hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Robert Jenkins (merimies)
Robert Jenkins oli 1700-luvulla elänyt merenkulkija. Hänet muistetaan erityisesti miehenä, joka antoi nimen brittien Espanjaa vastaan käymälle sodalle Jenkinsin korvasta.
9. huhtikuuta 1731 Robert Jenkinsin priki "Rebecca" oli matkalla Jamaikasta Lontooseen, kun Espanjan rannikkovartioston alus "San Antonio" (alias "Isabela") nousi "Rebeccaan" lähellä Havannaa. Jenkinsin mukaan espanjalainen kapteeni Juan de León Fandiño ryösti hänen lastinsa, syytti Jenkinsiä salakuljetuksesta, Britannian ja Espanjan välisen kauppaoikeussopimuksen rikkomisesta ja merirosvouksesta ja leikkasi hänen toisen korvansa irti. Jenkins ei antanut tätä koskaan anteeksi, vaan kanniskeli korvaa mukanaan kertoen tarinaansa, kampanjoiden Espanjaa vastaan ja vedoten jokaiseen mahdolliseen korkeampaan tahoon. Myöhemmin esitellessään korvaansa parlamentin alahuoneelle Jenkins kertoi Fandiñon loukanneen sanallisesti myös kuningasta. Brittilehdistö asettui voimakkaasti Jenkinsin puolelle ja vaati sotaa tästä ja muista vastaavista tapahtumista. Poliittisena syynä sodalle oli orjien ja tavaroiden kauppaoikeussopimus "asiento", jonka perusteella britit saivat luvan kuljettaa Amerikkaan rajattoman määrän orjia sekä sovitun määrän kauppatavaraa. Britit eivät olleet enää tyytyväisiä sopimuksen asettamiin rajoihin ja Espanjan harrastamaan merivalvontaan. Britannia julisti sodan Espanjalle lokakuussa 1739. Jenkinsistä ei tiedetä mitään muuta.
"Korvan vuoksi käydyssä sodassa" menestynyt englantilainen kaappari Thomas Frankland kaappasi Fandiñon komentaman saattueen 15. kesäkuuta 1742, ottaen vangiksi miehen, jota tuolloin pidettiin syypäänä sotaan. Myöhemmin sodan jälkeen Jenkinsin kertomaa tarinaa tai osia siitä on ruvettu pitämään myyttinä.
Robert Jenkins
Robert Jenkins voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Mirabel
Mirabel on kaupunki Kanadassa, Quebecin provinssissa. kaupunki kuuluu Montrealin suur-kaupunkialueeseen. Kaupunkia ympäröivää kuntaa kutsutaan myös samalla Mirabelin nimellä. Kaupungin väkiluku oli vuonna 2006 suoritetussa väestönlaskennassa 34 626. Vuodesta 2001 kaupungin väkiluku kasvoi 26,8 prosenttia ja oli näin ollen Kanadan nopeimmin kasvava kaupunki. Kaupungin alueella sijaitsee Montréal-Mirabelin kansainvälinen lentoasema.
Mirabelin ystävyyskaupunki on Ranskassa sijaitseva Châlons-en-Champagnen kaupunki.
Mirabel luotiin yhdistämällä useita maalaiskuntia. Yhdistetyt maalaiskunnat ja niiden perustamisvuodet: Saint-Augustin (1855), Saint-Benoît (1855), Saint-Hermas (1855), Saint-Janvier-de-Blainville (1855), Sainte-Scholastique (1855), Saint-Canut (1857), Sainte-Monique (1872) ja Saint-Janvier-de-la-Croix (1959). Uutta aluetta kutsuttiin aluksi nimellä "Ville de Sainte-Scholastique", mutta nimi muutettiin Mirabeliksi vuonna 1973. Kaupungin suunnitelmissa oli rakentaa maailman suurin lentoasema ja ilmailuteollisuuden keskittymä. Mirabelin lentoasema avattiin käyttöön vuonna 1975, mutta 1970-luvun öljykriisin ja matkustajaliikenteen vähentyessä suunnitelmat eivät koskaan toteutuneet. Lopulta vuonna 2004 lentoasema suljettiin matkustajaliikenteeltä ja on nykyään ainoastaan rahtiliikenteen käytössä.
Québec City Jean Lesagen kansainvälinen lentoasema
Québec City Jean Lesagen kansainvälinen lentoasema (, tunnetaan myös nimellä: "Québec/Jean Lesage International Airport"; ) sijaitsee noin 11 kilometriä lounaaseen Québecin kaupungista Québecin provinssissa, Kanadassa.
Lentoaseman kautta kulki 1 022 862 matkustajaa vuonna 2008. Matkustajamäärä oli 17 % suurempi kuin edellisenä vuonna.
Kaksi vuotta Charles Lindberghin välilaskuttoman lennon Atlantin ylitse vuonna 1927 Québeciin rakennettiin ensimmäiset lentokonehangaarit. Lentokenttää käytettiin pääasiassa talvisaikaan postin kuljettamiseen. Vuonna 1943 lentoaseman kiitoteille ja rullausteille asennettiin valaistus. Candian Pacific Airlines oli ensimmäinen kaupallinen yhtiö, jolla oli reittiliikennettä Montréalin, Québecin, Mont-Jolin ja Sept-Îlesin välillä. 1950-luvun puolessa välissä Trans-Canada Air Lines ja Quebecair aloittivat reittiliikenteen asemalle. 17. joulukuuta 1954 lentoaseman ensimmäinen matkustajaterminaali avattiin käyttöön. Ensimmäiset suihkukoneet aloittivat liikennöinnin asemalle 1964. Vuonna 1973 asemalle valmistui uusi terminaalirakennus. Vuosina 1981, 1982 ja 1984 asemalla suoritettiin useita perusparannuksia ja rakennettiin uusia yhdysteita seka lentokoneramppeja. Vuonna lentoaseman uudeksi nimeksi valittiin "Jean Lesagen kansainvälinen lentoasema" ja muutettiin nykyiseen muotoonsa vuonna 2008.
Saskatoon John G. Diefenbakerin kansainvälinen lentoasema
Saskatoon John G. Diefenbakerin kansainvälinen lentoasema (, tunnetaan myös nimellä "Saskatoon International Airport") on lentoasema Kanadan Saskatchewanin provinssissa, noin 5,6 km Saskatoonin kaupungista luoteeseen. Kenttää ylläpitää "Saskatoon Airport Authority". Kenttä on nimetty Kanadan 13. pääministerin John Diefenbakerin kunniaksi.
Saskatoonin lentoaseman juuret juontavat vuoteen 1913, jolloin kaupunki määritteli pienen alueen kaupungin ulkopuolelta ilmasatamaksi (tuohon aikaan lentokenttiä kutsuttiin Kanadassa ilmasatamiksi). Vuonna 1922 kaupungin alueella oli jo kaksi kaupallista ilmasatamaa. Kanadan valtion ja Saskatoonin yhteistyössä 1. heinäkuuta 1929 ensimmäinen virallinen ilmasatama avavattiin nykyisen lentoaseman paikalla. Seuraavan vuoden kesäkuussa lentoasemalle asennettiin valaistus. Samana vuonna Western Canada Airways aloitti postiliikenteen läntiseen Kanadaan. Liikenne tosin lopetettiin 31. maaliskuuta 1932 taloudellisen taantuman vuoksi. Vuosina 1938 ja 1939 lentoasemaa laajennettiin, kolme uutta kiitotetä valmistuivat valtion ja kaupungin yhteisrahoituksella. Toisen maailmansodan aikana lentoasema oli Kanadan ilmavoimien käytössä, lähinnä koulutuskäytössä.
