hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hybla Geleatis
Hybla Geleatis () tai Hybla Gereatis () oli antiikin aikainen kaupunki Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijoitetaan usein nykyisen Paternòn paikalle.
Hybla Geleatis sekoitetaan usein saaren muihin Hybla-nimisiin kaupunkeihin, sillä antiikin lähteistä ei ole aina selvää, mihin kaupungeista nimellä Hybla viitataan. Hybla Geleatis oli näistä suurin ja tärkein ainakin klassisella ja roomalaisella kaudella.
Hybla Geleatis sijaitsi Aitna-vuoren (nyk. Etna) etelärinteessä Sisilian itäisissä sisäosissa Katanen ja Kentoripan kaupunkien välisellä alueella. Sen läheltä virtasi Symaithos-joki (nyk. Simeto). Lähellä Aitnan rinteessä sijaitsi Aitnan kaupunki eli varhaisempi Inessa.
Hybla Geleatiksen oletetaan olleen alun perin saaren alkuperäisasukkaisiin kuuluneen ei-kreikkalaisen sikulien heimon asutus. Myöhemmin se hellenisoitui eli kreikkalaistui kauttaaltaan. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Hyblaīos" (), myöhemmin latinaksi "Hyblensis".
Sikulipäällikkö Duketios pyrki noin vuonna 450 eaa. yhdistämään Hybla Geleatiksen muiden sikulikaupunkien mukana yhdeksi liitoksi, mutta hyblalaiset olivat ainoita, jotka kieltäytyivät tästä. Ateenalaiset hävittivät seutua Sisilian sotaretken aikaan vuosina 415–413 eaa. palattuaan Kentoripasta.
Toisen puunilaissodan aikaan vuonna 211 eaa. Hybla Geleatis kapinoi ja liittyi Karthagon puolelle. Roomalaiset saivat sen kuitenkin takaisin haltuunsa preettori Corneliuksen johdolla. Kaupunki vaikuttaa olleen Ciceron aikana merkittävä, tavallinen roomalaiskaupunki ("municipium"). Se on myös harvoja Sisilian sisämaan kaupunkeja, jotka Pomponius Mela katsoi tarpeelliseksi mainita. Pausaniaan aikana kaupunki ei ollut itsenäinen, vaan kuului kylänä Katanen alueeseen eli Katanaiaan. Kaupungin nimi esiintyy myös Pliniuksella ja Ptolemaioksella. Tämän jälkeen kaupunkia ei juurikaan mainita historiassa.
Hybla Geleatis -nimitys tunnetaan ennen kaikkea Thukydideeltä. Pausanias käyttää nimimuotoa Hybla Gereatis, mutta hänellä on epäselvää, viittaako hän tällä samaan kaupunkiin vai Megara Hyblaiaan. Hybla Geleatis saattaa olla sama, johon viitattiin myös nimellä ”Suurempi Hybla” ( tai , tai "Hybla Magna"). Toisaalta myös tämä nimi on yhdistetty Megara Hyblaiaan.
Kaupungin oletetulta paikalta on tehty löytöjä pronssikaudelta sekä kaikilta antiikin kausilta arkaaisesta roomalaiseen, ja myös varhaiselta keskiajalta. Merkittävimpiin löytöihin kuuluu alttari, jossa on latinankielinen piirtokirjoitus "Veneri Victrici Hyblensi", joka omistaa alttarin Afrodite Hyblaialle. Löydöksiä on tehty myös kaupungin hautausmailta.
Hybla Heraia
Hybla Heraia (, myös ; ) oli antiikin aikainen kaupunki Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijoitetaan nykyiselle Castellon kukkulalle lähellä Ragusaa.
Hybla Heraia sijaitsi Sisilian kaakkoisissa sisäosissa Syrakusasta Akragaaseen johtaneen tien varrella lähellä Akraita. Roomalaisen "Itinerarium Antonini Augustin" mukaan sen etäisyys Akraista oli 18 roomalaista mailia eli noin 27 kilometriä.
Hybla Heraia sekoitetaan usein saaren muihin Hybla-nimisiin kaupunkeihin, sillä antiikin lähteistä ei ole aina selvää, mihin kaupungeista nimellä Hybla viitataan. Hybla Heraia on näistä vähiten tunnettu.
Hybla Heraian oletetaan olleen alun perin saaren alkuperäisasukkaisiin kuuluneen ei-kreikkalaisen sikulien heimon asutus. Se hellenisoitui eli kreikkalaistui ajan kuluessa. Herodotoksen mukaan Hippokrates Gelalainen kuoli Hybla-nimisessä kaupungissa ollessaan sotimassa sikuleita vastaan, ja sen oletetaan viittaavan Hybla Heraiaan. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Hyblaīos" (), myöhemmin latinaksi "Hyblensis".
Kaupungin paikan läheltä on löydetty muun muassa sikulikauden sekä kreikkalaisen kauden hautoja, joista on löydetty kreikkalaista alkuperää olevaa keramiikkaa. Varhaisimmat sikulihaudat on ajoitettu vuosiin 750–630 eaa., ja kreikkalaiset haudat puolestaan ajalle 570–490 eaa. Hautoja on myös roomalaiselta ja bysanttilaiselta kaudelta.
Kaupungin paikalta tehdyt esinelöydöt ovat Ragusan arkeologisessa museossa (Museo Archeologico Ibleo).
Augusta Raurica
Augusta Raurica tai Colonia Augusta Rauracorum on antiikin roomalainen arkeologinen kohde ja ulkoilmamuseo Sveitsissä. Aikoinaan Augusta Raurica oli roomalaisten ensimmäinen siirtokunta Rein-joen varrella.
Lucius Munatius Plancus perusti Augusta Raurican vuonna 44 eaa. Nimensä paikka sai kelttiläiseltä Rauracien-heimolta. Mitään tätä tietoa tukevaa arkeologista näyttöä ei ole kuitenkaan saatu paikalla tehdyissä kaivauksissa. Onkin päädytty olettamaan, että paikka olisi autioitunut Julius Caesarin murhaa seuranneessa sisällissodassa tai että Plancus olisikin perustanut nykyisen Baselin kaupungin. Puiden vuosirengasajoitukseen perustuvan ajoituksen mukaan pysyvää roomalaisasutusta paikalla olisi ollut vuodesta 6 eaa. Tuolloin keisari Augustus oli saanut Alppien alueen valloitettua.
Augusta Rauricalla oli osansa keisari Augustuksen suunnitelmissa vakauttaa alue Reinin alkutaipaleelta Tonavalle. Alueelle perustettiin myös Augusta Vindelicum, nykyinen Augsburg ja Augusta Praetoria, nykyinen Aosta.
Kaupunki rakennettiin Rein-joen eteläpuoliselle tasangolle. Alueella virtaavat myös pienet joet, Violen ja Ergolz. Alue on kolmiomainen, kahdelta sivultaan vaikeakulkuistein vuoren ympäröimä ja kolmion kärkeen roomalaiset rakensivat linnoituksen.
Kaupungilla oli säännöllinen asemakaava ja jokaisella julkisella rakennuksella oli oma paikkansa. Kaiken keskiössä oli Juppiterin temppeli. Tuntemattoman arkkitehdin tekemien suunnitelmien mukaan kaupungin pääkatua leikkasi 66 metrin välein 10 sivukatua. Ne muodostivat kaupunkiin suorakulmion muotoisia kortteleita 50- 60 metrin välein. Merkittävimpien katujen varsilla oli jalkakäytävät jotka oli katettu pylväskäytävillä.
Kaupungin alueesta on tutkittu noin 20%. Kaivaukset ovat paljastaneet kaupungissa olleen roomalaiskaupunkien tapaan julkisista rakennuksista amfiteatterin, basilikan ja teatterin. On löydetty myös yksitystaloja joissa on ollut tabernoja. Kaupungin parhaana aikana, 100-luvulla jaa, väkiluku on ollut arviolta 20 000 henkilöä.
