hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kolera Suomessa
Kolera saapui Suomeen ensimmäistä kertaa vuonna 1831. Tämän jälkeen koleran pandemiat ulottuivat säännöllisesti Suomeen asti, kunnes vuosisadan vaihteen lääkäreiden keskuudesta siinneet torjuntatoimet saivat taudin esiintymisen kuriin ja hallintaan. Tärkeitä suojatoimia oli puhtaan juomaveden saanti, hygienian tärkeyden ymmärtäminen ja sairastuneiden eristys.
Kolera saapui Suomeen ensimmäistä kertaa vuonna 1831, osana koleran toista pandemiaa. Tautia havaittiin kesäkuussa Viipurissa, ja elokuussa sitä tavattiin jo Helsingissä ja Turussa. Tuona kesänä koleraan sairastui lääkintöylihallituksen mukaan 1 258 henkilöä. Kuolleisuus oli yli 50 %. 
Kolmannen koleran pandemian yhteydessä koleraa tavattiin taas Suomessa vuonna 1848. Tauti levisi Laatokan rantamilta Suomenlahden rannikkokaupunkeihin. Tällä kertaa tauti esiintyi myös sisämaassa, mm. Hämeenlinnassa. Sairastuneita arvioidaan olleen 1 747, ja kuolleisuus oli taas noin 50 %:n luokkaa.
Vuonna 1852 kolera iski uudestaan 6. kesäkuuta Helsingissä. Sairastuvuus oli tähänastisista epidemioista suurinta. Rannikkokaupungeista kolera levisi sisämaahan, ja sairastuneita arvioitiin olevan yli 5 000, joista noin puolet menehtyi. Krimin sota ylläpiti pandemiaa, ja sotilaita kuoli runsaasti sekä venäläisten (ilmoitettu 1 685 kolerakuolemaa) että Ahvenanmaata miehittäneiden englantilais-ranskalaisjoukkojen (arviolta tuhat henkeä) joukoissa keskuudessa. Sotilaiden keskuudesta levisi useita epidemioita suomalaisen siviiliväestön keskuuteen. Kaikkiaan tämän kolerapandemian arvioidaan vaatineen Suomen maaperällä noin 7 000 henkeä.
Finska Läkaresällskapet (FLS) painotti jo vuonna 1865 kokouksessaan koleraa sairastavien juomisen tarpeellisuudesta kuivumisen ehkäisemiseksi.
Suomalaisen hygienian ja vesihuollon paraneminen lievensi seuraavia koleraepidemioita selvästi, vaikka tauti levisikin vauhdilla Venäjältä Suomeen. Helsingissä oli lievät koleraepidemiat vuosina 1871 ja 1872. Viidennen koleran pandemian aikaan Suomessa esiintyi koleraa hajatapauksina. Yhteensä 73 koleratapausta tuli ilmi vuosina 1892-1894.
Vuoden 1893 syksyllä Silakkamarkkinoille tullut nauvolainen laivuri Johannes Mickelsson kuoli koleraan aluksessaan. Sittemmin selvisi, että sairastuneen ulosteet ja oksennukset oli kaadettu satama-altaaseen. Turvatoimenpiteinä silakka-alukset hinattiin pois satamasta ja rantaan määrättiin vartijat joksikin aikaa, koska pelättiin kaupunkilaisten ryhtyvän käyttämään saastunutta vettä. Näin Kauppatorin edustalla olevaa satama-allasta Helsingin Eteläsatamassa ryhdyttiin kutsumaan nimellä Kolera-allas.
Koleran kuudennen pandemian aikana Suomessa todettiin vuonna 1908 vain 19 koleradiagnoosia.
Suomessa todettiin vuoden 1998 tammikuussa koleratapaus. Tartunta jäljitettiin Thaimaasta Suomeen salakuljetetettuihin sydänsimpukoihin. Yleensä Suomessa harvakseltaan ilmenevät koleratapaukset ovat tarttuneet matkailijoihin kolera-alueilla ennen Suomeen palaamista. .
Haryanvin kieli
Haryanvi on indoarjalainen kieli, jota puhuu äidinkielenään 8 000 000 ihmistä Intiassa. Kieli luetaan indoarjalaisten kielten länsi-hindin haaraan, mutta haryanvin ja hindin puhujat eivät ymmärrä toisiaan. Haryanvin läheisin sukukieli on bradž.
Haryanvin puhujia on Intiassa Haryanan, Rajasthanin, Punjabin, Karnatakan, Himachal Pradeshin ja Uttar Pradeshin osavaltioissa sekä Delhissä. Kielellä ei ole kansallisen kielen asemaa Intiassa, ja väestönlaskennassa haryanvia äidinkielenään puhuvat lasketaan hindin puhujiksi.
Ronald Maul
Ronald Maul (s. 13. helmikuuta 1973 Jena, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Maul pelasi Saksan pääsarjaa Bundesliigaa Arminia Bielefeldissä, Hamburger SV:ssa ja Hansa Rostockissa yhteensä 178 ottelun verran. 2. Bundesliigassa hän pelasi yhteensä 148 ottelua.
Saksan maajoukkueessa Maul pelasi kaksi A-maaottelua vuonna 1999. Hän nousi maajoukkueen mukaan edustamansa Arminia Bielefeldin Bundesliiga-nousuun päättyneen kauden 1998–1999 jälkeen ja pelasi molemmat maaottelunsa Maanosaliittojen cupissa 1999.
Peliuransa jälkeen Maul on toiminut Rot Weiss Ahlenin (2010–2011) ja Güterslohin (2011–) joukkueenjohtajana.
Antti Gunnar Salonen
Antti Gunnar Salonen () oli kotkalainen valokuvaaja, joka harjoitti jatkosodassa liiketoimintaa kauppaamalla Petroskoin suunnalla otettuja valokuvia. Kaikkiaan kuvia myytiin tuhansia, ja eri kuvia oli noin 200. Hänen sodanaikaiset kuvansa on signeerattu nimellä "Guni".
Salonen perusti Kotkaan valokuvaamon vuonna 1927. Liike toimi osoitteessa Kirkkokatu 11, ja se oli samalla Salosten asunto. Salonen kokeili tällöin myös kiertävän valokuvaajan ammattia ja postikorttibisnestä. Tätä varten hänellä oli moottoripyörä.
Jatkosotaan lähtiessään Salonen sopi vaimonsa Impin kanssa, että komennukseen liitetään valokuvien myynti. Mies kuvasi kohteita ja vaimo vedosti kuvat Kotkassa. Joukko-osastona oli Pioneeripataljoona 2, joka taisteli aluksi Petroskoin suunnalla ja kesällä 1944 Karjalankannaksella. Salonen myi kuvia kahden myyntialbumin avulla. Mahdollisesti hänellä oli myyntikoju Äänislinnan asemalla. Hänellä oli Päämajan kuvaosaston lupa toimintaansa. Todennäköisesti kuvien kappalehinta oli 1–2 markkaa. Kuvat esittivät Petroskoin tunnetuimpia nähtävyyksiä tai ne olivat sotilaiden ryhmäkuvia. Rajoituksena oli pula filmistä ja valokuvapaperista.
Sotien jälkeen Salonen jatkoi liikkeen pitämistä Kotkassa. Liike siirtyi Salosen kuoltua 1960 hänen poikansa Matin omistukseen, ja nykyisin se toimii nimellä "Kuva KM Salonen".
Kajaanin Lehti
Kajaanin Lehti oli Kajaanissa vuosina 1899–1920 ilmestynyt kaupungin ensimmäinen sanomalehti.
