hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Boris Rotenberg (jalkapalloilija)
Boris Rotenberg (, s. 19. toukokuuta 1986 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäjänjuutalainen jalkapalloilija, jolla on Suomen ja Venäjän kansalaisuus. Rotenberg on pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Venäjän valioliigassa pelaavaa Rostovia, jossa hän on lainassa samassa sarjassa pelaavasta Dynamo Moskovasta.
Rotenbergin isä on miljardööri Boris Rotenberg, joka on tutustunut ja toiminut sparraajana presidentti Putinille mm. judoyhdistyksen kautta. Hänen veljensä on liikemies Roman Rotenberg.
Rotenberg asui Suomessa vuodet 1991–2004 ja edusti juniorina Helsingin Ponnistusta, Helsingin Jalkapalloklubia ja FC Jokereita. Kaudella 2003 hän kuului Jokereiden edustusjoukkueeseen, mutta ei debytoinut Veikkausliigassa. Kaudet 2004–2005 hän edusti HJK:n reservijoukkuetta Klubi 04:ää. Juniorivuosinaan Rotenberg pelasi myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa.
Rotenberg palasi Pietariin yliopisto-opintojen vuoksi, mutta päätyi jatkamaan jalkapallouraansa paikallisen pääsarjaseuran Zenitin kakkosjoukkueessa. Sittemmin hän pelasi lainalla useissa muissa seuroissa. Hän debytoi Venäjän valioliigassa Šinnikin riveissä 12. heinäkuuta 2008 ottelussa Krylja Sovetovia vastaan. Kaudella 2009 hän teki läpimurtonsa Himkissä.
Heinäkuussa 2008 Israelin Ligat ha'Alin Hapoel Petah Tikva osoitti kiinnostusta Rotenbergia kohtaan. Juutalaisuutensa takia Rotenbergia ei olisi laskettu ulkomaalaiseksi Israelissa.
Helmikuussa 2011 Rotenberg siirtyi vapaana pelaajana Dynamo Moskovaan, jonka kanssa hän teki 2,5-vuotisen sopimuksen.
Jevgeni Levinson
Jevgeni Adolfovitš Levinson (, 19. lokakuuta 1894 Odessa – 21. maaliskuuta 1968 Leningrad) oli neuvostoliittolainen arkkitehti.
Jevgeni Levinson valmistui vuonna 1927 taideteknisestä korkeakoulusta (VHUTEIN). Vuosina 1932–1945 hän toimi Leningradin rakennusinsinööri-instituutin (LISI) ja vuosina 1945–1968 Repinille nimetyn maalaustaiteen, kuvanveiston ja arkkitehtuurin instituutin (IŽSA) opettajana (vuodesta 1947 lähtien professorina).
Levinsonin suunnittelemat rakennukset edustavat myöhäistä konstruktivismia, Stalinin ajan klassismia ja 1950–1960-lukujen funktionalismia. Hänen töitään Pietarissa ovat mm. Lensovetin kulttuuripalatsi (1930–1936), Lensovetin asuintalo (1931–1934), Kevyen teollisuuden talo Voznesenski-prospektilla (1931–1934), Petrovskaja-rantakadun asuintalo (1935–1940), Nevan piirineuvoston rakennus (1937–1940) sekä Štšemilovkan (1937–1940, 1958–1964) ja Moskovski-prospektin (1937–1946) asuinkorttelit. Toisen maailmansodan jälkeen Levinson osallistui Puškinin ja Pavlovskin jälleenrakennukseen. Vuonna 1951 hän sai Stalin-palkinnon Andrei Grušken kanssa suunnittelemastaan Puškinin rautatieasemasta. Levinsonin käsialaa ovat myös Avtovon metroaseman erikoiset lasipylväät. Arkkitehti osallistui Piskarjovkan hautausmaan muistoalueen suunnitteluun (1960). Hänen myöhäisvaiheen teoksiaan ovat Nevski-kulttuuripalatsi Obuhovskoi Oborony -prospektilla, Kamennoostrovski-prospektin Muotitalo (molemmat 1963–1968) sekä Sovetskaja-hotellin ensimmäinen vaihe (1968).
Vuosina 1931–1968 Levinson asui ja työskenteli Aleksandr Sokolovin kanssa suunnittelemassaan Neuvostokaupan työntekijöiden osuuskuntatalossa (Kamennoostrovski-prospekti 55). Rakennuksen seinässä on arkkitehdista kertova muistolaatta.
Viitana
Viitana (; ) on kylä Karjalan tasavallan Prääsän piirin Tšalnan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Suojujoen rannalla 24 kilometriä Petroskoista luoteeseen. Kylässä on 325 vakituista asukasta (vuonna 2012). Sen ohi kulkee Petroskoin ja Suojärven välinen maantie ja rautatie.
Viitana mainitaan ensimmäisen kerran 1400–1500-lukujen verokirjoissa. Nimi perustunee karjalankieliseen sanaliittoon "viidoin al" eli ’kuusikon alla’. "Viidoi" merkitsee karjalaksi ’nuorta tiheää kuusimetsikköä’. Kyläryhmään kuuluu viisi osaa: "Pogoste" eli ’pogosta’, sitä vastapäätä Suojujoen toisella puolella sijaitseva "Üliči" (venäjäksi "Antuševskaja"), "Alaižagd’" eli ’alapää’ (ven. "Nižnije Vidany"), "Üläižagd’" eli ’yläpää’ (ven. "Kuzminskaja") ja "Viäčurd’e" (ven. "Vjatšurga" tai "Vjatšerga").
Viitanan kanta-asukkaat ovat karjalaisiin kuuluvia lyydiläisiä. Kylä sijaitsee karjalan- ja venäjänkielisen alueen rajalla. Karjalaiset ja venäläiset ovat olleet läheisissä kanssakäymisissä aina Petroskoin perustamisesta lähtien. Vuonna 1926 Viitanan 737 asukkaasta 682 oli karjalaisia.
Toisen maailmansodan jälkeen neljän kilometrin päähän kylästä perustettiin Tšalnan metsätyöläistaajama, joka toi seudulle runsaasti venäläisiä, suomalaisia ja valkovenäläisiä. Vielä 1970-luvulla vanhukset ja osin keski-ikäisetkin viitanalaiset puhuivat keskenään kotimurrettaan, mutta nykyään kylässä on enää muutamia karjalan kielen taitajia. Kieltä on yritetty elvyttää kesäjuhlien, kansankuoron ja päiväkodissa järjestetyn opetuksen avulla, mutta toistaiseksi ne eivät ole tuottaneet kouriintuntuvia tuloksia.
Viime vuosikymmeninä myös kylän katukuva on muuttunut. Vanhan kerhotalon (entisen kirkon) lähelle rakennettiin 1960–1970-luvuilla muutamia kaksikerroksia kivitaloja. Autioituneita maalaistaloja on myyty kesämökeiksi tai ne ovat rappeutumassa. Kylän palveluihin kuuluu pieni kauppa ja päiväkoti. Ränsistynyt koulurakennus purettiin tarpeettomana perestroikan jälkeen ja harvat oppilaat käyvät koulua Tšalnassa. Kuusikossa sijainnutta Pyhän Nikolaoksen tsasounaa yritetään rakentaa uudelleen.
Molukkienkuningaskaija
Molukkienkuningaskaija ("Alisterus amboinensis") on keskikokoinen indonesialainen kaijalaji. Se kuuluu kuningaskaijojen sukuun.
Molukkienkuningaskaijan pituus on noin 35 cm ja paino 145–163 g. Aikuisen linnun pää ja alapuoli ovat punaiset, siivet vihertävät, siipien pienet peitinhöyhenet, hartiat, yläperä ja pyrstön yläpeitinhöyhenet purppuransiniset, ja pyrstö musta. Nokka on tummanharmaa ja ylänokan tyvi on oranssi, iiris oranssi ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on hartioista vihreä, sen nokka on mustanruskea ja iiris ruskea.