Vuonna 1946 lentoasema palautettiin siviililiikenteen käyttöön ja 1948 kiitoteille 08 ja 32 asennettiin mittarilähestymisjärjestelmä. Vuoden 1947 heinäkuussa Trans-Canada Air Lines aloitti reittilennot asemalta Vancouveriin ja Torontooon Douglas DC-3 -koneilla. Vuonna 1950 koneet vaihtuivat uudempiin DC-4 North Star -koneisiin. Lokakuussa 1950 Kanadan ilmavoimat perustivat asemalle lentokoulutuskeskuksen. Syyskuussa 1954 lentoasema sai kansainvälisen statuksen ja passintarkastuspisteen. Uusi terminaali valmistui vuonna 1955. Vuonna 1967 ensimmäiset suihkukoneet aloittivat liikennöinnin asemalle, Trans-Canada Air Lines lensi kentälle käyttäen Douglas DC-9 koneita. 29. marraskuuta 1975 lentoasemalle valmistui jälleen uusi terminaali ja vanha terminaali peruskorjattiin toimistoiksi hallinnollisiin tehtäviin. 23 heinäkuuta 1993 Saskatoonin lentoasema nimettiin uudelleen Kanadan 13. pääministerin kunniaksi "Saskatoon John G. Diefenbakerin kansainvälinen lentoasema"ksi.
Dainora Alšauskaitė
Dainora Alšauskaitė (s. 22. lokakuuta 1977 Zarasai) on liettualainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa Södertälje Nykvarn Orienteringia. Aikaisemmin hän edusti OK Ravinenia.
Roskilden EM-kilpailuissa 2004 Alšauskaitė voitti keskimatkalta hopeaa. Sprintissä hän sijoittui yhdeksänneksi, viestissä kymmenenneksi ja pitkällä matkalla 17:nneksi. Västeråsin MM-kilpailuissa 2004 hän sijoittui viestissä 12:nneksi ja sprintissä 13:nneksi. Keskimatkalla hän karsiutui finaalista.
HMS Virago (R75)
HMS Virago (viirinumero R75) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston V-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa ja sen jälkeen tyypin 15 nopeaksi sukellusveneentorjuntafregatiksi muutettuna, jolloin sen viirinumero vaihdettiin F76:ksi.
"HMS Virago" liitettiin palvelukseen otettaessa yhdessä sisaralustensa kanssa muodostamaan Kotilaivaston 26. Hävittäjälaivueeseen, jonka mukana alus suojasi Jäämeren saattueita sekä lentotukialuksia näiden suorittaessa rynnäköitä Norjan rannikolle.
"HMS Virago" siirtyi laivueen mukana Itä-Intian laivastoon vuoden 1944 lopulla. Alukset osallistuivat iskuihin Malesian ja Borneon rannikon kohteisiin. Alus osallistui 16. toukokuuta 1945 Malakan salmen taisteluun yhdessä "HMS Saumarezin", "HMS Verulamin", "HMS Venuksen" ja "HMS Vigilantin" kanssa. Taistelun aikana upotettiin keisarillisen Japanin laivaston raskas risteilijä "Haguro".
"HMS Virago" muutettiin vuosien 1952-1953 vaihteessa Chathamin telakalla Tyypin 15 -fregatiksi, jossa yhteydessa aluksen viirinumero vaihtui F75:ksi. Alus palveli 1960-luvun alussa 17. fregattilaivueessa.
Alus myytiin romutettavaksi Shipbreaking Industriesille Faslaneen, jonne se saapui 4. kesäkuuta 1965.
HMS Verulam
HMS Verulam (viirinumero R28) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston V-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa ja sen jälkeen tyypin 15 nopeaksi sukellusveneentorjuntafregatiksi muutettuna, jolloin sen viirinumero vaihdettiin F29:ksi.
"HMS Verulam" liitettiin palvelukseen otettaessa yhdessä sisaralustensa kanssa muodostamaan Kotilaivaston 26. Hävittäjälaivueeseen, jonka mukana alus suojasi Jäämeren saattueita sekä lentotukialuksia näiden suorittaessa rynnäköitä Norjan rannikolle.
"HMS Verulam" siirtyi laivueen mukana Itä-Intian laivastoon vuoden 1944 lopulla. Alukset osallistuivat iskuihin Malesian ja Borneon rannikon kohteisiin. Alus osallistui 16. toukokuuta 1945 Malakan salmen taisteluun yhdessä "HMS Saumarezin", "HMS Venuksen", "HMS Virago" ja "HMS Vigilantin" kanssa. Taistelun aikana upotettiin keisarillisen Japanin laivaston raskas risteilijä "Haguro". Laivue ei siirtynyt Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, vaan se palasi sodan päätyttyä Englantiin.
"HMS Verulam" muutettiin 1952 Portsmouthin telakalla tyypin 15 -fregatiksi, jossa yhteydessa aluksen viirinumero vaihtui F29:ksi.
"HMS Verulam" romutettiin 1972 J. Cashmorella Newportissa.
Murisijalehtisammakko
Murisijalehtisammakko ("Litoria raniformis") on Australiassa esiintyvä lehtisammakkolaji.
Murisijalehtisammakko on suuri lehtisammakko, se voi kasvaa jopa 10 senttiä pitkäksi nenänpäästä peräaukkoon mitattuna. Lajin ihon pohjaväri on vaaleanvihreä, sen päällä on mustia ja pronssinvärisiä lykyitä viivoja ja täpliä. Kyljissä on viivat molempaa väriä. Vatsa ja kurkku ovat vaaleita. Nuijapäät ovat myös isoja, häntä mukaan laskettuna jopa 9,5 senttiä.
Murisijalehtisammakkoa tavataan vain Australiassa. Sen levinneisyysalue mantereella ulottuu Uuden Etelä-Walesin, Victorian ja Etelä-Australian alueille. Lisäksi sitä tavataan Tasmaniassa ja joillakin Bassinsalmen saarilla.
Tulokaslajina murisijalehtisammakkoa tavataan myös Uudessa-Seelannissa, jonne se tuotiin 1860-luvulla Tasmaniasta. Nykyisin se on maan laajimmalle levinnyt sammakkolaji.
Murisijalehtisammakon mieluisinta elinympäristöä ovat suot, lammet ja järvet (erityisesti ne, joilla kasvaa ruokoa) metsässä ja rannikkoalueilla. Murisijalehtisammakko on ketterä kiipeilijä, mutta se viettää suurimman osan ajastaan tiheässä ruohikossa tai rämeisillä niityillä.
Lajin uskotaan olevan harvinaistumassa suuressa osassa sen esiintymisaluetta. Joiltakin alueilta se on kadonnut kokonaan, mutta osissa Pohjois-Victoriaa ja Etelä-Australian Riverlandissa se on paikoin yhä runsas.
HMS Bulldog (H91)
HMS Bulldog (viirinumero H91) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston B-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa ja romutettiin pian sen loputtua.
"HMS Bulldog" lähetettiin 9. toukokuuta 1940 Scapa Flowsta täydennyksenä Norjan rannikolle yhdessä "HMS Furyn", "HMS Foresightin", "HMS Mohawkin" ja "HMS Gallantin" kanssa. Osaston tuli matkalla tuhota tiedustelutietojen ilmoittama kuuden E-veneen osasto. "HMS Bulldog" jäi osastosta ja se liittyi risteilijä "HMS Birminghamin" ja hävittäjien "HMS Janus", "HMS Hyperion", "HMS Hereward" ja "HMS Havock" muodostamaan osastoon, jolla oli vastaava tuhoamistehtävä. Osastoon liittyivät hieman myöhemmin vielä hävittäjät "HMS Kelly" ja "HMS Kandahar". Osasto kohtasi E-veneet, mutta ei saanut niitä upotettua. "HMS Kellyyn" osui torpedo sillan alle keskilaivaan ja "HMS Bulldog" määrättiin hinaamaan vaurioitunut alus Tyneen.
Alus palveli toisessa maailmansodassa Kotilaivaston 3. Saattajalaivueessa. Se oli suojaamassa saattuetta OB318 Liverpoolista Atlantille, kun se joutui 9. toukokuuta 1941 Saksan laivaston sukellusveneen "U-110" hyökkäyksen kohteeksi. Taistelun seurauksena "HMS Bulldog" sai ensimmäisenä täydellisen Enigma-laitteen vallattua.