Kajaanin vanha- ja nuorsuomalaisten yhdessä perustama lehti pyrki sortovuosina tasapainoilemaan perustuslaillisten ja myöntyvyysmielisten välillä, mutta sai silti vuonna 1902 kahden kuukauden lakkautustuomion. Vuonna 1905 nuorsuomalaiset ottivat lehden haltuunsa, minkä jälkeen vanhasuomalaiset perustivat sen kilpailijaksi "Kaikuja Kajaanista". Vuonna 1917 suunniteltiin lehtien yhdistämistä, mutta kesän 1918 hallitusmuototaistelussa tasavaltalainen "Kajaanin Lehti" päätyi lopulta edistyspuolueen äänenkannattajaksi. Vuosina 1918–1920 sen toimittajana oli useaan otteeseen Urho Kekkonen. Vuoden 1921 alusta lähtien "Kajaanin Lehti" ja kokoomuksen "Ylimaa" yhdistettiin porvarillisiksi "Kajaanin Uutisiksi".
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti ja vuodesta 1905 lähtien kolmesti viikossa. Sen päätoimittajina työskentelivät Kaarlo Kokkonen (1899–1908), J. Hyvärinen (1901), Eemili Nordlund (1908–1909 ja 1911–1920) ja V. A. Koivunen (1910).
Kaikuja Kajaanista
Kaikuja Kajaanista (vuosina 1916–1919 Kajaanin Kaiku ja vuosina 1919–1920 Ylimaa) oli Kajaanissa vuosina 1905–1920 ilmestynyt sanomalehti.
Kaupungin vanhasuomalaiset perustivat "Kaikuja Kajaanista" nuorsuomalaisen "Kajaanin Lehden" vastapainoksi. Vuonna 1916 sen taustalle muodostettiin uusi kirjapainoyhtiö ja lehti sai nimen "Kajaanin Kaiku". Suomen itsenäistymisen jälkeen lehti oli kokoomuslainen ja uuden lehtiyhtiön myötä sen nimeksi tuli "Ylimaa". "Kainuun Sanomien" varjoon jääneet "Ylimaa" ja edistyspuolueen "Kajaanin Lehti" yhdistettiin vuonna 1920 porvarillisiksi "Kajaanin Uutisiksi".
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1800 kappaletta vuonna 1914. Sen päätoimittajina työskentelivät Juuso Hyvärinen (1906–1918), Väinö S. J. Laamanen (1918–1919) ja Matti Klemola (1919–1920).
Reinhold
Reinhold on alun perin saksalainen miehen etunimi. Nimen muinais­saksalainen alkumuoto on ollut "Reginold", ja se merkitsee "jumalien neuvolla hallitsevaa".
Suomessa nimi Reinhold on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta vuoden 2009 loppuun mennessä 1 504 henkilölle. Nimestä on käytössä myös suomenkielinen lyhentynyt muoto Reino. Rein­holdin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 16. heinäkuuta, joka suomen­kielisen kalenterin mukaan on Reinon nimi­päivä.Reinhold on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ensio Pihkala
Ensio Samuli Pihkala, sukunimi aik. "Gummerus" (26. toukokuuta 1915 Iisalmi – 6. elokuuta 1941 Smela, Ukraina) oli suomalainen pastori, filosofian kandidaatti ja SS-vapaaehtoinen. Hän toimi SS-divisioona Wikingin suomalaisvapaaehtoisten kenttäpappina.
Pihkalan vanhemmat olivat rovasti, kansanedustaja Leo Benedikt Gummerus (1885–1956) ja Karin Lydia Noponen (k. 1925). Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1933. Pihkala suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon ja hänet vihittiin papiksi 1937. Hän suoritti vielä kasvatusopin tutkinnon 1937 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1939.
Pihkala toimi Lappeen kirkkoherran apulaisena ja hän oli myös kirkon stipendiaattina Berliinissä.
Pihkala oli talvisodan aikana joukkueenjohtajana ja sotilaspappina Jääkäripataljoona 1:ssa. Hänestä tuli vänrikki 1940. Vuonna 1941 Pihkala lähti SS-vapaaehtoiseksi Saksaan. Hän oli SS-joukoissa sotilasarvoltaan Untersturmführer ja toimi suomalaisten kenttäpappina. Pihkala kaatui elokuun alussa 1941 Ukrainassa ja hänen jälkeensä kenttäpapin tehtäviä hoiti Kalervo Kurkiala. Pihkala haudattiin kentälle kaatumispaikassaan Smelassa.
Pihkalan päiväkirja sisältää suorasukaisia arvioita SS-joukkojen toiminnasta. Hän totesi suomalaisten ihmettelevän, miksi he olivat sotilasyksikön sijasta ”joutuneet rosvojen ja murhamiesten joukkoon”. Pihkala kuvaili tarkasti esimerkiksi saksalaisten kostotoimia Wiking-divisioonan Westland-rykmentin komentaja Hilmar Wäckerlen kuoltua sala-ampujan luotiin. Lvivissä Pihkala joutui todistamaan Neuvostoliiton salaisen poliisin GPU:n vankilan puhdistusta tuhansista ruumiista. Saksalaiset pakottivat paikallisia juutalaisia likaiseen työhön. [Juutalaiset] ”tiesivät varmasti tulevansa ammutuiksi lähitunteina. Kauhea paikka”, Pihkala kirjoitti.
Isänmaan Ystävä
Isänmaan Ystävä oli Helsingissä vuosina 1897–1900 ilmestynyt sanomalehti.
Pastori Emil Ferdinand Murénin perustama "Isänmaan Ystävä" oli vaatimaton kristillinen viikkolehti, joka levisi vain Helsinkiin ja lähiympäristöön. Sortovuosina "Päivälehti" hankki sen ”hätävaraksi”, jota voitiin jakaa "Päivälehden" tilaajille tämän ollessa lakkautettuna. Kenraalikuvernööri Bobrikov pääsi juonesta nopeasti perille ja lakkautti "Isänmaan Ystävän" ainiaaksi. Loppuvaiheessa vuonna 1900 sen päätoimittajana työskenteli Tekla Hultin.
Ilmoitus-Lehti
Ilmoitus-Lehti (vuoteen 1859 saakka Annons-Blad) oli Kuopiossa vuosina 1858–1860 ilmestynyt sanomalehti.
Kirjanpainaja Fredrik Ahlqvistin julkaisema ruotsinkielinen "Annons-Blad" perustettiin edellisenä vuonna lakanneiden "Kuopion Sanomien" korvaajaksi. Se sisälsi etupäässä ilmoituksia ja kuulutuksia, eikä suomenkieliseksi muututtuaankaan herättänyt suurempaa kiinnostusta. Kerran viikossa ilmestyneen lehden toimittajina työskentelivät Alhqvist (1858–1860) ja Tobias Serenius (1859–1860).
Alice (nimi)
Alice on alun perin ranskalainen, myös muun muassa englanninkielisissä maissa yleinen naisen etunimi. Alkujaan se on muunnos muinaisgermaanisesta nimestä "Adeleidis", joka merkitsee "jalosukuista" ja jonka yleisin nykyisinkin käytössä oleva muoto on Adelaide. Toisaalta Alice on voitu käsittää myös muunnokseksi nimestä Elisabet tai Aleksandra.
Suomessa Alice-nimisiä naisia on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan ollut heinäkuuhun 2016 mennessä 11 164. Nimestä on käytössä myös suomenkielinen muoto Aliisa. Alicen nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 14. heinäkuuta, joka suomenkielisen kalenterin mukaan on Aliisan nimi­päivä.
Ilmarinen (1874–1888)
Ilmarinen oli Viipurissa vuosina 1874–1888 ilmestynyt sanomalehti.
Viipurin nuorfennomaanien perustama "Ilmarinen" oli aluksi paikallisiin asioihin keskittynyt uutis- ja ilmoituslehti. Samannimisen edeltäjänsä tavoin se painettiin N. A. Zilliacuksen kirjapainossa. Tyko Hagmanin päätoimittajakaudella lehdestä tuli voimakkaammin suomenmielinen. Kustantaja Zilliacuksen ja Hagmanin riitannuttua jälkimmäinen perusti vuonna 1884 sen kilpailijaksi "Viipurin Sanomat". Taloudellisesti kannattamaton "Ilmarinen" yhdistettiin vuonna 1888 "Viipurin Uutisiin", joka sekin lakkasi saman vuoden lopussa.