Lajista tunnetaan kuusi alalajia: "amboinensis", "buruensis", "dorsalis", "hypophonius", "sulaensis" ja "versicolor".
Molukkienkuningaskaija elää Indonesian itäisessä saaristossa Pelengin ja Sulan saarilla ja siitä itään olevilla saarilla sekä Länsi-Uusi-Guinean itäosassa 50 000–100 000 neliökilometriä laajalla alueella. Populaatio on kooltaan noin 60 000 yksilöä. Lajin uhkana ovat laiton lemmikkieläinpyynti ja metsien hakkuut.
Kaijat elävät sademetsissä, puutarhoissa ja istutuksilla aina kahden kilometrin korkeudelle merenpinnasta.
Luonnossa pesä on puun kolossa tai onkalossa. Vankeudessa naaras on muninut kaksi munaa ja hautonut niitä 19 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä yhdeksän viikon ikäisinä.
Ruokavalio koostuu siemenistä, hedelmistä, marjoista ja silmuista.
Papuankuningaskaija
Papuankuningaskaija ("Alisterus chloropterus") on keskikokoinen oseanialainen kaija.
Linnun pituus on noin 36 cm ja paino 138–190 g. Aikuisen koiraan pää, niska, yläselkä ja alapuoli ovat punaiset, siivet vihreät, alaselkä, yläperä ja pyrstön yläpeitinhöyhenet malvansiniset ja pyrstö musta. Naaraan pää, selkä ja siivet ovat himmeän vihreät, kurkun ja rinnan höyhenet ovat oliivinvihreät ja punaruskeareunaiset ja pyrstö on vihreä, mustakärkinen. Nokka on tummanharmaa ja ylänokan tyvi on koiraalla oranssi, naaraalla ruskeampi, iiris oranssi ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on kuten naaras mutta rinnan höyhenissä ei ole punaruskeita reunoja, sen nokka on mustanruskea ja iiris ruskea.
Lajista tunnetaan kolme alalajia: "chloropterus", "callopterus" ja "moszkowskii".
Papuankuningaskaija elää Papua-Uudessa-Guineassa ja Länsi-Uuden-Guinean itäosissa 50 000–100 000 neliökilometriä laajalla alueella. Populaatio on kooltaan noin 70 000 yksilöä.
Kaijat elävät tiheissä metsissä, puutarhoissa ja istutuksilla aina 2,6 kilometrin korkeudelle merenpinnasta.
Pesintä tunnetaan puutteellisesti, mutta pesä on todennäköisesti puun kolossa tai onkalossa. Vankeudessa naaras on muninut kolme tai neljä munaa ja hautonut niitä kolme viikkoa.
Ruokavalio koostuu siemenistä, hedelmistä, pähkinöistä, marjoista, silmuista, kukinnoista ja mahdollisesti hyönteisistä ja niiden toukista.
Michael Yon
Michael Yon (s. 1964) on yhdysvaltalainen kirjailija, freelancer-toimittaja ja bloginpitäjä. Hän palveli Vihreissä bareteissa 1980-luvun alussa ja siirtyi toimittajaksi 1990-luvun puolivälissä. The New York Timesin mukaan hän on toiminut Irakissa taistelevien yksiköiden mukana kauemmin kuin kukaan muu journalisti. Hänen kolumnejaan on ilmestynyt New York Postissa.
Vuonna 2005 Yon otti kuvan majuri Mark Biegeristä pitämässä sylissään irakilaista tyttöä, joka oli haavoittunut autopommi-iskussa. Time-lehden verkkosivuilla lukijat valitsivat sen vuoden 2005 valokuvaksi.
Jonathan Creek – illuusioiden mestari
Jonathan Creek – illuusioiden mestari ("Jonathan Creek") on brittiläinen draamasarja, jota BBC esitti 1997–2004. David Renwickin käsikirjoittaman sarjan nimiroolissa näytteli aikaisemmin paremmin stand up -koomikkona tunnettu Alan Davies. Sarjan päähenkilö Jonathan Creek on ammatiltaan illusionisti, ja hänet kutsutaan usein auttamaan rikosten ratkaisussa.
Samuel Maoz
Samuel Maoz (s. 1962 Tel Aviv, Israel) on israelilainen elokuvaohjaaja. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa "Libanon" on saanut Venetsian elokuvajuhlien pääpalkinnon Kultaisen leijonan ja kotimaassaan se on ehdokkaana useassa sarjassa Ophir-palkinnon saajaksi.
Maos on opiskellut elokuva-alaa Tel Avivissa Beit-Tzvi -elokuvakoulussa. Hän on ollut tuotannon suunnittelijana sekä elokuvayhtiöissä että televisiossa ja ohjannut dokumentteja, televisiosarjoja ja teatterinäytelmiä.
Iso-Urtti
Iso-Urtti on Päijänteen niemi Jyväskylässä. Sen länsipuolella on Urtinpohja. Aikaisemmin, kun vesi oli korkeammalla (ennen 1830-luvun vedenlaskua), Iso-Urtti oli saari. Nykyäänkin sen tyvi on hyvin kapea. Tyven poikki kulkee Jyväskylän ja Muuramen raja. 1980-luvun lopussa Iso-Urtti aiottiin rakentaa asuinalueeksi, mutta hanke pysähtyi Suomen pankkikriisin ja 1990-luvun laman takia. Myöhemminkin sitä on harkittu.
Seutukaavassa Iso-Urtti on virkistysaluetta. Alue liitettiin Jyväskylän maalaiskunnasta kaupunkiin vuonna 1965.
Niemen eteläosassa on Urtin talosta 50 metrin päässä kiinteä kiviröykkiön muotoinen muinaisjäännös, jonka merkityksestä ei ole tietoa, sillä sitä ei ole tutkittu.
Ophir
Ophir-palkinto () on merkittävin Israelissa myönnetty elokuva-alan palkinto. Se on saanut nimensä näyttelijä Shaike Ophirin mukaan ja on myönnetty ensimmäisen kerran vuonna 1982. Palkinnot eri sarjoissa myöntää Israelin elokuva- ja televisioakatemia.
Ensimmäinen Ophir-palkinto myönnettiin ohjaaja Shimon Dotanille elokuvasta "Tzlila Chozeret", ja vuodesta 1990 palkinto on myönnetty vuosittain. Parhaan elokuvan palkinnon saanut elokuva edustaa Israelia Yhdysvalloissa valittaessa parasta ulkomaista elokuvaa Oscar-palkinnon saajaksi. Elokuvat "Aviva My Love" ja "The Band's Visit" eivät kuitenkaan edustaneet Israelia.
Eniten Ophir-palkintoja on saanut "Nina's Tragedies", jolle niitä myönnettiin 11. Assi Dayan on saanut palkinnon kahdeksan kertaa ja on palkittu ohjaajana, käsikirjoittajana ja näyttelijänä.
Cristian Darío Álvarez
Cristian Darío Álvarez (s. 13. marraskuuta 1985 General Lagos, Argentiina) on argentiinalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Rayo Vallecanoa.
Álvarez on Rosario Central junioriakatemian kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 23. helmikuuta 2006 Copa Libertadoresin ottelussa paraguaylaista Cerro Porteñoa vastaan. Tämän jälkeen hän nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi.
Vuonna 2008 Álvarez siirtyi barcelonalaisseura Espanyoliin.
Remember the Time
Remember the Time on Michael Jacksonin single, joka julkaistiin toisena Dangerous-albumilta vuonna 1992.
Kappaleen sanoitukset ovat tehneet Michael Jackson, Teddy Riley ja Bernard Belle. Kappaleen ovat tuottanut Michael Jackson ja Teddy Riley. Kappaleen videolla nähdään muun muassa Eddie Murphy, Iman, The Pharcyde, Magic Johnson, ja Tom Lister, Jr.
