Venäläinen nationalismi
Venäjällä on monenlaisia, keskenään ristiriitaisia isänmaallisia tai muukalaisvastaisia liikkeitä. Venäläisen nationalismin tausta on muun muassa Venäjän panslavismissa ja yleisessä nationalistisessa perinteessä.
Venäjällä toimii kirjava joukko erilaisia nationalistisia liikkeitä, jotka saattavat vastustaa nykyistä politiikkaa. Esimerkiksi osa järjestöistä on osallistunut presidentti Vladimir Putinia vastustaville marsseille. Osaa liikkeistä yhdistää yleensä ennakkokuulo vähemmistökansoja kohtaan.
Venäläisellä nationalismilla on 2010-luvun puolivälissä kolme ulottuvuutta. Yksi venäläisten nationalistien ryhmä haluaa palauttaa Neuvostoliiton. Toinen ryhmä edustaa äärinationalismia ja vierastavat ei-venäläisiä kansoja ja kulttuureja. Kolmannessa ryhmässä kannatetaan Suur-Venäjän luomista ja Venäjän laajentamisesta. Nationalismi on synnyttänyt maassa muukalaisvihaa, joka on purkautunut väkivaltaisesti etenkin kaukasialaisia vierastyöläisiä kohtaan. Oppositiopoliitikko Aleksei Navalnyi on osallistunut kansallismielisiin marsseihin ja vaatinut Keski-Aasiasta tulevan maahanmuuton rajoittamista. Venäjän valtiollinen media on leimannut hänet radikaaliksi nationalistiksi.
Aatteiden yhdistelmiä ovat olleet muun muassa kansallisbolševikit. Tunnettuja venäläisiä nationalisteja ovat muun muassa Vladimir Žirinovski, Dmitri Rogozin ja Aleksandr Dugin. Jyrkempää kansallismielisyyttä edustavat Aleksandr Barkašovin tyyppiset uusnatsit. Nämä tekevät Moskovassa vuosittain satoja hyökkäyksiä mm. kaukasialaisten ja keskiaasialaisten kimppuun, tappaen joka vuosi kymmeniä.
Eräs nationalismin muoto on Konstantin Krylovin edustamana Kansallisdemokraattinen puolue.
Izborskin klubi on syyskuussa 2012 perustettu Venäjän imperiumin palauttamista ajava liike. Vladimir Putinin kanssa liittoutunut moottoripyöräkerho Yön sudet edustaa jyrkän isänmaaliista venäläistä perinnettä.
Konservatiivinen, isänmaallinen kansallismielisyys on eri aikoina näkynyt eriasteisesti Venäjän hallinnossa ja oppositiossa. Perinteinen venäläinen nationalismi juontaa juurensa kukistuvan Bysantin valtakunnan vaikutteisiin 1400-luvulla. Tämän ajatuksen mukaan Venäjä oli ortodoksinen "Kolmas Rooma". Kreivi Uvarov muotoili iskulauseen "ortodoksia, itsevaltaisuus, kansallishenki". Eri syistä johtuneet juutalaisvastaiset pogromit alkoivat 1800-luvulla ja lisääntyivät Aleksanteri II:n murhan jälkeen. 1800-luvulla länsivastainen slavofilia nousi merkittäväksi aatteeksi venäläisen älymystön parissa. Niin myös Nikolai Danilevskinkin julistama panslavismi, joka kannatti slaavilaisten kansojen yhdistämistä. Keisari Aleksanteri III oli nationalisti. Vuoden 1905 vallankumousyritys nosti pintaan monia nationalistisia ryhmiä. Mustat sotniat vainosivat juutalaisia. Kun bolševikit nousivat valtaan, he vastustivat nationalismia. Josif Stalinin kaudella nationalismi nousi uudelleen suosioon 1930-luvun puolivälissä. Venäläinen kansallismielisyys palautui näkyvästi kunniaan toisessa maailmansodassa, jota kutsutaan Venäjällä ”Suureksi isänmaalliseksi sodaksi”. Sodan jälkeen virallinen kansallismielinen hehkutus hiipui ja Nikita Hruštšov ajoi sosialismin kansainvälisyyttä. 1960- ja 1970-luvuilla perinteinen nationalismi näkyi Neuvostoliitossa mm. kyläproosana ja Ilja Glazunovin taiteessa. Pinnan alla toimi pieniä nationalistisia piirejä, jotka saattoivat ottaa vaikutteita fasismistakin. 1980-luvun uudistukset nostivat pintaan mm. fasistisena pidetyn Pamjat-liikkeen. Neuvostoliiton hajotessa syntyi monia nationalistisia puolueita. Näistä tunnetuin oli Vladimir Žirinovskin johtama Venäjän liberaalidemokraattinen puolue. Moni 1990-luvun nationalistisista ryhmistä olivat kommunistis-kansallismielisiä punaruskeita tai nojasivat keisarillis-ortodoksiseen perinteeseen.
Venäjän hallitus ei virallisesti tue äärinationalistisia liikkeitä, vaan pitää niitä ääriaineksina, ”ekstremisteinä”. Putinin hallinto on pyrkinyt hillitsemään äärikansallismielisiä mielenilmauksia, mutta toisaalta Putinin hallinnon väitetään kolmannella hallintokaudellaan kääntyneen enemmän eurasianistien kannalle. Izborskin klubin ja Putinin välien väitetään lähentyneen Ukrainan tapahtumisen jälkeen. Toisaalta monet ryhmät vastustavat Putinia ja hänen politiikkaansa.
Sofi Oksasen mielestä Itä-Euroopan äärioikeiston merkittävin tukija on Venäjän valtio, joka rahoittaa äärioikeiston toimintaa eri maissa.
Rodina-puolue järjesti eurooppalaisen äärioikeiston yhteiskokouksen Pietarissa maaliskuussa 2015. Kokous oli virallisesti konservatiivien kokous. Paikalla olivat muun muassa äärioikeistolaisten Britannian kansallispuolueen, Kultaisen aamunkoiton ja NPD:n sekä itsensä fasistiseksi määrittävän Forza Nuovan edustajia. Rodina ja Venäjän keisarillinen liike pyrkivät rakentamaan kansainvälistä nationalistista verkostoa, jonka nimi on Maailman kansallis-konservatiivinen liike.