hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
David Smith (kilpapurjehtija)
David James "Dave" Smith (31. lokakuuta 1925 Salem, Massachusetts – 8. maaliskuuta 2014 Peabody, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja.
Smith voitti Yhdysvaltain miehistössä 5.5mR-luokan olympiakultaa Roomassa 1960.
Smith kuoli 88-vuotiaana Peabodyssa 8. maaliskuuta 2014.
Society of United Irishmen
Society of United Irishmen eli United Irishmen (”Yhdistyneet irlantilaiset”) oli Irlannissa vuonna 1791 perustettu poliittinen järjestö, joka käynnisti vuoden 1798 kapinan.
Järjestö perustettiin lokakuussa 1791 Wolfe Tonen, James Napper Tandyn ja Thomas Russellin johdolla. Sen alkuperäisenä tavoitteena oli yhdistää Irlannin katoliset ja protestantit sekä saada aikaan katolisten emansipaatio ja parlamenttiuudistus Irlannissa. Brittiviranomaisten pyrkimykset lakkauttaa seura johtivat siihen, että se siirtyi maan alle ja radikalisoitui. Nyt yhtyneet irlantilaiset ottivat tavoitteekseen vallankumouksen ja Irlannin täyden itsenäisyyden sekä maan muuttamisen tasavallaksi. Järjestön johtajat pitivät huhtikuusta 1794 alkaen yhteyttä vallankumouksellisen Ranskan hallitukseen saadakseen sieltä apua, mikä kuitenkin pian tuli Englannin viranomaisten tietoon. Vallankumouksellista linjaa järjestössä edusti erityisesti Tone. Vuodesta 1796 toiminnassa oli mukana myös lordi Fitzgerald.
Ranskan laivasto yritti vuosina 1796–1797 kahdesti huonolla menestyksellä tehdä maihinnousun Irlannissa United Irishmenin kutsumana. Vuonna 1798 järjestö nostatti Irlannissa kapinan toivoen ranskalaisten tulevan avuksi. Vähäinen apu saapui kuitenkin liian myöhään ja kapina kukistettiin nopeasti. Sekä Fitzgerald että Tone vangittiin ja molemmat kuolivat pian vankilassa. Loput järjestön johtajista pakenivat Ranskaan, jossa he yrittivät turhaan puuhata uutta ranskalaista vapautusretkikuntaa Irlantiin.
David Smith
David Smith- tai Dave Smith -nimisiä henkilöitä ovat muun muassa:
Erno Crisa
Erno Crisa (oikealta nimeltään "Ernesto Crisà"; 10. maaliskuuta 1924 Biserta – 4. huhtikuuta 1968 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Tunisiaan muuttaneeseen sisilialaisperheeseen syntynyt Crisa opiskeli tanssia ja näyttelemistä Pariisissa. Hän työskenteli toisen maailmansodan aikana Pariisin teattereissa ja näytteli sivurooleja ranskalaisissa elokuvissa. Vuonna 1948 Crisa muutti Italiaan, jossa hän esiintyi Wanda Osirisin suositussa revyyssä "Al Grand Hotel". Hänen ensimmäinen italialaiselokuvansa oli Luigi Zampan "Cuori senza frontiere" (”Sydämet vailla rajoja”, 1950). Pitkästä ja komeasta Crisasta tuli pian suosittu näyttelijä. Hänen merkittävimmät roolinsa olivat Pietro Germin elokuvassa "Gelosia" (”Mustasukkaisuus”, 1953) ja Silvana Manganon rinnalla Vittorio De Sican episodielokuvassa "Napolin kultaa" ("L’oro di Napoli", 1954).
Crisan suosio saavutti huippunsa 1950-luvun loppupuolella, jolloin hän esitti stereotyyppisiä latinomiehiä useissa kansainvälisissä yhteistuotannoissa. Vanhetessaan hän joutui tyytymään lähinnä peplum-elokuvien kaavamaisiin roiston rooleihin. Hän esiintyi myös fotonoveloissa ja suosituissa televisiosarjoissa.
Aatu Kolehmainen
Aatu Paavo Kolehmainen (10. syyskuuta 1886 Kontiolahti – 4. joulukuuta 1944 Riihimäki) oli suomalainen lasiteollisuuden yritysjohtaja.
Kolehmaisen vanhemmat olivat Riihimäki Oy:n eli Riihimäen lasin perustaja Mikko Adolf Kolehmainen ja Maria Koschkin. Hän valmistui Polyteknillisestä opistosta insinööriksi 1908 ja tuli 1910 isänsä ja eräiden muiden perustaman Riihimäki Oy:n toimitusjohtajaksi. Kolehmainen toimi myös tytäryhtiöiden Ryttylän Lasitehdas Oy:n, Kauklahden lasitehdas Oy:n ja Ikkuna Oy:n toimitusjohtajana. Yritys sai hänen johdollaan merkittävästi kansainvälisiä asiakkaita maailmansotien välisenä aikana. Kolehmainen oli Suomen Lasiteollisuusliiton puheenjohtaja, kuului Helsingin kauppakamarin hallitukseen ja Kansallisosakepankin hallintoneuvostoon ja oli Suomen Kulttuurirahaston kannatusyhdistyksen varapuheenjohtaja. Vuorineuvoksen arvon hän sai 1935.
Kolehmaisen ensimmäinen puoliso vuodesta 1910 oli Lyyli Koljonen (k. 1939), toinen vuodesta 1941 Kaisa Laine.
Da Capo (elokuva)
Da Capo on Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon ohjaama draamaelokuva vuodelta 1985. Se perustuu väljästi viulutaiteilija Heimo Haiton (1925–1999) elämään opettajansa Boris Sirpon kasvattipoikana Suomessa ja Yhdysvalloissa. Elokuvassa tapahtumat ajoittuvat noin kolme vuosikymmentä Haittoa myöhemmiksi, 1960-luvun puolestavälistä 1980-luvun alkuun.
Elokuva kuvattiin valtaosin Yhdysvaltain länsirannikolla. Kuuden ja puolen miljoonan markan budjetillaan se oli kallein suomalainen elokuva ennen samana vuonna valmistunutta Rauni Mollbergin "Tuntematonta sotilasta".
Työläisperheen äiti rouva Arsi myy noin 13-vuotiaan lahjakkaan viulistipoikansa Arton kuuluisan opettajan Sergei Rippaksen kasvattilapseksi. Ankaran ja omalaatuisen miehen luona Artolle selviää, ettei hän sopimuksen mukaan saa tavata perhettään kymmeneen vuoteen. Rippas vie nuoreksi aikuiseksi varttuneen ihmelapsensa konsertoimaan Yhdysvaltoihin, mutta tämä katoaa Las Vegasin yöhön. Rippaksen palkkaama paikallinen nuori suomalaisnainen Suvi Ekman löytää Arton putkasta alaikäiseen sekaantumisesta syytettynä. Suvi, Arto ja Sergei Rippas kiertelevät länsirannikkoa, ja ennen pitkää Suvi ja Arto rakastuvat Rippaksen katsellessa sivusta. Arton uhkapeli- ja alkoholiriippuvuus aiheuttaa yhä enemmän ongelmia. Kolmikko saapuu Suomeen, jossa Arto pelästyy kohtaamaansa julkisuutta eikä ilmesty sovitun konsertin solistiksi. Vaimo Suvi pyytää konserttiyleisöltä liikuttuneena anteeksi. Kolmikko vierailee Arton perheen luona, missä konfliktit kärjistyvät. Loppukohtauksessa Rippaksen ränsistyneessä ja hyljätyssä talossa aikuinen Arto näkee nuoren itsensä harjoittelemassa viulunsoittoa kuten tarinan alussa. Hän osoittaa poikaa aseella, mutta ei laukaise.
