hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Radioateljee
Radioateljee oli Yleisradion sisällä toimiva yksikkö, joka erikoistui kokeellisten ja taiteellisesti kunnianhimoisten "feature"-ohjelmien tekoon. Radioateljee sai alkunsa tuottaja Harri Huhtamäen aloitteesta vuonna 1979 ja toimi vuoteen 1990 saakka nimellä Erikoisohjelmat. Vuonna 2017 Harri Huhtamäki jäi eläkkeelle Yleisradiosta ja Radioateljee-nimikkeestä luovuttiin. Radiogalleria jatkaa "feature"-ohjelmien tekoa Yle Draaman tuottajan Juha-Pekka Hotisen johdolla.
Radioateljeen tuottamat ohjelmat olivat äänillä, puheella, musiikilla ja efekteillä sävellettyjä radiofonisia teoksia. Helsingin Sanomien Sampsa Oinaalan mukaan ne ovat tyyliltään usein esseistisiä ja runollisia ja välttävät perinteistä lineaarista ja kausaalista rakennetta.
Radioateljeen ainoa vakituinen työntekijä oli tuottaja Harri Huhtamäki. Äänisuunnittelijana toimi useimmiten Pekka Lappi. Heidän lisäkseen Radioateljee käytti tuotannoissaan monia freelancereita, joihin kuuluivat kirjailija Marjut Helminen, muusikko Hanna Huhtamäki, kirjailija Ville Hytönen, toimittaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja Leena Häkkinen, muusikko Esa Karjula, historioitsija Samu Niskanen, äänisuunnittelija Tuomas Norvio, muusikko Tapani Rinne, toimittaja Matti Ripatti, kirjailija Juha Seppälä, sinologi, kirjailija ja suomentaja Pertti Seppälä, historioitsija Jaakko Tahkokallio, kulttuuriantropologi Tapio Tamminen ja kanteletaiteilija Timo Väänänen. Ohjelmien kertojaääninä vuosien varrella esiintuivät mm. Minna Haapkylä, Susanna Haavisto, Sakari Jurkka, Helka-Maria Kinnunen, Tiia Louste, Esko Nikkari, Matti Pellonpää, Lasse Pöysti, Aki Raiskio, Antti Reini, Elsa Saisio, Elina Salo, Ville Sandqvist ja Tom Wentzel.
Radioateljeessa syntyi vuodesta 1979 lähtien noin 800 pitkää ohjelmaa. Niiden lisäksi se tuotti ääninäyttelyitä ja multimediainstallaatioita suomalaisiin museoihin sekä järjesti live-esityksiä, konsertteja ja kuunteluklubeja.
Radioateljeen viikoittainen ohjelmapaikka oli Yle Radio 1:ssä perjantaisin klo 22.05–23.05.
Rõivasin II hallitus
Rõivasin II hallitus oli Viron tasavallan hallitus, joka toimi 9. huhtikuuta 2015 – 23. marraskuuta 2016. Pääministeri Taavi Rõivasin johtaman Reformipuolueen lisäksi hallitus muodostui Sosiaalidemokraattisesta puolueesta ja Isänmaan ja Res Publican liitosta (IRL).
Hallitus kaatui 9. marraskuuta 2016 Riigikogun antamaan epäluottamuslauseeseen. Äänestystä aiemmin Reformipuolueen hallituskumppanit sosiaalidemokraatit ja IRL olivat tiedottaneet lähtevänsä hallituksesta ja pyytäneensä pääministeri Rõivasia eroamaan. Sosiaalidemokraattien ja IRL:n mukaan hallituksen kaatamisen taustalla oli puolueiden kesken vallinnut luottamuspula.
Kaksvetinen
Kaksvetinen on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 17 hehtaaria ja sen pituus on 900 metriä ja leveys 300 metriä. Järvi on kaksiosaninen. Suurempi osa on 550 metriä pitkä ja sen erottaa Vähäjärvestä, joka on järven toinen vesiallas, vain 50 metriä leveä salmi. Siihen laskee kymmenen suo-ojaa, joista yksi tuo Tittilammin vettä ja toinen on Peukalolamminoja, joka on Peukalolammin laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla asutuksen vieressä ja se on suoraksi kaivettu suo-oja. Oja on nimeltään Kaksvetisenoja ja se laskee 1,8 kilometriä pitkänä Kupittaanlammiin.
Järven rantaviiva on 2,5 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin suomaastoa, jota ympäröi moreenipohjainen metsämaasto. Järvi sijaitsee Rautasenkorvella ja Erinomaisensuolla. Ainoat rakennukset sijaitsevat pohjoisrannalla ja niille pääsee Liesjärveltä.
Järvi on humuspitoinen ja ruskeavetinen suojärvi. Se on luonnonsuojelullisesti arvokas, mutta se luetaan 2. luokkaan kuuluvaksi eli järvessä näkyy ihmistoiminnan muutoksia. Metsästäjät tuntevat järven teerien soidinpaikkana.
Järvi sisältyy Liesjärven kansallispuistoon, jossa voi tutustua eteläsuomalaisiin metsätyyppeihin. Kansallispuistossa on useita patikkareittejä, joista yksi risteilee Kaksvetisen ympäristössä. Kaksvetisen rannalla Vähäjärveen johtavan kapeikon etelärannalla on yöpymispaikka , jossa on käytettävissä kota ja sen yhteydessä olevaa nuotiopaikkaa ja kuivakäymälä.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kaxvälisen lampi".
Euro Hockey Challenge 2015
Euro Hockey Challenge 2015 alkoi 1. huhtikuuta ja turnauksen viimeiset pelit pelattiin 25. huhtikuuta.
Dai Guohong
Dai Guohong (s. 1976) on kiinalainen uinnin maailmanmestari.
Dai saavutti Palman lyhyen radan MM-kilpailuissa 1993 kultaa 100 ja 200 metrin rintauinneissa sekä hopeaa 200 ja 400 metrin sekauinneissa.
Hän voitti Roomassa 1994 pitkän radan maailmanmestaruuden 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.39,14 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jossa hän ui toisen osuuden. Lisäksi hän sai hopeaa 100 metrin rintauinnissa ja sijoittui viidenneksi 200 metrin rintauinnissa.
Indy Racing Leaguen kausi 1996
Indy Racing Leaguen kausi 1996 oli ensimmäinen Indy Racing League -kausi. Kaudella ajettiin kolme osakilpailua. Walt Disney World Speedway valmistettiin ensimmäistä kilpailua varten, ja Phoenix International Raceway-radalla ajettu kilpailu vaihtui CART-kilpailusta IRL-kilpailuun ja oli kauden 1996 toinen osakilpailu. Kausi 1996 päättyi Indianapolis 500-kilpailuun.
Kauden päätteeksi kahdella kuljettajalla, Buzz Calkinsilla ja Scott Sharpilla, oli yhtä paljon pisteitä, mutta koska sarjassa ei vielä ollut sääntöä tällaisia tilanteita varten, mestaruus jaettiin heidän välillään.
23.1.1995 IRL ilmoitti kahden osakilpailun paikan kilpailukalenterissa. Indy 200 Walt Disney World Speedwayllä ajettiin 27.1.1996 ja Indianapolis 500 26.5.1996. Myöhemmin IRL ilmoitti, että Phoenixin ja Las Vegasin osakilpailut olisivat mukana kaudella 1996, mutta kilpailuaikoja ei vielä ilmoitettu. 13.4.1995, Phoenixin (24.3.1996) ja Las Vegasin (15.9.1996) paikat kilpailukalenterissa ilmoitettiin. 30.5.1995 New Hampshire Motor Speedway ilmoitti kauden neljännen osakilpailun ajettavan radalla 18.8.1996.
