hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Terhi Holster
Terhi Holster (s. 29. toukokuuta 1971) on suomalainen suunnistaja ja hiihtosuunnistaja.
Hiihtosuunnistuksessa Holster osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokisoihin Lillehammerin MM-kilpailuissa 1996. Hän saavutti parhaan henkilökohtaisen sijoituksensa normaalimatkalla sijoittuen viidenneksi. Viestissä hän saavutti pronssia. Holster hiihtosuunnisti aloitusosuuden, Virpi Juutilaisen toisen ja Arja Nuolioja ankkuriosuuden. Hinterstoderin MM-kilpailuissa 1998 Holster voitti viestikultaa. Mervi Anttila aloitti viestin, Holster hiihtosuunnisti toisen osuuden ja Liisa Anttila ankkuriosuuden.
Suunnistuksessa Holster edusti Suomea MM-kisoissa kerran, vuoden 2003 MM-kisoissa. Tällöin hän sijoittui pitkällä matkalla 13:nneksi.
Seuratasolla Holster on edustanut Ounasvaaran Hiihtoseuraa, Oulun Suunnistajia, Turun Suunnistajia ja Ikaalisten Nouseva Voimaa. Edustaessaan Turun Suunnistajia hän voitti Venlojen viestin vuonna 2002. Holsteria on valmentanut Erkki Knuutila.
Carl Erik Knoellinger
Carl Erik Knoellinger (31. tammikuuta 1906 Turku – 29. toukokuuta 1983 Turku) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän oli Åbo akademin dosentti 1936–1941 ja professori vuodesta 1942 sekä Åbo akademin kauppakorkeakoulun vt professori useissa vaiheissa vuosina 1936–1959.
Knoellinger väitteli tohtoriksi 1935. Hänen merkittävä teoksensa "Fackföreningar och arbetsmarknad" (1959) on käännetty suomeksi ja englanniksi. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Mauno Koivisto ja Rolf Kullberg
Carl von Knorring
Carl Erik von Knorring (23. marraskuuta 1861 Hämeenlinna – 6. joulukuuta 1931 Kööpenhamina, Tanska) oli suomalainen kuoronjohtaja, ammatiltaan rautatievirkamies. Hän oli mieskuorotoimintojen merkkihenkilö. Hänen johtamiaan kuoroja olivat Akademiska Sångföreningen (1885–1892, 1894, 1899–1902), Kööpenhaminan kuoro (1901) ja Muntra Musikanter (1901–1903). Hän oli Helsingin Ruotsalaisen teatterin johtokunnan puheenjohtaja 1904–1916.
Neljäs avioliittoni
Neljäs avioliittoni () on vuonna 1964 julkaistu Jack Claytonin ohjaama brittiläinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Anne Bancroft, Peter Finch ja James Mason. Elokuva perustuu Penelope Mortimerin samannimiseen romaaniin vuodelta 1962. Romaanin pohjalta Harold Pinter laati käsikirjoituksen.
"Neljäs avioliittoni" kuvattiin Englannin Lontoossa, Buckinghamshiren Turvillessa ja Surreyn Sheppertonissa sijaitsevilla studioilla. "Neljäs avioliittoni" sai ensi-iltansa 9. toukokuuta vuoden 1964 Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa. Britannian ensi-ilta oli saman vuoden kesäkuussa. Suomessa elokuva julkaistiin 16. lokakuuta 1964. Columbia Pictures ja Royal Films International ovat toimineet elokuvan jakelijoina.
"Neljäs avioliittoni" oli ehdolla ilmestymisensä aikaan kahteentoista elokuvapalkintoon, joista se voitti kuusi; muun muassa neljä BAFTA-palkintoa. "Neljäs avioliittoni" jäi Cedric Hardwicken viimeiseksi elokuvaksi.
Twizzlers
Twizzlers on Yhdysvalloissa ja Kanadassa markkinoitava makeinen. Twizzlersin on kehittänyt Pennsylvanian Lancasterissa toimiva "Y&S Candies.Inc.", joka on nykyään The Hershey Companyn tytäryhtiö.
Y&S Candies, Twizzlersien kehittäjä, on yksi Yhdysvaltain vanhimmista makeisvalmistajista. Yritys vakiintui vuonna 1845 nimellä Young & Smylie, joka muutettiin Y&S:ksi vuonna 1870. Kansallinen lakritsiyritys perustettiin vuonna 1902 kolmen yrityksen yhdistymisen myötä, jotka olivat "Young & Smylie", "S.V.&.L.P. Schudder" ja "H.W. Petherbridge". Vuonna 1908 Montrealiin avattiin tehdas, ja vuonna 1929 Twizzlers-tuotemerkki vakiintui. Yritys vaihtoi nimensä Y&S Candies Inc.:ksi vuonna 1968, ja se liittyi osaksi Hershey Foodsia vuonna 1977.
Vuodesta 1999 lähtien Twizzlersejä on valmistettu Memphisissä, Tennesseessä Y&S:n tehtaassa, jossa valmistetaan myös purukumia sekä muita makeisia. 1970-luvulta vuoteen 1999 asti Twizzlersejä valmistettiin Farmingtonissa, New Mexicossa, mutta sen valmistus siirrettiin Memphisiin nousevien kuljetuskustannuksien takia. "Guinness World Recordsin" mukaan historian pisin, 370 metrin mittainen ja 45 kilogramman painoinen, lakristipötkö valmistettiin Y&S:n tehtaalla Lancasterissä, Pennsylvaniassa. Tämä ennätyksen rikkonut lakritsipötkö kirjattiin "Guinness World Recordsiin" 19. heinäkuuta 1998.
Pepero
Pepero (빼빼로) on suklaalla kuorrutettu keksitikku, jota on valmistanut Lotte Confectionery Etelä-Koreassa vuodesta 1983 lähtien. Pepero on saavuttanut Etelä-Koreassa niin suuren suosion, että siellä järjestetään vuosittain ystävänpäivän kanssa samankaltainen Peperonpäivä ("Pepero Day") 11. marraskuuta.
Vuonna 2007 Peperoa myytiin seuraavan makuisina:
Uumajan Kulttuurin yö
Uumajan Kulttuurin yö on vuosittainen ilmainen musiikki- ja kulttuurifestivaali, joka on järjestetty joka toukokuu vuodesta 2005 lähtien Umeå C yrityksen aloitteesta.
Ensimmäisessä kulttuurin yössä järjestettiin yli 160 tapahtumaa 90 eri paikalla , enimmäkseen Uumajan Raatihuoneentorilla, Renmarksintorilla sekä Kungsgatanilla. Nyttemmin tapahtuma on kasvanut yli 300 kulttuuritapahtumaan, joissa käy vuosittain noin 50 000 vierasta.
Disgaea 2: Cursed Memories
Disgaea 2: Cursed Memories on toinen osa Nippon Ichi Softwaren kehittämässä "Disgaea"-videopelien sarjassa. Peli julkaistiin vuonna 2006. Ensimmäisen osan tavoin pelin lajityyppi on taktinen roolipeli. "Disgaea 2" julkaistiin ensin PlayStation 2 -konsolille ja myöhemmin se uudelleenjulkaistiin uusia ominaisuuksia sisältävänä versiona PlayStation Portablelle nimellä Disgaea 2: Dark Hero Days. Pelistä on julkaistu Windows-versio "Disgaea 2 PC" tammikuussa 2017.
Kuten sarjan ensimmäisessä osassa, pääpaino on taisteluissa joissa pelaaja ja tietokoneen ohjaama vihollinen ohjaavat omia hahmojaan vuorotellen. Taisteluiden välillä animaatiot ja keskustelut kuljettavat tarinaa eteenpäin.