"Da Capo" palkittiin elokuvafestivaaleilla Portugalin Figueira da Fozissa ja Belgian Gentissä. Paul Jyrälä sai Jussi-palkinnon elokuvan äänityksestä.
Suomalaiskriitikoiden vaihtelevissa arvioissa kiitettiin Rea Maurasen ja Tarmo Mannin roolitöitä sekä Kari Sohlbergin kuvausta. Elokuvaa kuvattiin muun muassa ”komeaksi epäonnistumiseksi” (Pertti Lumirae, Demari) ja monilta kohdiltaan ”komean musiikin kukkakepittämäksi tyhjäkäynniksi” (Antti Lindqvist, Katso). Elokuvan suurimpina ongelmina pidettiin muun muassa kokonaisuuden muodottomuutta ja monin paikoin tyhjää ja epäluontevaa dialogia.
"Helsingin Sanomien" Ilkka Malmbergin syksyllä 1985 haastattelema elokuvakriitikko Helena Ylänen sanoi uutuuselokuva "Da Capon" jäävän ”elitistiseksi voivotteluksi”, jonka ”sankari on pelkkä toiminnan kohde, avuton uhri, jolla ei ole muuta annettavaa kuin itkuinen katseensa”. Hänestä elokuvan päähenkilön ajallinen hyppäys lapsitähdestä tahdottomaksi nuorukaiseksi jää katsojalle epäselväksi, samoin kuin jopa se, mitä musiikki päähenkilölle merkitsee.
Elokuva on esitetty Yle TV1 -kanavalla 1987 ja 1989 sekä Yle Teemalla 2015.
Kotalahti
Kotalahti on entinen Outokumpu Oyj:n nikkeli-kuparikaivos Leppävirralla Oravikoskella. Kaivoksen toiminta aloitettiin vuonna 1959, ja se suljettiin vuonna 1987. Nykyisin se on Museoviraston mukaan yksi viimeisistä teollisuusyhdyskunnista, jossa on yhtiön laajaa palvelu- ja asuinrakentamista. Vulcan Kotalahti on vuonna 2013 tehnyt sinne kaivospiirihakemuksen, mutta yrityksen toiminta on sittemmin loppunut.
Leppävirralla Oravikosken kylässä oli jo 1800- ja 1900-luvuilla mylly- ja sahatoimintaa, ja nykyisen tehtaan alueella oli Oravikosken hovi -niminen maatila. Maatilasta on säilynyt 1800-luvun päärakennus ja talousrakennuksia.
Kaivoksen toiminta sai alkunsa kun Leppävirtalainen mies teki vuonna 1954 ilmoituksen havaitsemastaan malmikivestä. Outokumpu Oy alkoi etsimään ilmoituksen vuoksi malmia. Malmissa oli nikkelin lisäksi myös hieman kuparia, ja vaikka nikkelipitoisuus oli alhainen kaivos katsottiin kuitenkin kannattavaksi perustaa Leppävirralle koska sieltä oli hyvät kulkuyhteydet, Mertajoen läheisen veden ja lähellä olevan voimalinjan vuoksi.
Kaivosalue on suuruudeltaan noin 200 hehtaaria. Kaivosrakennukset ja asuntoalueet ovat valmistuneet suurimmaksi osaksi vuosina 1956–1970, ja arkkitehteina ovat toimineet Märta Blomstedt ja Matti Lampén. Vuonna 1958 kaivosalueelle valmistui 77 metriä korkea torni sekä voima-asema, rikastamo, kaivostuparakennus sekä varasto- ja toimistorakennukset.
Alueelle valmistui myös ruokalarakennus, lämpökeskus, sauna ja pesula sekä asuntoja muun muassa seitsemän asuinkerrostaloa, kaksi atriumtaloa ja viisi rivitaloa sekä omakotitaloja. Lisäksi kaivoksen taajamassa on kaivosyhtiön, kunnan ja seurakunnan toimesta rakennettuja julkisia tiloja, muun muassa koulu, seurakuntatalo, urheilukenttä, elokuvateatteri ja kauppa. Suurimmillaan kaivos työllisti yli 300 henkeä, loppuvaiheessa siellä oli työissä enää noin 40 henkeä.
Alun perin kaivoksen oli tarkoitus olla toiminnassa kymmenen vuotta, mutta siellä oli kaivostoimintaa 28 vuotta jonka aikana sieltä louhittiin 12 miljoonaa tonnia malmia.
Fire Burning
Fire Burning on reggae-muusikko Sean Kingstonin electropop-kappale. Se on julkaistu johdantosinglenä hänen toiselta, "Tomorrow"-studioalbumilta. Kappaleella ilmenee hieman enemmän synth-dance soundia sekä viittauksia dancepopista kuin hänen aiemmilla singleillä. Toisin kuin monet hänen aiemmista singleistä, jotka on tuottanut J.R. Rotem, tämän on tuottanut RedOne. Sitä käytettiin aloituskappaleena Miss Universe 2009-livetapahtumassa Atlantis Paradise Islandissa, Bahaman Nassaussa.
Digitaalinen latausCD-Single (Saksa)
Alois Riegl
Alois Riegl (14. tammikuuta 1858 Linz – 17. kesäkuuta 1905 Wien) oli itävaltalainen taidehistorioitsija, joka edusti Wienin taidehistoriallista koulukuntaa. Hän edisti taidehistorian asemaa itsenäisenä akateemisena oppialana.
Alois Riegl opiskeli Wienin yliopistossa taidehistoriaa ja myöhemmin hoiti yliopistossa professuuria. Hän erikoistui keskiajan ja barokin taiteeseen. Hän työskenteli Wienin taideteollisuusmuseossa vuosina 1886–1896 ja tutki taidetekstiilejä. Tältä ajalta on hänen ensimmäinen kirjansa "Altorientalische Teppiche" (1891). Hänen maineensa perustuu erityisesti hänen seuraavaan teokseensa "Stilfragen: Grundlegungen zu einer Geschichte der Ornamentik" (1893), jonka ansiosta hän sai yliopistollisen opetusviran.
Riegl oli vaikutusvaltainen teoreetikko, ja hän kehitti taidetahdon () käsitettä, jota hän piti tyylikauden määräävänä voimana. Riegl edisti myös muinaismuistojen suojelua.
Riegl kuoli syöpään 47-vuotiaana, ja hänen keskeneräisiä teoksiaan julkaistiin postuumisti.
Rinnekoti-Säätiö
Rinnekoti-Säätiö on kehitysvammaisille ja muille erityisen tuen tarpeessa oleville henkilöille sosiaali- ja terveysalan palveluita tuottava säätiö. Säätiön toimipisteet sijaitsevat pääosin Uudellamaalla, mutta sen palveluita käyttävät monet kunnat myös muualta Suomesta.
