hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Marilyn Cole
Marilyn Cole (s. 7. toukokuuta 1949 Portsmouth) on englantilainen entinen valokuvamalli ja Playboy-tyttö.
Cole oli Playboyn tammikuun 1972 "Playmate of the Month" ja vuoden 1973 Playmate of the Year. Hän on ainoa kyseisen tittelin voittanut britti.
Black Rose
Black Rose: A Rock Legend on Thin Lizzyn yhdeksäs studioalbumi.
Black Rose ilmestyi vuonna 1979. Se nousi Britannian albumilistalla toiseksi ja on listasijoitusten perusteella yhtyeen menestynein levy siellä. Sitä vastoin Yhdysvalloissa yhtyeen menestys alkoi levyn ilmestyessä jo hiipua, ja listasijoitus oli vasta 81.
Levyllä soittaa kitaraa yhtyeelle jo aikaisemmin tuttu Gary Moore Brian Robertsonin jätettyä yhtyeen monien vaiheiden jälkeen. Gary Moore lähti pian levyn julkaisun jälkeen yhtyeestä keskittyäkseen soolouraansa. Täten "Black Rose" on ainut levy, jolla Gary Moore oli täysipäiväisesti mukana. Aikaisemmin hän oli ollut mukana vierailevana artistina.
Albumilla on Thin Lizzyn historian toinen "Sarah"-niminen kappale. Ensimmäinen, vuoden 1972 "Shades of a Blue Orphanage" -albumilta löytyvä kappale kertoo Phil Lynottin isoäidistä ja toinen "Black Rose" -albumilta löytyvä on omistettu Lynottin vastasyntyneelle tyttärelle. Päätöskappale "Róisín Dubh" on sikermä irlantilaisia perinnelauluja Lynottin ja Mooren sovittamana ("Róisín Dubh" on iiriä ja tarkoittaa mustaa ruusua ("black rose")). Singlenä julkaistusta "Waiting for an Alibi" -kappaleesta (Britannian single-listan 9. sija) tehtiin promovideo ja siitä tuli vakionumero yhtyeen konserteissa. "Got to Give It Up" kertoo päihdeongelmista, jotka alkoivat tulla esille yhtyeen jäsenten keskuudessa levyn teon aikana.
Albumilla vierailivat Rainbow- ja Dio-yhtyeistä tuttu Jimmy Bain ja 1980-luvulla suureen menestykseen noussut Huey Lewis.
Lisäksi:
Niilo Mäkelä
Niiles (Niilo) Ruben Mäkelä () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916.
Mäkelän vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Mäkelä ja Liisa Lahti. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Priita Liisa Snellmanin kanssa, josta hän erosi vuonna 1937 ja avioitui toisen kerran vuonna 1939 Katri Sofia Ilanderin kanssa, josta hän erosi vuonna 1942. Mäkelä kävi kansakoulun ja suoritti paikallispäälliköiden täydennyskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1922.
Mäkelä työskenteli maanviljelijänä Revonlahdella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 19. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Mäkelä siirrettiin 28. maaliskuuta 1917 alkaen Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan elokuussa vuonna 1917.
Mäkelä palasi takaisin Suomeen Tornion kautta 1. maaliskuuta 1918, josta hänet komennettiin Oulusta Ruukkiin kouluttamaan Paavolan ja Revonlahden yhdistyneitä suojeluskuntia. Myöhemmin hänet siirrettiin, tämän harjoitusleirin tultua lakkautetuksi toukokuun alussa vuonna 1918 joukkueenjohtajaksi Oulun suojeluskuntaan ja sieltä edelleen Pohjois-Pohjanmaan rykmentin täydennyspataljoonan 2. komppaniaan, jossa hän toimi 31. toukokuuta 1918 saakka. Myöhemmin hän työskenteli maanviljelijänä Revonlahdella sekä Revonlahden suojeluskunnan paikallis- ja harjoituspäällikkönä 15. lokakuuta 1918 - 31. heinäkuuta 1925 välisenä aikana. Oy ALKO Ab:n varastomiehenä hän työskenteli vuodesta 1932 alkaen.
Mäkelä aloitti välirauhan aikana palveluksen varastonhoitajan apulaisena Puolustusvoimain Pääesikunnan topografisella osastolla, jossa tehtävässä hän jatkoi myös jatkosodan puhjettua. Myöhemmin hänet siirrettiin saman osaston toimistoupseeriksi, josta hänet siirrettiin vuonna 1943 Karttavarikko Revon päälliköksi. Mäkelä kuoli auto-onnettomuudessa Lieksassa, hänet on haudattu Revonlahden hautausmaalle Ruukkiin, sankarihautojen yhteyteen kirkon lähelle.
Perkloraatti
Perkloraatti on perkloorihapon suola. Perkloraatti-ioni [ClO] voi muodostaa ioniyhdisteitä metallikationien kanssa, jolloin muodostuu esimerkiksi perkloraatti-ionin alkalisuola, NaClO. Alkalimetalliperkloraatteja voidaan valmistaa kloraattien disproportionaatioreaktiolla: 4[ClO] → 3[ClO] + Cl
Kemikaalin valmistuksessa räjähdysvaara on suuri. Jo pienet määrät epäpuhtauksia voivat katalysoida kemikaalin hallitsematonta hajoamista kloridiksi ja happikaasuksi, mistä voi seurata räjähdys. Myös perkloraattisuolat itsessään ovat erittäin herkästi räjähtäviä, joten niitä täytyy käsitellä erityisen varovasti.
Perkloraatti on vahva hapetin, ja sitä käytetään esimerkiksi ilotulitteissa ja valoraketeissa. Ammoniumperkloraatin (NHClO) ja alumiinin seosta taas käytetään muun muassa avaruusrakettien polttoaineena.
Paitsi hapettavuutensa vuoksi, perkloraatti aiheuttaa ihmiselle vaaraa myös siksi, koska sen on havaittu olevan kilpirauhasmyrkky. Kemikaali saattaa häiritä kilpirauhasen kykyä imeä jodia ja muuttaa se hormoneiksi, mikä puolestaan voi johtaa lapsilla kehityshäiriöihin.
Väinö Mäkelä (jääkäri)
Väinö Edvard Mäkelä () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan rehumestarina.
Mäkelän vanhemmat olivat vaihdemies Frans Nestor Mäkelä ja Hilma Aleksandra Lindström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Aili Sylvia Hämäläisen kanssa. Mäkelä kävi viisi luokkaa Toijalan yhteiskoulua ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Raahen yhteiskoulussa vuonna 1932. Hän kävi Suojeluskunnan päällystökoulun vuonna 1920 ja suoritti reserviupseeritutkinnon Kadettikoulussa vuonna 1921 sekä suoritti upseerien erikoiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1925. Taktiikan soveltamiskurssin hän suoritti vuonna 1928 ja komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929.
Mäkelä työskenteli harjoittelijana ja konttoriapulaisena valtionrautateillä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 21. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella.
Mäkelä astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan rehumestariksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärällä sekä Viipurissa.