Vuonna 250 jaa aluetta koetteli maanjäristys ja vuonna 260 kaupunki kärsi tuhoja joko kurittomien legioonalaisten tai alemannien ryöstelyissä. Roomalaiset rakensivat alueelle Castrum Rauracensen linnoituksen, jonne siirtyi suurin osa asukkaista. Tästä sai alkunsa nykyaikainen Kaiseraugust. Varsinaisen kaupungin alue jäi pysyvästi asumattomaksi.
Alueella on nykyään museo, missä voi tutustua alueella tehtyjen kaivausten yhteydessä tehtyihin löytöihin. Museon yhteydessä on roomalaisen talon ennallistus, joka esittelee roomalaisten arkielämää. Museon esineistöön kuuluu myös Augusta Rauracen hopea-aarre. Kyseessä on todennäköisesti linnoituksen komentajan omistama esineistö ja se kaivettiin esiin vuosina 1961- 1962.
Pensuo
Pensuo on Lahden Nastolassa sijaitseva kylä. Pensuo sijaitsee noin 6 kilometriä Villähteeltä etelään Heinämaantien varressa Orimattilan rajan läheisyydessä.
Pensuon läheisyydessä sijaitsee entinen kyläkoulu Tapiolan koulu.
Nastolan kunnanvaltuusto päätti Tapiolan koulun lakkauttamisesta kesällä 2015. Kuntaliitoksen myötä rakennuksen omistajaksi tullut Lahden kaupunki päätti aiemmin talvella panna koulurakennuksen myyntiin.
San Marcos
San Marcos on evankelista Markus espanjaksi. Hänen mukaansa on nimetty useita kaupunkeja ja muita paikkoja
Team Tour 2011
Mäkihypyn Team Tour vuonna 2011 käytiin 29. tammikuuta – 6. helmikuuta 2011 Saksassa. Tapahtuma oli Kansainvälisen hiihtoliiton järjestämä. Kilpailut käytiin Willingenissä 29.–30.1., Klingenthalissa 2.2. ja lopuksi Oberstdorfin lentomäessä 5.–6.2.2011. Kaikissa käytiin henkilökohtainen kilpailu ja lisäksi Willingissä ensimmäisenä kilpailuna ja Oberstdorfissa viimeisenä kilpailuna joukkuekilpailu. Vuoden 2011 Team tourin voittaja oli Itävalta. Suomen sijoitus kokonaistuloksissa oli viides.
Lars Grini
Lars Grini (s. 29. kesäkuuta 1944) on norjalainen uransa jo lopettanut mäkihyppääjä. Hän voitti pronssia suurmäen kilpailusta vuoden 1968 talviolympialaisissa.
Team Tour 2013
Mäkihypyn Team Tour 2013 käytiin 9. helmikuuta 2013 – 17. helmikuuta 2013 Saksassa. Tapahtuma oli Kansainvälisen hiihtoliiton isännöimä. Kilpailut käytiin Willingenissä, Klingenthalissa ja lopuksi Oberstdorfissa.
Calvi-luokka
Calvi-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kolmen sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
OTO:n suunnittelemat alukset olivat paranneltuja versioita telakan aiemmasta Balilla-luokasta. Niiden leveys oli hieman suurempi ja rungon muotoa oli parannettu, jotta vakaus saatiin paremmaksi. Aluksiin asennettiin heikkotehoisemmat moottorit, mikä laski suunniteltua huippunopeutta. Todellinen nopeus oli kuitenkin hieman parempi kuin edeltäjillä eli 16,8 solmua pinta-ajossa ja 4,7 solmua sukelluksissa.
Charles Pathé
Charles Morand Pathé (26. joulukuuta 1863 Chevry-Cossigny, Seine-et-Marne – 25. joulukuuta 1957 Monte Carlo) oli ranskalainen liikemies ja elokuvatuottaja. Hänet tunnetaan elokuvayhtiö Pathé Frèresin perustajana.
Charles Pathé syntyi lihakauppiaan perheeseen. Hän palveli armeijassa ja kokeili erilaisia liiketoimia. Vuonna 1894 Pathé osti Edisonin fonografin, jota hän esitteli maksusta tivoleissa ja sirkuksissa. Pian hän ryhtyi valmistamaan fonografeja ja elokuvakameroita. Vuonna 1896 Charles perusti veljiensä Émilen, Jacquestin ja Théophilen kanssa Société Pathé Frères -yhtiön, joka valmisti myös raakafilmiä ja teki elokuvia. Vuonna 1898 Émile otti vastuulleen yhtiön fonografiosaston ja Charles alkoi johtaa sen elokuvaosastoa apunaan tuotantopäällikkö Ferdinand Zecca.
Pathén tuotanto laajeni nopeasti ja 1900-luvun alussa siitä tuli maailman johtava elokuvayhtiö. Ensimmäisen maailmansodan aiheuttamien vastoinkäymisten jälkeen Charles Pathé keskittyi yhdysvaltalaisen Pathé Exchange -yhtiön johtamiseen ja luovutti osan vastuistaan Ranskassa apulaiselleen Léon Madieulle. Vuonna 1919 yhtiö jaettiin kahtia ja monet sen tytäryritykset myytiin pois. Väärinkäytöksistä syytetty Charles Pathé luopui osakkeistaan kansainvälisen talouskriisin aikaan 1929 ja yhtiön omistajaksi tuli Bernard Natan. Sittemmin syytöksista vapautettu Pathé vetäytyi viettämään hiljaista elämää.
Marcello-luokka
Marcello-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston yhdentoista sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Aluksissa oli osittain kaksinkertainen runko ja sisäiset painolastisäiliöt.
Nordic Futsal Cup 2013
Nordic Futsal Cup 2013 oli historian ensimmäinen Pohjoismaiden Mestaruusturnaus futsalissa. Se järjestettiin 4.–7.12.2013 Nykøbing Falsterissa, Tanskassa. Ensimmäisen Pohjoismaiden Mestaruuden voitti neljän maan turnauksessa Ruotsi.
Roksana Węgiel
Roksana Węgiel (s. 11. tammikuuta 2005 Jasło) on puolalainen laulaja, joka edusti Puolaa vuoden 2018 lasten Euroviisuissa kappaleellaan ”Anyone I Want to Be” ja voitti kilpailun.
Lapsena hän harjoitteli rytmistä voimistelua ja judoa. Hän aloitti laulamisen 8-vuotiaana.
Vuonna 2017 hän osallistui ensimmäisessa puolalaisen The Voice Kidsin kaudessa, jossa hänen valmentajanaan toimi Edyta Górniak. Hän pääsi finaalin ja voitti kilpailun.
21. syyskuuta 2018 ilmoitettiin, että hän edustaa Puolaa lasten Euroviisuissa. 25. marraskuuta hän kilpaili kilpailun finaalissa, jossa hän esiintyi viimeisenä, kahdentenakymmenentenä. Hän voitti kilpailun 215 pisteellä (136 katsojilta ja 79 tuomareilta)
Kamal Kamyabinia
Kamaleddin Kamyabinia (; s. 18. tammikuuta 1989 Teheran, Iran) on iranilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Persepolis FC:tä Persianlahti Pro League -sarjassa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Santa Maria (Kalifornia)
Santa Maria on noin sadantuhannen asukkaan kaupunki Santa Barbaran piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Se sijaitsee Santa Marian laaksossa, jossa on useita viinitarhoja.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 99 553 asukasta, arvio vuodelle 2017 oli 107 000. Asukkaista noin 70% on valkoisia, 5,4% aasialaisia.