Lehti ilmestyi vuonna 1875 kerran, vuodesta 1876 lähtien kahdesti ja vuodesta 1882 kolmesti viikossa. Sen levikki oli enimmillään 1100 kappaletta. Päätoimittajina työskentelivät J. H. Erkko (1875–1876), Reitto Aalto (1877), Anton Rikström (1877–1880), Kalle Viljakainen (1880–1883), Tyko Hagman (1883–1884), G. Keldan (Keltanen, 1885), Mikko Salo (1885–1887) ja Alfred E. Wallen (1888).
Ilmarinen (1866–1872)
Ilmarinen oli Viipurissa vuosina 1866–1872 ilmestynyt sanomalehti.
"Ilmarinen" oli Viipurin ensimmäinen suomenkielinen lehti sen jälkeen kun "Otawa" oli lakannut vuonna 1863. Se oli linjaltaan maltillisen nuorfennomaaninen. Kerran viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät N. A. Zilliacus (1866–1867), Johan August Hagman (1867–1868), Robert Mallenius (1867–1869), Albert Forssell (1869–1871) ja Aksel Gabriel Corander (1871–1872). Nimekkäästä toimittajakunnastaan huolimatta lehden merkitys jäi vähäiseksi ja se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Sen korvaajaksi tuli Fredrik Polénin "Suomenlehti", kunnes vuonna 1874 perustettiin uusi "Ilmarinen".
Titanic – verta ja terästä
Titanic – verta ja terästä () on 12-osainen television pukudraama RMS "Titanic"-laivan rakentamisesta. Se oli yksi kahdesta suuren budjetin televisiodraamasta, jotka esitettiin huhtikuussa 2012, osana "Titanicin" turman 100-vuotisjuhlallisuuksia; toinen oli "Titanic-minisarja".
Sarjan ensiesitys oli Saksassa ja Tanskassa 15. huhtikuuta 2012, Italiassa 22. huhtikuuta 2012 ja Ranskassa joulukuussa 2012. Osa sarjan kuvauksista järjestettiin Serbiassa, jossa sarjaa esitettiin alkaen 9. syyskuuta 2012. Kanadassa sarjaa esitettiin alkaen 19. syyskuuta 2012 CBC-kanavalla. Yhdysvalloissa sarjaa esitettiin kuusiosaisena niin, että kaksi jaksoa esitettiin peräkkäin välillä 8.-13. lokakuuta 2012 Encore-kanavalla. Suomessa sarjaa alettiin esittää Yle TV1:lla huhtikuusta 2015.
Miehen tie
Miehen tie – Ahrolan talon oloista Paavon isännyyden vakiintuessa on F. E. Sillanpään romaani vuodelta 1932.
Teos kuuluu Sillanpään 1930-luvun suuriin talonpoikaisromaaneihin.
Teoksen pohjalta on vuonna 1940 valmistunut elokuva "Miehen tie", jonka ohjauksen aloitti Nyrki Tapiovaara ja työn saattoi päätökseen Hugo Hytönen Tapiovaaran kaaduttua talvisodassa.
Poliisivankila
Poliisivankila eli putka on tutkintavankila jota saa käyttää enintään 72 tunnin kiinniottoon. Tuomioistuimen päätöksellä maksimiaika on 4 viikkoa. Lain mukaan poliisivankilassa tulee olla kutsunappi, jolla saa välittömästi yhteyden vartijaan.Päihtyeen säilytystilassa tulee olla myös kameravalvonta. Poliisin tai vartijan tulee käydä poliisivankilassa henkilökohtaisesti tarkastamassa kiinniotetun terveydentila. Kiinniotetulla henkilöllä ei saa olla hallussa poliisivankilassaalkoholia tai esineitä joilla hän voisi vahingoittaa itseään. Näihin kuuluvat myös erilaiset nauhat esimerkiksi huppareissa, vöissä ja kengissä.
Poliisivankilaan kuolee Suomessa vuosittain noin 20 henkilöä. Yleisin kuolinsyy on alkoholimyrkytys. Poliisin taakkaa väkivallattomien päihtyneiden henkilöiden talteenotossa on yritetty vähentää perustamalla selviämisasemia.
Arkikielessä sana "putka" voi tarkoittaa myös joukko-osaston tms. arestihuonetta, koppia tai kojua. Sana on lainaa venäjän samaa tarkoittavasta sanasta "budka".
Ihmiselon ihanuus ja kurjuus
Ihmiselon ihanuus ja kurjuus on F. E. Sillanpään romaani vuodelta 1945.
Teos ilmestyi vailla tekijän viimeistelyä, ja sitä leimasivat pettymys, väsymys ja alkoholismi.
Teoksen pohjalta on vuonna 1988 valmistunut elokuva "Ihmiselon ihanuus ja kurjuus", jonka on ohjannut Matti Kassila.
Luettelo Luoteisterritorioiden kunnista
Luettelo Luoteisterritorioiden kunnista käsittää Kanadan territorion Luoteisterritorioiden kunnat, joita on 24. Kuntia on viittä eri tyyppiä: "city", "town", "village", "hamlet" ja "community". Kunnan tyyppi määrittelee sen lakisääteiset tehtävät.
Ciaran Donnelly
Ciaran Donnelly on irlantilainen elokuva- ja televisio-ohjaaja. Hänen töihinsä kuuluu neljä jaksoa ITV-kanavan komediadraamasarjaa "Rimakauhua ja rakkautta", rikosdraamasarja "Donovan" sekä BBC One -draama "Erikoisjoukkue". Vuodesta 2006 hän on ollut pääohjaajana irlantilais-kanadalaisessa "Tudors"-sarjassa. Vuonna 2010 hän sai IFTA-ehdokkuuden työstään sarjan kolmannella kaudella.
IAO
Information Awareness Office (IAO) oli Yhdysvaltain asevoimien tutkimusorganisaation (DARPA) tammikuussa 2002 perustama tiedustelupalvelu, jonka tarkoituksena oli tuoda yhteen useita DARPA:n projekteja. Kyseisten projektien tavoitteena oli soveltaa informaatioteknologiaa Yhdysvaltoja uhkaavien terroristien ja muiden epäsymmetristen uhkien valvontaan saavuttamalla Total Information Awareness (TIA) -tilan.
Tämä saavutettiin rakentamalla valtavia tietokantoja kaikkien Yhdysvalloissa olevien henkilöiden sähköpostien, sosiaalisten verkostojen, luottokorttitietojen, puheluiden, potilastietojen ja monien muiden tämänkaltaisten yksityisten tietojen keräämiseksi ilman tarvetta hankkia etsintälupaa. Tämä tieto oli sitten analysoitu etsien epäilyttävää toimintaa, ihmisten välisiä kytköksiä ja "uhkia". Tämän lisäksi, ohjelmaan sisältyi rahoitus biometriselle valvonnalle, joka kykeni tunnistamaan ja seuraamaan yksilöitä käyttäen valvontakameroita ja muita keinoja.
Yhdysvaltain kongressi peruutti IAO:n rahoituksen yleisen kritiikin seurauksena vuonna 2003. Arvostelun perustana oli huoli siitä, että järjestelmän kehittäminen ja käyttöönotto johtaisi joukkovalvontaan. Useiden IAO:n yksittäisten projektien rahoitusta kuitenkin jatkettiin eri nimien alla IAO:n rahoituksen peruuttamisesta huolimatta. Tämä selvisi Edward Snowdenin vuonna 2013 tekemää vuotoa seuranneissa paljastuksissa.
Robert Lieberman
Robert Lieberman (s. 16. heinäkuuta 1947) on kanadalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja.
Lieberman oil mainoksia tuottavan Harmony Pictures -yrityksen perustaja ja on itsekin ohjannut lähes 2 000 mainosta. Hän on saanut monta Clio-palkintoehdokkuutta ja on voittanut 29. Vuonna 1980 hän oli ensimmäinen DGA-palkinnon parhaan mainosohjaajan palkinnon saanut henkilö. Hän on saanut kolme muuta DGA-palkintoehdokkuutta ja vuonna 1996 hän voitti toisen palkintonsa.