Mäkelä toimi sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina Kaartin jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniassa, josta hänet siirrettiin koulutusaliupseeriksi Itämeren jalkaväkirykmentti l:n 1. konekiväärikomppaniaan 17. tammikuuta 1919. Armeijasta hän erosi 15. helmikuuta 1919 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön, jossa hänet sijoitettiin 10. huhtikuuta 1919 alkaen paikallispäälliköksi Rantasalmen suojeluskuntaan, josta hän siirtyi niin ikään paikallispäälliköksi Artjärven suojeluskuntaan 1. huhtikuuta 1922. Artjärveltä hän muutti Raaheen, jossa hän toimi paikallispäällikkönä Raahen suojeluskunnassa 1. lokakuuta 1922 alkaen. Hänet nimitettiin 1. huhtikuuta 1926 Raahen suojeluskuntapiirin I alueen ja 1. huhtikuuta 1927 II alueen päälliköksi. Suojeluskunnista hän erosi 30. huhtikuuta 1931 hänellä todetun sairauden takia.
Mäkelä osallistui talvisotaan T-Jalkaväkirykmentti 68:n I pataljoonan talousupseerina ja myöhemmin Jyväskylän varuskunnan apulaiskomendanttina ja varuskunnan tarkastavana upseerina. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin vartijaksi Valtion Lentokonetehtaalle Kuorevedelle, missä hän palveli vuoteen 1943 saakka. Hänet haudattiin Jämsään.
Peilitesti
Peilitesti (, MSR) on Gordon Gallupin kehittelemä testi, jolla tutkitaan voivatko eläimet tunnistaa itsensä peilikuvastaan. Testi tunnetaan myös kehityspsykologiassa lapsen kehitystä kuvastavana mittarina. Klassisessa esimerkissä testin kohteena olevan yksilön kasvoihin tai muualle yksilölle suoraan näkymättömään paikkaan sijoitetaan värikäs täplä. Tämän jälkeen seurataan, yrittääkö yksilö poistaa sen tai vähintään koskettaa sitä, mikä osoittaisi, että yksilö tunnistaa peilissä näkyvän hahmon olevan se itse. Yli 18-kuukautisten ihmislasten, ihmisapinoiden (paitsi gorilloiden), harakan ja ainakin yhden aasiannorsun (kolmesta kokeessa olleesta) on havaittu läpäisevän testin. Pullokuonodelfiinin ja miekkavalaan on tulkittu myös läpäisevän testin. Joidenkin ihmisten kanssa paljon tekemisissä olleiden gorillayksilöiden on kuitenkin havaittu läpäisevän peilitestin.
Behavioristit ovat kyenneet kiertämään MSR-testin ehdollistamisella. Tässä kokeessa kyyhkyset opetettiin nokkimaan peilistä näkemiään itseensä sijoitettuja täpliä ruokapalkintojen avulla. Koetta ei kyetty toistamaan eikä kyyhkynen ole ikinä läpäissyt testiä ilman koulutusta.
Testi suoritetaan yleensä niin, että toisaalle yksilöön sijoitetaan samanlainen mutta peilissä näkymättömästä materiaalista valmistettu täplä, sen varmistamiseksi, ettei testin kohde reagoi pelkästään tuntoaistin antamiin ärsykkeisiin.
Länsimaisista ihmislapsista 50 % tunnistaa itsensä peilistä 18 kuukauden iässä. 20–24 kuukauden iässä 65 % läpäisee testin. Psykoanalyytikko Jacques Lacan kutsui tätä peilivaiheeksi.
Peilitestin on todettu korreloivan vahvasti sen kanssa, että lapsi ymmärtää esineiden olevan edelleen olemassa, vaikka ne on piilotettu (object permanence).
Edelleen on väitelty siitä merkitseekö kyky tunnistaa itsensä peilikuvastaan tietoisuutta itsestä. Tietoisuuden vaikean ongelman kannattajat ovat vastanneet testin tuloksiin katsomalla, että peilitesti osoittaa vain sen, että joillakin eläimillä on tarpeeksi kognitiivisia kykyjä ympäristönsä mallintamiseen, mutta se ei osoita fenomenaalisen tietoisuuden olemassaoloa itseään.
Peilitestiä on kritisoitu sittemmin puutteelliseksi, koska minäkäsityksen on havaittu olevan vahvasti kulttuurisidonnainen, ja testin toimivan erityisesti länsimaisilla lapsilla. Osaa testatuista yksilöistä kasvoihin sijoitettu merkintä ei ilmeisesti häirinnyt tai kiinnostanut niin, että olisivat esimerkiksi koskettaneet sitä useasti tai yrittäneet poistaa sitä, joka testissä on merkityksellistä. Läheskään kaikki lapsista (ja eläimistä), joilla katsotaan jo olevan käsitys itsestään yksilöinä, eivät läpäise koetta. Esimerkiksi Fidžillä ja Keniassa monet kuusivuotiatkaan lapset eivät läpäise testiä. Testin toimivuutta on epäilty myös joillain eläinlajeilla kuten koirilla, joilla haju ja kuulo ovat tärkeitä aisteja, mutta näkö ei ole välttämättä yhtä keskeisessä asemassa.
Jussi Mäntylä
Johannes (Jussi) Mäntylä () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.
Mäntylän vanhemmat olivat maanviljelijä Kaappo Mäntylä ja Amalia Ekola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Eeva Helena Naaralaisen kanssa.
Mäntylä kansakoulun ja suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Hän suoritti suojeluskuntaupseerikurssin vuonna 1921 ja aluepäälliköitten täydennyskurssin vuonna 1925 sekä taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1927. Komppanianpäällikkökurssin hän kävi vuonna 1933 Suojeluskuntain päällystökoulussa ja Reserviupseerikoulun vuonna 1928.
Mäntylä työskenteli maanviljelijänä Alahärmässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 13. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet komennettiin 17. elokuuta 1916 alkaen erikoistehtäviin Suomeen. Suomessa hän toimi läntisellä jääkärietapilla ja osallistui Simon kahakkaan 11. joulukuuta 1916. Takaisin Saksaan Mäntylä palasi 9. helmikuuta 1917, missä hänet sijoitettiin pataljoonan 1. komppaniaan.
Mäntylä astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä. Takaisin Suomeen hän palasi 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa sekä Kämärällä.
Mäntylä määrättiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleen järjestelyssä joukkueenjohtajaksi Suomen valkoiseen kaartin 1. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta hän erosi 6. elokuuta 1918, mutta astui uudelleen palvelukseen jo 6. joulukuuta 1918 ja hänet sijoitettiin entiseen tehtävään Suomen valkoiseen kaartiin. Heimosotiin Mäntylä osallistui 26. joulukuuta 1919 - 1. toukokuuta 1920 välisenä aikana Petsamon retkikuntaan ja osallistui retkellä taisteluihin Salmijärvellä. Sotaretkeltä palattuaan hän astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. lokakuuta 1920 alkaen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Akaan-Toijalan suojeluskuntaan, josta hänet siirrettiin 1. kesäkuuta 1921 alkaen päälliköksi Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiiriin VIII ja 1. helmikuuta 1933 alkaen VII alueelle. Suojeluskunnista Mäntylä erosi 27. elokuuta 1937.
Mäntylä osallistui talvisotaan Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin V alueen aluepäällikkönä. Välirauhan aikana hän työskenteli maanviljelijänä Jämsässä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Osasto Kuussaareen päälliköksi Aunuksen Heimosoturipataljoonan konekiväärikomppaniaan, missä hän palveli vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet vapautettiin palveluksesta ja hän siirtyi viljelemään omistamaansa tilaa Jämsässä. Hänet haudattiin Jämsään.