Watsonville
Watsonville on noin 50 000 asukkaan kaupunki Santa Cruzin piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Watsonville sijaitsee Pajaron laakson maatalousalueella. Siellä jalostetaan ympäröivän alueen marjoja ja vihanneksia. Kaupungissa toimii myös omenasiideritehdas. Vuonna 1989 maanjäristys aiheutti Watsonvillessa vaurioita.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 51 199 asukasta, arvio vuodelle 2017 oli noin 54 000. Asukkaista noin 82% on espanjalais- tai latinotaustaisia, 3% aasialaisia.
Aleksanterinleivos
Aleksanterinleivos on murotaikinasta, vadelmahillosta tai omenamarmeladista sekä kananmunan keltuaisesta koostuva leivos, jota on valmistettu Suomessa 1800-luvun alusta lähtien.
Leivos on yleensä kuorrutettu kiinteällä, elintarvikevärillä vaaleanpunaiseksi värjätyllä tomusokerilla, jossa voi olla myös suklaasta tai sokerista tehtyjä ohuita koristekuvioita päällä.
Leivosten historiaan perehtynyt etnologian professori Bo Lönnqvist liittää nimikkoleivokset vahvaan henkilökulttiin. Leivos on nimetty Venäjän keisarin Aleksanteri I:n mukaan.
Tanskassa leivos tunnetaan nimellä "hindbaersnitte". Latviassa leivos on nimeltään "Aleksandra torte", joka luotiin erään toisen keisarin, Aleksanteri III:n Riikan vierailun kunniaksi. Ainesosat ja leivoksen ulkonäkö ovat samanlaiset kuin suomalaisessa aleksanterinleivoksessa.
Leivos tunnetaan myös englanniksi nimellä Alexandertorte, jolla viitataan yleensä latvialaiseen leivokseen.
Visalia
Visalia on yli 135 000 asukkaan kaupunki Tularen piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Visalia on vanhin kaupunki San Franciscon ja Los Angelesin välillä, perustettu 1852 ja sai kaupunkioikeudet 1874.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 124 442 asukasta, arvio vuodelle 2017 oli noin 133 000. Asukkaista noin puolet on espanjalais- tai latinotaustaisia, 6% aasialaisia.
Porterville
Porterville on noin 50 000 asukkaan kaupunki Tularen piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Porterville sijaitsee Sierra Nevadan kukkuloiden juurella. Monet seudun työpaikoista iittyvät maatalouteen. Portervillessä toimii myös Sequoian kansallispuiston opastuskeskus. Kaupunki syntyi kultakuumeen aikana kauppapaikaksi.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 54 165 asukasta, arvio vuodelle 2017 oli noin 59 000. Asukkaista noin 65% on espanjalais- tai latinotaustaisia, 5% aasialaisia.
Alpinen piirikunta
Alpinen piirikunta on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Se on Kalifornian piirikunnista väkiluvultaan pienin.
Piirikunnassa asui 1 175 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 71% oli valkoihoisia ja 22% kuului Amerikan alkuperäiskansoihin.
Piirikunta sijaitsee Sierra Nevadan vuoristossa. Siellä on kaksi hiihtokeskusta.
Allen Chastanet
Allen Michael Chastanet (s. 20. marraskuuta 1960) on Saint Luciassa syntynyt bisnesmies ja poliitikko. Allen Chastanet on ollut Saint Lucian pääministeri, vuodesta 2016, ja on vieläkin. Hän on palvellut Saint Lucian siviili-ilmailun ja turismin ministerinä, vuosina 2006–2011. Chastanet on naimisissa, puoliso Raquel DuBoulay-Chastanet.
Yömerineula
Yömerineula ("Heraldia nocturna") on merineulojen heimoon kuuluva merikala.
Lajin kalat ovat väritykseltään kauttaaltaan keltaisia ja kyljessä on mahdollisesti katkonainen tumma raita. Laji on melko pienikokoinen, suurimmillaankin alle 10 senttimetrin pituinen-
Lajin levinneisyys ulottuu Intian valtamerellä Australiaan. Yömerineula elää aivan merenpinnan tuntumassa, 2-15 metrin syvyydessä. Lajin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan elinvoimainen.
Yömerineula ruokailee yöaikaan. Lajin uros pitää mätimunia taskussa vatsapuolellaan.
Team Tour 2012
Mäkihypyn Team Tour 2012 oli Kansainvälisen hiihtoliiton järjestämä järjestyksessään neljäs Team Tour, joka pidettiin Saksassa. Kilpailut käytiin Willingenissä, Klingenthalissa ja lopuksi Oberstdorfin lentomäessä. Suomen joukkue (Janne Happonen, Olli Muotka, Matti Hautamäki, Anssi Koivuranta) sijoittui kahdeksanneksi.
Viiksihai
Viiksihai ("Ginglymostoma cirratum") on viiksihaiden heimoon kuuluva kala, joka elää Atlantin valtamerellä.
Laji elää melko lähellä merenpintaa. Viiksihai elää meri- tai murtovedessä. Laji on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan puutteellisesti tunnettu.
Lajin ravintoa ovat erilaiset selkärangattomat sekä kalat, kuten monnikalat. Viiksihain poikueessa on tavallisesti noin 25 poikasta.
Ozza Mons
Ozza Mons on inaktiivinen tulivuori Venuksella, lähellä planeetan päiväntasaajaa. Vuori on nimetty persialaisen jumalattaren Ozzan mukaan.
Ozza Monsin kaldera on läpimitaltaan peräti 507 kilometria. Tulivuori on luotainten havaintojen mukaan ollut aktiivinen melko äskettäin.
Team Tour 2009
Mäkihypyn Team Tour 2009 oli Kansainvälisen hiihtoliiton järjestämä ensimmäinen Team Tour -kilpailu. Kilpailut käytiin Willingenissä, Klingenthalissa ja lopuksi Oberstdorfissa. Suomen joukkue (Ville Larinto, Kalle Keituri, Matti Hautamäki, Harri Olli) sijoittui kolmanneksi saaden näin pronssia.
Isoforonidi-isosyanaatti
Isoforonidi-isosyanaatti (CHNO) on isosyanaatteihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lähtöaineena valmistettaessa polyuretaanimuoveja.
Huoneenlämpötilassa isoforonidi-isosyanaatti on väritöntä tai keltaista nestettä. Yhdiste reagoi monien nukleofiilien kuten veden, alkoholien ja amiinien kanssa. Se on lievästi myrkyllistä ja aineelle altistumisesta oireita voivat olla kurkkukipu, yskä ja ihon sekä silmien punoitus ja syöpymisvammat. Isoforonidi-isosyanaatissa on kaksi isosyanaattiryhmää, jotka ovat reaktiivisuudeltaan erilaiset.
Isoforonidi-isosyanaatti valmistetaan lähtien isoforonista, joka reagoi konjugaattiadditiolla vetysyanidin kanssa muodostaen isoforoninitriiliä. Tämä yhdiste reagoi pelkistävällä aminoinnilla ammoniakin kanssa ja välivaiheena muodostuva imiini pelkistetään vedyttämällä. Samalla syanoryhmä pelkistyy aminoryhmäksi ja muodostuu isoforonidiamiinia. Isoforonidiamiini reagoi fosgeenin kanssa isoforonidi-isosyanaatiksi.
Isoforonidi-isosyanaattia käytetään valmistettaessa polyuretaanipinnoitteita ja -elastomeereja. Yhdiste parantaa niiden kestävyyttä, parantaa hapettumisenkestoa ja vähentää polyuretaaneille tyypillistä valon aiheuttamaa kellastumista.
Kairala (kylä Pelkosenniemellä)
Kairala on noin kuudenkymmenen asukkaan kylä valtatie 5:n varressa Pelkosenniemen kunnassa, noin 10 kilometriä sen kirkonkylästä pohjoiseen. Kylää halkoo Kemijokeen laskeva Kitinen, ja kylän asutus sijoittuu joen molemmille puolille. Kylän itä- ja länsipuolen yhdistää vuonna 1987 valmistunut silta.
