi, että tällöin elektroni myös siirtyisi äkillisesti ja epäjatkuvasti kiertoradalta toiselle ja siten paikasta toiseen. Sen sijaan uudemmissa kvanttimekaanisissa atomimalleissa elektroneilla ei ole kiinteitä kiertoratoja, vaan kutakin energiatasoa vastaa tietty Schrödingerin yhtälön mukainen aaltofunktio, joka ilmoittaa vain, millä todennäköisyydellä elektroni on milläkin alueella, ja eri energiatasoja vastaavat alueet, joissa elektroni voi jollakin todennäköisyydellä olla, ovat suurelta osin päällekkäisiä.
Todellisissa fysikaalisissa syteemeissä kvanttihyppy ei merkitse kovin suurta muutosta ja saattaa olla hyvinkin vähäinen. Hyvänä esimerkkinä voidaan mainita Bohrin mallin mukaiseksi ajateltu vetytomi jossa havaitut energiatason muutokset, joihin liittyy kuhunkin tietyn suuruinen energiaero, muodostavat suuren joukon, jossa kaikki energiaerot ovat pienempiä kuin se energia, joka tarvitaan perustilassa olevan elektronin poistamiseen atomista.
"Aaltofunktion romahtamisella" tarkoitetaan sattumanvaraista, ei-determinisistä muutosta, joka tapahtuu kvanttimekaaniselle systeemille, kun siitä tehdään havainto. Tähän ilmiöön liittyvät teoreettiset vaikeudet tunnetaan keskiarvoprobleeman nimellä.
Kuvaannollisesti "kvanttihyppy" on tullut tarkoittamaan äkillistä suurta ja radikaalia muutosta. Nimitys on tullut käyttöön 1900-luvun alkupuolella pian kvanttifysiikan tultua tunnetuksi. Tämä ilmaisun kansanomainen käyttö muistuttaa sen tieteellistä merkitystä sikäli, että se tarkoittaa äkillistä, revolutiivista muutosta asteittaisen eli evolutiivisen muutoksen vastakohtana. Tavallisesti sillä kuitenkin tarkoitetaan nimenomaan suurta äkillistä muutosta, kun taas fysikaalisissa kvanttihypyissä on aina kysymys arkielämästä tuttuihin mittasuhteisiin nähden erittäin pienistä energian muutoksista.
Termin englanninkielisestä vastineesta "Quantum leap" johtuu myös tietokonemerkin nimi Sinclair QL.
Jarmo Meriläinen
Jarmo J. Meriläinen on suomalainen ympäristötieteilijä ja professori. Hän toimi bio- ja ympäristötieteiden professorina Jyväskylän yliopistossa vuosina 2000–2016.
Jarmo Meriläinen opiskeli biologiaa Jyväskylän yliopistossa. Hän aloitti opintonsa 1970-luvun puolivälissä. Hänen opettajiaan olivat mm. professorit Pauli Bagge ja Mikko Raatikainen.
Akateemisen uransa Meriläinen aloitti vuonna 1984 Jyväskylän yliopiston Ympäristöntutkimuskeskuksessa. Hän työskenteli siellä erilaisissa tutkimustehtävissä. Meriläinen väitteli Jyväskylän yliopistossa tohtoriksi vuonna 1989. Hänen väitöskirjansa ("Impact of an acid, polyhumic river on estuarine zoobenthos and vegetation in the Baltic Sea, Finland") aiheena oli happaman, humusperäisen jokiveden vaikutukset Itämeren jokisuistojen kasvillisuuteen ja pohjaeläimistöön. Hän kartoitti tutkimuksessaan tilannetta Suomen rannikolla.
Valmistumisen jälkeen Meriläinen toimi erilaisissa tutkimustehtävissä. Hänet nimitettiin vuonna 1995 Jyväskylän yliopiston Ympäristöntutkimuskeskuksen johtajaksi. Hänen johdollaan tutkimuskeskus teki erilaisia tutkimushankkeita tilaus- ja palvelututkimuksena eri instituutioille. Meriläisen toimikaudella tutkimuskeskuksen toiminta monipuolistui ja tutkimus oli aiempaa tieteellisempää.
Meriläinen nimitettiin 1.4.2000 alkaen bio- ja ympäristötieteiden tutkimusprofessoriksi Jyväskylän yliopistoon ja sen ympäristöntutkimuskeskukseen. Hänen vastuullaan oli ympäristöntutkimuskeskuksen tutkimustoiminnan johtaminen ja keskuksen toiminnan kehittäminen. Vuonna 2011 virka muuttui tutkimusprofessuuriksi Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitoksella. Professori Meriläinen toimi tuona aikana myös laitoksen varajohtajana. Hän jäi virastaan eläkkeelle heinäkuun lopussa 2016.
Professori Meriläinen on tutkinut suomalaisten järvien tilaa. Hän pyrki tutkimuksellaan löytämään keinoja vaikeiden järviluontoon liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi. Meriläisen keskeisiä tutkimuskohteita olivat suomalaiset suurjärvet. Hän tutki mm. Päijännettä, Saimaata ja Lappajärveä.
Eräs Meriläisen viimeisimpiä tutkimushankkeita (2014) oli projekti, jossa tarkasteltiin erään suuren järven tilaa koskevaa aineistoa 50 vuoden ajalta. Tutkimuksessa kartoitettiin järven ekosysteemiä ja sen toimintaa. Tavoitteena oli hallita jätevesien päätymistä järveen ja vähentää sen saastumista.