Alus osallistui toukokuussa 1942 Jäämeren saattueen QP11 saattamiseen ja matkan aikana taisteluun Saksan laivaston hävittäjiä vastaan yhdessä "HMS Beaglen" kanssa.
"HMS Bulldog" osallistui vuoden 1944 lopulla tukialusten suojaamiseen Norjan rannikolle tehtyjen tukialusrynnäköiden aikana, kunnes alus siirrettiin Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon.
Kanaalisaarten saksalaiset miehitysjoukot antautuivat 9. toukokuuta 1945 "HMS Bulldogin" kannella.
"HMS Bulldog" myytiin 15. tammikuuta 1946 Metal Industries Inc.:lle romutettavaksi.
HMS Venus (R50)
HMS Venus (viirinumero R50 ja myöhemmin L50) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston V-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa ja sen jälkeen tyypin 15 nopeaksi sukellusveneentorjuntafregatiksi muutettuna, jolloin sen viirinumero vaihdettiin F50:ksi.
"HMS Venus" liitettiin palvelukseen otettaessa yhdessä sisaralustensa kanssa muodostamaan Kotilaivaston 26. Hävittäjälaivueeseen, jonka mukana alus suojasi Jäämeren saattueita sekä lentotukialuksia näiden suorittaessa rynnäköitä Norjan rannikolle.
"HMS Venus" siirtyi laivueen mukana Itä-Intian laivastoon vuoden 1944 lopulla. Alukset osallistuivat iskuihin Malesian ja Borneon rannikon kohteisiin. Alus osallistui 16. toukokuuta 1945 Malakan salmen taisteluun yhdessä "HMS Saumarezin", "HMS Verulamin", "HMS Virago" ja "HMS Vigilantin" kanssa. Taistelun aikana upotettiin keisarillisen Japanin laivaston raskas risteilijä "Haguro". Laivue ei siirtynyt Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, vaan se palasi sodan päätyttyä Englantiin.
"HMS Venus" muutettiin 1952 - 1954 Devonportin telakalla tyypin 15 -fregatiksi, jossa yhteydessa aluksen viirinumero vaihtui F50:ksi.
Alus muutettiin 1955 edelleen koululaivaksi, minkä jälkeen se liitettiin osaksi Dartmouthin koululaivuetta (). Laivueen tehtävänä oli tarjota merikadeteille mahdollisuus merenkulun käytännön opetteluun. Muutostyön aikana alukselta poistettiin kaksiputkinen 40 millimetrin tykkitorni ja sen siltarakennetta laajennettiin ja samalla sillan rakenteita avattiin. Lisäksi alukselle rakennettiin majoitustiloja poistetun tykinpaikalle.
"HMS Venus" romutettiin 1972 Briton Ferryssä.
HMS Vigilant (R93)
HMS Vigilant (viirinumero R93) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston V-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa ja sen jälkeen tyypin 15 nopeaksi sukellusveneentorjuntafregatiksi muutettuna, jolloin sen viirinumero vaihdettiin F93:ksi.
"HMS Vigilant" liitettiin palvelukseen otettaessa yhdessä sisaralustensa kanssa muodostamaan Kotilaivaston 26. Hävittäjälaivueeseen, jonka mukana alus suojasi Jäämeren saattueita sekä lentotukialuksia näiden suorittaessa rynnäköitä Norjan rannikolle.
"HMS Vigilant" siirtyi laivueen mukana Itä-Intian laivastoon vuoden 1944 lopulla. Alukset osallistuivat iskuihin Malesian ja Borneon rannikon kohteisiin. Alus osallistui 16. toukokuuta 1945 Malakan salmen taisteluun yhdessä "HMS Saumarezin", "HMS Verulamin", "HMS Viragon" ja "HMS Venuksen" kanssa. Taistelun aikana upotettiin keisarillisen Japanin laivaston raskas risteilijä "Haguro".Laivue ei siirtynyt Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, vaan se palasi sodan päätyttyä Englantiin.
"HMS Vigilant" muutettiin 1952 J. J. Thornycroftin telakalla tyypin 15 -fregatiksi, jossa yhteydessa aluksen viirinumero vaihtui F93:ksi.
Alus muutettiin 1955 edelleen koululaivaksi, minkä jälkeen se liitettiin osaksi Dartmouthin koululaivuetta (). Laivueen tehtävänä oli tarjota merikadeteille mahdollisuus merenkulun käytännön opetteluun. Muutostyön aikana alukselta poistettiin kaksiputkinen 40 millimetrin tykkitorni ja sen siltarakennetta laajennettiin ja samalla sillan rakenteita avattiin. Lisäksi alukselle rakennettiin majoitustiloja poistetun tykinpaikalle.
"HMS Vigilant" myytiin romutettavaksi Shipbreaking Industriesille Faslaneen, jonne se saapui 4. kesäkuuta 1965.
Georgi Šonin
Georgi Šonin (Гео́ргій Степа́нович Шо́нін) 3. elokuuta 1935 Rovenki, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto – 7. huhtikuuta 1997) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolainen kosmonautti, joka lensi Sojuz 6 -avaruusaluksella. Hänet valittiin kosmonautiksi vuonna 1960. Hän menetti kosmonauttistatuksen vuonna 1979 terveyssyistä.
Šonin toimi sen jälkeen puolustustutkimuslaitoksen johtajana. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1997.
Vitali Sevastjanov
Vitali Sevastjanov, (; 8. heinäkuuta 1935 Krasnouralsk, Sverdlovskin alue, Neuvostoliitto – 5. huhtikuuta 2010 Moskova, Venäjä) oli venäläinen poliitikko ja neuvostoliittolainen kosmonautti, joka lensi Sojuz 9 ja Sojuz 18 -avaruusaluksilla ja työskenteli Saljut-avaruusasemalla.
Sevastjanov valmistui 1959 insinööriksi Moskovan ilmailuinstituutista ja pääsi valmistuttuaan Sergei Koroljovin suunnittelutoimistoon, jossa toimi muun muassa Vostok-avaruusaluksen suunnittelussa. Hän toimi kosmonauttien koulutuskeskuksessa luennoitsijana. Vuonna 1967 hän pääsi kosmonauttikoulutukseen.
Toisella lennollaan Sevastjanov työskenteli kaksi kuukautta Saljut 4 -avaruusasemalla. Vuonna 1976 hän vetäytyi avaruuslennoista, mutta jatkoi Saljut 6-avaruusaluksen lennonjohdossa. Tämän jälkeen hän palasi avaruusalusten suunnitteluun ja osallistui 1980-luvulla muun muassa Buran-sukkulan suunnitteluun Hän ehti viettää avaruudessa kaikkiaan 80 vuorokautta 16 tuntia 19 minuuttia.
Sevastjanov lopetti avaruusalan toiminnan 1993, ja hänet valittiin Venäjän parlamenttiin duumaan kommunistisen puolueen edustajana ensimmäiselle kaudelle vuoden 1993 vaaleissa. Viimeksi hänet valittiin uudelleen vuonna 2003 nelivuotiskaudelle 2004–2007.
Hän toimi 1977–1986 ja 1988–1989 Neuvostoliiton shakkiliiton puheenjohtajana. 1980-luvulla hän juonsi avaruustoimintaa popularisoivan televisiosarjan "Ihminen, maa, maailmankaikkeus".
Vasili Lazarev
Vasili Lazarev (; 23. helmikuuta 1928 – 31. joulukuuta 1990) oli neuvostoliittolainen kosmonautti, joka lensi Sojuz 12 -avaruusaluksella ja oli Sojuz 18-1 -avaruusaluksen, jonka laukaisu epäonnistui, miehistössä.
Lazarev oli lääketieteen tohtori ja eversti Neuvostoliiton ilmavoimissa.