Rinnekoti-Säätiön johtajana on vuodesta 2013 alkaen toiminut Markku Niemelä.
Rinnekoti-Säätiön taustalla on vuonna 1927 Helsingin Diakonissalaitoksella aloitettu kehitysvammaisten parissa tehtävä auttamistyö. Tarve kehitysvammaisille tarkoitetuille asumis- ja kuntoutuspalveluille oli tuolloin suuri. 1930-luvun lopulla toimintaa varten hankittiin maatila Lakistosta Pohjois-Espoosta, johon perustettiin kehitysvammaisille tarkoitettu asumis- ja työyhteisö, Rinnekoti. Rinnekoti-Säätiö perustettiin vuonna 1957, jolloin kehitysvammatyö eriytettiin omaksi kokonaisuudekseen Helsingin Diakonissalaitoksen muusta toiminnasta. Helsingin Diakonissalaitos toimii kuitenkin edelleen Rinnekoti-Säätiön taustalla.
Keväällä 2015 Rinnekodissa julkaistiin Hyvän työn ohjelma noudatettavaksi säätiössä sekä malliksi muille työnantajille, jotka haluavat kehittyä yhteiskunnallisena yrityksenä. Ohjelman periaatteet ovat:
H’melnytskyin kansannousu
H’melnytskyin kansannousu oli kasakoitten kansannousu Ukrainassa vuosien 1648–1657 välillä. Kansannousu muuttui Puola-Liettuaan kuuluneen Ukrainan vapaussodaksi ja sen lopputuloksena perustettiin itsenäinen Kasakkahetmanaatti. Hetmanni Bohdan H’melnytskyi komennossa Zaporižžjan kasakat liittoutuivat Krimin tataareitten ja paikallisen talonpoikaisväestön kanssa, taistelivat useita taisteluita Puola-Liettuan armeijoita ja puolisotilaallisia joukkoja vastaan. Tulos oli puolalaisen szlachtan ja heidän juutalaisten välikäsiensä vallan tuhoaminen. Kansannousu on ottanut symbolistisen merkityksen Ukrainan suhteissa Venäjään. Kansannousun myötä Itä-Ukraina tuli osaksi Moskovan tsaarikuntaa. Perejaslavin sopimuksessa kasakat vannoivat uskollisuuden valan tsaarille. Runoilija ja taiteilija Taras Ševtšenkon mukaan tämä orjuutti hänen kansansa Venäjän vallan alle.
Kansannousu alkoi kasakoitten kapinana mutta, kun muut ortodoksiset ryhmät (talonpojat, porvaristo, vähä-aateliset) Ukrainan palatinaatista liittyivät mukaan, muuttui perimmäinen tavoite Ukrainan autonomisen valtion luomiseksi. Kansannousu päätti puolalaisen vaikutuksen niillä alueilla, jotka myöhemmin päätyisivät liitetyiksi Venäjän keisarikuntaan. Nämä tapahtumat sekä sisäiset konfliktit ja kahakat Ruotsin ja Venäjän kanssa johtivat pahoin pienentyneeseen puolalaiseen valtaan tänä aikana. Aikaa kutsutaan Puolan historiassa Vedenpaisumukseksi.
Kansannousun yhteydessä kasakat suorittivat puolalaisten aatelisten ja juutalaisten joukkomurhia. Arvioiden mukaan juutalaisia murhattiin lähes 20 000 eli noin puolet kaikista Ukrainan juutalaisista. Vainoa perusteltiin sillä, että juutalaisia maanvuokraajia pidettiin ukrainalaisten talonpoikien pahimpina riistäjinä.
Paavo Kotkanen
Paavo Antero Kotkanen (1. tammikuuta 1926 Sortavala – 3. toukokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen metsäalan toimija, metsänhoitaja. Hän sai metsäneuvoksen arvonimen 1980. Vuodet 1977–1989 hän toimi Keskusmetsälautakunta Tapion toimitusjohtajana.
Ylikapitalisaatio
Ylikapitalisaatio on taloudellinen ilmiö, jossa arvopaperin tasearvo suhteessa markkina-arvoon on suurempi kuin sen markkina-arvo, eikä taseen kasvattaminen paranna merkittävästi sen markkina-arvoa. Tämä koskee erityisesti tilanteita, joissa pääomahyödykkeet ovat panoksena, joka on tarpeen tavaroiden tai palveluiden tuotannossa, ei niinkään tilanteita, joissa toisiaan vastaavia finanssi-instrumentteja ei ole arvioitu niiden tuoton perusteella.
Yrityksissä ylikapitalisaatiota voidaan purkaa esimerkiksi liiketoimintojen kehittämisellä, yritysostoilla, omien osakkeiden takaisinostoilla ja osingoilla.
James Napper Tandy
James Napper Tandy (n. 1737 Dublin, Irlanti – 24. elokuuta 1803 Bordeaux, Ranska) oli irlantilainen poliitikko ja vallankumouksellinen, yksi United Irishmen -järjestön perustajista. Hän osallistui huonolla menestyksellä Irlannin vuoden 1798 kapinaan.
Tandy oli alkujaan pikkukauppias Dublinissa. Hän tuli 1770-luvulla tunnetuksi oppositiomiehenä, joka vastusti Englannin hallituksen Irlannin-kauppapolitiikkaa. 1780-luvulla hän toimi tykistökomentajana Irlannin vapaaehtoisjoukoissa. Tandy tuki ensin poliitikko Henry Grattania, ja auttoi syksyllä 1791 Wolfe Tonea United Irishmen -järjestön perustamisessa. Tandysta tuli myös mainitun järjestön sihteeri. Ranskan vallankumouksen esimerkki johti hänen ajattelunsa radikalisoitumiseen, ja vuonna 1793 hän joutui pakenemaan maasta.
Oleskeltuaan välillä Yhdysvalloissa Tandy saapui 1798 Pariisiin. Vakuutettuaan Ranskan hallituksen vaikutusvallastaan Irlannissa hän sai komentoonsa korvetti "Anacreonin" ja mukaansa suuren lastin aseita ja ammuksia, jotka hänen oli tarkoitus viedä Irlantiin ja varustaa siellä armeija taistelemaan brittejä vastaan. Ranskassa samaan aikaan oleskellut Tone toimi Tandya vastaan, joten hän sai vain harvoja irlantilaisia mukaansa eikä hänestä muutenkaan ollut tehtäväänsä. Tandy nousi 16. syyskuuta 1798 maihin Rutlandin saarella Donegalin edustalla ja esitti mahtipontisen julistuksen, mutta kun paikalliset asukkaat eivät ryhtyneet hänen tukijoikseen, hän luopui jo samana päivänä yrityksestään ja pakeni korvetillaan Norjan rannikolle.
Kun Tandy oli paluumatkalla Ranskaan, hänet vangittiin marraskuussa 1798 Hampurin satamassa ja luovutettiin syyskuussa 1799 briteille. Hänelle järjestettiin Irlannissa maanpetosoikeudenkäynti, jonka päätteeksi hänet tuomittiin huhtikuussa 1801 kuolemaan. Napoleon Bonaparte esitti vaatimuksen, että hänet oli palautettava Ranskaan. Koska britit kävivät parhaillaan rauhanneuvotteluja Ranskan kanssa ja koska Tandyn Hampurissa tapahtuneen luovutuksen laillisuus oli kyseenalainen, britit suostuivat vaatimukseen. Tandy pääsi maaliskuussa 1802 siirtymään Ranskan Bordeaux’hon, jossa hän kuoli seuraavaan vuonna.
