Misofonia
Misofonia (tunnetaan myös lyhenteellä SSSS, "selective sound sensitivity syndrome eli 4S") on sairaus, jossa ihminen on neurofysiologisesti herkistynyt jokapäiväisille äänille, jotka ovat valtaosalle muista ihmisistä yhdentekeviä. Tavallisesti ne liittyvät muun muassa syömiseen ja hengittämiseen ja aiheuttavat kuulijassaan hallitsematonta raivoa. Kyseessä ei ole hyperakusia, jossa henkilö kokee sietämättömänä kaikki ympäristön äänet, vaan inhoa valikoiduille voimakkuudeltaan matalille äänille, jotka ovat luonteeltaan toistuvia. Tila on tunnistettu sairaudeksi mm. englanninkielisissä maissa, mutta sitä ei löydy toistaiseksi ICD-10-järjestelmästä, minkä takia suomalaiset lääkärit eivät laajalti tunne tilaa.
Misofonia on neurofysiologinen tila, jossa aivot ovat herkistyneet joillekin jokapäiväisille äänille ja saavat ihmisen niin sanottuun taistele tai pakene -tilaan. Tällaisia ääniä, jotka voivat saada misofoniasta kärsivän herkistymään, ovat usein matalia ja toistuvia, kuten syömisen äänet maiskutus, hörppiminen ja rouskutus tai toisen ihmisen hengitysäänet.
Misofoniaa alettiin käyttää omana terminään vasta 2000-luvulla, kun Jastreboffit (2001) erottivat oireet hyperakusiasta.
Syitä misofonian puhkeamiselle ei tiedetä, mutta vuonna 2017 Newvastlen yliopistossa julkaistun tutkimuksen perusteella potilaiden aivojen otsalohkoissa näkyi muutoksia. Potilailla oli yliaktiivisuutta etummaisessa aivosaaressa, jonka tehtäviin kuuluu fyysisten aistiärsykkeiden yhdistäminen tunteisiin.
Misofonian oirekuvasto ei ole yhtenäinen, ja siitä kärsivät saavat eriasteisia epämiellyttävyyden tunteita. Tilan laukaisevat usein äänet, mutta ne voivat olla myös näköaistimuksia.
Misofonian oireita ja merkkejä ei ole vielä virallisesti määritelty, ja monet oireet perustuvat anekdootteihin tai pienimuoitoisiin tutkimuksiin. Keskeisin oire on kuitenkin vastenmielisyys tiettyjä ääniä ja näköaistimuksia kohtaan. Yleisimpiä ääniä, jotka aiheuttavat inhoa, ovat esimerkiksi viheltäminen, naputus, pureskelu, hengittäminen, sireeni, haukkuminen, huutaminen, kynän naputtelu ja kellon tikitys. Näköhavainnoista yleisiä ovat esimerkiksi jalan heiluttaminen, sormen liikkeet ja pureskelu.
Misofoniasta kärsivä voi olla normaalia ahdistuneempi, sillä se saattaa aiheuttaa jatkuvaa odotusta seuraavasta epämiellyttävästä äänestä. Misofonian oireet yhdistyvät usein läheisiin ihmiisin, joten sitä sairastava ihminen saattaa vetäytyä ihmissuhteista. Misofoniapotilaiden on joissakin tapauksissa havaittu kärsivän useammin migreenistä ja uneliaisuudesta.
Misofoniaa on tutkittu vielä niin vähän, ettei sillä ole hyväksyttyjä hoitomuotoja. Misofoniasta kärsivät ihmiset ovat saaneet apua muun muassa kognitiivisesta käyttäytymisterapiasta, hypnoterapiasta ja tinnituksen hoitoon käytettävästä TRT-terapiasta.
Misofoniapotilas voi omilla toimillaan myös helpottaa oireita. Sekä stressi että väsymys saattavat lisätä ääniyliherkkyyttä, joten omilla elintavoillaan voi saada jo huomattavia muutoksia. Arkitilanteessa esimerkiksi taustaäänien (kuten radion) avulla voi yrittää peittää inhoa aiheuttavia ääniä. Korvatulppien käyttöä ei kuitenkaan suositella, sillä kuulojärjestelmää kannattaa ennemmin siedättää. Hiljaisuuteen tottunut henkilö voi häiriintyä äänistä jatkossa entistä enemmän.