7" single
Cassette single
CD single
CD single (UK)
2x12" promo single
Visionary single
CD puoli
DVD puoli
Neill Blomkamp
Neill Blomkamp (s. 17. syyskuuta 1979 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalaissyntyinen, Vancouverissa asuva elokuvien ja mainosfilmien ohjaaja.
Blomkamp aloitti 16-vuotiaana animaattorina Etelä-Afrikassa, kunnes muutti perheensä mukana Vancouveriin kaksi vuotta myöhemmin. Vancouverissa hän pääsi Vancouver Film Schooliin. 2000-luvulla Blomkamp työskenteli runsaasti muun muassa visuaalisten tehosteiden parissa. Lisäksi hän ohjasi mainoksia muun muassa Nikelle ja Citroënille.
Vuonna 2007 Blomkamp ohjasi "Landfall"-lyhytelokuvien sarjan, joka sijoittui "Halo"-videopelien ympäristöihin. Toinen kolmesta jaksosta palkittiin Cannesissa 2008. Hyvästä vastaanotosta seurasi myös ensimmäinen täyspitkän elokuvan ohjaustyö, kun Peter Jackson päätti tuottaa "District 9" -elokuvan perustuen Blomkampin tiimin "Alive in Joburg" -lyhytelokuvaan. Blomkampin ohjaaman ja hyvät arvostelut saaneen "District 9":n ensi-ilta oli vuonna 2009. Blomkamp on ohjannut myös tieteiselokuvat "Elysium" (2013) ja "Chappie" (2015).
Koivurousku
Koivurousku ("Lactarius resimus") on Suomessa melko harvalukuinen rousku, joka on myös ruokasieni.
Koivurousku on haurasmaltoinen ja juustomaisesti lohkeava. Sen suppilomainen, valkea lakki on kooltaan 8-15 senttiä. Lakki on pinnaltaan tahmea ja vyöhykkeetön, mutta vanhemmiten siihen muodostuu kellertäviä laikkuja. Lakin reuna kiertyy sisäänpäin ja siinä on nukkainen pinta. Vanhemmiten reuna ohenee ja nukkaisuus häviää. Sienen johteiset heltat ovat tiheässä ja ne ovat väriltään valkoiset. Myös lajin ontto jalka on valkoinen. Maitiaisneste on aluksi väriltään valkoista, mutta joutuessaan ilman kanssa tekemisiin se muuttuu rikinkeltaiseksi.
Useat melko suurikokoiset rouskulajit ovat väriltään ja maitiaisnesteeltään samankaltaisia. Ne ovat kuitenkin kaikki syötäviä esikäsittelyn jälkeen.
Koivurouskua tavataan koivusekametsissä, Suomessa aina Napapiirille asti. Sieni on useimmiten harvalukuinen, mutta kanta voi olla tiettyinä vuosina runsaskin.
Koivurousku pitää esikäsitellä keittämällä runsaassa vedessä. Käsittelyn jälkeen koivurousku ja sen edellä mainitut lähilajit voidaan käyttää suolasieninä.
In the Closet
In the Closet on Michael Jacksonin single, joka julkaistiin kolmantena "Dangerous"-albumilta vuonna 1992.
Kappaleen sanoittivat ja tuottivat Michael Jackson ja Teddy Riley. Kappaleen videolla nähdään supermalli ja näyttelijä Naomi Campbell.
UK single
U.S. Single
Visionary single
CD puoli
DVD puoliTommy Musto mixes
Frankie Knuckles mixes
Other mixes
Sukasmalurit
Sukasmalurit (Dasyornithidae) on Australiassa tavattava varpuslintuheimo.
Sukasmalurit ovat kooltaan 17–27 cm pitkiä, enimmäkseen harmaan ja ruskeankirjavia, pitkäpyrstöisiä, enimmäkseen maassa liikkuvia lintuja. Ne elävät huomaamattomina mantereen rannikkoalueilla metsien alikasvoksessa, pensaikoissa ja nummilla, ja ilmaisevat itsensä yleensä vain omintakeisella laulullaan. Niiden ravinto koostuu hyönteisistä ja muista pienistä selkärangattomista sekä siemenistä ja medestä. Pesä on matalalla kasvillisuudessa ja naaras munii tavallisesti kaksi munaa, joita haudotaan 16–21 päivää. Poikaset lähtevät pesästä 18–21 päivää vanhoina.
Heimossa on vain yksi suku, sukasmalurit, johon kuuluu kolme lajia:
Giorgi Avališvili
Giorgi Avališvili (, 1769–1850) oli georgialainen diplomaatti, kirjailija ja yksi georgialaisen teatterin perustajaisistä.
Avališvili syntyi itägeorgialaiseen, Kakhetin kuningaskunnasta kotoisin olevaan aatelissukuun ja sai koulutuksensa Venäjän keisarikunnassa. Venäjän ja Georgian välisen Georgijevskin sopimuksen jälkeen hän toimi georgialaisten kuninkaiden Erekle II:n ja Giorgi XII:n lähettiläänä Pietariin vuosina 1784–1801.
Avališvili matkusti Lähi-idässä vuosina 1819–1820 ja kirjoitti arvokkaan ja pitkän matkakertomuksen. Valtaosa hänen muusta kirjallisesta tuotannostaan on kadonnut. Avališvili käänsi myös runsaasti venäläistä ja länsieurooppalaista kirjallisuutta. Hän osallistui ensimmäisen georgialaisen kansallisen teatterin perustamiseen Erekle II:n hovissa Tbilisissä vuonna 1791, ja häntä pidetään myös ensimmäisen omaperäisen georgialaisen näytelmän "Kuningas Teimuraz" kirjoittajana. Vain tekijän laatima esipuhe on säilynyt.
Falerii
Falerii (nykyinen Civita Castellana) oli antiikin aikainen kaupunki Etelä-Etruriassa Apenniinien niemimaalla. Se oli faliskien pääkaupunki ja kukoisti 500- ja 400-luvuilla eaa. Falerii taisteli Vejin rinnalla roomalaisia vastaan, mutta Vejin kukistuttua se liittoutui Rooman kanssa. 300- ja 200-luvuilla eaa. kaupunki kapinoi useasti roomalaisia vastaan, kunnes se vallattiin ja tuhottiin vuonna 241 eaa. Kaupunkilaiset häädettiin läheiselle tasangolle, jonne perustettiin uusi kaupunki, "Falerii novi" ().
Singha
Singha () on thaimaalainen olut, joka on ollut panijansa Boon Rawd Breweryn () premium-tuote ja lippulaiva yhtiön perustamisesta vuonna 1933 lähtien. Viisi tilavuusprosenttia alkoholia sisältävä lager on suosittu sekä Thaimaassa että sen ulkopuolella. Lisäksi on olemassa Singha Light -versio, jonka alkoholipitoisuus on 3,5 tilavuusprosenttia. "Singha" on johdettu sanskritin myyttistä leijonaa tarkoittavasta sanasta. Alkuperämaassaan se äännetään (olutta tarkoittavalla etuliitteellä) 'bia sing'.