Alkuperäinen suunnitelma oli, että jokainen kausi päättyisi Indianapolis 500-kilpailuun. IRL-mestari kruunattaisiin siis "Indyssä" ja olisi mahdollisesti Indianapolis 500-voittaja. Seuraava kausi (1996–97) alkaisi heti Indianapolis 500:n jälkeen, ja jakautuisi kahdelle vuodelle loppuen seuraavassa Indianapolis 500:ssa. Tämän seurauksena New Hampshiren ja Las Vegasin kilpailut olisivatkin kauden 1996-97 kaksi ensimmäistä osakilpailua. Kalenteriformaatti herätti paljon vastustusta, ja siitä luovuttiin kaudelle 1998.
Heinäkuussa 1995 IRL ilmoitti, että 25 paikkaa Indianapolis 500:ssa olisi lukittu niille 25 IRL-kuljettajille, jotka olivat korkeimmalla pistetaulukossa, jättäen vain 8 paikkaa auki CART-talleille, jotka osallistuisivat vain Indianapolis 500:aan.
IRL-sarjan pistejärjestelmässä kuljettajan pisteet kerrottiin kilpailujen määrällä, johon kuljettaja osallistui. Tämän takia moni CART-talli ei yrittänyt muihin IRL-kilpailuihin päästääkseen 25 nopeimman IRL-kuskin joukkoon. CART-tallit eivät pystyneet osallistumaan kaikkiin IRL-kilpailuihin, koska jotkut niistä ajettiin samana päivänä kun CART-kisat.
Aluksi, IRL-sarjan omistajat toivoivat CART-tallien osallistuvan myös IRL-kilpailuihin, koska kun IRL-kilpailukalenteri oli julkaistu, CART-kilpailuja ei oletettu ajettavan samoina päivinä. Pari viikkoa IRL-kalenterin julkaisun jälkeen CART ilmoitti, että Road American CART-kilpailu oli samana päivänä kun IRL-kisa New Hampshiressa ja IRL:n Phoenixin-kilpailu oli CARTin Australian ja Brasilian kilpailujen välissä, ja matkustaminen sinne lisäisi kustannuksia huomattavasti.
Kausi 1996 ajettiin Lolan ja Reynardin vuosina 1991-1995 valmistamilla CART-autoilla. Lähes kaikissa autoissa oli Ford Cosworth XB, Menard V6 tai Buick V6-moottori. Lyhyestö kaudesta huolimatta vain 15 kuljettajaa osallistui kaikkiin kolmeen osakilpailuun. Kaikissa kilpailussa oli kuitenkin yli 20 osallistujaa, koska sallittuja auto-moottoriyhdistelmiä pystyi ostamaan alle 100,000 dollarilla.
Kaikki kilpailut ajettiin ovaaleilla.
Pistejärjestelmä:
Storckovius
Storckovius on sukututkimuksen keinoin 1970-luvulla löydetty suku, joka käsittää kymmeniä tuhansia ihmisiä lähinnä Keski-Suomessa. Heistä vain harvat kantavat sukunimenään Storckoviusta. Suvun kantaisä on 1620-luvulla syntynyt pappi Simon Storckovius.
Sukututkija Jaakko Hirvonen pystyi 1970-luvulla osoittamaan, että kymmenet tuhannet Rautalammin, Laukaan, Keuruun ja Saarijärven asukkaat kuuluvat Storckovius-sukuun, vaikka eivät aikaisemmin olleet tietoisia sukulaisuudestaan. Storckovius-suku on kokoontunut vuodesta 1979 alkaen viiden vuoden välein Laukaaseen sukujuhlille, jotka ovat olleet Suomen suurimpia.
Pombia Safari Park
Pombia Safari Park on Safari Park, eläintarha ja huvipuisto Pombiassa Italiassa. Eläintarhan perusti "Angelo Lombardi" vuonna 1976. Sen pinta-ala on yli 400 000 neliömetriä.
Mikko Eränen
Mikko Eränen (1910 - 20. kesäkuuta 1987) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja työväenliikkeen sekä Hämeen paikallishistorian tutkija.
Eränen toimi Kansan Uutisten Etelä-Hämeen aluetoimittajana 1957-1975. Hän oli Hämeen taidetoimikunnan jäsenenä ja mukana työjaostossa 1977-1979 keskittyen kirjallisuuteen ja yleisen kulttuuripolitiikkaan.
Eränen sai 1974 valtion tiedonjulkistamispalkinnon teoksestaan "Siitä huolimatta he elivät". Kirjassa hän kuvasi perinteisen maalaisyhteisön viimeisiä vaiheita ja työväenliikkeen nousua 1900-luvun alussa Hämeessä. Eränen kirjoitti myös Hämeen asutuksen varhaisvaiheista ja Hämeen härkätien syntyhistoriasta.
Lamatemppeli
Lamatemppeli () on buddhalaistemppeli Koillis-Pekingissä, Kiinassa. Lamatemppeli on lamalaisuuden päätemppeli Tiibetin ulkopuolella. Temppelin merkittävin aarre on yhdestä santelipuusta veistetty 26 metriä korkea (18 metriä maanpinnan yläpuolella ja kahdeksan metriä alapuolella) Maitreyabuddha-patsas.
Edvard Torniainen
Edvard Torniainen (30. joulukuuta 1886 – 29. joulukuuta 1953) oli suomalainen toimittaja ja kääntäjä.
Torniainen oli Suomen sisällissodan aikana Suomen kansanvaltuuskunnan lähettiläänä Pietarissa ja hän oli myös Työmies-lehden Venäjän osaston toimittajana.
Toyota Proace
Toyota Proace on Toyotan vuodesta 2012 lähtien valmistama pieni pakettiautomalli, joka korvasi Euroopan markkinoilla Toyota Hiacen. Auto on suunniteltu yhteistyössä PSA-konsernin kanssa, ja sitä valmistetaan Ranskan Valenciennesissa Sevel Nordin tehtaalla. Proacesta on pakettiauton lisäksi saatavana myös tila-autoversio.
Ensimmäisen sukupolven Proace esiteltiin vuonna 2012 sisarmallina Peugeot Expertille, Citroën Jumpylle ja Fiat Scudolle. Autoa valmistettiin kahdella koripituudella ja -korkeudella. Tavaratilaa on korimallista riippuen 5–7 kuutiometriä.
Vuonna 2012 testattu Fiat Scudo sai Euro NCAP -kolaritestistä tulokseksi kolme tähteä viidestä.
Moottoreina olivat PSA:n valmistamat 1,6- (90 hv) ja 2,0-litraiset (128/163 hv) dieselmoottorit. 1,6-litraisen yhteydessä on viisivaihteinen manuaalivaihteisto, 2,0-litraisessa kuusivaihteinen. 163-hevosvoimaiseen versioon sai myös halutessaan kuusiportaisen automaatin.
Perusmalli Lifen varusteluun kuului kaksi turvatyynyä, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, ESP, kauko-ohjattu keskuslukitus, LED-päiväajovalot, manuaali-ilmastointi, sumuvalot sekä ääni- ja lämpöeristetty ikkunallinen väliseinä.
Activessa oli lisäksi ikkunalliset takapariovet, Bluetooth-järjestelmä, USB-liitäntä ja mäkilähtöavustin (vain 2,0-litrainen manuaalivaihteisena).
Pikkubussimallin vakiovarustukseen kuului Activen lisäksi sivuturvatyynyt (yht. neljä turvatyynyä), automaattiset ajovalot, tuulilasinpyyhkijöiden sadetunnistin ja 1+1-erillisistuimet edessä.
Toisen sukupolven Proace julkistettiin joulukuun alussa 2015 yhdessä sisarmalliensa Citroën Spacetourerin ja Peugeot Travellerin kanssa. Mallin ensiesittely tapahtui keväällä 2016 Geneven autonäyttelyssä. Proacea valmistetaan kolmella eri koripituudella ja kahdella akselivälillä.
