Joulukatu
Joulukatu on joulun aikoihin erityisesti valaistu ja usein muutoinkin koristeltu katu. Suurimmissa kaupungeissa avataan marraskuun lopulla tai joulukuun alussa joulukatu, jonka varrella olevat kauppaliikkeet, ravintolat ja kahvilat ovat yleensä huomioineet joulun.
Joulukoristeet ja jouluvalot ovat kuitenkin kauppiaiden joka vuosi kustantama nähtävyys ja hinnan maksavat asiakkaat ostamalla kauppaliikkeiden tuotteita. Tavallaan joulukatu on mainosta siitä, että ollaan siirrytty jouluaikaan ja kaupoissa on erityisiä juuri joululahjaksi sopivia tavaroita myytävänä. Kuitenkin varsinaisia valomainoksia kaduilla ei ole, koska Helsingin kaupunki on jo vuosia osallistunut valojen kustantamiseen ja näin koristelu on pysynyt neutraalina. Kauppiaat ovat kuitenkin vaikuttaneet siihen, että valot sytytetään nykyisin jo viikko pari ennen adventtia.
Joulukatuperinne on sangen nuorta. Kun mainosvalojen käyttö yleistyi 1920-luvulla, alettiin Yhdysvalloissa ja Länsi-Euroopan suurkaupungeissa tavaratalojen julkisivuja koristaa suurin valaistuin kuvin ja vähitellen tämä tapa levisi myös kaduille. Myös Tukholman Drottninggatanista luotiin kimmeltävä joulukatu jo 1920-luvulla. Tämän ruotsalaisen mallin mukaan Kluuvikadun kauppiaat kustansivat ensimmäisen suomalaisen joulukadun vuonna 1930. Katu oli koristeltu kuusiköynnöksin ja seppelein sekä muutamin värivaloin. Tämä Suomen ensimmäinen joulukatu avattiin 13. joulukuuta 1930, jolloin Suomessa alettiin ensimmäisen kerran viettää myös suurta ruotsalaistyylistä julkista Lucia-juhlaa paraateineen.
Lamavuosina joulukatu jäi pois, mutta kun taloudellinen tilanne Suomessa taas parani, jouluvalaitukseenkin oli taas varaa. Nykyinen Mannerheimintie Erottajalta Kiasmalle, silloinen Heikinkatu, koristeltiin vuonna 1935 tervapadoin, valonheittäjin ja sadoin soihduin. Vielä vuosina 1937 ja 1938 Kluuvikatu koristeltiin joulukaduksi, 1937 kuusiköynnökset somistettiin kelloin, 1938 lumitähdin.
Sotavuodet olivat pimennyksen aikaa ja pimeys jatkui aina vuoteen 1949, jolloin säännöstely jo hellitti ja joulut alkoivat olla kaikin puolin runsaampia. Tällöin kauppiaat koristivat Aleksanterinkadun aivan ylenpalttisesti: kuusiköynnöksiä oli yhteensä kolme kilometriä ja lamppuja peräti 4 000, samoin kuin myös 4 000 joulupukkia liikkeiden näyteikkunoissa. Muittenkin katujen kauppiaat innostuivat rakentamaan joulukatuja, ja niitä ilmaantui parissa viikossa Helsinkiin vuonna 1949 kaikkiaan kuusi kappaletta. Fabianinkadun jättienkelit valaistuine hameineen saivat sodan läpikäyneet ihmiset hämmästelemään ja keskustan kaduilla kaikuivat iltaisin jazzmusiikin sävelet.
Kluuvikadun koristelut unohtuivat ja Aleksanterinkadusta muodostui vähitellen "virallinen" joulukatu, jonka avauspäivä oli ensimmäistä adventtisunnuntaita edeltävä lauantai. Jo vuodesta 1948 on Aleksin jouluvaloja sytytelty ja A:n muotoinen valaistusmalli on säilytetty kokoajan. Se onkin Museoviraston suojelema valaistusmalli. .
Myöhemmin Helsingissä on muutamille muillekin kaduille, muun muassa Kaisaniemenkadulle ja Esplanadille alettu ripustaa jouluvaloja. Nykyisin joulukatu on valaistu jo viikkoa ennen adventtia, ja jouluvalaistus on käytössä loppiaiseen saakka.
Helsingin Kaupunginmuseo on tuonut perinteisen joulukadun Sofiankadulle juhlistamaan Helsingin vanhimpia kortteleita. Vuonna 2009 avajaistapahtumassa 29. marraskuuta Aira Samulin sytytti jouluvalot Katumuseon joulukadulle. Mallina ovat olleet lamppuköynnökset ja lumitähdet vuoden 1938 Kluuvikadun joulukadulta. Avajaisissa oli mukana vossikalla ajeleva joulupukki, tonttuja ja entisajan asuihin pukeutuneita helsinkiläisiä.
Lapsille suunnatut näyteikkunat keräävät varsinkin avajaispäivänä katsojia aivan jonoiksi asti. Helsingissä Seurasaaren Joulupolusta on myös muodostunut perinne pääkaupungissa jouluaan viettäville lapsiperheille.