Singha-oluen historia on pitkälti sama kuin sen panijan, Boon Rawd Brewery Company Ltd:n. Panimon perusti Phraya Phiromphakdi, joka ennen aatelointiaan vuonna 1912 (luang) ja ylennystään vuonna 1925 (phraya) oli kantanut nimeä "Boonrawd Setthabut". Panimo on siis nimetty perustajansa mukaan. Phiromphakdi oli kerännyt varallisuutta puukaupoilla ja vesibussiliiketoiminnalla Chao Phraya -joella Bangkokissa. Vuonna 1931 hän lähetti Siamin kuninkaalle vetoomuksen, jossa anoi lupaa perustaa ensimmäinen oluttehdas maahan. Kotimaisen tuotannon aloittamalla, Phiromphakdi järkeili, voitiin kilpailla kasvanutta tuontia vastaan ja laskea kauppataseen vajetta. Phiromphakdi muodosti yhteistoimintayrityksen hampurilaisen Paul Pickenpackin kanssa. Phiromphakdi oli riippuvainen saksalaisen taitotiedosta oluen panemisen alalla ja liikesuhteista Eurooppaan. Kolme neljäsosaa pääomasta tuli Phiromphakdilta, loput ulkomaiselta osapuolelta. Samoihin aikoihin alkoholijuomien tuontitulleja nostettiin ja saksalaisen tuontioluen suosio kääntyi laskuun halvemman japanilaisen vaikutuksesta.
Phiromphakdi kävi neuvotteluita valtiovarainministerin kanssa, mutta kuninkaan asema ja suhtautuminen oli erittäin tärkeä. Phiromphakdi teki Pickenpackin lähettämän insinöörin kanssa vierailun saigonilaiseen oluttehtaaseen Ranskan Indokiinaan ja onnistui saamaan valokuvia sen laitteista. Sitten hän matkusti Eurooppaan hankkimaan välineitä, mutta siellä ollessaan hän kuuli maassaan tapahtuneesta sotilasvallankaappauksesta, joka johti absoluuttisen monarkian väistymiseen ja ensimmäiseen perustuslakiin. Phiromphakdin oli jälleen aloitettava neuvottelut uuden hallituksen kanssa, joka hyväksyi suunnitelman ja asetti olutveron kymmeneen satangiin litraa kohti. Boonrawd Brewery Company Ltd perustettiin virallisesti huhtikuussa 1933, toukokuussa alkoi tehtaan rakentaminen ja tuotanto käynnistyi maaliskuussa 1934. Viralliset vihkiäiset pidettiin 6. heinäkuuta 1934 kolmensadan kutsuvieraan ja valtionhoitajan kunnioittaessa tapahtumaa läsnäolollaan.
Tidens förlag
Tidens förlag on vuonna 1912 perustettu ruotsalainen kirjankustantamo. Yritys on julkaissut ensisijaisesti työväenliikkeeseen liittyvää kirjallisuutta. Sen osti 1992 Rabén & Sjögren, ja se kuuluu nykyisin Norstedts-yritysryhmään.
Yritys aloitti vuonna 1921 julkaista kalenteria "Tidens kalender" (), jonka alaotsikko oli "Almanack och uppslagsbok" ('Almanakka ja tietoteos'). Se oli punainen sidottu kirja, jonka koko oli 105 × 170 mm. Siinä oli tulevan vuoden kalenteri sekä tietoja maailmasta ja Ruotsista, sekä vuosikirja menneen vuoden merkittävimmistä tapahtumista. Punaisessa kannessa oli jo alusta alkaen Eigil Schwabin tekemä kultainen piirros, joka esittää trumpettia puhaltavaa enkeliä. Vuodesta 1964 se sai suojapaperin. Sekä kooltaan että sisällöltään kalenteri muistutti teosta "När Var Hur" (vastaa suomalaista teost "Mitä Missä Milloin") mutta oli paksuudeltaan vain puolet siitä. Vuoden 1972 Tidens-kalenterissa on katsaus kuluneisiin viiteenkymmenen vuoteen "50 år med Tidens kalender", jonka oli kirjoittanut silloinen toimittaja Henry Rolfner. Artikkeli käsitteli lähinnä puolen vuosisadan maailmantapahtumia eikä itse kalenteria. 71. vuosikerta, vuosi 1992, oli kalenterin viimeinen.
Vuosina 1972–1976 (ilmestyi syksyllä 1971–1975) käytettiin Tidens kalenderin aineistoa myös raittiusliikkeen kalenterissa "Blå boken", jota Tiden julkaisi nuo vuodet. Vuosikerrassa 1975 (jonka alussa on historiikki "Blå Boken 50 år", s. 26–27) ovat niiden sivut 1–25 ja 97–253 täsmälleen samat, sen sijaan sivujen 26–96 sisältö on kummassakin oma. Tätä kalenteria oli Nationaltemplarordens (NTO) alkanut julkaista nimellä "Nykterhetsfolkets kalender" ('Raittiusväen kalenteri') vuodeksi 1925 (ilmestyi syksyllä 1924). Julkaisuyhteisöihin tuli 1931 mukaan IOGT, SBF ja NOV. Sen suojakansi oli sininen erotuksena monien muiden kalenterien perinteisestä punaisesta väristä. Vuonna 1933 nimeksi muuttui "Blå boken". Vuosikerta 1969 oli sen viimeinen, mutta Tidens förlag kokeili sen julkaisua vielä vuosina 1972–1976.
Eljot
Eljot eli LJ-lennätin tai Jotti oli Suomen puolustusvoimien 1930- ja 1940-luvuilla käyttämä viestintäväline. Nimitys LJ-lennätin tulee järjestelmän kehittäjien Ragnvald Lautkarin ja Holger Jalanderin sukunimistä, muoto Eljot on puolestaan lyhenne LJ saksan kielen mukaan äännettynä.
Eljot oli summerilennättimellä toteutettu sähkötysyhteys, jota käytettiin radiotiedustelun eri yksiköiden, kuten kuunteluasemien ja suuntimoiden väliseen yhteydenpitoon sekä eräänlaisena pikayhteytenä radiotiedustelusta kaukopartioiden tukikohtiin. Eljotilla saatettiin lähettää esimerkiksi tukikohdalle tietoja radiotiedustelun sieppaamista viesteistä, joilla oli merkitystä sillä hetkellä toiminnassa oleville kaukopartioille. (Tukikohdissa partioille tarvittavat tiedot muokattiin ja lähettiin erikseen Kyynel-radiolla kuultaviksi.) Eljot-yhteys oli jatkuva ja avoinna kaikille Eljot-asemille samalla kertaa, vaikka kullakin asemalla oli oma kutsunsa.
Eljotin perustana olevaa tekniikkaa kokeiltiin vuodesta 1937 alkaen ja sarjatuotanto aloitettiin talvisodan alkaessa. Ensimmäinen kokeilulinja oli alkuvaiheen kehittäjien, Lautkarin ja Jalanderin, asuntojen välinen kaukokirjoitinyhteys Helsingissä Kruununhaasta Töölöön. Tätä merkityksellisempi koeyhteys rakennettiin Terijoelta ensin Inoon ja myöhemmin Koivistolla, Saarenpään linnakkeella sijainneeseen suuntimisasemaan.
Contax
Contax oli kameramerkki, joka tunnettiin yksilöllisistä ja joskus erikoisista teknisistä innovaatioistaan ja laadukkaista Zeissin valmistamista objektiiveista.
Ensimmäisen Contax-kameran valmisti Zeiss Ikon AG vuonna 1932. Yhtiö julkisti vuonna 1949 ensimmäisen kinofilmikoon peiliheijastuskameransa nimeltään Contax S. Se oli maailman ensimmäisiä pentaprismaetsimellä varustettuja ja siis silmän korkeudelta käytettäviä, kun peiliheijastuskamerat olivat siihen asti käyttäneet ylhäältä päin katsottavaa kuiluetsintä.
1960-luvulla Contax ryhtyi yhteistyöhön Yashican kanssa, josta tuli osa Kyocera-elektroniikkajättiä 1990-luvun puolivälissä. 12. huhtikuuta 2005 Kyocera ilmoitti lopettavansa Contax-kameroiden valmistamisen.
Stefan Fölster
Stefan Fölster on Ruotsalainen taloustieteilijä ja Ruotsin elinkeinoelämän kattojärjestön pääekonomisti. Hän on väitellyt Oxfordin yliopistosta. Fölsterin isovanhemmat olivat rauhannobelisti Alva Myrdal ja yhteiskuntatieteilijä Gunnar Myrdal. Hänen tunnetuin kirjansa on ilmastonmuutosta käsittelevä "Maailmanloppu on peruttu".