Keisarifregattilintu
Keisarifregattilitu ("Fregata magnificens") on fregattilintujen heimoon ja sukuun kuuluva merilintu, aiemmalta nimeltään keisarikaappari. Kuten muutkaan fregattilinnut, keisarifregattilintu ei osaa kävellä maalla eikä uida.
Keisarifregattilinnut kasvavat vartaloltaan noin 100 cm pitkäksi, kärkiväliltään jopa 2 m 15 cm kokoiseksi. Koiras on naarasta hiukan pienempi. Nokka on suuri, luunvärinen ja petolintumainen. Jalat ovat vain n. 2,5 cm pitkiä ja niissä olevat räpylät ovat surkastuneet. Varpaiden päissä on käyrät kynnet. Pyrstö on haaroittuva.Höyhenpeite on koirailla täysin musta, naarailla rinta ja käljet ovat valkoisia. Nuorten lintujen pää ja vatsa ovat valkoisia. Ne saavat aikuisen höyhenpuvun vasta kahden vuoden iässä.
Keisarifregattinnun pesimisalueet Tyynellämerellä ovat Galápagossaarilta ja Guayaquilinlahdelta Hondurasiin, Atlantilla pesimisalueet ovat Bahamasta Alankomaiden Antillien kautta Rio de Janeiroon. Lisäksi Afrikan länsirannikolla ja Kap Verdessä on pesimäyhdyskuntia.
Krisarifregattilinnut elävät pääasiassa merellä, mutta ne nukkuvat ja lepäilevät puiden oksilla. Nuoret linnut oleskelevat pääasiassa syntymäpaikkansa ympäristössä. Ne voivat nousta lämpimien ilmavirtausten avulla jopa 2 500 metrin korkeuteen. Pesät ne rakentavat pääasiassa pikkusaarille lähellä rannikkoa tai isoa saarta.
Keisarifregattilinnut syövät pääasiassa lentokaloja tai muita kaloja, selkärankaisia ja selkärangattomia. Joskus ne syövät laivasta mereen heitettyjä jätteitä tai ryöstävät suulien ja ruskopelikaanien ruoan.
Keisarifregattilinnut ovat seurallisia lintuja, yhdessä pesintäyhdyskunnassa voi olla jopa 500 paria. Ne änntelevät raakkuvalla äänellä.
Keisarifregattilintukoiras valmistaa risuista pesän tai kunnostaa edellisvuotista, menee sinne ja pullistaa punaiseksi muuttuneen kurkkupussinsa täyteen houkutellakseen naaraan luokseen parittelemaan. Hyväksyttyään koiraan naaras kunnostaa pesää. Naars munii pesään vain yhden liidunvalkoisen munan. Koiras ja naaras hautovat munaa vuorotellen 7-8 viikkoa. Poikanen on alaston ja sokea. Ryöstöyritysten takia toinen emoista vahtii poikasta herkeämättä. Poikanen saa pian valkoisen untuvapuvun. Lentokykyinen siitä tulee 4-5 kuukauden ikäisenä. Aikuisiksi ne tulevat kahden vuoden iässä.
John Spilsbury
John Spilsbury (1739–1769) oli lontoolainen kaivertaja ja kartantekijä, joka valmisti maailman ensimmäisen palapelin noin vuonna 1760. Hän liimasi tekemänsä kartan puulevylle ja sahasi palat irti maiden rajoja pitkin. Tarkoituksena hänellä oli luoda lapsille maantiedon opetusväline.
Alkuperäisiä Spilsburyn tekemiä palapelejä on tiettävästi säilynyt vain kaksi. British Libraryn kokoelmissa on niistä toinen.
HMS Birmingham (19)
HMS Birmingham (viirinumero 19) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Southampton-luokan (osa Town-luokkaa) kevyt risteilijä.
Alus tilattiin Devonportin telakalta. Sen köli laskettiin 18. heinäkuuta 1935 ja alus laskettiin vesille 1. syyskuuta 1936. Alus valmistui 18. marraskuuta 1937.
"HMS Birmingham" liitettiin palvelukseen otettaessa 5. risteilijäviirikköön Kiinan laivastoasemalle. Toisen maailmansodan syttymisen jälkeen alus siirrettiin Maltalle huollettavaksi, minkä jälkeen se liitettiin Kotilaivastoon.
Alus osallistui Norjan taisteluihin ja Saksan Englantiin kohdistuvan maihinnousu-uhan torjuntaan ennen siirtoa telakalle modernisoitavaksi. Se oli telakalla syyskuusta joulukuuhun 1940. Alus suojasi palvelukseen palattuaan Lähi-itään Kapkaupungin reittiä matkaavia joukkojenkuljetussaattueita ja otti osaa Kriegsmarinen taistelulaivan "Bismarckin" metsästykseen.
Alus siirrettiin heinäkuussa 1941 Etelä-Amerikan osaston lippulaivaksi, mistä tehtävästä se siirrettiin helmikuussa 1942 Itäiseen laivastoon. Maaliskuussa aluksen puolen tuuman konekiväärit poistettiin ja samalla sille asennettiin seitsemän yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä sekä tutkat 284 ja 291. Alus osallistui kesäkuussa operaatio Vigorousiin Välimerellä. Aluksen tehtävät Intian valtamerellä koostuivat saattueiden suojaamisesta sekä merialueen valvonnasta. Alus palasi Englantiin huhtikuussa 1943 huollettavaksi. Huollon aikana alukselta poistettiin lentokoneen tarvitsemat rakenteet, viisi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä sekä tyypin 291 tutka. Alukselle asennettiin kahdeksan kaksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä sekä tutkat 281 ja 273.
Aluksen palatessa huollosta Intian valtamerelle "U-407" osui siihen torpedolla 28. marraskuuta Kyrenaikan edustalla. "HMS Birmingham" vaurioitui pahoin ja joutui jäämään Aleksandriaan tilapäiskorjauksia varten kesäkuuhun 1944, jonka jälkeen se purjehti Yhdysvaltoihin korjattavaksi.
Korjausten aikana aluksen X-torni poistettiin ja sen tilalle asennettiin neljä neliputkista 40 millimetrin Boforsin ilmatorjuntatykkiä ja kaksi kaksiputkista sekä viisi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä lisättiin.
"HMS Birmingham" palasi palvelukseen marraskuussa 1944. Alus liitettiin kotivesille palaamisen jälkeen 10. Risteilijäviirikköön Scapa Flowhun, minkä mukana se otti osaa sodan loppuun saakka Norjan rannikon tapahtumiin.
Sodan jälkeen alus huollettiin Portsmouthissa, minkä jälkeen se palveli 4. risteilijäviirikössä Itä-Intian laivastossa vuoteen 1950. Alus palveli osan ajasta Etelä-Atlantin osastossa vuoden 1948 aikana. Alus siirrettiin 1952 5. risteilijäviirikköön Kauko-Itään, jonka mukana se otti osaa Korean sotaan. Alus siirrettiin 1955 1. risteilijäviirikön lippulaivaksi Välimeren laivastoon.
Alus jatkoi palvelustaan Koti- ja Välimeren laivastossa aina 3. joulukuuta 1959 saakka, jolloin se poistettiin palveluksesta Devonportissa viimeisenä luokkansa aluksista. Alus sijoitettiin poistolistalle maaliskuussa 1960 ja se saapui 7. syyskuuta 1960 Inverkeithingiin T. W. Wardille romutettavaksi.