Vuoden 2015 Euro NCAP -kolaritestistä Proace sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Proace on saatavana joko 1,6- (95 hv) tai 2,0-litraisella (122/150/180 hv) dieselmoottorilla varustettuna. Suuritehoisimman moottorin yhteydessä on aina kuusiportainen automaattivaihteisto, muut on varustettu kuusivaihteisella manuaalilla.
María Élena Kyriákou
María Élena Kyriákou (, s. 11. tammikuuta 1984, Lárnaka, Kypros) on kyproksenkreikkalainen laulaja. Hänen uransa alkoi, kun hän voitti vuonna 2014 kreikkalisen The Voice of Greece" "-kykykilpailun. Voiton myötä Kyriákou sai levytyssopimuksen Universal Music Group -levy-yhtiön kanssa. Hän edusti Kreikkaa vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”One Last Breath” ja sijoittui 19. sijalle. Hänellä on kolme lasta.
Billy Elliot (musikaali)
Billy Elliot ("Billy Elliot the Musical") on Elton Johnin säveltämä ja Lee Hallin kirjoittama musikaali, joka perustuu Hallin käsikirjoitukseen Stephen Daldryn elokuvaan "Billy Elliot" (2000). Tarina kertoo kuvitteellisen koillisenglantilaisen kaivoskaupungin äidittömästä Billystä, joka vaihtaa nyrkkeilyharjoitukset salaa balettitunneiksi isänsä tietämättä. Pojan kehitystarinan taustana on tulokseton Britannian kaivoslakko 1984–1985, johon kaivosmiesisä ja isoveli osallistuvat. Lee Hall on käyttänyt sekä elokuvakäsikirjoituksen että musikaalilibreton innoittajana A. J. Croninin vuonna 1935 julkaistua, kaivoslakosta kertovaa romaania "The Stars Look Down" (suom. "Kaivos ja kartano", Otava 1943), johon viitataan musikaalin ensimmäisessä laulunumerossa.
Musikaali kantaesitettiin Lontoossa vuonna 2005. Se sai yhdeksän Olivier-palkintoehdokkuutta, joista voitti neljä: paras uusi musikaali, paras äänisuunnittelu ja paras koreografia sekä Billyä tuolloin kolmoismiehityksenä esittäneille pojille (Liam Mower, James Lomas ja George Maguire) yhteinen parhaan näyttelijän palkinto. Musikaali sai myös London Evening Standard-, Critics’ Circle- ja Theatregoers’ Choice -palkinnon parhaana musikaalina. Alkuperäis­miehityksellä musikaalin laulut levytettiin vuonna 2006 julkaistuksi albumiksi.
Kun kaivoslakon aikainen pääministeri Margaret Thatcher kuoli huhtikuussa 2013, Lontoon Victoria-teatteri antoi katsojien äänestää, pitäisikö hänen kuolemaansa toivova laulu siivota sen illan esityksestä pois. Vain muutama katsoja äänesti poiston puolesta, ja esitys kuultiin tuolloinkin kokonaisena.
New Yorkin Broadwayllä musikaali kantaesitettiin vuonna 2008, ja se voitti New York Drama Critics’ Circle -palkinnon, kymmenen Tony-palkintoa sekä kymmenen Drama Desk -palkintoa. Musikaali on tuotettu myös Australiassa (Sydney 2007, Melbourne 2008), vuonna 2010 Soulissa, vuonna 2014 Haagissa ja Oslossa sekä tammikuussa 2015 Kööpenhaminassa. Kiertävät amerikkalaistuotannot ovat esittäneet musikaalia eri puolilla Yhdysvaltoja ja Kanadaa sekä Brasilian São Paulossa.
Ruotsissa musikaalia on esitetty vuonna 2016 Malmössä ja vuonna 2017 Tukholman kaupunginteatterissa.
Musikaali on Suomessa tuotettu Helsingin Kaupunginteatteriin syksyllä 2015, Vaasan kaupunginteatteriin syksyllä 2017 ja Tampereen Työväen Teatteriin syksyllä 2018. Musikaalin on suomentanut Mikko Koivusalo.
Suomen-kantaesityksensä "Billy Elliot" sai 27. elokuuta 2015 Helsingin kaupunginteatterissa Markku Nenosen ohjaamana. Nenonen teki myös koreografian, ja kapellimestarina toimi Risto Kupiainen. Billyn roolia näyttelivät vuorotellen Lassi Hirvonen, Amos Brotherus ja Henrik Björklund.
Tampereella Billy Elliot tuli ensi-iltaan 18. lokakuuta 2018, ohjaajana Samuel Harjanne. Esityksen koreografian on suunnitellut Jari Saarelainen, ja kapellimestareina toimivat Joonas Mikkilä sekä Tony Sikström. Tuotanto on TTT:n suurin musikaalituotanto tällä vuosituhannella.
Elias Anttila
Elias Anttila (11. huhtikuuta 1915 Kojonmaa, Loimaa - 1996) oli suomalainen itseoppinut kuvanveistäjä.
Kojonmaan Anttilan torpassa syntyneen Elias Anttilan vanhemmat olivat Juho Kustaa Myllymäki ja Iida Pauliina o.s. Suvitie. Perhe otti sukunimekseen Anttila torppansa mukaan. Elias oli 9-lapsisen perheen nuorin. Hänen äitinsä kuoli 1918 espanjantautiin. Elias oppi lukemaan jo kotona ja harrasti muun muassa savipatsaiden muotoilua. Hän ei lahjoistaan huolimatta päässyt jatkamaan opintojaan oppikoulussa tai taidealan oppilaitoksissa.
Elias Anttila oli aluksi työssä kotitilallaan ja toimi sitten ankkurintekijänä Ferrarian tehtailla. Pääosan elämästään yli 30 vuotta hän oli öljy-yhtiö Shellin palveluksessa Loimaalla alkaen vuodesta 1937. Sotavuosina Anttila oli komennettuna Rovaniemellä Shellin huoltoasemalla ja hän loukkasi täällä selkänsä onnettomuudessa niin pahoin että joutui pitämään siitä lähtien hankalia tukiliivejä.
Anttila käytti realistisissa näköisveistoksissaan aiheina usein eläimiä kuten ilvestä, metsoa ja karhua. Hän sai 1960-luvulla oman ateljeen Kojonmaan ulkorakennukseen. Anttila teki muistomerkkejä tilaustyönä pääasiassa Loimaan seudulle mutta myös muualle Suomeen. Hän teki myös mitaleja ja harrasti runonlausuntaa. Anttila itse piti päätyönään pronssiveistosta "Onkipoika", joka oli ensimmäinen Loimaalle hankittu varsinainen julkinen taideteos. Se paljastettiin 5. heinäkuuta 1962.
Anttila oli 1948 perustetun "Loimaan taiteenystävien" perustajajäseniä ja "Loimaan Taideseuran" kunniajäsen.
SsangYong Chairman
SsangYong Chairman on ylellinen sedan, jota valmistaa eteläkorealainen autovalmistaja SsangYong. Autosta valmistetaan myös pidenntettyä versiota.
Vuonna 2008 esiteltiin uusi Chairman, jota alettiin markkinoida Chairman W -nimisenä. Chairman H poistui mallistosta 2014. Automallia ei myydä Eurooppassa.
SsangYong uudelleennimitti alkuperäisen (2003-2008) Chairman-mallinsa Chairman H -nimiseksi. Automalli myi erittäin huonosti Korean ulkopuolella ja vuonna 2014 SsangYong ei enää näyttänyt mallia nettisivuillaan. Mallin tuotanto oli päättynyt. Vuonna 2011 SsangYong oli muotoillu täysin uuden keulan autoon. Automallia myytiin Etelä-Koreassa 1 718 kappaletta vuonna 2014. Malli perustui Mercedes-Benz E-sarjaan.