Kylän länsipuolelle ominaista ovat monet vanhat pääosin 1900-luvun taitteen molemmin puolin rakennetut peräpohjalaiset hirsirakennukset, jotka jäivät Lapin sodassa polttamatta saksalaisten vetäytyessä pohjoista kohti joen itäpuolelta. Kylän itäpuoli poltettiinkin yhtä aittarakennusta lukuun ottamatta kokonaan.
Team Tour 2010
Mäkihypyn Team Tour 2010 oli Kansainvälisen hiihtoliiton isännöimä järjestyksessään toinen Team Tour -kilpailu, joka pidettiin Saksassa. Kilpailu käytiin Willingenissä, Klingenthalissa ja lopuksi Oberstdorfissa.
Dmitrii Mushketov
Dmitrii Ivanovich Mushketov (ven. Дми́трий Ива́нович Мушкетов) (19. maaliskuuta 1882 (G: 31. maaliskuuta) – 18. helmikuuta 1938) oli venäläinen geologi ja paleontologi, joka vangittiin ja teloitettiin Stalinin vainojen aikana väärennettyjen todisteiden nojalla.
Mushketov syntyi Pietarissa. Hänen vanhempansa olivat Pietarin kaivosinstituutin geologi Ivan Vasil’evich Mushketov ja Ekaterina Pavlovna Mushketova. Hän sai äidiltään perusteellisen kotiopetuksen, johon kuului saksan, ranskan ja englannin oppiminen. Vuosina 1891–1899 suoritettujen lukio-opintojen jälkeen hän siirtyi kaivosinstituuttiin vuonna 1899 ja valmistui sieltä vuonna 1907. Saman vuoden toukokuussa hän myös siirtyi Geologian komitean palvelukseen.
Vuonna 1905 Venäjän maantieteellinen seura (RGO) myönsi Mushketoville pienemmän hopeamitalin tunnustuksena osallistumisesta Darvazin alueelle suuntautuneelle tutkimusmatkalle.
Mushketov kulki uransa aikana eri puolilla maailmaa keräämässä näytteitä ja suorittamassa tutkimuksia, mutta erityisesti hän keskittyi Keski-Aasian alueen geologiseen kartoittamiseen. Vuosina 1906–1916 hän kartoitti itäisen Ferganan alueen, ja myöhemmin teki tektoniset kartat Turkmenistanista ja Keski-Aasiasta. Laattatektoniikan ja seismologian ohella hän perehtyi myös muun muassa geomorfologiaan, jäätiköihin ja resurssimineraaleihin, ja kirjoitti uransa aikana yli 50 tieteellistä julkaisua. Mushketov lisäksi tuotti isänsä vuosina 1888–1891 kirjoittamasta 2-osaisesta geologian oppikirjasta uusilla tiedoilla päivitettyjä uusintapainoksia, joista 4. ja viimeinen ilmestyi vuonna 1936.
Mushketov nimitettiin kaivosinstituutin johtajaksi vuonna 1918 ja toimi virassa 9 vuotta. Lisäksi hän oli Geologian komitean johdossa vuosina 1926–1929. Hän saavutti tutkijanuransa aikana runsaasti arvostusta kansainvälisen asiantuntijayhteisön keskuudessa, ja hänet valittiin useiden niin venäläisten kuin ulkomaalaisten geologianseurojen jäseneksi.
Mushketov osallistui Kansainväliseen geologian konferenssiin vuosina 1922 (Belgia), 1926 (Espanja) ja 1929 (Etelä-Afrikka). Hän valmistautui matkustamaan konferenssiin myös vuonna 1933 (U.S.A.), mutta häntä kiellettiin osallistumasta tilaisuuteen. Mushketovin sijasta Neuvostoliiton delegaatiota johti geologi Ivan Gubkin.
Vuonna 1937 Mushketov oli valmistautunut osallistumaan vuoden Kansainväliseen geologian konferenssiin Moskovassa, mutta hänet pidätettiin 29.6, 23 päivää ennen tilaisuuden alkamista. 29.3.1956 Neuvostoliiton korkein oikeus paljasti Mushketovin kohtalon vastauksena Geologian tutkimuksen komission viralliselle tiedustelulle. Mushketovin pidätyksen syynä olivat väärennetyt syytteet vallankumouksen vastaisen fasistiliikkeen organisoinnista vuonna 1930 ja muista väitetyistä sabotaasitoimista. Hänet oli teloitettu 18.2.1938. 8.12.1956 Mushketov julistettiin kuolemanjälkeisesti syyttömäksi.
Kertšinsalmen välikohtaus 2018
Kertšinsalmen välikohtaus oli 25. marraskuuta 2018 sattunut Venäjän ja Ukrainan välinen kahakka. Se alkoi, kun Venäjä otti Kertšinsalmessa haltuunsa kolme ukrainalaista alusta ja 24 merimiestä Krimin niemimaan lähellä. Alukset olivat Venäjän mukaan tunkeutuneet Venäjän aluevesille. Venäjä hinasi alukset Kertšin satamaan Krimille ja sulki laivaliikenteen salmessa päivän ajaksi tukkimalla silta-aukon säiliöaluksella. Seuraavana päivänä Ukraina julisti tiettyihin osiin maata 30 päivää kestävän poikkeustilan.
Euroopan unioni, Nato ja lukuisat Euroopan maat ovat tuominneet Venäjän käyttämän aggression.
Venäjä on rakentanut Kertšinsalmeen yli 17-kilometrisen sillan, joka yhdistää Venäjän vuonna 2014 valloittaman Krimin niemimaan Venäjän mantereeseen. Tämä Krimin silta eli Kertšinsalmen silta valmistui toukokuussa 2018. Sillan pohjoispuolelle jää Asovanmeren rannalla olevia Ukrainan satamakaupunkeja, muun muassa Mariupol. Venäjä pystyy häiritsemään ja hidastamaan Asovanmeren laivaliikennettä esimerkiksi tarkastuksilla. Venäjän ja Ukrainan vuonna 2003 solmima sopimus antaa Venäjälle oikeuden valvoa liikennettä Kertšinsalmessa, mutta takaa Ukrainan aluksille vapaan kulun alueella. Krimin miehityksen jälkeen Venäjä on alkanut pitää koko vesialuetta omanaan.
Kansalaisjournalistien ryhmä Bellingcatin kokoamien tietojen mukaan tapahtumat alkoivat sunnuntaina 25.11. vähän puolenyön jälkeen Suomen ja Ukrainan aikaa. Ukrainan merivoimien pieni saattue oli kansainvälisillä vesillä ja suuntasi kohti pohjoista, kun Venäjän rajavartiosto ampui saattuetta Kertšinsalmessa. Bellingcat on mitannut etäisyyden Krimin rannikolta Venäjän turvallisuuspalvelu FSB:n ilmoittamaan pisteeseen ja toteaa, että tykkivene Berdjansk oli ammutuksi joutuessaan kansainvälisellä merialueella ainakin 500 metrin päässä aluevesirajasta – kuuluipa niemimaa kenelle tahansa.
Ukrainalaiseen sattueeseen kuuluivat tykkivene Berdjansk, tykkivene Nikopol ja hinaaja Janu Kapu. Ne pakenivat tulitusta kansainväliseltä vesialueelta Krimin alueelle kello 06.10. Laukausten jälkeen venäläiset törmäsivät tahallaan Ukrainan hinaaja Janu Kapuun. Presidentti Vladimir Putin ei kiistänyt tietoa, jonka mukaan ukrainalaisalukset olisivat olleet ammunnan aikana pakenemassa. Hän piti Venäjän toimia kaikesta huolimatta oikeutettuina. Ukrainan kolme alusta ja niiden miehistöt ovat joulukuussa 2018 edelleen Venäjän hallussa.