Tandy muistetaan Irlannissa ”Wearing of the Green” -nimisestä kansanballadista, jossa hänet mainitaan.
Ammattikasvatusneuvos
Ammattikasvatusneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001. Vuosien 1918–2013 aikana ammattikasvatusneuvoksen arvonimi on myönnetty 26 henkilölle.
Balettineuvos
Balettineuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001. Vuosien 1918–2013 aikana balettineuvoksen arvonimi on myönnetty vain yhdelle henkilölle.
Edward Fitzgerald (vallankumouksellinen)
Edward Fitzgerald (15. lokakuuta 1763 Kildaren kreivikunta, Irlanti – 4. kesäkuuta 1798 Lontoo, Iso-Britannia) oli irlantilainen lordi ja vallankumouksellinen, joka osallistui vuoden 1798 kapinan suunnitteluun.
Hän kuului vanhaan ja vaikutusvaltaiseen Fitzgeraldin aatelissukuun, joka oli asettunut Irlantiin 1100-luvulla. Hänen isänsä oli James Fitzgerald, Kildaren 20. jaarli ja sittemmin Leinsterin 1. herttua, joka sai ainoana Irlannin aatelissa herttuan arvon. Edward Fitzgerald liittyi nuorena Ison-Britannian armeijaan ja taisteli vuosina 1781–1783 sen riveissä Yhdysvaltain vapaussodassa. Hänet valittiin vuonna 1783 Irlannin parlamenttiin. Vieraillessaan vuonna 1792 Pariisissa hän sai vaikutteita Ranskan vallankumouksesta ja pian hänet erotettiin kumouksellisten puheidensa vuoksi armeijasta. Palattuaan Irlantiin Fitzgerald alkoi lähentyä sikäläisiä vallankumouksellisia ja liittyi 1796 United Irishmen -järjestöön, jonka tavoitteena oli irrottaa Irlanti Ranskan tuella Englannin vallasta ja tehdä siitä itsenäinen tasavalta. Järjestö nimitti hänet johtamaan sotilaskomiteaansa, jonka tarkoituksena oli valmistella kapinaa Irlannissa ja varmistaa sille Ranskan tuki. Vuonna 1796 Fitzgerald kävi Hampurissa ja seuraavana vuonna Lontoossa salaisia neuvotteluja Ranskan hallituksen kanssa suomalaisen Johan Anders Jägerhornin välityksellä.
Vaikka ranskalaiset eivät heti luvanneet sotilaallista tukea, Fitzgeraldin johtama sotilaskomitea ei lykännyt suunnittelemaansa kapinaa, jonka oli tarkoitus alkaa 23. toukokuuta 1798. Fitzgeraldin apurit jäivät jo maaliskuussa brittien vangeiksi, ja myös hän itse joutui pidätetyksi Dublinissa 19. toukokuuta. Tehdessään vastarintaa vangitsemisen yhteydessä häntä ammuttiin käsivarteen ja hän kuoli tulehtuneeseen haavaan kaksi viikkoa myöhemmin vankilassa Lontoossa. Kapina käynnistyi määrättynä päivänä, mutta britit onnistuivat lopulta kukistamaan sen.
Zaporižžjan ydinvoimalaitos
Zaporižžjan ydinvoimalaitos (, ) on Ukrainan Zaporižžjan alueella, aivan Enerhodarin kaupungin länsipuolella sijaitseva, sähköteholtaan Euroopan suurin ydinvoimalaitos. Voimalaitosta operoi Ukrainan valtion Energoatom-yhtiö ().
Ydinvoimalassa on kuusi operatiiviseen toimintaan käytettävää, nettosähköteholtaan 1000 megawatin VVER-1000-tyyppistä, venäläisvalmisteista painevesireaktoria. Reaktoriyksiköt kytkettiin sähköverkkoon vuosina 1984, 1985, 1986, 1987, 1989 ja 1995. Yksiköistä ensimmäinen on päätetty poistaa käytöstä vuoden 2015 joulukuussa, kun sen suunniteltu 30 vuoden käyttöaika täyttyy. Ukrainan ydinvoimaviranomainen sekä Energia- ja hiiliministeriö ovat vahvistaneet hyväksyvänsä tämän voimalaoperaattori Energoatomin päätöksen.
Zaporižžjan ydinvoimalaitoksen länsipuolella on Dneprin laidalle padottu pieni lauhdutusvettä varastoiva tekojärvi. Koko voimala-alue ja Enerhodarin kaupunki sijaitsee suuren, Dnepriin padotun Kakhovkan tekoaltaan etelärannalla.
Kansainvälisen ydinenergiajärjestö IAEA:n mukaan Ukrainan neljällä ydinvoimalaitoksella tuotettiin vuonna 2013 noin 78 000 GWh sähköä, joka oli 43,6 prosenttia Ukrainan sähköntuotannosta tuona vuonna.
Koska jotkin tiedotusvälineet olivat suurennelleet tapahtumaa, voimalaa operoiva Energoatom-yhtiö raportoi Zaporižžjan ydinvoimalaitoksen 3-yksikön jännitemuuntajaan liittyvästä, 28. marraskuuta 2014 sattuneesta, alimman INES 0-luokan tapahtumasta 3. joulukuuta 2014. Kyseessä on voimalaitosyksikön sähkönlaitteiston viasta, jolla ei ole vaikutusta voimalan radioaktiivisuuteen. Sähkögeneraattorien vikaantumisen estämiseksi yksikkö kytkettiin muutamaksi päiväksi pois valtakunnan sähköverkosta, mutta oli määrä kytkeä korjaustoimien jälkeen jälleen verkkoon runsas viikko myöhemmin.
Eläinlääkintöasessori
Eläinlääkintöasessori on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 13. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1933 piirieläinlääkäri Gustaf Rönnholmille. Vuosien 1918–2013 aikana eläinlääkintöasessorin arvonimi on myönnetty 41 henkilölle.  Se voidaan myöntää eläinlääkärinä ansioituneelle henkilölle.
Eläinlääkintöasessori oli lääkintöhallituksen virkanimike 1903–1928.
Asessori (arvonimi)
Asessorin nimi ja arvo on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 13. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1928. Vuosien 1918–2013 aikana asessorin arvonimi on myönnetty 303 henkilölle.
Lehtori (arvonimi)
Lehtorin nimi ja arvo on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 13. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1928. Vuosien 1918–2013 aikana lehtorin arvonimi on myönnetty 69 henkilölle.
Finnbay
Finnbay on Suomesta englanniksi uutisoiva uutissivusto ja sen kohderyhmänä ovat Suomessa oleskelevat ulkomaalaiset. Sivustoa ylläpitää Helsingistä käsin Onur Yalcintas ja sen toimitus koostuu pääosin vapaaehtoisista avustajista. Sivuston kirjoitukset ovat osaksi maksumuurin takana.
