Lesbo
Lesbo on naispuolinen homoseksuaali eli nainen, joka kokee seksuaalista tai tunnepohjaista vetovoimaa ainoastaan naisiin. Kinsey-instituutin tekemän tutkimuksen mukaan sukupuoli-nonkonformistisuus lapsuudessa on homoseksuaalisuuden tärkein ennusmerkki. Tämä liittyy poikatytön käsitteeseen.
Toisin kuin miesten homoseksuaalisuutta, naisten homoseksuaalisuutta on dokumentoitu heikosti. Naisten homoseksuaalisuuteen ei ole kiinnitetty historiassa huomiota, eikä se ole koskaan ollut rikos. Oman ongelmansa historian jäljittämisessä muodostaa se, että lesbo- ja homoseksuaalisuus-käsitteitä ei ole tunnettu vielä kauan.
Ihmisen seksuaalisuutta tutkittaessa huomio on kiinnitetty miespuolisiin homoseksuaaleihin, ja naiset ovat jääneet paljolti huomiotta. Lesbolaisuuden syitä ei ole selvitty, koska selvinä syinä on pidetty epäviehättävyyttä ja dominoivuutta, jotka johtavat siihen että nainen ei onnistu saamaan miestä. Naisten seksuaalisuutta pidetään myös joustavampana kuin miesten, mikä tarkoittaa että nainen joka harrastaa seksiä naisen kanssa ei olisi niin vahvasti homoseksuaalinen kuin vastaavasti homomies.
Lesbolaisuus sai huomiota osana feminismiliikettä 1960-luvulta alkaen. Toisen aallon feminismi käynnistyi ilman lesbolaisuuden sisältymistä siihen, mutta se tuli pian osaksi sitä. 1970-luvulla radikaalit feministiaktivistit kannustivat kaikkia feministejä poliittiseen lesbouteen, joka on ideologian käytännöllinen vastakappale.
Ensimmäinen tieteellinen merkintä naisen homoseksuaalisuudesta on psykologi Sigmund Freudin vuodelta 1920, kun hänellä oli itsemurhaa yrittänyt potilas. Freud katkaisi hoitosuhteen potilaan miesvihan vuoksi.
Tutkimuksen mukaan 22 prosenttia lesbonaisista on ollut lapsuudessa naisen taholta tulevan (homo)seksuaalisen hyväksikäytön uhreja, kun taas heteronaisilla prosentti on vain yksi. Lapsuudessa ja nuoruudessa 30 prosenttia lesbonaisista on ollut ruumiillisen väkivallan uhreja.
Lesbosuhteissa kumppaniin kohdistettu lähisuhdeväkivalta on melko yleistä. 17–45 prosenttia lesboista on joutunut naiskumppanin vähintään yhden väkivallanteon kohteeksi. 30 prosenttia lesboista on tullut naiskumppaninsa seksuaalisesti hyökkäämäksi tai raiskaamaksi.
Erään tutkimuksen mukaan lesboista 79,7 prosenttia on ollut psykoterapiassa tai sentyyppisessä ammattiavussa. Heteronaisilla prosentti oli 31,5. Lesbojen käyttämät psykologipalvelut eivät kuitenkaan ole yhteydessä lapsuudessa koettuun seksuaaliseen hyväksikäyttöön.
Vuonna 1988 psykoanalyytikko Elaine Siegel tutki 12 lesboa, joilta hän löysi sankan joukon henkisiä ongelmia: kehonkuvan vaillinaisuutta, vakaiden objektisuhteiden puuttumista, heikosti kehittynyttä sukupuoli-identiteettiä, itsemurhayrityksiä, sadomasokistista interpersonaalista vuorovaikutusta ja mikropsykoottisia episodeja. Siegel spekuloi että homoseksuaalinen suuntautuminen on näillä naisilla vakavan psykopatologian seurausta.
Lesboilla esiintyy läheisriippuvuutta.
Aivojen kuvausten perusteella tiedetään, että lesbojen ja heteromiesten aivojen rakenteet muistuttavat toisiaan. Lesbojen ja heteromiesten oikea aivopuolisko on vasempaa suurempi, ja hermoyhteyksiä on enemmän oikeassa mantelitumakkeessa.
Lesbonaiset pärjäävät spatiaalisessa tietoisuudessa paremmin kuin heteronaiset.
Yleisissä kognitiivisissa testeissä lesbot suoriutuvat kuten heteronaiset, mutta verbaalista sujuvuutta (eng. "verbal fluency") mittaavassa testissä lesbot suoriutuvat kuten heteromiehet eli heteronaisia huonommin.