Werner Klingler
Werner Klingler (23. lokakuuta 1903 – 23. kesäkuuta 1972) oli saksalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hän ohjasi 29 elokuvaa vuosien 1936 ja 1968 välillä.
Klingler syntyi Stuttgartissa ja näytteli uransa alulla teatterissa. 1920-luvun lopulla hän esiintyi parissa Hollywood-elokuvassa nimellä Warner Klinger. Vuonna 1930 hän palasi Saksaan ja aloitti 1960-luvulle asti kestäneen uransa viihde-elokuvien ohjaajana. Klingler kuoli vuonna 1972 Länsi-Berliinissä.
Jon Jones (ohjaaja)
Jon Jones on brittiläinen televisio-ohjaaja ja käsikirjoittaja, jonka töihin kuuluvat ITV:n draamasarja "Rimakauhua ja rakkautta", Channel 4 -draama "A Very Social Secretary" ja ITV:n vuoden 2007 filmatisointi Jane Austenin "Northanger Abbey" -teoksesta. "Rimakauhua ja rakkautta" toi hänelle ehdokkuuden Parhaan uuden fiktio-ohjaajan Bafta-palkinnon saajaksi Television Craft Awards -palkintogaalassa 2000.
Coucy-le-Château-Auffrique
Coucy-le-Château-Auffrique on kunta Pohjois-Ranskassa Aisnen departementissa. Se oli keskiajalla yksi Euroopan parhaiten linnoitetusta kaupungeista. Kaupungin suojana oleva linna Château de Coucy tuhoutui vuonna 1917, jolloin saksalaiset räjäyttivät sen. Château de Coucy on saanut kansallisen monumentin statuksen ("Monuments Nationaux").
Nyckel-Bryggerier
Nyckel-Bryggerier on ruotsalainen pienpanimo, joka sijaitsee Älvsbynissä, Norrbottenissa. Yrityksen ja sen useiden tuotteiden juuret juontuvat vuonna 1908 perustettuun Luleå Bryggeri AB:hen. Panimo valmistaa virvoitusjuomia, mineraalivesiä, siidereitä ja oluita.
Gustaf Burström perusti Luleå Bryggeri AB:n Luulajaan vuonna 1908. Se oli kaupungin toinen panimo hieman aikaisemmin perustetun Norrbottens Bryggerin jälkeen. Perheyritys tuotti jo tuolloin virvoitusjuomia, olutta ja kotikaljaa. Panimon kautta aikojen tunnetuin ja eniten myyty tuotemerkki oli olut "Key Beer", joka kattoi 75 prosenttia Norrbottenin olutmarkkinoista 1970-luvulla.
Luleå Bryggeri joutui talousvaikeuksiin 1970-luvun lopulla Pripps-yhtiöiden aloittaman voimakkaan hintakilpailun johdosta. Panimon kamppailu sai paljon huomiota mediassa ja eräs ajan sloganeista Norrbottenissa oli jopa "Jag drick int Stockholmsöl" ("Minä en juo tukholmalaisolutta"). Östersundilainen Till-panimo osti perheyrityksen lopulta vuonna 1979 ja oluenpano Luulajassa loppui kymmenen vuotta myöhemmin 1989 Falkenbergilaisen Falcon-konsernin ostettua Till-panimot.
Gustaf Burströmin tyttärenpojanpoika Per Önneryd perusti serkkujensa kanssa yrityksen ja aloitti oluenvalmistuksen Luulajassa uudelleen 2000-luvun alussa. Panimolaitteet hankittiin Saksasta. Tuore yhtiö joutui kuitenkin pian konkurssiin vuonna 2002 ison oluterän epäonnistuttua ja panimolaitteet myytiin takaisin Saksaan. Nykyinen tuotanto käynnistettiin vuonna 2005 virvoitusjuomien valmistuksella ja etenkin panimon julmust-joulujuomasta tuli välitön myyntimenestys. Ruotsalaisiin elintarvikekauppoihin suunnatun 3,5-prosenttisen folkölin tuotanto aloitettiin vuonna 2006 ja vuonna 2008 tuotevalikoimassa oli jo 27 eri juomaa, joita ottivat valikoimiinsa eri kauppaketjut ja ravintolat. Yhtiön tuotteita alkoi löytyä myös Systembolagetin tilausvalikoimasta.
Panimon tuotanto koostuu yhteensä useammasta mikropanimosta, jotka jakavat tuotantoresursseja keskenään. Per Önnerydin mukaan kyseinen mikropanimoyhteenliittymä oli yhteensä seitsemän tai kahdeksan suurimman ruotsalaisen panimon joukossa vuonna 2008.
Panimomestari Per Önnerydin mukaan Nyckel-Bryggerier hyödyntää perheyrityksen perinteisiä juomareseptejä. Panimo pyrkii lähes, jollei täysin, lisäaineettomaan valmistukseen ja käyttää juomien valmistuksessa pelkän sokerin sijaan paljon aitoja marjoja ja hedelmiä.
Vuonna 2014 Nyckel-Bryggerier keskittyi etenkin virvoitusjuomien, mineraalivesien ja siidereitten valmistukseen. Siiderimerkkejä tehtiin myyntiin miedompana versiona (2,25%) kauppoihin sekä vahvempana versiona (4,5%) Systembolagetin valikoimiin. Siiderimakuja olivat muun muassa päärynä, puolukka, mustikka, lakka, sekä mesimarja.
Anna-Mari Knuuti
Anna-Mari Hannele Knuuti (o.s. Määttänen, s. 4. heinäkuuta 1983 Laitila) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän on edustanut koko uransa ajan Forssan Salamaa ja hänen valmentajanaan on toiminut vuodesta 2012 lähtien Marko Vaittinen. Kalevan kisoista Knuuti on saavuttanut hopeaa 10 000 metrin juoksussa vuonna 2009. Lisäksi aikuisten SM-tasolta hänen tilillään on ulkoradoilta hopea 4 x 800 metrin viestijuoksusta vuodelta 2000 sekä maastojuoksun joukkuekilpailun SM-hopea vuodelta 2013. Sisäratojen SM-kisoista Knuuti on lisäksi saavuttanut hopeaa 3 000 metrin juoksussa vuonna 2009.
Marika Peltoniemi
Marika Helena Anneli Peltoniemi (o.s. Ojanperä, s. 13. marraskuuta 1984 Jalasjärvi) on suomalainen kilpakävelijä. Hän on edustanut koko uransa ajan Jalasjärven Jalasta ja hänen valmentajanaan toimii Marko Kivimäki. Kalevan kisoista Peltoniemi on saavuttanut kaikkiaan kuusi mitalia; 10 kilometrin kävelyssä hopeaa vuonna 2005 sekä 20 kilometrin kävelyssä kaksi hopeaa vuosina 2010 ja 2011 sekä kolme pronssia vuosina 2009, 2012 ja 2013.
Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2000
Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2000 järjestettiin Ateenassa Kreikassa 16.–19. maaliskuuta 2000. Kilpailujen järjestäjänä toimi Kansainvälinen uimaliitto FINA.
Päivi Miettinen
Päivi Tuulikki Miettinen (o.s. Huuhtanen, s. 27. heinäkuuta 1979 Nurmijärvi) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kilpakävelijä. Seuratasolla hän edusti vuodesta 2001 lähtien Nurmijärven Yleisurheilua ja hänen valmentajanaan toimi koko hänen uransa ajan Taina Siekkinen. Kalevan kisoista Miettinen saavutti kaikkiaan seitsemän mitalia; 10 kilometrin kävelyssä kaksi pronssia vuosina 1999 sekä 2002 ja 20 kilometrin kävelyssä kaksi hopeaa vuosina 1999 ja 2000 sekä kolme pronssia vuosina 2002, 2003 sekä 2004. Lisäksi hän saavutti sisäratojen SM-kisoista 3 000 metrin kävelystä kaksi pronssia vuosina 2003 ja 2004. Virallisissa kilpailuissa Miettinen ei ole esiintynyt vuoden 2005 jälkeen.
