Päivikki Antola
Päivikki Antola (ent. Suojanen, s. 8. huhtikuuta 1945 Tuusula) on suomalainen uskontotieteilijä ja Jyväskylän yliopiston etnologian professori emerita. Hänen opetusalanaan oli folkloristiikka. Antolan erikoisaloja ovat suomalainen kansansaarna, kansanveisuu, uskonnollinen ja poliittinen suostuttelu, etnisten kulttuurit ja viestintätavat.
Antola valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1971, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1974 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1979. Turun yliopiston uskontotieteen assistenttina hän toimi vuosina 1970–1974 ja 1975–1979, "Suomen Akatemian" nuorempana tutkijana vuosina 1979–1986, Tampereen yliopiston kansanperinteen laitoksen erikoistutkijana 1987–1992 sekä "Turun yliopiston" folkloristiikan ja uskontotieteen vs. professorina 1991-1993. "Tietokirjailijana" hän on toiminut vuodesta 1988 (Suomen Tietokirjailijat ry.). 
Turun yliopiston uskontotieteen dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1980 ja Tampereen yliopiston kansanperinteen ja viestinnän antropologian dosentiksi vuonna 1987. Jyväskylän yliopiston kulttuuriantropologian dosentuuri kesti vuodet 1983–1992. Antola siirtyi eläkkeelle 2003.
Antola on 12-lapsisen länsisuomalaisen pappisperheen lapsi. Isä, rovasti Oskar Antola (1914–1976) oli Eurajoen kristillisen kansanopiston johtaja ja sisaroppilaitoksen Eurajoen yhteiskoulun rehtori. Hän oli 11-lapsisesta perheestä ainoa, jonka isä, kylälukkari Isak Juhonpoika Antola (1873-1950 Kodisjoki) päästi opiskelemaan. Oskar Antolasta tuli Länsi-Suomen rukoilevaisuuden pappisjohtaja (1955-1976), vaikka rukoilevaisuus Suomen vanhimpana evankelis-luterilaisena herätysliikkeenä on ollut historiansa alusta maallikkojohtoinen. Päivikki Antola toimitti kirjat lapsuutensa kokemuksista, ensin isänsä autenttisista, nauhoitetuista saarnoista (Suojanen, Oskar Antolan puheita ja rukouksia, 1993), sitten antologian teemasta, mitä merkitsee syntyä papinlapseksi (Antola, Papinlapset, 2007; ks. myös Kangas, 2007, s.13. Villa,2007, s.4-5. Tähti, 2007).
Antolan lapsuudenperheessä harrastettiin musiikkia. Hänen äitinsä Lahja (o.s. Perälä, 1920-1995), perusti Antolan perhekuoron 1950-luvulla, kun Konginkankaan kirkkoherrana toiminut isä muutti perheineen Länsi-Suomen rukoilevaisten kutsusta Eurajoen kristillisen kansanopiston johtajan ja Eurajoen yhteiskoulun rehtorin virkoihin. Antolan perhekuoro levytti "Uudet taivaat ja uusi maa" –LP-levyn ja erikoistui Länsi-Suomen rukoilevaisuuden käyttämien laulukirjojen kansanmelodioihin "Siionin virsiin ja Halullisten Sielujen Hengellisiin Lauluihin" (1790). Musiikin sovittajina ja johtajina olivat Päivikki Antolan sisar, oopperalaulaja Aulikki Eerola ja urkuri Pertti Eerola. Kuoro esiintyi julkisesti Varsinais-Suomessa ja Satakunnassa, radiossa "Hartaissa sävelissä" ja televisiossa. 
Lahja ja Oskar Antola pitivät lasten koulutusta tärkeänä. Kaikki 10 lasta kirjoittivat ylioppilaiksi Eurajoen yhteiskoulusta, ”isän koulusta” . Isä ei ollut enää näkemässä kuuden lapsensa eri alojen tohtorinväitöksiä (Ylönen, 1998, s. 1 ja s. 13).
