hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Infografiikka
Infografiikka on kuvallinen esitys, jonka tarkoitus on yleensä välittää tietoa, vakuuttaa tai viihdyttää. Infografiikkaan kuuluu tiedon visualisointia kuten diagrammeja sekä kuvitusta ja tekstiä. Tyypillisessä infografiikassa on johdanto, pääosio sekä joskus loppupäätelmä, jossa lukijaa kehotetaan johonkin toimenpiteisiin.
Infografiikan käyttö on yleistynyt internetin ansiosta erityisesti 2010-luvulla.
Termi "infografiikka" on lyhenne yhdyssanasta "informaatiografiikka" eli "tietografiikka". Käsite on melko uusi ja vakiintumaton, ja sillä on joskus tarkoitettu esimerkiksi samaa kuin tiedon visualisoinnilla. Randy Krumin (2013) mukaan infografiikkaan kuuluu tiedon visualisointikaavioiden lisäksi kuitenkin myös kuvitusta ja tekstiä, jotka yhdessä luovat kokonaisen kertomuksen. Laajimmillaan infografiikat muistuttavatkin enemmän artikkeleita tai puheita kuin pelkkiä kaavioita.
Tietokirjailijat Noah Iliinsky ja Julie Steele ovat määritelleet neljä kriteeriä, joilla tiedon visualisointi ja infografiikka voidaan erottaa toisistaan:
Suurin osa infografiikoista on staattisia kuvia. Internetissä julkaistava infografiikka voi olla myös dynaamista, jos siinä on mahdollisuus tarkentaa sen osia suuremmaksi tai klikata sitä lisätiedon saamiseksi, tai jos siinä on mukana havainnollista animaatiota, videota tai interaktiivisuutta.
Tyypillinen www-infografiikka on 800 pikseliä leveä ja niin korkea kuin on tarpeen tarinan kertomiseksi.
Infografiikan tarkoitus on antaa tietoa, viihdyttää tai vakuuttaa lukija jostain. Se esittelee asiansa johdannolla, jolla se myös pyrkii kiinnittämään lukijansa huomion. Se esittää pääasian grafiikan keskiosassa, joka on samalla grafiikan näyttävin osa. Se päättyy loppupäätelmään, joka usein kehottaa lukijaa tekemään jotain saamansa tiedon pohjalta. Kehotus voi olla esimerkiksi omien elämäntapojen parannus, jonkin vetoomuksen allekirjoittaminen, tai vierailu jollain verkkosivustolla.
Infografiikan teho perustuu muun muassa siihen, että ihminen hahmottaa asioita visuaalisten mallien kautta. Sen vuoksi kaavion muotoon visualisoitu tieto on usein huomattavasti selkeämpää hahmottaa kuin lukuina esitetty tieto. Infografiikassa asiat esitetään myös suhteessa toisiinsa, mikä auttaa niiden ymmärtämistä. Ihminen pystyy tutkimusten mukaan myös muistamaan kuvat paremmin kuin sanat, ja aiheeseen kuuluvien kuvien yhdistäminen sanoihin infografiikan tapaan voi moninkertaistaa tiedon säilymisen lukijan muistissa.
Joni Pakola
Joni Pakola (s. 19. kesäkuuta 1985) on suomalainen futsalpelaaja ja jalkapalloilija. Futsal-liigassa hän edustaa Sievi Futsalia. Aiemmin Pakola on pelannut mm. Ilves FS:n riveissä ja saavuttanut joukkueessa kaksi Suomen mestaruutta. Suomen futsalmaajoukkueessa hän on pelannut 38 maaottelua ja tehnyt kolme maalia. Sievi Futsalissa Pakola on pelannut vuodesta 2012 lähtien. Kaudella 2015-2016 Pakola valittiin kauden parhaaksi futsalpelaajaksi.
Jalkapallossa Pakolan on edustanut koko uransa vuodesta 2003 lähtien ylivieskalaista Kakkosessa pelannutta FC YPA:a. Kakkosen kausia syksyllä 2015 on takana kaikkiaan 13 ja niissä pelannut 285 ottelua ja tehnyt 78 maalia. Parhaalla kaudellaan 2009 hän teki 14 maalia., ,
Steven N’Zonzi
Steven N’Kemboanza Mike Christopher N’Zonzi (s. 15. joulukuuta 1988) on ranskalais-kongolainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Romaa. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. N’Zonzi on pelannut Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa ja hänet on kutsuttu mukaan Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueeseen, mutta hän ei ole vielä pelannut Kongon riveissä ja on vapaa edustamaan joko Ranskaa tai Kongoa.
Amiens SC:ssä ammattilaisuransa aloittanut ja peräti kuudessa eri seurassa juniorina pelannut N’Zonzi siirtyi Valioliigassa pelanneeseen Blackburn Roversiin vuonna 2009. Häntä alettiin Amiensin aikoina kutsumaan ”uudeksi Patrick Vieiraksi”. N’Zonzi pelasi neljä kautta Roversissa, ennen kuin joukkue tippui Englannin Mestaruussarjaan vuonna 2012. Samana vuonna N’Zonzi siirtyi Valioliigan Stoke Cityyn. Hän on ollut molemmilla Stoke-kausilla yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista. Stoken aikoina N’Zonzi on myös joutunut poliisin kuulusteluun ajettuaan kolarin autollaan.
Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa pelannut N’Zonzi kutsuttiin toisen kotimaansa Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueeseen vuonna 2011. Hän kieltäytyi tuolloin, mutta ei sulkenut pois mahdollisuutta pelata tulevaisuudessa Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueessa.
Dejan Stankovic (beachfutispelaaja)
Dejan Stankovic (s. 25. elokuuta 1985 Belgrad, Serbian sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on serbialaissyntyinen sveitsiläinen beachfutispelaaja, joka edustaa espanjalaista FC Barcelonaa. Hän kuuluu myös Sveitsin beachfutismaajoukkueeseen. Stankovicia pidetään yhtenä tämän hetken parhaista beachfutispelaajista. Hän on 186 senttimetriä pitkä.
Ennen Barcelonaan siirtymistään, vuonna 2013, Stankovic on pelannut muun muassa italialaisissa Magazzini Generali Cataniassa sekä AC Milanissa. Hänet valittiin beachfutiksen MM-kilpailuiden parhaaksi pelaajaksi vuonna 2009. Stankovic voitti samoissa kisoissa myös maalikuninkuuden 20 osumallaan sekä MM-hopeaa Sveitsin hävittyä finaalissa Brasilialle. Stankovic on osallistunut kaksiin MM-kilpailuihin.
Stankovic on valittu myös Euro Beach Soccer Leaguen parhaaksi pelaajaksi kerran ja hän on ollut paras maalintekijä kaksi kertaa. Vuonna 2012 Stankovic voitti Sveitsin kanssa Euro Beach Soccer Leaguen ja vuonna 2005 Euro Beach Soccer Cupin.
Murtumaton
Murtumaton () on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Angelina Jolien ohjaama draamaelokuva. Se perustuu pitkänmatkanjuoksija Louis Zamperinin elämään ja Laura Hillenbrandin hänestä kirjoittamaan elämäkertaan "Unbroken: A World War II Story of Survival, Resilience, and Redemption". Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Joel ja Ethan Coen, Richard LaGravenese ja William Nicholson.
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2014 ja Suomessa ensi-ilta on 30. tammikuuta 2015.
"Murtumaton" sai kolme Oscar-ehdokkuutta parhaasta kuvauksesta, äänityksestä ja äänitehosteista.
The Moth Diaries (elokuva)
The Moth Diaries on Rachel Kleinin samannimiseen romaaniin perustuva draama- ja kauhuelokuva vuodelta 2011. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Mary Harron.