Chairman W on SsangYongin uusin versio Chairman-mallista. Autossa on 5-litrainen V8-moottori ja Mercedes-Benz 7G-Tronic -automaattivaihteisto. Kirjain 'W' tulee sanasta 'World Class'. Chairman W:ssä on piirteitä SsangYong WZ -konseptiautosta.
Autosta valmistetaan myös pidennettyä versiota. Takana matkustaville on oma Chryslerin käyttämä viihdejärjestelmä.
Kiinassa myydään myös lisenssillä valmistettua Roewe 850 -autoa.
Uintatheriidae
Uintatheriidae on sukupuuttoon kuollut nisäkkäiden heimo, joka sisälsi suuria kasveja syöneitä eläimiä. Uintatheerit kuuluvat lahkoon Dinocerata, yhteen useista sukupuutton kuolleiden kaviokyntisten nisäkkäiden lahkoista, jotka joskus on yhdistetty lahkoon Condylarthra.
Heimoon kuuluneet eläimet muistuttivat sarvikuonoja. Ne elivät paleoseenikaudelta oligoseenikaudelle noin 55–35 miljoonaa vuotta sitten. Ne olivat aikansa kookkaimpia eläimiä, suurilla, paksuilla jaloilla, jättimäisillä luilla, ja pienillä aivoilla. Useilla lajeilla tyypillisin piirre oli kuitenkin kirahvin sarvia muistuttaneet sarvet ja sapelimaiset kulmahampaat. Heimoon kuuluvia sukuja olivat "Uintatherium" ja "Eobasileus". Lopulta vielä suuremmat laiduntavat eläimet brontotheerit korvasivat ne.
Mr. Vain
Mr. Vain on saksalaisen eurodance-yhtye Culture Beatin kappale. Sen julkaisi BMG Rights Management yhtyeen Serenity-debyyttistudioalbumin johdantosinglenä 16. huhtikuuta 1993. Kappale oli kansainvälisesti kaupallinen menestys. Se saavutti singlelistan ensimmäisen sijan Australiassa, Itävallassa, Saksassa, Irlannissa, Italiassa, Alankomaissa, Norjassa, Sveitsissä ja Isossa-Britanniassa. Niiden lisäksi vietti yhteensä kymmenen viikkoa Kanadan RPM Dance Chartin kärjessä.
Jussi Kuoppala (toiminnanjohtaja)
Jussi Vilho Kuoppala (19. tammikuuta 1911 Ylistaro – 14. syyskuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen teologian tohtori, päätoimittaja ja Herättäjä-yhdistyksen toiminnanjohtaja.
Kuoppalan vanhemmat olivat talousneuvos Juho Kuoppala ja Matilda Hirvilammi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 ja hänet vihittiin papiksi 1934. Kuoppala valmistui vielä filosofian kandidaatiksi 1940, teologian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1953 sekä teologian tohtoriksi 1963.
Kuoppala oli Helsingin pikkukirkkoyhdistyksen apulaissihteerinä 1938–1945, Agricola-seuran sihteerinä 1945 sekä Herättäjä-yhdistyksessä matkapappina 1951–1953 ja toiminnanjohtajana 1954–1974. Hän oli Hengellisen Kuukauslehden toimitussihteerinä 1947–1958 ja päätoimittajana 1958–1974. Kuoppala oli valitsijamiehenä vuoden 1950 presidentinvaaleissa ja hän oli Akateemisen Karjalaseuran 1. varapuheenjohtaja 1937–1938, Agricola-seuran johtokunnan jäsen 1946–1954 sekä Suomen lähetysseuran johtokunnan jäsen 1955–1967.
Peukalolammi
Peukalolammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 4,1 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 200 metriä. Siihen laskee viisi suo- ja metsäojaa. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkuunsa 600 metriä pitkä ja suoraksi kaivettu Peukalolamminoja, joka laskee Kaksvetiseen.
Järven rantaviiva on 0,91 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin soista metsämaata, mutta kaakkoiskulmalla on moreenipohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu vuokrakämppä ja laavu, joille johtaa metsätie järven itärannan kautta.
Järvi on humuspitoinen ja ruskeavetinen suojärvi. Se on luonnonsuojelullisesti arvokas, mutta se luetaan 2. luokkaan kuuluvaksi eli järvessä näkyy ihmistoiminnan muutoksia.
Järvi sisältyy Liesjärven kansallispuistoon, jossa voi tutustua etelä-suomalaisiin metsätyyppeihin. Kansallispuistossa on useita patikkareittejä, joista yksi risteilee Peukalolammin ympäristössä. Järven etelärannan läheisyydessä on vuokramökki, jonka voi vuokrata yöpymiseen , jossa on käytettävissä myös käymälä. Järven itärannalla tien takana on yöpumiseen tarkoitettu laavu, nuotiopaikka ja käymälä. Aivan järven itäkärjessä ojan kohdalla ja pohjoisrannalla luusuan kohdalla on retkipöydät päiväretken eväiden syömistä varten.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Peukalolampi" ja vuoden 1884 Senaatin kartastossa "Paukolampi".
Tittilammi
Tittilammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Lampi sijaitsee suon keskellä ja sen halkaisija on 40 metriä eli pinta-ala on 0,1 hehtaaria. Lammen rannan ympäristö on avosuota ja siihen on kaivettu muutama suo-oja. Yksi ojista virtaa Kaksvetiseen.
Järvi on humuspitoinen ja ruskeavetinen suojärvi. Se on luonnonsuojelullisesti arvokas, mutta se luetaan 2. luokkaan kuuluvaksi eli järvessä näkyy ihmistoiminnan muutoksia.
Järvi sisältyy Liesjärven kansallispuistoon, jossa voi tutustua etelä-suomalaisiin metsätyyppeihin. Kansallispuistossa on useita patikkareittejä, joista yksi risteilee Tittalamminympäristössä muttei käy lammella.
Lampi näkyy jo vuoden 1884 Senaatin kartastossa, mutta sille ei ole merkitty nimeä.
Bonjour Madame
Bonjour Madame (Suomeksi: "Hei rouva") on saksalaisartisti Lolita Jolien kappale. Sen julkaisi Planet Punk Music artistin uran viidentenä singlenä 20. maaliskuuta 2015. Yksi kappaleen remixversioista julkaistiin "Future Trance, Vol. 71"-kokoelma-albumilla. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin 19. maaliskuuta 2015. Videolla nähdään kohtauksia, joissa pääesiintyjä laulaa ja kävelee kuntosalin juoksumatolla. Näiden välissä näkyy puolestaan kohtauksia kappaleen tahdissa tanssiliikkeitä tekevistä kuntoilijoista. Toisin kuin artistin uran ensimmäisin single, "Bonjour Madame" ei onnistunut pääsemään listoille.
Jussi Kuoppala
Jussi Kuoppala -nimisiä henkilöitä ovat:
Kalikoteerit
Kalikoteerit (Chalicotheriidae) on sukupuuttoon kuollut kavioeläinten lahkoon kuuluva heimo. Toisin kuin muilla kavioeläimillä, kalikoteereillä oli oikeiden kavioiden sijasta suuret kynnet. Ne söivät todennäköisesti puiden ja pensaiden lehtiä. Kalikoteerejä esiintyi eoseenilta aina pleistoseenille asti, mutta ryhmästä tuli merkittävä vasta neogeenikaudella. Laajimmillaan niitä esiintyi koko Lauraasian mantereella, vaikkeivät ne muodostaneetkaan tärkeää osaa ekosysteemissä. Heimoon kuuluvia sukuja olivat "Chalicotherium", "Kalimantsia", "Moropus ja Tylocephalonyx".
Kladogrammi alla Holbrook, L.T. ja J. LaPergola (2011) mukaan osoittaa ryhmän aseman kavioeläinten sukupuussa.