Sivusto nousi julkisuuteen huhtikuussa 2014 kun se uhkasi Suomen Venäjän suurlähettiläs Hannu Himasta oikeudenkäynnillä kun tämä varoitti twitterissä sivuston olevan valesivusto ja sanoi sivuston raportin Suomen suhteista Venäjään olleen hölynpölyä. Finnbay vastineessaan kiisti Himasen väitteet, kertoi uutistensa olevan tosia. Vastineessa Finnbay kertoi myös, että sivusto on rahoitettu tilausmaksuilla ja ettei se saa ulkopuolista rahaa.
Kohua nostattivat edelleen Mika Aaltolan näkemys Helsingin Sanomissa siitä, että sivustolla on informaatiosodankäynnin piirteitä ja Aleksanteri-instituutin johtajan Markku Kivinen on arviointi Finnbayn viimeaikaisen ”uutisoinnin” olleen ”näkyvyyden kalastelua tai sitten se on silkkaa propagandaa”. Puolustusministeri Carl Haglundin piti epätodennäköisenä sitä, että Finnbay olisi Venäjän suunnitelmallista sotapropagandaa. Ulkoministeriön ja suojelupoliisin tekemien selvitysten perusteella mikään ei viitannut siihen, että Finnbayn tarkoituksena olisi ”levittää järjestelmällisesti Suomea vahingoittavaa tietoa” ja että kyseessä olivat ulkoministeriön viestintäjohtajan Jouni Mölsän mukaan "yli-innokkaat online toimijat". Myöskään Helsingin Sanomat ei ollut löytänyt todisteita kytköksistä Venäjään.
Sivustolla oli kuitenkin huhtikuussa 2014 lukuisia epäilyttäviä piirteitä. Sivuston ylläpitäjiin oli hankala saada yhteyttä, se ei ollut nimennyt päätoimittajaa ja sen antamat yhteystiedot olivat joko piilotettuja tai virheellisiä. Lisäksi sivusto käytti tunnettujen yritysten ja järjestöjen logoja näiden tietämättä antaen ymäärtää näiden olevan sivuston tukijoita. Sivusto oli myös käyttänyt luvatta STT-Lehtikuvan valokuvia. Finnbay myös kertoi olevansa italialaisen tietotoimisto ANSA:n edustaja Suomessa sekä aloittavansa uutissivusto Novosti Helsingin kanssa painetun lehden julkaisemisen. Kun lehdistö otti yhteyttä asiasta, molemmat tahot kiistivät asian ja kertoivat yhteistyön olleen lähinnä uutisvaihtoa ja uutisten kääntämistä. Sivuston taustaa selvitettäessä kävi myös ilmi, että Finnbay-sivuston vetäjällä oli myös lukuisia muita epämääräisiä nettisivustoja.
Sergi Darder
Sergi Darder Moll (s. 22. joulukuuta 1993 Artà, Baleaarit) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Espanyolia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Darder on kotoisin Artàsta Baleaareilta, jossa hän pelasi kahdessa paikallisseuran junioriakatemiassa ennen siirtymistään Espanyolin junioreihin vuonna 2007. Hän pelasi ensimmäisen kautensa seuran reservijoukkueessa kaudella 2011–2012 Tercera Divisiónissa.
Heinäkuussa 2012 Darder teki sopimuksen Málagan kanssa, jossa hän siirtyi seuran reservijoukkueeseen. Seuraavana vuonna hän onnistui vakuuttamaan taidoillaan edustusjoukkueen päävalmentaja Bernd Schusterin, joka nosti Darderin mukaan kesän harjoituskaudelle. 10. elokuuta 2013 pelatussa harjoitusottelussa englantilaista Aston Villaa vastaan hän teki kaksi maalia.
14. elokuuta 2013 ilmoitettiin, että Darder nostetaan tulevaksi kaudeksi 2013–2014 edustusjoukkueeseen yhdessä Fabrice Olingan ja Samuelin kanssa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa kolme päivää myöhemmin, kun Málaga kohtasi Valencian.
4. marraskuuta 2013 Darder teki ammattilaissopimuksen seuran kanssa, joka ulottui vuoteen 2017 asti. Ensimmäisen virallisen maalinsa joukkueessa hän teki 31. maaliskuuta 2014 ottelussa paikallisvastustaja Real Betisiä vastaan.
Espanjan Afrikan-armeija
Afrikan-armeija (, myös "Cuerpo de Ejército Marroquí" eli Marokon-armeija) oli vuonna 1913 muodostettu espanjalainen armeija, joka toimi Espanjan Marokossa vuonna 1956 tapahtuneeseen Marokon itsenäistymiseen saakka. Armeija koostui Fuerzas Regulares Indígenas (Regulares) -joukoista sekä vuonna 1920 perustetusta Espanjan muukalaislegioonasta. Regulares oli paikallisista asukkaista värvätty joukko-osasto, jonka komentajat olivat espanjalaisia.
Afrikan-armeija osallistui vuosina 1920–1926 Rifin sotaan, jota käytiin Espanjan alaisuudesta itsenäisiksi julistautuneiden berberien muodostamaa Rifin tasavaltaa vastaan. Vuonna 1934 kenraali Francisco Franco käytti Regulares-joukkoja emämaassa Asturian kaivoslakon veriseen tukahduttamiseen. Sen aikana sai surmansa yli 2 000 kaivostyöläistä.
Myöhemmin vuosina 1936–1939 armeija taisteli Espanjan sisällissodassa Francon johtamien kansallismielisten puolella toisen tasavallan hallitusta vastaan. Sodassa oli mukana yhteensä noin 63 000 Afrikan-armeijan sotilasta, jotka osallistuivat muun muassa Andalusian ja Extremaduran valloitukseen sekä Madridin piiritykseen. Sisällissodan aloittaneen sotilaskapinan käynnistivät Afrikan-armeijan upseerit Marokossa heinäkuussa 1936.
Marokon itsenäistymisen yhteydessä vuonna 1956 suurin osa Regulares-joukkojen paikallisista sotilaista siirtyi vastaperustetun Marokon kuninkaalliseen armeijaan. Espanjan hallintaan jääneissä Ceutan ja Melillan kaupungeissa on edelleen pieniä muukalaislegioonan ja Regularesin varuskuntia.
Boss Blues Harmonica
Boss Blues Harmonica on kahden levyn kokoelma-albumi yhdysvaltalaisen bluesmuusikko Little Walterin tuotannosta. Julkaisuvuosi on 1986 ja tupla-albumi on Chess Recordsin sarjan "Chicago Golden Years" ensimmäinen osa.
Suomessa kansion valmistuksesta ja jakelusta on huolehtinut Polarvox Oy, Arinatie 2, 00370 Helsinki 37, Finland. Kannen on valmistanut Kirjapaino E. Kuronen.
Kappaleet ovat Walter Jacobsin eli Little Walterin tekemiä, ellei toisin ole mainittu. Musiikkikustantaja on Arc Music / BMI.
Annektoiminen
Annektoiminen tai anneksio (lat. "ad-ne´ctere" = liittää yhteen) on vieraan alueen liittäminen väkivaltaisesti toisen valtion alueeseen. Toimenpide on kielletty vuonna 1928 laaditulla Kelloggin sopimuksella, jossa kielletään sodan käyttäminen kansallisen politiikan välineenä. Myös YK:n peruskirja kieltää sen.
