hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Miika Saloranta
Miika (alias Comeetta, oikealta nimeltään Miika Saloranta, s. 31. tammikuuta 1991) on suomalainen hip hop -artisti.
Miika on julkaissut nykyisellä artistinimellään debyyttisinglen "V*tun Friendzone" ja lisäksi artistinimellä Comeetta yhtyeessä TCT. Kultarajan ylittäneen albumin "IOJK". Hän on julkaissut myös omakustannemusiikkia Comeetta -nimellä vuosien 2001–2011 välisenä aikana ja julkaissut muun muassa omakustannealbumin "Athos Ingemar".
Miika kiinnostui hip hop -musiikista 2000-luvun alussa seurattuaan MTV:tä. Miika on maininnut musiikillisiksi vaikutteikseen olevan muun muassa 2pac, Eminem ja Ludacris. Hän alkoi tekemään kappaleitaan vuonna 2001 ja myöhemmin hän julkaisi niitä musiikkipalvelussa mikseri.net. Vuonna 2011 hän julkaisi artistinimellä Comeetta omakustannealbumin "Athos Ingemar".
Vuonna 2012 hän perusti yhdessä muiden jäsenten kanssa bändin TCT ja he alkoivat keikkailemaan yhdessä. He solmivat levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa vuonna 2013. Bändin isoin hitti oli "Rannalle", joka on ylittänyt jo platinarajan.
Vuonna 2016 hän solmi levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa ja julkaisi debyyttisinglensä "V*tun Friendzone" vuoden 2018 keväällä.
Miika avasi myös 2018 keväänä oman YouTube-kanavan "MiikaTV" ja dokumenttisarjamaisen vlogin "The Miika Show".
Maui (mytologia)
Maui on polynesialaisessa mytologiassa veijarimainen puolijumala ja kulttuuriheeros. Toisaalta hän auttoi jumalia nostamaan taivaankannen ja järjestämään tähdet, toisaalta hän pyydysti auringon verkkoonsa ja varasti tulen voidakseen antaa sen ihmisille. Uskomusten mukaan Maui on tehnyt useimmat keksinnöt. Merta on yksi niistä. Mauin lisänimi on "Tikitiki", mikä viittaa yhteyteen ensimmäisen ihmisen, Tikin, kanssa. Vaikka Maui on suosittu hahmo, ei häntä ole koskaan varsinaisesti palvottu uskonnollisissa menoissa.
Kun Maui syntyi, hänen äitinsä Taranga kietoi hänet hiustukkoon ja heitti hänet mereen, mahdollisesti siksi, että hän syntyi ennen aikojaan. Muuan valpas kantaisä pelasti kuitenkin Mauin ja palautti hänet maalle ja takaisin perheensä pariin. Äiti kutsuikin poikaansa Maui-tiki-tiki-a-Tarangaksi – Tarangan hiussykerössä muodostuneeksi Mauiksi.
Mauin tunnetuin uroteko oli Tyynenmeren saarten luominen. Taikakoukullaan sankari kalasti merenpohjasta ne lukemattomat saaret, joilla polynesialaiset nykyisin asuvat.
Uuden-Seelannin maorien mukaan Maui pyydysti ansallaan auringon ja pieksi sen voittamattomalla aseellaan, erään kantaäidin leukaluulla. Aurinko oli niin heikko selkäsaunansa jälkeen, että se kykeni vain ryömimään rataansa, mikä teki päivästä pidemmän. Tongasaarelaiset puolestaan sanovat, että taivas on joskus synkkä koska Maui pakotti taivaan ylöspäin hiilihangolla. Kun hän teki maauunia hänen hiilihankonsa juuttui taivaaseen, joka oli silloin paljon matalammalla kuin nykyisin. Saadakseen itselleen työskentelytilaa hän yksinkertaisesti sysäsi taivaan korkeammalle. Havaijilaiset uskovat, että tämän teon tarkoituksena oli tehdä vaikutus johonkuhun naiseen.