Albert Axell
Albert Axell (s. 1942 New England, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen toimittaja-kirjailija, jonka kirjojen aihepiiri on historia, erityisesti toisen maailmansodan Saksan itärintaman tapahtumat. Hän opiskellut Wisconsinin yliopistossa historiaa, filosofiaa ja taloustieteitä ja työskennellyt toimittajana Yhdysvalloissa, Japanissa, josta hän kirjoitti muun muassa The Economistiin, Moskovassa ja asui myöhemmin Suomessa. Hänen kirjoistaan on suomennettu kaksi, "Stalin sodanjohtajana" ja "Kamikaze : Japanin itsemurhalentäjät", joista jälkimmäistä pidetään arvosteluissa heikkona. Erkki Tuomioja arvioi hänen marsalkka Georgi Žukovista kirjoittamansa kirjan "Marshall Zhukov, The Man Who Beat Hitler" kiiltokuva sankarimarsalkasta, jonka päälähde on marsalkan omat muistelmat. Tuomioja nimittää arvoselussaan Žukovia Axellin päämieheksi. Tosin Geoffrey Roberts kiittää Axellia oman Žukov-elämäkertansa esipuheessa, mutta hänkin huomauttaa kuitenkin liiallisesta luottamuksesta Žukovin omiin muistelmiin.
I’m an Albatraoz
I’m an Albatraoz on ruotsalaisen DJ, laulaja, lauluntekijä ja tuottaja AronChupan kappale, joka sisältää Nora Ekbergin esittämiä sanoja. Kappale on myynyt kaksinkertaista platinaa Ruotsissa sekä platinaa Uudessa-Seelannissa, Italiassa ja Tanskassa. Ruotsalaislaulaja sekä AronChupan sisar Nora Ekberg esittävät kappaleen sanat.
Dan Howell
Daniel James "Dan" Howell (s. 11. kesäkuuta 1991) on brittiläinen videobloggaaja ja radiojuontaja. Hänet tunnetaan erityisesti YouTube-kanavasta "Daniel Howell", jolla on yli 6 miljoonaa tilaajaa. Vuosina 2013-2016 hän juonsi BBC Radio 1 -kanavalla yhdessä hyvän ystävänsä Phil Lesterin kanssa.
Howell syntyi ja kasvoi Wokinghamissa, Berkshiressä. Ennen YouTube-uran aloittamista hän työskenteli yrityksissä Focus DIY ja Asda. Myöhemmin Howell opiskeli Manchesterin yliopistossa, mutta keskeytti opintonsa keskittyäkseen YouTube-kanavaansa. Nykyisin Howell asuu yhdessä Phil Lesterin kanssa Lontoossa. Howell oli alun perin Phil Lesterin fani. He tutustuivat internetin kautta ja tapasivat myöhemmin 19 lokakuuta 2009 ja kuvasivat ensimmäisen videonsa yhdessä.
Howell latasi ensimmäisen YouTube-videonsa nimeltään "HELLO INTERNET" () vuonna 2009. Nykyisin hänen kanavallaan on yli 6 miljoonaa tilaajaa ja yli 600 miljoonaa näyttökertaa. Yleensä hän kertoo niillä omasta elämästään. Howellin muita kanavia ovat "danisnotinteresting" ja "DanAndPhilGAMES" sekä "DanAndPhilCRAFTS", ensimmäinen mainituista kanavista on hänen sivukanavansa, toinen taas puolestaan pelikanava, jota hän ylläpitää yhdessä Lesterin kanssa. Kolmas kanava - "DanAndPhilCRAFTS" - on aprillipila, jonka takia kanavalla on vain kolme videota. Ensimmäisellä videolla he tekevät paperisia lumihiutaleita, toisella glitterinaamat ("Glitterfaces)" ja kolmannella he tekevät perunaleimaisimet"." Lesterin ja Howellin fanikuntaa kutsutaan Phandomiksi.
Vuonna 2015 julkaistiin Phil Lesterin ja Dan Howellin kirjoittama omaelämäkerrallinen kirja "The Amazing Book Is Not On Fire" (kombinaatio hänen ja Philin Youtube-kanavistaan ja book-sanasta). Kirja kertoo heidän yhteisestä YouTube-urastaan ja sen hyvistä ja huonoista puolista. Vuonna 2015-2016 Dan ja Phil pitivät kiertueen "The Amazing Tour Is Not On Fire", jonka aikana he kävivät Iso-Britanniassa, Amerikassa, Australiassa ja Euroopassa (Dublinissa, Berliinissä ja Tukholmassa). 5. lokakuuta 2016 YouTube Rediin ilmestyi kaksi elokuvaa heidän kiertueestaan, Toisessa elokuvassa - "The Amazing Tour Is Not On Fire -" on heidän koko lavaesityksensä ja toinen elokuva - "Dan and Phil's Story of TATINOF -" on dokumentti kiertueesta.
Salon urheilupuisto
Salon urheilupuisto on lähellä Salon keskustaa sijaitseva noin sadan hehtaarin alue, jossa on monenlaisia liikuntapalveluja. Salon urheilupuistossa on seuraavia palveluja:
Willow Shields
Willow Shields (s. 1. kesäkuuta 2000) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Primrose Everdeenin roolista "Nälkäpeli"-elokuvasarjassa.
Vuonna 2015 hän osallistui yhdysvaltalaiseen "Dancing with the Stars" -ohjelmaan ja oli 14-vuotiaana nuorin kilpailija ohjelman historiassa.
Willow esiintyy ensimmäistä kertaa pääroolissa elokuvassa "Into The Rainbow," joka saa ensi-iltansa Amerikassa ja Kiinassa Marraskuussa 2016. Muista ensi-illoista ei ole vielä tietoa.
Rånäsin linna
Rånäsin linna on Ruotsissa Norrtäljen kunnassa sijaitseva rakennus. Linna rakennettiin hovimarsalkka A. D. Reuterskiöldiä varten ja se valmistui vuonna 1844, jolloin vanha säteritila purettiin. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti P. A. Nyström. Tyylisuunnaltaan linna edustaa myöhäisempireä ja siihen on vaikuttanut italialainen arkkitehtuuri.
Kupittaanlammi
Kupittaanlammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 0,99 hehtaaria ja sen pituus on 150 metriä ja leveys 100 metriä. Siihen laskee Kupittaansuolta viisi suo-ojaa, joista yksi on Kaksivetisenoja, joka tuo Kaksivetisen, Peukalolammin ja Tittilammin vedet. Järven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkuunsa 2,7 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Koivistonojaan juuri ennen laskemistaan Turpoonjokeen. Järven rantaviiva on 0,41 kilometriä pitkä ja sen ranta on suota, joille ei ole rakennettu eikä sinne johda teitä.
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Kupittalampi".
Porraslammi (Tammela)
Porraslammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 5,2 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 250 metriä. Siihen laskee yksitoista suo-ojaa. Järven luusua sijaitsee järven xxrannalla, josta saa alkuunsa 3,6 kilometriä pitkä laskuoja, joka alkaa Porraslamminojana, virtaa Vaiviansuon läpi muuttuen Koivistonojaksi ja yhtyy lopuksi Turpoonjokeen.
Järven rantaviiva on 1,0 kilometriä pitkä ja sen ranta on suota, jota ympäröi moreenipohjainen metsämaasto. Suo kuuluu Porraslamminsuohon, jossa on toinenkin lähes umpeen kasvanut pikkulampi. Suo on tiheään ojitettu ja lammet on ojalla yhdistettyjä toisiinsa. Rannat ovat rakentamattomia ja lammen lounaispuolelta sitä ohittaa metsäautotie, jonne pääsee Portaalta yhdystieltä 2824.
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Porraslampi" ja sen laskuoja Porraslamminoja katosi Vaiviansuolle ilman jatkoa.