Aleksandr Baranov
Aleksandr Andrejevits Baranov (1747 Kargopol – 16. huhtikuuta 1819 Sundasalmi), oli Venäjän Amerikan ensimmäinen kuvernööri. Baranov syntyi Kargopolissa kauppiasperheeseen. Hän muutti Irkutskiin 1780-luvulla, missä hän otti vastaan Shelikhovin kauppakomppanian pääjohtajan viran vuonna 1790. Hän johti kauppakomppanian operaatiota Alaskassa vuoteen 1818 asti.
Baranov saapui Alaskaan vuonna 1791, missä hän pysyi vuoteen 1818 asti. Hänen alaisuudessaan Alaskan alueella turkiskauppaan keskittyneestä Shelikhovin yrityksestä tuli Venäjän Amerikan siirtokunta. Baranovin alaisuudessa siirtokunnan talous kasvoi ja sen hallitsema alue laajeni huolimatta työvoiman ja materiaalin puutteesta, mikä teki hänestä suositun johtajan niin Pietarin hovissa, kuin Shelikhovin yrityksen päämajassa. Vuodesta 1799 lähtien Baranov oli siirtokunnan absoluuttinen hallitsija poistumiseensa asti.
Baranov keskittyi kuvernöörinä toimiessaan kolonialistiseen ekspansioon, kauppakomppanian taloudelliseen kasvuun ja Venäjän Pohjois-Amerikan turvallisuuden takaamiseen. Siirtokunnassa työskennelleet lähetyssaarnaajat kritisoivat Baranovia alkuperäisväestön käännytystyön ja opetuksen väheksymisestä. Uskonnolliset menot ja käännytystyön Baranov näki rasitteena taloudellisille tavoitteille. Lisäksi lähetyssaarnaajat eivät hyväksyneet Baranovin alaisuudessa tapahtunutta alkuperäisväestön julmaa kohtelua.
Baranov jäi eläkkeelle kuvernöörin virastaan vuonna 1818 omasta pyynnöstään. Matkallaan takaisin Venäjälle hän kuoli merellä keltakuumeeseen.
Baranov avioitui 1770-luvulla Matreona Markovan kanssa. Matreona ei kuitenkaan seurannut puolisoaan Alaskaan, missä Baranov otti rakastajattarekseen alkuperäisväestöön kuuluvan naisen, joka otti kasteessa nimekseen Anna Grigorievna. Puolisonsa kuoltua Baranov otti Anna Grigorievnan viralliseksi vaimokseen ja heille syntyi kaksi lasta; Antipatr ja Irina.
Viikatekala
Viikatekala ("Trachipterus arcticus") on viikatekalojen heimoon kuuluva merikala, jonka levinneisyysalue on lähinnä Atlantin valtameri. Viikatekala on suurikokoinen, jopa kolmen metrin pituinen kalalaji. Laji saavuttaa sukukypsyyden noin 14 vuoden ikäisenä, 200 senttimetrin pituisena. Viikatekalan ravintoa ovat kalmarit ja pikkukalat. Laji elää lähinnä syvässä merivedessä 300–600 metrin syvyydessä. Viikatekalalla on pitkä kirkkaanpunainen selkäevä ja suhteellisen pieni pyrstö sekä kookkaat hopeanväriset silmät.
24 Pesula (yritys)
24 Pesula Oy on suomalainen itsepalvelupesula-ketju ja pesulalaitteiden valmistaja. Yritys toimii kaupallisten keskusten yhteydessä ja on keskittynyt pääasiassa tarjoamaan itsepalvelulaitteita suurien kodintekstiilien ja mattojen pesuun. Pesulalaitteiden valmistus tapahtuu pääasiassa Tampereella, jossa valmistetaan muun muassa patentoitua itsepalvelukäyttöön suunniteltua tasopesukonetta kovapohjaisten mattojen pesuun. Yrityksen tytäryhtiö 24 Laundromat toimii Isossa-Britanniassa.
24 Pesulan toimitusjohtajana toimii Asko Nevala ja hallituksen puheenjohtajana Isto Kiviniemi. Yrityksen liikevaihto oli 1,2 milj. € vuonna 2017, kasvua edelliseen vuoteen oli + 111 %.
Verstas Arkkitehdit
Verstas Arkkitehdit Oy (Verstas Architects) on vuonna 2004 perustettu arkkitehtitoimisto, joka on tunnettu erityisesti koulu- ja yliopistorakennuksista. Verstas Arkkitehtien tunnetuimpia suunnitelmia ovat Espoossa sijaitsevat oppimiskeskukset Kirkkojärven koulu ja Saunalahden koulu, ja Aalto yliopiston kampusrakennus Otaniemessä, Espoossa, joka koostuu Aalto yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun Väre-rakennuksesta, Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun Otaniemen päärakennuksesta, liiketiloista ja sisäänkäynnistä Aalto-yliopiston metroasemalle.
Verstas Arkkitehdit on saavuttanut yli 30 palkinto- tai kunniamainintasijaa kotimaisissa ja kansainvälisissä arkkitehtuurikilpailuissa. Verstas Arkkitehdeille myönnettiin Arkkitehtuurin valtionpalkinto vuonna 2015. Toimiston osakkaat ovat perustajat Väinö Nikkilä, Jussi Palva, Riina Palva ja Ilkka Salminen.
Diana Popova
Diana Antonieva Popova (bulgariaksi Диана Антониева Попова) (s. 10. joulukuuta 1976 Sofia, Bulgaria) on bulgarialainen entinen rytminen voimistelija, Euroopan junioreiden mestari.
Johannes Anyuru
Johannes Anyuru (s. 22. maaliskuuta 1979) on ruotsalainen kirjailija ja runoilija.
Anyurun romaani "Myrsky nousee paratiisista" palkittiin vuonna 2012 Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinnolla ja oli ehdolla myös August-palkinnon ja Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Anyurun romaani "He hukkuvat äitiensä kyyneliin" voitti August-palkinnon ja P. O. Enquist -palkinnon 2017.
Anyurun isä on ugandalainen ja äiti ruotsalainen.
Zbyněk Hubač
Zbyněk Hubač (s. 1. syyskuuta 1940 Trutnov) on tšekkiläinen mäkihyppääjä, joka aktiiviurallaan edusti Tšekkoslovakiaa.
Hubač sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa kolmanneksi kausilla 1968–1969 ja 1970–1971. Hän voitti mäkiviikon osakilpailun Innsbruckissa tammikuussa 1971 sekä sijoittui kolmanneksi Bischofshofenissa tammikuussa 1968, 1971 ja 1972.
Hubač kilpaili kolme kertaa olympialaisissa. Innsbruckissa 1964 hän sijoittui normaalimäessä 30:nneksi ja suurmäessä 19:nneksi, Grenoblessa 1968 normaalimäessä 19:nneksi ja suurmäessä 25:nneksi sekä Sapporossa 1972 normaalimäessä 11:nneksi ja suurmäessä 15:nneksi.
Veden muisti
Veden muisti on kuvanveistäjä Pekka Jylhän suunnittelema pääministeri Harri Holkerin hautamuistomerkki. Se on mustaa graniittia, jossa on käytetty materiaalina myös pronssia. Hautamuistomerkissä oleva Harri Holkerin nimi on kirjoitettu valtioneuvoksen omalla käsialalla, tekstit ovat mustaksi maalattua terästä.
Domingo Pérez Cáceres
Domingo Pérez Cáceres (10. marraskuuta 1892 – 1. elokuuta 1961) oli espanjalainen piispa. Lisäksi hän oli yksi Kanariansaarten historian merkittävimmistä piispoista, koska hänet tunnettiin hyvin avuksi köyhille ihmisille.