Sol-Angel and the Hadley St. Dreams
Sol-Angel and the Hadley St. Dreams on yhdysvaltalaisen R&B-laulaja Solange Knowles toinen studio-albumi, joka julkaistiin Yhdysvalloissa 18. elokuuta 2008.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan yhdeksännelle sijalle.
Pakollinen yhtymä
Pakollinen yhtymä eli pakollinen yhtiö on sellainen taloudellisen edun saavuttamiseksi perustettu yhteenliittymä, johon jokin säädös tai enemmistön tahto pakottaa liittymään. Tällaista järjestelyä käytetään nykyisin ja on käytetty vanhemmassakin lainsäädännössä vastahakoisten pakottamiseen osallisiksi yhteiseen hankkeeseen.
Vanhassa lainsäädännössä tällaisia yhteenliittymiä kutsuttiin yhtiöiksi. Esimerkiksi vuoden 1902 vesioikeuslaki sääti: "Järvenlaskemisyrityksen osakkaat muodostavat yhtiön ja ovat velvolliset valitsemaan yhden tahi useampia toimitsijoita, joiden tulee kantaa ja vastata yhtiön puolesta, kerätä ja koota osakkailta heidän maksuosuutensa ja muuten hoitaa yhtiön asioita." Vesioikeuslain korvanneessa vesilaissa todetaan: "Ojitusyhtiön osakkaita ovat ne, jotka saavat ojitussuunnitelman mukaan yhteisestä ojituksesta hyötyä."
Pakollisia yhtymiä ovat esimerkiksi
HMS Sheffield (24)
HMS Sheffield (viirinumero 24) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Southampton-luokan (osa "Town"-luokkaa) kevyt risteilijä.
Alus tilattiin Vickers Armstrongin Tynen telakalta, missä köli laskettiin 31. tammikuuta 1935. Alus laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1936 ja saatiin valmiiksi 25. elokuuta 1937.
"Sheffieldille" asennettiin ensimmäinen brittiläinen tutkajärjestelmä, tyyppi 79Y, vuonna 1938.
Alus palveli syyskuussa 1939 Kotilaivaston 18. risteilijäviirikössä tehtävänään Tanskan salmen valvonta Grönlannin ja Islannin välillä, kunnes se huhtikuussa 1940 osallistui Norjan taisteluihin. Alus siirrettiin kesäksi Etelä-Englantiin torjumaan mahdollista saksalaisten joukkojen maihinnousua, kunnes se 22. elokuuta purjehti Gibraltarille liittyäkseen sinne perustettuun Force H:hon.
Alus osallistui useaan operaatioon Välimerellä ja loppuosan vuotta 1940 partioi Azoreilla. Alus osallistui 9. helmikuuta 1941 Genovan pommitukseen ja maaliskuussa operaatioihin Vichyn Ranskan saattueita vastaan. Oltuaan suojaamassa Maltan lentokonetäydennystä alus siirrettiin Atlantille saksalaisen taistelulaivan "Bismarckin" metsästykseen. "Bismarckin" upottua "Sheffield" valtasi 12. kesäkuuta saksalaisen tankkerin "Friedrich Bremen".
Alus jatkoi palvelustaan Välimerellä, kunnes palasi lokakuussa Englantiin, jolloin yhdessä "HMS Kenyan" kanssa upotti 3. lokakuuta saksalaisen tukilaivan "Kota Pinangin" Cape Ortegalin edustalla.
Alus siirrettiin suojaamaan Jäämeren saattueita, kunnes se osui 4. maaliskuuta 1942 miinaan Islannin rannikolla. Alus oli heinäkuuhun saakka korjattavana, minkä jälkeen se palasi Jäämerelle lukuun ottamatta marraskuuta, jolloin se oli Välimerellä tukemassa Pohjois-Afrikan maihinnousua.
Joulukuussa 1942 saksalaisten "Admiral Hipperin", "Lützowin" ja hävittäjien hyökättyä saattueen JW51B kimppuun "Sheffield" vaurioitti "Admiral Hipperiä" ja upotti hävittäjä "Z16 Friedrich Eckoldtin". Alus siirrettiin helmikuussa 1943 Biskajanlahdelle, josta se siirtyi elokuussa edelleen Välimerelle tukemaan Salernon maihinnousua.
"Sheffield" palasi Jäämerelle ja otti joulukuussa osaa Saksan laivaston taisteluristeilijä "Scharnhorstin" upottamiseen. Alus suojasi 1944 "Tripitziä" vastaan hyökänneitä osastoja, kunnes lähti huollettavaksi Bostoniin Yhdysvaltoihin. Alus palasi Englantiin, jossa muutostyöt viimeisteltiin.
Alus palasi palvelukseen toukokuussa 1946 ja siirrettiin Amerikan ja Länsi-Intian asemalle, josta palasi HMNB Chathamiin huollettavaksi 1949-1950. Palvelukseen palattuaan alus liitettiin Kotilaivaston 2. risteilijäviirikköön, kunnes se palasi Länsi-Intian asemalle 8. risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus palasi huoltoon 26. lokakuuta 1954, mistä palattuaan palveli Koti- ja Välimeren laivastoissa ennen siirtoa reserviin tammikuussa 1959. Reservissä alus vapautti taistelulaiva "HMS Valiantin" lippulaivantehtävistä. "Sheffield" vapautettiin lippulaivan tehtävästä syyskuussa 1964 ja asetettiin poistolistalle. Alus hinattiin 6. tammikuuta 1967 Rosythiin riisuttavaksi sotamateriaalista ja edelleen 18. syyskuuta romutettavaksi Shipbreaking Industriesille Faslaneen.
HMS Southampton (83)
HMS Southampton (viirinumero 83) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Southampton-luokan (osa "Town"-luokkaa) kevyt risteilijä. "HMS Southampton" rakennettiin John Brownin & Companyn telakalla Clydebankissa Skotlannissa, jossa aluksen kölinlasku tapahtui 21. marraskuuta 1934. Alus laskettiin vesille 10. maaliskuuta 1936 ja saatiin valmiiksi 6. maaliskuuta 1937.
"HMS Southampton" oli Kotilaivastossa 2. Risteilijäviirikön lippulaivana. Alukseen osui 16. lokakuuta 1939 pommi sen ollessa ankkurissa Rosythissa. Aluksen vauriot jäivät kuitenkin vähäisiksi. Alus liitettiin Humberin osastoon helmikuuhun 1940 saakka, jolloin se siirrettiin Scapa Flowhun 18. Risteilijäviirikköön.
"HMS Southampton" osallistui huhtikuussa Norjan taisteluihin, jonka aikana alusta pommitettiin useaan otteeseen, mutta se ei vaurioitunut vakavasti. Norjan jälkeen alus osallistui mahdollisen Englannin maihinnousun torjuntaan Etelä-Englannissa, kunnes se palasi lokakuussa Scapa Flowhun.
"HMS Southampton" purjehti 15. marraskuuta Välimerelle, jossa se otti 27. marraskuuta osaa Spartiventon taisteluun. Alus siirrettiin joulukuussa Punaiselle merelle suojaamaan joukkojenkuljetussaattueita ja pommittamaan Kismajua taisteluissa Italian Itä-Afrikkaa vastaan.
"HMS Southampton" liitettiin 1. tammikuuta 1941 3. Risteilijäviirikköön, jonka mukana alus oli suojaamassa Maltan saattueita. Alukseen osui 11. tammikuuta Sisilian edustalla kaksi tai kolme lentopommia, jotka tekivät aluksesta liikuntakyvyttömän sekä aiheuttivat valtavan tulipalon. "HMS Gloucester" laukaisi yhden torpedon ja "HMS Orion" neljä vaurioituneen aluksen upottamiseksi.