Chijindu Ujah
Chijindu Ujah (s. 5. maaliskuuta 1994 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen pikajuoksija. Hän kilpailee pääasiassa 100 metrillä, jossa hänen ennätyksensä on kesäkuussa 2014 Hengelossa juostu 9,96.
Ujah voitti Italian Rietissä käydyissä yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2013 kultaa ajalla 10,40. Hän juoksi ankkuriosuuden Britannian voittaessa 4 × 100 metrin viestin Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016. Hän juoksi avausosuuden, kun Britannia voitti pikaviestin maailmanmestaruuden Lontoossa 2017. Hän karsiutui 100 metrillä välierissä Pekingin MM-kilpailuissa 2015, Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Ujah juoksi avausosuuden Iso-Britannian kultaa voittaneesa viestijoukkueessa Berliinin 2018 EM-kilpailuissa. Samojen kisojen 100 metrillä hän oli neljäs.
Ujahin valmentaja on pituushypyn olympiavoittajaa Greg Rutherfordia myös valmentava Jonas Tawiah-Dodoo.
David Konstantin Wyyryläinen
David Konstantin Wyyryläinen (14. heinäkuuta 1854 Johannes – ennen vuotta 1917) oli suomalainen kieltenopettaja ja kääntäjä. Hän käytti myös nimimerkkiä Lyry.
Wyyryläisen vanhemmat olivat lukkari Alexander Wyyryläinen ja Valborg Luukkonen. Hän kävi Viipurin alkeisoppilaitosta ja pääsi yksityisesti ylioppilaaksi Porvoon lyseosta 1880.
Wyyryläinen toimi kieltenopettajana ja kauppamatkustajana Oulussa ja Helsingissä. Hän muutti 1899 Helsingistä Viipuriin.
Wyyryläinen kirjoitti englannin kielen oppikirjoja ja suomensi eri alojen kirjallisuutta.Nimimerkillä "Lyry":
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 1890
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit vuonna 1890 pidettiin puolivälissä presidentti Benjamin Harrisonin virkakautta.
Baringin pula vaikutti Harrisonin republikaanipuolueen tappioon.
Diego Dellasega
Diego Dellasega (s. 5. joulukuuta 1990 Cavalese, Italia) on italialainen mäkihyppääjä, joka edustaa G.S. Fiamme Oro Moena-seuraa. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä on Planicassa vuonna 2011 hypätty 193,5 metriä. Dellasega debytoi mäkihypyn maailmancupissa helmikuussa 2009 ja hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on vuoden 2010 Sapporon kilpailun 39. Dellasega voitti nuorten MM-pronssia Hinterzartenissa vuonna 2010. Samana vuonna hän sai myös Italian-mestaruuspronssia nykyisestä kotikaupungistaan Predazzosta. Hänen serkkunsa Roberto Dellasega on myös mäkihyppääjä.
Elämä ja aurinko
Elämä ja aurinko on F. E. Sillanpään romaani vuodelta 1916.
Teos on Sillanpään esikoisromaani. Hän sovelsi siinä uutta tarkastelutapaa nähdä ihminen tasavertaisena osana luomakuntaa. Hän oli omaksunut nuorena lääketieteen ylioppilaana 1900-luvun alun luonnonfilosofien opetuksen kaikkien ilmiöiden yhteenkuuluvuudesta.
Teoksen pohjalta on vuonna 1955 valmistunut elokuva "Poika eli kesäänsä", jonka on ohjannut Roland af Hällström.
Danny Talbot
Daniel "Danny" Talbot (s. 1. toukokuuta 1991 Trowbridge, Iso-Britannia) on brittiläinen pikajuoksija. Hän kilpailee 100 ja 200 metrillä. 100 metrillä hänen ennätyksensä on vuonna 2014 juostu 10,14 ja 200 metrillä vuonna 2017 juostu 20,16.
Vuoden 2012 EM-kisoissa Helsingissä Talbot saavutti pronssia 200 metriltä. Vuotta aiemmin käydyistä alle 23-vuotiaiden EM-kisoista Ostravasta saaliina oli hopea pikaviestistä. 2013 alle 23-vuotiaiden EM-kisoista Tampereelta tuloksena oli kultaa 4 × 100 metrin viestissä ja hopeaa 200 metriltä. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän kuului Englannin hopeajoukkueeseen pikaviestissä. Zürichin EM-kilpailuissa hän juoksi alkuerissä Britannian pikaviestijoukkueessa, joka toisella kokoonpanolla voitti loppukilpailussa kultaa. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän sai pronssia 200 metrillä.
Talbot juoksi Lontoon MM-kilpailuissa 2017 kolmannen osuuden Britannian voittaessa 4 × 100 metrin viestin maailmanmestaruuden.
Talbot on 184 senttimetriä pitkä ja painaa 69 kiloa. Hänen äitinsä on puoliksi trinidadilainen.
Olipa kerran elämä (albumi)
Olipa kerran elämä on Hanna Pakarisen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 23. elokuuta 2013. Albumin on tuottanut Markus Koskinen. Pakarinen teki albumin kappaleita yhdessä tuottajansa kanssa kahden vuoden ajan.
Albumin ensimmäinen single ”Sydän tuli vastaan” julkaistiin jo 23. toukokuuta 2012. Ensimmäistä singleä seurasivat vuonna 2013 julkaistut singlet ”Jokapäiväinen” tammikuussa sekä albumin nimikappale ”Olipa kerran elämä” toukokuussa.
Albumi nousi Suomen viralliselle albumilistalle neljäksi viikoksi. Ensimmäisellä listaviikollaan se nousi yhdeksänneksi (35/2013). Seuraavalla viikolla "Olipa kerran elämä" putosi listan 19:nneksi ja seuraavalla 29:nneksi. Neljännellä viikollaan se nousi vielä 14:nneksi, mutta seuraavalla viikolla se ei enää mahtunut 50 myydyimmän albumin joukkoon.
Hariton Vlasov
Hariton Vlasov (s. 17. lokakuuta 1989) on venäläinen alamäkiluistelija ja entinen jääkiekkoilija. Hänen paras sijoituksensa Red Bull Crashed Ice -kilpailussa on seitsemäs sija Landgraafin kilpailusta vuodelta 2013. Vlasov aloitti alamäkiluistelun vuonna 2011 Moskovan osakilpailussa. Jääkiekkoa Vlasov on pelannut hyökkääjänä muun muassa KHL-seura Sibir Novosibirskin kakkosjoukkueessa Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla vuoteen 2012 asti. Hän on myös pelannut yhden kauden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla MHL:ssä. Vlasov on 179 senttimetriä pitkä ja painaa 74 kiloa.
Hiltu ja Ragnar
Hiltu ja Ragnar – kertomus kahdesta ihmislapsesta on F. E. Sillanpään pienoisromaani vuodelta 1923.
Sillanpää piti "Hiltu ja Ragnaria" parhaana romaaninaan. Sen aihe herätti ilmestymisen aikaan moraalista paheksuntaa. Teos täydentää "Hurskaan kurjuuden" perhetarinaa ja teemoja. Hiltu on "Hurskaan kurjuuden" päähenkilön Juha Toivolan tytär, joka menee palvelijaksi huvilaan Tampereen Pispalaan. Huvilassa asuvan perheen keskenkasvuinen herraspoika Ragnar yrittää vietellä Hiltua, ja järkyttynyt tyttö hukuttautuu. Teoksen tapahtuma-aika on syyskesä 1906, ”vuotta jälkeen suuren lakon”, kuten Sillanpää kirjoittaa. Panu Rajalan mukaan teoksen tapahtumat muodostavat kansalaissodan pienen esinäytöksen.
Hiltun kuolemaan viitataan "Hurskaan kurjuuden" viidennen luvun lopussa. Juha Toivola saa Tampereella asuvalta pojaltaan Kaarlolta kirjeen, jossa tämä kertoo Hiltun hukkumisesta ja tulossa olevista hautajaisista.