Mutta ennen kaikkea, hän oli rakentajan edistäjä Candelaria basilikan -on Kanariansaarten suojeluspyhimys. Hän oli myös ensimmäinen ja ainoa Teneriffain syntynyt piispa, joka hallitsi omaa kotikuntansa, San Cristóbal de La Laguna o Tenerifen hiippakunnan.
Rudolf Höhnl
Rudolf Höhnl (s. 21. huhtikuuta 1946 Lomazice, Ústín lääni) on tšekkiläinen mäkihyppääjä, joka aktiiviurallaan edusti Tšekkoslovakiaa.
Höhnl saavutti Falunin MM-kilpailuissa 1974 pronssia suurmäessä. Vysoké Tatryn MM-kilpailuissa 1970 hän sijoittui normaalimäessä neljänneksi. Lentomäen MM-kilpailuissa hän oli viides 1973.
Höhnl kilpaili kolmissa olympialaisissa. Grenoblessa 1968 hän sijoittui suurmäessä 12:nneksi ja Sapporossa 1972 normaalimäessä 29:nneksi. Innsbruckissa 1976 hän oli normaalimäessä kuudestoista ja suurmäessä 34:s.
Höhnl sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa kuusi kertaa kahdeksan parhaan joukkoon, parhaimmillaan viidenneksi vuodenvaihteessa 1970–1971. Hän voitti mäkiviikon osakilpailun Bischofshofenissa tammikuussa 1973 ja sijoittui kolmanneksi Innsbruckissa tammikuussa 1971.
Ernst Lindberg
Ernst Fredrik Lindberg (4. elokuuta 1864 Turku – 20. toukokuuta 1934 Turku) oli suomalainen päätoimittaja ja tietokirjailija.
Ernst Lindbergin vanhemmat olivat kauppias Karl Fredrik Lindberg ja Eva Augusta Ollonqvist ja puoliso vuodesta 1902 Kristina (Kate) Vilhelmina Löthner, o.s. Nyström. Lindberg tuli ylioppilaaksi 1883 ja opiskeli yliopistossa. "Åbo Underrättelser" -lehden avustaja hän oli vuodesta 1889, toimittaja vuodesta 1893 ja pää- ja vastaava toimittaja 1896–1907. Hänellä oli myös useita luottamus- ja yhdistystoimia Turussa, kuten Turun VPK:n päällikkyys 1898–1917.
Aleksei Borovitin
Aleksei Aleksejevitš Borovitin () s. 14. helmikuuta 1954 Kirov) on venäläinen mäkihyppääjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa. Seuratasolla hän edusti Dynamo Kirovia.
Borovitin saavutti Falunin MM-kilpailuissa 1974 pronssia normaalimäessä ja sijoittui suurmäessä neljänneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän sai suurmäessä pronssia. Lentomäen MM-kilpailuissa hän oli neljäs Vikersundissa 1977.
Borovitin kilpaili kaksissa olympialaisissa. Innsbruckissa 1976 hän sijoittui normaalimäessä 15:nneksi ja suurmäessä 19:nneksi, Lake Placidissa 1980 normaalimäessä 21:nneksi ja suurmäessä 36:nneksi.
Borovitin voitti Holmenkollenin kisojen mäkihyppykilpailun 1977. Salpausselän kisoissa hän voitti suurmäen kilpailun 1974 ja 1977.
Brin-luokka
Brin-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston viiden vuosina 1936-1939 valmistetun sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Tosin suunnittelemat osittain kaksoisrunkoiset alukset olivat muunnoksia Archimede-luokan aluksista. Niistä kolmen ensimmäisen valmistus aloitettiin 1936 ja ne valmistuivat 1938. Viimeiset kaksi aloitettiin 1937 korvaamaan Espanjalle luovutetut samat nimiset Archimede-luokan alukset. Luovutuksen salaamiseksi alukset saivat samat nimet kuin luovutetut alukset ja ne valmistuivat 1939.
Alusten maksimi sukellussyvyys oli etriä. Niiden aseistuksena oli keulassa neljä ja perässä neljä 533 millimetrin torpedoputkea, joihin oli neljätoista torpedoa. Aluksilla oli lisäksi 120 millimetrin 43 pituuskaliiperin tykki, joka oli asennettu tornin takaosaan ja varustettu kilvellä. Tykki korvattiin sodan alettua tornin eteen asennetulla 120 millimetrin 47 pituuskaliiperin kansitykillä.
Kristina Schulgin
Kristina Schulgin (s. 23. syyskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen dokumenttielokuvien ohjaaja, leikkaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän valmistui Taideteollisen oppilaitoksen kamerataiteen osastolta vuonna 1971, nykyinen Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun Elokuvataiteen ja lavastustaiteen osasto. Kristina Schulgin on työskennellyt valmistumisestaan lähtien TV-yhtiöissä sekä kymmenissä elokuva-alan yhtiöissä sekä ohjaajana että leikkaajana. Oma tuotantoyhtiö Kristalli-Filmi Oy perustettiin vuonna 1988.
Elokuvatyönsä lisäksi Schulgin nimitettiin ensimmäiseksi dokumenttielokuvalinjan lehtoriksi Taideteolliseen korkeakouluun vuonna 1999. Hän toimi dokumenttielokuvan ensimmäisenä vt. professorina 2001–2003. Vuosina 2004–2007 hän toimi Helsingin dokumenttielokuvafestivaali DocPointin taiteellisena johtajana. Hän sai Jussi-kunniakirjan elokuvastaan Emmi (1982). Vuonna 2004 hän voitti elokuvallaan Miksi en puhu venäjää (1993) sekä Tampereen elokuvajuhlien parhaan suomalaisen dokumenttielokuvan palkinnon että Tutkivan Journalismin Yhdistyksen Lumilapiopalkinnon. Vuonna 2004 hänet palkittiin valtionpalkinnolla elokuvasta Kasvoista kasvoihin (2003).
Hänen pitkiä palkittuja dokumentäärisiä elokuviaan ovat mm. Miksi en puhu venäjää (1993) Dicipline, Tie tanssijattareksi (1996) ja Kasvoista kasvoihin (2003).
TEITÄ TERVEHTII SERGEI JESENIN, pienoisnäytelmä/ Tv-teatteri
EN MINÄ MUUALLE JUURRU, pienoisnäytelmä/ TV-teatteri
https://www.elonet.fi/fi/henkilo/100770
https://www.imdb.com/name/nm0776034/
Heraia
Heraia (, ) voi viitata seuraaviin:
Gekko (kirja)
Gekko on Reijo Mäen vuonna 2017 ilmestynyt 29. Vares-dekkari.
Gekkossa Vares saa romanisuvun päämieheltä tehtäväksi etsiä tämän kadoksissa oleva kummitytär Elssa. Vares selvittää tapausta haahuilun ohessa haastattelemalla Elssan kanssa samassa kollektiivissa asuneita naisia, mikä tarjoaa kirjoittajalle mahdollisuuden kommentoida kuvataiteen lisäksi myös feminismin suuntauksia.
Kirjassa on useita viittauksia Morgan Kaneen, johon Mäki on Vareksen hahmoa rinnastanut ennenkin. Vares saa samanmuotoisen arven kuin Morgan Kanellakin on. Kirjan nimi viittaa liskoon mutta myös Gordon Gekkoon.
Helsingin Sanomien Pertti Avolan mielestä hyvää on, että kun juoni kulkee, se kulkee hyvin. Toisaalta huonoa on liiallinen notkuminen, turha jorina ja karikatyyrimäiset sivuhenkilöt. Hänestä Vares-kirjat ovat tietyn ikäpolven ja asennemaailman miespolvelle täsmäsuunnattuja ja niistä tulee eltaantuneisuuden ja pysähtyneisyyden tuntu.