Professori Meriläinen on uransa aikana julkaissut useita teoksia ympäristötieteen alalta. Hän on ollut myös mukana suurelle yleisölle tarkoitettujen Suomen luontoa ja ympäristöä käsittelevien teosten toteuttamisessa kirjoittamalla niihin osioita.Meriläinen, Jarmo: "Luontoa, bluesia ja hiljaisia haamuja Seilissä" (2015), s. 180–182. Teoksessa Mari Heikkilä (toim.): "Sattumaa, haperotatteja ja keltainen syklotroni. Aikalaistarinoita Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan 50-vuotiselta taipaleelta." Jyväskylän yliopisto, 2015. ISBN 978-051-39-6303-3.
Pauliina Raento
Pauliina Raento (s. 1969) on suomalainen maantieteilijä. Vuodesta 2017 hän on toiminut rahapelitutkimuksen dosenttina Tampereen yliopistossa. Vuoteen 2016 hän oli kulttuurimaantieteen professori Helsingin yliopistossa. Raento oli 2003–2004 Minnesotan yliopistossa Suomen tutkimuksen professori. Hän on ollut maantieteellisen aikakauskirjan Terran päätoimittaja. Vuosina 2008-2013 hän oli Pelitoiminnan tutkimussäätiön tutkimusjohtaja.
Anita Lukka
Anita Lukka on suomalainen filosofian tohtori ja Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun logistiikan professori.
Martin D-28
Martin D-28 on C. F. Martin & Companyn valmistama, 1930-luvulla markkinoille tullut akustinen kitara. Se on eräs tunnetuimmista teräskielisistä kitaroista. 1950-luvulla se oli eräässä vaiheessa niin suosittu, että asiakkaat saattoivat odottaa sitä ”kaksi vuotta tai enemmän”.
Siitä on saatavilla useita muunnelmia, kuten HD-28 ja D-35. Myös monet muut kitaravalmistajat, kuten Ibanez, Fender, Takamine ja Yamaha ovat valmistaneet kitaroita, jotka ovat saaneet vaikutteita D-28:n ulkonäöstä.
D-28:n rakennuksessa käytetään sitkankuusta, eebenpuuta ja mahonkia.
Martin D-28:aa ovat käyttäneet urillaan muun muassa Hank Williams, Elvis Presley, Johnny Cash, Bob Dylan, Jimmie Rodgers, Ernest Tubb, Jimmy Page, Eric Clapton, John Lennon, Paul McCartney, George Harrison, Kurt Cobain, Stephen Stills, Neil Young, Steve Winwood, Slim Dusty ja Chris Martin.
Michelin Le Mans Cup
Michelin Le Mans Cup (aiemmin nimellä GT3 Le Mans Cup) on vuonna 2015 perustettu kansainvälinen autourheilusarja, jonka ensimmäinen kausi ajettiin vuonna 2016.
GT3 Le Mans Cup sai alkunsa 18. lokakuuta 2015, kun ACO:n puheenjohtaja Pierro Fillon, ELMS toimitusjohtaja Gérard Neveu sekä Michelin Motorsportin johtaja Pascal Couasnon perustivat sarjan.
Historian ensimmäinen GT3 Le Mans Cup -kausi alkoi toukokuussa 2016 Autodromo Enzo e Dino Ferrarin moottoriradalta Italiasta ja päättyi lokakuussa Portugalin Autódromo do Estorillin moottoriradalle. Sarjan mestaruuden voittivat venäläisen SMP Racing tiimin kuljettajat Aleksey Basov ja Viktor Shaitar.
Luettelo Ateenan metron asemista
Tämä on luettelo Ateenan metron asemista.
Linja 2 (Ateenan metro)
Linja 2 () on Ateenan metron linja, joka kulkee Anthoúpolista Ateenan keskustan kautta Ellinikóon. Linjan tunnusväri asemilla ja kartoissa on punainen.
Metrolinjan pituus on 17,7 kilometriä ja sen varrella on 20 asemaa. Linjan ensimmäinen osuus avattiin vuonna 2000. Metrolinja kulkee suunnilleen pohjois-eteläsuunnassa Ateenan metropolialueen luoteisista esikaupungeista keskustan kautta eteläisiin esikaupunkeihin. Linja risteää Linjan 1 kanssa Attikín ja Omónoian asemilla ja Linjan 3 kanssa Sýntagman asemalla. Keskustan muita merkittäviä asemia linjalla ovat muun muassa Akropoliin alueen Akrópoli sekä Ateenan yliopiston Panepistímio. Linja kulkee Ateenan rautatieaseman (asema Stathmós Larísis) kautta, jossa on vaihto proastiakós-paikallisjuniin ja TrainOSE:n kaukojuniin.
Ajatus Linjan 2 rakentamisesta vanhan Linjan 1 ohelle syntyi 1950-luvulla. Uuden linjan oli tarkoitus olla ensimmäinen todellinen, kokonaan maanalainen metrolinja, kun Linja 1 kulki pääosin maan päällä. Alkuperäisen suunnitelman mukaan uusi linja olisi kulkenut Ateenan rautatieasemalta eli Lárisan asemalta Sýntagma-aukiolle. Siellä se olisi haarautunut kahteen haaraan, joista toinen olisi jatkanut Fáliroon ja Glyfádaan ja toinen Ampelókipoiin.