Sillanpää alkoi kirjoittaa "Hiltua ja Ragnaria" elokuussa 1920. Alun perin hän aikoi julkaista sen suuresti ihailemansa Juhani Ahon 60-vuotispäivänä syyskuussa 1921, mutta Aho kuoli ennen juhlapäivää, ja teoksen alkusanoiksi jo valmiina ollut tervehdys Aholle luettiin hautajaisissa elokuussa 1921. Monista syistä aiheutuneen viivytyksen vuoksi teos ilmestyi kirjakauppoihin vasta helmikuussa 1923.
"Hiltun ja Ragnarin" ulkoinen aihe oli jäänyt Sillanpään mieleen jo kauan ennen tietoa "Hurskaasta kurjuudesta". Sillanpää oli kouluaikoinaan Tampereella viettänyt kesälomapäiviään tehtailija Liljeroosin perheen omistamassa huvilassa, johon sijoittui myöhemmin Varalan liikuntaopisto. Hiltun esikuvana oli Liljeroosin perheen palvelustyttö, joka hukuttautui hämärissä olosuhteissa huvilan rannassa eräänä syyskesän yönä. Hän oli ollut hiljainen ja sulkeutunut maalaistyttö, jolla oli ollut vaikeuksia työssään. "Hiltun ja Ragnarin" ilmestyttyä eräät tamperelaiset lukijat olivat tunnistavinaan siinä Liljeroosin perheen jäseniä, ja Sillanpää joutuikin selittelemään asiaa Liljeroosin pojille.
Teoksen pohjalta on ohjannut Eija-Elina Bergholm Yleisradion TV 2:n Teatteritoimitukselle vuonna 1988 televisioelokuvan.
Épernay
Épernay on kunta Pohjois-Ranskassa Marnen departementissa Champagne-Ardennen alueella. Kaupunki on yksi samppanjan tuotantokeskuksista, ja sitä kutsutaan myös samppanjan pääkaupungiksi. Épernay on ollut Ranskan ympäriajossa etappikaupunkina kuudesti; vuosina 1963, 1978, 2002, 2010, 2012 ja 2014.
Avia B.534
Avia B.534 on kaksitasoinen ja potkurikäyttöinen, Tsekkoslovakiassa valmistettu hävittäjälentokone. Koneen suunnitteli Frantisek Novotny. Konetyyppiä käytettiin toisessa maailmansodassa, vaikkakin se oli silloin jo pahoin vanhentunut ja alitehoinen. Avia B.534 oli kuitenkin kohtalaisen liikehtimiskykyinen, ja sitä voitiin käyttää tulitukikoneena maataistelutoiminnassa. Omana kehityskautenaan, vuosina 1933 ja 1934: kone oli vielä melko moderni. Varmuudella voidaan todeta, että Avia B.534 oli käytössä Operaatio Barbarossassa eli hyökkäyksessä mm. Ukrainaan ja Kaukasukselle. Matalalla tämä ketterä kone oli hitaudestaan huolimatta, hankalasti hoideltava vastus: sitä tavoitteleville torjuntahävittäjille. Konetyyppi korvattiin kuitenkin vuodesta 1943 lukien (hävittäjäkäytöstä), ranskalaisilla Dewoitine D.520 -hävittäjäkoneilla.
Hispano-Suizan 12Ydrs V-moottori antoi 850 hevosvoiman (634 kW) tehon ja 396 km/h huippunopeuden. Toimintasäde oli 580 km ja lakikorkeus 10 600 metriä. Aseistus käsitti 4 × 7,7 mm (myöhemmin 7,92 mm) eteenpäin ampuvat konekiväärit eturungossa ja enintään 6 × 20 kg/yht. 120 kg pommeja.
Tämän konetyypin käyttäjämaita olivat olleet Tsekkoslovakian ohella: Bulgaria, Jugoslavia, Kreikka ja Saksa (Wehrmachtin Luftwaffe). Sodan aikana tapahtui sekä Tsekkoslovakian että Jugoslavian hajoamista, jolloin tämän konetyypin käyttäjämaina jatkoivat sekä Kroatia että Slovakia.
Luumukirva
Luumukirva ("Hyalopterus pruni") on kirvoihin kuuluva hyönteislaji, jolla on jonkin verran merkitystä luumun tuholaisena.
Luumukirvan siivettömät yksilöt ovat soikeita, melko pitkänomaisia, yleensä vaaleanvihreitä kirvoja, joiden pintaa peittää jauhemainen vaha. Selkäpuolella erottuu pohjaväriä tummempia laikkuja ja usein kaksi vaaleaa pitkittäisjuovaa. Jotkin yksilöt voivat olla viininpunaisia. Tuntosarvet ovat vain noin puolet ruumiin pituudesta, takaruumiin kärjen cauda on pitkä ja sormimainen ja tummat vaharauhaspitket ovat hyvin lyhyet, noin kolmanneksen caudan pituudesta. Siivekkäillä yksilöillä on valkeat vahatäplät kunkin takaruumiin jaokkeen selkäpuolella. Ruumiin pituus 1,5–2,6 mm.
Kromosomiluku 2n=10.
Luumukirva lienee levinneisyydeltään kosmopoliitti. Laji on levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan vuoden 1897 tienolla. Suomessa siitä on havaintoja Ahvenanmaalta Pohjois-Lappiin
Luumukirvan elinkierto on kirvoille tyypillinen. Lajilla tapahtuu alkukesästä isäntäkasvin vaihto, jossa primääri-isäntiä ovat "Prunus" suvun puut, etenkin luumu, ja sekundääri-isäntiä järviruoko tai muutamat muut kosteikkojen heinäkasvit. Vaihto ei ole täydellinen ja osa kirvapopulaatiosta jää puihin. Ensimmäiset kirvat kuoriutuvat munista keväällä ja tuottavat 2–3 neitseellisesti lisääntyvää sukupolvea, jotka elävät tiheinä kolonioina "Prunus"-suvun puiden lehtien alapinnoilla. Tämän jälkeen alkaa syntyä siivekkäitä yksilöitä, jotka siirtyvät järviruokoihin. Järviruo'oissa kirvat elävät lehtien yläpinnoilla lisääntyen neitseellisesti. Välillä syntyy siivekkäitä yksilöitä, jotka siirtyvät uusiin ruovikoihin. Syksyllä syntyvät siivekkäät kirvat palaavat "Prunus"-puihin ja synnyttävät siellä koiraita sekä suvullisesti lisääntyviä naaraita, jotka pariteltuaan munivat. Munat talvehtivat.
Luumukirvat eivät aiheuta luumun lehtien käpertymistä, mutta lehdet kalpenevat, putoavat ennenaikaisesti ja hedelmät jäävät tavallista pienemmiksi. Kirvojen lehdille erittämä sokeripitoinen mesikaste tarjoaa myös alustan erilaisten homeiden ja muiden sienten kasvulle.
Luumukirvan primääri-isäntiä ovat "Prunus"-suvun puut, sekundääri-isäntä etenkin järviruoko ("Phragmites australis"), mutta myös muutamat muut kosteikoissa elävät heinäkasvit.
Changyuraptor
Changyuraptor oli ”nelisiipisten” petodinosaurusten suku. Sen ainoa tunnettu laji on Changyuraptor yangi, jonka fossiili on löydetty vuonna 2012 Pohjois-Kiinasta Liaoningin maakunnasta samalta alueelta, mistä on löydetty myös "Yutyrannuksen" fossiileja. Laji eli varhaisliitukaudella 125 miljoonaa vuotta sitten ja oli kokonaan sulkapeitteinen raajojaan myöten, eli sillä oli kaksi siipiparia. Tämän vuoksi on päätelty, että laji osasi lentää tai se on ainakin liitänyt lyhyitä matkoja. "Changyuraptor" on ollut noin 1,2 metriä pitkä ja painanut yli neljä kiloa.
Maissikirva
Maissikirva ("Rhopalosiphum maidis") on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji. Sitä pidetään maapallon trooppisten seutujen merkittävimpänä tuholaiskirvana.