Kinissaari
Kinissaari on Asikkalan kunnan omistama luonnonsuojelualue, jonka pinta-ala on noin 21 hehtaaria. Se kuuluu Rominojan Natura 2000-alueeseen. Saaren kasvillisuus on kallioisilla alueilla mäntykangasta. Saaren rannat ovat osin lehtometsää ja alueen puusto on vanhaa. Saareen on mahdollista päästä veneellä Kinisselän puolella olevasta poukamasta. Venepaikan ranta on pääosin hiekkapohjaista.
Kinissaarta kiertää vanha luontopolku, joka on jo osittain hävinnyt näkyvistä. Kinnissaareen tehtiin vielä 1980-luvulla luontoretkiä. Saaren metsä on yhdistelmä havumetsää ja lehtoa. Saarella kasvaa suuria haapoja ja muitakin lehtipuita. Luontopolulta oli mahdollista nähdä vielä 1990-luvulla kanahaukka pesällään, sekä mm. mehiläis- ja hiirihaukkojen pesiä.
Saarella on 1970-luvulla tapahtuneen onnettomuuden johdosta muistomerkki kallion päällä. Saarella retkeillyt luontoharrastaja tippui kalliolta alas ja kuoli. Muistomerkki on lähellä polkua, jota pitkin saaren voi kiertää ympäri.
Kinissaaren pohjoispuolella on myös Pieni Kinissaari.
Järjestöneuvos
Järjestöneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1992. Vuosien 1918–2013 aikana järjestöneuvoksen arvonimi on myönnetty 47 henkilölle.
Kalatalousneuvos
Kalatalousneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1985.
Kihlakunnanneuvos
Kihlakunnanneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1946 neljälle kruununvoudille. Vuosien 1918–2013 aikana kihlakunnanneuvoksen arvonimi on myönnetty 37 henkilölle.
Kaupallinen neuvos
Kaupallinen neuvos on Suomessa sekä valtionhallinnon virkanimike ulkoasiainhallinnossa että arvonimi.
"Kaupallisen neuvoksen nimi ja arvo" () on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1992. Vuosien 1918–2013 aikana tämä arvonimi on myönnetty vain kahdelle henkilölle.
Intendentti (arvonimi)
Intendentin nimi ja arvo on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 14. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1930. Vuosien 1918–2013 aikana intendentin arvonimi on myönnetty viidelle henkilölle.
The Mind of Primitive Man
The Mind of Primitive Man on saksalaissyntyisen, Yhdysvalloissa vaikuttaneen antropologin Franz Boasin (1858-1942) vuonna 1911 julkaistu kulttuuriantropologian merkkiteos, jossa Boas käsittelee kriittisesti rodun käsitettä. Lisäksi Boasin kriittisen tarkastelun kohteena on primitiivinen kulttuuri. Teoksesta ilmestyi vuonna 1938 uusittu painos, joka noudattaa alkuperäistä versiota, mutta on järjestetty 13 lukuun. Uusitussa laitoksessa Boas kyseenalaistaa aikakauden poliittista päätöksentekoa rotu-käsitteen varjolla.
Historiallisen partikularismin ja kulttuurirelativismin edustajana Boas esittää teoksessa primitiivisyys-käsitteen mahdottomuuden ja korostaa kaikkien kulttuurien tasavertaisuutta. Teoksessa kyseenalaistetaan aiempia käsityksiä rodun, ihmisen biologisten, älyllisten sekä sosiaalisten ominaisuuksien keskinäisestä suhteesta.
Teoksessa "The Mind of Primitive Man" Boas tarkastelee eritoten kulttuurien ja rodun suhdetta aiempien uskomusten kautta, joiden mukaan kehittyneiden kulttuurien ja yhteiskuntien väestön älykkyysosamääräon korkeampi ja heillä on paremmat biologiset ominaisuudet. Boasin mukaan kulttuurin ja rodun välistä suhdetta on pyritty selittämään useaan otteeseen aiemmissa tutkimuksissa, mutta aiemmat tutkimukset sekä ihmisten luokittelut ovat olleet vain spekulaatioita ja perustuneet emotionaalisiin arvoihin. Boasin mukaan aiemmilla luokitteluilla onkin ollut vain vähän tieteellistä näyttöä.
Boas tutkii teoksessa rotukeskustelua ja "rodullista perinnöllisyyttä" ("racial heredity") perinnöllisyyden kautta. Hän selvittää kuitenkin perinnöllisyyden epätasaisuutta ihmisten liikkumisen, fenotyypin, eristyksessä olevien ryhmien, sisäsiittoisuuden ja ryhmien välisten sekoittumisen kautta, ja osoittaa, kuinka ihmisten fyysiset ominaisuudet eivät ole pysyviä. Sen kautta Boas osoittaa, ettei rodulle voida antaa biologista merkitystä.
Perinnöllisten tekijöiden ohella Boas tarkastelee kulttuurisia ja sosiaalisia ominaisuuksia suhteessa rodun käsitteeseen. Hän tutkii suhdetta kielen, murteiden ja sosiaalisen etiketin kautta ja osoittaa kielten ainutkertaisuuden ohella primitiivisinä pidettyjen kulttuurien kielen, uskontojen ja tabujen monimutkaisuuden. Boas päättää pohdintansa rodusta ja primitiivisyydestä loogisen ihmisajattelun kehittymiseen.
Teoksen lopussa Boas esittää aikansa rotukeskustelun kehittymistä ja keskustelunaiheita Yhdysvalloissa. Boas korostaa viimeiseen lukuun saakka kulttuurien samanarvoisuutta ja toivoo aikakauden tapahtumien myötä ihmisille suvaitsevaisuutta ja rotu-käsitteen kyseenalaistamista.
Boas, Franz (1911). The Mind of Primitive Man.The Macmillan Company.
Erik Punaisen saaga
Erik Punaisen saaga eli Eiríks saga rauða () eli "saaga norjalaisten Pohjois-Amerikkaan asuttamisesta". Saaga kertoo tapahtumista, joiden vuoksi Erik Punainen karkasi Grönlantiin, sekä Leif Erikinpojan Vinlandin löytämisestä, joka tapahtui ihan sattumalta hänen viikinkilaivansa eksyttyä sumussa kulkusuunnasta. Maantieteellisten tietojen mukaan hänen löytämänsä paikka oli Newfoundlandin saari, joten hän löysi Amerikan noin 500 vuotta ennen Kristoffer Kolumbusta. Saagaa on säilynyt kahdessa käsikirjoituksessa: "Hauksbókissa" (1300-luku) ja "Skálholtsbókissa" (1400-luku). Nykyajan filologit olettavat, että "Skálholtsbók" on lähempänä alkuperäistä tarinaa, joka oli kirjoitettu ilmeisesti 1200-luvulla. Saaga on ilmestynyt suomeksi nimellä "Viinimaan saaga" vuonna 1971 Jyrki Mäntylän kääntämänä teoksissa "Veriveljien saaga ja Viinimaan saaga" (Helsinki: Otava, 1971) sekä "Saagat" (Helsinki: Otava, 1987).Saagassa mainittuja paikkoja Grönlannin ulkopuolella ovat: Helluland, Markland, Bjarney, Kjalarnes, Furdustrandir, Straumfjörð, Straumey, Vinland, Hóp, Einfœtingjaland, Hvítramannaland ja "Irlannin meri".