Sojuz 12 -lennolla alus palasi maan ilmakehään liian jyrkällä radalla, jonka aiheuttamat kiihtyvyydet rasittivat Lazarevin selkärankaa.
Lazarev jatkoi avaruusohjelmassa vuoteen 1981, jolloin hän menetti lentostatuksen lääketieteellisistä syistä.
HMS Juno (F46)
HMS Juno (viirinumerot F46 ja ?.5.1940 alkaen G46) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston J-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Aluksen alkuperäisenä nimenä piti olla "HMS Jamaica"
Alus tilattiin 25. maaliskuuta 1937 Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista Glasgow'sta osana vuoden 1936 laivasto-ohjelmaa nimellä "HMS Jamaica". Sen köli laskettiin vielä samana vuonna 5. lokakuuta ja alus laskettiin vesille 8. joulukuuta nimellä "HMS Juno", jotta alkuperäinen nimi voitiin antaa valmisteilla olevalle Colony-luokan risteilijälle. Alus valmistui 25. elokuuta 1939.
"HMS Juno" liitettiin palvelukseen otettaessa J-luokasta muodostettuun 7. Hävittäjälaivueeseen (14. Hävittäjäviirikkö), jonka kotisatamana oli Immingham. "HMS Juno", "HMS Jackal" ja "HMS Janus" suojasivat 7. syyskuuta Britannian lähetystöhenkilökuntaa Berliinistä kotimaahan kuljettavaa "Batavia IV":ää. Suojueena olleet alukset sijoitettiin Plymouthiin, jossa niiden tehtävänä oli suojata Kanaalin saattueita yhdessä Puolan laivaston hävittäjän "ORP Gromin" kanssa.
"HMS Juno" joutui 7. joulukuuta 1939 partioidessaan Cromerin edustalla yhdessä "HMS Jerseyn" kanssa Saksan laivaston hävittäjien "Lody" ja "Giese" yllättämäksi, jolloin "HMS Jerseyihin" osui torpedo vaurioittaen alusta pahoin.
"HMS Juno" osallistui huhtikuussa 1940 laivueen mukana Norjan tapahtumiin ennen kuin laivue siirrettiin Plymouthiin Englannin kanaalin valvontatehtäviin.
Italian hallituksen 10. kesäkuuta 1940 antaman sodanjulistuksen jälkeen oli tarpeen vahvistaa Välimeren laivastoa, jolloin "HMS Juno" siirrettiin yhdessä sisaralustena "HMS Jervisin" ja "HMS Januksen" kanssa Välimerelle. Alus osallistui heinäkuussa 1940 Calabrian taisteluun ja maaliskuussa 1941 Matapanin taisteluun.
"HMS Juno" joutui Italian ilmavoimien CANT Z.1007 pommikoneen hyökkäyksen kohteeksi ollessaan matkalla Välimeren laivaston mukana torjumaan saksalaisten maihinnousua Kreetalle. Alus upposi 20. toukokuuta 1941 Kreetalta kaakkoon.
Ben (albumi)
Ben on Michael Jacksonin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1972. Levyn kappaleista ainoastaan sen nimikkokappale julkaistiin singlenä.
Konstantin Feoktistov
Konstantin Feoktistov (; 7. helmikuuta 1926 Voronež, Neuvostoliitto – 21. marraskuuta 2009 Moskova) oli venäläinen avaruusalan insinööri ja entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.
Feoktistov taisteli toisessa maailmansodassa puna-armeijassa Saksan joukkoja vastaan. Hänen jäätyään vangiksi saksalaiset yrittivät teloittaa hänet muiden neuvostoliittolaisten sotavankiensa joukossa, mutta hän sai vain naarmun kaulaansa ja nousi joukkohaudasta.
Feoktistov valmistui insinööriksi Bauman-instituutista ja väitteli fysiikasta tohtoriksi. Hän liittyi Mihail Tihonravovin suunnittelutoimistoon. Vuonna 1955 hän oli yksi niistä insinööreistä, jotka Sergei Koroljovin johtamina suunnittelivat Sputnikin, Vostokin, Voshodin ja Sojuz-avaruusaluksen. Hän tutki 1960-luvun alussa ionipropulsiolla lentävää miehitettyä Mars-alusta.
Vuonna 1964 Feoktistov valittiin kosmonauttikoulutukseen. Hän lensi Voshod 1 -avaruusaluksella kerran, mutta lääketieteellisistä syistä häntä ei valittu muille avaruuslennoille. Hän vietti 12. lokakuuta 1964 laukaistulla Voshod 1 -lennolla 24 tuntia 17 minuuttia avaruudessa. Voshod 1 -lento oli ensimmäinen kerta, jolloin kosmonautit lähtivät avaruuslennolle ilman painepukua, sillä alukseen ei mahtunut kolmea henkilöä painepuvun kanssa. Painepuvun puuttuminen lisäsi riskiä, mutta riski ei koskaan realisoitunut.
Feoktistov jatkoi insinöörinä ja nousi Saljut- ja Mir-avaruusasemat suunnitelleen toimiston johtajaksi. Vuodesta 1990 alkaen hän toimi Moskovan teknillisen yliopiston professorina. Vuonna 2003 hän toimi Baikonurin avaruuskeskuksen lennonjohdon varajohtajana.
Feoktistov on ainoa neuvostoliittolainen kosmonautti, joka ei ollut Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen. Hän sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen avaruuslennostaan. Hän oli maailman ensimmäinen ei-sotilas eli siviilihenkilö avaruudessa. Eräs Kuun kääntöpuolella sijaitseva kraatteri on nimetty hänen mukaansa (Feoktistov-kraatteri Kuun kartalla).
Terminal Choice
Terminal Choice on vuonna 1993 perustettu saksalainen industrial metal -yhtye. Yhtye esittää musiikkinsa englanniksi ja saksaksi.
Mutavaris
Mutavaris ("Corcorax melanorhamphos") on Australian itäosissa elävä mutavariksiin kuuluva varpuslintu. Sillä ei ole läheisiä sukulaislajeja. Cornwallissa elävät alppivarispopulaatiot ovat mahdollisesti mutavariksen lähimmät sukulaiset .
Mutavaris on kookas varpuslintu. Se on kooltaan 43–47 cm. Mutavaris on lähes kokonaan musta lintu. Ainoastaan punaiset silmät ja lennossa näkyvä valkoinen siipilaikku ovat eri väriset. Musta nokka on hieman alaspäin kaareva. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Nuoret linnut ovat väritykseltään aikuisia mutavariksia vaaleampia ja silmän väri on ruskea ja muuttuu oranssin kautta punaiseksi.
Mutavariksia tavataan Australiassa. Lajin levinneisyys ulottuu lähes koko Kaakkois- ja Itä-Australian alueella rannikolta sisämaahan lukuun ottamatta Queenslandin osavaltion pohjoisosia. Mutavariksen elinympäristöä ovat avoimet metsät ja muut metsämaat. Ne elävät erityisesti kosteilla alueilla, joissa on paljon maatuvaa lehtiainesta ravinnonetsintään ja mutaa pesänrakennusta varten.
Mutavarikset ruokailevat yleensä ryhmissä, joihin kuuluu suurimmillaan kymmenen lintua. Laji syö hyönteisiä ja siemeniä lehtiaineksen ja ruohikon joukosta. Mutavariksilla on laajat, jopa tuhannen hehtaarin kokoiset, ruuanhankintareviirit.
Mutavaris tulee sukukypsäksi neljän vuoden iässä. Mutavarikset pesivät löyhissä ryhmissä, joissa on yleensä vain yksi pesivä pari. Muut ryhmän jäsenet ovat yleensä parin aikaisempia jälkeläisiä, jotka eivät vielä ole sukukypsiä. Pesä on suuri ja kuppimainen ja rakennetaan mudasta tai karjan tai emun lannasta. Kuivina aikoina pesän rakentamiseen voi mennä parikin kuukautta. Naaras munii yleensä kolmesta viiteen suurta, kermanvalkeaa ja ruskea pilkullista munaa, mutta jopa kymmen munan pesiä on löydetty. Munia haudotaan noin kolme viikkoa ja poikaset poistuvat pesästään lentokyvyttöminä noin kuukauden kuluttua kuoriutumisestaan. Nuoret linnut auttavat pesän ja rakentamisessa poikasten ruokkimisessa. Kuitenkin nuoret linnut voivat syödä itse poikasille tuomansa hyönteiset, jos paikalla ei ole muita aikuisia lintuja.