"Disgaea 2" sijoittuu maailmaan nimeltä Veldime. Tarina alkaa kylästä nimeltä Holt, jossa nuorukainen Adell asuu. Veldimen maailman ylle on asetettu kirous, joka muuttaa vähitellen kaikki ihmiset hirviöiksi. Adell on ainoa henkilö, johon kirous ei näytä tehoavan. Kirouksesta vastuussa on ylivaltias Zenon, ja jos hänet tuhotaan, kirouksen pitäisi kadota myös.
Adell uskoo olevansa tarpeeksi vahva tappaakseen Zenonin ja siten pelastaakseen perheensä kiroukselta. Adellin äiti suorittaa seremonian, jossa Zenon siirretään paikalle jotta Adell voi taistella häntä vastaan. Jokin näyttää menevän pieleen, ja Zenonin sijaan paikalle ilmestyy Zenonin tytär Rozalin. Adell lupaa saattavansa Rozalinin takaisin kotiin, mutta aikoo silti tappaa Zenonin, mistä Rozalin ei ole kovin innoissaan. Rozalin juonii jopa tappavansa Adellin, mutta näiden kahden välit lämpenevät tarinan edetessä.
Tarinan aikana ryhmään liittyvät Rozalinin sammakoksi muuttunut lapsuudenystävä Tink, naispuolinen ninja Yukimaru, Adellin sisarukset Hanako ja Taro, sekä edellisestä pelistä tuttu Etna.
Pelin PSP-versio sisältää uuden sivutarinan, jonka päähahmona esiintyy päätarinassa sivuroolissa oleva Axel.
NHL-kausi 1961–1962
NHL-kausi 1961–1962 oli National Hockey Leaguen historian 45. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Chicago Black Hawksin otteluvoitoin 4–2.
Montreal Canadiensin maalivahti Jacques Plante sai sekä Hart Memorial Trophyn että Vezina Trophyn. Runkosarjan pistepörssin ja Art Ross Trophyn puolestaan voitti Chicago Black Hawksin Bobby Hull. Hull teki 70 ottelussa yhteensä 84 tehopistettä, joista 50 oli maaleja ja 34 syöttöpisteitä. Kyseessä oli kolmas kerta NHL:n historiassa, kun pelaaja onnistui tekemään 50 maalia yhden kauden kuluessa. Aiemmin tähän saavutukseen olivat yltäneet Maurice Richard kaudella 1944–1945 ja Bernie Geoffrion kaudella 1960–1961. Sekä Richard että Geoffrion olivat Hullin tavoin tehneet tasan 50 maalia kauden aikana.
Parhaalle puolustajalle annettava James Norris Memorial Trophy myönnettiin New York Rangersin pelaajavalmentajana toimineelle Doug Harveylle, jolle palkinto oli jo seitsemäs kahdeksan vuoden sisällä. Parhaan tulokkaan Calder Memorial Trophyn sai puolestaan Montreal Canadiensin Bobby Rousseau. Pudotuspelien pistepörssin voitti Chicago Black Hawksia edustanut Stan Mikita. Hän teki 12 ottelussa 21 tehopistettä, joista 6 oli maaleja ja 15 maaliin johtaneita syöttöjä.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu."
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
 
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Lievestuoreen varikko
Lievestuoreen Varikko (lyhenne "LieV") on Puolustusvoimien varikko ja nykyinen huoltorykmentin kunnossapitoyksikkö Laukaan Lievestuoreella Keski-Suomessa. Varikon päätehtävänä on kenttätykkien ja optroniikkavälineistön sekä suojelualan materiaalin huoltaminen.
Vuodet 2008-2014 varikko oli osa Itä-Suomen Huoltorykmenttiä. Puolustusvoimien Materiaalilaitokseen se liitettiin 1.1.1993 ja samalla nykyinen nimi tuli käyttöön.
Yksikön palveluksessa on yli 100 henkeä.
Varikon päällikkönä ovat toimineet mm. seuraavat henkilöt:
- majuri Pentti Korppinen 2007
- everstiluutnantti Pertti Kuokkanen 2006-2007
- komentaja Juha Juusela 2004-2005
- everstiluutnantti Juha Vanhanen 1999-2004
- insinöörieverstiluutnantti Jorma Jolanki 1992-1998
- everstiluutnantti Jouni Syvänperä 1988-1992
- everstiluutnantti Martti Tikkanen 1973-1988
- everstiluutnantti Juhani Kärki 1971-1972
- majuri Arvi Ilvonen 1957 - 1968
Varikko on perustettu vuonna 1940.
Aikaisemmin itsenäinen Suojeluvarikko Vaajakoskella liitettiin varikon organisaatioon 1.1.2004. Sitä ennen varikkoon oli liitetty Optinen Laitos (OptL).
Varikon vuosipäivää vietetään 1. helmikuuta.
Varikon aikaisemmat nimet ovat olleet:
- Ampumatarvikevarikko 2 (ATV2) 1940-1941
- Asevarikko 2 (AseV 2) 1941-1943
- Ampumatarvikevarikko 2 1943-1944
- (Lievestuoreen) Keskusvarikko 5 1944-1952
- Asevarikko 4 (AseV 4) 1952-1992
Uumajan vanha vankila
Uumajan vanha vankila ( tai "länscellfängelset") on Uumajassa, Ruotsissa sijaitseva entinen vankila. Vankilan rakentaminen alkoi vuonna 1859 ja se valmistui vuonna 1862. Se on yksi harvoista rakennuksista, jotka eivät palaneet Uumajan tulipalossa vuonna 1888. Näin ollen se on yksi Uumajan vanhimmista jäljellä olevista rakennuksista. Vankilassa oli vankeja vuoteen 1981 saakka, kunnes Uumajaan tuli uusi vankila. Sen jälkeen se on toiminut teatterina sekä hotellina.
Vankila on yksi 20 Ruotsin maakunnanvankilasta, jotka on suunniteltu Wilhelm Theodor Anckarsvärd piirustusten pohjalta. Vankilan rakenne perustui amerikkalaiseen Philadelphian vankilasysteemiin, jossa yhteisten sellien tilalla on yksityishuoneita. Kaiken kaikkiaan vankilaan mahtui yhteensä 24 selliä kahteen kerrokseen. Sellit sijaitsivat niin, että jokainen vanki sai päivänvaloa. Sellien lisäksi rakennuksessa oli toimisto- ja asuinhuoneistoja.
Uumajan vanha vankila on Uumajan vanhin näihin päiviin asti säilynyt kivirakennus sekä yksi parhaiten säilyneistä vankiloista koko maassa. Se on yksi harvoista Uumajan vuoden 1888 tulipalon lähettyvillä sijainneista rakennuksista, joka säilyi ehjänä. Se oli vankilakäytössä vuoteen 1981 asti, jolloin valmistui uusi vankilarakennus. Nykyään rakennuksen omistaa Ruotsin valtion kiinteistölaitos. Vuodesta 1992 rakennus on ollut kulttuuriperintörakennus.
Vuodesta 1987 ja lähes koko 1990-luvun rakennus ja sen ulkoalue olivat amatööriteatteriryhmän, Grotteaternin, sekä itsenäisen Profilteatern-ryhmän käytössä. Tulipalosta sata vuotta jälkeenpäin vuonna 1998 Grotteatern teki teatterituotannon nimeltään "Spelet om den stora branden", jonka se esitti vankilan ulkoalueella. Molemmat teatteriryhmät esittivät useita esityksiä vuosien ajan.