Naiset kiehtoivatkin Mauia kovasti, ja äiti ilmeisesti rohkaisi poikaansa hänen monissa naisseikkailuissaan. Tuamotun asukkaat ovat sitä mieltä, että ilman äitinsä tukea Maui ei olisi koskaan rohjennut yrittää tyydyttää Hinan, hirviöankerias Te Tunan vaimon, kyltymätöntä himoa. Aluksi Te Tuna ei ollut huomaavinaankaan suhdetta, mutta muiden jumalolentojen kuiskuttelu yllytti hänet vihdoin haastamaan Mauin. Maui ja Te Tuna kohtasivat rannalla mahtavassa myrskyssä, ja salamoiden leimahdellessa he vertailivat siitintensä kokoa. Maui voitti, ja Hina otti Mauin rakastajakseen. Myöhemmin Te Tuna yritti ryöstää Hinan takaisin, mutta Maui tuhosi hänet taikavoimillaan. Tuamotulaiset väittävät, että Te Tunan haudatusta päästä versoi ensimmäinen kookospalmu.
Kahdessa suosituimmassa tarinassa kerrotaan Mauin petoksista. Toisessa hän varasti taivaasta kanan saadakseen tulta, sillä polynesialaisten mukaan taivaallinen kaananpoika vartioi tulen salaisuutta. Toisessa seikkailussa Maui yritti kukistaa kuoleman. Maui löysi kuoleman jumalattaren Hine-nui-te-pon nukkumasta. Maui onnistui melkein kulkemaan jumalattaren ruumiin läpi, mutta viime hetkellä lintujen sirkutus herätti Hine-nui-te-pon, ja hän murskasi Mauin kuoliaaksi. Havaijilaisten mukaan Mauin veri värjäsi katkaravut punaisiksi ja antoi sateenkaarelle värit.
Victoria Cartier
Prudença Victorine "Victoria" Cartier (4. huhtikuuta 1867 Sorel – 1. tammikuuta 1955 Montreal) oli kanadalainen pianisti, urkuri ja pedagogi. Hän oli George-Étienne Cartierin sisaruksentytär.
Cartier sai pianon- ja urkujensoiton opetusta Romain-Octave Pelletierilta. Hän piti ensimmäisen resitaalinsa Sorelissa, jossa hän myös opetti pianonsoittoa ja soitti urkuja kirkossa. Vuonna 1896 Cartier lähti Pariisiin, jossa häntä opettivat Eugène Gigout, Élie Delaborde, Louis-Albert Bourgault-Ducoudray ja Hortense Parent. Pariisissa oleskellessaan hän myös tutustui Théodore Duboisiin, Raoul Pugnoon ja Camille Saint-Saënsiin. Palattuaan Montrealiin Cartier hän perusti École de piano Paris-Montréalin, jossa noin 25 vuoden ajan opetettiin musiikkia ranskalaisten mestarien opein. Lokakuussa 1898 Cartier piti Gigout'n hänelle omistaman urkukappaleen "Rhapsodie sur des airs canadiens" ensiesityksen.
Cartier teki useita muitakin Euroopan-matkoja ja opetti useissa eri laitoksissa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Alfred Lamoureux, Jean Leduc, Éviola Plouffe ja Esther Wayland.
Tiki
Tiki on polynesialaisessa mytologiassa joko jumala, joka loi ihmisen tai ensimmäinen ihminen. Havaijilla hänen nimensä on Ki’i. Myös ihimishahmoisia puusta tai kivestä veistettyjä jumalankuvia kutsutaan nimellä tiki.