Porta Esquilina
Porta Esquilina (nykyinen Arco di Gallieno) oli antiikin Rooman aikainen portti Serviuksen muurin itäpuolella. Rooman keisari Augustus (27 eaa. – 14 jaa.) korjautti sen ja vuonna 262 roomalainen ritari Marcus Aurelius Victor muutti portin riemukaareksi ja omisti sen keisari Gallienukselle ja hänen vaimolleen Cornelia Saloninalle.
Huntuparatiisilinnut
Huntuparatiisilinnut ("Cnemophilidae") on Papua-Uuden-Guinean vuoristoissa esiintyvä varpuslintuheimo.
Aikaisemmin huntuparatiisilinnut luettiin kuuluvaksi paratiisilintuihin ("Paradisaeidae"), mutta uudemmat tutkimukset ovat osittaneet, etteivät ne ole lähisukulaisia, vaan niiden lähimpiä sukulaisia ovat marjastajat ("Melanocharitidae").
Huntuparatiisilintuja on kaksi sukua, joissa on kolme lajia:
Suonokiperhonen
Suonokiperhonen ("Erebia embla") on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Suonokiperhosen etusiiven pituus on yleensä 22–28 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 42–51 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on ruskeanmusta. Etusiipien yläpinnan postdiskaalialassa on lähinnä kärkeä kaksoissilmätäplä, joissa on usein valkoinen terä. Tämän takana on yleensä kaksi pienempää silmätäplää useimmiten ilman valkoista terää. Takasiiven yläpinnalla on 3–4 terätöntä silmätäplää. Kaikki silmätäplät ovat keltaisen renkaan ympäröimiä. Siipiripset ovat heikosti täpläiset.
Suonokiperhonen on levinnyt Euroopan pohjoisosiin, Siperiaan ja idässä Kamtsatkan niemimaalle, Sahalinille ja Koreaan. Suomessa laji esiintyy koko maassa lukuun ottamatta pohjoisimman Lapin tunturialueita ja maan lounaisimpia osia. Laji on harvinaistunut maan etelä- ja keskiosissa.
Suonokiperhosen elinympäristöä ovat rämeet, korvet ja kosteat havumetsät yleensä alangoilla.
Lentoaika on toukokuun lopulta heinäkuun alkupuolelle riippuen esiintymisalueesta. Suomessa runsain lentoaika on maan eteläosissa yleensä kesäkuun keskivaiheilla ja pohjoisosissa heinäkuun alussa. Laji talvehtii toukkana kaksi kertaa, ensimmäinen talvehtiminen tapahtuu keskenkasvuisena ja toinen täysikasvuisena.
Toukan ravintokasveja ovat sarat ("Carex") ja nurmilauha ("Deschampsia cespitosa").
Serviuksen muuri
Serviuksen muuri () oli Rooman kaupungin tasavallan aikainen muuri, jonka rakensi perimätiedon mukaan kuningas Servius Tullius, mutta todennäköisesti oikea ajankohta on noin 387 eaa. Muuri rakennettiin tuffista ja se seurasi monin paikoin vanhemman kuningasaikaisen muurin kulkua. Sen pituus oli noin 11 kilometriä, ulompi osa 10 metriä korkea ja se oli 4 metriä paksu. Kaupungin itäosassa muuria vahvistettiin sisäpuoleltaan maavallilla ja ulkopuoleltaan 30 metrin levyisellä vallihaudalla. Lisäksi maavallin kaupunginpuoleisella osalla oli matala kivimuuri. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. muuriin asennettiin katapultteja mutta Julius Caesarin ajan jälkeen se rappeutui kunnes keisari Augustus korjautti useita muurin portteja.
HEINO (albumi)
HEINO on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1971.
Innfjorden
Innfjorden on Romsdalsfjordeniin kuuluva sivuvuono Møren ja Romsdalin läänissä Länsi-Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Rauman kunnan alueelle.
Vuonon eteläpäädyssä sijaitsee Innfjordenin kylä.
Moldefjorden
Moldefjorden on Romsdalsfjordeniin kuuluva vuonon osa Møren ja Romsdalin läänissä Länsi-Norjassa. Se sijoittuu Molden kunnan alueelle.
Tomrefjorden
Tomrefjorden on Romsdalsfjordeniin kuuluva sivuvuono Møren ja Romsdalin läänissä Länsi-Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Vestnesin kunnan alueelle.
Vuonon varrella sijaitsevat Tomran ja Fiksdalin asutuskeskukset.
That Don’t Impress Me Much
That Don’t Impress Me Much on kanadalaislaulaja Shania Twainin single hänen kolmannelta studioalbumiltaan "Come On Over". Single on Twainin maailmanlaajuisesti suurin hitti yltäen top 10:een 15 maassa.
Kappaleen kirjoitti Twain yhdessä Robert John ”Mutt” Langen kanssa. Musiikkivideon ohjasi Paul Boyd ja se kuvattiin Mojaven aavikolla.
Tresfjorden
Tresfjorden on Romsdalsfjordeniin kuuluva sivuvuono Møren ja Romsdalin läänissä Länsi-Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Vestnesin kunnan alueelle.
Vuonon varrella sijaitsevia asutuskeskuksia ovat mm. Vestnes, Tresfjorden ja Vikebukta.
Eddie Clarke
Edward Allan "Fast Eddie" Clarke (5. lokakuuta 1950 Twickenham, Lontoo – 10. tammikuuta 2018 Lontoo) oli brittiläinen kitaristi, joka tunnetaan urastaan Motörhead-yhtyeessä vuosina 1977–1982. Hänet muistetaan myös yhtyeestään Fastway.
Clarke on ehkä Motörheadin tunnetuin kitaristi, koska hän oli yhtyeen jäsen sen huippuaikoina 1979–1981 eli silloin kun Motörhead julkaisi "Overkillin", "Bomberin" ja läpimurtoalbuminsa "Ace of Spadesin". Clarke on säveltänyt Ace of Spades -levyn nimikkokappaleen, josta on sittemmin tullut yksi rockhistorian klassikoista myös riffinsä vuoksi.
Kun Clarke erosi Motörheadistä vuonna 1982 erimielisyyksien vuoksi, hän päätti perustaa uuden yhtyeen. Vuonna 1983 Clarken yhtye oli koottu, ja sen nimeksi tuli Fastway. Melko pian Fastway alkoi työstää ensimmäistä albumiaan Fastway. Yhtye on tehnyt kappaleen Trick Or Treat samannimiseen kauhu-elokuvaan vuonna 1986. Samanniminen albumi on Fastwayn myydyin.
Clarke menehtyi sairaalahoidossa keuhkokuumeeseen 10. tammikuuta 2018.
Motörhead
Fastway
Appaloosa (elokuva)
Appaloosa on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut lännenelokuva. Elokuva perustuu Robert B. Parkerin samannimiseen romaaniin, ja sen on ohjannut elokuvassa päärooliakin näyttelevä Ed Harris, joka on myös Robert Knottin kanssa käsikirjoittanut elokuvan. Elokuvan pääosissa ovat Harrisin lisäksi Viggo Mortensen, Renée Zellweger ja Jeremy Irons.
Pienen Appaloosan kaupungin lähimailla asuva rikollinen Randall Bragg (Jeremy Irons) tappaa seriffin ja apulaisseriffin, jotka olivat tulleet pidättämään Braggin kahta apuria. Kaupungin asukkaat päättävät palkata sheriffi Virgil Colen (Ed Harris) ja hänen apulaisensa Everett Hitchin (Viggo Mortensen) suojelemaan kaupunkia Braggiltä ja hänen apureiltaan. Koko kaupungin päätäntävalta annetaan Colen ja Hitchin käsiin. He tekevät selväksi, että jokainen lakia rikkova Braggin apuri joutuu pidätetyksi tai ammutuksi. Kun Cole hoitelee välejään Braggin kanssa, kaupunkiin saapuu Allie French (Renée Zellweger), jonka kanssa Cole aloittaa suhteen.