Vuosien 2007 ja 2008 aikana rakennus muutettiin hotelliksi, jossa on 23 yhden hengen huonetta, kaksi perhehuonetta ja yksi kahden hengen huone sekä kokoushuone tapaamisia ja juhlimisia varten, johon mahtuu 35 ihmistä. Lisärakennuksessa sijaitsee kahvila.
Immilä
Immilä on entisen Nastolan kunnan kylä. Alue oli jakautunut jakokuntien mukaisesti Aleskylään ja Ylä-Immilään. Immilä sijaitsee Sylvöjärven ja Ruuhijärven välisellä alueella ja sen poikki virtaa Immilänjoki.
Immilässä on ollut varhaista asutusta ja vesimyllyjä. 1571 maakirjan mukaan Immilässä oli 13 taloa. Varmuus myllyjen olemassa olosta on selvinnyt verotustiedoista, koska 1586 myllyt pantiin verolle. Tuolloin kylässä oli kaksi ympärivuotista myllyä. Immilän mylly on vieläkin matkailunähtävävyys Immilänkoskessa, jonka ympärillä on kylätoimintaa. Nykyinen vesimylly on aivan 1900-luvun alusta. Sen tuottoisuutta kuvaava veroluku, manttaalimaksu, oli 0,5.
Kylässä on ollut myös sahaustoimintaa 1700-luvulta.
Immilässä ja Metsäkylässä toimii Immilä-Metsäkylän kyläyhdistys ry, ja Metsäkylän koulusta on muodostuinut kylätalo.
Ford Fiesta WRC
Ford Fiesta WRC on Fordin ralliauto, joka teki debyyttinsä kauden 2017 avanneessa Monte Carlon MM-rallissa. Kaudella 2017 Sébastien Ogier voitti autolla kuljettajien ja M-Sport valmistajien mestaruuden.
Mini John Cooper Works WRC
Mini John Cooper Works WRC on Minin ralliauto, joka teki debyyttinsä kauden 2011 Sardinian MM-rallissa. Auto suunniteltiin vastaamaan MM-sarjan vuodeksi 2011 muuttuneita sääntöjä, ja se on Minin ensimmäinen ralliauto sitten merkille menestyksekkään 1960–luvun.
Minin suunnittelua ja rallitallin toimintaa valittiin johtamaan Prodrive, joka aiemmin vastasi Subarun rallitiimin toiminnasta. Kaudella 2012 tallin autoilla ajoivat muun muassa Daniel Sordo ja Chris Atkinson.
Bogdan von Knorring
Bogdan von Knorring (1744–1825) oli venäläinen kenraali, Baltian Knorringeja. Hän oli venäläisten joukkojen päällikkönä Suomessa joulukuusta 1808 huhtikuuhun 1809 Friedrich Wilhelm von Buxhoevdenin jälkeen. Hän valmisteli talvella 1809 Ruotsiin tehdyt hyökkäykset. Hän solmi maaliskuussa aselevon, jonka mukaan Venäjän joukot vetäytyivät Ruotsista Ahvenanmaalle. Hän osallistui Suomen hallinnollisten asioiden järjestelyyn.
Volkswagen Polo R WRC
Volkswagen Polo R WRC on Volkswagenin ralliauto, joka teki debyyttinsä kauden 2013 MM-sarjan avanneessa Monte Carlon MM-rallissa. Auto suunniteltiin vastaamaan MM-sarjan vuodeksi 2011 muuttuneita sääntöjä. Auto julkistettiin vuonna 2011 ja sen ensikilometrit ajoi Carlos Sainz, joka toimi myös tallin testikuljettajana ja kehitti autoa Sébastien Ogierin kanssa vuotta 2013 varten.
Merkin ykköstiimin kuljettajina toimivat kaudella 2013 Sébastien Ogier ja Jari-Matti Latvala, ja lisäksi tehdastallissa ajoi myös Andreas Mikkelsen. Ensimmäinen voitto uudella Pololla tuli jo avauskauden toisesta rallista, Ogierin vietyä lumella ajetun Ruotsin rallin voiton. Kauden päätteeksi Ogier voitti myös kuljettajien maailmanmestaruuden, ja Volkswagen ylivoimaisesti valmistajien mestaruuden.
Kaudella 2014 Volkswagenit hallitsivat jälleen MM-sarjaa. Saksalaistalli voitti jälleen kuljettajien, sekä valmistajien mestaruuden.
David Kimutai
David Kimutai Rotich (s. 19. elokuuta 1969 Rift Valley, Kenia) on kenialainen kävelijä. Hän kilpaili miesten 20 kilometrin kävelyssä kesäolympialaisissa 1996 (Atlanta), 2000 (Sydney) ja 2008 (Peking). Atlantassa hän sijoittui 23. sijalle ajalla 1.25.01, Sydneyssä 39. sijalle ajalla 1.28.45 ja Pekingissä 19. sijalle ajalla 1.22.21. Kimutain henkilökohtainen ennätysaika 20 kilometrin kävelyssä on 1.20.40 (1996).
Kimutai on voittanut Afrikan kisoissa kultaa (1999) ja kahdesti hopeaa (1995, 2007). Hän on saanut pronssimitalin Kansainyhteisön kisoissa (2002). Yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailuissa Kimutai on voittanut kahdesti kultaa (2006, 2012) ja saanut kaksi hopeaa (1996, 2010).
Suomen Beniamino Gigli -seura
Suomen Beniamino Gigli -seura on perustettu vuonna 1985. Seura tekee tunnetuksi laulaja Beniamino Giglin elämäntyötä, klassista ja erityisesti oopperamusiikkia sekä harrastaa kulttuurivaihtoa Suomen ja Italian välillä järjestämällä suomalaisille laulajille mahdollisuuksia laulaa Recanatissa sekä vastaavasti italialaisille laulajille tilaisuuksia laulaa Beniamino Gigli -muistokonserteissa Suomessa. Seura myös ylläpitää suhteita Recanatiin ja eri puolilla maailmaa oleviin Beniamino Giglin taiteen ystäviin sekä pyrkii tukemaan nuoria lahjakkaita suomalaisia oopperalaulajia.
Suomen Beniamino Gigli -seura on perustettu 26. helmikuuta 1985. Seuran perustivat Torsten Brander ja Pentti Rajaheimo. Ensimmäisessä hallituksessa olivat lisäksi varapuheenjohtaja Jari Paavilainen, taloudenhoitaja Paula Brander ja jäseninä Mikael Brander ja Kyösti Lampinen. Tilintarkastajiksi valittiin Anne Paavilainen ja Jarmo Rönnqvist sekä heidän varamiehiksi Jorma Rajaheimo ja Irma Witikka. 
Suomen Beniamino Gigli -seuran järjestämien Beniamino Gigli -muistokonserttien järjestelyt seuran hallitus hoitaa talkootyönä ja laulajat esiintyvät ilman palkkiota. Vuosien 1987–2018 aikana muistokonsertteja on ollut 44 ja niissä on esiintynyt 146 laulajaa ja 20 pianistia. Puheenjohtaja Torsten Branderin vaikutusvaltaisten suhteiden ansiosta konsertteihin on saatu 46 ulkomaista laulajaa. Muistokonsertteja on omistettu myös Rina Giglille, Licinio Francardille, Antonio Galiélle, Ernesto De Curtisille ja Peter Lindrooslle.
Suomen Beniamino Gigli -seura on sääntöjensä mukaisesti edistänyt suomalaista oopperalaulua lähettämällä laulajia ja pianisteja esiintymään Giglin syntymäkaupunkiin Recanatiiin. Vuosien 1990–2012 välisenä aikana on Recanatissa on vieraillut kymmenen laulajaa ja kaksi pianistia.