Lesbouden kehittymisen biologiset selitysmallit liittyvät androgeeneihin eli mieshormoneihin sekä kilpirauhasen toimintaan. Eräässä nuorisopsykiatrian potilaita koskeneessa tutkimuksessa 15 lapsen äideillä oli kilpirauhasongelmia raskausaikana. Nuorisopsykiatrian potilaista löytyi 16 homoseksuaalista nuorta. 12 tapauksessa homoseksuaalinen nuori oli kilpirauhasongelmista raskausaikana kärsineen naisen lapsi. Yhteys oli merkitsevä molemmilla sukupuolilla. Väestötasolla homoseksuaalisuuden ja kilpirauhasen vajaatoiminnan esiintyvyys ovat samaa luokkaa.
Lesbolaisuuden taustalla on arveltu olevan hormoniepätasapaino: kohonnut androgeenipitoisuus. Korkea androgeenipitoisuus sikiövaiheessa voi tehdä lesboksi. Tätä tukee se havainto, että lesboilla vasemman käden sormet ovat tyypillisesti korkeasta sikiövaiheen androgeenialtistuksesta kertovasti sellaiset, että etusormi on lyhyempi kuin nimetön sormi, jota altistus pidentää.
Naisilla liiallinen androgeenituotanto johtaa miehisten piirteiden ilmaantumiseen eli virilisoitumiseen.
Yleisin virilisoitumisen syy naisilla on munasarjojen monirakkulaoireyhtymä (PCOS), joka aiheuttaa parrankasvua ja hedelmättömyyttä. PCOS-sairauteen liittyy lisäksi aknea, kehon liikakarvoitusta (hirsutismi) , ylipainoa ja hyperinsulinemiaa. PCOS-sairaus on naisilla yleinen, ja liiallisesta androgeenituotannosta kärsivistä yli 80 prosentilla syynä on tämä sairaus. PCOS-naisilla lesbolaisuus on yli kaksi kertaa todennäköisempää. Eräässä tutkimuksessa hedelmällisyysklinikalla käyneistä 612 naisesta 254 kuvaili itseään lesboksi, ja näistä 80 prosentilla oli PCOS-sairaus.
Naisilla on testosteronia pieniä määriä tuottavat lisämunuaiset, joiden adrenogenitaalinen oireyhtymä (CAH) johtaa virilisoitumiseen. CAH-sairautta sairastavista naisista 37 prosenttia on lesboja tai biseksuaaleja. CAH-naisille on tyypillistä olla lesboja, hylätä äitiys ja valita maskuliininen ura. CAH-sairautta sairastava äiti voi ottaa deksametasonia, jotta tyttärestä ei tulisi lesbo.
Yksi erittäin harvinainen naisilla virilisoitumista sikiövaiheessa aiheuttava sairaus on aromataasin puutos, joka myös voi aiheuttaa myöhemmin PCOS-sairauden.
Hypotyreoosiin liittyvässä selitysmallissa epäillään äidin raskausajan aikaista kilpirauhasen vajaatoimintaa ja äidin kilpirauhasen autoimmuunisairautta. Tähän liittyvät kilpisrauhashormonien puute ja Hashimoton tauti. Raskaus vaatii äidin kilpirauhaselta tavallista suurempaa ponnistelua, mihin se tavanomaisesti vastaa kasvattamalla hormonituotantoa. Äidin kilpirauhasen toiminnalla on vaikutusta sikiön neurologiseen kehitykseen. Tässä selitysmallissa kilpirauhasen hormonitoiminta on riittämätön ja tietyt aivojen alueet jäävät kehittymättä.
Myös hypertyreoosi eli kilpirauhasen liikatoiminta vaikuttaa hormonitasoihin. Naisilla kilpirauhasen liikatoiminta, kuten Gravesin tauti, johtaa korkeampaan testosteronipitoisuuteen. Miehillä kilpirauhasen liikatoiminnan on todettu kasvattavan dihydrotestosteronin pitoisuutta 8–10-kertaiseksi normaaliin verrattuna.
Kilpirauhasen toimintaan liittyvää selitystä tukee löytö jossa äidin ottama kilpirauhaslääkitys on yhteydessä tyttären lesbolaisuuteen. Kilpirauhasen vajaatoimintaa lääkitään levotyroksiinilla, joka oli vuonna 2015 Yhdysvalloissa kaikkein eniten määrätty reseptilääke. Levotyroksiinia käytetään kilpirauhasen vajaatoiminnan hoitoon myös raskausaikana ja imetysaikana.
Mediassa ja populaarikulttuurissa lesbot esitetään usein stereotyyppisinä joko maskuliinisina naisina tai feminiinisinä ja perinteisesti kauniina. Mediassa näkyvät lesbot eivät kuitenkaan todenmukaisesti kuvasta lesboja ja lesbosuhteita.
Lesboutta on myös pidetty vain "ilona" miehille ja lesbo- sekä biseksuaalisia naisia seksuaalistetaan, mikä on haitallista lesboyhteisölle, sillä se vähentää lesbosuhteiden vakavuutta ja antaa uskoa, että lesboparit eivät ole niin vakavastiotettavia kuin heteroparit tai homoparit.
Lesbon stereotyyppi liittyy naisurheilijoihin. Erityisesti lesboja arvellaan olevan koripallossa ja jalkapallossa.