16-vuotias Rebecca aloittaa kouluvuotensa innoissaan siitä, mitä tulevaisuus on tuodakseen. Kouluun tulee kuitenkin uusi oppilas, salaperäinen Ernessa. Uusi tyttö ystävystyy Rebeccan parhaan ystävän, Lucyn, kanssa. Rebecca on mustasukkainen heidän ystävyydestään, ja kukaan ei usko hänen varoituksiaan. Hän on varma, ettei Ernessa ole ihan tavallinen tyttö.
Elokuva on ollut ehdolla Toronton ja Venetsian elokuvajuhlilla. Se ei kuitenkaan saanut kriitikoilta hyvää vastaanottoa. New York Daily Newsin kriitikko piti elokuvaa pettymyksenä, Harronin ohjaus mukaan luettuna, ja antoi sille yhden tähden viidestä. San Francisco Gate katsoi Harronin olleen liian tosissaan ja arvosteli tarinan hitautta ja kömpelöä dialogia. Myös New York Time Out antoi elokuvalle yhden tähden viidestä. Sen mukaan elokuvasta puuttuu kokonaan kirjan psykologinen monimutkaisuus, tunnelma ja rytmi. Movielinen kriitikko oli toisaalta eri mieltä tunnelmasta – hänen mielestään Harron osasi luoda synkän tunnelman, vaikka elokuvan loppuratkaisu oli pettymys. Hän antoi elokuvalle seitsemän pistettä kymmenestä.
Pajusaaren koulu
Pajusaaren koulu oli peruskoulu Torvisen alueella Paattion kaupunginosassa Kemissä. Koulussa oli loppuvaiheessa luokka-asteet 1-5.
Tyyliltään Pohjoismaista klassismia edustavan kansakoulurakennuksen on suunnitellut arkkitehti Toivo Salervo vuonna 1930. Koulu aloitti toiminnan seuraavana vuonna.
Pajusaaren koulun toiminta päättyi vuonna 2006. Sen jälkeen koulurakennus on ollut muun muassa kuvataiteilijoiden tilana. Kemin kaupunki on yrittänyt myydä rakennusta.
Daine Todd
Daine Gordon Todd (s. 10. tammikuuta 1987 Red Deer, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Ruotsin SHL-liigan Luleå HF:ssä. Hän osaa tarvittaessa pelata myös hyökkääjänä. Todd laukoo oikealta.
Todd aloitti pelinsä junioriliiga WHL:ssä Medicine Hat Tigersin joukkueessa kaudella 2003–2004. Kaudella 2005–2006 hän oli kevään 2006 pudotuspeleissä kahdeksalla osumallaan joukkueen paras maalintekijä Derek Dorsettin kanssa. Kaudella 2006–2007 Todd nousi Tigersin kapteeniksi. Hän pelasi loukkantumisten takia runkosarjassa vain viisi ottelua, mutta oli pudotuspeleissä taas pelikunnossa ja voitti kauden päätteeksi WHL:n mestaruuden, Ed Chynoweth Cupin. Viimeisellä WHL-kaudellaan 2007–2008 Todd oli Tigersin toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 25+40=65. Hän sijoittui koko WHL:n puolustajien pistepörssissä toiseksi Prince George Cougarsissa ja Moose Jaw Warriorsissa pelanneen Ty Wishartin jälkeen. Todd kärsi WHL-vuosinaan olkapäävaivoista ja hänen olkapäänsä leikattiin kaikkiaan neljä kertaa.
Kaudeksi 2008–2009 Todd siirtyi New Brunswickin yliopistojoukkueeseen, mutta hänen ensimmäinen kautensa jäi kokonaan välistä loukkaantumisen takia. Myös kauden 2010–2011 runkosarja jäi vain yhdeksän ottelun mittaiseksi. Toddin kausi päättyi kuitenkin University Cup -mestaruuteen, kuten myös viimeinen yliopistokausi 2012–2013. Todd siirtyi sen päätteeksi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Texas Starsiin huhtikuussa 2013. Hän pelasi siellä juniorivuosiltaan tutulla pelipaikalla hyökkääjänä sai tililleen kaksi ottelua.
Todd jatkoi kaudella 2013–2014 uraansa AHL-joukkue Portland Piratesissa, jossa tulokaskausi toi 54 runkosarjaottelussa tehot 4+28=32.
Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi kaksivuotisella KHL-sopimuksella Jokereihin. Toddin kauteen mahtui myös noin neljän viikon mittainen poissaolo marraskuussa 2014 tulleen alaraajavamman vuoksi. Hän pelasi kauden aikana myös joitain otteluita hyökkääjänä. Todd teki kauden aikana kaikkiaan 37 runkosarjaottelussa tehot 1+17=18 ja kahdeksassa playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän kärsi loukkaantumisista myös kaudella 2015–2016, jolloin Todd oli sivussa syyskuusta 2015 marraskuuhun. Hän edusti Jokereita molempina kausina myös Spengler Cupissa. Huhtikuussa 2016 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Jokereiden kanssa.
Kesäkuussa 2016 Todd purki sopimuksensa yhteisymmärryksessä Jokereiden kanssa, kun hänelle ei löytynyt sopivaa roolia seuraavalle kaudelle. Todd teki samalla kaksivuotisen sopimuksen Ruotsin SHL-liigan Luleå HF:n kanssa kaudeksi 2016–2017.
Foxcatcher
Foxcatcher on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Bennett Millerin ohjaama draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Steve Carell, Channing Tatum ja Mark Ruffalo. Elokuva kertoo olympiatason painijasta Mark Schultzista ja paranoidista skitsofreniaa sairastavasta John du Pontista, joka tappoi Schultzin olympiavoittajaveljen Dave Schultzin.
Elokuva sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 2014, jossa se kilpaili pääpalkinnosta Kultaisesta palmusta. Cannesissa Bennett Miller palkittiin parhaasta ohjauksesta. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 9. tammikuuta 2015.
"Foxcatcher" sai viisii Oscar-ehdokkuutta parhaasta ohjauksesta, miespääosasta, miesivuosasta, alkuperäisestä käsikirjoituksesta ja maskeerauksesta.
Elokuva on saanut ylistävän vastaanoton kriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 215 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 88 prosenttia oli positiivisia. Metacritic-sivuston mukaan 49 arvostelun perusteella elokuva on saanut 81/100 pistettä.
Cannesin elokuvajuhlilla elokuva sai ylistävän vastaanoton. Erityisesti kehuttiin Bennett Millerin ohjausta, E. Max Fryen ja Dan Futtermanin käsikirjoitusta ja Steve Carellin, Channing Tatumin ja Mark Ruffalon roolisuorituksia.
The Hollywood Reporterin Todd McCarthy kehui elokuvan ylittävän jopa Bennett Millerin aiemmat elokuvat "Capote" ja "Moneyball". Variety-lehden Justin Chang sanoi lähes tunnistamattoman Steve Carellin tekevän uransa roolisuorituksen. The Guardianin Peter Bradshaw antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja kehui muun muassa elokuvan kolmea pääosanesittäjää Steve Carellia, Channing Tatumia ja Mark Ruffaloa.
Airi Koskimies
Airi Elli Koskimies, o. s. "Heikel" (19. tammikuuta 1903 Keuruu – 28. joulukuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen voimistelunopettaja ja näytelmäkirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Vieno Kari.
Airi Koskimiehen vanhemmat olivat lääkintöneuvos Oskari Fredrik Heikinheimo (aik. Heikel, 1873–1950) ja kuuromykkien opettaja Elli Fanny Cecilia Kepplerus (1870–1946). Hän oli naimisissa vuonna 1927 yleisesikunnan toimistopäällikkö ja jääkärimajuri Atle Ragnar Teodor Heikelin (1892–1927) kanssa joka sai surmansa 16. marraskuuta samana vuonna lento-onnettomuudessa Suomenlahdella. Airi Koskimies meni uudelleen naimisiin 1930 kirjallisuudentutkija Rafael Koskimiehen kanssa.