Päivikki Antola aloitti pianonsoiton opiskelun viisivuotiaana vuonna 1950 ja jatkoi sitä aina vuoteen 1962 asti. Hän toimi pianonsoiton free lance -opettajana Turussa vuosina 1967–1971 ja jatkoi laulamista kamari-, ooppera- ja kirkkokuoroissa. Hän opiskeli yksinlaulua Turun Musiikkiopiston konservatorio-osastolla ja Kansankonservatoriossa, minkä jälkeen hän siirtyi Sibelius-Akatemian laulutaiteen lehtorin yksityisoppilaaksi Helsinkiin. Hän jatkoi lauluopintoja Savonlinnan ja Porvoon liedmestarikursseilla ja Lontoossa. Antola konsertoi omin kirkko- ja liedkonsertein sekä laajahkoin solistitehtävin Suomessa ja ulkomailla vuosina 1975–1990. Hän oli Kangasalan kunnan kulttuurilautakunnan jäsen (1985–1988). Antola siirtyi eläkkeelle 2003.
Antola on puhutun uskonnollisen kielen tutkimuksen käynnistäjä Suomessa uskontotieteen väitöskirjallaan "Saarna saarnaaja tilanne. Spontaanin saarnan tuottamisprosessi Länsi-Suomen rukoilevaisuudessa" (1978) ja ensimmäinen suomalaista seura- eli kansanveisuuta käsittelevän musiikkiantropologisen monografian "Finnish Folk Hymn Singing: Study in Music Anthropology" (1984) kirjoittaja. Hän teki tutkimustyötä Yhdysvaltojen "Bloomingtonissa Indianan yliopiston Department of Uralic and Altaic Studiesin" laitoksessa vuosina 1985–1986. Tutkimuskohteena olivat amerikansuomalaiset yhdessä suomen kielen ja kulttuurin vierailevan apulaisprofessorin Matti K. Suojasen kanssa. Hän toimi vierailevana professorina "Marylandin yliopiston antropologian laitoksessa" Yhdysvalloissa jatkaen amerikansuomalaistutkimusta Matti K. Suojasen kanssa 1989–1990. 1990-luvulla hän teki kuutena vuotena tutkimustyötä Nairobin slummeissa Keniassa yhteistyössä "Nairobin yliopiston Institute of African Studies -laitoksen" kanssa sen vierailevana professorina Itä-Afrikassa. Hän toimi siellä tutkimusjohtajana Suomen Akatemian hankkeessa ”Kulttuurien kohtaaminen, muutos ja kulttuurikuva monikulttuuriympäristöissä”. Antola vastasi tutkimus-, koulutus- ja tutkijanvaihtosopimuksen synnystä ja solmimisesta Nairobin yliopiston Institute of African Studies -laitoksen (Kenia) ja "Jyväskylän yliopiston" välillä vuonna 1992 viisivuosittain uusittavina kausina .
Tutkijana ja vastuutehtävissä Antola on toiminut lukuisissa valtakunnallisissa kenttätutkimusprojekteissa, muun muassa Suomen Akatemian monitieteisen ”Suomen uskonnollisten traditioiden ja yhteisöjen tutkimushankkeen” sihteerinä hän oli 1971–1972 ja tutkijana 1968–1974. Hankkeen ensimmäisenä puheenjohtajana tuolloin toimi Helsingin yliopiston kirkkohistorian professori Mikko Juva. Antola työskenteli Suomen Akatemian ”Uskonnollisen kielen ja viestinnän suhteesta suomalaiseen kulttuuriin” -tutkimusryhmän jäsenenä Helsingin yliopiston käytännöllisen teologian laitoksen hankkeessa, jonka vastuullisena johtajana toimi professori Martti Parvio vuosina 1979-1986; tuloksena Päivikki Suojanen, "Ylipuhujat, Viestinnän näkökulmia uskontoon ja politiikkaan" (Kirjapaja 1988).