Siivettömät yksilöt ovat melko pitkänomaisia, väriltään kellanvihreästä tumman sinivihreään ja usein jauhemaisen vahan peittämiä. Keskenkasvuiset yksilöt ovat yleensä vahapeitteisiä. Tuntosarvet ovat ruumista lyhyemmät. Takaruumiin kärjen cauda on sormimainen uloke. Lyhyet ja tummat vaharauhasputket ovat caudaa pitemmät ja niiden kärkiosassa on suvulle ominainen pullistuma. Ruumiin pituus 0,9–2,4 mm.
Kromosomiluku on yhteydessä kirvojen isäntäkasviin siten, että ohralla elävissä populaatioissa 2n=10 ja maissilla tai durralla elävissä 2n=8.
Alkujaan aasialainen maissikirva on nykyisin levinnyt kosmopoliittina ympäri maailmaa. Myös Suomessa havaintoja on harvakseltaan koko maasta.
Etelä-Aasiassa maissikirvalla tapahtuu isäntäkasvin vaihto, jossa primääri-isäntiä ovat "Prunus cornuta" sekä muutamat muut "Prunus"-suvun puut ja sekundääri-isäntiä heinäkasvit. Suvullinen lisääntyminen tapahtuu syksyisin "Prunus"-suvun puissa ja muutoin lisääntyminen tapahtuu neitseellisesti. Muualla maailmassa kirvat elävät ainoastaan heinäkasveilla ja lisääntyvät ilmeisesti koko ajan neitseellisesti, vaikka satunnaisesti koirasyksilöitäkin on tavattu. Kirvat elävät kolonioina nuorten lehtien alapinnoilla lehtisuonten vieressä ja aiheuttavat lehtiin kasvuhäiriöitä sekä käpristymistä sivuilta. Lisäksi kirvojen runsaasti tuottama mesikaste tarjoaa kasvualustan erilaisille homeille. Maissikirva ei kestä kylmän ilmanalan talvia.
Kasvuhäiriöiden ja homeen lisäksi maissikirvat levittävät ainakin 15 kasvien virustautia. Etenkin maissille ja durralle aiheutuvien vahinkojen vuoksi lajin arvellaan olevan tropiikin alueella merkittävin tuholaiskirva.
Maissikirva on heinäkasvien polyfagi ja laji on tavattu yli 30 heinäkasvisuvusta. Tärkeimpiä ravintokasveja ovat kaurat ("Avena"), ohrat ("Hordeum"), riisi ("Oryza"), sokeriruoko ("Saccharum"), ruis ("Secale"), durra ("Sorghum"), vehnät ("Triticum") sekä maissi ("Zea"). Joskus harvoin myös sarakasvit (Cyperaceae) tai osmankäämikasvit (Typhaceae).
Sipulikirva
Sipulikirva ("Myzus ascalonicus") on kirvoihin kuuluva hyönteislaji. Se on merkittävä viljelyskasvien tuholainen ja Suomessa luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.
Sipulikirvan siivettömät yksilöt ovat melko pieniä ruumiin pituuden ollessa vain 1,1–2,3 mm. Kirvat ovat kiiltäväpintaisia ja väriltään likaisen keltaisesta vaaleanvihreään. Raajat, tuntosarvet, vaharauhasputket ja takaruumiin kärjen cauda ovat vaaleat, mutta tuntosarvien kärkiosa, raajojen kärkiosat ja vaharauhasputkissa aivan kärki ovat tummat. Tuntosarvet ovat suunnilleen ruumiin pituiset. Caudan pituus on noin kolmasosa vaharauhasputkien pituudesta ja vaharauhasputket ovat lyhyemmät kuin tuntosarvien kolmas jaoke. Vaharauhasputket laajenevat hieman kärkeä kohti. Siivekkäiden yksilöiden pää ja keskiruumis ovat tummat.
Kromosomiluku 2n=12.
Sipulikirvan levinneisyys kattaa lähes koko maapallon ja sitä on tavattu jopa Etelämannerta lähellä olevilta saarilta. Suomessa laji esiintyy vain kasvihuoneissa tai muissa sisätiloissa.
Sipulikirvan tekee erikoiseksi se, että se oli täysin tuntematon ennen vuotta 1940 ja laji lienee syntynyt alkunsa toistaiseksi tuntemattomien kirvalajien risteymänä. Se on eräs moniruokaisimmista kirvalajeista, mutta varsinaista isäntävaihtoa ei tapahdu. Siivekkäät kirvasukupolvet kuitenkin lentävät etsimään uusia elinympäristöjä. Lisääntyminen on täysin neitseellistä eikä koiraita tai munivia naaraita esiinny lainkaan. Sipulikirva on kylmänarka ja viileämmän ilmanalan alueilla kirvat selviytyvät talvesta ainoastaan sisätiloissa.
Kirvat aiheuttavat ravintokasvien lehtiin, kukintoihin ja sipuleihin kasvihäiriöitä, minkä lisäksi sipulikirva levittää ainakin 16 kasvien virustautia. Suomessa laji on luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.
Sipulikirva on erittäin polyfagi laji. Erityisen mieluisia ravintokasveja ovat kuitenkin laukkakasvit (Alliaceae), kohokkikasvit Caryophyllaceae, asterikasvit (Asteraceae), ristikukkaiskasvit (Brassicaceae), liljakasvit (Liliaceae) sekä ruusukasvit (Rosaceae).
Titanic (vuoden 2012 minisarja)
Titanic on neliosainen television minisarja, jonka kirjoitti Julian Fellowes ja joka sijoittuu Titanic-matkustajalaivan uppoamiseen 1912. Suomessa se esitettiin kahdessa osassa.
Sarja esitettiin ainakin 86 maassa maalis-huhtikuussa 2012 juuri ennen onnettomuuden satavuotismuistopäivää 15. huhtikuuta 2012. Toinen Titanicista kertova minisarja vuodelta 2012 on "".
NikoLa
NikoLa (oikealta nimeltään Niko-Pekka Mäkinen, s. 17. helmikuuta 1987) on suomalainen esiintyvä taiteilija ja Miss Drag Queen -kilpailun voittaja vuodelta 2007. Hän on siviiliammatiltaan koulunkäyntiavustaja. NikoLa osallistui myös X-Factoriin vuonna 2010.
NikoLa tuottaa yhdessä Cristal Snow’n kanssa Ilta-Sanomien verkkosivuille "ToosaTV"-nimistä sarjaa, jossa parodioidaan suomalaisia julkisuuden henkilöitä ja televisio-ohjelmia. Nykyään sitä esitetään myös Fox-kanavalla. Sarja sai alkunsa YouTubessa, josta he siirtyivät Ilta-Sanomien sivuille vuonna 2011.
C. A. Parsons and Company
C. A. Parsons and Company oli brittiläinen insinööriyhtiö, joka oli aikoinaan yksi suurimmista työnantajista Tynesiden alueella. Yhtiö on nykyisin osa Siemensin energiantuotanto-osastoa.
Yhtiön perusti Charles Algernon Parsons vuonna 1889 itse kehittämiensä höyryturbiinien tuottamista varten. 1900-luvun alussa yhtiö tuotti jopa 50 turbiinia vuodessa tehtaallaan Heatonissa Newcastle upon Tynessa. Yhtiön vahvaa aikaa oli 1960-luku, jolloin tehdas työllisti yli 7 000 henkeä
Parsons-höyryturbiineja käyttäviä ydinvoimaloita ovat muun muassa Bradwell, Calder Hall, Dungeness, Heysham 2 sekä Oldbury Englannissa ja Chapelcross sekä Skotlannissa.
Yhtiö sulautui 1968 A. Reyrolle & Companyn kanssa ja muodosti Reyrolle Parsons -yhtiön. Vuonna 1977 Reyrolle Parsons yhdistyi Clarke Chapman -yhtiön kanssa ja muodosti Northern Engineering Industries plc:n, jonka 1989 osti Rolls-Royce plc.