Airi Koskimies toimi voimistelunopettajana useissa helsinkiläiskouluissa sekä voimistelun tuntiopettajana Ebeneser-seminaarissa vuosina 1930–1971. Hän oli Suomen Naisten Liikuntakasvatusliiton lehden päätoimittajana ja suunnitteli sekä johti joukkue-esityksiä useissa voimistelujuhlissa. Koskimies kirjoitti myös useita voimisteluaiheisia kirjoja.
Mielensäpahoittaja (elokuva)
Mielensäpahoittaja on Dome Karukosken ohjaama komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa 5. syyskuuta 2014. Elokuva perustuu Tuomas Kyrön samannimiseen romaaniin. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Tuomas Kyrö ja Dome Karukoski. Elokuvan pääosissa ovat Antti Litja, Petra Frey, Mari Perankoski ja Iikka Forss.
"Mielensäpahoittaja" valittiin vuoden 2014 Toronton elokuvajuhlien Contemporary World Cinema -sarjan ohjelmistoon, jossa se esitettiin nimellä "The Grump". Elokuva on Karukosken kolmas elokuva, joka kilpailee kyseisessä sarjassa Torontossa. Elokuva oli myös Suomen Golden Globe -ehdokas parhaan ulkomaisen elokuvan kilpailukategoriaan. Antti Litja palkittiin roolistaan parhaan miespääosan Jussilla.
Mielensäpahoittaja-elokuvien sarjaa jatkettiin 24. elokuuta 2018 ensi-iltansa saaneella Tiina Lymin ohjaamalla "Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja" -elokuvalla, jonka pääosassa nähdään Litjan sairastumisen ja eläkkeelle jäännin johdosta Heikki Kinnunen.
Elokuvan näki Suomessa avausviikonlopun aikana ennakkonäytökset mukaan laskettuna lähes 33 000 katsojaa. Elokuva oli viisi viikkoa yhtäjaksoisesti Suomen katsotuin elokuva. 19. lokakuuta 2014 mennessä sen oli nähnyt Suomessa jo yli 300 000 katsojaa, mikä teki siitä vuoden katsotuimman elokuvan. Marraskuussa elokuva ylitti 400 000 katsojan rajan ja syyskuussa 2015 500 000 katsojan rajan.
Viljo Kuuskoski
Viljo Nikolai Kuuskoski (18. joulukuuta 1911 Tampere – 11. huhtikuuta 1994 Espoo) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Teknillisen korkeakoulun huoneenrakennustekniikan vt. professori 1954–1955, professori 1955–1968 ja vararehtori 1963–1967 sekä Ammattikasvatushallituksen pääjohtaja 1968–1974. Suuri osa Suomen aikuiskoulutuskeskuksista perustettiin Kuuskosken pääjohtajakaudella.
Kuuskoski kirjoitti ylioppilaaksi 1931, valmistui diplomi-insinööriksi 1937 ja väitteli Teknillisestä korkeakoulusta tekniikan tohtoriksi 1951 aiheenaan betonin ja teräksen tartunta. Hän työskenteli insinöörinä Tie- ja vesirakennushallituksessa 1937–1938, Helsingin kaupungin rakennustoimistossa 1938–1943 ja Valtion teknillisessä tutkimuslaitosessa (VTT) 1943–1949 sekä Rakento Oy:n toimitusjohtajana 1950–1955. Hän oli Teknillisten tieteiden akatemian jäsen vuodesta 1958 ja sen toimitusjohtaja 1975–1979. Hänellä oli myös oma insinööritoimisto V. Kuuskoski ja kumpp. vuosina 1956–1968. Kuuskoski kuului Suomen betoniyhdistyksen johtokuntaan 1952–1963, VTT:n hallitukseen 1958–1968 ja Korkeakouluneuvostoon 1967–1970. Hän oli myös Espoon kunnanvaltuuston jäsen.
Brucen ydinvoimalaitos
Brucen ydinvoimalaitos on ydinvoimala Kanadassa, Kincardinen kunnassa Ontarion provinssissa Huronjärven rannalla . Voimalan omistaa Ontario Power Generation ja voimalaa operoi yksityinen yhtiö Bruce Power. Voimala on sähköntuotantokapasiteetiltaan Pohjois-Amerikan suurin ja maailman toiseksi suurin ydinvoimala.
Ydinvoimalassa on kaksi asemaa, Bruce A ja B, joissa kummassakin on neljä reaktoria. Voimalan rakensi vuosina 1970 ja 1981 valtio-omisteinen Ontario Hydro. Voimalaan on myös suunnitteilla uusia reaktoreita.
Tavallisesti Brucen voimalan tuotto on noin 6300 megawattia, mutta kaikkien reaktoreiden ollessa käytössä voimala voi päästä yli 7000 megawatin tuottoon. Voimala tuottaa 32,3% Ontarion sähköenergiasta.
Mona Leo
Monica Christina (Mona) Leo, aik. "Ehrström-Enckell", o. s. "Ehrström" (26. huhtikuuta 1903 Helsinki – 5. elokuuta 1986 Tammisaari) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija ja nukketeatteritaiteilija.
Mona Leon vanhemmat olivat Robert Otto Fredrik Ehrström (1874–1956) ja Eugenie Aurora (Lilli) Frassetti (1874–1934). Hän oli naimisissa 1924–1930 kirjailija ja kirjallisuudentutkija Olof Vilhelm Toussaint Enckellin (1900–1989) kanssa ja uudelleen 1932–1944 Paul-Hinrich Leon (1900–1955) kanssa.
Mona Leo perusti vuonna 1951 suomen- ja ruotsinkielisen Helsingin Nukketeatteri - Helsingfors Dockteater-nimisen teatterin. Hän valmisti usein itse teatterin näytelmissä käytetyt nuket ja lavasteet sekä toimi itse näyttelijänä.
Nimellä "Mona Leo":
Nimellä "Monica Ehrström-Enckell":
Nimellä "Monica Ehrström":
Alison Brie
Alison Brie Schermerhorn, taiteilijanimeltään Alison Brie, (s. 29. joulukuuta 1982 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan varsinkin pitkäaikaisista rooleistaan Annie Edisonina tilannekomediasarjassa "Community" ja Trudy Campbellina draamasarjassa "Mad Men". Hän on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa "Scream 4" (2011), "Viiden vuoden kihlaus" (2012), "Lego Elokuva" (2014), "Get Hard" (2015), "Sleeping with Other People" (2015) ja "How to Be Single" (2016).
Brie on opiskellut näyttelemistä California Institute of the Artsissa ja sai sieltä alemman korkeakoulututkinnon vuonna 2005. Hän opiskeli myös vuoden Glasgow’n Royal Scottish Academy of Music and Dramassa.
Brie syntyi Hollywoodissa Charles Terry Schermerhornille ja Joanne Brennerille. Hänellä on yksi sisko, Lauren.
Brie meni maaliskuussa 2017 naimisiin näyttelijä Dave Francon kanssa. He olivat seurustelleet vuodesta 2012 ja kihlautuneet elokuussa 2015.
Kultapoika (televisiosarja)
Kultapoika () on yhdysvaltalainen rikossarja, jonka tapahtumat sijoittuvat New Yorkiin. Sarjaa alettiin esittää CBS:llä helmikuussa 2013, mutta toukokuussa kanava tiedotti ohjelman hyllyttämisestä. Suomessa sarjaa alettiin esittää MTV3:lla 14. marraskuuta 2013 torstain myöhäisillassa.
UNIAN
UNIAN () on ukrainalainen, valtionhallinnosta riippumaton, viestintäkonserni 1+1 mediaan kuuluva uutis- ja tietotoimisto. Se on perustettu vuonna 1993. UNIANin kotipaikka on Kiova.