1970-luvulla linjan rakentamiseksi suoritettiin koeporauksia Ateenan keskustassa. Metrohanke alkoi edistyä 1980-luvulla kaupungin kasvaneen liikenteen ja ilmansaasteongelmien vuoksi. Linja päätettiin jakaa kahteen osaan, joista toinen eli nykyinen Linja 2 kulkisi Peristéristä Glyfádaan ja toinen eli nykyinen Linja 3 Aigáleosta Gérakakseen. Suunnitelmat hyväksyttiin 1990-luvun alussa ja ensimmäisten vaiheiden rakentaminen alkoi vuonna 1991. Linjan 1 ensimmäinen osuus Sepólia–Sýntagma avattiin 28. tammikuuta 2000. Sepóliaan rakennettiin metrovarikko.
Myöhemmin marraskuussa 2000 linjaa jatkettiin Sýntagman asemalta Dáfnin asemalle, minkä kautta muun muassa Akropolis-kukkulan ympäristö sai oman aseman (Akrópoli). Vuosina 2004 ja 2013 linjalle on valmistunut laajennoksia sekä pohjois- että eteläpäähän. Linjana suunnitellaan laajennettavaksi sekä etelään Glyfádaan että pohjoiseen Áno Liósiaan.
Kaikki linjan asemat ovat maanalaisia syvyydessä 18–33 metriä.
Linja 3 (Ateenan metro)
Linja 3 () on Ateenan metron linja, joka kulkee Agía Varvárasta Ateenan keskustan kautta Ateenan kansainväliselle lentoasemalle. Linjan tunnusväri asemilla ja kartoissa on sininen.
Metrolinjan pituus on 17 kilometriä ja sen varrella on 17 varsinaista metroasemaa. Lisäksi siihen kuuluu 21 kilometriä pitkä ja neljä metro-/proastiakós-asemaa käsittävä osuus lentoasemalle. Linjan ensimmäinen osuus avattiin vuonna 2000. Metrolinja kulkee suunnilleen länsi-itäsuunnassa Ateenan metropolialueen läntisistä esikaupungeista keskustan kautta itäisiin esikaupunkeihin ja lentoasemalla olevalle asemalle Aerodrómio. Linja risteää Linjan 1 kanssa Monastirákin asemalla ja Linjan 2 kanssa Sýntagman asemalla. Rakenteilla oleva Agía Marínasta alkunsa saava laajennos Agía Varvára – Pireus – Dimotikó Théatro valmistuu suunnitelmien mukaan vuonna 2020, ja yhdistää linjan Linjaan 1 myös Pireuksessa.
Linja 3 kehittyi Linjasta 2, jonka oli alun perin tarkoitus haarautua Sýntagma-aukiolta kahteen suuntaan. Toinen näistä haaroista muuttui kuitenkin suunnitelmissa erilliseksi linjaksi, jonka piti alkuperäisten suunnitelmien mukaan kulkea Aigáleosta Gérakakseen. 1980-luvun lopulla hyväksyttiin osuuden Kerameikós – Ethnikí Ámyna rakentaminen. Myöhemmin linjaa päätettiin jatkaa lentokentälle saakka. Erillisen radan rakentaminen ei kuitenkaan ollut kannattavaa, joten loppuosassa rata päätettiin yhdistää junarataan.
Metrolinjan ensimmäinen osuus Sýntagma – Ethnikí Ámyna avattiin 28. tammikuuta 2000. Välillä Monastiráki–Sýntagma rakennustöissä oli suuria hidasteita sekä maaperän laadun että lukuisten antiikin aikaisten arkeologisten löydösten vuoksi. Osuus avautui lopulta vuonna 2003. Tämän jälkeen linjaa on laajennettu sekä itään lentokentälle että länteen Agía Varváraan (asema Agía Marína). Yhteys lentokentälle avautui aivan Ateenan olympialaisten alla 30. heinäkuuta 2004.
Linjan noin 7,6 kilometriä pitkän laajennoksen Agía Marínan asemalta Pireukseen rakennustyöt alkoivat vuonna 2012 ja laajennoksen on tarkoitus valmistua vuonna 2020. Laajennos yhdistää Pireuksen sataman lentoasemaan suoralla metrolinjalla, kun tähän asti linjaa on täytynyt vaihtaa Monastirákin asemalla.
Linja 3 on tavallista metrolinjaa itäpäässä Doukíssis Plakentías -asemalle saakka. Siellä linja yhdistyy proastiakós-paikallisjunien käyttämään rautatiehen, joka jatkaa lentoasemalle. Tämän osuuden pituus on 21 kilometriä, ja sillä on neljä asemaa (Pallíni, Paianía-Kántza, Koropí ja Aerodrómio), jotka ovat metrojunien ja paikallisjunien yhteisessä käytössä. Osa Linjan 3 kalustosta toimii kahdella sähköjärjestelmällä (750 V dc ja 25KV ac), niin että kyseiset metrojunat voivat kulkea loppumatkan samoja raiteita yhdessä paikallisjunien kanssa. Osa keskustan suunnasta tulevista junista sen sijaan jää Doukíssis Plakentías -asemalle, eivätkä jatka lentoasemalle saakka.
Linja 4 (Ateenan metro)
Linja 4 () on Ateenan metron suunnitteilla oleva neljäs linja. Se tulee kulkemaan Álsos Veḯkousta Goudíin tehden U-kirjaimen muotoisen mutkan Ateenan keskustan kautta.