Landnámabók
Landnámabók (”Maanasuttamiskirja”) on keskiajan Islannissa laadittu kertomus Islannin löytämisestä 800-luvun lopulla ja sen jälkeen alkaneesta saaren asuttamisesta. "Landnámabókin " varhaisin versio on todennäköisesti laadittu 1100-luvun alkupuolella, sillä yhdessä sen säilyneistä versioista (Hauksbók) mainitaan tuolloin vaikuttaneiden Ari Viisaan (isl. "inn fróði" Þorgilsson) ja Kolskeggr Viisaan (isl " inn vitri" Asbjarnsson) olleen ensimmäisiä, jotka kirjoittivat muistiin asioita Islannin asuttamisesta. "Landnámabókia " ei ole suomennettu.
"Landnámabókissa " listataan noin 430 saaren eri osien ensimmäisistä, vuosien 870–930 välisenä aikana saapuneista asukkaista ja näiden perheistä ja jälkeläisistä aina 1000-luvulle saakka ja kerrotaan anekdootinomaisesti näiden biografisia tietoja. Käsittely etenee alue kerrallaan, mikä on katsottu todisteeksi siitä, että tekstin kirjoittaja on tuntenut Islannin maantieteen erittäin hyvin, ja teoksen sukupuita pidetään luotettavina. Syy "Landnámabókin " laatimiselle on mahdolliseti ollut se, että siinä olevan tiedon avulla pyrittiin vahvistamaan tiettyjen sukujen valta omalla alueellaan ja heidän omistusoikeutensa. Suuri osa Islannin asuttajista ja näiden jälkeläisistä kertovien islantilaissaagojen genealogisista tiedoista juontuu todennäköisesti " Landnámabókista". Toisaalta on myös pidetty mahdollisena, että osa " Landnámabókin " säilyneissä versioissa olevista genealogisista tiedoista on voinut olla peräisin islantilaissaagoista. 
Näitä säilyneitä versioita on viisi, joista kolme on keskiaikaista ja kaksi 1600-luvulta. Vanhimpana pidetään "Landnámabókin " Sturlubók-versiota, jonka kirjoitti 1200-luvulla vaikuttanut Sturla Þórðarson ja jonka varhaisin säilynyt kopio nyt jo kadonneesta pergamenttikäsikirjoituksesta on 1600-luvulta (AM 107 fol). 
Hauksbók-versiona tunnettu "Landnámabók " on säilynyt samannimisessä, 1300-luvun alusta peräisin olevassa käsikirjoituksessa AM 371 4to, joka on nimetty omistajansa Haukr Erlendssonin (k. 1334) mukaan (Hauksbók eli "Haukrin kirja"). Käsikirjoituksessa oleva "Landnámabók" on Haukrin käsialaa. Haukr mainitsee käyttäneensä lähteenään Sturlubókin versiota ja sen lisäksi myös Styrmir Kárasonin (k. 1245) 1200-luvun alussa kirjoittamaa vastaavaa tekstiä. Kyseinen Styrmisbók ei ole säilynyt nykypäivään, mutta se on todennäköisesti ollut pohjana myös Sturlubókille ja kolmannelle keskiaikaiselle versiolle, Melabókille.
Melabók on sekin 1300-luvun alkupuolelta. Siitä on kuitenkin säilynyt vain kaksi pergamenttisivua 1400-luvulta peräisin olevassa käsikirjoituksessa AM 445 b 4to. Melabók edustaa kuitenkin versioista vanhinta, sillä se on ollut sisällöllisesti lähimpänä nyt jo kadonnutta Styrmisbókia. 
"Landnámabókin" myöhemmät versiot ovat Björn Jónssonin 1630-luvulla laatima Skarðsárbók (pääkäsikirjoitus AM 104 fol) sekä kirkkoherra Þórður Jónssonin 1600-luvulla laatima Þórðarbók (AM 106 fol ja AM 112 fol). Näistä Skarðsárbók perustuu Sturlubókin ja Hauksbókin versiolle, kun taas Þórðarbók pohjautuu Skarðsárbókille ja Melabókille.
