Saamenpuku
Saamenpuku (pohjoissaameksi "gákti") on saamelaisten kansallisista tunnuksista näkyvin. Se on alkuperältään kansanpuku, jonka käyttö ei ole missään historian vaiheessa katkennut. Nykyisin saamenpukua käytetään suurimmaksi osaksi vain juhlapukuna
2000-luvun saamelaisten arkipukeutuminen ei juuri eroa suomalaisten pukeutumisesta, mutta länsimaisten vaatteiden lisäksi lähes jokaiselta saamelaiselta löytyy myös saamenpuku., joka puetaan päälle tärkeisiin tilaisuuksiin. Saamenpuvulla saamelainen edustaa omaa sukuaan, aluettaan ja kansaansa. Suomen puolella on käytössä viisi saamenpuvun päämallia: Tenonvarren, Enontekiön-Koutokeinon, Sodankylän/Vuotson, Inarin ja Koltta­saamelainen puku.
Pukuja valmistetaan nykyisin monenlaisista materiaaleista (verka-, puuvilla- ja tekokuitukankaista, silkistä ja jopa pitsistä) ja eri väreissä. Oleellista on kuitenkin aina oman saamelaisryhmän, alueen tai jopa suvun mallin säilyttäminen. Ei siis ole samantekevää, minkälaista pukua, lakkia tai vyötä käytetään. Mallit, värit ja koristenauhojen sommittelu kertovat kantajansa saamelaisryhmän, usein suvunkin.
Tyypilliset värit puvuissa ovat keltainen, punainen ja sininen. Keski- ja Itä-Lapin sekä paikoin Ruijan suomenkielinen, mutta osin saamelaisperäinen väestö käytti samantapaista, tosin lähes koristelematonta vaatepartta työasunaan tunturissa 1950-60-luvuille saakka. Lapin tuntija, kirjailija Yrjö Kokko kertoo kirjassaan "Sudenhampainen kaulanauha", että saamenpuvun housut voivat olla myös parkitusta poronnahasta tehdyt ja voidellut saijavoiteella, jolloin niillä saattoi istua lumessakin esimerkiksi kesken hiihtomatkan.
Saamelaisten lipussa käytetään samoja värejä kun saamenpuvuissa.
Kolttasaamelaisten pukua käytetään Inarin itäosissa, Sevetti­järven ja Nellimin alueilla.
Kolttasaamelaisen naisen puku on lähellä karjalaisen naisen kansallispukua. Siihen kuuluu siviilisäädyn mukaan määräytyvä lakkimalli, sarafaanihame ja helmikoristeltu vyö. Myöskin lakki on koristeltu helmin. Kolttasaamelaisen miehen pukua on kehitetty viime vuosina ja se näyttää kehittyvän muiden saamelaisryhmien miesten pukumallien suuntaan. Kolttasaamelaisten miesten perinteisestä pukuparresta parhaiten on säilynyt nelikolkkainen ketun nahasta valmistettava talvilakki.
Helmikirjonta on kolttasaamelaisten perinteinen koristelutapa, jossa pienet lasihelmet ommellaan koristeellisiksi kuvioiksi yleensä punaiselle veralle. Osaan kirjontamalleista on saatu vaikutteita ortodoksisesta uskonnosta, kuten risti- ja kirkkokuvioita. Eri kolttasuvuilla on ollut omat kirjontamallinsa, mutta nykyisin ne ovat sekoittuneet kaikille yhteisiksi koristemalleiksi. Helmikirjonnalla koristellaan mm. päähineet, vyöt, poron juhlavaljaat ja erilaiset sisnatyöt.
Enontekiön puku on sama, mitä käytetään Norjan Kautokeinon alueella.
Puku on koristeellisin Suomen saamelaisalueen puvuista. Se koristellaan koristenauhoilla, joiden määrä, materiaali ja väritysvaihtelevat aikakaudelle ominaisten koristelutyylien, koristenauhojen saatavuuden sekä puvun ompelijan ja käyttäjän mieltymysten mukaan. Eri ompelijoilla on itse kullakin omat koristelutyylinsä, joiden perusteella pukuihin perehtyneet henkilöt voivat helposti tunnistaa ompelijan. Aikaisemmin puvuista pystyi koristelun perusteella näkemään, mihin sukuun puvun käyttäjä kuului.
Inarinsaamelaisen puvun samankaltaisuutta löytyy eniten Norjan Varanginvuonon ja Sodankylän/Vuotson saamenpuvuista, mutta sitä käytetään yleisimmin Inarin kunnan alueella, lähinnä Inarin­järven ympäristössä.
Puvun pohjavärinä on musta tai tummansininen, mutta materiaalien saatavuus on vaikuttanut osaltaan pohjavärien valintaan. Aikaisemmin käytettiin myös harmaita sarkapukuja. Yleensä Inarin puku ommellaan verasta tai sarasta, mutta nykyään myös satiinista ja sametista. Suvuissa kulkevat perinteet ja ompelijoiden oma koristelutyyli heijastuvat Inarin puvuissa, ja koristeverkojen määräkin on asettanut tietyn rajansa puvun koristelussa.
Nykyiset Sodankylän saamelaiset ovat lähtöisin Koutokeinon, Enontekiön ja Kaare­suvannon alueilta. Saamelaisten muuton uusille alueille aiheuttivat rajasulut, 1852 Suomen ja Norjan sekä 1889 Suomen ja Ruotsin välillä. Laidunahtaus pakotti porosaamelaisia etsimään laidunalueita uusilta seuduilta, näin osa heistä muutti poroineen Sodankylän pohjoisosaan Sompioon. Alkuaikojen liikkuvasta poropaimentolaisuudesta mukauduttiin pikkuhiljaa asumaan yhtä asuinpaikkaa, jolloin liikkuminen rajoittui pienemmälle alalle. Muuttotaustansa vuoksi heidän vaatetuksestaan voi löytää samoja piirteitä, joita oli lähtöalueen saamelaisilla 1800-luvun lopussa.
Utsjoen pukua käytetään koko Tenojoen vesistöalueella molemmin puolin rajaa sekä joillakin alueilla Inarin kunnan puolella.
Utsjoen puku on Suomessa käytettävistä puvuista vähiten koristeltu. Tavallisin väri on sininen, mutta myös valkoisten, punaisten ja vihreiden pukujen käyttö on yleistynyt. Mustat, tummansiniset ja valkoiset puvut olivat yleisiä silloin, kun pukuja vielä ommeltiin sarasta.