Linjaa 4 on suunniteltu ainakin vuodesta 2005. Linja tarjoaisi metroyhteyden ja ensimmäistä kertaa kunnollisen julkisen yhteyden ylipäätään monille koillisen kantakaupungin ruuhkaisille alueille. Samalla se yhdistäisi muun muassa merkittäviä yliopistojen kampusalueita.
Metrolinjan kokonaispituudeksi on suunniteltu 33 kilometriä. Suunnitelmien mukaan linjan ensimmäisen osuuden Álsos Veḯkou – Goudí, jonka pituus on 12,3 kilometriä, rakennustöiden on tarkoitus alkaa vuonna 2018 ja sen olisi tarkoitus valmistua vuonna 2025. Myöhemmin linjaa on tarkoitus jatkaa sekä pohjoiseen muun muassa Olympiastadionille ja Péfkiin että etelään Výronakseen ja Áno Ilioúpoliin. Linjan on tarkoitus olla kokonaan automaattinen ja tätä varten on tarkoitus hankkia 18 uutta kuljettajatonta junaa.
Linjalle on suunniteltu useita uusia asemia. Ensimmäisten on tarkoitus olla seuraavat 14 asemaa, joista 13 on kokonaan uusia:
Kellosammakko
Kellosammakko ("Bombina bombina") on kellosammakoiden sukuun kuuluva Euroopassa elävä sammakkolaji.
Kellosammakon selkä on konnamaisen nystermäinen, mutta ruumis on litteä kuten sammakon. Pituus on suurimmillaan 50–55 millimetriä. Selkäpuoli on harmaan tai mustanruskea, tummemilla yksilöillä nystyröiden vihreä väri erottuu huonosti. Raajojen, ruumiin ja pään alapuoli ovat mustansiniset, ja niissä on oranssinpunaisia täpliä. Pitkien takajalkojen kaikkien viiden varpaan välissä on räpylät. Kellosammakko pystyy erittämään ihorauhasistaan myrkkyä, joten monet pedot jättävät sen rauhaan.
Kellosammakkoa tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa, aina Tanskasta, eteläisestä Ruotsista ja pohjoisesta Saksasta itään Uralvuorille Venäjällä, etelässä Tonavan tulvatasangoille, Turkkiin ja Kaukasusten pohjoisrinteille. Sitä on myös istutettu Isoon Britanniaan. Kellosammakko hävisi Ruotsista 1960-luvulla mutta se palasi sinne 1970- ja 1980- luvulla, nykyisin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristönsä suhteen sammakko on vaatelias. Se valitsee elinlammekseen vain sellaisen, jossa ei ole vaaraa petokaloista tai petoeläimistä. Paikoittain kellosammakko elää samoilla alueilla kuin vuoristokellosammakko ("Bombina variegata").
Suurin ja kovaäänisin koiras vetää naaraita puoleensa. Naaras munii munansa vesikasvien ympärille, ja koiras hedelmöittää ne samalla. Kutuaikana naaras voi paritella useita kertoja ja saada lisääntymiskaudella jopa 450 munaa, vanhemmat naaraat yleensä nuoria vähemmän. Nuijapäät syövät levää ja aikuistuvat kesän mittaan. Täysikasvuinen kellosammakko voi elää jopa 13 vuotta.
Kellosammakon ravintoa ovat hyönteiset, hämähäkit, etanat, madot ja kalanpoikaset, joita se saalistaa lähinnä vedestä, mutta myös maalta.
Aerodrómio (asema)
Aerodrómio ( eli Σταθμός Αεροδρόμιο, "Stathmós Aerodrómio"; ”Lentoasema”) on Ateenan proastiakós-paikallisjunien Linjan 2 sekä Ateenan metron Linjan 3 (sininen) asema. Se on kummankin linjan itäinen pääteasema ja sijaitsee Spáta-Artémidan kunnassa Ateenan metropolialueen itäosassa Ateenan kansainvälisellä lentoasemalla aivan pääterminaalin yhteydessä.
Asema avattiin Ateenan olympialaisten alla 30. heinäkuuta 2004. Asema on paikallisjuna- ja metroliikenteen yhteinen. Alun perin se oli tarkoitettu paikallisjunille, mutta myös metron Linja 3 päätettiin jatkaa lentoasemalle. Tätä varten osa metrolinjan kalustosta toimii kahdella sähköjärjestelmällä, niin että metrojunat voivat kulkea loppumatkan samoja raiteita yhdessä paikallisjunien kanssa.
Sekä paikallis- että metrojunat kulkevat asemalta lähdettyään Koropín, Paianía-Kántzan ja Pallínin asemien kautta Doukíssis Plakentías -asemalle. Siellä metroliikenne jatkaa normaalia metrorataa Ateenan keskustaan. Paikallisjunat puolestaan jatkavat junarataa Neratziótissan aseman kautta muun muassa SKA:n asemalle, josta on vaihto muun muassa Ateenan rautatieasemalle ja kaukojuniin. Keskustasta metrolla Linjaa 3 tultaessa osa metrojunista jää Doukíssis Plakentías -asemalle, eikä jatka lentoasemalle.
Agía Marína (metroasema)
Agía Marína ( eli Σταθμός Αγία Μαρίνα, "Stathmós Agía Marína") on Ateenan metron asema Linjalla 3 (sininen). Se on linjan läntinen pääteasema ja sijaitsee Agía Varváran kaupungissa Ateenan metropolialueen länsiosassa.
Metroasema avattiin 14. joulukuuta 2013. Se on saanut nimensä läheisestä Pyhälle Marinalle ("Agía Marína") omistetusta kirkosta. Seuraava asema itään on Aigáleo.