Kaarlo Tauriainen
Kaarlo "Kalle" Tauriainen (4. toukokuuta 1895 Suomussalmi – 4. heinäkuuta 1971 Oulu) oli suomalainen itseoppinut kuvataiteilija ja ammattivalokuvaaja. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa lukeutuu mm. Suomussalmen kunnanvirastolla sijaitseva "Tervavene"-maalaus vuodelta 1963.
Tauriainen syntyi Suomussalmessa Kiantajärven Salonsaarella sijainneessa Puppon talossa. Hänen vanhempansa olivat Juho Niilonpoika Tauriainen ja Saara Antintytär Manninen. Hänen ristimänimensä oli Kaarlo, mutta kirkonkirjoihin nimi oli virheellisesti vääntynyt "Kalleksi", vaikkakin muissa virallisissa asiakirjoissa nimi oli Kaarlo-muodossa.
Tauriainen osoitti jo kouluikäisenä kiinnostusta maalaamiseen, sillä kodin lähelle majoittuneen oululaisperheen pojan kerrotaan antaneen hänen kokeilla vesiväreillä maalaamista, kun pojasta ei ollut auttamaan isäänsä halkotöissä. Hän suoritti kansakoulun oppimäärän kolmessa kuukaudessa vuonna 1914 ja kaksi vuotta myöhemmin siirtyi maamieskouluun, jossa koulun kuvataiteenopettaja huomioi Tauriaisen taiteellisen lahjakkuuden ja lahjoitti hänelle öljyvärit. Jo vapaussodan aikana samalla kun Tauriainen palveli Rannikkotykistössä vääpelinä ja vt. patterin päällikkönä, hän maalasi aktiivisesti tulojensa kartuttamiseksi.
Tauriaisen työura on ollut laaja. Kotiuduttuaan hän toimi Suomussalmen suojeluskunnan päällikkönä 1919–1926 ja osin samanaikaisesti myös metsätyönjohtajana Kajaani Oy:llä. Muita toimia olivat mm. kunnan rahastonhoitajana (1926–1932), kirjaston hoitajana (1925–1939) ja Säästöpankin kamreerina (1933–1952). 1920-luvulla Tauriaisen uudeksi intohimoksi muodostui valokuvaus, ja siitä tuli hänen pääammattinsa. Hänen perustamansa valokuvaamo K. Tauriainen toimikin Suomussalmen kirkonkylällä aina 1960-luvun lopulle saakka.
Kaarlo Tauriainen oli naimisissa Saimi Johanna Pyykkösen (1895–1965) kanssa, ja heidän avioliitostaan syntyi viisi lasta: Soini (s. 1920), Saima (s. 1922), Sirkka-Maija (s. 1925), Mauno (s. 1928) ja Saara (s. 1937).
Venla Hiidensalo
Venla Hiidensalo (s. 12. joulukuuta 1975) on suomalainen kirjailija, toimittaja, kriitikko, ja kolumnisti, oppiarvoltaan valtiotieteen maisteri.
Hiidensalo on opiskellut Helsingin yliopistossa viestintää ja yleistä kirjallisuustiedettä ja valmistui valtiotieteen maisteriksi vuonna 2006. Hän on opiskellut myös kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa. Hiidensalo on toiminut vapaana toimittajana, kirjallisuus- ja mediakriitikkona ja kolumnistina jo vuodesta 1997. Hän on kirjoittanut muun muassa Imageen, Mondoon, Annaan, Oliviaan, Nykypäivään ja Kodin kuvalehteen.
Hiidensalon esikoisromaani "Mediahuora" julkaistiin vuonna 2012. Teos käsittelee julkisuuden kirjoittamattomia lakeja ja valtasuhteita. Seuraava, vuonna 2014 julkaistu romaani "Karhunpesä" käsittelee sukupolvien yli jatkuvaa vaikenemisen ja syyllisyyden ketjua. Vuonna 2017 julkaistu teos "Sinun tähtesi" on historiallinen romaani, joka piirtää suomalaista kulttuuria muovanneen kuvataiteilijan Albert Edelfeltin elämäntarinan. Hiidensalon kerrontatyyliä on luonnehdittu ronskiksi ja purevaksi.