Inza
Inza () on kaupunki Uljanovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Suran vesistöön kuuluvan Sjuksjumka-joen varrella 167 kilometriä Uljanovskista lounaaseen. Kaupunki on Inzan piirin keskus. Siellä risteytyvät Uljanovskiin, Syzraniin ja Ruzajevkaan johtavat rautatiet. Asukkaita on 19 700 henkeä (vuonna 2005).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1897 perustetun rautatieaseman ympärille. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1946. Nykyään Inzassa on rakennustarvike- ja puunjalostusteollisuutta.
Helmipeipot
Helmipeipot ("Hypargos") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Helmipeippojen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
I Decided
I Decided on Solange Knowlesin single "Sol-Angel and the Hadley St. Dreams" -albumilta.
Sengilei
Sengilei () on kaupunki Uljanovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan muodostaman Kuibyševin tekojärven rannalla 72 kilometriä Uljanovskista etelään. Kaupunki on Sengilein piirin keskus. Volgan rannalla on jokisatama. Asukkaita on 8 100 henkeä (vuonna 2005).
Vuonna 1666 paikalle perustettiin rajalinnoitus paimentolaiskansojen hyökkäyksiä vastaan. Ensimmäiset asukkaat olivat kasakoita. 1700-luvun alussa kolme asutusta yhdistettiin Pokrovskojen kyläksi, josta vuonna 1780 tuli Sengilein kaupunki ja myöhemmin Simbirskin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla kehittyi myllyteollisuutta, vuonna 1907 rakennettiin pieni sähkölaitos ja vuonna 1914 sementtitehdas. Vuonna 1925 Sengilei alennettiin kyläksi. Vuonna 1928 se sai työläisasutuksen statuksen ja vuonna 1943 siitä tuli jälleen kaupunki.
Nykyään Sengileissä on mm. sementtitehdas, elintarvike- ja huonekaluteollisuutta. Lähistöllä sijaitsee Turgenevin veljesten entinen kartano.
Olla Teräsvuori
Konrad Gabriel (Olla) Teräsvuori (sukunimi vuoteen 1906 Ståhlberg; 27. joulukuuta 1888 Kuopio – 11. kesäkuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kansansivistystyön edistäjä ja runoilija.
Teräsvuoren vanhemmat olivat tullitarkastaja Henrik Gabriel Ståhlberg ja Beda Josefina Jack. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 Helsingin normaalilyseosta ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1914.
Teräsvuori toimi vuodesta 1922 Joensuun Vapaaopiston johtajana. Hänen johdollaan opiston toiminta laajeni koko Pohjois-Karjalaan jonne perustettiin yli sata opintokerhoa. Kun vuoden 1927 työväenopistolaki esti Joensuun Vapaaopistoa toimimasta enää koko maakunnan alueella Teräsvuori perusti opintokerhotoimintaa hoitamaan "Rajaseudun Kansankorkeakoulu-Yhdistyksen (RK-Y:n)". Koko Suomen tasolla opintokerhojen toimintaa johtivat "Valistusjärjestöjen Opintotoimikunta" ja "Suomalainen Luentotoimisto". Teräsvuoresta tuli 1942 jälkimmäisen järjestön opintokerhosihteeri ja 1943 kun järjestöt yhdistyivät Opintotoiminnan Keskusliitoksi hänet valittiin uuden liiton toiminnanjohtajaksi. Teräsvuoren kaudella valtionapua saavien opintokerhojen määrä Suomessa kaksinkertaistui yli tuhanteen. Vuonna 1947 perustettiin Opintokerholainen-lehti jonka päätoimittajana Teräsvuori toimi. Hän kuului myös jäsenenä opintokerholakikomitaan joka jätti mietintönsä 1949.
Teräsvuori oli myös filatelian harrastaja. Hän kirjoitti postimerkkien keräilystä artikkeleita, toimitti kahden vuoden ajan Suomen Postimerkkilehteä ja julkaisi 1918 ensimmäisen suomenkielisen postimerkkikeräilyn käsikirjan.
Olla Teräsvuori oli naimisissa vuodesta 1915 Aino Lempi Hongiston (1887–1979) kanssa. Teräsvuori kuoli äkillisesti sydänkohtaukseen kesäkuussa 1953. Teräsvuorella oli kuollessaan työn alla kansanrunoutta käsitellyt väitöskirja joka julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen. Aino Teräsvuoren kuoltua perustettiin hänen testamenttinsa pohjalta 1980 "Aino ja Olla Teräsvuoren säätiö" joka tukee Pohjois-Karjalassa tapahtuvaa kansansivistystyötä.
Sandcastle Disco
Sandcastle Disco on Solange Knowlesin single "Sol-Angel and the Hadley St. Dreams" - albumilta.
T.O.N.Y.
T.O.N.Y. on Solange Knowlesin single "Sol-Angel and the Hadley St. Dreams" - albumilta.
Valerian Kuibyšev
Valerian Vladimirovitš Kuibyšev (; 6. kesäkuuta 1888 Omsk – 25. tammikuuta 1935 Moskova) oli venäläinen bolševikkivallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko.
Valerian Kuibyšev syntyi upseerin perheeseen. Hän opiskeli Omskin kadettikoulussa ja liittyi 16-vuotiaana Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen bolševikkiryhmään. Opiskellessaan Pietarin sotalääketieteellisessä akatemiassa vuonna 1905 hän osallistui aktiivisesti puolueen toimintaan. Keväällä 1906 Kuibyšev erotettiin opiskelijalakon takia akatemiasta, minkä jälkeen hän osallistui puolueen maanalaiseen toimintaan eri puolilla Venäjää. Neljä kertaa hänet pidätettiin ja karkotettiin Siperiaan.
Maaliskuussa 1917 Kuibyšev palasi Samaraan, jossa hänet valittiin puolueen paikallisjärjestön johtajaksi ja neuvoston puheenjohtajaksi. Lokakuussa hän johti neuvostovallan pystyttämistä Samaraan, toimi vallankumouskomitean ja puolueen lääninkomitean puheenjohtajana. Venäjän kansalaissodassa hän johti puna-armeijan organisointia ja poliittista työtä. Lokakuussa 1919 hänet nimitettiin Turkestanin asioiden komission varapuheenjohtajaksi ja joulukuussa 1920 keskusammattiliiton puhemiehistön jäseneksi. Huhtikuusta 1921 lähtien Kuibyšev toimi kansantalousneuvoston puhemiehistön jäsenenä ja johti maan sähköistyssuunnitelman, GOELROn, toteuttamista.
Vuosina 1923–1926 Kuibyšev työskenteli työläis-talonpoikaisen kontrollin kansankomissaarina ja kansankomissaarien neuvoston varapuheenjohtajana. Vuodesta 1926 lähtien hän toimi kansantalousneuvoston puheenjohtajana ja marraskuusta 1930 lähtien myös Gosplanin puheenjohtajana. Hän oli NKP(b):n keskuskomitean jäsen vuosina 1922–1923 ja 1927–1935, puolueen politbyroon jäsen vuosina 1927–1935, organisaatiobyroon jäsen vuosina 1922–1923 ja 1934–1935, keskuskomitean sihteeri vuosina 1922–1923 ja keskuskontrollikomitean jäsen vuosina 1923–1927. Hänet on haudattu Punaiselle torille lähelle kremlin muuria.