Lukuisista versioista tässä muutamia tärkeimpiä:
Englannin Valioliigan kausi 2014–2015
Englannin Valioliigan kausi 2014–2015 oli Valioliigan 23. kausi. Kausi alkoi lauantaina 16. elokuuta 2014 ja kausi päättyi 24. toukokuuta 2015.
Hallitsevana mestarina kauteen lähti Manchester City. Leicester City, Burnley ja Queens Park Rangers olivat kolme noussutta joukkuetta.
3. toukokuuta 2015, Chelsea varmisti mestaruuden voittamalla kotikentällään 1–0 Crystal Palacen. Chelsea voitti neljännen kerran valioliigan mestaruuden ja ensimmäisen kerran 2010-luvulla.
Yhteensä 20 joukkuetta pelaa sarjassa, sisältäen 17 joukkuetta edelliseltä kaudelta ja kolme noussutta joukkuetta mestaruussarjasta. 5. huhtikuuta 2014, Leicester City ansaitsi nousun mestaruusarjan edellisen kauden jälkeen ollessaan kymmenen vuotta poissa Valioliigasta.
Päivitetty 9. elokuuta 2015. Lähde: Premier League
Sijoituksen määrittäminen: 1) Pisteet; 2) Maaliero; 3) Tehdyt maalit.
(M) Mestari; (P) Putosi.
Huomioita:
Irlannin lordiluutnantti
Irlannin lordiluutnantti ja kenraalikuvenööri ("Lord Lieutenant general and General Governor of Ireland", käytetään myös nimeä Irlannin varakuningas) oli Englannin kruunun edustaja ja käskynhaltija Irlannissa keskiajalta vuoteen 1922, jolloin Irlannin vapaavaltio perustettiin.
Lordiluutnantin nimitti kuningas. Hänen apulaisenaan oli Irlannin asioiden pääsihteeri ("Chief secretary"), joka usein oli Britannian hallituksen jäsen.
Irlannin vapaavaltiossa oli lähinnä muodollinen kenraalikuvernöörin virka vuoteen 1936, jolloin se poistettiin perustuslain muutoksella.
Jouni Mutanen
Jouni Mikko Mutanen (s. 14. elokuuta 1958 Mikkeli) on Naantalin kaupunginjohtaja. Koulutukseltaan hän on oikeustieteen kandidaatti.
Mutanen syntyi Mikkelissä vuonna 1958 kolmilapsiseen metsänhoitajaperheeseen. Perhe asui useilla paikkakunnilla Itä-Suomessa ja koulut Mutanen kävi Nurmeksessa. Helsingissä Mutanen opiskeli oikeustieteen kandidaatiksi, jonka jälkeen hän työskenteli kaksi vuotta lakimiehenä Sosiaalihallituksessa. Varusmiespalveluksen jälkeen 1980-luvun puolivälissä Mutanen otti vastaan kunnanjohtajan viransijaisuuden pienessä Velkuan saaristokunnassa. Velkualta hän siirtyi neljäksi vuodeksi (1986–1990) Lemun kunnanjohtajaksi. Lemusta Mutanen lähti Siilinjärvelle, jossa hän oli kunnanjohtajana vuodet 1990–2008. Vuonna 2008 hän siirtyi Päijät-Hämeen sosiaali- ja terveysyhtymän johtajaksi.
Päijät-Hämeestä Mutanen siirtyi Naantalin kaupunginjohtajaksi, kun 43-paikkainen Naantalin kaupunginvaltuusto valitsi hänet 31. maaliskuuta 2014 25 äänellä virkaan. Kaupunginjohtajana Mutanen aloitti 1. syyskuuta.
Taustaltaan Mutanen on keskustalainen, mutta hän ei ole omien sanojen mukaan osallistunut vuosiin poliittiseen toimintaan. Jouni Mutasella on vaimo ja kaksi aikuista lasta. Aikaisemmin hän asui Lahdessa, mutta syksystä 2014 lähtien Naantalissa.
Nuclear Family
Nuclear Family on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Kyle Rankinin ohjaama elokuva.
Robert Snodgrass
Robert Snodgrass (s. 7. syyskuuta 1987) on skotlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Hull Cityä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Snodgrass kuuluu Skotlannin jalkapallomaajoukkueeseen. Hän on pelannut 15 maaottelua.
Snodgrass aloitti uransa skotlantilaisessa Livingston FC:ssä, jossa hän pelasi vuoteen 2008 asti. Vuonna 2007 hän kävi lainalla Stirling Albionissa. Samana vuonna hän kävi suurseura FC Barcelonan testileirillä. 2008 hän siirtyi Englannin Mestaruussarjan Leeds Unitediin, jossa pelatun neljän vuoden aikana Snodgrass nousi fanien suureksi suosikiksi. Vuonna 2012 hän siirtyi ensimmäistä kertaa Valioliigaan, Norwichin riveihin. Ensimmäisellä kaudellaan "Canariesin" riveissä fanit valitsivat hänet joukkueen toiseksi parhaaksi pelaajaksi, heti Sebastien Bassongin jälkeen. Norwichin pudottua Valioliigasta Snodgrass siirtyi kesällä 2014 Valioliigassa pelaavan Hull Cityn riveihin. Snodgrass loukkasi polvensa heti kauden avausottelussa Queens Park Rangersia vastaan ja on ollut siitä asti sivussa.
Nuorten maajoukkueissa Skotlantia edustanut Snodgrass pelasi ensimmäisen maaottelunsa Skotlannin jalkapallomaajoukkueen paidassa helmikuussa 2011 Pohjois-Irlantia vastaan. Hän teki ensimmäisen maaottelumaalinsa Tanskaa vastaan saman vuoden elokuussa. Snodgrass teki kaksi maalia vuoden 2014 MM-kisojen karsinnoissa.
Alumiinibromidi
Alumiinibromidi (AlBr) on alumiinin ja bromin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Sitä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa.
Alumiinibromidi on huoneenlämpötilassa värittömiä tai kellertäviä hygroskooppisia kiteitä. Kidevedettömän muodon lisäksi tunnetaan kidevedellinen heksahydraatti (AlBr·6HO). Kiinteänä ja nestemäisessä olomuodossa aluminibromidi esiintyy dimeerinä AlBr ja monomeerinä AlBr se esiintyy ainoastaan kaasufaasissa. Yhdiste liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten bentseeniin ja tolueeniin, mutta reagoi veden kanssa muodostaen alumiinihydroksidia ja vetybromidia. Kuumennettaessa alumiinibromidi voi hajota bromiksi ja alumiinioksidiksi.
Alumiinibromidia voidaan valmistaa suoraan alkuaineistaan alumiinista ja bromista kuumentamalla. Näin saadaan erityisesti kidevedetöntä alumiinibromidia. Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat alumiinin ja vetybromidin tai laumiinihydroksidin ja vetybromidin välinen reaktio. Nämä reaktiot tuottavat tyypillisesti alumiinibromidiheksahydraattia.
Alumiinibromidia käytetään pääasiassa katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa. Tällaisia reaktioita ovat muun muassa Friedel–Crafts-alkylointi, Friedel–Crafts-asylointi, alkeenien polymerointi ja hiilivetyjen isomeroitumisreaktiot.