UNIAN kertoo tuottavansa päivittäin yli 300 Ukrainan ja sen naapureiden poliittista, taloudellista ja sosiaalista elämää kuvaavaa uutista. Kattavampaa uutisvirtaa jaetaan ukrainan, venäjän ja englannin kielillä UNIANin tilaaja-asiakkaille, johon kuuluu tiedotusvälineitä, diplomaattisia edustajistoja, pankkeja ja muita yrityksiä, asiantuntijaryhmiä, valtiollisia laitoksia, arviointilaitoksia ja investointirahastoja. Palveluun kuuluu myös kuvapankki.
Uutistoimisto julkaisee osan uutisistaan ja muusta materiaalistaan verkkosivustollaan. Uutistoimisto UNIANin tuottama aineisto palvelee myös viestintäkonsernin tv-tuotantoja kuten UNIAN-TV:ta ja tätä suositumpien tv-kanavien uutislähetyksiä.
Big Eyes
Big Eyes on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Tim Burtonin ohjaama elämäkerrallinen draamaelokuva. Se kertoo taiteilija Margaret Keanesta, joka tunnetaan 1950- ja 1960-luvulla maalaamistaan isosilmäisistä katulapsista ja miehestä Walter Keanesta. Keanet erosivat riitaisasti, Margaretin syyttäen Walteria maalaustensa varastamisesta. Elokuvassa Margaret Keanea näyttelee viisinkertainen Oscar-ehdokas Amy Adams ja Walter Keanea näyttelee kahdesti Oscar-palkittu Christoph Waltz. Muissa pääosissa ovat Danny Huston, Krysten Ritter, Jason Schwartzman ja Terence Stamp. Elokuvan on käsikirjoittanut Scott Alexander ja Larry Karaszewski.
Elokuva ensi-ilta on Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2014. Suomessa ensi-ilta on 13. maaliskuuta 2015.
Amy Adams palkittiin roolistaan parhaan naispääosan Golden Globella.
Harmaa linna
Harmaa linna (myös "Harmaa linna tahi kertomus Ristilän howista", ) on alun perin vuonna 1851 ilmestynyt suomalaisen kirjailijan ja säveltäjän Axel Gabriel Ingeliuksen teos. Sitä pidetään ensimmäisenä suomalaisena kauhuromaanina. Kirja suomennettiin lyhentäen ensimmäisen kerran vuonna 1888. Sen jälkeen se on julkaistu uusina käännöksinä vielä kolmasti, vuosina 1900, 1925 ja 2009. Viimeisimpään suomennokseen on jälkisanat kirjoittanut Turun yliopiston dosentti Jukka Sarjala, joka on myös julkaissut Ingeliuksen elämäkerran.
Ingeliuksen teos on suomalainen vastine ajan suosituille goottilaisille kauhuromaaneille, joita julkaistiin erityisesti Englannissa. Suomessa oli Sakari Topelius kirjoittanut vastaavia kauhunovelleja jo 1840-luvulla, mutta "Harmaa linna" oli ensimmäinen suomalaisen kirjailijan kokonainen kauhuromaani. Se ilmestyi kahdeksan vuotta aikaisemmin kuin Topeliuksen huomattavasti tunnetumpi "Linnaisten kartanon viheriä kamari".
Kirjan innoittajana on toiminut Ulvilassa sijainneessa Koiviston kartanossa tapahtunut epäselvä kuolemantapaus. Maaliskuun 29. päivänä 1839 löydettiin kartanon silloisen omistajan Gustaf Jakob von Willebrandin 23-vuotias tytär Sofia Gustava roikkumasta hirttoköydessä. Tapauksessa oli hämäriä piirteitä, eikä ilmeisesti saatu täyttä varmuutta siitä, tekikö hän itsemurhan, hirtettiinkö hänet, vai laitettiinko Sofia Gustava köyteen roikkumaan vasta kuoleman jälkeen mahdollisen murhan peittämiseksi. Ingelius oli tuolloin 16-vuotias ja kuuli todennäköisesti useita kartanonomistajan tyttären kuolemaan liittyviä tarinoita. Hänen elämäkertansa kirjoittanut Jukka Sarjala pitää mahdollisena, että Ingelius olisi vieraillut myös tapahtumapaikalla, koska se sijaitsi hänen syntymäseuduillaan Satakunnassa.
"Harmaan linnan" tapahtumat sijoittuvat satakuntalaiseen Ristilän kartanoon, jonka esikuvana Ingelius käytti Koiviston kartanoa ja sen vuonna 1869 palanutta päärakennusta. Teoksen nimi viittaa kartanon kansanomaiseen nimitykseen, joka näkyy vielä nykyäänkin Porin Harmaalinnan kaupunginosan nimessä. Yksi kirjan päähenkilöistä on pahamaineiseen Ristilän kartanoon kotiopettajaksi saapuva nuori maisteri Harald Thalberg. "Harmaan linnan" tarina mukailee joiltakin osin Sofia Gustava Willebrandista kerrottuja tietoja.
Todd Graff
Todd Graff (s. 22. lokakuuta 1959 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Jukka Sarjala (s. 1959)
Jukka Sarjala (s. 15. elokuuta 1959 Pori) on suomalainen kulttuurihistorioitsija, joka on tutkinut modernin ja varhaisen uuden ajan musiikin historiaa, sittemmin 1800-luvun kulttuurihistoriaa. Hän on työskennellyt Turun yliopistossa tutkimus- ja opetustehtävissä 1980-luvulta alkaen (muun muassa musiikkitieteen professorina 2008–2010), myös dosenttina vuodesta 1995. Filosofian tohtoriksi Sarjala väitteli vuonna 1994. Vierailevana tutkijana Sarjala on toiminut Uppsalan yliopistossa 1989 ja Herzog August Bibliothekissa Saksan liittotasavallassa 1997. Hän on myös Suomen Historiallisen Seuran tutkijajäsen vuodesta 1999.
Tieteellisten artikkeliensa ja katsaustensa ohella hän on julkaissut muun muassa kirjailija ja säveltäjä Axel Gabriel Ingeliuksen elämäkerran "Poeettinen elämä", sekä varhaista suomalaista kauhukirjallisuutta käsittelevän teoksen "Salonkien aaveet". Lisäksi Sarjala on kirjoittanut jälkisanat Ingeliuksen "Harmaa linna" -romaanin uuteen suomennokseen, joka ilmestyi 2009.
2-aminotiatsoli
2-aminotiatsoli (CHSN) on heterosyklinen yhdiste ja tiatsolin johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa väriaineita ja lääkkeitä.
2-aminotiatsoli on huoneenlämpötilassa ulkomuodoltaan valkoinen kiteinen aine. Yhdiste liukenee kohtalaisesti kuumaan veteen ja heikommin viileämpään. Etanoliin tai dietyylieetteriin se liukenee vain hieman. Laimeat hapot liuottavat 2-aminotiatsolin. 2-aminotiatsolin liuokset ovat lievästi happamia ja sen pK-arvo on 5,28. Se on kuitenkin emäksisempi kuin tiatsoli. 2-aminotiatsoli reagoi monien muiden aromaattisten yhdisteiden tavoin muun muassa kondensoituen karbonyyliyhdisteiden kanssa, elektrofiilisellä aromaattisella substituutiolla ja diatsotiointireaktioilla.
2-aminotiatsolia voidaan valmistaa kondensoimalla tioureaa α-kloorikarbonyyliyhdisteen kuten klooriasetaldehydin kanssa. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on kloorata vinyyliasetaattia sulfuryylikloridin avulla ja muodostunut välituote reagoi tiourean kanssa 2-aminotiatsoliksi.
2-aminotiatsolia käytetään eräiden lääkeaineiden kuten sulfatiatsolin valmistamiseen. Sitä käytetään myös valmistettaessa atsovärejä ja eräitä muita väriaineita.