Lesbot kiintyvät nopeasti ja muuttavat nopeasti yhteen tuntematta toisiaan lähes lainkaan. Populaarikulttuurissa asia esitetään niin että toiseen deittikertaan sisältyy muuttoauto.
Lesbot ovat korkeammin koulutettuja kuin heteronaiset. Esimerkiksi eräässä tutkimuksessa aineistoon kuuluvista lesboista 54 prosentilla oli kandidaatin- tai maisterintutkinto, kun taas aineistoon kuuluvista heteronaisista 22,5 prosentilla.
Työntekijöinä lesbot ansaitsevat enemmän palkkaa kuin heteronaiset.
Yleisin ammatti lesboilla on psykologi.
Sana on lyhentymä ilmaisusta "lesbolainen rakkaus", joka juontuu Kreikan Lesbos-saaresta, jolla tytöillä ja naisilla oli merkittäviä oikeuksia, esimerkiksi erityisiä kouluja. Antiikin aikana tällaisessä koulussa nuoria tyttöjä opetti naisrunoilija Sapfo. Sapfon säilyneissä runoissa on eroottisia viittauksia naisiin ja monet hänen rakkausrunoistaan on omistettu naisille. Runot kertovat naisten päivittäisistä rituaaleista, suhteista sekä heidän kauneudestaan. Runojen keskeisimpiä aiheita oli kuitenkin Sapfon tuntema rakkaus ja halu naisia kohtaan sekä naisten erityinen viehkeys.
Päteviä todisteita Sapfon ja hänen oppilaidensa välisestä eroottisesta kanssakäymisestä ei kuitenkaan ole. Nykyään Sapfon kuitenkin laajalti arvellaan olleen tosiasiassa lesbo, vaikka kristinuskon uskotaankin yrittäneen salata asiaa, ja Sapfoa pidetään nykyyän usein naisten välisen rakkauden ja halun symbolina, ja häntä on myös epävirallisesti kutsuttu lesbojen pyhimykseksi.
Toisin kuin miesten homoseksuaalisia suhteita, lesbosuhdetta ei olla koskaan tuomittu historiassa niin rankasti, eikä siitä ole saanut rangaistuksia sillä naisten välistä suhdetta pidettiin harmittomana. Lesbosuhteita ei silloin pidetty yhtä vakavina kuin heterosuhteita, vaan ne ajateltiin enemmänkin ystävyyssuhteiden kaltaisina.
Naisten homoseksuaalisuudesta on kirjattu vain vähän tietoa ennen 1900-lukua, jonka seurauksena ei tiedä tarkkaan lesbojen roolista historiassa. Tiedon puutteen vuoksi 1800-luvun lopulla lesbous luokiteltiin mielisairaudeksi. Nykyään tiede ei luokittele minkäänlaista homoseksuaalisuutta sairaudeksi.
Kun homoseksuaalisuus oli luokiteltu mielisairaudeksi 1800-luvun lopulla, monet lesbot peittivät seksuaalisen suuntautumisensa. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvalloissa homoseksuaalisuutta pidettiin rangaistavana, ja kehittyi verkostoja joiden avulla lesbonaiset tapasivat toisiaan ja valisti muita homoseksuaalisuudesta. Lesboutta pidettiin pahana, sillä uskottiin että sillon nainen alkaa käyttäytyä maskuliinisesti ja vaatia saada samanlaisen roolin kuin miehillä on yhteiskunnassa.
Monet naiset eivät halunneet tai halua tunnustaa olevansa lesboja tai biseksuaaleja sillä eivät halua luokitella itseään, tai pelkäävät että tieto asiasta haittaisi heitä ympäristön ollessa homofobinen. Toisaalta lesbous kiehtoi ja järkytti monia, sillä useat lesbonaiset vastustivat sukupuolirooleja ja naisten välistä rakkautta pidettiin jännittävänä.
Tunnettu eläinkunnassa lesboutta käsittelevä Huntin ja Huntin tutkimus on julkaistu vuonna 1977. Siinä tutkittiin Etelä-Kalifornian edustalla sijaitsevan Santa Barbaran saaren amerikanmerilokkien ("Larus occidentalis") käyttäytymistä. Tutkijat tutkivat lintuja kolme vuotta, yhteensä 1200 lintuparia, ja huomasivat sattumalta, että noin 14 prosenttia linnuista muodosti lesbopariskuntia. Tutkijat kutsuivat löytöä ensimmäiseksi linnuilla havaituksi homoseksuaalisuuden tapaukseksi. Vuonna 1984 Huntin ja muut julkaisivat toisen tutkimuksen merilokkien lesbopariskuntiin liittyen. Vuonna 1993 seksuaalitutkija Simon LeVay ei löytänyt todisteita merilokkien lesbopariskunnista. LeVayn tarkoituksena oli käyttää merilokkien lesbopariskuntia havainnollistamaan sitä että homoseksuaalisuus on luonnollista.