Mikronesianmonarkki
Mikronesianmonarkki ("Myiagra oceanica") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mikronesianmonarkkia tavataan Mikronesiassa. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Molukkienmonarkki
Molukkienmonarkki ("Myiagra galeata") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Molukkienmonarkkia tavataan Indonesiassa. Lajin on raportoitu olevan yleinen Halmaheralla, suhteellisen yleinen Obilla ja Seramilla ja harvinainen Burulla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kobolttimonarkki
Kobolttimonarkki ("Myiagra atra") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kobolttimonarkkia tavataan Indonesiassa. Lajin levinneisyysalue on hyvin pieni ja sen populaation arvellaan olevan pieni. Se on luultavasti vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Teräsmonarkki
Teräsmonarkki ("Myiagra ferrocyanea") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Teräsmonarkkia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Zbigniew Messner
Zbigniew Stefan Messner (13. maaliskuuta 1929 Stryi, Puolan tasavalta – 10. tammikuuta 2014 Varsova, Puola) oli puolalainen taloustieteilijä, vasemmistopoliitikko ja Puolan kansantasavallan pääministeri marraskuusta 1985 vuoden 1988 syyskuuhun, jolloin hän erosi tehtävästään.
Pääministerikauttaan ennen, vuodesta 1983 hän toimi maansa varapääministerinä. Hän toimi professorina Uniwersytet Ekonomiczny w Katowicach -yliopistossa vuodesta 1972 lähtien. Messner kuoli Varsovassa 84-vuotiaana tammikuussa 2014.
Puntalan rautatieasema
Puntalan rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Ruokolahden Puntalassa.
Asema avattiin vuonna 1937, ja se on samantyyppinen rataosan muiden Thure Hellströmin suunnittelemien asemarakennusten kanssa. Alkuvuosina Puntalasta oli puutavaraliikennettä, jota edesauttoi lähelle perustettu saha. Aseman miehitys lopetettiin vuonna 1957 ja henkilöliikenne 11 vuotta myöhemmin. Lopullisesti liikennepaikka lakkautettiin vuonna 2005, jolloin myös vaihteet ja sivuraiteet purettiin.
Aseman läheisyydessä on Oritlammen taajama, joka kuitenkin tukeutui jo perustamisestaan lähtien valtatie 6:n linja-autoliikenteeseen.
Kiinteistöneuvos
Kiinteistöneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1949. Vuosien 1918–2013 aikana kiinteistöneuvoksen arvonimi on myönnetty 145 henkilölle.
Kirjapainoneuvos
Kirjapainoneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 2005. Vuosien 1918–2013 aikana kirjapainoneuvoksen arvonimi on myönnetty kolmelle henkilölle.
Kirjastoneuvos
Kirjastoneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1949 filosofian maisteri Helle Kannilalle. Vuosien 1918–2013 aikana kirjastoneuvoksen arvonimi on myönnetty 31 henkilölle.
Rautjärven rautatieasema
Rautjärven rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Rautjärven Asemanseudulla, noin kolmen kilometrin päässä Rautjärven kirkolta.
Asema avattiin vuonna 1937 kirkolta Ruokolahteen vievän maantien risteykseen, ja sen on muiden lähiseudun asemien tapaan suunnitellut Thure Hellström. Aseman ympärille kasvoi tuolloisen Rautjärven kunnan suurin asutuskeskus, vaikka hallinto jäikin kauemmas Miettilän kylään.
Miehitys Rautjärvellä lopetettiin vuonna 1977. Henkilöliikenteen pysähdykset lakkautettiin vuonna 1989 ja tavaraliikenne vuosiksi 1990–1992. Nykyisin liikennepaikka toimii junakohtauspaikkana.
Kotiseutuneuvos
Kotiseutuneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1969 ja sen sai silloin kansanperinteen kerääjä ja museomies Väinö Tuomaala. Vuosien 1918–2013 aikana kotiseutuneuvoksen arvonimi on myönnetty 262 henkilölle.
Valtioneuvoston kanslia pyytää Suomen Kotiseutuliitolta lausunnon kotiseutuneuvosten arvonimiesityksistä.
Kotitalousneuvos
Kotitalousneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1992.
Kotiteollisuusneuvos
Kotiteollisuusneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1974. Vuosien 1918–2013 aikana kotiteollisuusneuvoksen arvonimi on myönnetty yhdeksälle henkilölle,  joista kaikki ovat naisia.
Jouhteninen
Jouhteninen on saari Höytiäisessä Kontiolahdella. Saari on todennäköisesti saanut nimensä saarenosan profiilista, joka muistuttaa vedenpintaan kaulaansa ojentavan joutsenen ääriviivoja.
Saari on Natura 2000 -alue.
Jouhtenisen korkein kohta on harju, joka kohoaa maamerkin tavoin yli muun matalamman metsikön. Saaren pituus pohjois-etelä-suunnassa on noin 2,7 kilometriä ja sitä vastaan kohtisuoraan noin 900 metriä. Korkein kohta saaressa on Sirnitsan harju, jonka huippu kohoaa noin 57 metriä vedenpinnan yläpuolelle. Saaren nykyinen pinta-ala vuoden 1857 vedenpinnan laskun jälkeen on noin 175 ha.
Rakenteellisesti Jouhteninen poikkeaa paljon muista Höytiäisen isoimmista saarista. Se on kovin monimuotoinen ja koostuu pääosin sorasta ja hiekasta, eikä sillä näytä olevan mitään samanlaisuutta Höytiäisen muihin jäätikköjokimudostumiin. Sen onkin ymmärretty syntyneen sulavan mannerjään keskeen avautuneeseen halkeamaan, johon ympäröivältä jäätiköltä virtaavat sulamisvedet ovat kasanneet todella suuret määrät soraa ja hiekkaa. Harjuaineksen sisään on hautautunut myös valtavia määriä eri näköisiä jäälohkareita, jotka sulettuaan jättivät jälkeensä paljon "kuolleen jään kuoppia" eli niin sanottuja suppia. Tyypillisimmillään kuopat ovat kattilamaisia painanteita, kuten Jouhtenisessa sijaitseva Sirnitsalammen suppa. Nykyisin enimmät supista ovat lampia, suuria kuoppia tai pieniä järviä, ja mm. Sirnitsalampi on veden valtaama suppa.
Jouhtenisen vanhoja paikannimiä: Haaraniemi, saaren rannalla sijaitseva haaramainen niemi, Kaamaranta, saaren suora ja tasainen rantaosa, Hautalahti, saaren U-kirjaimen muotoinen lahti, ja Viikateniemi, saaren rannalla sijaitseva viikatemainen pieni niemi.
20. elokuuta 2004 pyyhkäisi trombimyrsky Polvijärveltä Höytiäisen yli Kontiolahdelle. Tuhoalueen laajuus oli noin 500 hehtaaria, ja Jouhtenisen luonnonsuojelualue kärsi suuret tuhot. Alue on jätetty myrskyn jälkeiseen tilaan. Turisteille on järjestetty trombiretkeilyjä.
Käsityöneuvos
Käsityöneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1977. Vuosien 1918–2013 aikana käsityöneuvoksen arvonimi on myönnetty 12 henkilölle.