Seututie 431
Seututie 431 on Leivonmäeltä Otavaan kulkeva maantie. Se alkaa Valtatie 4:n varresta Leivonmäentienä, muuttuu Poikkitieksi, Hirvensalmentieksi, Joutsantieksi, Otavantieksi ja lopulta Hirvensalmentieksi jälleen. Hirvensalmen ja Joutsan välinen osuus valmistui vuonna 1878. Tie oli vielä alkuvuodesta 2015 useassa kohtaa huonokuntoinen, muun muassa Suonsalmelta länteen olevalla suolla tiehen oli muodostunut hidastetöyssyn kaltainen notkahdus joka aiheutti vaaraa liikenteelle. Heinäkuussa tietä kuitenkin peruskorjattiin, vain kuukausi tiellä sattuneen kuolonkolarin jälkeen.
Tie toimii pääväylänä Hirvensalmen ja Mikkelin välillä ja yhdistää valtatiet 4 ja 5. Sitä liikennöi usea linja-autovuoro. Vuoden 1933 yleiskartasta näkyy, että tuolloin Mikkelin ja Jyväskylän välinen valtatie kulki nykyisen 431:n reittiä. Tämän reitin korvasi myöhemmin Valtatie 13.
Chelo Alonso
Chelo Alonso (oikealta nimeltään "Isabella García", 10. huhtikuuta 1933 Central Lugareño, Camagüey) on kuubalaissyntyinen tanssija ja elokuvanäyttelijä.
Alonso esiintyi tanssijana kotimaassaan, kiertueilla Keski-Amerikassa ja Broadwaylla sekä Pariisin Folies Bergère -teatterissa. Sensuellin kauniista ja luonteeltaan räjähtävästä naisesta tuli 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa yksi italialaisten peplum-elokuvien tähdistä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli "Nel segno di Roma" vuonna 1959. Alonso teki myös perinteisempiä seikkailuelokuvia ja kokeili vakavampia rooleja esimerkiksi Luigi Filippo D’Amicon elokuvassa "Quattro notti con Alba" (1962).
1960-luvun alussa Alonso meni naimisiin tuottaja Aldo Pomilian kanssa. Hän vetäytyi joksikin aikaa valkokankaalta, mutta jatkoi uraansa televisiossa. Myöhemmin hän näytteli sivuosia muutamissa spagettiwesterneissä kuten Sergio Leonen "Hyvät, pahat ja rumat" (1966). Miehensä kuoltua Alonso asettui Toscanaan, jossa hän on toiminut muun muassa hotellinpitäjänä ja ravintoloitsijana.
Giuseppe Addobbati
Giuseppe Addobbati (31. joulukuuta 1909 Makarska, Itävalta-Unkari – 4. tammikuuta 1986 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Addobbati asui pitkään Triestessä, jossa hän omistautui teatterille. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Giovacchino Forzanon ohjaama "Tredici uomini e un cannone" (1936). Addobbati esitti sivuosia vuoteen 1943 saakka noin kahdessakymmenessä elokuvassa. Hän jatkoi uraansa pitkän hiljaisuuden jälkeen vuonna 1951 käyttäen usein salanimiä "John Douglas" tai "John McDouglas". 1960-luvulla hän esiintyi lukuisissa peplum- ja muissa viihde-elokuvissa. Addobbati muistetaan ehkä parhaiten roolistaan Bernardo Bertoluccin elokuvassa "Fasisti" ("Il conformista", 1970).
John Douglas
John Douglas voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Enfarce
Enfarce (tyyliteltynä ENFΔRCE) on suomalainen vuonna 2013 perustettu power metallia soittava yhtye. Enfarce yhdistelee musiikissaan supersankariaiheita ja sarjakuvamaisia
elementtejä pilke silmäkulmassa.
Enfarcen ensimmäinen levy Superhero Diaries - Part I, julkaistiin 30. huhtikuuta 2014. Albumi on konseptialbumi ja nimensä mukaan, albumi kertoo ulkoavaruudesta Maahan matkustaneesta supersankarista. Yhtye on ilmoittanut albumin saavan jatkoa vuonna 2015 ilmestyvän Superhero Diaries - Part II muodossa.
Ensimmäinen single Superhero Diaries - Part II -albumilta julkaistiin 3.3.2015, singlekappale on nimeltään "Song of the stars" ja se on kirjoitettu William Cullen Bryantin saman nimisen runon pohjalta.
Yhtyeen jäsenistö koostuu pitkän linjan muusikoista, jotka ovat vaikuttaneet mm. SauruXet-, Hevisaurus-, Firenote-, Force Majeure-, Androids-, Monsterbore-, Agenes- ja Mannerheim-yhtyeissä.
Esikoislevyllä vierailevat seuraavat muusikot: Matias Kupiainen (Stratovarius), Mika Tyyskä (Mr. Fastfinger) sekä Francesco Fareri.
Renato Rossini
Renato Rossini (10. tammikuuta 1941 Rooma) on italialainen elokuvanäyttelijä.
Rossini aloitti elokuvauransa 1960-luvun alun peplum-elokuvissa. Myöhemmin hän näytteli sivuosia lukuisissa seikkailu-, giallo- ja rikoselokuvissa käyttäen usein taiteilijanimiä "Howard Ross" tai "Red Ross". Rossinin elokuvista ehkä merkittävin on Flavio Mogherinin ohjaama "La ragazza dal pigiama giallo" (1977). Hän on esiintynyt myös fotonoveloissa ja televisiosarjoissa.
Superhero Diaries – Part I
Superhero Diaries – Part I on power metal-yhtye Enfarcen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin 30. huhtikuuta 2014.
Levy on konseptilevy, joka kertoo tarinaa Steel Enforcer -nimisestä supersankarista. Sankari päätyy Maahan, jossa hän paiskii töitä pahuuden poistamiseksi ja tämän tehtyään ajautuu työttömyyden kurimukseen ja seurauksiin.
Albumin ensimmäinen single ”I’m a Hero” julkaistiin 22. helmikuuta 2014. Albumi sisältää cover-version Bonnie Tylerin hitistä "Holding Out for a Hero".
Roger Schmidt
Roger Schmidt (s. 13. maaliskuuta 1967 Kierspe) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Kesäkuusta 2017 lähtien hän on toiminut kiinalaisen Beijing Guoanin päävalmentajana.
Schmidt opiskeli ylioppilaaksi valmistumisensa jälkeen työkalumekaanikoksi. Jalkapallouransa hän oli aloittanut Kiersper SC:n juniorina ja pelasi 1980-luvulla pienissä saksalaisseuroissa. Myöhemmin hän opiskeli muovitekniikkaa Paderbornn yliopistossa ja pelasi mm. SC Verlissä ja SC Paderbornissa. Hän pelasi koko uransa Saksan alasarjoissa ja lopetti aktiiviuransa Delbrückerissä vuonna 2005.
Schmidt aloitti valmennusuransa kaudella 2004/05 Delbrücker SC:n pelaajavalmentajana. Hän valmensi seuran Oberligaan ja kaudella 2006/07 seura pääsi pelaamaan myös Saksan cupia, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella SC Freiburgille. Kesällä 2007 hän siirtyi Oberligassa pelanneen Preußen Münsterin päävalmentajaksi. Schmidtin johdolla Münster pelasi Saksan Regionalligasa ja selvisi myös mukaan Saksan cupin otteluihin vuosien tauon jälkeen. Kaudella 2008/09 seura taisteli noususta 3. Ligaan, mutta jäi lopulta neljänneksi. Hyvistä tuloksista huolimatta Münster erotti Schmidtin maaliskuussa 2010.
Heinäkuussa 2011 Schmidt palasi valmennustehtäviin entisen seuransa SC Paderbornin päävalmentajana. Schmidtin alaisuudessa Paderborn pelasi loistavan kauden 2. Bundesliigassa ja sijoittui viidenneksi, mikä sivusi historian parasta sijoitusta. Kauden jälkeen Schmidtistä tuli yllättäen Itävallan Bundesliigassa pelaavan FC Red Bull Salzburgin päävalmentaja.