Valerian Kuibyševin nimeä kantaa Kuibyševin kaupunki Novosibirskin alueella. Vuosina 1935–1991 hänen mukaansa oli nimetty myös Samara sekä Bolgarin kaupunki Tatarstanissa.
Kazehakase
Kazehakase () on japanilainen selain Unix-käyttöjärjestelmille, jotka käyttävät GTK+-kirjastoa. Selain on GNU GPL -lisenssillä julkaistu vapaa ohjelmisto. Kazehakase käyttää Gecko-selainmoottoria.
Wienin teknillinen yliopisto
Wienin teknillinen yliopisto ("Technische Universität Wien", lyhenne "TU Wien") on Itävallan pääkaupungissa Wienissä sijaitseva teknillinen korkeakoulu.
Nykyisen teknillisen yliopiston perusti 1815 polyteknillisena oppilaitoksena Keisari Frans II.. Ensimmäinen johtaja oli Johann Joseph von Prechtl. Oppilaitos avattiin 6. joulukuuta 1815, ja opetus käynnistyi seuraavana päivänä. 1872 oppilaitoksen nimi muuttui Teknilliseksi korkeakouluksi (Technische Hochschule). Vuodesta 1919 oppilaitokseen otettiin myös naisopiskelijoita. Vuonna 1975 Teknillisen korkeakoulun nimeksi tuli Teknillinen yliopisto eli Technische Universität.
Vuonna 2007 Wienin teknillinen yliopisto oli 166. sijalla maailman 200 huippuyliopiston joukossa. Arvion on tehnyt Times Higher Education Supplement.
TU Wienissä on seuraavat kahdeksan tiedekuntaa:
Stephan Loboué
Stephan Loboué (s. 23. elokuuta 1981 Pforzheim, Länsi-Saksa) on saksalais-norsunluurannikkolainen jalkapalloilija. Maalivahtina pelaava Loboué edustaa tällä hetkellä 3. Ligassa pelaavaa SSV Jahn Regensburgia.
FBC Turku
Floorball Club Turku (FBC Turku) on 1995 perustettu turkulainen salibandyn erikoisseura, jolla on 750 jäsentä. Rekisteröityjä lisenssipelaajia kaudella 2017–2018 seurassa oli 575 ja erilaisia joukkueita ja ryhmiä 26. Seuran omistaa Turun Salibandyhalli Oy, joka pyörittää Sport Garden salibandyhallia Turun Länsikeskuksessa. Sport Gardenilla on myös seuran toimisto.
FBC Turun toimintaa johtaa 6-9 henkinen hallitus, joka vastaa seuran operatiivisesta johtamisesta käytännöntasolla yhdessä toiminnanjohtajan kanssa.
FBC Turun toiminta on keskittynyt Turussa Länsikeskuksen ympäristöön, jossa sijaitsee seuran salibandyhalli Sport Garden. FBC Turun joukkueet harjoittelevat Sport Gardenin lisäksi pääosin Turun Raunistulassa sijaitsevalla Salibandy-Areenalla,jonne on pystytty keskittämään juniorijoukkueiden harjoitusvuoroja. Turkulaisten pelaajien ohella seurassa on myös paljon pelaajia lähikunnista Raisiosta, Naantalista, Liedosta ja Ruskolta.
FBC Turun toiminnan keskeisenä ajatuksena on toiminnan laadukkuus aina nuorimmista salibandykoululaisista miesten ja naisten edutusjoukkueisiin saakka. Seura on tunnettu laadukkaasta junioritoiminnasta, mikä on näkynyt niin alue- kuin SM-mitaleina sekä pelaajien kehittymisenä aina kansainvälisille kentille saakka. Tällä hetkellä FBC Turulla on poikajuniorijoukkue kaikissa Salibandyliiton juniori-ikäryhmissä sekä kasvava määrä tyttöjuniorijoukkueita. Lisäksi seuralla on 5-7-vuotiaille tytöille ja pojille suunnattu salibandykoulu sekä tätä nuoremmille 3-4-vuotiaille tarkoitettua lapsi-vanhempi salibandya. FBC Turulla on myös eritasoisia aikuisharrastejoukkueita.
FBC Turun kaikki joukkueet harjoittelevat samassa ympäristössä, joka tarjoaa niin pelaajille kuin myös valmentajille otolliset olosuhteet kehittymiselle.
Saippuakupla
Saippuakupla on saippuan ja veden sekoituksesta muodostuva ontto pallo. Kuplan saa aikaiseksi puhaltamalla ilmaa saippuavedestä muodostunutta kalvoa kohti niin, että kalvo irtoaa raameistaan ja muodostaa leijuvan kuplan. Kuplat kestävät vain hetken ja hajoavat itsestään tai osuessaan johonkin.
Saippuakuplat ovat irisoivia eli ne kimaltelevat sateenkaaren väreissä. Irisointi aiheutuu valon interferenssistä valosäteiden heijastuessa sekä kuplan kalvon sisä- että ulkopinnasta ja kohdatessa eri aallon vaiheissa.
Saippuakupla puhalletaan yleensä muovisella saippuakuplapuhaltimella. Isoja kuplia varten on mahdollista kehitellä myös oma puhallin esimerkiksi metallista. Kuplasta saa kestävämmän lisäämällä saippuaveteen pihkaa, sokeria, siirappia tai tapettiliisteriä. Yleensä lapset puhaltelevat saippuakuplia omaksi ilokseen. Niitä käytetään myös taiteellisissa esityksissä tehostekeinona ja nykyisin myös häissä riisin heittelyn sijaan.
Korallisaari
Korallisaari on saari, joka muodostuu pääasiassa korallieläinten kuorista syntyneestä korallihiekasta. Korallisaaria syntyy tulivuorisaaren vajotessa mereen, mikäli sen ympärille on kertynyt korallia. Tällöin syntyy atolli, jonka keskellä on laguuni. Korallisaaren kasvillisuus on karua, ja puista korallisaarella menestyvät vain kookospalmut.
Korallisaaria on vain tropiikissa päiväntasaajan molemmin puolin. Eniten niitä on Tyynellämerellä. Sellaisia ovat esimerkiksi Jarvis, Baker Island ja Howland Island sekä jotkin Kiribatin saaret.
Suomen Pietarin-instituutti
Suomen Pietarin instituutti on osa Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituuttien verkostoa, johon kuuluu 17 itsenäistä yksikköä. Instituutti saa perusrahoitusta Suomen opetus- ja kulttuuriministeriöltä ja hankerahoitusta muun muassa säätiöiltä.
Suomen Pietarin instituutin toimintaa ylläpitää vuodesta 2017 alkaen Suomi–Venäjä-Seura.
Steven Dale Green
Steven Dale Green (2. toukokuuta 1985 – 15. helmikuuta 2014 Tucson, Arizona) oli yhdysvaltalainen rikollinen. Hän liittyi Yhdysvaltain armeijaan vuonna 2005 ja lähti myöhemmin samana vuonna Irakiin. 12. maaliskuuta 2006 hän syyllistyi Irakissa 14-vuotiaan paikallisen tytön raiskaukseen ja tämän sekä tytön kolmen perheenjäsenen murhiin. Hän suunnitteli ja toteutti raiskauksen neljän muun sotilaan kanssa.