Myöhemmin yksi Braggin miehistä saapuu kaupunkiin ja kertoo Colelle ja Hitchille todistavansa, että Bragg tappoi seriffin. Oikeudenkäynnissä Bragg todetaan syylliseksi ja tuomitaan kuolemaan. Kun Bragg on matkalla teloitettavaksi, hänet pelastavat Ring ja Mackie Shelton (Lance Henriksen ja Adam Nelson), jotka ottavat myös Allien vangikseen. Cole ja Hitch löytävät Braggin, Allien, Ringin ja Mackien, ja lyhyen intiaanien kanssa käydyn taistelun jälkeen Bragg viedään lähimmän kaupungin seriffin luokse. Seriffi sattuu kuitenkin olemaan Ringin ja Mackien serkku Russel. He päästävät Braggin vapaaksi ja haastavat Colen ja Hitchin taisteluun. Cole ja Hitch haavoittuvat taistelussa, mutta onnistuvat tappamaan haastajat, vaikka Bragg onnistuukin pakenemaan. Cole, Hitch ja Allie palaavat takaisin Appaloosaan.
Jonkin ajan kuluttua presidentti Chester A. Arthur armahtaa Braggin, joka palaa takaisin Appaloosaan. Hän ostaa kaupungista hotellin ja mielistelee kaupungin asukkaita. Cole ja Hitch epäilevät Braggin tulojen olevan laittomia. Hitch saa myös selville, että Braggillä on suhde Allien kanssa. Koska Hitch ei pysty pidättämään Braggiä, hän haastaa Braggin kaksintaisteluun, jossa Hitch tappaa hänet. Hitch lähtee kaupungista toivoen, että Cole ja Allie voisivat elää onnellisena yhdessä.
Mjadzel
Mjadzel () eli Mjadel (, ) on kaupunki ja hallinnollinen piiri Minskin alueen luoteisosassa Valko-Venäjällä. Mjadzel sijaitsee Minskistä katsottuna luoteessa; kaupunkien välinen matka on 136 kilometrin matka kantatietä P58 pitkin.
Hallintopiirissä asui vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan yhteensä 29 599 ihmistä. Enemmistö heistä asui kylissä tai muualla maaseudulla. Itse Mjadzel kaupunkiin kirjattiin 7 065 ja kolmeen kaupunkityyppiseen taajamaan runsas 5000 asukasta seuraavasti: Naratšin loma-asutustaajama 2 931, Kryvitšyn kaupunkimainen taajama 1 298 ja Svirin kaupunkimainen taajama 1 055 asukasta.
Narotšanskin kansallispuisto kattaa suuren osan Mjadzelin hallintopiiriä ja puistoalueen osaksi on sisälletty osan piirin taajamistakin. Mjadzelin kaupunki sijaitsee kansallispuistoon kuuluvan "Mjastro"-järven () koillisrannalla, Naratšin lomataajama "Naratš"-järven ja Svirin kaupunkimainen taajama "Svir"-järven luoteisrannalla.
Mjadzelin piirin tunnetuimpiin nähtävyyksiin kuuluu myös pienessä Budslaun kylässä sijaitseva suuri "Budslaun Jumaläidin ikonin kirkko", jota pidetään yhtenä maan kansallispyhäköistä ja "Naratš"-järven ohella yhtenä maan seitsemästä ihmeesta.
Bradford City AFC
Bradford City AFC on 1903 perustettu jalkapalloseura Bradfordin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2017–2018 Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla ykkösliigassa. Seuran suurin saavutus lienee FA Cupin voitto 1911. Bradford on pelannut Englannin pääsarjassa vuosina 1908–1922 ja 1999–2001. Parhaimmillaan se on sijoittunut pääsarjatasolla viidenneksi.
Bradford City perustettiin 1903 ja se hyväksyttiin heti The Football Leaguen jäseneksi. Seura aloitti 2. divisioonassa, jonka se voitti 1908 ja nousi 1. divisioonaan. Vuonna 1911 Bradford City voitti FA Cupin kaatamalla Newcastle Unitedin uusintaottelun jälkeen ja sijoittui viidenneksi 1. divisioonassa, mikä on seura paras sijoitus pääsarjatasolla.
Bradford City putosi 2. divisioonaan 1922 ja viisi vuotta myöhemmin 3. divisioonaan. City nousi takaisin 1929 voittamalla 3. divisioonan ylivoimaisesti. Seura putosi takaisin 1937, minkä jälkeen seura vietti lähes 50 vuotta 3. ja 4. divisioonassa.
1980-luvulla Bradford City lähti pohjalta uuteen nousuun. Taloudellisista ongelmista huolimatta seura nousi 3. divisioonaan 1982 ja kolme vuotta myöhemmin 2. divisioonaan. Nousukautta varjosti 2. toukokuuta 1985 tapahtunut katsomopalo, jossa kuoli 56 katsojaa. Kaudella 1987–1988 City jäi pisteen päähän paluusta pääsarjatasolle, mutta jo kaksi vuotta myöhemmin se putosi jälleen 3. divisioonaan.
Vuonna 1994 seuran puheenjohtajaksi tuli Geoffrey Richmond, joka investoi joukkueeseen ja 1996 Bradford City palasikin nousukarsintojen kautta toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, joka oli sarjauudistuksessa nimetty 1. divisioonaksi. Kauden 1998–1999 päätteeksi Bradford nousi valioliigaan. Ensimmäisellä kaudella Bradford säilyi niukasti sarjassa, mutta vuotta myöhemmin lukuisista pelaajahankinnoista huolimatta seura putosi pääsarjatasolta. Jälkimmäisellä kaudella Bradford pelasi ensi kertaa eurocupeissa, kun se osallistui Intertoto Cupiin.
Putoamisen vuoksi Bradfordin taloudellinen tilanne heikkeni nopeasti, ja vuonna 2004 pahasti velkaantunut seura ajautui selvitystilaan ja putosi ykkösliigaan. Seura pelastui konkurssilta, mutta 2007 Bradford putosi jälleen sarjatasoa alemmas. Kaudella 2012–2013 Bradford eteni liigacupin loppuotteluun pudottamalla matkalla kolme valioliigaseuraa – Wiganin, Arsenalin ja Aston Villan. Kauden päätteeksi se nousi karsintojen kautta ykkösliigaan.
Seuran kotistadion on Valley Parade, joka rakennettiin 1886 Manningham Rugby Clubin kentäksi. Alkujaan katsomoihin mahtui 18 000 katsojaa. Stadionia laajennettiin vuosien varrella ja sen katsojaennätys on 39 146 vuodelta 1911. Valley Parade tuhoutui lähes täysin 56 kuolonuhria vaatineessa katsomopalossa 1985, minkä jälkeen se rakennettiin uudestaan. Stadionin nykyinen kapasiteetti on 25 136.
The Hurt Locker
The Hurt Locker on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut Kathryn Bigelow’n ohjaama toimintaelokuva. Siinä seurataan Yhdysvaltain maavoimien raivaajaryhmää (EOD-ryhmä) Irakin sodan aikana. Elokuvan käsikirjoitti vastaavanlaisen ryhmän mukana sotatoimittajana Irakissa ollut Mark Boal. Elokuvan pääosissa ovat Jeremy Renner, Anthony Mackie ja Brian Geraghty. Elokuvan erikoisuuksiin lukeutuu se, että nimekkäimmät näyttelijät Ralph Fiennes, David Morse ja Guy Pearce tekevät varsin pienet roolit.