Simonas Krėpšta
Simonas Krėpšta (s. 17. tammikuuta 1984 Kaunas) on liettualainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa ruotsalaista IFK Moras OK:ta.
Nuorten MM-kilpailuissa Gdańskissa 2004 Krėpšta voitti pronssia pitkältä matkalta ja keskimatkalta. Aikuisten MM-kilpailuihin hän on osallistunut vuosina 2003–2008. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on keskimatkan seitsemäs sija, jonka hän on saavuttanut Aichin MM-kilpailuissa 2005 ja Århusin MM-kilpailuissa 2006. Viestissä hän sijoittui kuudenneksi Västeråsissa 2004 ja Aichissa 2005.
Krėpšta voitti O-Ringenin rastiviikon Mohedissa vuonna 2006.
Riitta Kalliorinne
Riitta Kalliorinne (s. 29. elokuuta 1959 Vihti) on Jouluradion perustaja ja brand manager. Aiemmin hän on ollut radiotoimittaja ja -juontaja YLE:ssä mm. Ylen aikainen sekä kaupallisilla radiokanavilla mm. Radio West ja Radio Ykkönen.
Koulutukseltaan Riitta Kalliorinne on lastentarhanopettaja.
Melos-dialogi
Melos-dialogi ("Meloksen vuoropuhelu") on tunnettu jakso Thukydideen "Peloponnesolaissodan" viidennessä kirjassa (V.84–V.116). Se kuvaa Ateenaa ja Melosta edustavien poliitikkojen välistä keskustelua Meloksen kohtalosta peloponnesolaissodan aikana.
Kohtaus on klassinen esimerkki poliittisen liberalismin ja realismin yhteentörmäyksestä kansainvälisissä suhteissa, ja sitä lainataan usein keskusteltaessa poliittisesta realismista. Thukydideen teoksessa kohta on erityinen, sillä se on kirjoitettu dialogin muotoon, ei toisiaan vastaan suuntautuneiden puheiden muodossa, kuten Thukydides yleensä kirjoitti.
Dialogin historiallisena taustana on ateenalaisten peloponnesolaissodan aikana vuonna 416 eaa. suorittama Meloksen saaren valtaus. Melos oli Spartan siirtokunta. Sen asukkaat olivat aina vastustaneet Deloksen meriliiton vaikutusta, ja tekivät myös valtauksen aikana menestyksekästä vastarintaa. Thukydides kertoo, että ateenalaiset ja meloslaiset järjestivät kokouksen, jossa kumpikin osapuoli esitti näkemyksensä valtauksen puolesta ja sitä vastaan. Meloksen taholta kokoukseen osallistuivat valtaapitävät, eikä sitä pidetty Meloksen kansan edessä. Tämä johti siihen, että ateenalaiset saattoivat vihjata meloslaisten neuvosherrojen olevan peloissaan siitä, että kansa saattaisi tukea Ateenan näkemyksiä. Dialogi kuvaa todennäköisesti Thukydideen omia näkemyksiä Meloksen valtauksesta, ennemmin kuin kuvaisi sanatarkasti kokouksessa pidettyjä puheenvuoroja.
Kohtauksessa ateenalaiset antavat meloslaisille mahdollisuuden valita: saari voi joko osoittaa kunnioitustaan Ateenalle ja selvitä, tai taistella Ateenaa vastaan ja tuhoutua. Meloslaiset vastaavat, että heidän puolueettomuuttaan tulisi kunnioittaa, ja että laki takaa heille oikeuden olla puolueettomia. Ateenalaiset puolestaan katsovat turvallisuutensa vaativan kaikkien saarten alistamista valtansa alle:
Meloslaiset esittävät myös monia muita vasta-argumentteja, kuten että armeliaisuuden osoittaminen Melosta kohtaan voittaisi Ateenalle enemmän ystäviä; että spartalaiset tulisivat Meloksen avuksi; ja lopuksi, että jumalat tulevat suojelemaan saarta. Ateenalaiset kuitenkin kieltäytyvät keskustelemasta sen enempää vaatimustensa oikeutuksesta kuin meloslaisten esittämistä vastaväitteistäkään. Sen sijaan ateenalaiset tarjoavat vain terävän, yksinkertaisen ja usein lainatun kovaa poliittista realismia edustavan vastauksen:
Lisäksi ateenalaiset vihjaavat, että myös spartalaiset tuntevat tämän periaatteen, eivätkä näin auta heikkoja meloslaisia, mikäli se on Spartan etujen vastaista.
Lopulta meloslaiset kieltäytyvät antautumasta ja vastaavat, että vaikka he ovatkin valmistautuneita taistelemaan, he olisivat mieluummin Ateenan ystäviä eivätkä kenenkään vihollisia. Ateenalaiset saartavat Meloksen välittömästi, ja vaikka meloslaiset pitävät puoliaan jonkin aikaa, saaren vastarinta kukistetaan lopulta monestakin syystä: sitä edesauttavat Ateenan saamat täydennykset, (oikein ennustettu) Spartan tuen puuttuminen sekä Meloksella tapahtuva maanpetos. Ateenalaiset surmaavat kaikki saaren aikuiset miehet, myyvät naiset ja lapset orjiksi ja tekevät saaresta Ateenan siirtokunnan.
Pikkumerimetso
Pikkumerimetso ("Microcarbo pygmaeus") on pieni merimetsolaji, joka saalistaa pieniä kaloja sukeltamalla.
Linnun pituus on 45–55 senttimetriä ja siivenkärkien väli 75–90 cm. Se on muita merimetsoja huomattavasti pienikokoisempi. Sen pyrstö on pitkä, nokka paksu ja lyhyt. Sen kaula on lyhyt ja paksu, mutta uidessa se voi olla venytettynä pitkäksi. Linnun väritys on mustahko, tummanvihreän- ja ruskeankiiltoinen.
Vanhalla linnulla on pesimäpuvussaan valkoisia täpliä päässä, kaulassa ja alapuolella, kun vanhalta pesimättömältä linnulta ne puuttuvat ja tilalla on vaalea kurkku, vaaleampi rinta ja ruskeansävyisempi yleisväritys.
Nuoren linnun höyhenpuku on kiillottomampi ja himmeämpi, sekä rinnassa ja päässä on heikkoa juovitusta.
Pikkumerimetso yhdyskunnasta kuuluu kurnuttavia, röhkiviä ääniä.
Lajin pesimäalueesta 75–94 % sijaitsee Euroopassa ja sen populaation kooksi on arvioitu 28 000–39 000 paria. Sen tärkeimmät populaatiot ovat Euroopassa Romanian 11 500–14 000 paria ja Aasiassa Azerbaidžanin 8 000–12 000 paria. Kyseisten populaatioiden koot ovat pysyneet vakaina tai nousseet.
Pikkumerimetso pesii Kaakkois-Euroopassa, Azerbaidžanissa, Venäjällä, Iranissa, Kazakstanissa, Tadžikistanissa, Turkmenistanissa ja Uzbekistanissa. Talvet se viettää lähinnä Balkanilla, Turkissa, Kyproksella, Irakissa, Iranissa, Azerbaidžanissa, Israelissa, Romaniassa ja Syyriassa.
Laji on hävinnyt Algeriasta ja Jordaniasta.