Linjaa 3 ollaan laajentamassa Agía Marínasta Pireukseen. Laajennoksen olisi tarkoitus valmistua vuonna 2019. Tämän jälkeen seuraava asema länteen on Agía Varvára.
Tyvijärvi (Hämeenlinna)
Tyvijärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Kalvolan Ohtisessa sijaitseva järvi.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Viimeksi mainitun valuma-alueen neljännen jakovaiheen Tampinkosken alue on se, mihin järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,5 metriä meren pinnan yläpuolella, joten sen laskuoja putoaa yli metrin 1,5 kilometrin matkallaan Ahlajärveen. Järveen laskee 10 suo- tai metsäojaa. Valuma-alueella ovat Kitinkorpi, Isosuo ja Kivisuo tiheästi ojitettuja soita, joiden kuivumisvedet laskevat järveen. Pieni Kaakkolammi laskee lyhyttä ojaa myöten Tyvijärveen. Järven pinta-ala on 58 hehtaaria, ja sen itäpuoliskossa on Saarikallio, joka on järven ainoa saari. Järvi on 1,7 kilometriä pitkä, 500 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 4,7 kilometriä. Suurin osa rannoista ovat soistunutta metsää. Soistuneita rantoja reunustaa muutamin paikoin kangasmetsä. Niillä paikoilla sijaitsevat järven 15 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Ahlajärven kautta kulkevalta tieltä.
Akrópoli (metroasema)
Akrópoli ( eli Σταθμός Ακρόπολη, "Stathmós Akrópoli") on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se sijaitsee Ateenan keskustassa Akrópolin kaupunginosassa Akropolis-kukkulan kaakkoispuolella.
Metroasema avattiin 16. marraskuuta 2000. Aseman lähellä ovat Akropolis-kukkulan ympäristön nähtävyydet ja Akropolis-museo. Linja palvelee myös Ateenan vanhaakaupunkia Plákaa kaupunginosan toisella laidalla sijaitsevan Monastirákin aseman ohella. Myös muun muassa Suomen Ateenan-instituutti sijaitsee lähellä asemaa. Seuraava asema pohjoiseen on Sýntagma ja etelään Syngroú-Fix.
Asemalla on esillä asemaa ja metrolinjaa rakennettaessa löytynyttä antiikin aikaista esineistöä. Lisäksi asema on koristeltu Parthenonin marmoriveistosten jäljennöksillä.
Anthoúpoli (metroasema)
Anthoúpoli ( eli Σταθμός Ανθούπολη, "Stathmós Anthoúpoli") on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se on linjan pohjoinen pääteasema ja sijaitsee Anthoúpolin kaupunginosassa Peristérin kaupungissa Ateenan metropolialueen länsiosassa.
Metroasema avattiin 6. huhtikuuta 2013. Seuraava asema kaakkoon on Peristéri.
Ellinikó (metroasema)
Ellinikó ( eli Σταθμός Ελληνικό, "Stathmós Ellinikó") on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se on linjan eteläinen pääteasema ja sijaitsee Ellinikón kaupungissa Ateenan metropolialueen eteläosassa.
Metroasema avattiin 26. heinäkuuta 2013. Seuraava asema pohjoiseen on Argyroúpoli.
Kerameikós (metroasema)
Kerameikós ( eli Σταθμός Κεραμεικός, "Stathmós Kerameikós") on Ateenan metron asema Linjalla 3 (sininen). Se sijaitsee Gkázin kaupunginosassa Ateenan keskustan länsipuolella lähellä Kerameikóksen kaupunginosaa, josta se on saanut nimensä.
Metroasema avattiin 26. toukokuuta 2007. Aseman lähellä sijaitsee muun muassa Gkázin Technópolis. Seuraava asema länteen on Elaiónas ja itään Monastiráki.
Kifisiá (metroasema)
Kifisiá ( eli Σταθμός Κηφισιά, "Stathmós Kifisiá") on Ateenan metron asema Linjalla 1 (vihreä). Se on linjan pohjoinen pääteasema ja sijaitsee Kifisián kaupungissa Ateenan metropolialueen pohjoisosassa.
Metroasema avattiin 10. elokuuta 1957. Asema on suurimman osan vanhan Linjan 1 asemista tavoin maanpäällinen ja muistuttaakin enemmän paikallisjuna- kuin metroasemaa. Seuraava asema etelään on KAT.
Metaxourgeío (metroasema)
Metaxourgeío ( eli Σταθμός Μεταξουργείο, "Stathmós Metaxourgeío") on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se sijaitsee Ateenan keskustan pohjoispuolella Metaxourgeíon kaupunginosassa.
Metroasema avattiin 28. tammikuuta 2000. Seuraava asema pohjoiseen on Stathmós Larísis ja itään Omónoia.
Monastiráki (metroasema)
Monastiráki ( eli Σταθμός Μοναστηράκι, "Stathmós Monastiráki") on Ateenan metron asema linjoilla Linja 1 (vihreä) ja Linja 3 (sininen). Se sijaitsee Ateenan vanhassa keskustassa Monastirákin kaupunginosassa samannimisellä aukiolla.
