hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jyri Rönn
Jyri-Petteri Rönn (s. 3. huhtikuuta 1971 Jyväskylä) on jyväskyläläinen jääkiekkoerotuomari. 28. joulukuuta 2010 hän tuomitsi 600:nnen liigaottelunsa.
Rönn on tuominnut myös MM-kilpailuissa vuodesta 2007 lähtien. Hän on tuominnut Sveitsin kisoissa 2009 loppuottelun Venäjän ja Kanadan välillä. Hänen parinaan toimi slovakialainen Peter Ország. Rönn oli mukana myös Vancouverin olympialaisissa 2010.
Rönn tuomitsi ammatikseen neljä kautta (syksy 2011- kevät 2015) Venäjän liigassa KHL:ssä, kunnes hänet kesällä 2015 valittiin Suomen SM-liigan erotuomarijohtajaksi ja hän palasi takaisin Suomeen. Samalla Rönn lopetti tuomaroinnin ja hänen viimeiseksi ottelukseen päätuomarina jäi 17. toukokuuta 2015 pelattu MM-kisojen pronssipeli USA–Tshekki. Hänen lempinimensä on Rönni ja hän on ollut ammatiltaan kiinteistövälittäjä.
Mohamed Ali Mahjoubi
Mohamed Ali Mahjoubi (, s. 28. joulukuuta 1966) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja ja keskikenttäpelaajaa. Hän on Tunisian jalkapallomaajoukkueen kautta aikain neljänneksi paras maalintekijä 18 maalilla.
Seurajoukkue tasolla Mahjoubi aloitti uransa AS Marsan joukkueessa, josta hän siirtyi myöhemmin Saksaan kahdeksi kaudeksi Eintracht Braunschweigin joukkueeseen. Palattuaan takaisin Mahjoubi pelasi uransa viimeiset ottelut Espérancen joukkueessa, jossa hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan Tunisian-mestaruuden.
Painstained
Painstained on Entwinen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 28. tammikuuta 2009. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 9.
Cera
CERA () on lääke, joka stimuloi munuaisia tuottamaan erytropoietiinia. Lääketieteessä sitä käytetään munuaisperäisen anemian hoitoon. Kaupallisesti lääke tunnetaan nimellä "Mircera" ja sen kehitti Roche.
Ceraa käytetään myös dopingaineena, koska se lisää erytropoietiinin tuotantoa ja sitä kautta parantaa elimistön hapenottokykyä. Ceraa on vaikeampi havaita testeissä kuin perinteistä epo-hormonia, koska sitä ei tarvitse ottaa yhtä usein. Ceran käyttö havaittiin ensimmäisen kerran 2008 Ranskan ympäriajossa. Pekingin olympialaisten dopingnäytteet tutkittiin uudelleen kisojen jälkeen ja testeissä löydettiin kuusi uutta dopingkäryä.
Mikko Mononen
Mikko Mononen on helsinkiläinen hautaustoimisto, jonka maalarimestari Mikko Mononen perusti 1917. Toimisto siirtyi 1923 Liisankatu 25:een, jossa se edelleen on, ja lisäksi sillä on viisi muuta toimipistettä. Toimisto on Etelä-Suomen vanhin. Se hoitaa Helsingissä myös onnettomuudessa kuolleiden ruumiit.
Hautaustoimisto esiintyy Pentti Saarikosken runossa "Liisankadulla", jonka lauluyhtye Muksut on levyttänyt. Toimiston nimi piti Yleisradion vaatimuksesta muuttaa nimeksi Matti Makkosen ruumisarkkuliike, mutta 2000-luvulla Muksut on esittänyt kappaletta alkuperäistekstillä.
Sivuperillinen
Sivuperillinen () on henkilö, jonka toinen tai molemmat vanhemmat ovat syntyisin perittävän vainajan kanssa samasta suvusta. Tällaisia henkilöitä ovat veljet ja sisaret sekä näiden lapset. Kun vainajalla ei ole rintaperillisiä ja vainajan toinen vanhempi on elossa, saavat sivuperilliset puolet perinnöstä jaettavaksi keskenään. Jos vainajalla ei ole rintaperillisiä ja molemmat vanhemmat ovat kuolleet, saavat veljet ja sisaret koko perinnön. Jos joku sisaruksista on kuollut, saavat hänen jälkeläisensä hänen osuutensa.
Vuoden 1966 alussa voimaan tullut nykyinen perintökaari (40/1965) ei enää käytä nimitystä sivuperillinen. Sivuperintö-nimitystä käytti vielä esimerkiksi opintotukilaki (65/1994, 22 §), joka käytti nimitystä 1994–1997.
Selkäperillinen
Selkäperillinen () on vanhahtava termi, jolla tarkoitetaan perintöön oikeutettuja vainajan vanhempia ja esivanhempia. Suomen lainsäädännössä termiä käytettiin vuoden 1734 lain perintökaaressa. Nykyisenkin, vuoden 1966 alussa voimaan tulleen perintökaaren mukaan vanhemmat ja isovanhemmat saavat tietyissä tapauksissa perinnön, mutta heistä ei lakitekstissä enää käytetä nimitystä selkäperillinen.
Sekä nykyisen että aikaisemman lain mukaan vainajan vanhemmat saavat perinnön vain, jos vainajalla ei ole rintaperillisiä. Jos toinen vanhemmista on kuollut ja perittävällä on veljiä tai sisaria, he perivät elossa olevan vanhemman kanssa ja saavat sen osan, jonka kuollut isä tai äiti olisi perinyt. Jos perittävällä ei ole veljiä tai sisaria, saa elossa oleva vanhempi koko perinnön.
Jos vainajan molemmat vanhemmat ovat kuolleet, eikä heillä ole elossa olevia jälkeläisiä, siirtyy perintö vainajan isovanhemmille, tai jos he eivät ole enää elossa, vainajan sedille, tädeille tai enoille.
Ammutaanhan hevosiakin
Ammutaanhan hevosiakin ("They Shoot Horses, Don't They?") on Horace McCoyn romaani vuodelta 1935. Teos ilmestyi suomeksi 1978, ja sen on suomentanut Heikki Salojärvi.
Teos kertoo 1930-luvun laman uhrien selviämiskamppailusta Yhdysvalloissa. Tarinassa kuvataan kuukausien mittaisia maratontansseja, jossa kilpailijat haaveilevat kohtalon kääntävästä julkisuudesta. Teoksen suomenkielisen laitoksen jälkisanoissa Peter von Bagh ylistää teosta profeetallisena, ja mainitsee 1970-luvun julkkismyllyn. Hannu Marttila liittää teoksen 2000-luvun tosi-tv-ilmiöön, joiden formaattia se ennakoi kuin käsikirjana.
Teoksen pohjalta on Sydney Pollack ohjannut "samannimisen elokuvan". Rock-yhtye Mannhain "The Exploder" -levyn kappaleesta "”"Rock to the Top"”" on kuvattu Teemu Nikin ohjaama musiikkivideo, joka on eräänlainen elokuvaa mukaileva pastissi. Mannhain maratontanssien palkintona ei kuitenkaan ole dollareita – vaan hedelmäkori.
Kirjasta on tehty myös näytelmä, jonka on suomentanut Esko Elstelä.
Ammutaanhan hevosiakin (elokuva)
Ammutaanhan hevosiakin () on Sydney Pollackin ohjaama elokuva vuodelta 1969. Se pohjautuu Horace McCoyn vuonna 1935 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin. Gig Young palkittiin roolistaan parhaan miessivuosan Oscarilla.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Pirkkalaiskirjailijat
Pirkkalaiskirjailijat on vuonna 1943 perustettu tamperelainen kirjailijayhdistys. Se oli ensimmäinen paikallinen kirjailijayhdistys Suomessa. Sen jäseniä ovat olleet muun muassa Väinö Linna, Lauri Viita, F. E. Sillanpää, Eeva-Liisa Manner ja Kalle Päätalo.