Nykyään yhtiö on osa teknologiajätti Siemensin energiantuotanto-osastoa. Yhtiö hankki sen Rolls-Roycelta vuonna 1997. Vuosina 2002–2004 Siemens vähensi Heatonin työntekijämäärää 700:sta kolmeensataan ja keskittyi siellä laitteiden huoltoon. Syyksi se ilmoitti maailmanmarkkinoiden laskun syyskuun 11. päivän iskujen ja Enron-skandaalin jälkeen. Yhtiö keskitti tuotannon Budapestin-tehtaalle, jossa tuotanto on halvempaa.
Parsons-turbiineja on esillä monissa museoissa Isossa-Britanniassa ja ympäri maailmaa. Näihin kuuluvat Discovery Museum Newcastlessa, Science Museum Lontoossa, ja Electric Power and Historical Museum Yokohamassa, Japanissa.
Juha-Petteri Lehto
Juha-Petteri Lehto (s. 1. huhtikuuta 1976) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen aitajuoksija. Seuratasolla hän edusti vuodesta 2001 lähtien Nurmijärven Yleisurheilua ja samasta vuodesta lähtien hän alkoi vastata itse omasta harjoittelustaan. Kalevan kisoista Lehto saavutti pronssia 400 metrin aitajuoksussa vuonna 2002. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2010 jälkeen.
Hanna Haavikko
Hanna Karoliina Haavikko (o.s. Ritakallio, s. 6. toukokuuta 1975 Luleå Ruotsi) on suomalainen keskimatkan juoksija. Seuratasolla hän on edustanut vuodesta 2006 lähtien Turun Urheiluliittoa ja vuodesta 2008 lähtien hän on vastannut itse omasta valmennuksestaan. Kalevan kisoista Haavikko on saavuttanut pronssia 800 metrin juoksussa vuonna 2001. Lisäksi hän on saavuttanut viestijuoksun SM-kisoista viisi mitalia 4 x 800 metrin viestijuoksusta; kultaa vuonna 2013, hopeaa vuonna 1995 sekä kolme pronssia vuosina 1998, 2004 ja 2005.
Polkupyöränrenkaiden mittamerkinnät
Polkupyöränrenkaiden mittamerkinnät on yleinen kansainvälinen tapa merkitä polkupyörän renkaiden leveys ja korkeus ulko- ja sisärenkaan kylkeen. Käytössä on vanhempi tuumamerkintä ja uudempi ETRTO-merkintä, jonka mittayksikkönä on millimetri. ETRTO-merkinnän on luonut Euroopan rengas- ja vannetekninen järjestö ("Europen Tyre and Rim Technical Organization"). Polkupyöränrenkaissa noudatetaan ISO 5775 -standardia.
Dikloorikarbeeni
Dikloorikarbeeni (CCl) on karbeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Se on erittäin reaktiivinen, minkä vuoksi sitä ei voida eristää, mutta se esiintyy välituotteena useissa reaktioissa.
Muiden karbeenien tavoin dikloorikarbeenissa on hiiliatomilla vapaa elektronipari sp-hybridiorbitaalilla ja tyhjä p-orbitaali. Myös hiileen sitoutuneilla klooriatomeilla on vapaita elektronipareja, joita ne voivat luovuttaa hiiliatomille ja stabiloida dikloorikarbeenia eri resonanssimuotojen kautta.
Dikloorikarbeenia voidaan valmistaa usealla eri tavoilla. Tyypillisin tapa on eliminoida kloroformista protoni ja tämän jälkeen klooriatomeja vahvan emäksen kuten kalium-tert-butoksidin avulla tai kaliumhydroksidin ja ultraäänten avulla. Reaktiossa voidaan käyttää myös faasinsiirtokatalyysiä. Muita tapoja ovat trikloorietikkahapon suolojen kuten natriumtriklooriasetaatin kuumentaminen ja dikloorimetaanin ja alkyylilitiumin välisellä reaktiolla.
Dikloorikarbeeni reagoi alkeenien kanssa muodostaen dikloorisyklopropaanijohdannaisen. Reaktio on spesifinen ja cis-alkeeni johtaa cis-dikloorisyklopropaanijohdannaisen muodostumiseen ja trans-alkeenista syntyy trans-dikloorisyklopropaanijohdannainen. Yhdiste reagoi C-H-insertioreaktiolla erityisesti alkoksidien kanssa, jolloin muodostuu dikloorattu alkaanijohdannainen, jossa on terminaalisessa päässä kaksi kloorisubstituenttia. Reimer–Tiemann-reaktiossa reagoi fenolijohdannaisen kanssa muodostaen bentsaalikloridijohdannaisen välivaiheena ja bentsaalikloridin sivuketju hydrolysoituu aldehydiryhmäksi.
Varhadi-nagpuri
Varhadi-nagpuri on indoarjalainen kieli, jota puhuu noin 7 miljoonaa ihmistä Intiassa Maharashtran, Madhya Pradeshin ja Telanganan osavaltioissa. Kieli on läheistä sukua Maharashtran valtakielelle marathille ja jotkut pitävätkin sitä marathin murteena. Varhadi-nagpuria kirjoitetaan devanagari-kirjaimistolla.
Keskisaarento
Keskisaarento () on Kalastajasaarennon mannermaahan yhdistävä kannas ja niemi Euroopan puoleisen Venäjän pohjoisosassa.
Hallinnollisesti Keskisaarento kuuluu Murmanskin alueeseen ja Petsamon kuntapiiriin.
Keskisaarento on hiekka- ja kalkkikivestä muodostunut ylätasanko, joka nousee jyrkästi Barentsinmerestä ja jota peittää pääosin tundrakasvillisuus.
Keskisaarennon läntinen osa kuului Suomelle vuosina 1920–1940 osana Petsamoa.
Kaakon Kamarimusiikki
Kaakon Kamarimusiikki on Virolahdella vuonna 2014 ensimmäisen kerran järjestetty musiikkijuhla. Toiminnanjohtaja on Siru Ahopelto, taiteellinen johtaja on Suomen Kansallisoopperan 1. konserttimestari Jukka Merjanen. Yhteistyökumppaneina ovat Virolahden kunta, Virolahden Musiikkiyhdistys, Virolahden kappeliseurakunta sekä Harjun oppimiskeskus..
Ensimmäisten juhlien pääesiintyjä oli Apocalyptican sellisti Perttu Kivilaakso, ja juhliin liittyi säveltäjä-akateemikko Uuno Klamin muistokonsertti hänen kotikylässään Klamilassa.
Vuoden talousjohtaja
Vuoden talousjohtaja on Talouselämä-lehden yhdessä Accenturen kanssa vuosittain myöntämä tunnustus, jonka saaja valitaan yritysten talousjohtajien joukosta. Vuoteen 2015 saakka myös Gutta Oy osallistui valintaan.
Vuoden parhaalle talousjohtajalle myönnettäviä palkintoja alkoivat toisistaan riippumatta jakaa vuonna 2006 Divest Group -ryhmään kuuluva Gutta Oy ("Vuoden CFO")sekä Talouselämä-lehti yhdessä Accenturen kanssa ("Vuoden talousjohtaja"). Vuonna 2011 kilpailut yhdistettiin.
Vuoden talousjohtaja -valintaan otetaan vuosittain mukaan Suomen 200 suurimman pörssiyrityksen talousjohtajat. Kolmivaiheinen valintaprosessi pohjautuu tarkasti määritellylle metodologialle.
Valinnan tavoitteina ovat:
Benson-luokka
Benson-luokka oli Yhdysvaltain laivaston hävittäjäluokka, jonka kolmekymmentä alusta valmistuivat 1939-1943. Luokka oli paranneltu versio edeltäneestä Sims-luokasta. Siinä oli kaksi savuhormia ja uudistettu konehuoneiden sijoittelu, jossa erilliset kattila- ja konehuoneet oli suunniteltu parantamaan aluksen selviytymismahdollisuuksia torpedon aiheuttamista vaurioista. Aluksen uppouma kasvoi muutosten seurauksena noin 60 tonnilla.