Schmidtin debyyttikausi 2012/13 alkoi surkeasti, kun Red Bull putosi Mestarien liigasta jo toisella karsintakierroksella häviten luxemburgilaiselle F91 Dudelangelle. Yllättävän putoamisen jälkeen Schmidt uudisti joukkuetta radikaalisti ja seura hankki riveihinsä nuoria pelaajia kuten Valon Berishan ja Kevin Kampln. Uudistuneen Red Bullin kausi päättyi liigassa hopeasijalle ja mestaruus karkasi FK Austria Wienille viiden pisteen erolla. Kaudella 2013/14 Red Bull dominoi Bundesliigaa suvereenisti ja varmisti seurahistorian kahdeksannen mestaruuden historiallisen aikaisin, kahdeksan kierrosta ennen liigan päättymistä.
Huhtikuun lopussa 2014 Schmidt ilmoitti jättävänsä Red Bullin kauden jälkeen ja siirtyvän kesällä Bayer 04 Leverkusenin päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Schmidtin johdolla Leverkusen pelasi Bundesliigan kärkipäässä, mutta jättipotti missään kilpailussa jäi ottamatta. Parhaimmillaan Leverkusen oli Bundesliigan kolmas kaudella 2015/16. Saksan cupissa seura putosi neljännesvälierissä kahdesti perättäin. Heikko kevätkausi 2016/17 pudotti Leverkusenin liigassa sijalle yhdeksän, mikä oli seuran johdolle liikaa. Schmidt sai potkut tehtävästään maaliskuun alussa 2017 Leverkusenin hävittyä Borussia Dortmundille murskaavasti 6–2.
Kesäkuussa 2017 Schmidtistä tuli Kiinan Superliigassa pelaavan Beijing Guoanin päävalmentaja.
Ignoramus et ignorabimus
Ignoramus et ignorabimus on latinankielinen lause, joka tarkoittaa: "Emme tiedä emmekä tule tietämään." Lause ilmaisi erään 1800-luvulla esitetyn käsityksen tieteellisen tiedon rajoista, ja sen esitti saksalainen fysiologi Emil du Bois-Reymond teoksessaan "Über die Grenzen des Naturerkennens" vuonna 1872.
Matemaatikko David Hilbert ilmaisi vastaväitteensä 8. syyskuuta 1930 kuuluisassa puheessaan Saksan tiedemisten ja lääkärien yhdistykselle Königsbergissä seuraavasti:
Meidän ei pidä uskoa niistä, jotka tänään filosofisin perustein ja päättäväisin äänin ennustavat kulttuurin luhistumista ja hyväksyvät käsityksen "ignorabimus". Sillä ei ole olemassa mitään "ingorabimusta", eikä käsitykseni mukaan mitään sellaista luonnon­tieteessä. Vastauksena typerälle "ingorabimukselle" isku­lauseemme olkoon: "Wir müssen wiseen — wir werden wissen!"' ('Meidän tulee tietää — me saamme tietää!')
Jo vuonna 1900 hän oli sanonut matemaatikkojen kansain­välisessä kongressissa Pariisissa: ”Matematiikassa ei ole mitään "ignorabimusta".”
Hilbert työskenteli muiden formalistien kanssa 1900-luvun alussa luodakseen matematiikalle tukevan perustan. Kuitenkin vuonna 1931 Gödelin epätäydellisyysteoreema osoitti, että mikään äärellinen aksioomajärjestelmä, joka on tarpeeksi moni­mutkainen voidakseen esittää tavan­omaista aritmetiikkaa, ei voi koskaan saavuttaa Hilbertin ohjelman tarkoitusperää. Täten se osoitti monet Hilbertin tavoitteet mahdottomiksi ja täsmensi useimpien aksiomaattisten systeemien rajat.
Emil du Bois-Reymond käytti ilmaisua "ignoramus et ignorabimus" Preussin tiedeakatemiassa vuonna 1880 pitämässään puheessa, joka käsitteli seitsemää suurta "maailman arvoitusta".
Hän luettelo seitsemän ”maailman arvoitusta”, joista kolmesta hän julisti, ettei tiede eikä filosofia voisi niitä koskaan ratkaista, koska ne ovat trans­kendenttisia. Arvoituksista seuraavia hän piti transkendenttisina, ja arvio "ignoramus et ignorabimus" koski nimenomaan niitä:
”1. Aineen ja voiman perimmäinen luonne, 
2. liikkeen alkuperä...
5. yksinkertaisten aistimusten alkuperä, täysin transkendenttinen kysymys.”
Sosiologi Wolf Lepenies käsitteli "ignorabimus"-väitettä näkökannalta, joka poikkeaa siitä, mitä Bois-Reymond tarkoiti esittäessään väitteitä tieteen rajoista:
Tämä liittyi keskusteluun Friedrich Woltersista, yhdestä George-Kreis -kirjallisuuspiirin jäsenestä. Lepenies väitti, että Wolters ymmärsi väärin tieteen mahdolli­suuksista koskevan pessimismin asteen, mutta ymmärsi hyvin sen johto­päätöksen, että tiede­miehet itse voivat osoittaa itse­kriikkiä.
Mario Costa
Mario Costa (1. kesäkuuta 1908 Rooma – 22. lokakuuta 1995 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Costan elokuvaura alkoi 1930-luvulla Luce-instituutin leikkajana. Hän työskenteli jälkiäänityksen ohjaajana, tuotantopäällikkönä ja käsikirjoittajana ja ohjasi ensimmäisen lyhytelokuvansa vuonna 1938. Hänen ensimmäinen pitkä näytelmäelokuvansa oli "La sua strada" vuonna 1946. Myöhemmin Costa ohjasi oopperaelokuvia, neorealistissävyisiä melodraamoja ja komedioita sekä 1960-luvun vaihteesta lähtien seikkailu- ja peplum-elokuvia. Hänen viimeinen elokuvansa oli spagettiwestern "Salaliitto" ("La belva") vuonna 1970.
Coca-Cola Life
Coca-Cola Life on The Coca-Cola Companyn tuote, joka julkaistiin Argentiinassa ja Chilessä vuonna 2013. Juoma kehitettiin erään Argentiinassa ja Chilessä tehdyn viiden vuoden tutkimuksen pohjalta.
Coca-Cola Life on Coca-Cola-tuoteperheen ainoa tuote, jonka makeutusaineina on käytetty sokeria ja steviaa, jonka turvallisuusraja on kymmenesosa siitä mitä aspartaamin.Juoma tuli Eurooppaan vuonna 2014.
Coca-Cola Life on vähäkalorinen versio Coca-Colasta 36 kcal/200 ml -arvoilla, joka on 60 prosenttia vähemmän kuin alkuperäisessä versiossa. Juomaa markkinoidaan Argentiinassa ja Chilessä Diet Coken ja Coca-Cola Zeron rinnalla.
Cola-Cola Life lisättiin Viking Linen juomavalikoimaan kesällä 2015.
Luettelo 14. dalai lama Tenzin Gyatson ulkomaan matkoista Intian ulkopuolelle
Tämä on luettelo Tenzin Gyatson, 14. dalai laman virallisista vierailuista Intian ulkopuolelle vuoden 1959 jälkeen. Luettelossa ei ole yksityisiä vierailuita.
Suomenmaa (kirjasarja)
Suomenmaa viittaa kahteen Suomen maantiedettä kuvaavaan kirjasarjaan.
Vuosien 1919 ja 1931 välisenä aikana julkaistiin "Suomenmaa"-niminen kirjasarja, joka koostui kymmenestä osasta. Suomi esitellään teoksessa lääneittäin ja kunnittain. Ensimmäisenä ilmestyi Uudenmaan lääniä kuvaava osa. Oulun läänin tiedot oli jaettu kahteen niteeseen ja nämä ilmestyivät kirjasarjan viimeisinä osina.
