Kalin-tsaari
Kalin-tsaari (ru: Калин-царь), myös Galin, Kain, Kalin tsaari Kalinovitš on myyttinen tataarien tsaari, hallitsija, sotapäällikkö ja johtaja, jota usein mainitaan venäläiseen kansanperinteeseen kuuluvassa Kiovan Rusjiin sijoittuvassa bylinarunoudessa kuin Kiovaa jatkuvasti uhkaavana, ruhtinas Vladimirin ja legendaaristen urhojen, bogatyrien perivihollisena. Joidenkin lähteiden mukaan merkittävän venäläisen folkloristin ja etnografin V. F. Millerin väitteet tataarijohtajan saaneensa nimen Donetskin alueen Volodarskissa virtaavan Kalka joen nimestä tuskin ovat totta, mutta tätä hallitsijahahmoa voi pitää Nogai-kaanin inkarnaationa eeppisessä kertomarunoudessa. Joissakin tarinoissa tataaripäällikkö esiintyy myös nimellä Mamai. Venäläisten strukturalistin Vladimir Proppin mukaan parhaimmasta urhosta Ilja Murometsista ja hänen vastustajasta Kalin-tsaarista kertovien kiovalaisten runojen sikermään kuuluvat bylinat, mm. ”Ilja Muromets ja Kalin-tsaari” (ru: ”Илья Муромец и Калин-царь”), ”Ilja, Samson ja Kalin” (ru: Илья, Самсон и Калин) ja ”Ilja, Jermak ja Kalin” (ru: ”Илья, Ермак и Калин”) ovat kaikkein laajemmin sekä pohjoiseen että Siperiaan levinneet ja venäläisten eniten rakastamia lauluja. Kalinista ja tataarien häviöstä kertovasta yleisslaavilaisesta kansallisbylinasta on julkaistu noin 80 tallennetta.
”Kalin” nimeä kohdataan esimerkiksi bylinassa "Kalin-tsaari" vain kahteen otteeseen, muuten yleensä tästä hallitsijasta käytetään yhdysnimiä ”Kalin-tsaari”, ”häijy Kalin”, ”ilkeä Kalin-tsaari Kalinovitš”, ”sobaka Kalin-tsaari”, ”sobaka ilkeä Kalin-tsaari Kalinovitš”, ”kirottu sobaka Kalin-tsaari” ja ”Kalin-tsaari, ilkeä Kalinovitš” tai petsenegien ”sobaka” Kain-tsaari. Eli venäläisten kansanrunojen Kalin-tsaarin yleisimmät epiteetit ovat ”Sobaka” (”koira”), ”Rosvo” ja ”Pahuksen” tsaari, joista joidenkin lähteiden mukaan "sobaka" -herjausmääre liittyy säännöllisesti bylinoissa "vihattujen tsaarien" nimiin. Useimmiten eeppiseen epäsuosioon viittaavien metaforien käyttö yleistyy, kun käänteellisien tilanteiden, historiassa tunnettujen mongolien maahantunkeutumisen, Novgorodia lukuun ottamatta Venäjän alistamisen ja sen Kultaisen ordan kaanikuntaan liittämisen aikaansaama närkästys ja taikausko vahvistuvat.
Historiallisesti tunnettujen 900-1200 luvun tunkeilijoiden, mongoli‑ ja tataarivalloittajien saapumisen myötä vanhan Rusin valtakunnan loppu, muinaisslaavilaisen sivilisaation ja uskonnon hävitys, vuosisatoja kestänyt ies ja vieras ylivalta ovat luoneet lauluepiikkaan ”koira Kalin-tsaarin”, jolloin Kiovan pääruhtinas Vladimir käyttää Kalinista ja Kalin itsestään määrettä ”sobaka”. Tunnettuihin määritteisiin kuuluvat vielä ”pakanallisten tsaari”, kyptšaki-, altai- ja kazakinkielinen ”paksukainen”; krimintataari-, turkin-, tataarin-, uiguuri- ja karaiiminkielinen ”paksukainen, läski, tyhmä”. Bylinojen poeettisen kielen vakiintuneeseen käsitteeseen kuuluu, että Kalin kutsuu omia alamaisiakin ”pakanallisiksi tataareiksi”:
V.Propp kuvaa bylinojen tataareja heimojen liittokuntana, jonka pohjalta alkaa kehittyä varhaisfeodaalinen järjestelmä vahvoine dynastioineen, ja heidän sotavoimiaan sukukuntien muodostamina aivan kuin germaaneilla Tacituksen kautena. Bylinat kertovat Kalin-tsaarista sukulaisten ympäröimänä, useaan otteeseen mainitaan hänen poika tai pojat, vävyt ja langot johtamassa sotaretkiä ja armeijaa. Samoin bylinat toistavat, että Kalin saapuu yhdessä neljänkymmenen tsaarin ja prinssin tai neljänkymmenen kuninkaan kanssa, jolla kaikella on Proppin mielestä merkittävä sija tuonaikaisessa kiinteän yhtenäisyyden puutteessa. Eepoksessa tataarien sotaväen kasvamiseen järjestäytyneeksi ja rautaisen kurin alaiseksi kuluu joidenkin laulajien mukaan 3 vuotta, jotkut laulajat odotuttavat sen vahvistumista 30 vuotta.