Suomen Beniamino Gigli -seuran hallitus päätti vuonna 1993 perustaa Beniamino Gigli -palkinnon. Palkinto voidaan myöntään antaa Beniamino Giglin hyväksi tehdystä työstä ansioituneelle henkilöille. Beniamino Gigli -palkinnon saajia on vuosien 1990–2018 välisenä aikana on ollut 27 henkilöä.
Beniamino Gigli -palkinto
Beniamino Gigli –palkinto on suomalainen musiikkipalkinto, joka myönnetään Beniamino Giglin hyväksi tehdystä työstä ansioituneelle henkilölle. Suomen Beniamino Gigli -seura perusti palkinnon vuonna 1993 ja palkinnon saajan valitsee Suomen Beniamino Gigli –seuran hallitus. 
Palkinto on Marchelaisen firman Roberta Arti Grafichen suunnittelema ja siinä on kuvattu Beniamino Gigli ja Recanatin kaupungin rakennuksia. Palkinto jaetaan yleensä vuosittaisen Beniamino Gigli muistokonsertin yhteydessä. Palkinnon myöntämisen perusteena on suuren italialaisen tenorin Beniamino Giglin ooppera- ja konserttimusiikkitaiteen kunnioittaminen laulamalla tai toimimalla muulla tavalla Beniamino Giglin muistoa ylläpitäen.
Francine Niyonizigiye
Francine Niyonizigiye (s. 26. syyskuuta 1988) on burundilainen kestävyysjuoksija. Hän kilpaili naisten 5 000 metrin juoksussa kesäolympialaisissa 2004 Ateenassa ja putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään erässään 19. sijalle. Hän osallistui myös kesäolympialaisiin 2008 Pekingissä ja putosi jälleen ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä neljänneksitoista. Hän toimi Pekingin kisoissa maansa lipunkantajana.
Niyonizigiyen henkilökohtainen ennätysaika 5 000 metrin juoksussa on 16:55.32 (2004).
Saila Kinni
Saila Kinni (s. 2. heinäkuuta 1987) on suomalainen suunnistaja. Hän on osallistunut seitsemän kertaa aikuisten MM-kilpailuihin ja on parhaimmillaan sijoittunut viestissä neljänneksi ja henkilökohtaisella matkalla viidenneksi.
Nuorten MM-kilpailuista Kinni voitti kolme pronssia. Vuosina 2005 ja 2006 hän voitti pronssia viestistä ja vuonna 2007 keskimatkalta. Ensimmäisiin aikuisten MM-kilpailuihinsa Kinni osallistui Savoiessa 2011 sijoittuen keskimatkalla 17:nneksi. Vuonna 2012 hän sijoittui Lausannessa keskimatkalla kymmenenneksi. Sotkamon MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui keskimatkalla 20:nneksi. Trentinon MM-kilpailuissa 2014 Kinni sijoittui viestissä viidenneksi, keskimatkalla seitsemänneksi ja pitkällä matkalla 11:nneksi. Invernessin MM-kilpailuissa 2015 hän oli viestissä neljäs ja keskimatkalla 20:s. Strömstadissa 2016 hän oli pitkällä matkalla viides ja keskimatkalla 21:s. Tarton MM-kilpailuissa 2017 hän pääsi suunnistamaan vain pitkän matkan, jolla hän sijoittui 19:nneksi. EM-kilpailuihin Kinni on osallistunut vuosina 2012, 2014 ja 2016, ja Jeseníkissä 2016 hän sijoittui kuudenneksi keskimatkalla ja viestissä.
Seuratasolla Kinni edustaa Tampereen Pyrintöä ja häntä valmentaa Kari Arponen. Vuonna 2010 hän voitti Venlojen viestin yhdessä Venla Niemen, Riina Kuuselon ja Anni-Maija Fincken kanssa. Tvåmilan Kinni voitti vuonna 2011 Heidi Haapasalon täydentäessä Venlojen viestin voittajajoukkuetta.
Kinni on opiskellut Tampereen teknillisessä yliopistossa tuotantotaloutta.
NHL-kausi 1960–1961
NHL-kausi 1960–1961 oli National Hockey Leaguen historian 44. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Chicago Black Hawks, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–2. Kyseessä oli Black Hawksin seurahistorian kolmas Stanley Cup -mestaruus.
Runkosarjan pistepörssin, Art Ross Trophyn ja Hart Memorial Trophyn voitti Montreal Canadiensin oikea laitahyökkääjä Bernie Geoffrion. Geoffrion teki 64 ottelussa yhteensä 95 tehopistettä, joista 50 oli maaleja ja 45 syöttöpisteitä. Tämä oli toinen kerta NHL:n historiassa, kun pelaaja onnistui tekemään 50 maalia yhden kauden aikana. Edellisen kerran tähän saavutukseen oli yltänyt Maurice Richard kaudella 1944–1945, jolloin Richard oli tehnyt 50 maalia 50 ottelussa.
Eräs merkittävä rajapyykki saavutettiin 27. marraskuuta 1960. Tuolloin Gordie Howesta tuli ensimmäinen NHL-pelaaja, joka on uransa aikana kerännyt 1 000 pistettä runkosarjassa. Howen tuhannes tehopiste tuli hänen 938. ottelussaan. Koko NHL-uransa aikana hän teki lopulta 1 850 pistettä.
Parhaalle puolustajalle annettava James Norris Memorial Trophy myönnettiin Montreal Canadiensia edustaneelle Doug Harveylle, jolle Norris-palkinto oli hänen uransa kuudes. Parhaan tulokkaan Calder Memorial Trophyn sai puolestaan Toronto Maple Leafsin Dave Keon. Pudotuspelien pistepörssin voitti Detroit Red Wingsin Gordie Howe. Hän teki 11 ottelussa 15 tehopistettä, joista 4 oli maaleja ja 11 maaliin johtaneita syöttöjä. Myös Chicago Black Hawks -puolustaja Pierre Pilote keräsi pudotuspeleissä 15 tehopistettä. Hänen tehonsa muodostuivat 3 maalista ja 12 maalin johtaneesta syötöstä.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu."
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
 
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Sanna Immanen
Sanna Immanen (s. 30. huhtikuuta 1975 Kouvola) on suomalainen kääntäjä, joka suomentaa erityisesti virosta, mutta myös englannista ja ruotsista. Immanen on Viron asiantuntija, ja hän on suomentanut virolaista kirjallisuutta.
Immanen on Suomen Viro-yhdistysten liiton hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2012 alkaen.
Immanen valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2003. Hänen pääaineensa oli itämerensuomalaiset kielet (Viron kieli ja kulttuuri) ja sivuaineita folkloristiikka sekä Venäjän ja Itä-Euroopan tutkimus. Vuodesta 2001 Immanen on toiminut kääntäjänä omalla toiminimellään.
Vuosina 2000–2004 Immanen toimi Suomen Viro-yhdistysten liiton kulttuurisihteerinä, 2005–2008 liiton toiminnanjohtajana, 2009–2011 suomi vieraana kielenä -opettajana Lieksan kristillisessä opistossa ja 2011–2012 Tarton yliopiston edustajana Suomessa.
Beniamino Gigli -muistokonsertti
Suomen Beniamino Gigli -seura on järjestänyt Suomessa vuodesta 1987 alkaen konsertteja maailmankuulun italialaisen tenorin Beniamino Giglin muistoksi.
Vuosina 1996–2018 muistokonsertteja on ollut 44 ja niissä on esiintynyt 146 laulajaa ja 20 pianistia. Puheenjohtaja Torsten Branderin suhteiden ansiosta konsertteihin on saatu 46 ulkomaista laulajaa. Muistokonsertteja on omistettu myös Rina Giglille, Licinio Francardille, Antonio Galiélle, Ernesto De Curtisille ja Peter Lindrooslle.