Hiidensalon mukaan kaunokirjallisuuden perimmäisenä tavoitteena on kertoa fiktion kautta todellisuudesta asioita, joita ei voi muilla keinoin kertoa. Kirjailija on totuuden etsijä, jolla on siksi myös oltava ehdoton kirjoittamisen vapaus. Hiidensalo valittiin vuonna 2018 Suomen PEN -kirjailijajärjestön puheenjohtajaksi kolmivuotiskaudelle 2018–2020. Hän on ollut myös Kirjailijaliiton johtokunnan jäsen.
You're My Boss
You're My Boss on Antoinette Jadaone ohjaama vuonna 2015 ensi-iltansa saanut filippiiniläinen tagaloginkielinen komediaelokuva.
Yanar Dağ
Yanar Dağ on jatkuvasti palava vuori Azerbaidžanissa. Palaminen johtuu maakaasusta. Toisin kuin mutatulivuoret, Yanar Dağin liekit palavat melko tasaisesti, koska kaasu poistuu tasaisesti pinnan alta. Yanar Dağin erottaa mutatulivuorista myös se, että sen sisuksista ei purkaudu mutaa tai muita aineita.
Yanar Dağ sijaitsee Absheronin niemimaalla Kaspianmeren rannalla lähellä pääkaupunki Bakua. On esitetty, että Yanar Dağin löysi sattumalta lammaspaimen 1950-luvulla.
Maailmassa on vain kourallinen palavia vuoria ja suurin osa niistä sijaitsee Azerbaidžanissa pääkaupunki Bakun lähettyvillä. Yanar Dağin tuli ei ole sammunut ikinä. Liekit ovat peräisin hiekkakivimuodostelmissa olevista aukoista ja voivat nousta jopa 10 metrin korkeuteen. 
Yanar Dağin lisäksi Azerbaidžanissa sijaitsee toinen kuuluisa palava vuori Fire Temple, joka tunnetaan myös nimellä Ateshgash. Ateshgash sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Bakusta. Kuten Yanar Dağin liekit, myös Ateshgashin liekit ovat peräisin maakaasusta. Mutta toisin kuin Yanar Dağissa, Ateshgashissa luonnollinen maakaasun virtaus on jo lakannut, joten kaasua pumpataan alueelle keinotekoisesti turisteja varten.
Liekit ovat palaneet Yanar Dağin alueella kautta aikojen ja niistä ovat raportoineet monet historioitsijat ja tutkimusmatkailijat kuten Marco Polo. Alexandre Dumas kuvailee nähneensä vastaavanlaisia liekkejä Yanar Dağin lähelle rakennetussa zarathurstralaisessa tulitemppelissä.
Puolanspanieli
Puolanspanieli ("Polski Spaniel Myśliwski") on puolalainen koirarotu. Se ei ole FCI:n tunnustama, mutta on hyväksytty kansallisella tasolla Puolan Kennelliitossa (Związek Kynologiczny w Polsce) joulukuusta 2016 lähtien.
Puolanspanieli muistuttaa cockerspanielia, viiriäiskoiraa ja venäjänspanielia. Sen rakenteen tulee olla kompakti ja suorakaiteen muotoinen. Karvapeite on keskipitkä, pehmeä ja säänkestävä. Karva on pidempää korvissa muodostaen hapsut sekä hännässä, vatsassa ja raajojen takaosissa ns. "röyhelömäistä". Väritys on roan eri sävyissään vaihtelevan sävyisestä ruskeasta (yleisin; tällöin myös kirsu on ruskea) siniseen (mustat laikut ja pilkutus). Molemmissa vaihtoehdoissa pohjaväri on valkoinen, joka saattaa pilkutusten takia vaikuttaa tietyissä kohdissa harmaalta. Liver-roanilla on ruskea kirsu ja blue-roanilla musta. Hännänkärki on usein valkoinen. Uroksen säkäkorkeus on 43-48 cm ja nartun 39-44 cm; molemmilla sukupuolilla sallitaan 2 cm:n heitto suuntaan tai toiseen. Paino vaihtelee 12-26 kg:n välillä.