Metroasema avattiin Pireus–Ateena-rautatien, nykyisen metrolinjan 1, käyttöön 17. toukokuuta 1895. Linjan 3 käyttöön asema tuli 22. huhtikuuta 2003. Samalla asemaa kunnostettiin huomattavasti. Asema on suurimman osan vanhan Linjan 1 asemista tavoin maanpäällinen ja muistuttaakin enemmän paikallisjuna- kuin metroasemaa. Asema on avoleikkauksessa vain hieman katutason alapuolella. Asema palvelee Monastirákin ja Psyrín kaupungiosia sekä Ateenan vanhaakaupunkia Plákaa. Lähellä sijaitsevat muun muassa Agoran, Roomalaisen agoran ja Hadrianuksen kirjaston arkeologiset alueet sekä Ateenan katedraali. Asemalta on lyhyt matka myös muun muassa Akropolis-kukkulalle. Linjalla 1 seuraava asema länteen on Thiseío ja pohjoiseen Omónoia. Linjalla 3 seuraava asema länteen on Kerameikós ja itään Sýntagma.
Asemalla on esillä antiikin aikaisia raunioita, jotka ovat löytyneet rakennustöiden yhteydessä. Niihin kuuluu rakennusten perustuksia sekä antiikin aikana käytännössä viemäriksi muutetun Eridanos-joen katetun uoman rakenteita.
Omónoia (metroasema)
Omónoia ( eli Σταθμός Ομόνοια, "Stathmós Omónoia") on Ateenan metron asema linjoilla Linja 1 (vihreä) ja Linja 2 (punainen). Se sijaitsee Ateenan keskustan pohjoisosassa Omónoian kaupunginosassa.
Metroasema avattiin 17. toukokuuta 1895 osaksi tuolloista Pireus–Ateena-rautatietä eli nykyistä Linjaa 1. Nykyinen asemarakennus otettiin käyttöön vuonna 1930. Linjan 2 käyttöön asema tuli 28. tammikuuta 2000. Samalla asemaa kunnostettiin huomattavasti. Asema on rakennettu 33 metriä maan pinnan alapuolelle, ja se on vanhan Linjan 1 ainoa todella maanalainen asema. Linjalla 1 seuraava asema etelään on Monastiráki ja pohjoiseen Viktória. Linjalla 2 seuraava asema länteen on Metaxourgeío ja kaakkoon Panepistímio.
Panepistímio (metroasema)
Panepistímio ( eli Σταθμός Πανεπιστήμιο, "Stathmós Panepistímio"; ”Yliopisto”) on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se sijaitsee Ateenan ydinkeskustassa lähellä Ateenan yliopistoa, josta se on saanut nimensä.
Metroasema avattiin 28. tammikuuta 2000. Yliopiston päärakennuksen lisäksi aseman lähellä ovat muun muassa Ateenan akatemia, Kreikan kansalliskirjasto ja Dionysios Areopagitan katedraali. Seuraava asema pohjoiseen on Omónoia ja etelään Sýntagma.
Pireus (metroasema)
Pireus ( eli Σταθμός Πειραιάς, "Stathmós Peiraiás") on Ateenan metron asema Linjalla 1 (vihreä) ja tulevaisuudessa myös Linjalla 3 (sininen). Se sijaitsee Pireuksen kaupungissa satama-alueen keskellä.
Metroasema avattiin Pireus-Ateena-rautatien, nykyisen metrolinjan 1, käyttöön 27. helmikuuta 1869. Rautatie oli Kreikan ensimmäinen ja kulki aluksi Ateenan vanhaan keskustaan Thiseíon asemalle. Näin asema on Thiseíon ohella Kreikan vanhin. Nykyinen asemarakennus valmistui vuonna 1928. Asemaa kunnostettiin huomattavasti Ateenan olympialaisten alla 2000-luvun alussa uusien metrolinjojen rakentamisen yhteydessä. Linjan 3 laajennuksen asemalle on tarkoitus valmistua vuonna 2020. Linjalla 1 seuraava asema itään on Fáliro. Linjalla 3 seuraava asema pohjoiseen tulee olemaan Maniátika ja etelään Dimotikó Théatro.
Asema on suurimman osan vanhan Linjan 1 asemista tavoin maanpäällinen ja muistuttaakin enemmän paikallisjuna- kuin metroasemaa. Asemalta on kävelymatka tärkeimpien lauttayhtiöiden laitureille. Heti metroaseman vieressä sijaitsee Pireuksen rautatieasema, josta kulkee proastiakós-paikallisjunien Linja 1 muun muassa Ateenan rautatieasemalle sekä SKA:n asemalle, josta on vaihto kaukojuniin ja Ateenan kansainväliselle lentoasemalle. Linjan 3 laajennuksen valmistuttua sitä pitkin pääsee suoraan Pireuksen metroasemalta lentoasemalle (asema Aerodrómio).
Aseman yhteydessä toimii Pireuksen sähköjunamuseo.
Stathmós Larísis (metroasema)
Stathmós Larísis () on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se sijaitsee Ateenan keskustan luoteispuolella Stathmós Larísiksen kaupunginosassa Ateenan rautatieasemalla (”Lárisan asema”), josta sekä metroasema että kaupunginosa ovat saaneet nimensä.
Metroasema avattiin 28. tammikuuta 2000. Seuraava asema pohjoiseen on Attikí ja etelään Metaxourgeío.
Rautatieasemalta on proastiakós-paikallisjunayhteydet muun muassa Pireukseen sekä Ateenan kansainväliselle lentoasemalle, sekä kaukojunayhteyksiä.
Sýntagma (metroasema)
Sýntagma ( eli Σταθμός Συντάγματος, "Stathmós Syntágmatos") on Ateenan metron asema linjoilla Linja 2 (punainen) ja Linja 3 (sininen). Se sijaitsee Ateenan ydinkeskustassa kaupungin keskusaukiolla, Sýntagma-aukiolla.