Yoshihisa Yoshikawa
Yoshihisa Yoshikawa (; s. 4. syyskuuta 1936 Fukuokan prefektuuri) on japanilainen entinen ampuja. Hän sai kesäolympialaisissa 1960 Roomassa ja kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa pronssimitalit 50 metrin vapaapistoolissa. Hän jäi 50 metrin vapaapistoolissa 17. sijalle vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa ja 25. sijalle kesäolympialaisissa 1972 Münchenissä.
Eugen von Knorring
Eugen Theodor von Knorring (12. tammikuuta 1812 Kokemäki – 10. kesäkuuta 1874 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän oli vuodesta 1862 senaatin oikeusosaston jäsen, prokuraattori 1863, talousosaston siviilitoimikunnan apulaispäällikkö 1871 ja oikeusosaston varapuheenjohtaja vuodesta 1874. Hän edisti oikeus- ja vankilalaitoksen uudelleenorganisointia ja perusti 1869 Suomen Vankeusyhdistyksen, jonka ensimmäinen puheenjohtaja hän oli. Hän suhtautui myönteisesti suomen kieleen ja Suomen perustuslailliseen asemaan.
Von Knorring julkaisi vuonna 1858 Suomen ensimmäisen aateliskalenterin. Hän oli vapaaherra ja edusti ritaristoa ja aatelia säätyvaltiopäivillä vuonna 1867.
Hotel International
Hotel International () on vuonna 1963 ensi-iltansa saanut Anthony Asquithin ohjaama brittiläinen draamaelokuva, jonka pääosissa nähdään Elizabeth Taylor ja Richard Burton. Muissa osissa ovat muun muassa Louis Jourdan, Maggie Smith, Orson Welles, Rod Taylor, Elsa Martinelli ja Margaret Rutherford.
"Hotel International" kertoo matkustajista, jotka majoitetaan läheiseen hotelliin sumun vallatessa Heathrow’n lentoaseman. Hotellissa jokainen heistä taistelee elämänsä kriisissä odottaen samalla pääsevänsä matkaan kohti New Yorkia.
"Hotel International" on toinen yhdestätoista elokuvasta, jotka Elizabeth Taylor ja Richard Burton tekivät yhdessä. Ensimmäinen on samana vuonna 1963 ilmestynyt "Kleopatra".
Elokuvan tuotti Anatole de Grunwald ja käsikirjoituksen oli laatinut Terence Rattigan. Musiikin elokuvaan sävelsi Miklós Rózsa.
"Hotel Internationalin" kuvaukset alkoivat tammikuussa 1963 ja kestivät maaliskuuhun asti. Elokuva kuvattiin nimellä "International Affair" Lontoossa ja Hertfordshiren Borehamwoodissa sijaitsevilla Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla 4 miljoonan dollarin budjetilla.
"Hotel International" sai ensi-iltansa toukokuussa vuonna 1963 Isossa-Britanniassa. Suomessa elokuva julkaistiin 1. syyskuuta samana vuonna. Yhdysvalloissa elokuva pääsi teatterilevitykseen 19. syyskuuta 1963. Elokuvan levittäjänä toimi tuotantoyhtiö Metro-Goldwyn-Mayer.
"Hotel International" tuotti ilmestymisvuonnaan 7,5 miljoonaa dollaria. Vuoteen 1974 mennessä "Hotel International" oli tuottanut 14 miljoonaa dollaria.
Vaikka elokuva sai osakseen köyhää kritiikkistä palautetta, se menestyi erittäin hyvin taloudellisesti. "Hotel Internationalin" taloudellista menestystä auttoi kesällä 1963 ilmestynyt Elizabeth Taylorin ja Richard Burtonin ensimmäinen yhteistyö eeppinen elokuva "Kleopatra", joka oli myös vuoden 1963 menestynein elokuva. "Hotel International" oli yksi kahdestatoista menestyneimmistä elokuvista Isossa-Britanniassa vuonna 1963.
Elokuva on julkaistu DVD:lle.
Helge von Knorring
Helge von Knorring (17. maaliskuuta 1897 Orivesi – 27. helmikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Hän toimi asiainhoitajana Pretoriassa 1949–1952, lähettiläänä Pekingissä 1952–1953, Bernissä 1953–1956, ulkoministeriön protokollaosaston päällikkö ja ulkovaltojen lähettiläiden esittelijänä hän toimi 1956–1959 ja lähettiläänä Lissabonissa ja Haagissa 1959–1964. Von Knorringille myönnettiin erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvonimi vuonna 1957. Hän oli Sigrid Juséliuksen säätiön toimitusjohtaja vuosina 1965–1969.
Helge von Knorringin isä oli everstiluutnantti Carl Lennart von Knorring. Kuoronjohtaja Carl von Knorring oli hänen setänsä.
Ulrich Lind
Ulrich Lind (s. 4. marraskuuta 1942 Heilbronn, Baden-Württemberg) on saksalainen entinen ampuja. Hän sai 597 pisteen tuloksella hopeaa 50 metrin pienoiskiväärin makuukilpailussa vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa. Hän kilpaili siinä myös vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja jäi kahdeksannelle sijalle.
Vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa Lind osallistui 50 metrin pienoiskiväärin asentokilpailuun ja jäi jaetulle 28. sijalle.
Kurri (sukunimi)
Kurri-nimisiä henkilöitä:
Roberto Ferraris
Roberto Ferraris (s. 16. tammikuuta 1952 Napoli) on italialainen entinen ampuja. Hän sai vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa pronssia 25 metrin olympiapistoolissa pistemäärällä 595. Hän kilpaili 25 metrin olympiapistoolissa myös kesäolympialaisissa 1972 Münchenissä (49. sija) ja kesäolympialaisissa 1980 Moskovassa (viides sija). Moskovan olympialaisissa Ferraris osallistui lisäksi 50 metrin pistoolikilpailuun jääden 24. sijalle.
GAIS Bandy
GAIS Bandy "(Göteborgs Atlet- och Idrottssällskap)" on göteborgilainen jääpalloseura. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä, mutta luopui hallipuutteen vuoksi Elitserienistä keväällä 2014.
GAIS Bandy perustettiin huhtikuussa 2005, kun kaksi göteborgilaista jääpalloseuraa, GAIS ja SK Höjden yhdistyivät, tavoitteena muodostaa kaupunkiin yksi menestyvä jääpalloseura.
SK Höjden nousi kauden 2004-05 päätteeksi II-divisioonasta toiseksi korkeimmalle sarjatasolle I-divisioonaan, ja seuraavalla kaudella 2005-2006, GAIS peri sen sarjapaikan.
GAIS nousi Ruotsin korkeimmalle sarjatasolle, kun se sijoittui ensimmäiseksi Allsvenskanin etelälohkossa kaudella 2010-2011. GAIS:n nousu oli historiallinen, sillä Göteborgista ei ollut aikaisemmin koskaan ollut seuraa jääpallon korkeimmalla sarjatasolla. Ensimmäisellä kaudellaan elitserienissä 2011-2012 se sijoittui yhdeksänneksi.
He Jianping
He Jianping (; s. 5. toukokuuta 1963) on kiinalainen entinen käsipalloilija. Hän kuului pronssia saaneeseen Kiinan naisten joukkueeseen vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja teki yksitoista maalia. Hän kilpaili myös vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa ja sijoittui siellä joukkueineen kuudenneksi.