Tämä tasapainoinen, työssään aktiivinen rotu metsästää väsymättömästi vaikeakulkuisessa maastossa. Se on rohkea, älykäs ja helposti koulutettavissa. Vaikka se onkin omaa perhettään kohtaan rakastava, suhtautuu se vieraisiin varauksella. Kuten muut lintukoirat, puolanspanielikin on enemmän tai vähemmän energinen, joten siitä saa jaksavan lenkkikaverin.
1800-luvulla englanninspringerspanieleja, cockerspanieleja, fieldspanieleja ja sussexinspanieleja alettiin tuoda Puolaan. Maailmansodan jälkeen maa oli sen verran eristäytynyt ettei uutta verta päästy hakemaan kyseisiin rotuihin, vaan niitä alettiin sen sijaan risteyttää keskenään. Vielä tuolloin ulkonäöllä ei ollut väliä. 1990-luvulla alkaneen jalostusohjelman päätavoitteet ovat keskittyneet työkykyyn, luonteeseen, metsästysominaisuuksiin ja ulkomuotoon. Koiran tulee kyetä työskentelemään niin pelloilla, niityillä, mudassa kuin vedessäkin.
Matti J. Kankaanpää
Matti Juhani Kankaanpää (6. marraskuuta 1943 Kokkola – 7. joulukuuta 2017, Virrat) oli tietokirjailija ja sukututkija.
Matti Kankaanpää on tehnyt muun muassa useita sukukirjoja ja historiikkeja. Hän on myös julkaissut talohistorioita sekä kirjoittanut lukuisia lehtiartikkeleita. Hän pystyi tulkitsemaan vanhoja tekstejä ja käänsi esimerkiksi rippikirjoja sukututkijoiden työn helpottamiseksi.
Hänen sukujuurensa olivat Virroilla; Ala-Härkösen, Virtain Sipilässä ja Kauppilassa. Matti pääsi ylioppilaaksi Virtain yhteiskoulusta, opiskeli yhteiskuntatieteitä Turun yliopistossa, ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1972. Sen jälkeen jatko-opintoja, ennen kuin hän siirtyi päätoimiseksi sukututkijaksi ja perusti T:mi Toiset Aijat.
Matti Kankaanpää aloitti jo 1960-luvulla tutkia virtolaisia sukuja. Hän keräsi myös tarinoita, juttuja ja muistitietoa. Hän haastatteli iäkkäämpiä henkilöitä ja aluksi kirjasi muistiin käsin tiedot. Hän aloitti työnsä ennen tietokoneiden aikaa. Sen vuoksi hän kirjoitti ensimmäiset kirjansa tavallisella kirjoituskoneella. Tietokoneen hän otti käyttöön 1980-luvun alkupuolella.
Matti Kankaanpäätä kiinnosti erityisesti Suomen vanhemmat ajat. Hän keräsi paljon historiallista aineistoa sukututkimuksen ohella. Näin syntyi hänen tärkeimpiä teoksia oli Suuri Pohjansota, iso viha ja suomalaiset (2001) ja Suomalainen Ratsuväki Ruotsin Ajalla (2016).
Saat vihata maailmaa
Saat vihata maailmaa on Nollaseiskan studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1999.
"Soundin" arvostelun mukaan kappalemateriaali on kelvollista, mutta todellisia iskuhittejä levyltä ei löydy, vaikka etenkin kertosäkeisiin on panostettu.