Metroasema avattiin 28. tammikuuta 2000 samaan aikaan kummankin linjan käyttöön. Asemaa voidaan pitää Ateenan keskusasemana ja sen kohdalla risteävät pohjois-eteläsuuntainen Linja 2 ja itä-länsisuuntainen Linja 3. Aseman lähellä sijaitsevat Sýntagma-aukion lisäksi muun muassa Kreikan parlamenttitalo sekä Tuntemattoman sotilaan hauta. Linjalla 2 seuraava asema pohjoiseen on Panepistímio ja etelään Akrópoli. Linjalla 3 seuraava asema länteen on Monastiráki ja itään Evangelismós.
Asemalla on esillä aseman ja metrolinjan rakentamisen yhteydessä löytynyttä antiikin aikaista esineistöä, kuten keramiikkaa ja hautakiviä. Asemahallin ylätason yksi suuri seinä on lasiseinää, jonka takana on näkyvissä antiikin Ateenan kaupungin arkeologisia kerrostumia vuosisatojen ajalta, mukaan lukien hautoja ja katutasoja.
Thiseío (metroasema)
Thiseío ( eli Σταθμός Θησείο, "Stathmós Thiseío") on Ateenan metron asema Linjalla 1 (vihreä). Se sijaitsee Ateenan vanhassa keskustassa Thiseíon kaupunginosassa.
Metroasema avattiin Pireus-Ateena-rautatien, nykyisen metrolinjan 1, käyttöön 27. helmikuuta 1869. Rautatie oli Kreikan ensimmäinen ja kulki aluksi Pireuksen asemalta Thiseíon asemalle. Näin asema on Pireuksen ohella Kreikan vanhin. Asema on saanut nimensä läheisestä Hefaistoksen temppelistä, jota luultiin aiemmin Theseuksen temppeliksi. Asema on suurimman osan vanhan Linjan 1 asemista tavoin maanpäällinen ja muistuttaakin enemmän paikallisjuna- kuin metroasemaa. Aseman lähellä sijaitsevat muun muassa Agoran ja Kerameikoksen arkeologiset alueet. Seuraava asema etelään on Petrálona ja itään Monastiráki.
Aseman yhteydessä toimii vanha metrovarikko.
Viktória (metroasema)
Viktória ( eli Σταθμός Βικτώρια, "Stathmós Viktória") on Ateenan metron asema Linjalla 1 (vihreä). Se sijaitsee Ateenan keskustan pohjoispuolella Plateía Viktorías -aukiolla, josta se on saanut nimensä.
Metroasema avattiin 1. maaliskuuta 1948. Asemaa kunnostettiin huomattavasti Ateenan olympialaisten alla 2000-luvun alussa uusien metrolinjojen rakentamisen yhteydessä. Asema on syvennyksessä vain hieman katutason alapuolella. Aseman lähellä sijaitsevat muun muassa Kansallinen arkeologinen museo ja Pedíon Áreos -puisto. Seuraava asema etelään on Omónoia ja luoteeseen Attikí.
Serangoonin metroasema
Serangoon on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Serangoonissa Singaporen koillisella suuralueella. Se avattiin 20. kesäkuuta 2003 North East Linen asemana. Vaihtoyhteys Circle Linelle avautui 28. toukokuuta 2009.
Wolt
Wolt on suomalainen teknologiayritys. Se tarjoaa ravintolaruoan tilaus- ja kuljetuspalvelua Suomessa, Ruotsissa, Virossa, Norjassa, Tanskassa, Latviassa, Liettuassa, Unkarissa, Tšekissä, Puolassa ja Georgiassa yhteensä yli 2000 ravintolasta. Wolt on perustettu lokakuussa 2014, ja sille on nostettu rahoitusta yli 10 miljoonaa euroa.
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015
Suomi osallistui vuoden 2015 yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuihin Prahassa kahdeksan urheilijan joukkueella, johon kuului kuusi naista ja kaksi miestä.
Lähde
Vitali Tšurkin
Vitali Ivanovitš Tšurkin (21. helmikuuta 1952 – 20. helmikuuta 2017) oli Venäjän YK-suurlähettiläs. Hän kuoli 65-vuotissyntymäpäivänsä aattona äkillisesti sydänkohtaukseen.
Tšurkin oli Venäjän pysyvä YK-lähettiläs vuodesta 2006. Sitä ennen hän oli Venäjän ulkoministeriön erikoislähettiläs (2003–2006) ja Kanadan-suurlähettiläs (1998–2003) sekä suurlähettiläs Belgiassa. Vuosina 1994–1998 hän oli yhteyshenkilönä WEU:ssa ja Natossa.
Tšurkin väitteli filosofian tohtoriksi historiasta ja suoritti tutkinnon Moskovan valtiollisessa kansainvälisten suhteiden instituutissa.
Georg Rosenlew
Georg Wilhelm Rosenlew (18. elokuuta 1863 Pori – 28. joulukuuta 1906 Pori) oli suomalainen W. Rosenlew & Co Ab:n johtaja.
Rosenlewin vanhemmat olivat kauppaneuvos Fredrik Wilhelm Rosenlew ja Emma Karolina Björkman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1884 Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa oikeustiedettä.
Rosenlew oli W. Rosenlew & Co Ab:n johtajana ja hän toimi Ruotsin ja Norjan varakonsulina Porissa vuodesta 1892 alkaen.