Green joutui erotetuksi armeijasta persoonallisuushäiriön takia jo ennen pidätystään kesällä 2006. Siksi tapaus myös käsiteltiin siviilioikeudessa, jossa Greenille vaadittiin kuolemanrangaistusta, mutta vuonna 2009 hänet tuomittiinkin elinkautiseen vankeuteen ilman armahdusmahdollisuutta.
Green kasvoi Texasin Midlandissa. Hän oli jäänyt hieman ennen armeijaan liittymistä kiinni alkoholin hallussapidosta.
Green löytyi hirttäytyneenä sellistään arizonalaisessa vankilassa 15. helmikuuta 2014.
10,5 cm leichte Feldhaubitze 18
10,5 cm leFH 18 () on Rheinmetallin vuosina 1929–1930 suunnittelema ja vuodesta 1935 valmistama 105 mm haupitsi.
Suomeen tykkimallia ostettiin Saksasta vuoden 1944 keväällä 53 kappaletta. Suomessa nimikkeeksi tuli 105 H 33. Juuri ennen välien rikkoutumista Saksan kanssa oli ehditty laivata 8 kpl haupitseja mallia 10,5 cm leFH 18/40, jotka saapuivat Suomeen 5.9.1944. Ne saivat nimikkeen 105 H 33–40. Mallissa 18/40 oli sama putki kuin mallissa 18, mutta se oli asennettu 7,5 cm Pak 40 -panssarintorjuntakanuunan modifioidulle lavetille tykin keventämiseksi. Nämä aseet eivät enää ehtineet mukaan sotatoimiin. Sodassa tykeillä ammuttiin 22 792 laukausta, yhtään tykkiä ei menetetty.
Ruusupeipot
Ruusupeipot ("Lagonosticta") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Ruusupeippojen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan yksitoista lajia.
Khaw Boon Wan
Khaw Boon Wan (; s. 8. joulukuuta 1952 Penang, nyk. Malesia) on singaporelainen poliitikko. Hän on parlamentin jäsen ja maansa nykyinen terveysministeri. Uskonnoltaan hän on buddhalainen.
Shigeru Ishiba
Shigeru Ishiba (; s. 4. helmikuuta 1957) on japanilainen liberaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän on maansa nykyinen maa-, metsä- ja kalatalousministeri. Aiemmin hän on toiminut maansa puolustusministerinä. Hän on kertonut pohtivansa toimia mahdollisen UFO:jen saapumisen varalta. Hän uskoo, että UFO:jen olemassaoloa ei ole syytä kiistää.
Hämeen ammatti-instituutti
Hämeen ammatti-instituutti (lyhenne HAMI, englanniksi "Häme Vocational Institute") tarjoaa toisen asteen ammatillista luonnonvara- ja ympäristöalan sekä elintarvikealan ja matkailualan koulutusta. Ammatti-instituutin keskeisimmät toimintamuodot ovat nuorisolle ja aikuisille suunnattu perustutkintoon johtava ammatillinen koulutus sekä ammatillinen lisä- ja täydennyskoulutus. Oppilaitos tekee kiinteää yhteistyötä Hämeen ammattikorkeakoulun kanssa, sillä ne toimivat samoissa tiloissa ja käyttävät yhteisiä resursseja.
Toisen asteen ammatillinen koulutus on käytännönläheistä, ja opiskelussa painotetaan tekemällä oppimista. Osa ammatillisen koulutuksen opinnoista toteutetaan työharjoittelussa, ja osaamista punnitaan myös näytöillä, jotka on suunniteltu ja järjestetty yhteistyössä työelämän edustajien kanssa.
Ammatti-instituutti on Hämaan ammattikorkeakoulun (HAMK) tytäryhtiö. HAMK oy:n osakaskuntia ovat Hämeenlinna, Forssa, Riihimäki, Valkeakoski, Hattula ja Tammela. Perustutkintojen laajuus on 180 osaamispistettä
Lisäksi ammatti-instituutti tarjoaa ammatillista kaikille avointa ja ryhmille räätälöitävää lisä- ja täydennyskoulusta.
Hämeen ammatti-instituutin on toimipisteet: Visamäki, Sairio ja EvoHämeenlinnassa sekä Lepaa (Hattula), Mustiala (Tammela) ja Liikenenneopetuskeskus (Riihimäki)
Joan Bennett
Joan Geraldine Bennett (27. helmikuuta 1910 Palisades Park, New Jersey, Yhdysvallat – 7. joulukuuta 1990 Scarsdale, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi teatterissa, elokuvissa sekä televisiossa.
Bennett syntyi näyttelijäsukuun. Hänen isänsä oli näyttelijä Richard Bennett ja äitinsä näyttelijä Adrienne Morrison. Joanin vanhemmat siskot Constance ja Barbara loivat myös uraa näyttelijänä. Joanin isoisä Lewis Morrison oli tunnettu teatterinäyttelijä.
Joan Bennett aloitti uransa jo 4-vuotiaana teatterissa ja ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki 5-vuotiaana elokuvassa "Valley of Decisions", jossa esiintyi myös hänen isänsä ja muita henkilöitä Bennettin suvusta. Joan Bennett ei aikonut kuitenkaan elokuvauralle. Hän päätyi kuitenkin alalle epäonnistuneen avioliittonsa jälkeen. Bennett meni naimisiin 16-vuotiaana, mutta erosi yksinhuoltajaäitinä pari vuotta myöhemmin. Bennett aloitti tämän jälkeen uran ammattilaisnäyttelijänä, ja hän esiintyi isänsä näytelmässä Broadwayllä vuonna 1928. Seuraavana vuonna hän esiintyi myös elokuvassa "Kapteeni "Bulldog" Drummond".
Bennett näytteli 1930-luvulla useissa elokuvissa, joista menestyneimpiä olivat "Disraeli" ja "Pikku naisia". Hän ei kuitenkaan saanut suorituksillaan erityisesti huomiota. Bennettistä tuli huomattava näyttelijä 1930-luvun lopulla kolmannen aviomiehensä tuottaja Walter Wangerin ansiosta. Bennett värjäsi myös hiuksensa tummiksi, mikä onnistui erottamaan hänet Hollywoodin useista kauniista nuorista blondeista. Hän näytteli 1940-luvulla useita femme fatale -rooleja, joista kuuluisimmat ovat Fritz Langin elokuvissa "Nainen ikkunassa" ja "Punainen katu".
Bennettin elokuvaura päättyi käytännössä 1950-luvulla. Hän ehti näytellä 1950-luvulla mm. komediallisemmassa roolissa elokuvassa "Morsiamen isä". Bennettin ja Wangerin suhde nousi otsikoihin 1951, kun Wanger ampui Bennettin agenttia Jennings Langia mustasukkaisuuden takia. Wanger joutui teostaan hetkeksi vankilaan. Bennett ja Wanger erosivat kuitenkin vasta 1965.
1950-luvun puolenvälin jälkeen Bennett esiintyi enää harvoin elokuvissa. Hän teki kuitenkin säännöllisesti teatteri- ja televisiorooleja. Bennettin merkittävin televisiorooli oli sarjassa "Yön vampyyrit". Hän oli sarjasta myös Emmy-ehdokkaana vuonna 1968. Aiemmin Bennett oli saanut jo tähden Hollywood Walk of Famelle.