Yhdistys pyrkii lähentämään kirjailijoita ja lukijoita. Se järjestää kirjallisuustapahtumia ja on ollut vaikuttamassa Tampereen keskustassa sijaitsevan Kivikirjasto-veistoskokonaisuuden syntyyn. Vuonna 2018 yhdistyksessä oli noin 180 jäsentä.
21. marraskuuta 1943 Hotelli Tammerissa kokoontui joukko kirjailijoita perustamaan Tampereen kirjailijakerhoa. Läsnä olivat muun muassa Viljo Kajava, Auni Nuolivaara, Oiva Paloheimo, Ilpo Kaukovalta ja Elsa Tervo. Kerhon pohjalta perustettiin 1944 Pirkkalais-Kirjailijat, jonka perustajajäseniä oli yksitoista. Perustajajäsenet olivat ylempien luokkien iäkkäämpiä kirjailijoita, mutta mukaan tulivat nuoremmatkin, ja kaikki tamperelaiset kirjailijat kuuluivat yhdistykseen, myös Mäkelän piirin jäsenet.
Yhdistyksen vietettyä 75-vuotisjuhlaansa syksyllä 2018 osa yhdistyksen jäsenistä halusi muuttaa yhdistyksen nimen Tampereen kirjailijat ry:ksi. Nimenmuutosta perusteltiin sillä, että nimi Pirkkalaiskirjailijat viittasi 1940-luvun heimoaatteeseen eikä vasta myöhemmin muodostuneeseen Pirkanmaan maakuntaan. Nimenmuutoksesta on tarkoitus päättää yhdistyksen vuosikokouksessa 6. helmikuuta 2019.
Suojärven kartonkitehdas
Suojärven kartonkitehdas () on Suojärvellä Karjalan tasavallassa Venäjällä sijaitseva kartonkitehdas. Tehdas sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Suojärven kunnan alueella. Tehdas perustettiin alueen kuuluessa Suomelle ja sen omisti tuolloin Wiborg Wood Company. Tehtaisiin kuului Suojärven saha sekä Suojärven puuhiomo, kartonki- ja laatikkotehdas. Sellutehdas perustettiin vuonna 1937.
Venäjän aikana tehtaan omisti holdingyhtiö OAO Petrozavodskmash. Tehtaalla on yksi toimiva kartonkikone. Kartonkikone seisoi vuosina 1994-2004. Vuonna 2004 OAO Kondopoga -yhtiö osti Suojärven kartonkitehtaan.
Vuonna 2005 tehtaassa valmistettiin 70 700 tonnia kartonkia. Tehdas työllistää noin 300 henkilöä.
Emmanuil Kazakevitš
Emmanuil Genrihovitš Kazakevitš (; 24. helmikuuta 1913 Krementšuk – 22. syyskuuta 1962 Moskova) oli jiddišin- ja venäjänkielinen neuvostokirjailija.
Emmanuil Kazakevitš syntyi juutalaiseen opettajaperheeseen. Myöhemmin hänen isänsä työskenteli Ukrainan jiddišinkielisten lehtien toimittajana. Vuonna 1930 Kazakevitš valmistui Harkovan koneenrakennusteknikumista. Vuosina 1931–1938 hän työskenteli Juutalaisten autonomisella alueella, minkä jälkeen hän muutti Moskovaan ja ryhtyi ammattikirjailijaksi. Vuonna 1941 Kazakevitš lähti vapaaehtoisena rintamalle. Hän aloitti uransa tavallisena sotilaana, mutta kohosi sitten divisioonan tiedustelupäälliköksi ja lopulta armeijan tiedusteluosaston upseeriksi. Sodan jälkeen hän työskenteli Itä-Saksassa Neuvostoliiton miehityshallinnossa.
Kazakevitš kirjoitti ensimmäiset teoksensa vuosina 1932–1941 jiddišin kielellä. Vuonna 1938 ilmestyi runokokoelma "Di grosse velt" (”Suuri maailma”) ja vuonna 1941 runoelma "Šolem un Have" (”Šolem ja Have”). Toisen maailmansodan jälkeen hän tuli tunnetuksi venäjänkielisenä sotakirjailijana, jonka eräät teokset saivat osakseen virallista ylistystä, kun taas toisiin kohdistettiin ankaraa ideologista kritiikkiä. Hänen ensimmäinen sotanovellinsa "Tähti" ("Zvezda", 1947) aiheena on tiedusteluryhmä, joka tunkeutuu vihollisen selustaan ja tuhoutuu. Tuore ja lyyrinen teos palkittiin toisen asteen Stalinin palkinnolla. Toinen novelli "Kaksi miestä arolla" ("Dvoje v stepi", 1948) kertoo pelkurina kuolemaan tuomitusta neuvostoupseerista, joka ei pakene, vaikka hänen saattajansa menehtyy taistelussa. Dogmaattiset kriitikot teilasivat teoksen, jota Kazakevitš piti uransa parhaimpana.
Romaanit "Kevät Oderilla" ("Vesna na Odere", 1949) ja "Talo aukiolla" ("Dom na ploštšadi", 1956) kertovat yksinkertaistaen ja silotellusti sodan loppuvaiheesta ja neuvostomiehityksestä Saksassa. Niistä ensimmäinen sai toisen asteen Stalinin palkinnon. Novellin "Ystävän sydän" ("Serdtse druga", 1953) teemana on inhimillisyys sodassa. Leninistä kertovan "Sinisen vihkon" ("Sinjaja tetrad", 1960) jälkeen Kazakevitš palasi sota-aiheeseen psykologisessa kertomuksessa "Pri svete dnja" (”Päivän valossa”, 1961). Kirjailijan suurteos "Novaja zemlja" (”Uusi maa”) ja monet muut suunnitelmat jäivät keskeneräisiksi.
Kazakevitšin teoksiin perustuvat elokuvat "Lemmen arpajaiset" ("Zvezda", ohjaaja Aleksandr Ivanov 1949, julkaisuvuosi 1953), "Sininen vihko" ("Sinjaja tetrad", Lev Kulidžanov 1964), "Kaksin arolla" ("Dvoje v stepi", Anatoli Efros 1964), "Serdtse druga" (Juri Grigorjev 1967), "Vesna na Odere" (Leon Saakov 1968).
Okratoksiinit
Okratoksiini on "Aspergillus ochraceus" -sienen tuottama homemyrkky, joka osoitettiin myrkylliseksi vuonna 1957. Okratoksiinin tiedetään tappaneen muutamassa päivässä sikoja, joita on ruokittu saastuneella rehulla. Okratoksiinin vaikutukset ovat tällöin kohdistuneet munuaisiin ja maksaan.
Anaksimenes Lampsakoslainen
Anaksimenes Aristokleen poika Lampsakoslainen oli Lampsakoksesta kotoisin oleva oraattori ja sofisti. Hänen opettajiaan olivat kyynikko Diogenes Sinopelainen ja Zoilos. Niin sanotun Aleksanteri-romanssin mukaan Anaksimenes oli Aleksanteri Suuren opettaja, mutta tämä ei ole mahdollista. Anaksimenes kirjoitti kolme teosta, "Hellenikan", Filippos II:a käsitelleen "Filippikan" ja Aleksanteria käsitelleen "ta peri Alexandron". Kaikki kolme ovat hävinneet. Anaksimenes seurasi Aleksanterin mukana tämän Persian sotaretkellä ja pelasti kotikaupunkinsa Lampsakoksen, jotka olivat kannattaneet persialaisia.
Dmitri Furmanov
Dmitri Andrejevitš Furmanov (; 7. marraskuuta 1891 Sereda, nykyään tunnetaan nimellä Furmanov, Ivanovon alue, Venäjä – 15. maaliskuuta 1926 Moskova) oli venäläinen kirjailija.