Wilhelmus Bekkers
Wilhelmus Johannes Bekkers (21. elokuuta 1890 Arnhem – 13. marraskuuta 1957 Arnhem) oli alankomaalainen köydenvetäjä. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja kuului siellä maansa hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Vihreän kullan kulttuuritie
Vihreän kullan kulttuuritie on autolla, polkupyörällä tai jalan kuljettava matkailutie, joka on Etelä-Savoon sijoittuva metsäteeman ympärille rakennettu reitti. Reitin nähtävyydet ovat maisema-, luonto- ja kulttuuriaiheisia. Kulttuuritien idea syntyi lähtökohdasta tehdä "maisemat markoiksi" ja idean toteutus valmistui vuonna 2000. Reitti esittelee kulttuurihistoriallisia kohteita, metsien moninaiskäyttöä, paikalliskulttuuria sekä paikallisia palveluita. Reitti kulkee itä-länsi-suuntaisesti ja alkaa Mäntyharjulta valtatie 5:ltä ja päättyy Parikkalan Särkisalmessa valtatie 6:lle, josta jatkuu Via Karelia matkailureitti. Vihreän kullan kulttuuritien reitti Mäntyharjusta kulkee Mikkelin Ristiinan, Puumalan, Sulkavan, Savonlinnan ja Punkaharjun kautta Parikkalan Särkisalmelle. Reitin pituus on noin 250 km. Suuri osa reitistä kulkee alemmalla tieverkolla. Reitti sivuuttaa Vihreän kullan kulttuuritien kohteet Mikkelin Anttolassa ja Rantasalmella.
Alkaa valtatie 5 Karankamäen eritasoliittymästä
Päättyy valtatie 6 Särkisalmen tasoliittymään.
Satama Open Air
Satama Open Air on Kemissä vuosittain elokuussa järjestettävä musiikkifestivaali.
Lukengu Ngalula
Lukengu Ngalula (s. 11. elokuuta 1971 Kinshasa) on kinshasankongolainen entinen koripalloilija. Hän kilpaili vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa ja kuului siellä kahdenneksitoista sijoittuneeseen maansa naisten joukkueeseen. Ngalula myös toimi kisoissa maansa lipunkantajana.
Maliskylä
Maliskylä on kylä ja taajama Nivalan kaupungissa. Kylä sijaitsee n. 10 kilometriä kaupungista koilliseen.
Maliskylän asuttivat savolaiset 1500-luvulla Malisjoen varteen. Kylän ensimmäinen talo, Niku Malinen, valmistui vuonna 1578. Vuoteen 1607 mennessä taloja oli maakirjojen mukaan jo seitsemän uudistilaa, ja nykyään taloja on n. 270. Kylällä toimii Malilan koulu, Maliskylän Mylly sekä käsityömyymälä-savipaja. Kylällä sijaitsee myös kappeli sekä sen yhteydessä hautausmaa, sekä vuonna 1907 perustettu nuorisoseura ja vuonna 1956 rakennettu seuratalo Liittola.
Kirjailija Varpu Vilkuna-Uusitalo eli Maliskylällä.
Gustaf Ehrnrooth
Ernst Gustaf Waldemar Ehrnrooth (7. joulukuuta 1898 Helsinki – 16. syyskuuta 1983 Kirkkonummi) oli suomalainen ratsuväen kenraalimajuri joka toimi sodassa Hämeen ratsurykmentin komentajana ja myöhemmin erityisesti sotilaallisten aluehallintojen komentajana. Hänen vanhempi veljensä oli everstiluutnantti Lars Ehrnrooth ja nuorempi veljensä oli jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth. Veljesten isä oli oikeuslääketieteen professori Ernst Ehrnrooth. Gustaf Ehrnrooth toimi myös kunniavartioston päällikkönä marsalkka Mannerheimin hautajaisissa. Helsingin vuoden 1952 olympialaisissa hän oli ratsastuskilpailuista vastaava johtaja.
Vapaussodassa ryhmänjohtajana toiminut Gustaf Ehrnrooth oli Suomen kadettikoulun ensimmäisellä kurssilla 28.1.1919–31.3.1920 sekä Suomen sotakorkeakoulun viidennellä kurssilla 16.9.1928–18.8.1930 (ye-upseeri 1931). Ehrnrooth toimi 1920-luvulla Ratsuväkiprikaatissa sekä Uudenmaan ratsurykmentissä muun muassa nuoremman upseerin ja eskadroonanpäällikön tehtävissä. Vuosina 1930–1938 hän toimi ye-upseerina Ratsuväkiprikaatissa ja Uudenmaan rakuunarykmentissä. 28.12.1938–12.10.1939 välisenä aikana hän oli 2. divisioonan esikuntapäällikkö.
Talvisodan alettua hänestä tehtiin III armeijakunnan esikuntapäällikkö 12.10.1939–9.6.1941. Tämän jälkeen Ehrnrooth nimitettiin Hämeen ratsurykmentin komentajaksi, missä tehtävässä hän oli aina syksyyn 1944 asti, jolloin kenraalimajuri Erkki Raappana erotti hänet tehtävistään. Ehrnroothin tilalle HRR:n komentajaksi Raappana komensi majuri Siraman.
Sodan jälkeen hän oli Porvoon sotilaspiirin komentajana 1944–1950. Vuoteen 1955 asti hän toimi Helsingin sotilaspiirin päällikkönä. Uudenmaan sotilasläänin komentajana ja Helsingin varuskunnan päällikkönä hän toimi vuodesta 1955 alkaen aina eläkkeelle siirtymiseensä asti vuonna 1958.
NHL-kausi 1959–1960
NHL-kausi 1959–1960 oli National Hockey Leaguen historian 43. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti 
viidennen kerran peräkkäin Toe Blaken valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Toronto Maple Leafsin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 11. ja seuran koko historian 12. Stanley Cup -mestaruus, ja sen myötä Maurice Richard juhli uransa kahdeksatta ja viimeistä Stanley Cupia. Ottelusarjan jälkeen Richardin koko urallaan Stanley Cup -finaaleissa tekemien maalien määrä oli 34, mikä on NHL:n ennätys.
Runkosarjan pistepörssin ja Art Ross Trophyn voitti Chicago Black Hawksin Bobby Hull. Hull teki 70 ottelussa kaikkiaan 81 tehopistettä, joista 39 oli maaleja ja 42 syöttöpisteitä. Hart Memorial Trophy puolestaan myönnettiin Detroit Red Wingsin Gordie Howelle.
Parhaalle puolustajalle annettavan James Norris Memorial Trophyn vei Montreal Canadiensin Doug Harvey, jolle Norris-palkinto oli hänen uransa viides. Parhaan tulokkaan Calder Memorial Trophyn puolestaan sai Chicago Black Hawksin Bill Hay. Pudotuspelien pistepörssin voitti Montreal Canadiensin Henri Richard. Hän teki kahdeksassa ottelussa 12 tehopistettä, joista kolme oli maaleja ja yhdeksän maaliin johtaneita syöttöjä. Myös Richardin tavoin Canadiensia edustanut Bernie Geoffrion keräsi pudotuspeleissä 12 tehopistettä. Geoffrionin tehot muodostuivat kahdesta maalista ja kymmenestä maalin johtaneesta syötöstä.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu."
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
 
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Artificial Heart
Articial Heart on vuonna 2008 perustettu metalcore-yhtye. Yhtye on julkaissut kaksi EP:tä ja yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, "A Heart Once Lost", julkaistiin 15. maaliskuuta 2013.
Artificial Heart menestyi Century Median järjestämässä Suomi Metal Star -kilpailussa ja pääsi finaaliin asti. Yhtye on lämmitellyt mm. August Burns Rediä sekä The Devil Wears Pradaa.