Kiovan piirittää epälukuinen määrä tataarisotaväkeä Kalin-tsaarin johdolla ”yhdessä neljänkymmenen tsaarin, neljänkymmenen kuninkaan kanssa, joilla jokaisella sotavoimaa neljäkymmentä tuhatta”, jolloin ruhtinas Vladimir saa ultimaatumin taistelutta antautumisesta. Kukaan ei ole puolustamassa kaupunkia, koska Vladimir on määrännyt Ilja Murometsin nälkäkuolemaan ja unohtanut hänet vankityrmään. Muut urhot ovat kaupungista lähteneet teille tietämättömille. Venäläisten kansansatujen juonirakenteita tutkineen Proppin mukaan aihepiirteiltään sankaribylinat ”Ilja Muromets ja Kalin-tsaari”, ”Ilja, Samson ja Kalin” ja ”Ilja, Jermak ja Kalin” ovat paljolti samasta kannustuksesta laulettuja, jolloin kaupungin pelastajaksi tavalla tai toisella osoittautuu vankityrmästä elävänä löytynyt Ilja Muromets. Erilaisuutta tuo taistelua edeltävä kadonneiden sankarien etsintä, jolloin pääurho heidät lopuksi löytää Kiovan lähistöltä Samsonin päämajasta, tai tarinaa sävyttää kertomus nuoremman sukupolven urhosta, joskus jopa Iljan serkkuna mainitusta Jermakista vailla kokemusta ja taistelupelkoa ja silti täynnä anarkistista sankaruutta. Kertomarunouden tataarien häviökohtauksia on monesti tutkittu siinä mielessä, mistä historiallisesta tapahtumasta voisi olla kysymys, ja lopputuloksena on ollut usein, mm. V. Millerinkin arvailu, että laulajat mahdollisesti välittävät vuotena 1223 käytyä Kalkan taistelua, johon osallistujista aikakirjoissa Aleksander Popovitšin nimeltä mainittua voisi samastaa eeppisen Aljoša Popovitšin kanssa. Samoin kuten eeppisten sankareiden taistelusta neljäkymmentä kuningasta, prinssiä ja tsaaria vastaan kertova bylina ”Kamskoe verilöyly” (ru:”Камское побоище”) kuvanee novgorodilaisten voutena 1357 pohjoisen Uralin ja jäämeren rannikon tuonaikaiselta nimeltä tunnetun Jugran alueelle tekemää epäonnistunutta retkeä. Vaikka V.Propp ei pidä varmana tietona, onko joskus otsikot ”Mamaevo verilöyly” (ru:Мамаево побоище”) tai ”Kamskoe verilöyly” kansan suusta siepattuja tai kerääjien keksimiä, mutta yhtenä sikermänä runot edustavat Iljasta ja Kalinista kertovia tarinoita, joilla loppujuoni vaihtelee. Samson on johtajana vain niin kauan, kuin Ilja on vankeudessa, ja vaaroille sokeana taisteluun kiiruhtanut Jermak kuolee hyödyttömänä ennen kuin tataarit karkotetaan. Ratkaisevaan keskipisteeseen siirtyy Ilja Muromets, joka lahjat mukanaan saapuu Kalin-tsaarin sotaleirille pyytämään lisäaikaa, ja alushirsi kourassaan joutuu mitä vastuullisimpaan taisteluvaiheeseen tataarijohtajan kieltäytyessä. Hän tunkeutuu vihollisjoukkojen syvimpään sopukkaan Kalin-tsaarin lähelle, tekee ensin selvää tsaarinpojasta ja sitten hakkaa pään johtajalta itseltään. Joissakin tarinoissa Kalin-tsaari selviää hengessä, mutta hänen armeija kaatuu ja hän kallomurtumineen ja häpeässään joutuu pakenemaan. Joissakin bogatyrit vangitsevat hänet ja vievät mukanaan Vladimirin hoviin, jossa tataaritsaari vannoo tästedes maksavansa veroa. Bylinassa dramaattisen yllättävänä loppukäänteenä voi olla tataarien selviytyminen, voimien kerääminen ja uusi hyökkäys bogatyrien ollessaan voittoisasti kehuskelemassa, jolloin kansansankarit saavat surmansa ja josta johtuvat em. verilöylyihin viittaavat otsikot. Taistelubylina Kalin-tsaarista saa uusia käänteitä, kun tataarisotilaat kaivavat kuoppia ja tunneleita, joiden avulla pääsankari Ilja saadaan kiinni. Aina mahtimiehen joutuessa vihollisen vangiksi, tataarijohtaja ei anna urhoa mestata, vaan pyrkii värväämään sotavoimiensa palvelukseen.
Muutaman lähteen mukaan bylinat Kalin-tsaarista heijastavat 1240-1480 jaa. kestäneen mongoli-invaasion jättämää jälkeä.
Kuvia bylinojen Kalin-tsaarista