Dmitri Furmanov syntyi porvarissäätyyn siirtyneen talonpojan perheeseen. Hän kävi koulua Ivanovo-Voznesenskissa ja Kinešmassa ja opiskeli vuodesta 1912 lähtien Moskovan yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa. Vuonna 1915 hän lähti vapaaehtoisena lääkintämieheksi ensimmäisen maailmansodan rintamalle. Lokakuusta 1916 Furmanov työskenteli opettajana Ivanovo-Voznesenskissa. Siellä hän osallistui vuoden 1917 vallankumoustapahtumiin ensin sosialistivallankumouksellisena ja sitten anarkistina.
Kesällä 1918 Furmanov liittyi bolševikkipuolueeseen ja työskenteli sen jälkeen Mihail Frunzen avustajana Venäjän kansalaissodassa. Maalis-heinäkuussa 1919 hän oli komissaarina Vasili Tšapajevin divisioonassa. Myöhemmin hän toimi poliittisissa tehtävissä Turkestanin rintamalla ja osallistui sotatoimiin Vernyissä (nykyinen Almaty) ja Kubanilla. Heinäkuussa 1921 Furmanov palasi Moskovaan, jossa hän työskenteli kustannustoimittajana ja suoritti loppuun opintonsa yliopistossa.
Furmanovin ensimmäiset runot julkaistiin jo kouluaikana, mutta vakituista kirjallista toimintaa hän alkoi harjoittaa vuosina 1920–1921. Hänen pääteoksensa on kansalaissodan sankarihahmosta Vasili Tšapajevista kertova dokumenttiromaani "Tšapajev" (1923), jota pidettiin yhtenä neuvostokirjallisuuden alkuvaihteen merkittävimmistä saavutuksista. Georgi ja Sergei Vasiljev ohjasivat vuonna 1934 romaaniin perustuvan samannimisen menestyselokuvan.
Furmanovin romaanit, novellit ja kertomukset ovat aatteellisia, omakohtaisia ja dokumenttipohjaisia kansalaissodan kuvauksia. Hän toimi Moskovan proletaarikirjailijoiden yhdistyksen (MAPP) sihteerinä ja oli yksi Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen (RAPP) perustajista. Hän kuoli influenssan jälkitautiin. Kirjailijan mukaan on nimetty hänen syntymäkaupunkinsa Furmanov (tuolloin Sereda).
Stuttgarter Kickers
Stuttgarter Kickers on vuonna 1899 perustettu saksalainen jalkapalloseura Stuttgartin kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1899 nimellä FC "Stuttgarter Cickers". Joukkue pelaa Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, 3. Liga:ssa. Sarja perustettiin kaudeksi 2008-09 ja se korvasi vanhan Regionalligan. Stuttgart Kickers pelasi pitkään Saksan 2. Bundesliigassa, mutta nousi pääsarjaan kaudeksi 1988-89.
Seurassa on pelannut suomalaisista Ari Hjelm ja Kari Laukkanen. Lisäksi Jürgen Klinsmann aloitti ammattilaisuransa joukkueessa. Muita seurassa pelanneita kuuluisia pelaajia ovat muun muassa 1980- ja 90-lukujen maajoukkuepuolustaja Guido Buchwald ja Kroatian maajoukkuepelaaja Robert Prosinečki.
"Päivitetty 05.01.2016."
Seuran virallinen sivu
Kriteerin ongelma
Kriteerin ongelma on tietoteoriassa tiedon lähtökohtaa koskeva ongelma. Kriteerin ongelman mukaan tietämisen haasteena on tosien väitteiden erottaminen epätosista. Ongelma on erillinen ja perustavanlaatuisempi kuin regressioargumentti, joka liittyy tiedon oikeuttamiseen.
Roderick Chisholm on kuvannut ongelman kahdella kysymyksellä teoksessaan "Theory of Knowledge" (1966):Vastaus jompaan kumpaan kysymykseen mahdollistaa vastauksen laatimisen myös toiseen kysymyksistä. Partikularismi pyrkii vastaamaan kysymykseen 1 ensin. Sen mukaan on olemassa tapauksia, joissa tiedämme jotakin kiistatta, ja se pyrkii järjestämään näitä jo tiedettyjä asioita ja muotoilemaan niistä yleisen kriteerin tietämiselle. Metodismi toimii päinvastoin, pyrkien vastaamaan ensimmäisenä kysymykseen 2. Sen mukaan voidaan antaa yleinen kriteeri, jonka perusteella yksittäistapauksia voidaan arvioida suhteessa tietämiseen. Empirismi on eräs esimerkki tietoteoreettisesta metodismista.
Kolmas vaihtoehto on filosofinen skeptismi. Skeptikon mukaan kumpaankaan kysymykseen ei voida vastata, koska vastaaminen vaatisi aina ensin vastaamista toiseen kysymyksistä. Seurauksena emme voi oikeuttaa mitään uskomuksistamme. Monet tietoteoreetikot pitävät kantaa kestämättömänä, koska se ei selitä mitään riittävässä määrin.
Aihetta tutkinut Krister Talvinen esittää väitöskirjassaan seuraavaa: Jotta epätodet väitteet voitaisiin erotella tosista, tarvitaan tosien väitteiden kriteeri. Mutta jotta tiedettäisiin, onko kriteeri juuri oikea, tarvitaan kriteeri jonka avulla huonot kriteerit voi erottaa hyvistä. Tämä johtaa kuitenkin kriteerien päättymättömään ketjuun. Kukaan ei voi esittää ääretöntä määrää kriteerejä, joten näyttää siltä, että tosia väitteitä ei voi hyväksyttävästi erottaa epätosista. Talvinen tekee tästä johtopäätöksen, että kriteerin ongelmaa ei ole onnistuttu ratkaisemaan ja siksi skeptismi on vääjäämätöntä.
Ilmapiirikartoitus
Ilmapiirikartoitus tehdään työpaikalla tai muussa organisaatiossa vallitsevan työilmapiirin selvittämiseksi. Kartoituksella pyritään löytämään ilmapiiriin vaikuttavat myönteiset ja kielteiset tekijät. Sitä pidetään tärkeänä osana henkilöstön ja työyhteisön kehittämisessä.
Työelämän ilmapiirikartoitus toteutetaan joko henkilökohtaisina haastatteluina tai täyttämällä kyselylomake verkossa. Aineiston käsittelee aiheeseen perehtynyt psykologi, joka laatii tulosten pohjalta palauteraportin.
Kulttuuritehdas Korjaamo
Kulttuuritehdas Korjaamo on yksityinen kulttuurikeskus, joka on toiminut Helsingin Töölössä Taka-Töölön kaupunginosassa vuodesta 2004.
Korjaamo toimii entisissä raitiovaunuhalleissa. Korjaamo harjoittaa eri alojen kulttuuritoimintaa. Korjaamolla on järjestetty Stage – Helsingin teatterifestivaali, joka on Suomen toiseksi suurin kansainvälinen teatterifestivaali.
Näyttelyitä järjestettiin kevääseen 2015 Korjaamo Galleriassa, jota johti Jukka Valkonen. Toiminta päättyi huhtikuun lopulla "yleisen taloudellisen tilanteen vuoksi". Lopetuspäätökseen vaikutti myös Kulttuuritehdas Korjaamon taloustilanne. Nykyäänkin Korjaamolla on pienempimuotoista galleriatoimintaa. Tilalle tuli elokuvateatteri, sillä Suomen elokuvasäätiö myönsi huomattavan tuen Kino Korjaamolle.
Korjaamon esitystiloja ovat vaunusali, kulmasali ja vintti. Korjaamolla on myös työhuoneita ja kaksi ravintolaa: Sushi Bar + Wine ja Korjaamon baari & keittiö. Tiloissa on myös muita vaihtuvia tapahtumia. Entisiin gallerian tiloihin remontoitiin vuonna 2016 elokuvasali.