Anja Tolin
Anja Tolin o.s. "Turpeinen" (25. maaliskuuta 1918 – 26. helmikuuta 2015) oli suomalainen lausuntataiteilija ja taidemaalari.
Hänen lausumansa Aleksis Kiven runo ”Suomenmaa” on julkaistu äänilevyllä. Hän on esittänyt piispatarta MTV:n tuottamassa näytelmässä "Hengenmies".
Anja Tolinin poika on taidemaalari Kimmo Tolin ja pojanpoika graffititaiteilija Jani Tolin.
Milla Ollikainen
Milla Ollikainen (s. 1974 Haapajärvi) on suomalainen kirjailija. Hän opiskeli toimittajaksi Jyväskylän yliopistossa. Ollikainen voitti Like Kustannuksen ja Suomen dekkariseuran Rikos kannattaa -kirjoituskilpailun 2012. Ollikainen on asunut vuosina 2001−2012 Kolarissa, jossa hän työskenteli "Luoteis-Lappi"-lehden päätoimittajana. Hänen esikoisteoksensa "Veripailakat" (2013) samoin kuin seuraava, "Vesiraukka" (2014), on dekkari, ja niiden tapahtumat sijoittuvat Ylläkselle.
Ollikaisen puoliso on kirjailija Aki Ollikainen, ja heillä on kaksi lasta. He asuivat Sammatissa Eeva Joenpellon kirjailijakodissa toukokuun loppuun vuonna 2015.
Aminaalit
Aminaalit eli aminoasetaalit tai geminaaliset diamiinit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa samaan hiiliatomiin on sitoutunut kaksi aminoryhmää eli ne ovat asetaalien typpianalogeja. Aminaalien rakennetta voidaan kuvata yleisellä kaavalla RC(NR), missä R merkitsee hiilivetyryhmää. Aminaalien rakenne esiintyy useissa alkaloideissa.
Aminaalit ovat suhteellisen pysyviä yhdisteitä. Happamissa vesiliuoksissa ne kuitenkin helposti hydrolysoituvat aldehydieksi tai ketoneiksi ja amiineiksi. Rengasrakenteiset aminaalit ovat avoketjuisia yhdisteitä stabiilimpia. Mikäli aminaaliryhmän viereiseen hiileen on sitoutunut vetyatomi hajoaa aminaali helposti kuumennettaessa muodostaen enamiinin.
Tavanomaisin tapa valmistaa symmetrisiä aminaaleja eli aminaaleja, joissa kumpaankin typpiatomiin sitoutuneet alkyyli- tai aryyliryhmät ovat samanlaisia, on aldehydin tai ketonin reaktio sekundäärisen amiinin kanssa. Mikäli amiinissa on aminoryhmän viereiseen hiileen sitoutuneena vetyatomi, muodostuu reaktiossa helposti enamiineja. Aminaalin muodostuksen ensimmäisessä vaiheessa nukleofiilinen amiini reagoi elektrofiilisen karbonyyliyhdisteen kanssa muodostaen hemiaminaalin. Hemiaminaalista eliminoituu vettä, jolloin muodostuu elektrofiilinen iminiumioni. Toinen amiinimolekyyli reagoi iminiumionin kanssa muodostaen aminaalin.
Muita yleisesti käytettyjä tapoja symmetristen aminaalien valmistukseen ovat aromaattisten aldehydien ja silyloitujen amiinien välinen reaktio sekä geminaalisten dihalogeeniyhdisteiden kuten dikloorimetaanin tai bis(kloorimetyyli)eetterin ja amiinin välinen reaktio. Tyypillisin tapa valmistaa asymmetrisiä aminaaleja, joissa aminoryhmien hiilivetysubstituentit ovat erilaiset, on amiinien reaktio iminiumsuolojen kanssa.
A-Mán temppeli
A-Mán temppeli on 1400-luvulla rakennettu temppeli Kiinassa, Macaon erityishallintoalueella. Temppeli on rakennettu taolaiselle meren ja merenkulkijoiden jumalalle, joka tunnettiin nimellä "A-Má" tai "Mazu". Temppeli on myös antanut Macaolle nimensä. Portugalilaiset tekivät Macaosta siirtomaansa 1500-luvulla, ja heidän suussaan nimeksi vakiintui Macao.
Temppelialue koostuu eri paviljongeista, joissa palvottiin merenjumalaa. Temppelissä yhdistyy taolaisuuden, buddhalaisuuden ja kungfutselaisuuden, sekä useiden kansanuskojen elementtejä. Temppelin sisäänkäynnin edustalla on puinen džonkin kuva, joka viittaa taruun jossa A-Má nousi maihin taifuunin riepottelemalta mereltä.
Tuhkamamo
Tuhkamamo ("Drepanis funerea") oli peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuhkamamoa tavattiin vain Havaijisaariin kuuluvalla Molokain saarella. Laji havaittiin viimeisen kerran vuonna 1907, ja se on kuollut sukupuuttoon.
Embolotherium
Embolotherium oli Brontotheriidae-heimoon kuulunut suku, joka eli eoseenikaudella. Sukuun kuuluvien eläinten säkäkorkeus oli noin 2,5 metriä. Sitä esiintyi Itä-Aasiassa. Sukuun kuuluneilla oli nokassa levymäinen sarvi, jota ne ehkä käyttivät taisteluissa reviirin puolustamiseksi. "Embolotheriumin" hampaat olivat sopeutuneet pehmeiden lehtien syömiseen. Eoseenikaudella Aasian ilmasto oli monin paikoin kosteampi kuin nykyisin, koska Himalaja ei ollut vielä kohonnut yhtä korkealle. Himalaja alkoi kohota eoseenikauden lopulla, jolloin myös ilmasto alkoi muuttua kuivemmaksi. Sen seurauksena kasvillisuus muuttui, ja kasvisyöjänä "Embolotherium" kuoli sukupuuttoon.
Valkeakosken kirkko
Valkeakosken kirkko on arkkitehti Veikko Larkaksen suunnittelema 1969 rakennettu torniton pitkäkirkko Valkeakoskella. Kirkko oli viimeinen Larkaksen suunnittelemista yhteensä neljästätoista kirkosta. Suorakaiteen muotoisessa kivikirkossa on matalat seinät ja jyrkkälappeinen satulakatto. Kirkkoon liittyy matalampi sakasti. Kirkon pinta-ala on 850 neliötä ja istumapaikkoja siellä on kirkkosali ja parvi mukaan lukien 1000 hengelle. Sisäänkäyntipääty on verhottu vaalealla laatoituksella ja siinä on korkea lasimaalausikkuna, kuten alttaripäädyssäkin. Sisällä kattopalkit on jätetty näkyviin. Niiden ja seinäpilasterien varassa on puinen taitekatto, pilasterien välit ovat kokonaan ikkunoita. Kirkon 39-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1969. Alttarin maalaus "Siunaava Kristus" vuodelta 1969 on Mikko Vuorisen tekemä, kuten lasimaalausikkunatkin.
Erillinen betonista valettu 35 metriä korkea kellotorni valmistui samaan aikaan kirkon kanssa, sen kolme kelloa lahjoitti Valkeakosken Rukoushuoneyhdistys Valkeakosken rukoushuoneelle 1943. Niihin on kirjoitettu teksti "Kaiun rauhaa kesken sodan pauhun, Herran rauhaa ajast´aikaan". Kirkkoa käytetään paljon myös konserttitilana, siellä on esiintynyt useita koti-ja ulkomaisia taiteilijoita.
Sääksmäen seurakunnan kirkkovaltuusto päätti maaliskuussa 2018 purkaa kirkon ja myydä kirkon tontin. Valkeakosken keskustaajaman ainoaksi kirkkorakennukseksi jää Valkeakosken kappelikirkko, johon mahtuu noin 200 henkeä.