Helios (yritys)
Helios on suomalainen valokuvausalan kauppaketju, joka oli 1900-luvun loppuvuosikymmeninä yksi Suomen suurimmista alallaan. Esimerkiksi vuonna 1976 Helios Oy:llä oli 25 myymälää 14 paikkakunnalla sekä kuvatilausten postimyyntipalvelu. Syksyllä 2018 ketjuun kuului puolen tusinaa itsenäistä yrittäjää eri puolilla Suomea, jotka eivät enää välttämättä käytä Helios-ketjutunnuksia.
Helioksen historia juontaa Hankoon, jossa vuosina 1926–1931 toimi valokuvaaja Eino Partasen ensimmäinen Helios-niminen liike. Vuosina 1931–1939 Partanen piti Heliostaan Viipurissa. Sivuliike Helsingissä hänellä oli vuodesta 1937 ja Tampereella vuodesta 1938. Sotavuosina toiminta siirtyi Viipurista Helsinkiin. Vuonna 1955 perustettiin Helioksen sisaryritys, kuvavalmistamo Kuva-Sampo Oy, ja vuonna 1959 valokuvausalan tukkuliike Mitras Oy, joka toi maahan muun muassa View-Master-katselulaitteita. Sotien jälkeen Helios toimi Helsingissä Mannerheimintie 10:ssä, johtajana Reino Partanen.
1970-luvulla alkupuolella Helios, Kuva-Sampo ja Mitras muodostivat Suomen suurimman valokuvausalan yritysryhmän. Tuolloin Helios Oy:n pääkonttori oli Malminkatu 20:ssä, jossa toimi pitkään myös Helioksen suuri myymälä. Vuoden 1977 paikkeilla Helios, Kuva-Sampo ja Mitras purkivat yhtymärakenteen ja alkoivat kukin toimia itsenäisesti. Tällöin Helios siirsi kuvavalmistuksensa Kuva-Sammosta ensin Tuhatkuvalle ja sitten Eirille ja Kodakille. Muun muassa Konica-kameroita maahantuonut Mitras kuului 1980-luvun keskivaiheilla Kaukomarkkinoihin ja myöhemmin Eiriin ja teki konkurssin 2000-luvulla.
Vuonna 1976 Helios perusti neljän keskieurooppalaisen valokuvausalan yrityksen kanssa yhteisen Europa-Foto GmbH -yrityksen, josta tuli Euroopan suurin valokuvausalan vähittäiskauppayritys. Sillä oli perustamisvaiheessa yli 700 liikettä noin 500 kaupungissa.
1980- ja 1990-luvuilta Helios muistetaan televisiomainoksistaan, joiden lopussa mustavalkoinen animoitu lintu raakkui ketjun nimeä.
Denis Fonvizin
Denis Ivanovich Fonvizin (ven. Дени́с Ива́нович Фонви́зин) (3. huhtikuuta 1745 – 1. joulukuuta 1792) oli arvostettu venäläinen satiirikko ja näytelmäkirjailija. Hän loi uuden suunnan satiirisille näytelmille 1700-luvun Venäjällä.
Fonvizin syntyi Moskovassa ja vietti siellä lapsuutensa. Kolmetoistavuotiaana hän pääsi opiskelemaan Pietarin yliopistoon. Hän oli otettu koulutuksen tasosta ja opiskeli ahkerasti seuraavat kaksi vuotta. Nuori Fonvizin oli erityisen hyvä venäjän ja saksan kielissä. Pietarin yliopistossa hän näki ensimmäisen teatteriesityksensä, ja sillä oli suuri vaikutus häneen. Fonvizin palasi Moskovaan jatkaen siellä opintojaan. Hän opiskeli intensiivisesti ranskaa tietäen, että se oli kaikkien suurien dramaturgien, filosofien sekä kirjailijoiden kieli Euroopassa. Opinnoissa menestymisen johdosta hän sai yliopistolta paikan kääntäjänä, ja pian tämän jälkeen hänen ensimmäinen näytelmänsä julkaistiin.
Vuonna 1764 Fonvizin sai valmiiksi psykologisen komedian "Korionin", joka on venäläinen muunnelma Jean-Baptiste-Louis Gressetin "Sidneystä" (1745). Suoraan kääntämisen sijaan Fonvizinin metodi oli asettaa näytelmät venäläiseen yhteiskuntaan, johon yleisö saattoi samaistua. Vaikka "Korion" ei ollut Fonvizin originaali teos, vaan vapaa muunnelma "Sidneystä", se oli hyvää harjoitusta imitoida ulkomaisia klassikoita ja samalla yhdistää venäläistä yhteiskuntaa osaksi kirjallisuuden traditiota. Muita Fonvizin aikaisempia tuotoksia ovat mm. "Kirje palvelijoilleni", "Kirje Yamshchikoville" ja "Mielelleni". Suosituin hänen aikaisimmista originaaleista teoksistaan oli "Kettusaarnaaja". Vuonna 1769 valmistui Fonvizin ensimmäinen mestariteos "Brigadir" ja myöhemmin valmistui "Nedorosl"'. Näitä pidetään hänen suurimpina teoksinaan.
Fonvizin sairasti viimeiset viisi vuotta elämästään. Terveydellisistä syistä Fonvizin ja hänen rikas vaimonsa tekivät runsaasti matkoja Ranskaan Fonvizinin viimeisinä elinvuosina. Hän kuoli Pietarissa 1.12.1792.
Denis Fonvizin loi uuden suunnan satiirisille näytelmille 1700-luvun Venäjällä. Aiemmin Venäjällä toteutetut näytelmät olivat suurimmaksi osaksi kopioita ranskalaisten ja muiden maiden suurien näytelmäkirjailijoiden teoksista. Dialogit, ympäristö ja tyyli eivät vastanneet venäläistä yhteiskuntaa, minkä vuoksi näytelmät tuntuivat teennäisiltä. Fonvizin muokkasi näytelmänsä klassisten periaatteiden mukaisesti, mutta käytti venäläistä miljöötä, henkilöhahmoja ja dialogia. Näytelmillä oli suuri vaikutus Venäjän yhteiskuntaan.
Liuzzi-luokka
Liuzzi-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän vuosina 1938-1940 valmistetun sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Luokan alukset olivat suurennettuja Brin-luokan aluksia ja niiden valmistus alkoi 1938-1939. Alukset valmistuivat 1939-1940. Muutoksen tarkoituksena oli parantaa alusten vakautta, varustaa ne tehokkaammalla propulsiolla ja keveämmällä tornin eteen asennetulla kansitykillä. Alusten toimintamatka oli pinta-ajossa kahdeksan solmun nopeudella 11 300 merimailia ja sukellettaessa kolmen solmun nopeudella 108 merimailia.
Aapo Repo
Aapo Repo (s. 15. marraskuuta 1977 Imatra) on suomalainen nukketeatteritaiteilija, joka johtaa yhden miehen teatteri Reaktoria, jonka hän perusti vuonna 2007. Hänet palkittiin vuonna 2018 Lastenkulttuurin valtionpalkinnolla.
Repo aloitti harrastajateatteritoiminnan vuonna 1994. Teatteri Imatrassa hän esiintyi vuosina 2000–2003 ja Mustan ja valkoisen teatterissa 2002–2005. Repo perusti vuonna 2007 yhden miehen nukketeatteri Reaktorin.
Revon ura kansainvälistyi vuonna 2014, kun hän liittyi tanskalais-irlantilaiseen Teater Refleksion -ryhmään, joka on kiertänyt esiintymässä ympäri maailmaa. Suomessa Repo on edistänyt nukketeatteritoimintaa alan kansainvälisen järjestön UNIMAn Suomen yhdistyksessä. Hän oli siellä ensin hallituksen jäsenä, ja vuodesta 2015 hän on toiminut yhdistyksen puheenjohtajana.