Candy Kong
Candy Kong on fiktiivinen hahmo, joka esiintyy "Donkey Kong" -pelisarjassa. Candy Kong on tyttögorilla ja hän on Donkey Kongin tyttöystävä, jonka rooli vaihtelee monissa peleissä. "Donkey Kong Country"-pelissä Candy tallentaa pelin. Hän käyttää uimapuvunnäköistä vaatetta.
"Donkey Kong 64" -pelissä hän myy soittimia ja lisäelämiä hahmoille. Muut roolit vaihtelevat paljon. Candy Kong ei ole pelattavissa missään Donkey Kong- ja Mario-peleissä. Candy Kong on Dixie Kongin hyvä ystävä.
Sinipeipot
Sinipeipot ("Uraeginthus") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Sinipeippojen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 3 lajia.
Pallacanestro Cantù
Pallacanestro Cantù on italialainen koripalloseura Cantùn kaupungista. Seuran nimi vaihtelee kulloisenkin sponsorisopimuksen mukaan. Cantù on yksi Euroopan menestyneimmistä, sillä ainoastaan Real Madrid on voittanut sitä enemmän eurooppalaisia seurajoukkuekilpailumestaruuksia.
Vuonna 1936 perustettu seura on pienestä koostaan huolimatta ollut aina tärkeänä osallisena Euroopan koripallokartalla. Sen ensimmäinen merkittävä saavutus oli "Mussolini Cupin" voitto vuonna 1942. Toisen maailmansodan jälkeen joukkue jatkoi pelaamista kolmanneksi korkeimmalta tasolta vuonna 1949. Toiseksi korkeimmalle tasolle nousu tapahtui vuonna 1953, ja vuotta myöhemmin joukkue pelasi jo Serie A:ssa.
Seura voitti ensimmäisen Italian mestaruutensa vuonna 1968, jolloin alkoi seuran nousu kohti Euroopan eliittiä. Vuoden päästä joukkueeseen liittyi seuralegendaksi noussut Pierluigi Marzorati. Korac Cupin perustamisen jälkeen seura voitti kilpailun kolme kertaa perättäin vuosina 1973–1975. Saporta Cupin joukkue voitti neljästi viiden vuoden sisällä vuosina 1977–1981. Kun joukkue voitti Italian mestaruuden vuonna 1981, avautuivat ovet Euroliigaan. Pelit Euroliigassa eivät kuitankaan alkaneet lupaavasti, sillä joukkueen silloisen valmentajan, Valerio Bianchinin, vastasyntynyt poika kuoli, eikä Bianchini lähtenyt joukkueen vieraspeleihin. Joukkue kuitenkin pystyi voittamaan finaalin Maccabia vastaan ja juhli ensimmäistä Euroopan mestaruutta. Seuraavalla kaudella joukkue pääsi taas finaaliin saakka, jossa se voitti arkkivihollisensa Billy Milanon. Seuran voittokulku eurokentillä loppui vuonna 1991, jolloin Cantù voitti viimeisen Korac Cupinsa.
Inosiini
Inosiini (CHNO) on glykosidi, joka muodostuu, kun riboosisokeri liittyy glykosidisidoksella hypoksantiinimolekyyliin. Inosiini on osa siirtäjä-RNA:ta. Inosiini muodostaa parin adeniinin, sytosiinin tai urasiilin kanssa.
Elimistö muodostaa inosiinia aminohapoista ja glukoosista. Inosiini itse on osa puriinien kuten adeniinin valmistusta. Inosiinin on väitetty parantavan urheilusuorituksia parantamalla veren hapenkuljetuskykyä, vaikuttamalla insuliinin tuotantoon ja täten vapauttaa sokereista nopeammin energiaa. Tutkimuksissa tällaisia vaikutuksia ei kuitenkaan ole tavattu.
Inosiinin on eläinkokeilla osoitettu kykenevän suojaavan selkäytimen hermosoluja ja silmän gangliosolujen aksoneita vaurioilta. Inosiini auttaa myös ihmisen toipumista aivoverenkiertohäiriöstä, koska se vaikuttaa aksonien uudelleenyhdistymistä helpottavasti.
Dudley Nichols
Dudley Nichols (6. huhtikuuta 1895 Wapakoneta, Ohio, Yhdysvallat – 4. tammikuuta 1960 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja. Hän oli ensimmäinen, joka kieltäytyi Oscarista, kun hän ei vastaanottanut palkintoa elokuvasta "Ilmiantaja".
Nicholsin Hollywood-ura alkoi vuonna 1930. Hänet muistetaan 1930- ja 1940-luvuilta erityisesti onnistuneesta yhteistyöstä ohjaaja John Fordin kanssa. Nichols käsikirjoitti useita Fordin elokuvia. Tämän lisäksi hänen merkittäviin käsikirjoituksiinsa lukeutuvat Howard Hawksin "Hätä ei lue lakia", Fritz Langin "Punainen katu" ja Jean Renoirin "Suursuon salaisuus" sekä "Tämä maa on minun".
Nichols oli urallaan neljä kertaa Oscar-ehdokkaana. Hän voitti parhaan käsikirjoituksen Oscarin 1936 "Ilmiantajasta". Nichols kieltäytyi kuitenkin palkinnosta, sillä käsikirjoittajien ammattiliitto oli työkiistassa elokuvayhtiöiden kanssa. Nichols oli Oscar-ehdokkaana myös elokuvista "Vaarallisilla vesillä", "Ilma on kohtalomme" ja "Hopeatähti".
FLAMA
FLAMA eli "Frente de Libertação do Arquipélago da Madeira" () oli sittemmin lakkautettu puolisotilaallinen oikeistolainen terroristijärjestö. Sen päätavoitteena oli irrottaa Madeiran saari emämaastaan Portugalista ja saavuttaa riippumattomuus siihen. Vanhassa portugalin kielessä lyhenne FLAMA voidaan tulkita tarkoittavan liekkiä. FLAMA suoritti muutamia aseellisia selkkauksia ja pommi-iskuja vuosina 1974–1978. Portugalissa 25. huhtikuuta 1974 suoritettiin niin sanottu Neilikkavallankumous jossa maan vasemmistolainen armeija kaatoi vuosikymmeniä Portugalia hallinneen oikeistolaisen diktatuurin. FLAMA oli Madeiran oikeistolaisten reaktio vasemmiston valtaannousuun Manner-Portugalissa. Kun poliittinen tilanne Portugalissa normalisoitui vuoteen 1976 mennessä, Madeiran saarelle taattiin laillinen autonomia. Tämän jälkeen FLAMA käytännössä katosi.
Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit
Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit ovat eri maissa toimivia yksityisoikeudellisia organisaatioita, joiden tavoitteena on edistää suomalaisen taiteen, kulttuurin ja tieteen kansainvälistä liikkuvuutta, näkyvyyttä ja yhteistyötä. Instituutit ovat itsenäisiä yleishyödyllisiä asiantuntijaorganisaatioita, jotka tekevät tiivistä yhteistyötä keskenään.
Verkoston muodostavia instituutteja on seitsemäntoista, ja niiden yhteistyöelimenä on syksyllä 2005 perustettu Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit ry (SKTI). Yhdistys avustaa instituutteja kotimaan viestinnässä, edunvalvonnassa ja hallintopalveluissa. Kunkin instituutin taustalla on toimintaa ylläpitävä säätiö tai rahasto. Instituuttien ja SKTI:n perusrahoitus tulee opetus- ja kulttuuriministeriöltä. Hanasaaren ruotsalais-suomalainen kulttuurikeskus sijaitsee Suomessa, muut ulkomailla.