Purkamisesta tehtiin valitus, mutta Kirkkohallitus hylkäsi valituksen, joten Sääksmäen kirkkovaltuuston päätös kirkon purkaisesta ja tontin myymisestä jää voimaan.
The Maine
The Maine on yhdysvaltalainen vuoden 2007 tammikuussa perustettu rock -yhtye Tempesta, Arizonasta. Yhtyeen  nimi juurtaa juurensa bändin suuren esikuvan Ivoryn kappaleesta "The Coast of Maine".
Pojoen laakso
Pojoen laakso on 46 000 km² suuruinen alue Pojoen ympärillä Italiassa. Laakso on itä–länsisuunnassa noin 650 kilometrin pituinen. Pojoen laakson korkeus merenpinnasta vaihtelee neljästä metristä merenpinnan alapuolelta 2100 metrin korkeuteen. Laakso ulottuu Alpeilta Adrianmereen. Laaksoa halkovat lukuisat joet. Pojoen laaksossa on suuria järviä, muun muassa Gardajärvi.
Pojoen laakso voidaan jakaa kahteen osaan, joista käytetään nimiä Alta ja Bassa. Alta on joen yläjuoksulla olevaa ylänköaluetta, joka soveltuu huonosti maanviljelyyn, mutta jossa on nykyään huomattavia teollisuuskeskuksia kuten Torino. Bassa taas on tasankoaluetta, jonka maaperä on rikasta ja erittäin hyvin viljelyyn soveltuvaa. Laakson huomattavia kaupunkeja ovat muun muassa Torino, Milano, Bologna ja Parma.
Tallimäki–Virojoki-tie
Tallimäki–Virojoki-tie on Haminan kaupungin itälaidalta Tallinmäeltä Virojoelle johtava museotie, jonka pituus on 35,2 kilometriä. Se on Suomen pisin museotie.
Vuodesta 1938 vuoteen 1966 asti tie oli valtatie 7, ja nykyisin se on yhdystie 3513. Tie noudattelee Suuren Rantatien 1700-luvun linjausta, joskin sitä on muutettu 1850-luvulla ja oiottu ja paranneltu myös 1900-luvun puolella. Oikomisista huolimatta tie on edelleen mutkainen ja mäkinen. Tie kulkee metsien, pienten kylien ja peltomaisemien halki. Se on päällystetty ja vilkasliikenteinen. Tienvarren kiviset kilo­metri­pylväät ovat 1930-luvulta.
Tallimäki–Virojoki-tie sisältyy muiden Suuren Rantatien osien kanssa Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Toinen museotiekokoelmaan kuuluva osuus Suuresta Rantatiestä on Fagervikintie Inkoossa.
Tien varrella olevia kyliä tai kulmakuntia ovat muun muassa Virojoen Klamila, Ravijoki ja Alapihlaja. Noin kaksi kolmasosaa tiestä kulkee Virolahden kunnan alueella.
Museotie kohtaa Salpalinjan Ravijoella. Museotien läheisyydessä on myös Harjun maatalousoppilaitos, joka on perustettu 1890-luvulla. Kymmenestä Virolahdella säilyneestä Uudenkaupungin rauhan rajakivestä museotien läheisyydessä sijaitsee kaksi, Alakivi ja Kirkkotien kivi.
Retkikunta 44
Retkikunta 44 () on Kansainvälisen avaruusaseman 44. miehistö. Se alkoi 11.6.2015, kun Retkikunta 42/43 poistui Sojuz TMA-15M:llä ja asemalle jääneet siirtyivät siihen Retkikunta 43:sta.
Kornijenko ja Kelly osallistuvat vuoden kestävään lentoon ISS year long mission.
Lähde:Spacefacts
Valkeakosken kappelikirkko
Valkeakosken kappelikirkko on arkkitehti Pekka Saareman suunnittelema 1958 rakennettu suorakaiteinen ja torniton pitkäkirkko, joka sijaitsee Valkeakosken hautausmaan yhteydessä. Kirkon pinta-ala on 450 neliötä ja siellä on 200 istumapaikkaa. Kirkon seinät ja katto on rakennettu yhteen sulautuviksi. Päädyt ovat sileitä kolmiopintoja, joissa on korkeat porrastetut lasimosaiikki-ikkunat. Kirkon pääsisäänkäynti on runkohuoneen toiselta sivulta ulkonevassa rakennusosassa. 12-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas 1960, urkujen julkisivun suunnitteli Pekka Saarema. Alttarin lasimosaiikit "Maan päältä kohti taivasta nouseva ihmisen toivo ja tuska, odotus ja ahdinko" sekä "Risti ja elämänpuu" on tehnyt taiteilija Mikko Vuorinen, samoin kuin takaikkunan mosaiikin "Pyhän hengen laskeutuminen maan päälle". Kirkko peruskorjattiin 2011. Vuonna 2013 valmistuneen vihkiryijyn "Helka" lahjoittivat kirkkoon Valkeakosken Uudet Martat.
Royal Holloway, University of London
Royal Holloway on vuonna 1879 perustettu Lontoon yliopistoon kuuluva julkinen yliopisto. Yliopistossa opiskelee noin 8000 opiskelijaa, eli se on opiskelijamäärältään Lontoon yliopiston pienimpiä collegeja. Yliopisto on erittäin kansainvälinen, sillä yli 40 prosenttia sen opiskelijoista on ulkomaalaisia ja kotoisin yli 130 eri maasta. Vuoden 2014 "Times Higher Educationin" maailmanlaajuisessa yliopistojen opiskelijaelämän ja tutkimustyön kansainvälisyyttä vertailevassa rankingissa Royal Holloway on sijoitettu viidenneksi maailmanlaajuisesti ja ensimmäiseksi Iso-Britanniassa.
Royal Holloway sijoittui vuoden 2011 yliopisto rankingissa Ison-Britannian kahdenneksitoista ja maailman 88. parhaaksi yliopistoksi. Royal Hollowayn taiteen ja humanismin tiedekuntaa pidetään yhtenä Iso-Britannian johtavista. Talven 2015 haussa yliopisto vastaanotti yli 16 000 hakemusta 2500 opiskelupaikka varten. Näin ollen yliopiston keskimääräinen sisäänpääsyprosentti hakijoille on alle 15%.
Yliopiston Eghamin kampuksen perusti vuonna 1879 yrittäjä ja filantrooppi Thomas Holloway vain naisopiskelijoille tarkoitetuksi oppilaitokseksi. Vuonna 1900 yliopisto liittyi osaksi Lontoon yliopistoa. Miesopiskelijoita Royal Holloway on hyväksynyt vuodesta 1945, alkuun kuitenkin ainoastaan jatko-opiskelijoiksi. Alempaa korkeakoulututkintoa suorittamaan miehiä on hyväksytty vuodesta 1965 alkaen.
Founder's Building on Iso-Britannian suurimpia Viktoriaanisen aikakauden rakennuksia. Rakennus on Grade I-suojeltu.
Yliopiston pääkampus sijaitsee Eghamissa Surreyssa, noin 40 minuutin junamatkan päässä Lontoon ydinkeskustasta. Kampuksen keskuksena toimii vuonna 1881 valmistunut uusgoottilaista tyyliä edustava Founder’s Building. Rakennuksessa sijaitsee osa yliopiston hallinnosta ja kirjastosta, kappeli, taidegalleria, baari ja ruokasali sekä noin 500 opiskelijan asuinhuoneet.
Yliopistolla on tiloja myös Lontoon keskustassa Bedford Squarella ja Lontoon yliopiston hallinnoimassa Senate Housessa.
Yliopistolle on vuosien saatossa kertynyt yli 65 000 alumnia. Alumnejen joukkoon kuuluvat muun muassa ensimmäinen Euroopan unionin ulkoasiain ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja, "EU:n ulkoministeri", Catherine Ashton ja brittiläinen suffragetti Emily Davison.