Repo on toiminut urallaan myös Etelä-Savon lastenkulttuurin läänintaiteilijana ja mikkeliläisen Satujen sateenvarjo -nukketeatterifestivaalin taiteellisena johtajana.
Repo johtaa yhden miehen teatteri Reaktoria. Hän ideoi, käsikirjoittaa, ohjaa, lavastaa ja näyttelee esityksissään. Hän valmistaa myös bunraku-nukkeja. Repo palkittiin vuonna 2018 lastenkulttuurin valtionpalkinnolla. Sitä perusteltiin Revon tavalla luoda paperista turvallisia leikkimaailmoja, jotka ovat turvallisia vauvoja myöten.
Tadžikistanin kansalliskirjasto
Tadžikistanin kansalliskirjasto (; ; ) on Tadžikistanin pääkaupungissa Dušanbessa toimiva, vuonna 1933 perustettu kansalliskirjasto.
Tadžikistanin vähintään 15-vuotiaista asukkaista oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan lukutaitoisia 99,5 prosenttia vuonna 2000.
Tiffany-timantti
Tiffany-timantti on suuri 128,54 karaattia painava keltainen timantti.
Timantti löydettiin vuonna 1877 Etelä-Afrikasta Kimberleyn kaivoksesta. Raakatimantin paino oli tuolloin 287,42 karaattia. Seuraavana vuonna Tiffany & Co. -jalokiviliikkeen perustaja Charles Lewis Tiffany osti raakatimantin. Hän lähetti sen Pariisiin, missä se leikattiin ja hiottiin 128,54 karaattia painavaksi timantiksi. Timantti nimettiin Tiffany-timantiksi.
Timantti oli näytteillä vuonna 1893 Chicagon World's Columbian Exposition -näyttelyssä ja vuonna 1901 Buffalon Pan-American Exposition -näyttelyssä. Vuonna 1955 timantti oli ensimmäisen ja ainoan kerran nähtävillä Tiffany & Co:n lippulaivamyymälän näyteikkunalla New Yorkin Fifth Avenuella.
Vuonna 1961 ranskalainen korusuunnittelija Jean Schlumberger asetti Tiffany-timantin kaulakoruun, joka oli Audrey Hepburnin kaulalla elokuvan Aamiainen Tiffanylla mainosvalokuvissa. Vuonna 1972 Timantti oli myynnissä 24 tunnin ajan viiden miljoonan dollarin hinnalla, mutta kauppoja ei syntynyt. Vuonna 1995 korusuunnittelija Jean Schlumberger teki timantista teoksen "Bird on a Rock", ja se oli näytteillä Pariisin Musée des Arts Décoratifssa.
Vuonna 2012 oli Tiffany & Co:n perustamisen 175-vuotisjuhla, ja Tiffany-timantti asetettiin valkoisista timanteista tehtyyn kaulaketjuun. Nykyään se on näytteillä kunniapaikalla yrityksen Fifth Avenuen myymälässä.
Manushi Chhillar
Manushi Chhillar (s. 14. toukokuuta 1997 Rohtak, Haryana) on intialainen malli ja Miss Maailma 2017. Hän voitti Miss Intia -kilpailun, minkä jälkeen hän voitti Miss Maailma -kilpailun kuudentena intialaisena. Lääkärivanhemmille syntynyt Chhillar opiskelee itsekin lääketiedettä.
Mäkihypyn Alpen Cup 2017–2018
Mäkihypyn Alpen Cup 2017–2018 oli järjestyksessään 28. Alpen Cup-tapahtuma. Naiset kilpailivat historian 10. kerran. Tapahtuma oli Kansainvälisen hiihtoliiton isännöimä. Kilpailu käytiin 9. syyskuuta 2017 – 11. maaliskuuta 2018. Sarja koostui 12 eri kilpailusta, jotka pidettiin Sveitsissä, Italiassa, Saksassa, Sloveniassa ja Ranskassa.
Maksim Borisov
Maksim Borisov (s. 1995 Pietari ) on venäläinen pöytäjääkiekkoilija, joka edustaa Legion-nimistä seuraa. Hän on voittanut yhden maailmanmestaruuden sekä yhden kerran hopeaa ja pronssia. Borisov on tällä hetkellä Kansainvälisen pöytäjääkiekkoliiton (ITHF) maailmanrankingissa sijalla 1.
Mäkihypyn Alpen Cup 2016–2017
Mäkihypyn Alpen Cup 2016–2017 oli järjestyksessään 27. Alpen Cup-tapahtuma. Tapahtuma oli Kansainvälisen hiihtoliiton isännöimä. Kilpailu alkoi 10. syyskuuta 2016 ja päättyi 12. maaliskuuta 2017. Sarja koostui 12 erillisestä kilpailusta, jotka pidettiin Sveitsissä, Itävallassa, Saksassa, Sloveniassa ja Ranskassa.
Keski-Euroopan mäkiviikko 2015–2016
Keski-Euroopan mäkiviikko 2015-16 oli järjestyksessään 64. Keski-Euroopan mäkiviikko. Kilpailut käytiin Saksassa ja Itävallassa. Mäkiviikon voitti slovenialainen Peter Prevc, toiseksi sijoittui saksalainen Severin Freund ja kolmas oli itävaltalainen Michael Hayböck.
Amurinlahna
Amurinlahna ("Parabramis pekinensis") on särkikalojen heimoon kuuluva makean veden kalalaji. S. I. Basilewsky kuvasi lajin ensimmäisen kerran vuonna 1855. Laji on peräisin Itä-Aasiasta, Amur-joen altaasta. Amurinlahnaa pidetään tärkeänä talouden kannalta, ja sitä ollaankin tuotu lajin alkuperäisten alueiden ulkopuolelle.
Amurinlahna on suurikokoinen kala; ulkonäöltään se muistuttaa suuresti lahnaa. Evät ja pyrstö ovat harmaat, hieman punertavat. Amurinlahnan erikoisen pitkä peräevä tuo mieleen sulkavan.
Josef Samek
Josef Samek (s. 6. marraskuuta 1957 Vrchlabí) on tsekkiläinen entinen mäkihyppääjä, joka kilpaili vuosina 1977–1984. Hän sijoittui viidenneksi lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa 1979 Planicassa. Samek voitti hopeaa Keski-Euroopan mäkiviikko-kilpailusta kaudella 1978–79.
R.Smg. Pietro Micca (1935)
R. Smg. Pietro Micca oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1935 vesillelaskettu sukellusvene, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin Cantieri navali Tosilta Tarantosta, missä köli laskettiin 15. lokakuuta 1931. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 10. tammikuuta 1935.
Espanjan sisällissodan aikana alus teki 23. tammikuuta ja 13. helmikuuta 1937 partiomatkat Espanjan aluevesillä tukien Francon johtamia tasavaltalaisia. Alus johti 5. toukokuuta 1938 Adolf Hitlerin vierailun kunniaksi järjestetyssä Napolin laivastoparaatissa sukellusveneosastoa.
Italian julistaessa 10. kesäkuuta 1940 sodan Ranskalle ja Britannialle alus oli merellä ja se laski 12. kesäkuuta miinansa Aleksandrian edustalle. Alus miinoitti 12. elokuuta toisen kerran Aleksandrian edustalla. Alus kuljetti elintarvikkeita, polttoainetta ja ammuksia Egeanmerelle ja Pohjois-Afrikkaan, mistä tuli sen päätehtävä vuoden 1940 lopulla. Alus kuljetti kaikkiaan 2 163 tonnia tarvikkeita neljällätoista matkallaan.
Sukellusvene "HMS Trooper" torpedoi "Miccan" Santa Maria di Leucan niemen lounaispuolella 29. heinäkuuta 1943 kello 6.05. Aluksen miehistöstä pelastui kahdeksantoista henkeä.