Pikkumerimetso pesii huhti–heinäkuussa yhdykunnissa suistoalueilla ja rehevillä järvillä. Se rakentaa pesänsä oksista ja heinistä matalalle puuhun tai ruovikkoon, joskus myös haikarakoloniaan. Se jättää pesimäalueensa elokuussa ja palaa sinne maalis-huhtikuussa. Laji liikkuu vain vähän sen esiintymisalueilta. Se ruokailee yksin tai pienissä ryhmissä ympäri vuoden. Vedessä olon jälkeen kuivattelee siipiään auki levitettyinä.
Pikkumerimetso asuu alavilla mailla makeanveden alueilla, joissa on paljon kalaa ravinnoksi ja rehevää rantaa, jossa kasvaa pensaita, puita ja tiheää ruovikkoa, kuten esimerkiksi juoluailla, suistoissa, järvissä, tulvaniityillä ja luhdilla. Pikkumerimetsoa esiintyy talvisin myös murto- ja suolavesi kosteikoilla.
Suojelutoimenpiteet Kaakkois-Euroopassa ovat parantaneet linnun asemaa, joskin sen talvehtimisalueita tuhoutuu ja sitä vainotaan siellä. Sen uhkia ovat: elinympäristöjen muutos; kosteikkojen kuivatus maataloudenkäyttöön ja ihmisen toiminnasta johtuvat hydrologiset muutokset; vesiviljelyteollisuuden aiheuttama vainoaminen; vapaa-ajan metsästäminen ja metsästäminen kaupallisiin tarkoituksiin, kuten myyminen ruoaksi Iranissa.
Spider Webb
Travis "Spider" Webb (8. lokakuuta 1910 – 27. tammikuuta 1990) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kuuteen Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1948–1950 ja 1952–1954. Hän keskeytti jokaisessa kilpailussaan, eikä saavuttanut pisteitä. Hän oli parhaimmillaan 19:s vuoden 1953 kilpailussa, jossa hän ajoi 166 kierrosta ennen keskeyttämistään.
Webb valittiin vuoden 1997 National Sprint car Hall of Fameen.
Saksan 3. panssarikrenatööridivisioona
Saksan 3. panssarikrenatööridivisioona () oli Saksan armeijan divisioona toisen maailmansodan aikana.
Wehrkreis III perusti 386. motorisoidun jalkaväkidivisioonan 25. marraskuuta 1942 Lounais-Ranskassa. Siihen kuuluivat 386. reservipanssaripataljoona, 149. ja 153. motorisoidut rykmentit, 386. kenttätykistörykmentti, 386. moottoripyöräpataljoona, 386. pioneeripataljoona, 386. viestipataljoona ja 386. divisioonan huolto-osat. Sen kotipaikkana oli Frankfurt an der Oder.
Se nimettiin 1. maaliskuuta 1943 3. motorisoiduksi jalkaväkidivisioonaksi Stalingradissa tuhoutuneen saman nimisen yhtymän mukaan. Samalla sen joukko-yksiköt nimettiin uudelleen ja esimerkiksi 386. moottoripyöräpataljoonasta tuli 53. panssaritiedustelupataljoona, joka nimettiin 19. huhtikuuta edelleen 103. panssaritiedustelupataljoonaksi. Siinä oli runsaasti vanhan Stalingradissa antautuneen divisioonan veteraaneja, jotka olivat palanneet palvelukseen sairaaloista toivuttuaan vammoistaan. Divisioonan vahvuuteen kuuluneessa 103. panssaripataljoonassa oli 42 kappaletta StuG-rynnäkkötykkiä sekä kuusi panssarivaunua. Se nimettiin 23. kesäkuuta 3. panssarikrenatööridivisioonaksi saman aikaisesti muiden motorisoitujen divisioonien kanssa.
Divisioona siirrettiin kesäkuussa Italiaan, jossa se osallistui syyskuussa Salernon maihinnousun torjuntaan. Se osallistui taisteluihin Monte Cassinossa, Bernhard-linjalla sekä Anziossa tammikuussa 1944 ennen vetäytymistä Roomaan touko-kesäkuussa. Divisioona vetäytyi kesäkuun lopulla Firenzeen, josta se siirrettiin länsirintamalle elokuussa. Se osallistui länsirintamalla ensimmäisen kerran taisteluihin Pariisin kaakkoispuolella. Divisioona osallistui vetäytymiseen Ranskasta, Nancyn evakuointiin ja se ryhmittyi syyskuussa puolustukseen lähellä Metziä suojatakseen Saarin teollisuusaluetta.
Kaksi kuukautta myöhemmin divisioona täydennettiin, jonka jälkeen sen vahvuus oli 12000 miestä, 31 75 millimetrin panssarintorjuntatykkiä ja 38 kenttätykkiä. Marraskuussa divisioona lähetettiin Aacheniin, jota puolustaessaan se kärsi merkittäviä tappioita. Se vedettiin lepoon ja täydennettäväksi Saksaan ennen 
osallistumistaan Ardennien taisteluun joulukuusta 1944. Divisioona osallistui Eifelin alueen hallinnasta käytyihin taisteluihin tammikuussa 1945 ja Kölnin alueesta käytyihin taisteluihin maaliskuussa. Se kuitenkin epäonnistui Yhdysvaltain Remagenin sillanpään tuhoamisessa. Divisioona joutui huhtikuussa saarroksiin Ruhrin alueella ja se antautui amerikkalaisille 16. huhtikuuta 1945.
Divisioonankomentajina olivat:
Josh Ballard
Joshua Michael Ballard (s. 6. marraskuuta 1979) on yhdysvaltalainen popmuusikko, joka on ollut Until June -yhtyeen laulaja-pianistina vuodesta 2005 lähtien. Hänen veljensä Dan Ballard soittaa samassa yhtyeessä kitaraa.
Wayne Weiler
Wayne Weiler (9. joulukuuta 1934 Phoenix, Arizona – 13. lokakuuta 2005 Phoenix, Arizona) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun kaksi kertaa vuosina 1960–61. Hän keskeytti molemmissa, eikä saavuttanut pisteitä. Hän oli 24. vuoden 1960 kilpailussa ja 15. seuraavana vuonna. Weiler kilpaili myös USAC mestaruussarjassa vuosina 1958–61 ollen parhaimmillaan kolmas Phoenixissa vuonna 1960. Hänet lasketaan F1-kuljettajaksi koska Indianapolis 500 kilpailu oli osa F1-sarjaa vuosina 1950–60.
Wayne Johnsen
Wayne Johnsen (s. 7. heinäkuuta 1977 Lyndhurst, New Jersey) on yhdysvaltalainen ammattilaisnyrkkeilijä. Hän oli yksi Contenderin kolmannen tuotantokauden nyrkkeilijöistä. Jaidon Codrington tyrmäsi hänet seitsemännessä ottelussa reilu minuutti sen alkamisen jälkeen.
HMS Firedrake (H79)
HMS Firedrake (viirinumero H79) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston F-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Aluksen runko oli toimitettu alihankintana Vickers-Armstrongilta Walkerin telakalta.
"HMS Firedrake" liitettiin palvelukseen otettaessa F-luokan hävittäjistä muodostettuun Kotilaivaston 6. Hävittäjälaivueeseen, joka numeroitiin uudelleen toukokuussa 1939 8. Hävittäjälaivueeksi.
"HMS Firedrake" upotti 14. syyskuuta 1939 yhdessä sisaralustensa "HMS Faulknorin" ja "HMS Foxhoundin" kanssa Saksan laivaston sukellusveneen "U-39" Irlannista luoteeseen.
Alus osallistui 1940 laivueen mukana Norjan taisteluihin, minkä jälkeen se siirrettiin elokuussa muun laivueen mukana osaksi Force H:ta Gibraltarilla. Se vaurioitui heinäkuussa 1941 pahoin ilmapommituksessa taistelussa, missä sen sisaralus "HMS Fearless" upposi. "HMS Firedrake" hinattiin takaisin Gibraltarille.
Vauriot korjattiin Bostonissa Yhdysvalloissa, mistä se palasi palvelukseen alkuvuodesta 1942.