Tiloissa toimi myös Escape Room Korjaamo 2015-2017. Korjaamon vaunuhallin tiloissa toimii Ratikkamuseo, jonka näyttelyitä Helsingin kaupunginmuseo hallinnoi. Töölön kirjaston peruskorjauksen aikana (2014–2016) Korjaamossa oli myös pienoiskirjasto.
Korjaamon päätoimintaa ovat kulttuuritapahtumat, mutta sen tilat ja toiminta muodostavat myös luovan työyhteisön. Henkilökuntaa Korjaamolla on noin 25. Kulttuuritehdas Korjaamo kuuluu itsenäisten kulttuurikeskusten eurooppalaiseen verkostoon Trans Europe Hallesiin.
Kulttuurikeskus on osa Töölö Urban Oy:tä. Suomalaisen työn liitto myönsi Korjaamo Groupille huhtikuussa 2012 yhteiskunnallisen yrityksen merkin. Korjaamo on ensimmäinen kulttuurialan yritys, jolle kyseinen merkki on myönnetty.
Töölö Urbanin toimitusjohtaja on Raoul Grünstein.
Ulrich Wilcken
Ulrich Wilcken (18. joulukuuta 1862 – 10. joulukuuta 1944) oli saksalainen historioitsija ja papyrologi.
Wilcken opiskeli Leipzigissä, Tübingenissä ja Berliinissä. Theodor Mommsen kannusti häntä ottamaan vastaan viran papyrusten luetteloijana. Mommsenin ansiosta Wilken seurasi Eduard Meyeriä muinaishistorian professorina Breslaussa vuonna 1889. Myöhemmon Wilcken oli professorina Würzburgissä (1900), Hallessa (1903), Leipzigissä (1906) ja Bonnissa (1912). Myöhemmin hän työskenteli Munhenissä (1915) ja Berlinissä (1917).
Wilken oli kreikkalaisen ja roomalaisen papyrologian pioneeri saksassa. Hän kokosi suuria määriä ptolemidien aikaisia papyruksia ja ostrakoneja. Vuonna 1931 Wilken kirjoitti Aleksanteri Suurta käsitelleen teoksen, joka muun muassa käännettiin englanniksi.
Parkstad Limburg Stadion
Parkstad Limburg Stadion (lyh. PLS) on vuonna 2000 avattu jalkapallostadion Kerkraden kaupungissa Alankomaissa. Se on Eredivisiessä pelaavan Roda JC:n kotistadion. Stadionille mahtuu jalkapallo-otteluissa noin 19 500 katsojaa. Konserteissa katsojakapasiteetti on 28 500. Stadionilla on 24 aitiota.
Stadionin yhteydessä toimii kasino, yökerho, hotelli ja muita liikkeitä. 3000 parkkipaikkaa on jaettu ympärillä sijaitsevien markettien kanssa. Stadion sijaitsee moottoritie E314:n välittömässä läheisyydessä kävelyetäisyydellä Hollannin ja Saksan rajasta.
Suomen kirjailijanimikkoseurat
Suomen kirjailijanimikkoseurat ry on suomalainen rekisteröity yhdistys, jonka tarkoituksena on toimia Suomalaisten kirjailijoille nimettyjen yhdistysten yhteistyöelimenä.
Seura on perustettu vuonna 2004 ja vuonna 2010 siihen kuuluu yhteensä 52 yhdistystä. Joillekin kirjailijoille on omistettu enemmän kuin yksi seura.
Suomen kirjailijanikkoseuralla on yhteistyökuppaneita:
PLS
PLS voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ääretön regressio
Ääretön regressio syntyy sarjassa väittämiä silloin, kun väittämän "P" totuus riippuu väittämän "P" totuudesta, ja edelleen mille tahansa väittämälle "P" kyseisessä sarjassa sen totuus riippuu väittämän "P" totuudesta. Tällöin väittämälle "P" ei olisi koskaan tarpeeksi tukea, koska ääretöntä sarjaa, joka tuen tarjoaisi, ei voida koskaan saattaa loppuun.
Ääretön regressio muodostaa erityisen ongelman silloin, kun pyritään ratkaisemaan jokin ongelma tavalla, joka päätyy lopulta uudelleen samaan ongelmaan. Tällöin alkuperäinen ongelma toistuu loputtomiin. Filosofiassa äärettömään regressioon perustuvat argumentit pyrkivät osoittamaan, että jokin filosofinen teoria on näennäisratkaisu, koska se vain siirtää ongelman toisaalle.
Ramoviisut
Ramoviisut on ramopunk-henkinen tapahtuma ja biisintekokilpailu, jonka on kehittänyt Rehtori Hekon 2004-2008 pyörittämä Converse-kerho. Converse-kerho järjesti Ramoviisut vuosina 2005, 2006, 2007 ja 2008. Converse-kerhon lopetettua Ramoviisujen järjestäminen siirtyi uusille punk-aktiiveille.
Ramoviisut on järjestetty alusta lähtien Helsingissä Semifinalissa ja ajankohtana on aina ollut toukokuu. Vuonna 2011 kilpailua ei järjestetty.
Kilpailussa on ollut esikarsintatuomaristo eli raati, joka on valinnut loppukilpailuun päässeet kappaleet.
2005: Kirjailija Leena Lehtolainen, muusikko Joey Luumäki ja Ramopunk.com-sivuston ylläpitäjä Mika Vesterinen.
2007: Kolme kaikki Converse-kerhot läpikäynyttä aktiivista ramopunkkaria Kimmo Aaltonen, Ilari Ylijärvi ja Riina Suvanto.
2008: Ne Luumäet-yhtyeen jäsenet.
2009: Muusikko ja kaupunginvaltutettu Tumppi Varonen, muusikko Jyrki Liikka, radiotoimittaja Njassa ja edesmenneen Converse-kerhon puuhanainen Anu Vihma.
2010: Muusikko ja toimittaja Vesa Häkli, Muusikko Teemu Bergman, Muusikko Isa-Eerika ja Ramo-aktiivi Hartza Miettinen.
2013: Hallitsevan mestarin, Me Wokkivihannesten edustaja Eetu Mantere, Ramopunk.com –sivuston ylläpitäjä Mika Vesterinen, Hiljaiset levyt-levy-yhtiön Jukka Junttila sekä ramopunkkari Essi Kannisto.
2014: Levymoguli Epe Helenius, äänittäjä/tuottaja Mikko Karmila, muusikko Miika Söderholm, sekä yleisön edustajana Ramopunk.com -tukiyhdistys ry:n puheenjohtaja Minna Wallenius.
Loppukilpailussa voittaja on valittu yleisöäänestyksellä.
Cammell Laird
Cammell Laird on brittiläinen laivanrakennusyritys. Se oli yksi tunnetuimpia brittiläisiä laivanrakennusyrityksiä 1800- ja 1900-luvuilla. Yhtiö syntyi birkenheadläisen Laird, Son & Companyn ja sheffieldiläisen Johnson Cammell & Companyn yhdistyessä 1900-luvun vaihteessa.
Yhtiön perusti 1824 William Laird perustaessaan Birkenhead Iron Works -nimisen yrityksen. Yhtiöön liittyi 1828 perustajan poika John Laird, ja samana vuonna se rakensi ensimmäisen aluksensa.
Herrojen Cammell ja Laird yritykset liitettiin 1903 yhteen päätoimialana laivanrakennus. Johnson Cammell & Company oli Charles Cammelin sekä Henry ja Thomas Johnsonin perustama metallialanyritys, jonka päätoimialana oli erilaiset metallituotteet esimerkiksi teräspyörät ja rautatiekiskot. Yhtiön pääpaikkana oli Sheffield.