Kirjasarjan toimittajina olivat maantieteilijä J. E. Rosberg, historiantutkija Kustavi Grotenfelt, maantieteilijä Kaarlo Hildén sekä geologi ja maantieteilijä Erkki Mikkola.Vuosien 1967 ja 1978 välisenä aikana WSOY kustansi seitsenosaisen maantieteellisen hakuteossarjan "Suomenmaa".
Kirjasarja esittelee Suomen silloiset kunnat ja eräitä juuri kuntaliitoksissa hävinneitä kuntia aakkosjärjestyksessä maantieteilijöiden kirjoittamina artikkeleina. Kirja sisältää käsiteltyjen kuntien pienet yleissilmäyskartat ja valokuvia. Kunkin osan alussa on Suomen kuntakartta, johon on merkitty kaikkien silloisten Suomen kuntien nimet ja lopussa kartta, johon on merkitty vain kyseisessä osassa esiteltävien kuntien nimet.
Kirjasarjan toimittajina olivat Hannu Tarmio, Pentti Papunen, Kalevi Korpela ja Marketta Heinonen.
Ihmisiä elämän pohjalla
Ihmisiä elämän pohjalla on suomalainen televisionäytelmä vuodelta 1967. Se on sovitus Maksim Gorkin näytelmästä "Pohjalla", ja sen ohjasi Mikko Niskanen Yleisradion radio- ja televisiokorkeakoulukurssin yhteydessä. Tarina kertoo yömajan köyhistä asukeista.
Mustavalkoinen televisionäytelmä ensiesitettiin Yle TV2 -kanavalla 14.1.1967. Yle Teema esitti sitä uusintana tammikuussa 2009.
Uwe Voigt
Uwe Voigt (s. 1. huhtikuuta 1965) on saksalainen filosofian professori, erityisesti J. A. Comeniuksen ajattelun tuntija. Hän opiskeli Bayerischen Begabtenförderungin ja Studienstiftung des deutschen Volkesin stipendeillä filosofiaa, psykologiaa ja katolista teologiaa Bambergin yliopistossa (1985–1992) sekä Innsbruckin yliopistossa (1988/1989). Vuonna 1996 hän väitteli tohtoriksi. Lokakuusta 2013 hän on ollut Deutsche Comenius-Gesellschaft-seuran puheenjohtaja. Vuodesta 2011 Uwe Voigt on toiminut filosofian professorina Augburgin yliopiston filosofis-yhteiskunnallisessa tiedekunnassa. Voigtin professorin viran painopistealueina ovat analyyttinen filosofia ja tieteen teoria. Voigt on naimisissa, ja hänellä on yksi tytär.
Juho Hurskainen
Juho Hurskainen on suomalainen muusikko. Hurskaisen pääinstrumentti on tenorisaksofoni, jota hän soittaa muun muassa Esa Pulliaisen johtamassa Agents-yhtyeessä ja Whistle Bait -orkesterissa, jonka solistina on toinen Agents-kollegansa Vesa Haaja. Lisäksi Hurskainen on mukana Hustle Fuzz ja Vesa Snygg sekä Satelliitti-yhtyeessä.
Juho Hurskainen on kotoisin Imatralta, mutta asuu nykyään Helsingissä.
Mello Yello
Mello Yello on hyvin kofeiinipitoinen sitruunanmakuinen virvoitusjuoma, jota valmistaa sekä jakelee The Coca-Cola Company. Juoma esiteltiin 1. maaliskuuta 1979 haastamaan Pepsin Mountain Dew.
Mello Yello vedettiin pois Australiassa pois markkinoilta 1990-luvun alussa, koska se korvattiin samannäköisellä, mutta kofeiinittomalla Liftillä. Pohjois-Amerikassa "Mello Yellosta" on ollut kolmea eri makuvaihtoehtoa. Mello Yello Cherry kehitettiin haastamaan Mountain Dew Code Red. Kaksi muuta vaihtoehtoa olivat Mello Yello Afterglow (persikanmakuinen) ja Mello Yello Melon. Kaikki kolme olivat saatavilla vain rajoitetun ajan.
Alkuvuodesta 2010 Coca-Cola esitteli kuvia uudesta pakkauksesta, joka muistuttaa vuoden 1979 pakkausta. Tämän uudistuksen yhteydessä tuotteen markkinointialuetta laajennettiin Yhdysvalloissa alueille, joissa sitä ei oltu myyty vuosiin kuten Koillis- ja Länsi-Yhdysvalloissa. Vuonna 2011 Mello Yello korvasi Vaultin Coca-Cola Freestyle-koneissa.
Alejandro Faurlín
Alejandro Faurlín (s. 8. syyskuuta 1986) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa Queens Park Rangersia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Kotikaupunkinsa Rosario Centralissa uransa aloittanut Faurlín siirtyi Eurooppaan muutaman muun argentiinalaisseuran kautta vuonna 2008, jolloin hän pelasi portugalilaisjoukkue CS Marítimon kakkosjoukkueessa. Vuonna 2008 hän siirtyi takaisin kotimaahansa, jossa hän pelasi vain vuoden ennen kuin Queens Park Rangers osti hänet. Rangersin riveissä hän pelasi kaksi kautta Valioliigaa vuodesta 2011 vuoteen 2012. Tammikuussa 2013 hän siirtyi lainalle Serie A:n US Palermoon. Palermo putosi Serie B:hen ja Faurlín palasi takaisin Lontooseen.
Faurlín valittiin edustamaan Argentiinaa vuoden 2003 alle 17-vuotiaiden MM-kisoihin Suomeen.
Maku (televisionäytelmä)
Maku on suomalainen televisionäytelmä vuodelta 1967. Se perustuu Roald Dahlin samannimiseen novelliin, joka kertoo viininmaisteluillasta. Näytelmän ohjasi Pauli Virtanen.
Mustavalkoinen televisionäytelmä ensiesitettiin Mainos-TV:n Teatterituokio-ohjelmapaikalla helmikuussa 1967.
Yhdysnimi
Yhdysnimi on kielitieteessä erisnimi, jossa on vähintään kaksi nimenosaa.
Paikannimet ovat usein yhdysnimiä. Suuri osa niistä kirjoitetaan yhteen, esimerkiksi "Korkeasaari" ja "Alajärvi". Osa nimistä kirjoitetaan yhdysmerkillä kuten "Etelä-Suomi".
Nykyään tällaisissa paikannimissä lähes aina kumpikin osa kirjoitetaan isolla alkukirjaimella. Aikaisemmin rajoiltaan epätarkkoja alueita tarkoittavissa yhdysnimissä alkuosa usein kirjoitettiin pienellä alkukirjaimella. Oli myös mahdollista, että yhdysnimellä, jonka alkuosa alkoi pienellä alkukirjaimella, oli eri merkitys kuin yhdysnimellä, joka erosi viimeksi mainitusta vain siinä, että alkuosakin alkoi isolla. Esimerkiksi "Keski-Suomi" tarkoitti pelkkää maakuntaa nimeltä Keski-Suomi mutta "keski-Suomi" laajempaa aluetta.
Yhdysnimi on Suomessa etunimi, joka on muodostettu kahdesta etunimestä yleensä yhdistämällä ne yhdysmerkillä. Tällöin molemmat yhdysnimeen sisältyvät nimet kirjoitetaan isolla alkukirjaimella. On myös yhdysmerkittömiä yhdysnimiä. Yhdysmerkillistä tapaa pidetään parempana. Toisaalta osa yhdysmerkittömistä yhdysnimistä on vakiintunut uusiksi itsenäisiksi nimiksi.
Suomessa yhdysnimi katsotaan aina yhdeksi nimeksi. Suomen etunimistä harvinaisen suuri osa on yhdysnimiä. Naisten etunimistä on vähintään 40 prosenttia yhdysnimiä ja miesten etunimistä hieman vähemmän. Suomessa yhdysnimiä annettiin tytöille varsinkin 1900-luvun puolenvälin tienoilla, pojille varsinkin 1960-1980-luvulla. Sekä tyttöjen että poikien osalta yhdysnimimuoti meni ohi noin 20–30 vuodessa. Suomen yleisin yhdysnimi on Anna-Liisa, ja Suomen yleisin miehen yhdysnimi on Veli-Matti.