Voikosken kirkko
Voikosken kirkko on tehtaanmestari Emil Askolan suunnittelema puukirkko, joka rakennettiin nykyisin Kouvolaan kuuluvan Valkealan Voikosken kylään paikallisen rukoushuoneyhdistyksen toimesta. Alttaritaulun "Jeesus Getsemanessa" maalasi Mirja Niemi. Kirkossa on istumapaikkoja 150 hengelle. Rukoushuoneeksi kirkko vihittiin 26. syyskuuta 1937. Syyskuussa 2012 oli kirkon 75-vuotisjuhlamessu, jonka saarnan piti Mikkelin hiippakunnan piispa Seppo Häkkinen.
Ummeljoen kirkko
Ummeljoen kirkko on rakennettiin nykyisin Kouvolaan kuuluvan Anjalankosken Ummeljoen kylään alun perin rukoushuoneeksi n. 1910. Kirkon suunnittelijaa ja rakentajaa ei tunneta. Ummeljoen nuorten kristillinen yhdistys lahjoitti rukoushuoneen tuolloiselle Anjalan seurakunnalle 1946, kirkoksi se kunnostettiin ja vihittiin 1959. Kirkkosali on jaettu liukuovella kahteen osaan, kokonaispinta-ala on 112 neliötä. Alttarilla on puinen krusifiksi vuodelta 1959. Istumapaikkoja kirkossa on 80 hengelle.
Taustanauru
Taustanauru tai naururaita () on television viihdeohjelmissa käytetty tehokeino, jolla lisätään muussa yhteydessä äänitettyä yleisön naurua ohjelman hauskoiksi tarkoitettuihin kohtiin. Näin voidaan tehostaa tai jäljitellä vaikutelmaa yleisön edessä kuvatusta ohjelmasta ja lisätään televisiokatsojan mielihyvän ja yhteisöllisyyden kokemusta. Suomeksi menetelmää kutsutaan myös nimillä ”purkkinauru” () ja ”valmiiksi naurettu tv-ohjelma”.
Taustanaurun käyttö sai alkunsa ennen television tuloa radiotuotannossa, kun Bing Crosbyn showta alettiin lähettää etukäteen nauhoitettuna suoran lähetyksen sijasta. Nauhoituksen ansiosta yleisön naurun määrää voitiin vähentää tai lisätä jälkikäteen ennen ohjelman lähetystä. Naurun lisäämisen televisio-ohjelmiin keksi yhdysvaltalaisen CBS-yhtiön äänitysinsinööri Charley Douglass television varhaisvuosina. Hän oli tyytymätön studioyleisön edessä yleensä suorina lähetyksinä esitettyjen tilannekomedioiden ääniraitaan: yleisö nauroi milloin liian vähän, milloin liian pitkään ja milloin aivan väärissä kohdissa. Hän kokeili erilaisia tapoja, ensimmäisenä Hank McCunen tv-showssa vuonna 1950, ja rakensi lopulta nauhurilaitteen, jossa oli muun muassa Red Skeltonin ilman puhetta toteutettujen tv-sketsien yleisön naurukohtauksia.
1950-luvun mittaan naururaidan käytöstä tuli vakiokäytäntö ensin amerikkalaisissa tilannekomedioissa, ja vähitellen tekniikka levisi muihinkin, etenkin englanninkielisiin maihin television yleistyessä. Naururaidan monipuolista käyttöä helpotti siirtyminen suorista lähetyksistä nauhoitettuihin, jolloin ohjelman ääniraitaa voitiin muokata monipuolisemmin kuin suorassa lähetyksessä. Naururaitaa käytettiin jopa eräissä animaatiosarjoissa kuten "Kiviset ja Soraset" ja "Jetsonit".
Taustanaurun käyttö oli pääsääntö esimerkiksi BBC:n viihdeohjelmissa vielä läpi 1970-luvun, muun muassa edistyksellisissä ja uusia ilmaisutapoja etsineissä Monty Python -ryhmän tuotannoissa. Vasta vuoden 1981 televisiosarjassa "Linnunradan käsikirja liftareille" naururaidasta luovuttiin. Vuosituhannen vaihdetta kohti tultaessa naururaidan käyttö väheni kaikkialla niin, että nykyisin sitä käytetään enää vain perinteisimmissä tilannekomediasarjoissa. Esimerkiksi vuonna 2016 Emmy-palkintoehdokkaana olleista komediasarjoista yksikään ei käyttänyt naururaitaa.
Reissumies (kappale)
”Reissumies” on Roope Salminen & Koirat -yhtyeen kappale heidän tulevalta ensimmäiseltä studioalbumiltaan "Madafakin levy". Kappale julkaistiin yhtyeen toisena singlenä 3. huhtikuuta 2015. Kappaleen on säveltänyt yhtye itse yhteistyössä Joonas Angerian kanssa. Tuotannosta on puolestaan vastannut Henri ”MGI” Lanz. Roope Salminen on kertonut kappaleen olevan ”erilainen rakkauslaulu” sekä oodi sille, että ”tärkeintä on olla onnellinen itsensä kanssa”.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin YouTube-palvelussa yhtyeen omalla kanavalla 2. huhtikuuta 2015. Videon on ohjannut Miro Laiho ja sillä näyttelevät näyttelijät Martti Suosalo, Antti Holma, Ada Kukkonen sekä Johannes Brotherus.
Kappale nousi ensimmäisellä listaviikollaan suoraan Suomen virallisen latauslistan viidenneksi.
NBA:n varaustilaisuus 2015
NBA:n vuoden 2015 järjestettiin 25. kesäkuuta 2015 Barclays Centerissä New Yorkissa. Tilaisuuden ensimmäinen varaus oli Dominikaanista tasavaltaa edustava, vain vuoden yliopistossa pelannut Karl-Anthony Towns, josta tuli maansa ensimmäinen NBA:n ykkösvaraus. Kentuckyn yliopiston keväällä Final Fouriin selviytyneestä joukkueesta varattiin yhteensä kuusi pelaajaa.
Kärkipään varauksiin odotettiin yliopistotaustaisista pelaajista etenkin Karl-Anthony Townsia, Jahlil Okaforia ja D’Angelo Russellia. Kansainvälisestä pelaajajoukosta ainakin latvialainen Kristaps Porziņģis ja kongolaislähtöinen Emmanuel Mudiay kuuluivat ennakolta kärkipään varauksiin. Heidät kaikki varattiinkin ensimmäisten seitsemän pelaajan joukossa.
Suomalaispelaaja Joonas Cavén oli edellisvuoden ilmoittautumisensa ja vetäytymisensä johdosta automaattisesti mukana vuoden 2015 varaustilaisuudessa, mutta hänen varaamisensa oli epätodennäköistä. Toisena suomalaispelaajana 2010-luvulla varsinaisesti ehdolla ollutta Cavénia ei varattu.
Draft-arvonnan voitti Minnesota Timberwolves, joka oli kauden 2014–2015 runkosarjan huonoin joukkue. Edellisen kerran runkosarjan huonoin joukkue voitti arvonnan vuonna 2004. Timberwolvesilla oli 25 prosentin mahdollisuus saada ensimmäinen varausvuoro.
Seuraavat vuonna 2015 varattuja pelaajia koskeneet siirrot tehtiin varaustilaisuuspäivänä.
Peter Laviolette
Peter Laviolette (s. 7. joulukuuta 1964 Franklin, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimii NHL-seura Nashville Predatorsin päävalmentajana.
Laviolette voitti Stanley Cupin Carolina Hurricanesin valmentajana vuonna 2006 ja valmensi Philadelphia Flyersin NHL:n loppuotteluihin vuonna 2010.
Kansainvälisillä kentillä Laviolette on valmentanut Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkuetta maailmanmestaruuskilpailuissa 2004 ja 2005 sekä talviolympialaisissa 2006