Cammell Lairdin telakalta valmistui vuosina 1829–1947 yli 1100 erilaista alusta. Lukuisten tunnettujen alusten joukossa oli muun muassa vuonna 1858 valmistunut "Ma Roberts", joka oli maailman ensimmäinen teräsalus ja joka tehtiin David Livingstonen Sambesin retkeä varten, Cunard Linen vuonna 1938 valmistunut "Mauretania" sekä vuonna 1920 valmistunut "Fullagar", joka oli ensimmäinen ainoastaan hitsaamalla kasattu alus.
Yhtiö kansallistettiin 1977 yhdessä muiden brittiläisten laivanrakentajien kanssa muodostettaessa British Shipbuilders -yhtiö. Yhtiö palasi yksityiseen omistukseen 1986 toisen kansallistamalla luodun yrityksen, VSEL:n, osana. VSEL ja Cammell Laird ovat ainoat brittiläiset telakat, joilla on valmius rakentaa ydinsukellusveneitä.
Telakan epäonnistuessa täyttämään tehtyä sopimusta, yhtiö joutui 2001 myymään Birkenheadin, Gosportin, Teessiden ja Tynesiden telakat A&P Shiprepair Groupille. Yhtiön tuotemerkki on edelleen käytössä Gibraltarin telakalla.
Peel Holdings osti tammikuussa 2007 Cammell Lairdin.
R. B. Braithwaite
Richard Bevan Braithwaite (15. tammikuuta 1900 – 21. huhtikuuta 1990) oli englantilainen filosofi, joka työskenteli tieteenfilosofian, etiikan ja uskonnonfilosofian aloilla. Hän oli vakaumukseltaan kristitty ja kannatti loogista positivismia.
Braithwaite syntyi Banburyssä Oxfordshiressä ja opiskeli Cambridgen yliopistossa fysiikkaa ja matematiikkaa. Hän toimi yliopiston Sidgwick-oppituolin moraalifilosofian lehtorina vuosina 1934-1953, ja Knightbridge-oppituolin moraalifilosofian professorina vuosina 1953-1967. Braithwaite kirjoitti muun muassa tieteellisestä selittämisestä ja uskonnollisesta uskosta empirismin näkökulmasta.
Braithwaite toimi Aristotelian Societyn puheenjohtajana vuosina 1946-1947. Hänet valittiin British Academyn jäseneksi vuonna 1957. Hän kuoli Cambridgessä Cambridgeshiressä 90-vuotiaana.
Maissikoisa
Maissikoisa ("Ostrinia nubilalis") on koisaperhosiin kuuluva vanhan mantereen hyönteinen, joka on alun perin hirssin tuholainen. Siitä on tullut Amerikassa sitäkin vakavammin otettava tuhoeläin. Se on raportoitu Yhdysvaltojen itärannikolta Massachusettsista vuonna 1917, ja sen toukka tuhoaa erityisesti maissin satoa. Nyttemmin se tunnetaan Kanadaa ja Kalliovuoria myöten.
Maissikoisa ei elä pelkästään viljakasveissa, vaan sille kelpaavat melkein kaikki ruohovartiset kasvit, joiden varsi on tarpeeksi tukeva, että toukka voi kaivautua sen sisään. Yhdysvalloissa on havaittu, että maan itäosissa maissikoisat suosivat monia eri isäntäkasveja, kun taas lännessä ne pysyttelevät selvemmin maississa.
Maissikoisan biologiseen torjuntaan on käytetty menestyksekkäästi munakiilukaisten ("Trichogramma") sukuun kuuluvia loispistiäisiä.
Maissikoisan munat ovat noin millin mittaisia, soikeita, aluksi valkoisia, vanhemmiten oranssinsävyisiä. Niistä kuoriutuu toukkia 4-7 päivässä. Toukat ovat vaaleanruskeita, mustapäisiä. Ne käyvät läpi kuusi muodonmuutosvaihetta joiden kokonaiskesto on noin kaksi kuukautta. Kotelo on kellertävä, pari milliä paksu ja puolitoista senttiä pitkä. Aikuisen koiraan siipien kärkiväli on 20-26 mm naaraan 25-34 mm. Ne ovat ruskea-harmaa-keltakuvioisia, koiras tummempi kuin naaras.
Juhani Lindholm
Antti Juhani Lindholm (s. 16. maaliskuuta 1951 Helsinki) on suomalainen kirjallisuuden kääntäjä. Hän on kääntänyt sekä tieto- että kaunokirjallisuutta. Erityisen arvostettu on hänen "Vänrikki Stålin tarinoista" tekemänsä uusi suomennos, josta hän sai kirjallisuuden valtionpalkinnon vuonna 2009.
Lindholm valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1981 Helsingin yliopistosta. Vuodesta 2008 hän on ollut Eino Leinon Seuran puheenjohtaja.
Randy Bass
Randy William Bass (s. 13. maaliskuuta 1954 Lawton, Oklahoma) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja entinen baseballpelaaja. Hän pelasi kotimaassaan ammattilaisena Major League Baseball -tasolla vuosina 1977–1982. Tämän jälkeen hän oli vuosina 1983–1988 Japanin Hanshin Tigers -seuran pelaajana.
Bass pääsi vuonna 2004 Oklahoman senaattiin. Hän pitää baseballin lisäksi golfista.
Cleantech
Cleantech eli "puhdas teknologia" tarkoittaa tuotteita, palveluita, prosesseja ja teknologioita, jotka edistävät luonnonvarojen kestävää käyttöä ja ehkäisevät tai vähentävät liiketoiminnan kielteisiä ympäristövaikutuksia.
Esimerkkejä energiatehokkuuden parantamiseen liittyvistä aloista ovat kierrätys, uusiutuvan energian kehittäminen, informaatioteknologia, kestävät liikenneratkaisut ja sähkömoottorien sekä valaistuksen kehittäminen. Globaalilla tasolla cleantech-markkinoiden arvo oli vuonna 2012 noin 1600 miljardia euroa. Markkinat kasvavat keskimäärin 7–8 % vuosittain.
Euroopan unioni järjestää joka toinen vuosi yrityksille kilpailun, jossa palkitaan edelläkävijöitä ympäristöystävällisissä toiminnoissa. Suomessa Cleantech Finland -kilpailua koordinoi Sitran Ympäristöohjelma.
Suomessa on noin 2000 cleantech-yritystä. Ala työllistää noin 50 000 henkeä. Cleantech-alan liikevaihto oli vuonna 2012 noin 25 miljardia euroa. Kasvua edellisvuoteen oli 15 %. Suomen tärkeimpiä markkina-alueita ovat Saksa, Kiina, Venäjä ja Intia. Suomalaisten yritysten vahvuuksia ovat erityisesti teollisten prosessien energiatehokkuus, bioenergiaa ja biopohjaiset tuotteet.
Suomalaisen cleantech-alan yhteenliittymä Cleantech Finland kokoaa yhteen yli 80 kansainvälistyvää cleantech-yritystä.
Suomen työ- ja elinkeinoministeriö aloitti cleantechin strategisen ohjelman Kataisen hallituskaudella vuonna 2012. Sen tavoitteena on vuoteen 2020 mennessä luoda 40 000 uutta puhtaan teknologian työpaikkaa Suomeen, lisätä alan yritysten liikevaihtoa 50 miljardiin euroon ja kasvattaa cleantech-yritysten määrää 3000:een.
Estadio Polideportivo de Pueblo Nuevo
Estadio Polideportivo de Pueblo Nuevo on stadion San Cristóbalin kaupungissa, Venezuelassa. Stadion on monikäyttöinen, mutta pääsääntöisesti siellä pelataan jalkapalloa: stadionilla pelattiin mm. 3 ottelua vuoden 2007 Copa Américassa.