Kukka-Maaria on ainoa Suomen nimipäiväkalenterissa oleva yhdysnimi. Kukka-Maarian nimipäivä on 2. heinäkuuta.
Mies elää
Mies elää on suomalainen televisionäytelmä vuodelta 1968. Se perustuu James O’Toolen näytelmään "Man Alive", jonka on suomentanut Juhani Jaskari. Televisiosovituksen ohjasi Ere Kokkonen.
Mustavalkoinen komedia kertoo satiirin keinon kuvitteellisesta Tieteellisen tuotannon virastosta, jonka byrokratian viidakossa ihmiset yrittävät selviytyä. Se ensiesitettiin helmikuussa 1968.
Coca-Cola Freestyle
Coca-Cola Freestyle on kosketusnäytöllä varustettu virvoitusjuomakone, jonka The Coca-Cola Company esitteli vuonna 2009. Laite sisältää yli 125 erilaista Coca-Colan valmistamaa virvoitusjuomaa. Koneen avulla käyttäjät voivat valita seoksen makuja Coca-Cola merkkituotteista, jotka on erikseen annosteltu. Koneita sijaitsee nykyään suurilla Coca-Colan yhteistyökumppaneilla ja vähittäiskaupoissa osana asteittaista ja jatkuvaa käyttöä. Koneet ovat aiheuttaneet valituksia joidenkin kuluttajien kohdalla, johtuen laajoista valikoimista, jotka aiheuttavat asiakkaille vaikeuksia päättää oman juoman valitsemisen ja tämän myötä pitkän jonotusajan.
Truth Serum
Truth Serum on ruotsalaisen laulaja-lauluntekijä Tove Lon ensimmäinen EP-levy. EP julkaistiin 3. maaliskuuta 2014.
Levy on Tove Lon mukaan rakkaustarina alusta loppuun. Tove Lo kertoo myöntävänsä levyllä epäkohtansa ja virheensä. Artisti kertoo, että entinen seurustelukumppani tietää levyn liittyvän häneen, eikä ottanut sitä pahalla.
Albumi sisältää singlet Out of Mind ja Habits. Lisäksi levyllä on Hippie Sabotagen remix-versio jälkimmäisestä singlestä. Levyn kappaleet ovat sanoituksiltaan synkkiä, mutta suurimmaksi osaksi menevää, tanssittavaa poppia.
Levy on saanut NME:n arvostelussa 6/10. Soundi arvosteli levyn neljällä tähdellä viidestä.
Levy on sijoittunut Ruotsin albumilistan 25. sijalle.
Brunt-Väisälä-taajuus
Ilmakehän dynamiikassa, meritieteissä ja geofysiikassa Brunt–Väisälä-taajuus on se taajuus, jolla pystysuunnassa poikkeutettu fluidi (neste tai kaasu) pyrkii stabiilissa ympäristössä värähtelemään. Taajuus on nimetty sen toisistaan riippumatta johtaneiden meteorologien, walesilaisen David Bruntin ja suomalaisen Vilho Väisälän mukaan.
On osoitettavissa, että poikkeutettaessa osaa fluidista korkeussuunnassa ympäristöönsä nähden, muuttuu sen ja ympäristön välinen noste kaavan
mukaisesti, missä formula_2 on poikkeutuksen suuruus, formula_3 tiheys alkutilanteessa ja formula_4 paikallisesti vallitseva painovoimakiihtyvyys. Tästä on edelleen toisen asteen differentiaaliyhtälö ratkaisemalla johdettavissa korkeuden muutokseksi
missä Brunt–Väisälä-taajuus "N" on
Jos formula_7 on negatiivinen, on z':lla oskilloiva ratkaisu, ja N on tällöin oskilloinnin kulmataajuus. Jos taas formula_7 on positiivinen, menee juurrettava negatiiviseksi, eikä yhtälöllä ole reaalista ratkaisua, so. ratkaisu ei oskilloi, vaan kasvaa rajatta (=labiili ympäristö).
Kun ilmapakettia nostetaan stabiileissa olosuhteissa Ilmakehän rajakerroksessa, jäähtyy se adiabaattisesti ympäristöään kylmemmäksi. Negatiivinen noste vetää pakettia alemmaksi, ja inertian vuoksi se päätyy lähtötasoaan alemmaksi. Alaspäin liikkuessaan paketti lämpenee adiabaattisesti, ja alkaa nosteen vuoksi kohota. Kohoaminen jatkuu jälleen inertian vuoksi lähtötasoa ylemmäksi. Lopputuloksena paketti oskilloi molemmin puolin lähtötasoaan yhtälön
mukaisesti, missä formula_10 on potentiaalilämpötila, formula_4 paikallinen painovoimakiihtyvyys ja formula_12 korkeus. N ilmaisee värähtelyn taajuuden, ja sen yksikkö on rad/s. Jos potentiaalilämpötila laskee korkeuden kasvaessa, saa juurrettava negatiivisen arvon. Oskillointia ei tällöin ole, vaan ilmakehän tilanne on labiili, ja ilmapaketti jatkaa alkusysäyksensä suuntaan. Jos tilanne on neutraali, ei potentiaalilämpö muutu korkeuden funktiona, ja N=0.
Esimerkiksi vuoren yli puhaltava tuuli voi stabiileissa olosuhteissa muodostaa jättöpuolelle vuoristoaaltoja, jotka oskilloivat Brunt–Väisälä-taajuudella.
Lähellä jäätymispistettä veden tiheyden ja lämpötilan epälineaarinen muutos sekä meriveden suolaisuus voivat saada aikaan pystysuuntaisen kiertoliikkeen fluidissa yhtälön
mukaisesti, missä potentiaalitiheys formula_14 on sekä suolaisuuden että lämpötilan funktio.
Fredrik Nylander
Fredrik Nylander (9. syyskuuta 1820 Oulu – 2. lokakuuta 1880 Contrexéville, Ranska) oli suomalainen lääkäri, valtiopäivämies ja kasvitieteilijä, joka sai professorin arvon.
Nylanderin vanhemmat olivat kauppias Anders Nylander ja Margareta Magdalena Fahlander. Helsingin yliopiston ensimmäinen kasvitieteen professori William Nylander (1822–1899) oli hänen veljensä, samoin luonnontieteilijä ja lääkäri Anders Edvin Nylander (1831–1890). Nylander valmistui filosofian kandidaatiksi 1840, opiskeli Tukholmassa ja Uppsalassa 1840–1842 ja teki 1834–1844 kasvitieteellisiä retkiä Karjalaan ja Kuolaan. Vuonna 1843 Nylanderista tuli Helsingin yliopiston dosentti hänen julkaistuaan teoksen "Specilegium plantarum fennicarum, centuria I", jota pidettiin arvokkaimpana Suomen kasvistoa koskeneena tutkimuksena Pietari Kalmin aikojen jälkeen. Nylander tuli seuraavana vuonna filosofian lisensiaatiksi (tohtoriksi), väitöskirjanaan mainitun tutkimuksen toinen osa. Tutkimuksen kolmas osa julkaistiin 1846. Nylander toimi 1844–1846 apulaisena Pietarin kasvitieteellisessä puutarhassa. Jo sitä ennen eli 1843 hän oli valmistunut myös lääketieteen kandidaatiksi. Lääkärinä hän toimi Oulussa 1846–1850, ja 1853 hänestä tuli lääketieteen lisensiaatti ja Oulun kaupunginlääkäri. Samana vuonna Nylander julkaisi teoksen "Eriophori monographia", valtiopäiville 1872 hänet valittiin Oulun edustajana. Nylander sai professorin arvon 1873.
Nylanderin puoliso vuodesta 1853 oli Ida Babette Hummel (k. 1900).