Attikí (metroasema)
Attikí ( eli Σταθμός Αττική, "Stathmós Attikí") on Ateenan metron asema linjoilla Linja 1 (vihreä) ja Linja 2 (punainen). Se sijaitsee Ateenan keskustan pohjoispuolella Attikín kaupunginosassa.
Metroasema avattiin 30. kesäkuuta 1949. Asema on suurimman osan vanhan Linjan 1 asemista tavoin maanpäällinen ja muistuttaakin enemmän paikallisjuna- kuin metroasemaa. Linjalla 1 seuraava asema pohjoiseen on Ágios Nikólaos ja kaakkoon Viktória. Linjalla 2 seuraava asema länteen on Sepólia ja etelään Stathmós Larísis.
Evangelismós (metroasema)
Evangelismós ( eli Σταθμός Ευαγγελισμός, "Stathmós Evangelismós") on Ateenan metron asema linjalla Linja 3 (sininen). Se sijaitsee Ateenan keskustan itäosassa Evangelismóksen kaupunginosassa.
Metroasema avattiin 28. tammikuuta 2000. Aseman lähellä sijaitsevat muun muassa Bysanttilainen ja kristillinen museo, Sotamuseo ja Evangelismóksen sairaala sekä Lykavittós-kukkula. Seuraava asema länteen on Sýntagma ja koilliseen Mégaro Mousikís. Evangelismós tulee olemaan myös suunnitteilla olevan Linjan 4 asema.
Asemalla on näytteillä metrolinjan rakentamisen yhteydessä löytynyttä antiikin aikaista esineistöä. Lasiseinän takana on näkyvissä arkeologisia kerrostumia, muun muassa antiikin aikaista vesijohtoa.
Doukíssis Plakentías
Doukíssis Plakentías ( eli Σταθμός Δουκίσσης Πλακεντίας, "Stathmós Doukíssis Plakentías") on Ateenan proastiakós-paikallisjunien Linjan 2 sekä Ateenan metron Linjan 3 (sininen) asema. Se sijaitsee Chalándrin, Vrilíssian ja Agía Paraskevín kaupunkien rajalla Ateenan metropolialueen koillisosassa.
Asema avattiin 28. heinäkuuta 2004. Se on saanut nimensä siitä, että se sijaitsee Piacenzan herttuattaren mukaan nimetyllä Doukíssis Plakentías -kadulla. Sekä metrolinjalla 3 että proastiakós-linjalla seuraava asema kaakkoon eli Ateenan kansainväliselle lentoasemalle päin on Pallíni. Metrolinjalla 3 seuraava asema länteen on Chalándri.
Mégaro Mousikís (metroasema)
Mégaro Mousikís ( eli Σταθμός Μέγαρο Μουσικής, "Stathmós Mégaro Mousikís") on Ateenan metron asema Linjalla 3 (sininen). Se sijaitsee Ateenan keskustan itäpuolella lähellä Ateenan konserttitaloa ("Mégaro Mousikís"), josta se on saanut nimensä.
Metroasema avattiin 28. tammikuuta 2000. Seuraava asema lounaaseen on Evangelismós ja koilliseen Ampelókipoi.
Syngroú-Fix
Syngroú-Fix ( eli Σταθμός Συγγρού-Φιξ, "Stathmós Syngroú-Fix") on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se sijaitsee Ateenan keskustan eteläpuolella Andréa Syngroú -valtakadulla. Aseman nimen toinen osa tulee alueella aiemmin toimineesta Fix-panimosta.
Metroasema avattiin 16. marraskuuta 2000. Seuraava asema pohjoiseen on Akrópoli ja etelään Néos Kósmos.
ANZ
ANZ tai täsmällisemmin Australia and New Zealand Banking Group on Australian suurimpia pankkikonserneja. Sen osake noteerataan sekä Australian että Uuden-Seelannin pörsseissä.
Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla ANZ oli vuonna 2016 sijalla 84. ollen samalla Australian kolmanneksi suurin pörssiyritys. Pankin markkina-arvo oli 54,9 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2016) ja liikevaihto 31,1 miljardia USD (2015). Vuoden 2015 lopussa suurpankin henkilökuntaan kuului runsas 50 000 ihmistä.
Taseensa perusteella (624,93 mrd. USD) ANZ luokiteltiin vuonna 2016 maailman 48. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi.
Yhdysvaltalainen Global Finance Magazine luokitteli pankin Australian kolmanneksi ja maailman 11. turvallisimmaksi liikepankiksi vuonna 2016.
Westpac Banking Group
Westpac tai täsmällisemmin Westpac Banking Group on Australian suurimpia pankkikonserneja. Yhtiön kotipaikka on Sydney. Yhtiön osake noteerataan Australian, Uuden-Seelannin ja New Yorkin pörsseissä.
Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla Westpac Banking Group oli vuonna 2016 sijalla 72. ollen samalla Australian toiseksi suurin pörssiyritys. Pankin markkina-arvo oli 80,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2016) ja liikevaihto 30,2 miljardia USD (2015). Vuoden 2015 lopussa suurpankin henkilökuntaan kuului runsas 35 000 ihmistä.
Taseensa perusteella (570,33 mrd. USD) pankki luokiteltiin vuonna 2016 maailman 50. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi.
Yhdysvaltalainen Global Finance Magazine luokitteli pankin Australian neljänneksi ja maailman 12. turvallisimmaksi liikepankiksi vuonna 2016.