Kultarynnäkön iloiset päivät
Kultarynnäkön iloiset päivät on komediallinen lännenmusikaali, joka sai ensi-iltansa vuonna 1969. Teatterimusikaaliin pohjautuva elokuva sijoittuu Kalifornian kultaryntäyksen aikoihin 1800-luvun puoleenväliin. Pääosien näyttelijät Lee Marvin, Clint Eastwood ja Jean Seberg eivät kukaan olleet ensisijaisesti laulajia ja vaikka Eastwood ja Marvin lauloivatkin omat laulunsa, Sebergin laulut dubattiin. Lee Marvinin karhealla äänellään esittämästä kappaleesta ""(I Was Born Under a) Wand’rin’ Star"" tuli hitti Euroopassa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kultarynnäkön iloiset päivät" vuonna 2004 yhdeksi tuhannesta kaikkien aikojen parhaasta elokuvasta. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvaa ”hilpakkana” sovituksena Loewen ja Lernerin musikaalista. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Larry Laudan
Larry Laudan (s. 1941 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen filosofi, jonka erikoisaloja ovat tieteenfilosofia ja tietoteoria. Tieteenfilosofiassa hänet tunnetaan muun muassa positivismin, realismin ja relativismin perinteiden kritiikeistään. Laudan on esittänyt omaa tapaansa säilyttää tieteen asema etuoikeutettuna ja edistyvänä hankkeena eri tahoilta suunnatun kritiikin edessä. Laudanin näkemys ”tutkimusperinteistä” on nähty merkittävänä vaihtoehtona Imre Lakatoksen näkemykselle ”tutkimusohjelmista”.
Laudanin merkittävin panos tieteenfilosofian alalla on teos "Progress and its Problems" (1977). Laudan syyttää tieteenfilosofeja sen näkemyksen hyväksymisestä, että tiede on pohjimmiltaan ongelmanratkaisua, ilman että he ottavat vakavasti niitä seuraamuksia, joita tällä näkemyksellä on tieteen historian ja tieteenfilosofian kannalta, ja ilman että he kyseenalaistavat tiettyjä seikkoja tieteen historiankirjoituksessa ja metodologiassa.
Laudan toimii nykyään tutkijana Universidad Nacional Autónoma de Méxicon (UNAM) Institute for Philosophical Investigations -tutkimuskeskuksessa Meksikossa.
Jukka Mäkelä (elokuvatuottaja)
Jukka Mäkelä (s. 8. helmikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen elokuvatuottaja sekä yksi Finnkino Oy:n perustajista ja yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja. Hänelle on myönnetty elokuvaneuvoksen arvonimi 2002.
Mäkelä pääsi ylioppilaaksi 1973 ja suoritti ekonomin tutkinnon 1978. Hän toimi perheyhtiö Kinoston teatteritarkastajana 1974–1977, teatteripäällikkönä 1978–1982 ja toimitusjohtajana 1982–1986. Finnkino Oy:n toimitusjohtajana hän oli 1986–1995.
Mäkelä on toiminut lukuisissa elokuva-alan luottamustoimissa. Hän oli Filmikamari ry:n hallituksen puheenjohtajana vuosina 1987–1994 ja Suomen elokuvateatteriliiton hallituksen varapuheenjohtajana vuodet 1987–1988 ja puheenjohtajana 1989–1990. Suomen elokuvasäätiön hallituksen puheenjohtajana hän oli 1990–91 ja Suomen elokuva-arkiston johtokunnan jäsen 1994–95. Jukka Mäkelälle myönnettiin 1997 elämäntyö-Jussi-palkinto. Hänet on lyöty 1991 Ranskan valtion taiteiden ja kirjallisuuden kunniaritariksi.
Estadio José Pachencho Romero
Estadio José Pachencho Romero on jalkapallostadion Maracaibon kaupungissa Venezuelassa. Stadion oli yksi vuoden 2007 Copa Américan ottelupaikoista.
Palettipeippo
Palettipeippo ("Pytilia melba") on laajalta alueelta Saharan eteläpuoleisesta Afrikasta kotoisin oleva loistopeippoihin kuuluva varpuslintu. Lajia pidetään myös lemmikkinä.
Kooltaan palettipeippo on noin 12 cm. Koiraan nokka, otsa ja kurkku ovat väriltään punaiset. Pää ja niska ovat väriltään harmaat. Selkä ja siivet ovat väriltään oliivinvihreät ja yläperä on punaruskea. Vatsa on valkoinen ja siinä on leveähköjä mustia poikkijuovia. Palettipeipponaaraalta puuttuu päästä punainen väri. Nuoret linnut muistuttavat väritykseltään naarasta. Kultasiipipeippo ("Pytilia afra") muistuttaa palettipeippoa, mutta palettipeipolta puuttuu siipien oranssi väri. Lisäksi palettipeippo on selvemmin raidoittunut vatsastaan kuin kultasiipipeippo.
Palettipeippo elää laajalla alueella Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa. Lajin levinneisyys ulottuu lännemmäksi ja hieman eteläisemmäksi kuin läheistä sukua olevan kultasiipipeipon. Palettipeipon elinympäristöä ovat kuivat metsät sekä tiheiköt, ja piikkipensaikot.
Palettipeipot elävät yleensä pieninä parvina ja pareittain. Lintu valitsee itselleen uuden puolison vain edellisen kuoltua. Pesimäaikana laji tekee pesänsä puuhun tai pensaaseen ja naaras munii sinne kahdesta neljään kermanväristä munaa.
Palettipeipon ravinto koostuu pääasiassa siemenistä, mutta se syö myös hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Lemmikkilinnuille tulisi tarjota myös toukkia sekä jotain vihreää kuten pinaattia. . Palettipeippo voi olla aggressiivinen muille saman lajin ja lähisukulaislajiensa yksilöitä kohtaa, joten aviaariossa kannattaa pitää vain yksi palettipeippopariskunta.
Stadium Australia
Stadium Australia eli ANZ Stadium on stadion Sydneyn lähiöalueella Homebushissa. Stadion oli vuoden 2000 kesäolympialaisten olympiastadion. Stadionilla on järjestetty myös Rugbyn maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelu 2003.
Alberigo Evani
Alberigo Evani (1. tammikuuta 1963 Massa, Italia) on italialainen entinen jalkapalloilija. Evani pelasi lähes koko seurajoukkueuransa AC Milanissa.
Quantic Dream
Quantic Dream on ranskalainen pelitalo, joka perustettiin Pariisissa vuonna 1997. Yhtiön johtajana toimii David Cage.
Studion ensimmäinen nimike oli Microsoft Windowsille ja Sega Dreamcastille vuonna 1999 julkaistu "".
Pussijuoksu
Pussijuoksu tai pussihyppely on urheilulaji, jossa osanottajat pomppivat jalat pusseihin sullottuina kilpaa. Tavoitteena on päästä ennen muita maaliviivan yli. Pussijuoksuradat ovat yleensä suoria, mutta myös erilaisia ”maastovariaatioita” on olemassa. Yhdessä pussissa voi olla pussijuoksijoita yksi tai useampi. Lajia pidetään lystikkäänä ja usein enemmän lapsille kuin aikuisille sopivana. Se on myös erittäin hyvä liikunnan muoto, sillä tasajalkaa hyppimällä eteneminen kuluttaa huomattavasti enemmän energiaa kuin vaikkapa juokseminen.
Pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailut 2007
Pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailut 2007 kilpailtiin Zagrebissa, Kroatiassa 21.–27. toukokuuta. Lajeina olivat miesten kaksinpeli, naisten kaksinpeli, miesten nelinpeli, naisten nelinpeli ja sekanelinpeli. Kiina voitti kaikki mestaruudet.
Loppuottelu:
Loppuottelu:
Loppuottelua:
Juan Carlos Sánchez
Juan Carlos Sánchez Martínez, yleensä vain Juan Carlos (s. 27. heinäkuuta 1987 Calvià, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Villarrealia.