Elokuva palkittiin Oscar-gaalassa 2010 vuoden 2009 parhaan elokuvan Oscarilla. Yhteensä se sai kuusi Oscar-palkintoa, oltuaan ehdokkaana yhdeksään palkintoon.
Vuonna 2016 "The Hurt Locker" äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 70 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. Seuraavana vuonna "The New York Timesin" kriitikot arvioivat elokuvan kuluvan vuosisadan kymmenenneksi parhaaksi.
Elokuva on kuvattu Lähi-idässä, erityisesti Jordaniassa lähellä Irakin rajaa sekä Kanadassa.
"Nyt"-liitteen kriitikot valitsivat elokuvan vuoden 2009 kymmenen parhaan filmin joukkoon.
"Iltalehden" Tuomas Riskala piti (2011) "The Hurt Lockeria" parhaana Irakin sodasta tehtynä elokuvana. ”Bigelow on tehnyt psykologisesti vahvan ja yhteiskunnallisesti kantaa ottavan elokuvan sodan psyykkisestä hinnasta.”, hän kirjoitti.
Idännokiperhonen
Idännokiperhonen ("Erebia euryale") on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Lajista on kuvattu useita alalajeja tai muotoja.
Idännokiperhosen etusiiven pituus on noin 20–23 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on ruskeanmusta. Siipiripset ovat täpläiset. Nimialalajilla on siipien yläpinnan postdiskaalialassa leveähköt punakeltaiset juovat. Juovassa on pieniä mustia silmätäpliä, jotka koiraalla ovat usein terättömiä ja naarailla yleensä valkoteräisiä. Siipien alapinnalla postdiskaalialan juovassa olevat silmätäplät ovat myös koirailla valkoteräisiä. Naarailla juova on takasiiven alapinnalla vaalea. Postdiskaalialan juovan yhtenäisyys ja silmätäplien määrä vaihtelevat eri alalajeilla.
Alalajilla "Erebia euryale euryaloides" etusiiven yläpuolen postdiskaalialan juova on hajautunut erityisesti siiven alaosassa täpliksi, ja takasiivessä se on erillisinä täplinä. Etusiiven alapuolella postdiskaalialan juova on levinnyt siiven tyveen päin, jolloin koko siiven tyviosa näyttää ruskeanpunaiselta.
Laji muistuttaa erittäin paljon yleistä, ja niin ikään ulkonäöltään muuntelevaa metsänokiperhosta ("Erebia ligea") ja lajien luotettava erottaminen on hyvin vaikeaa.
Idännokiperhonen on levinnyt hajanaisesti Etelä- ja Keski-Euroopan vuoristoihin, Pohjois- ja Etelä-Venäjälle, Uralille ja Altaille. Nimialalaji "Erebia euryale euryale" sekä alalajit "Erebia euryale ocellaris" ja "Erebia euryale adyte" esiintyvät Etelä- ja Keski-Euroopan vuoristoissa. Jälkimmäisiä on pidetty myös nimialalajin muotoina.
Alalaji "Erebia euryale euryaloides" esiintyy Itä-Karjalassa, Laatokan seudulla ja mahdollisesti myös idempänä Pohjois-Venäjällä. Tämä alalaji on tavattu nykyisen Suomen alueella yhden kerran Lieksassa.
Idännokiperhosen elinympäristöä on vuoristossa esiintyvillä alalajeilla metsämaasto 1 000–2 000 metrin korkeudessa. Alalaji "Erebia euryale euryaloides" elää kosteahkoilla hakamailla alangoilla.
Lentoaika on vuoristojen alalajeilla heinä–elokuu, alalajilla "Erebia euryale euryaloides" kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle.
Toukan ravintokasveja ovat muun muassa tesmat ("Milium"), nadat ("Festuca") ja verihirssit ("Digitaria").
Rajeev Suri
Rajeev Suri (s. 10. lokakuuta 1967 Intia) on Nokian toimitusjohtaja 1. toukokuuta 2014 alkaen. Hän toimi aiemmin Nokia Siemens Networksin (NSN) toimitusjohtajana 1. lokakuuta 2009 alkaen.
Surilla on alempi korkeakoulututkinto ("Bachelor of Engineering") elektroniikan ja televiestinnän tiedekunnasta Manipalin teknillisestä yliopistosta, joka sijaitsee Karnatakan osavaltiossa.
Suri tuli Nokian palvelukseen vuonna 1995 siirtoverkkojen markkinointipäälliköksi Singaporeen. Kun Simon Beresford-Wylie siirtyi helmikuussa 2005 silloisen Nokia Networksin Aasian ja Tyynenmeren alueen johtajan paikalta verkkoyksikön johtoon, hänen paikalleen Aasiassa nimitettiin Suri. Suri vastasi NSN:n palveluliiketoiminnasta ja työskenteli muun muassa Intiassa, Britanniassa, Länsi-Afrikassa ja Singaporessa.
Suri valittiin NSN:n toimitusjohtajaksi, kun aikaisempi toimitusjohtaja Beresford-Wylie ilmoitti yllättäen erostaan syyskuun alussa 2009. Surin NSN:n toimitusjohtajaksi nimittämisen jälkeen palveluliiketoiminnan johtajaksi nimitettiin intialainen Ashish Chowdhary. Suri ei kuitenkaan perinyt edeltäjänsä Beresford-Wylien paikkaa emoyhtiön Nokian johtokunnassa.
Suria veikattiin Nokian toimitusjohtajaksi sen jälkeen, kun Nokian ja Microsoftin kauppa on toteutunut maaliskuun 2014 loppuun mennessä. Nimitys vahvistui 29. huhtikuuta 2014.
Suri muutti New Delhistä perheineen takaisin Suomeen syksyllä 2009, ja Surin työpaikka on Nokian pääkonttorissa Karaportissa Espoossa. Suri on naimisissa ja kahden lapsen isä.
Transporter 3
Transporter 3 on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut ranskalainen toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Olivier Megaton ja käsikirjoitti Luc Besson. Pääosissa esiintyvät Jason Statham ja François Berléand.
"Transporter 3" tuotti maailmanlaajuisesti noin 109 miljoonaa dollaria, mikä teki siitä "Transporter"-sarjan parhaiten tuottaneen elokuvan.
Jatkoa elokuvasarjalle saatiin vuonna 2015 uudelleenkännistyselokuvan "The Transporter Refueled" myötä. Sen päähenkilöä Frank Martinia esitti Ed Skrein.
Johnson-niminen mies haluaa Frank Martinin kuljettavan paketin. Martin ei kuitenkaan ole yhteistyöhaluinen ja päättää kieltäytyä. Johnson kiinnittää Martinin ranteeseen pommin, joka räjähtää, jos Martin liikkuu yli 23 metrin päähän autostaan.
Agenttien verkossa
Agenttien verkossa on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1965. Rock Hudson esittää siinä kuuluisaa psykiatria, joka hoitaa työssään stressaantunutta tutkijaa, joka työskentelee huippusalaisessa hankkeessa. Potilas siepataan, ja vain psykiatri voi auttaa hänen jäljittämisessään.
Pälkäneen vaakuna
Pälkäneen vaakuna on Pälkäneen kunnan tunnus, ja sen on suunnitellut Gustaf von Numers. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen, kultaemiöinen lumpeenkukka”, ja se on alun perin vahvistettu kunnanvaakunaksi Luopioisille 2. marraskuuta 1960. Aihe viittaa Kukkiajärveen, jolla oli keskeinen sijainti Luopioisten kunnassa. Vaakunasta tuli Pälkäneen kunnanvaakuna vuonna 2007 Pälkäneen ja Luopioisten kuntaliitoksen yhteydessä.
