Habib Allah Khan
Habib Allah Khan (1872 – 20. helmikuuta 1919) oli Afganistanin emiiri vuodesta 1901 vuoteen 1919. Habib Allah nousi maalleen epätavalliseen tapaan verettömästi valtaan ja hänen valtakautensa sujui pitkään rauhallisesti. Hänen onnistui toteuttaa uudistuksia ja noudattaa puolueettomuspolitiikkaa ensimmäisen maalaimansodan kynnyksellä kiristyneen maailmanpoliittisen tilanteen aikana, huolimatta maailmansodan keskusvaltojen tarjouksista ja Afganistanin voimakkaasta sodan kannatuksesta. Puolueettomuuden noudattaminen nostatti toisaalta myös sisäisiä jännitteitä ja lopulta Habib Allah murhattiin metsästysretkellä vuonna 1919. Murhaajien taustasta ei ole varmuutta. Habib Allahin kuoleman syttyi jälleen vatataistelu, jonka voitti hänen poikansa Aman Allah.
Habib Allah Khan syntyi vuonna 1872 Taškentissa nykyisessä Uzbekistanissa, joka tuolloin oli osa Venäjän keisarikuntaa. Habib Allah oli vanhempi 'Abd al-Rahman Khanin kahdesta pojasta. Hänen isänsä oli paennut Transoksaniaan vuonna 1868, mutta hän palasi Afganistaniin nousten brittien tuella emiiriksi vuonna 1880. Habib Allah nousi emiiriksi hänen isänsä kuoltua elokuussa 1901. Vallanvaihdos tapahtui maan historialle epätavalliseen tapaan verettömästi. Usein edellisen hallitsijan kuoltua eri vallantavoittelijat olivat ryhtyneet verisiin sisällissotiin. 'Abd al-Rahman oli kuitenkin omalla kaudellaan keskittänyt vallan Kabuliin, jolloin kuningassuvun muilla jäsenillä ei ollut omia tukialueitaan ja armeijoitaan kapinaan ryhtymiseksi.
Vallan keskittämisen aikana 'Abd al-Rahman oli kuitenkin käynyt useita sotia maan eri ryhmittymiä vastaan. Habib Allahin ongelmana olikin hänen valtaan noustessaan katkeroitunut kansa ja vihattu keskushallinto. Habib Allah lievensi omalla kaudellaan isänsä' ankaraa järjestelmää. Hän vapautti poliittisia vankeja ja salli maasta karkotettujen palata Afganistaniin. Myönnytyksiä tehtiin myös maan uskonnolliselle luokalle ja perinteisille voimaryhmille. Ulama sai takaisin menettämiään oikeuksia ja emiirin perustama neuvosto valvoi lakien yhtenevyyttä islamin kanssa. Emiiri pyrki näin kasvattamaan kannatuspohjaansa tarkoituksenaan aloittaa maan modernisointi. Habib Allahin noustessa valtaan Afganistanilla ei ollut nykyaikaista oppilaitosta, suurin osa maan asukkaista oli lukutaidottomia ja nykyaikaista teknologiaa oli käytössä lähinnä armeijalla. Habib Allahin kaudella maahan rakennettiin sen ensimmäinen vesivoimala, nykyaikainen saiaala, puhelinlinja Kabulista Jalalabadiin, minkä lisäksi maan tieverkkoa parannettiin. Kabuliin perustettiin länsimaisen esimerkin mukaisia oppilaitoksia, kuten Habibija-college, upseeriopisto ja opettajienkoulutuslaitos. Monet oppilaiitosten opettajista olivat Intian muslimeja, kun taas turkkilaisetvaikuttivat sotilasopistossa. Nykyaikaisemman koululaitoksen myötä alkoi syntyä uusi koulutettu keskiluokka, jollaista ei maassa aikaisemmin ollut. Maahan alkoi saapua myös uusia aatteita. Muslimiälymystö jakautui kolmeen luokkaan, entisiä käsityksiä kannattaneisiin konservatiiveihin, nykyaikaisen tieteen ja teknologian sulauttamista kulttuuriin ajaneet modernisteihin ja vielä pidemmälle eurooppalaistyylisen yhteiskunnan kannattajiin, jotka halusivat tehdä uskonnosta länsimaalaiseen tapaan yksityisasian. Uusia aatteita toivat esimerkiksi nyt maahan palneet aiemmin karkotetut afgaanit, kuten Mahmud Beg Tarzi, joka toimi sittemmin maan ensimmäisenä ulkoministerinä.
Habib Allahilla oli omat haasteensa Afganistanin ulkopolitiikassa. Maa noudatti puolueettomusspolitiikkaa, mutta ulkovallat painostivat Afganistania. Brittiläisen Intian varakuningas George Curzon piti toisen afgaanisodan aikana solmittua Gandamakin sopimusta liian myötämielisenä Afganistanille. 'Abd al-Rahmanin kuoltua Curzon piti sopimusta rauenneena, koska hänen mielestään se oli henkilöiden, eikä valtoiden välinen sopimus. Britit lakkauttivat Afganistanin emiirille maksetut avustukset tarkoituksenaan näin kiristää afgaaneilta myönnytyksiä ja kasvattaa omaa vaikutusvaltaansa. Asiaa koskien käytiin diplomaattista kädenvääntöä. Habib Allahin oli oltava varovaine, jotta hän ei antaisi briteille syytä voimankäytölle. Toisaalta hän käänsi kuitenkin brittien argumentit heitä vastaan. Gandamakin sopimuksen perusteella britit johtibvat Afganistanin ulkopolitiikka, mutta näin ei tietenkään ollut jos sopimusta nyt pidettäisiin rauenneena. Curzon antoi periksi Habib Allahin alettua valmistella suurlähettiläiden nimittämistä muualle maailmaan. Curzon erosi vuonna 1905 virastaan ja häntä seurannut Minton jaarli Gilbert John Elliot-Murray-Kynynmound. Uusi varakuningas noudatti Afganistanin suhteen liberaalimpaa politiikkaa ja vuonna 1907 hän isännöi Habib Allahia tämän pitkällä valtiovierailulla Intiassa.