Hän teki ensiesiintymisensä Villarrealin paidassa kaudella 2007–2008 Almeríaa vastaan, tullen vaihdosta kentälle 18 minuutin pelin jälkeen korvaamaan Villarrealin maalivahtia Diego Lópezia, joka oli ajettu ulos hänen otettuaan punaisen kortin. Kaudella 2008–2009 hän on toiminut pääosin kolmosvahdin roolissa.
Carlos Monzón
Carlos Roque Monzón (7. elokuuta 1942 – 8. tammikuuta 1995) oli argentiinalainen nyrkkeilijä, joka hallitsi ammattilaisnyrkkeilyn keskisarjaa 1970-luvulla.
Monzón aloitti ammattilaisnyrkkeilyuransa helmikuussa 1963. Koko uransa ainoat kolme tappiota hän kärsi vuosina 1963–1964 maanmiehelleen Antonio Oscar Aguilarille, brasilialaiselle Felipe Cambeirolle ja maanmiehelleen Alberto Massille. Myöhemmin hän otti voiton näistä kaikista kolmesta. Syyskuussa 1966 Monzón voitti Argentiinan mestaruusottelussa Jorge Jose Fernandezin. Kesäkuussa 1967 hän kohtasi saman miehen Etelä-Amerikan mestaruusottelussa ja voitti jälleen.
Marraskuun 7. päivänä 1970 Monzón otteli Italian Roomassa Nino Benvenutia vastaan WBA- ja WBC-liittojen keskisarjan maailmanmestaruudesta. Monzón voitti teknillisellä tyrmäyksellä 12. erässä tuon ottelun, jonka The Ring -lehti valitsi vuoden otteluksi. Toukokuussa 1971 käydyssä uusintaottelussa Benvenuti luovutti jo kolmannessa erässä. Syyskuussa 1971 Monzón voitti toisen entisen maailmanmestarin, Emile Griffithin teknillisellä tyrmäyksellä 14. erässä.
Vuonna 1972 Monzónille hävisivät MM-otteluissa Denny Moyer 5. erässä, Jean-Claude Bouttier 13. erässä, Tom Bogs 5. erässä ja Bennie Briscoe pistein. Vuonna 1973 Monzón otti pistevoiton Griffithistä ja Bouttierista. Helmikuussa 1974 Monzón voitti José Nápolesin mutta WBC vei häneltä MM-tittelin, koska hän ei otellut haastajaansa Rodrigo Valdézia vastaan. Monzón puolusti WBA-titteliään menestyksekkäästi Tony Mundinea (tyrmäys 7. erässä), Tony Licataa (keskeytys 10. erässä) ja Gratien Tonnaa (tyrmäys 5. erässä) vastaan kunnes kesäkuussa 1976 Monzón ja WBC-mestari Valdéz kohtasivat Monte Carlossa. Monzón sai kiistattoman pistevoiton ja nousi jälleen kahden liiton maailmanmestariksi. Heinäkuussa 1977 käydyssä uusintaottelussa Valdéz löi Monzónin kanveesiin toisessa erässä mutta Monzón säilytti mestaruutensa pistevoitolla. Elokuussa 1977 Monzón ilmoitti vetäytyvänsä nyrkkeilykehistä.
Monzón valittiin nyrkkeilöyn Hall of Fameen vuonna 1990.
Herrasmiesroistot
Herrasmiesroistot () on yhdysvaltalaisen kirjailija Scott Lynchin luoma fantasiakirjasarja, jossa on tähän mennessä ilmestynyt kolme teosta, joista ensimmäinen on suomennettu. Lynchin mukaan sarjasta on määrä tulla seitsenosainen.
"Herrasmiesroistot" kertoo Locke Lamora -nimisen varkaan tarinaa.
Bree Olson
Bree Olson (oik. Rachel Marie Oberlin, s. 7. lokakuuta 1986 Houston, Teksas), on yhdysvaltalainen näyttelijä, malli ja entinen aikuisviihdetähti. Olson varttui Woodburnissa, Indianassa. Hänellä on ukrainalaiset sukujuuret.
Horace McCoy
Horace McCoy (14. huhtikuuta 1897 Pegram, Tennessee, Yhdysvallat – 15. joulukuuta 1955) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka kovaksikeittyjen romaanien tapahtumat sijoittuvat 1930-luvun laman aikoihin. Hänen tunnetuin romaaninsa on "Ammutaanhan hevosiakin" ("They Shoot Horses, Don't They?" 1935), josta Sydney Pollack on ohjannut samannimisen elokuvan 1969, neljätoista vuotta McCoyn kuoleman jälkeen.
McCoy palveli ensimmäisen maailmansodan aikana Yhdysvaltojen ilmavoimissa. Hän lensi muutamia tehtäviä vihollislinjojen takana pommittajana ja tiedusteluvalokuvaajana. Hän haavoittui, ja Ranskan valtio myönsi hänelle sankaruudesta Croix de Guerre -mitalin.
Vuosina 1919–1930 hän työskenteli urheilutoimittajana Dallas Journalissa Texasissa. 1920-luvun lopulla hän alkoi saada kertomuksiaan julki jännityslehdissä.
Laman aikana McCoy muutti Los Angelesiin päästäkseen näyttelijäksi. Hän näytteli elokuvassa "The Hollywood Handicap" (1932). Työ yökerhon vahtimestarina Santa Monicassa herätti hänessä ajatuksen aiheeseen kirjaan "They Shoot Horses, Don't They?", joka kertoo laman aikana järjestetyistä maratontansseista. Hänen romaaninsa "I Should Have Stayed Home" ("Tapahtui Hollywoodissa") käsitteli nuoren etelävaltiolaisen näyttelijän yritystä saada työtä 1930-luvun Hollywoodissa. Romaani "No Pockets in a Shroud" on sankarillisen väärinymmärretyn toimittajan ristiriitaisen kliseinen kuva.
McCoyn klassikkoteos "Kiss Tomorrow Goodbye" ilmestyi 1948. Tarinan kertojaminä on moraaliton päähenkilö Ralph Cotter. Teoksesta on tehty saman niminen elokuva (1950, suom. "Jäähyväiset huomiselle").
McCoy kirjoitti Hollywoodissa eri studioille käsikirjoituksia lännenelokuviin, rikoselokuviin ynnä muihin. Vaikka hänen työnsä on enimmäkseen jäänyt unohduksiin, hän työskenteli usein merkittävien elokuvaohjaajien kanssa, kuten Henry Hathaway, Raoul Walsh ja Nicholas Ray. Hän oli apulaiskäsikirjoittajana elokuvassa "King Kong" (1933), mutta hänen nimeään ei mainita elokuvan tiedoissa.
McCoy kuoli Beverly Hillsissa sydänkohtaukseen.
Aku Ankan Aikakone
Aku Ankan Aikakone on Disneyn sarjakuvamaailmaan perustuva sarjakuvakirjasarja. Kirjat sisältävät vain historia- tai tulevaisuus-aiheisia tarinoita kirjan aiheesta riippuen. Ensimmäinen Aku Ankan Aikakone (Alkuankkoja ja esilintuja) julkaistiin vuonna 2003. Vuoteen 2010 mennessä kirjoja on julkaistu kaksitoista.
Kirjoissa tutustutaan mm. ankkojen dynastian loistokkaaseen valtakauteen faaraoiden Egyptissä, antiikin Kreikkaan ja tuhannen ja yhden yön satujen salaperäiseen itään.
Primo Carnera
Primo Carnera (26. lokakuuta 1906 – 29. kesäkuuta 1967) oli italialainen nyrkkeilijä, joka nousi ammattilaisnyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestariksi 1930-luvulla. Hän oli ensimmäinen italialainen ammattilaisnyrkkeilyn maailmanmestari kaikki sarjat huomioiden ja on yhä kaikkien aikojen suurikokoisimpia maailmanmestareita; hän oli 197 cm pitkä ja voittaessaan maailmanmestaruuden hän painoi 118 kiloa. Myös hänen nyrkkinsä ympärysmitta oli huomattavat 38 cm. Ainoastaan Sonny Listonilla on ollut yhtä suuri. Hänestä käytettiin lempinimeä "Vaeltava alppivuori".