"Halullisten Sielujen Hengellisten Laulujen ja Siionin virsien" tieteellisesti editoidun nuottipainoshankkeen varapuheenjohtajana vuosina 1978–1988 Antola organisoi muun muassa veisuutoisintojen kenttäkeruuta haastatteluin Turun yliopistosta käsin. Projektin asiantuntijajäseninä toimivat professori Erkki Ala-Könni ja teologian tohtori T. Ilmari Haapalainen. Antolan toiminta Virtain kaupungin ja Tampereen yliopiston perinneyhteistyöhankkeen ”Kulttuurin muutos” puheenjohtajana 1989-1990, tutkijana ja opettajana 1985–1989, pääsihteerinä sopimuskaudella 1990-1994 (Tampereen yliopiston rehtorin Tarmo Pukkilan päätös D23/90/ 05.03.1990; suunnittelija Mauri Pimiä) johti Virtain Kulttuurintutkimusaseman rakentamiseen Virtain Perinnekylän välittömään läheisyyteen; hankkeen olennaisia alku- ja myöhempiä vaikuttajia olivat Tampereen yliopiston rehtori Jarmo Visakorpi ja Virtain Perinnekylän primus motor, kotiseutuneuvos Pertti Tamminen.
”Suomalainen messusaarna 2000-luvun papin viestintähaasteena” -hanke perustui 106 Antolan äänittämään ja havainnoimaan messun ja messusaarnan kenttädokumentointiin 37 evankelis-luterilaisesta kirkosta 22 eri pitäjässä vuosina 2005–2008. Saarnoista 30 on naisten (kesto 9-15 min.), 76 miesten (kesto 13-28 min.) pitämiä. Herätysliiketaustan ilmoitti itsellään olevan 79 pappia, "kirkkouskovaisiksi", "yleiskirkollisiksi" itseään luonnehti 27 pappia. Antolan uniikki aineisto puhutusta uskonnollisesta kielestä Suomen virallisessa Kirkossa on uusi tutkimusaluevaltaus Suomen virallisen jumalanpalvelussaarnan puhuttuun kieleen puhuttujen maallikkosaarnatutkimusten jälkeen. (Ks. Pälvi Ahoinpelto, 1988. Päivikki Antola, 2006, s. 71-84; 2007; 6/ 2008, s. 36-38; 2010a, s. 34-37 ja 2010b, s. 26-30. Salme Blomster, 1987. Stig Kankkonen, 2006. Katri Vakkala, 1988. Janne Villa, 2006, s. 16). Primaariaineisto on lahjoitettu Tampereen yliopiston kansanperinteen arkistoon. Suomen Yleisradion kolmiosaisen ”Suomalainen veisuuperinne” -musiikkiohjelman toimittaminen (Veisuu ja yhteisö; Veisuu ja herätysliikkeet; Rukoilevaisveisuu") vuonna 1982 oli esimakua ensimmäiselle suomalaista kansanveisuuta käsittelevän musiikkiantropologisen monografian ilmestymiselle vuonna 1984.
Antolalle on myönnetty Suomen Akatemian varttuneen tieteenharjoittajan apuraha vuosille 1989–1990. Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan I luokan ritarimerkki vuonna 2001, ja hän on saanut Turun yliopiston dosentin arvonimen vuonna 2010.
Päivikki Antola avioitui Tampereen yliopiston suomen kielen professorin Matti K. Suojasen (1937–2003) kanssa vuonna 1964. Heille syntyi kaksi lasta, muusikko Kimmo Suojanen (1965-2017) ja Tampereen yliopiston käännöstieteen yliopistolehtori, FT Tytti Suojanen (s. 1969). Vuonna 2016 Antola avioitui turkulaisen Markku Laakso-Antolan (s. 1946) kanssa.