Brittien ja Afganistanin suhteet alkoivat jännittyä kuitenkin pian uudestaan maailmanpolitiikan muutosten takia. Suurvallat olivat alkaneet järjestäytyä liittoumiin, jotka taistelivat sittemmin ensimmäisessä maailmansodassa. Britit valitsivat liittolaisikseen Ranskan ja Venäjän. Liitto Venäjän kanssa merkitsi myös niin sanotun suuren pelin eli kahden valtakunnan kilpailun loppua Keski-Aasiassa. Maiden valtapiirien rajat määriteltiin Pietarissa sollmityulla sopimuksella vuonna 1907. Sopimus koski myös valtakuntien välissä ollutta Afganistania. Venäläiset saivat nyt brittien oikeuksia vastaavat kauppaoikeudet Afganistanissa. Britit edellyttivät sopimuksen allekirjoitusta myös Habib Allahilta, vaikka häneltä ei sen sisällöstä oltukkaan kysytty. Maailmansodan syttyminen vuonna 1914 teki puolueettomuspolitiikan harjoittamisesta entistä vaikeampaa. Monet afgaanit halusivat käyttä tilaisuutta vallatakseen Durand-linjan taakse jääneet paštualueet. Lisäksi sunnalaisten muslimien mudollinen johtaja Osmanien valtakunnan sulttaani liittyi keskusvaltojen puolelle. Sulttaani oli myös julistanut jihadin ympärysvaltoja vastaan, mikä ainakin teoriassa velvoitti myös afgaaneja, vaikka käytännön vaikutusta julistuksella ei ollutkaan. Syksyllä 1915 Afganistaniin saapui kutsumatta saksalais-turkkilainen delegaatio. Brittien reaktiota pelännyt habib Allah asetti koko joukon kotiarestiin Kabulissa. Kuukauden päästä hän suostui kuitenkin viimein ottamaan heidät vastaan. Afganistanille tarjottiin 100 000 kivääriä ja 20 miljoonaa kultapuntaa sodan julistuksesta Isolle-Britannialle. Tarjouksen jälkeen delegaatio poistui keväällä 1916. Habib Allah ei lopulta suostunut sinänsä houkuttelevaan tarjoukseen. Hän piti ympärysvaltoja sodan ilmeisinä voittajina, minkä lisäksi mahdollisessa sodassa Afganistan olisi miltei kokonaan brittien ja venäläisten ympäröimä. Sitä paitsi mitään takeita luvattujen aseiden ja rahan saapumisesta ei ollut. Habib AAllah piti parempana vaihtoehtona saattaa britit kiitollisuudenvelkaan olemalla käyttämättä näiden tukalaa tilannetta hyväkseen.
Ulkopoliittisesti viisas ratkaisu johti kuitenkin ongelmiin maan sisällä. Kiivas sotapuolue raivostui haluttomuudesta tarttua tilaisuuteen nhistoriallisina vääryyksinä nähtyjen rajojen korjaamiseksi. Samalla Venäjän uhka poistui Lokakuun vallankumouksen myötä vuonna 1917. Sotaa kannatti niin maan koulutuslaitoksista valmistunut uusi älymystö, kuin maaseudun paštuheimotkin. Hallitsijan haluttomuus johti kasvavaan turhautumiseen. Kuitenkin sodan loputtua marraskuussa 1918 Habib Allah oli nyt hyvissä asemissa neuvotteluissa brittien kanssa. Hänen tavoitteenaan oli saavuttaa maan lopullinen itsenäisyys. Neuvotteluissaan hän ei kuitenkaan päässyt koskaan lopputulokseensa. Habib Allah murhatiin metsästysretkellä Kalagošissa 20. helmikuuta 1919. Murhaan liittyi useita eri huhuja. Teolla ei ollut silminnäkijöitä, vaikkakin joitakin epäiltyjä otettiin kiinni ja tuomittiin. Tuomitut lienevät kuitenkin olleet vain syntipukkeja. Kuoltuaan Habin Allahilla ei ollut selvää seuraajaa, jolloin puhkesi jälleen maalle tyypillinen valtakamppailu. Valtakmppailun osapuolia olivat Habib Allahin veli Nasr Allah ja hänen poikansa Aman Allah. Lopulta voittajaksi selvisi Kabulin kuvernöörinä toiminut Aman Allah.
Joistakin uudistuksistaan huolimatta Habib Allah esiintyi julkisuudessa pääosin traditionaalisena hallitsijana. Tämä tarkoitti myös vanhojen heimoperinteiden kunnioittamista. Niinpä Habib Allahilla oli esimerkiksi useita vaimoja. Islamin sääntöjen mukaisesti Habib Allahilla oli "vain" neljä virallista vaimoa, mutta epävirallisia vaimoja oli yli kolmekymmentä. Suuri vaimojen määrä selittyy sillä, että hallitsija pyrki ylläpitämään suhteitaan useisiin Afganistanin eri heimoryhmittymiin ottamalla vaimon niistä voimakkaimmista. Lapsia Habib Allahilla oli yli viisikymmentä.