Alkuperäinen Pälkäneelle 3. toukokuuta 1965 vahvistettu vaakuna oli myös Gustaf von Numersin suunnittelema. Sen vaakunaselitys on ”punaisessa kentässä alaisesta kärjestä nouseva kirkonkukko pidellen kynsissään keppiä; kaikki hopeaa”. Aihe on piirretty kirkon tuuliviirin muotoon, jolla viitataan pitäjän raunioituneeseen keskiaikaiseen harmaakivikirkkoon. Viirin aapiskukon muoto viittaa Pälkäneen ABC-kirjaan, jonka painolaatat kirjanpainaja Daniel Medelplan kaiversi puusta Pälkäneellä 1719. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuoden 2007 kuntaliitoksessa. Pälkäneellä toimivan Uotilan Leipomon pakkauksissa on edelleen käytössä tämä kunnan vanha vaakuna.
Paprika
Paprika ("Capsicum annuum"), myös ruokapaprika tai vihannespaprika, on yleinen koisokasveihin kuuluva viljelykasvi, jonka marjoja käytetään lajikkeen tulisuudesta riippuen sekä mausteena (chili) että vihanneksena (paprika). Lajista on myös koristelajikkeita. Paprika on peräisin Meksikosta. Tieteellisestä nimestään ("annuum" ’yksivuotinen’) huolimatta laji on monivuotinen, joskin viljelyssä usein yksivuotisena kasvatettava. Vihanneksena käytettävä suurimarjaisesta vihannespaprikasta puuttuu kokonaan kapsaisiini, ja se on chilien tulisuuden mittauksessa käytettävän Scovillen asteikon nollapiste.
Paprika valittiin Suomessa vuonna 2005 vuoden vihannekseksi. Unkarin pustalla viljellään paljon paprikaa, sillä se on unkarilaisen keittiön tärkein mauste ja Unkarin kansallismauste.
Ruokapaprikat eli vihannespaprikat ovat "Capsicum annuum" -lajin lajikkeita, joiden kapsaisiinipitoisuus on jalostettu niin alhaiseksi, että sitä voidaan käyttää vihanneksena. Kapsaisiinin puuttumisen on saanut aikaan vain yhden geenin mutaatio. Lisäksi vihannespaprikat ovat yleensä paljon suurempikokoisia kuin mausteena käytetyt.
Viljelyssä on runsaasti erilaisia lajikkeita, jotka voivat olla väriltään punaisia, oransseja tai keltaisia. Jopa ruskeita ja mustia lajikkeita on jalostettu. Vihreät paprikat ovat raakoja. Kaikki kypsymisvaiheet kuitenkin sopivat ruokakäyttöön. Paprikan C-vitamiinipitoisuus on kaikista kasviksista suurimpia: 100 grammaa punaista paprikaa sisältää noin 180 mg ja sama määrä keltaista paprikaa yli 200 mg C-vitamiinia. Lähinnä koristekäyttöön mutta myös mausteeksi kasvatetaan lajikkeita, joilla on pienet värikkäät marjat. Eräs tunnettu koristeellinen lajike on 'Bolivian Rainbow', jonka marjat vaihtavat kypsyessään väriä useita kertoja.
Spectrum-X-Gamma
Spectrum-X-Gamma (lyhenne SRG) on venäläisten suunnittelema suurenergia-astrofysiikan avaruusteleskooppi.
Hanke alkoi Neuvostoliitossa 1980-luvulla. Vuodesta 1988 lähtien Suomi toteutti siihen SIXA-nimistä röntgenspektrometriä. Suomalainen hanke keskeytettiin vuonna 2003, jolloin oli selvää, ettei SGR-satelliitti toteudu alkuperäisessä muodossaan. Tässä missiossa osallistujia olivat Tanska, Saksa, Italia, Yhdysvallat, Israel ja Englanti.
Uusiutunut hanke on edennyt 2000-luvulla Venäjällä. Hankkeen johto on edelleen IKIssä. Jonkin aikaa missio tunnettiin myös nimellä Spectrum-RG/eRosita/Lobster. Hankkeen osallistujat ovat Venäjä, Italia, Turkki, Saksa ja Englanti. Saksan rooli on 2010-luvulla suuri tämän mission toteutuksessa. Satelliitti piti laukaista toukokuussa 2011. Sen laukaisu oli kytkeytynyt Elektro L1-sääsatelliitin, jossa on sama satelliittirunko kuin SRG:ssä, ja toukokuu 2011 on mahdollinen Elektro L1:n tultua laukaistuksi 20. tammikuuta 2011. Vuoden 2012 alkupuolella sen laukaisuajankohta on vuonna 2014.
Taistelunhallintajärjestelmä
Taistelunhallintajärjestelmä (, BMS) on tietojärjestelmä, jonka tarkoituksena on mahdollistaa taistelun johtaminen. Yleensä taisteluhallintajärjestelmiin viitataan, kun tarkoitetaan prikaatin tai divisioonan yhdistämistä tietojärjestelmällisesti pataljooniin. Järjestelmiin voi kuulua kaikkeen johtamiseen tarvittavat asiakirjan hallinnat sekä erityistoimintojen, kuten tiedustelun, huollon ja viestin tuki.
Viestitoiminnan digitalisoiminen maailmanlaajuisesti perustuu paljolti Yhdysvaltain asevoimien Force XXI- ja Advanced Warfighting Experiment (AWE) -ohjelmiin.
Eero Salola
Eero Salola (vuoteen 1906 "Boman"; 1. kesäkuuta 1902 Perniö – 23. tammikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen lausuntataiteilija, esitystaidon opettaja, kirjailija ja opetusneuvos.
Eero Salola syntyi Perniössä opettajaperheeseen 1902. Hänen molemmat vanhempansa Fridolf Aleksander Salola ja Hilja Hedvig Regina o.s. Häkli olivat kansakoulunopettajia.
Eero Salola pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1923. Sieltä hän jatkoi Jyväskylän seminaariin, josta valmistui kansakoulunopettajaksi 1924. Samaan aikaan lyseo-opintojen kanssa hän opiskeli myös Helsingin musiikkiopistossa 1921–1923. Heti valmistuttuaan Salola aloitti opettajana Helsingin maalaiskunnan Malmin kansakoulussa. Sieltä Salola siirtyi vuonna 1931 kansakoulunopettajaksi Helsinkiin, missä hän toimi vuoteen 1945 asti.
Helsingin yliopistossa Salola opetti suullista esitystaitoa vuosina 1939–1957. Suomen Puheopiston puheenopetusopin yliopettajana Salola toimi 1947–1959. Samaan aikaan – vuodesta 1947 – Salolalla oli lehtoraatti Helsingin opettajakorkeakoulussa. Tästä työstä Eero Salola jäi eläkkeelle 1960. Salola sai opetusneuvoksen arvonimen 1962. Näiden töiden lisäksi Salola toimi lyhyempiä aikoja opettajana muun muassa Helsingin työväenopistossa, Suomen teatterikoulussa ja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa.
Salola toimi jatkosodan aikana 1941–1944 päämajan viihdytystoimiston ohjelmatoimiston päällikkönä ja vuonna 1952 Helsingin olympialaisten viihdytystoimikunnan puheenjohtajana. Lukuisten työtehtävien lisäksi Salolalla oli useita luottamustoimia muun muassa Suomen Lausujain Liitossa, Nuorten kirja ry:ssä ja kustannusyhtiö Valistuksen johtokunnassa.
Lausuntataiteilijana hän esitti mm. Tulenkantajat-ryhmän lyriikkaa.
Eero Salolan kirjallinen tuotanto sisältää useita suullisen esitystaidon oppi- ja harjoituskirjoja. Toisaalta hänen tuotantoonsa kuuluu useita runo- ja näytelmäkokoelmia, jotka on suunnattu lapsille ja nuorille. Näitä ovat muun muassa lapsille suunnattu "Kalevala"-lyhennelmä ja ehkä tunnetuimpana kansansatuvalikoima "Hölmölän kylä" (1960, 8. painos 2000).