Carnera nousi raskaansarjan maailmanmestariksi tyrmäämällä Jack Sharkeyn 6. erässä 29. kesäkuuta 1933 New Yorkissa käydyssä ottelussa. Hän puolusti titteliään voitokkaasti lokakuussa 1933 Paulino Uzcudunia ja maaliskuussa 1934 Tommy Loughrania vastaan. Kesäkuun 14. päivänä 1934 hän hävisi MM-tittelin Max Baerille. Tuossa ottelussa Baer pudotti Carneran kanveesiin yksitoista kertaa.
Nyrkkeilyuransa jälkeen Carnera kilpaili ammattilaispainijana. Hän esiintyi myös elokuvissa, muun muassa yhdessä Max Baerin kanssa vuonna 1933 valmistuneessa elokuvassa "Naisten suosikki" ("The Prizefighter and the Lady").
| Luettelo ammattinyrkkeilyotteluista boxrec.comissa
Anna-Lena Laurén
Anna-Lena Laurén (s. 1976 Parainen) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on Hufvudstadsbladetin ja Svenska Dagbladetin Moskovan-kirjeenvaihtaja.
Laurén työskenteli vuoteen 2006 saakka Hufvudstadsbladetin politiikan toimittajana ja Svenska Dagbladetin Helsingin-kirjeenvaihtajana. Sen jälkeen hän toimi Yleisradion ruotsinkielisen uutistoiminnan kirjeenvaihtajana Moskovassa vuosina 2006–2010. Keväällä 2010 Laurén palasi Suomeen ja Hufvudstadsbladetin palvelukseen, mutta siirtyi vuonna 2011 Moskovaan Hufvudstadsbladetin kirjeenvaihtajaksi.
Laurén on opiskellut valtiotieteitä, kirjallisuutta ja venäjää Åbo Akademissa.
Gianluca Basile
Gianluca Basile (s. 24. tammikuuta 1975 Ruvo di Puglia) on italialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Basile aloitti uransa kotikaupunkinsa joukkueessa Reggio Emiliassa, jonka hän nosti Serie A:han vuonna 1997. Kauden 1998-1999 aikana hän siirtyi Italian suurseuraan eli Fortitudo Bolognaan. Vuonna 1999 Basile voitti Euroopan mestaruuden EM-kisoissa 1999. Bolognan riveissä hän voitti Italian mestaruuden vuosina 2000 ja 2005. Hän pelasi Hanno Möttölän kanssa samassa joukkueessa vuonna 2004. EM-kisoissa 2003 hän voitti pronssia. Ateenan olympialaisissa 2004 hän voitti hopeaa häviten Argentiinalle finaalissa.
Vuonna 2005 Basile siirtyi Espanjan suurseuraan FC Barcelona Bàsquetiin. Joukkueessa hän voitti Espanjan Cupin 2007 ja pääsi Euroliigan Final Fouriin 2009. Vuoden 2008 kesällä Basile teki kahden vuoden jatkosopimuksen FC Barcelonan kanssa.
Croix de Guerre
Croix de Guerre (""sotaristi"") on mitali Ranskassa ja Belgiassa, jota on myönnetty ansioista ensimmäisen ja toisen maailmansodan aikana, mutta myös muissa konflikteissa. Mitali on perustettu 1915, ja siinä on Maltan risti  ja ristin sakaroiden välissä kaksi miekkaa ristissä.
Nōgaku
Nōgaku on japanilainen teatteritilaisuus, jossa esitetään nō-näytelmiä ja niiden välissä kyōgen-farsseja. Nōgaku on muodostunut 1300-luvulla. Nō kiteyttää jalon ja ylevän ja kyōgen puolestaan karkean ja vulgaarin: näin ne täydentävät toisiaan. Aikanaan illan ohjelmaan kuului viisi nō-näytelmää ja neljä kyōgen-näytelmää. Nykyään esitykset ovat lyhyempiä, ja kokonaisuuteen kuuluu yleensä kolme nō- ja kaksi kyōgen-näytelmää.
Nōgaku kuuluu Unescon luetteloon aineettoman kulttuurin perintökohteista.
Alkuankkoja ja esilintuja
Alkuankkoja ja esilintuja on Aku Ankan Aikakone sarjakuvakirjasarjan ensimmäinen kirja, joka on julkaistu vuonna 2003. Kirja sisältää vain menneisyys-aiheisia tarinoita ja kirjan aiheena on kivikausi.
Kirjassa Aku, Tupu, Hupu ja Lupu pistäytyvät 70 miljoonan vuoden takana liitukaudella, Mikki ja Hessu kartoittavat Hopojen sukua ja Roope pakenee Mustakaapua ja Karhukoplaa keskiajalle. Suurin osa näistä matkoista tehdään totta kai Pellen rakentamilla aikakoneilla.
Salamanpaikannin
Salamanpaikannin on laite, joka näyttää yksittäiset salamaniskut. Sitä käytetään rajuilmojen paikallistamiseen. Sadekuuroja voi paikallistaa myös sadetutkalla, mutta salamanpaikannin on yksinkertaisempi ja halvempi laite. Harrastajat kutsuvat salamanpaikantimia joskus myös nimillä "salamatutka" tai "ukkostutka", koska näyttö muistuttaa säätutkaa. Teknisesti paikannin ei kuitenkaan ole tutka, koska oikea tutka lähettää aktiivisesti säteilyä ja seuraa sen heijastumista, kun taas salamanpaikannin vastaanottaa passiivisena salamoiden lähettämää säteilyä. Yleensä salamanpaikantimet toimivat pitkillä aalloilla, mutta Suomessakin on muutama VHF-alueella toimiva laite..
Yksittäinen laite tarkkailee salaman lähettämää sähkömagneettista säteilyä ja rekisteröi sen tulosuunnan. Yhtä anturia käytettäessä etäisyys joudutaan arvioimaan saapuvan säteilyn voimakkuudesta, ja se voi mennä varsinkin suurilla etäisyyksillä väärin. Tarkempaan paikantamiseen käytetään useiden salama-anturien verkkoa ja niiden välilä kolmiomittausta.
Ammattilaiset, kuten Ilmatieteen laitos, mittaavat salamasignaalin saapumisajan eri antureille ja käyttävät paikannuksessa aikaeromenetelmän ja suuntimisen yhdistelmää. Sen avulla voidaan laskea salaman iskun paikka tyypillisesti noin 500 m tarkkuudella. Maahan iskevät ja pilvestä toiseen iskevät pilvisalamat voidaan myös erottaa toisistaan.
Monia eri paikkakuntien salamanpaikantimien näyttöjä on internetissä. Niissä näkyy monesti tuoreet ja vanhemmatkin salamat. Salamat on monesti lajiteltu tyypin mukaan, muun muassa pilven sisäinen, positiivinen ja negatiivinen pintasalama ja niin edelleen. Joihinkin salamanpaikantimiin liitetty ohjelmisto koettaa analysoida salamatiedoista erilliset ukkospilvet. Joissain on salamantiheyslaskuri.
Salamanpaikannuskuvien tulkitseminen vaatii kokemusta ja harjoittelua. Niidenkään avulla ei pysty täsmällisesti sanomaan, tuleeko ukkonen vaikka 100 km:n päästä päälle vai ei, mutta laite näyttää ainakin, onko voimakasta ukkosta ilmassa.
Vaikka ukkonen liikkuukin vain vauhdilla 10-75 kilometriä tunnissa, niin ukkospilviä voi syntyä lähestyvien ukkospilvien eteen ja ukkonen saapua päälle hyvinkin nopeasti. Ja vaikka yhtään salamaa ei olisi vielä havaittu, jossain aina iskee päivän ensimmäinen salama.