Alus upotti yhdessä "HMS Wrestlerin" ja kahden Royal Air Forcen 202 laivueen London lentoveneen kanssa Italian laivaston sukellusveneen "Durbon" Gibraltarilta itään.
"HMS Firedrake" toimi alkuvuodesta 1942 Keskisen Atlantin Saattajayksikön ryhmä B-7:n ()laivueenjohtajana. Ryhmä suojasi saattueita HX-186, ON-94, HX-192, ON-106, SC-91, ON-117, SC-103, ON-142 ja HX-216 ennen kuin "HMS Firedrake" joutui suojatessaan saattuetta ON-153 Saksan laivaston sukellusveneen "U-211" torpedoimaksi 17. joulukuuta 1942. Aluksen upottua korvetti "HMS Sunflower" poimi merestä 27 henkiin jäänyttä.
Pistetaulukko Eurovision laulukilpailussa 2009
Tämä on pistetaulukko Eurovision laulukilpailussa 2009.
Automaattisista finalisteista Saksa ja Iso-Britannia äänestivät tässä semifinaalissa. Myös Espanjan oli alun perin tarkoitus äänestää tässä semifinaalissa, mutta se päättikin äänestää toisessa. Finaaliin puhelinäänestyksellä selvinneet maat on merkitty vaaleanvihreällä, tuomariäänillä päässyt tummanvihreällä. Semifinaalien täydelliset tulokset julkistettiin ainoastaan puhelinäänestyksen, ei lainkaan raatien äänestyksen osalta.
Ensimmäisen semifinaalin äänestyksessä ei ilmennyt ongelmia yhdelläkään maalla.
Automaattisista finalisteista Ranska, Espanja ja Venäjä äänestivät tässä semifinaalissa. Finaaliin puhelinäänestyksellä selvinneet maat on merkitty vaaleanvihreällä, tuomariäänillä päässyt tummanvihreällä.
Toisessa semifinaalissa Espanjalla ja Albanialla ilmeni äänestyksessä ongelmia, minkä takia näiden maiden pisteet laskettiin pelkästään raatiäänien mukaan. Espanjalla tämä johtui siitä, että toinen semifinaali lähetettiin Espanjassa tunnin myöhässä.
Tummanvihreällä on merkitty kilpailun voittaja Norja. Se on myös lihavoitu, koska Norja pääsi automaattisesti seuraavan vuoden finaaliin kisan isäntämaana. Euroviisujen neljä suurinta rahoittajamaata on merkitty vaaleanvihreällä sekä järjestäjämaa Venäjä keltaisella.
EBU julkaisi 31. heinäkuuta 2009 eritellyt puhelin- ja raatiäänet. Ne ovat tämän taulukon alla. Finaalissa Unkarissa ilmeni teknisiä vikoja varsinaisessa puhelinäänestyksessä, mutta tekstiviestillä pystyttiin äänestämään, minkä takia vain tekstiviestiäänet sulautettiin Unkarissa raadin ääniin. Norjassa ilmeni myös teknisiä vikoja sekä puhelin- että tekstiviestiäänestyksessä, joten sen takia Norjassa pisteet laskettiin ainoastaan tuomariston äänten perusteella. Samasta syystä johtuu Norjan puuttuminen "Kunkin maan eriytetyt tulokset ja yhteistulokset finaalissa" -osiosta sekä se, että Norja antoi omat pisteensä viimeisenä. Norja oli arvottu alun perin ilmoittamaan pisteensä 17:ntenä, Sveitsin ja Bulgarian välissä.
Jokaisessa osallistuneessa maassa laskettiin sen kullekin muulle maalle antamat puhelinääni- ja raatipisteet yhteen. Yhteistuloksissa eniten pisteitä saanut sai näin täydet 12 pistettä, toiseksi eniten saanut 10 ja loput kahdeksan parasta 8-1 pistettä. Jos kaksi tai useampia maita sai joltakin maalta yhtä paljon yhteen laskettuja pisteitä, niin silloin eniten "puhelinäänestyspisteitä" saanut maa sai näistä maista eniten lopullisia pisteitä.
Luca Vitali
Luca Vitali (s. 9. toukokuuta 1986 San Giorgio di Piano) on italialainen koripalloilija.
Vitali aloitti pelaamisen Virtus Bolognan juniorijoukkueissa. Hän nousi edustusjoukkueeseen kaudeksi 2002–2003. Vuonna 2003 Vitali siirtyi Progresso Castelmaggioreen, joka pelasi LegADuessa. Samalla hän pelasi muutaman pelin Andrea Costa Imolassa. Joulukuussa 2003 Vitali siirtyi Montepaschi Sienaan, jossa hän pelasi loppukauden. Kauden jälkeen hän siirtyi Sutor Basket Montegranaroon ja pelasi joukkueessa neljä kautta. Vuonna 2008 Vitali teki Olimpia Milanon kanssa kolmen vuoden sopimuksen. Hän pelasi parhaan Euroliiga-pelinsä tammikuussa Panionisia vastaan tehtyään 32 pistettä. Vuonna 2009 Vitali teki Lottomatica Roman kanssa nelivuotisen sopimuksen.
HMS Fearless (H67)
HMS Fearless (viirinumero H67) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston F-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
"HMS Fearless" liitettiin palvelukseen otettaessa F-luokan hävittäjistä muodostettuun Kotilaivaston 6. Hävittäjälaivueeseen, joka numeroitiin uudelleen toukokuussa 1939 8. Hävittäjälaivueeksi.
"HMS Fearless" poimi 11. syyskuuta 1939 merestä 34 West Hartlepool Steam Navigation Companyn 4869 brt:n rahtialus "Firbyn" uppoamisesta pelastunutta. "Firbyn" oli upottanut Saksan laivaston sukellusvene "U-48" (luutnantti Herbert Schultze) (). Alus upotti 15. huhtikuuta 1940 yhdessä "HMS Brazenin" kanssa sukellusvene "U-49":n lähellä Narvikia ().
"HMS Fearless" liitettiin 28. kesäkuuta laivasto-osastoa perustettaessa Force H:hon Gibraltarilla, jonka mukana se jo 2. heinäkuuta osallistui Ranskan laivaston tuhoamiseen operaatio Catapultissa. Alus osallistui 6. helmikuuta 1941 Genovan pommitukseen ja 29. maaliskuuta Ranskan laivaston saattueen kaappaukseen operaatio Ration.
Alus upotti 18. kesäkuuta yhdessä "HMS Faulknorin", "HMS Foresightin" ja "HMS Foxhoundin" kanssa sukellusvene "U-138":n ().
"HMS Fearlessiin" osui sen suojatessa heinäkuussa 1941 "HMS Ark Royalia" operaatio Substancessa Italian ilmavoimien SM79 torpedokoneesta laukaistu torpedo vasempaan kylkeen, joka aiheutti öljypalon aluksella. "HMS Forester" upotti myöhemmin torpedoimalla aluksen, jolla ei ollut konetehoa eikä sähköjä.
Olle Kärner
Olle Kärner (s. 24. marraskuuta 1977) on virolainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa suomalaista Deltaa. Aikaisemmin hän on edustanut Hämeenlinnan Suunnistajia, OK Roslagenia ja Leksands OK:ta.
Avoimissa Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Notoddenissa 2005 Kärner voitti hopeaa pitkältä matkalta. Otepään EM-kilpailuissa 2006 Kärner voitti pronssia pitkältä matkalta. Samana vuonna Århusin MM-kilpailuissa Kärner sijoittui viidenneksi pitkällä matkalla.
Kärner voitti Jukolan viestin Deltan joukkueessa vuonna 2008.
Vernon Forrest
Vernon Forrest (12. tammikuuta 1971 Augusta, Georgia – 25. heinäkuuta 2009 Atlanta, Georgia) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä.
Forrest voitti urallaan kahden eri painoluokan mestaruusvöitä. Tunnetuimman voittonsa Forrest otti vuonna 2001 voittaessaan kaikin tuomariäänin Shane Mosleyn, vieden samalla välisarjan WBC -liiton mestaruuden.