Venäjänbolonka
Venäjänbolonka () on venäläinen koirarotu. Se ei ole FCI:n hyväksymä, mutta Suomen Kennelliitto on tunnustanut sen virallisesti roduksi ja se voi osallistua täällä näyttelyihin. Nimitys "ruskaya tsvetnaya bolonka" tarkoittaa ”värillistä venäjänsylikoiraa”.
Venäjänbolonka on pienikokoinen, pitkäkarvainen, elegantti ja tasapainoinen sylikoira, jonka rungonpituus on hieman säkäkorkeutta suurempi. Kuono on hieman kalloa lyhyempi ja sen kärki aavistuksen kapeneva. Silmät ovat pyoreähköt, keskikokoiset ja väriltään joko tummat tai pähkinänruskeat. Pienet korvat voivat olla joko riippuvat tai kärjistään taittuneet. Niska on keskipitkä ja runko tiivis. Sen rintakehä on kohtalaisen leveä ja syvä, ja selkä suora ja leveä. Raajat ovat yhdensuuntaiset ja suorat, ja liikkeet vapaat ja kevyet. Keskipitkä häntä kaartuu kaareksi selän ylle ja on korkealle kiinnittynyt. Säkäkorkeus on 24–26 cm ja paino vaihtelee 3–4 kilogramman välillä.
Karvapeitteen tulee olla pehmeä, tiheä, silkkinen ja joko kihara tai aaltoileva. Kasvoissa karva muodostaa viikset ja parran. Väriksi sallitaan mikä tahansa muu yksiväristä valkoista lukuun ottamatta. Yleisimmät värit ovat musta, musta tai ruskea merkkivärinen, harmaa eri sävyissään hopeanharmaasta sudenharmaaseen, brindle, ruskea, punainen, keltainen ja kerma. Myös musta tai muuten perusväriä tummempi satula selässä hyväksytään.
Rotu on ystävällinen, eloisa ja tasapainoinen. Se on erittäin sosiaalinen ja helposti uusiin asuinympäristöihin ja elinolosuhteisiin sopeutuva. Se tulee hyvin toimeen sekä vieraiden ihmisten että muiden koirien kanssa.
Venäjänbolonka on rotuna nuori eikä sen alkuperä ole kaikilta osin täysin varma. Venäjän vallankumouksen aikana maahan jääneiden bichon friséjen uskotaan risteytyneen shih tzun ja lhasa apson kanssa, jotka olisivat antaneet rodulle sen nykyisen, bichoneista poikkeavan värityksen. Jalostustyö alkoi 1950-luvun alussa Leningradissa ja ensimmäinen rotumääritelmä kirjoitettiin vuonna 1962. Neuvostoliiton maatalousministeriö hyväksyi kyseisen rotumääritelmän kuitenkin vasta vuonna 1966. 1980-luvulla rotu levisi Itä-Saksan alueelle. Vuonna 1997 Venäjän Kennelfederaatio tunnusti rodun ja vuoden 2012 lopulla myös Pohjoismainen Kennelunioni hyväksyi sen virallisesti. Tämän myötä se on voinut osallistua virallisiin näyttelyihin myös Suomessa tunnustettuna rotuna vuoden 2013 alusta alkaen. Lisäksi muun muassa Saksan, Tšekin, Slovakian ja Luxemburgin kennelliitot ovat tunnustaneet sen.
Suomen ensimmäiset rekisteröidyt bolonkat tuotiin Venäjältä Nevskaja Uslada, Vladisvet ja Tsvet Hibin -kenneleistä, Saksasta Russian Pearl -kennelistä ja Tšekistä. Suomen Kennelliittoon rekisteröityjen yksilöiden lisäksi arvioidaan olevan jonkin verran rekisteröimättömiä bolonkoja. Ensimmäinen suomalainen pentue - kaksi fawn-väristä urosta ja yksi harmaa narttu - syntyi 25. helmikuuta 2014 Tallitontun kenneliin. Kyseisen pentueen vanhemmat olivat Venäjältä tuodut Pohjoismaiden Voittaja 2013 Tsvet Hibin Salut sekä Vladisvet Uralochka.
Virallinen suomalainen rotujärjestö on Suomen Kääpiökoirayhdistys.
Peitinkalvo
Peitinkalvo eli "fascia" on ohut sidekudoslevy elinten välissä ja niiden ympärillä. Myös lihaksia, lihassäikeitä ja kimppuja ympäröi peitinkalvo.
Peitinkalvolla on kelmumainen rakenne, joka lämmetessään muuttuu elastisemmaksi, jopa vetiseksi. Ihmisen venytellessä lihaksia ensin venyvät lihasten sidekudokset, fascia mukaan lukien. Sidekudosten aukeaminen venytyksessä kestää noin 12-15 sekuntia. Vasta kun sidekudokset ovat venyneet, pääsevät lihakset venymään. Siksi lihasten venyttelyn tulisi kestää vähintään 20 sekuntia, mielellään kauemmin.
Faskiitti ("fascitis") on peitinkalvon tulehdus.
NHL-kausi 1958–1959
NHL-kausi 1958–1959 oli National Hockey Leaguen historian 42. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti 
neljännen kerran peräkkäin Toe Blaken valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Toronto Maple Leafsin otteluvoitoin 4–1. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 10. ja seuran koko historian 11. Stanley Cup -mestaruus.
Runkosarjan pistepörssin ja Art Ross Trophyn voitti Montreal Canadiensin Dickie Moore. Hän keräsi 70 ottelussa kaikkiaan 96 tehopistettä, joista 41 oli maaleja ja 55 syöttöpisteitä. Moore sijoittui myös pudotuspelien pistepörssin ykköseksi. Hän teki 11 pudotuspeliottelussa 17 tehopistettä, joista 5 oli maaleja ja 12 maaliin johtaneita syöttöjä.
Hart Trophyn sai New York Rangersin Andy Bathgate. Parhaalle puolustajalle annettava Norris-palkinto myönnettiin puolestaan Montreal Canadiensin Tom Johnsonille. Parhaan tulokkaan Calder Memorial Trophyn vei nimiinsä Johnsonin tavoin Canadiensia edustanut Ralph Backstrom.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu."
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
 
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Ranskanbolonka
Ranskanbolonka () on nimestään huolimatta venäläinen, Itä-Saksassa eteenpäin jalostettu koirarotu, joka kuuluu bichon-rotutyyppiin. Se on toinen venäläisistä bolonka-roduista, ja eroaa venäjänbolonkasta ennen kaikkea väritykseltään.
Ranskanbolonka muistuttaa erittäin paljon bichon frisétä, mutta eroaa siitä muutamissa asioissa. Se on erittäin hoikka ja rakenteeltaan neliömäinen. Sen pää on pyöreä ja kuono lyhyt ja kapeneva. Korvat ovat pienet ja tiiviisti päänmyötäiset. Häntä kaartuu selän ylle. Karvapeite voi olla joko kiharaa tai aaltoilevaa, mutta sen tulee aina olla väriltään valkoinen. Säkäkorkeus on 20–26 cm.
Renessanssin aikakaudelta lähtien bichonien ja bolognesejen tyyppiset sylikoirat olivat erittäin suosittuja kuninkaallisten keskuudessa. Koska Ranskan ja Venäjän kuninkaallisilla oli keskenään läheiset välit, ranskalaisten hienostonaisten sylikoira kulkeutui venäläisten tsaarien palatseihin. Esimerkiksi Katariina Suuri piti lemmikkinään juuri tätä rotua. Romanov-suvun valtakaudella sen edustajia oli talossa useampi kappale.
Vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen maiden väliset kauppasuhteet katkesivat ja Venäjän koirakanta jäi eristyksiin ranskalaisista koirista. Tämän vuoksi paikallisten kasvattajien oli käytettävä jalostukseen ainoastaan jo maahantuotuja ranskalaisia koiria ja he joutuivat turvautumaan myös sisäsiitokseen.
Ranskanbolonkan maastavienti oli erittäin tiukasti rajoitettua, mutta siitä huolimatta muutama itäsaksalainen kasvattaja onnistui hankkimaan rodun edustajia itselleen diplomaattisten suhteiden avulla. 1980-luvulla ranskanbolonkoja alettiin viedä enemmän Itä-Saksaan, missä "Verband der Kleingärtner, Siedler und Kleintierzüchter" (VKSK) rekisteröi sen nimen "bolonka franzuska" alle. Se oli yksi Itä-Saksan suosituimmista kääpiökoiraroduista, ja yli 2 500 pentua kirjattiin viralliseen rekisteriin.
Vuonna 1982 ensimmäinen rodunedustaja, venäläissyntyinen koira nimeltä Julia, vietiin Länsi-Saksaan ja rekisteröitiin siellä "Verbands Deutscher Kleinhundezüchter" (VK) -yhdistyksen kantakirjaan virallisesti bologneseksi. Alkuperäisten venäläisten tuontikirjojen mukaan se oli kuitenkin rodultaan ranskanbolonka.
BI-Lexicon Hunderassenin mukaan Itä-Saksassa vuonna 1985 suoritettu perusteellinen tutkimus osoitti, että ranskanbolonkan syntyyn on varmasti vaikuttanut bichon frisé. Näin ollen jäljelle jäi kaksi vaihtoehtoa: joko alkaa rekisteröidä näitä koiria bichon friséinä tai tunnustaa ne omaksi rodukseen. VKSK:hon rekisteröidyt koirat siirrettiin vuonna 1990 bolognese-rodun nimiin ja VK noudatti edelleen samaa linjaa.
Mari Lukkarinen
Mari Lukkarinen on suomalainen suunnistaja.
Nuorten MM-kilpailuissa 1990 Älvsbynissä Lukkarinen voitti pronssia henkilökohtaiselta matkalta. Vuotta myöhemmin Berliinissä hän voitti normaalimatkan sekä viestin nuorten maailmanmestaruuden. Samana vuonna hän edusti Suomea myös aikuisten MM-kilpailuissa, joissa hänen parhaaksi henkilökohtaiseksi sijoitukseksi jäi 18. sija normaalimatkalla. Viestissä Lukkarinen, Kirsi Tiira, Eija Koskivaara ja Marja Liisa Portin sijoittuivat viidenneksi.
Vuonna 1992 Lukkarinen osallistui maailmancupiin. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui 18:nneksi. Syksyllä hän voitti pikamatkan Suomen mestaruuden.
Seuratasolla Lukkarinen edusti Oulun Suunnistajia.
Dmitri Malyško
Dmitri Vladimirovitš Malyško (, s. 19. maaliskuuta 1987 Leningradin alue) on venäläinen ampumahiihtäjä.
Malyško sai hopeaa EM-kilpailujen viestissä Otepäässä 2010. Hän sijoittui kymmenenneksi ensimmäisessä maailmancupkilpailussaan, Hochfilzenin sprintissä joulukuussa 2011. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan samalla kaudella kolmas Kontiolahden takaa-ajokilpailussa. Kaudella 2012–2013 hän oli toinen Hochfilzenin takaa-ajossa ja voitti Oberhofissa sekä sprinttikilpailun että takaa-ajon. Ruhpoldingin yhteislähtökilpailussa hän oli toinen. Nové Měston MM-kilpailuissa hän sijoittui sprintissä viidenneksi ja takaa-ajossa neljänneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas. Kaudella 2014–2015 hän sijoittui Oberhofin yhteislähtökilpailussa kolmanneksi.
Malyško hiihti Sotšin olympialaisissa 2014 kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Venäjän viestijoukkueessa.
Lumoava kirous (elokuva)
Lumoava kirous () on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut romanttinen fantasiaelokuva, joka perustuu Kami Garcian ja Margaret Stohlin vuoden 2009 nuortenromaaniin "Lumoava kirous". Elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Richard LaGravenese ja sen pääosissa ovat Alice Englert ja Alden Ehrenreich. Elokuvan ensi-ilta oli Suomessa 1. maaliskuuta 2013.
Näköala Haminalahdelta
Näköala Haminalahdelta on suomalaisen taiteilijan Ferdinand von Wrightin öljymaalaus kankaalle vuodelta 1853, kooltaan 88×131 cm. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin. Venäjän keisari Aleksanteri II lahjoitti teoksen Suomen Taideyhdistykselle vuonna 1854 poikansa Aleksanteri III:n nimissä. Maalaus esittää maisemaa Kuopion Haminalahdessa, jossa von Wrightin suku omisti kartanon.
"Näköala Haminalahdelta" -teos välittää ajatusta ihmisen ja luonnon yhteenkuulumisesta romantiikan ajan tapaan. Von Wright oli kiinnostunut luonnon ja arjen kuvaamisesta pikkutarkasti. Hän maalasi asiat luonnontieteellisinä dokumentteina, kuten myös tämän "Näköala Haminalahdelta" -maalauksen. Maalaus oli ensimmäisiä maalauksia Suomessa, joissa suomalainen järvinäkymä on kuvattu korkealta nähtynä.
Teos kuuluu niihin maalauksiin, jotka liittyvät isänmaallisen ajattelun muutoksen murrokseen Suomessa. Tähän asti Suomen sivistyneistö oli pitänyt suomalaista luontoa karuna ja rumana. Ferdinand ja hänen veljensä Magnus von Wright, joka myös oli luonnon kuvaamisesta kiinnostunut taiteilija, herättivät maalauksillaan noina aikoina suomalaisissa katsojissa kuitenkin vähitellen isänmaanrakkautta.
Kirjailija Zacharias Topelius innostui "Näköala Haminalahdelta" -taulusta niin, että sanoi sen lisäävän Maamme-lauluun uuden säkeistön.
Jalkaväen tarkastaja
Jalkaväen tarkastaja on jalkaväkiaselajin koulutuksen tasoa valvova sekä aselajien kehittämisestä vastaava upseeri Suomen puolustusvoimissa. Tehtävässä toimii vuonna 2013 eversti Jukka Valkeajärvi.
Tehtävässä toimiva, yleensä everstin arvoinen upseeri palvelee Maavoimien Esikunnan suunnitteluosastolla Mikkelissä. Aikaisemmin tehtävä oli sijoitettuna Pääesikunnan maavoimaosastolle ja Yleisesikuntaan.Jalkaväen tarkastaja myöntää vuosittain Jalkaväen säätiön mitalin.
Sorsia
Sorsia on suomalaisen taiteilijan Magnus von Wrightin öljyvärimaalaus kankaalle, 50,5×66 cm, vuodelta 1853. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Magnus von Wright maalasi luonto- ja lintuaiheiset työnsä luonnontieteellisen tarkasti. Tämä "Sorsia"- maalaus on asetelmallinen maalaus, jossa etualan linnut eivät sulaudu maisemaan. Kuitenkin lintujen jokainen höyhen ja värisävy ovat kohdallaan. Ja tutkijat pystyvät tässäkin tapauksessa.
Wright maalasi "Sorsia"- maalauksen lapsuudenkodissaan Haminalahdella Savossa. Siellä he kasvattivat sorsia kesyiksi ankkojen tapaan. Magnus von Wright halusi maalata yleensä tuoreita lintuja ja siihen hänellä oli Haminalahdella mahdollisuus.