Forrest ammuttiin kuoliaaksi 25. heinäkuuta 2009.
Elgoog
elgooG (Google takaperin kirjoitettuna) on Google-hakukoneen parodinen peilipalvelin, joka vastaa Googlea takaperin kirjoitettuna – sananmukaisesti ”peilattuna”. Sivun loi ryhmä nimeltä All Too Flat. Jotta hakukone palauttaisi haluttuja tuloksia, myös hakusanat on kirjoitettava takaperin.
Vuonna 2002 elgooG oli laajalti käytössä Kiinassa Googlen ohitustienä. Kiinalaiset ovat käyttäneet elgooG-sivua päästäkseen sivustoille, joille pääsy on Kiinassa estetty.
Douglasin piirikunta (Minnesota)
Douglasin piirikunta on Minnesotan osavaltiossa Yhdysvalloissa sijaitseva piirikunta. Piirikunnan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 36 009. Hallinnollinen keskus on Alexandrian kaupunki.
Novaran taistelu (1849)
Novaran taistelu () oli Sardinian kuningaskunnan ja Itävallan välillä maaliskuussa 1849 käyty taistelu. Se oli osa Italian vallankumoussotaa ja Italian yhdistymistä. Täyden vuorokauden kestänyt taistelu päättyi Sardinian raskaaseen tappioon Piemonten (Sardinia) armeijan vetäytymiseen. Maan kuningas Kaarle Albert luopui kruunustaan poikansa Viktor Emanuel II:n hyväksi. Taistelu oli sodan viimeinen ja osoitti, ettei Sardinia voinut voittaa Itävaltaa yksin.
Fabio Frizzi
Fabio Frizzi (s. 2. heinäkuuta 1951 Bologna, Emilia-Romagna, Italia) on italialainen muusikko ja säveltäjä (myös elokuvasäveltäjä). Frizzin ensimmäinen elokuva, johon hän sävelsi musiikkia oli vuoden 1978 elokuva "Zombi 2". Vuoden 1990 jälkeen Frizzi lopetti elokuvasäveltäjäuransa. Suomessa Frizzi tunnetaan poplaulaja Taiskan vuoden 1975 hittikappale "Mombasan" säveltämisestä nimelle "Ibo-lele" (1975).
Zvonimir Soldo
Zvonimir Soldo (s. 2. marraskuuta 1967) on kroatialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Soldo opiskeli nuoruusvuosinaan oikeustiedettä Zagrebin yliopistossa, mutta alkoi kuuden lukukauden jälkeen vanhempiensa tuella panostaa todella jalkapallouraansa. Hän aloitti ammattilaisena NK Dinamo Zagrebissa, josta siirtyi 1990 yhdeksi kaudeksi NK Zadariin. Soldo pelasi seuraavat vuodet NK Inter Zaprešićissa, kunnes palasi 1994 Dinamoon. Toinen visiitti seurassa oli menestyksellinen ja Soldo juhli seurassa tuplamestaruutta kauden 1995–1996 päätteeksi.
Mestaruuskauden jälkeen Soldo jätti kotimaansa kentät ja siirtyi Saksaan VfB Stuttgartiin. Hän debytoi seuran paidassa elokuussa 1996 FC Schalkea vastaan ja kuului sen jälkeen 10 vuoden ajan seuran pelaavaan kokoonpanoon. Hän kantoi Stuttgartin kapteenin nauhaa lähes 200 ottelussa. Soldo oli mukana voittamassa Saksan cupia 1997 ja oli mukana Stuttgartin joukkueessa Cup-voittajien cupin finaalissa 1998. Soldo oli yksi seuran suosituimpia ja rakastetuimpia pelaajia. Hän lopetti mittavan uransa seurassa kauteen 2005–2006.
Kroatian maajoukkueessa Soldo pelasi vuosina 1994–2002 kaikkiaan 61 A-maaottelua. Hän oli mukana Kroatian kultaisina vuosina EM-kisoissa 1996 sekä MM-kisoissa 1998 ja 2002. Parhaimpana saavtuksena pronssi vuodelta 1998.Soldo aloitti valmennusuransa NK Dinamo Zagrebin juniorivalmentajana peliuransa jälkeen. Edustusjoukkueen päävalmentajan hän debytoi seurassa tammikuussa 2008, kun hänet palkattiin yllättäen eronneen Branko Ivankovićin seuraajaksi. Soldo johdatti seuran kauden päätteeksi Kroatian tuplamestariksi. Hän kuitenkin erosi kuitenkin cupin finaalin jälkeen antaen tilaa tehtäviin palanneelle Ivankovićille.
Kesäkuussa 2009 Soldo allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Saksan Bundesliigassa pelaavan 1. FC Kölnin kanssa. Christoph Daumin isoihin saappaisiin astunut Soldo luotsasi takaisin pääsarjaan palanneet "Kilipukit" sijalle 13. Kausi 2010/11 alkoi kroatialaisvalmentajan alaisuudessa surkeasti ja lopulta Soldo sai 24. lokakuuta potkut Hannoverille kärsityn 1–2 kotitappion jälkeen.
Al Aqsa
Al Aqsa on Pekka Sartolan kirjoittama, osittain tositapahtuminiin perustuva romaani. Kirjan kustansi Ajanteos Kustannus.
Vuoden 2001 WTC-iskujen jälkeen Saddam Hussein alkaa pelätä Amerikan hyökkäystä ja päättää pelata lisää aikaa sekä samalla syöstä maailman uuteen öljykriisiin räjäyttämällä öljytankkerin Suezin kanavassa sekä tuhota Al-Aqsan moskeijan Jerusalemissa. Hän aikoo lavastaa Israelin iskujen taakse.
Dynamo Berlin
Dynamo Berlin voi tarkoittaa:
Marianne Thieme
Marianne Louise Thieme (s. 6. maaliskuuta 1972) on alankomaalainen eläintenoikeusaktivisti ja poliitikko. Hän johtaa Eläinpuoluetta (), jolla on parlamentin ylähuoneessa yksi paikka 75:stä ja alahuoneessa kaksi paikkaa 150:stä.
Thieme opiskeli lakia. Hän oli perustamassa puoluetta vuonna 2002 ja asettui ehdolle vuoden 2003 parlamenttivaaleissa, mutta ei vielä päässyt läpi. Vuonna 2006 hän tuli Esther Ouwehandin kanssa valituksi edustajainhuoneeseen, jossa hän nykyisin on puolueensa parlamentiryhmän puheenjohtaja. Vuonna 2006 hän myös kääntyi seitsemännen päivän adventistiksi. Hän kuitenkin korostaa, että hänen johtamansa puolue on maallinen eikä sen sanoma ole sidottu mihinkään uskontoon.
Thieme on kasvissyöjä. Hän on sanonut Aadamin ja Eevankin olleen alun perin kasvissyöjiä, ja ihmisen alkaneen syödä lihaa vasta lankeemuksen jälkeen. Hänen mukaansa Jumala inhosi ihmisten antamia eläinuhreja.
Thieme asuu Maarssenissa. Hän on kirjoittanut paljon eläinten oikeuksista ja julkaissut kirjan "De eeuw van het dier" (2004).
Merisaamelaiset
Merisaamelaiset ovat toinen pohjoissaamelaisten kulttuurillisista ryhmistä. He eroavat vuorisaamelaisista elinkeinojensa takia, vuorisaamelaiset harjoittavat poronhoitoa kun taas merisaamelaiset saivat elantonsa merestä tai viljelystä. Merisaamelaiset syntyivät mustan surman riehuttua Pohjois-Norjassa 1300-luvulla jättäen suuren osan norjalaisten tiloista tyhjiksi. Saamelaiset kärsivät rutosta vähemmän eristäytyneen elämäntapansa vuoksi. Nykyisin merisaamelaiset käsitävät yli puolet pohjoissaamelaisten väestömäärästä.