Permin aluepiirin lippu
Permin aluepiirin lippu on Venäjän Federaatioon kuuluvan Permin aluepiirin ja Permin alueen lippu. Lippu on pyhän Yrjön risti, jonka värit ovat valkoinen, sininen ja punainen. Ristin keskiosassa on Permin aluepiirin vaakuna. Lippu muistuttaa hieman Dominikaanisen tasavallan lippua.
Valkoinen symboloi Permin kansan rauhaa, hyvyyttä ja puhtautta. Sininen symboloi ihmisten asenteiden lämpöä, kauneutta ja pehmeyttä sekä alueen vesistöjä ja niiden tuomia rikkauksia. Punainen symboloi permiläisten rohkeutta, urhollisuutta ja pelottomuutta.
Lippu otettiin käyttöön 6. toukokuuta 2003. Lipun mittasuhteet ovat 2:3.
http://flagspot.net/flags/ru-59.htm
Jyrki Näsänen
Jyrki Näsänen (s. 1947) on suomalainen elokuvaohjaaja. Hän on ohjannut yksin tai yhteistyössä kolme dokumenttielokuvaa, aiheina chileläisen poliitikon Luis Corvalánin vierailu Suomessa (Kansojen omatunto, 1979), Koijärvi-liike (Taistelu senteistä, 1983) ja Piirpauke-yhtyeen musiikki (Piirpauke en Tenerife, 1988). Hänellä oli keskeinen osa Teiniteatterin vuonna 1967 esittämän Sex-kabareen suunnittelussa.
Banaaninlastaajan laulu
Banaaninlastaajan laulu ("Day-O" tai "The Banana Boat Song") on jamaikalainen laulu, josta tuli erittäin suosittu ympäri maailmaa vuonna 1956 Harry Belafonten levytyksenä. Siitä tuli Belafonten suurin hitti. Laulua pidetään joissakin lähteissä jamaikalaisena kansansävelmänä ja perinteisenä työlauluna, joissakin lähteissä sen tekijöiksi mainitaan Irving Burgie, William Attaway ja myös Harry Belafonte. Laulu edustaa jamaikalaista mento-musiikkiperinnettä, joskin sitä usein pidetään calypso-musiikin edustajana. Calypso on kuitenkin kotoisin Trinidadista eikä Jamaikasta.
Suomeksi ”Banaaninlastaajan laulun” sanoitti Sauvo Puhtila, ja sen levyttivät vuonna 1957 sekä Taru Pyhälä että Olavi Virta.
Jo ennen Belafontea kappaleen olivat levyttäneet ainakin trinidadilainen Edric Connor and the Caribbeans nimellä ”Day Dah Light” (1952) ja Louise Bennett (1954). Belafonten jälkeen kappaleen levyttivät englanniksi myös muun muassa Sarah Vaughan ja Shirley Bassey sekä The Tarriers -lauluyhtye, jonka jäseniin kuului sittemmin näyttelijänä tunnettu Alan Arkin. Yhtyeen jäsenet Arkin, Erik Darling ja Bob Carey mainitaan monissa lähteissä kappaleen säveltäjinä ja sanoittajina, koska he tekivät laulusta oman versionsa yhdistämällä lauluun katkelmia toisestakin jamaikalaisesta laulusta.
Laulun sanoitus (alkusäe "Come, mister tallyman, tally me banana") on banaaninlastaajan pyyntö esimiehelleen tulla laskemaan, paljonko banaaniterttuja on tänä yönä saanut lastatuksi, jotta saisi palkkansa ja pääsisi kotiin kun aamu jo sarastaa.
Laulusta on tehty monia parodiaversioita, kuten Stan Frebergin kuunnelmanomainen versio vuodelta 1957, jonka Hector suomensi ja esitti nimellä ”Panaani-laulu” Cumulus-yhtyeen albumilla "Dick Dynamite and His Hot Lips" (1974) sekä siitä irrotetulla singlellä. Siinä laulun levytystilanne keskeytyy jatkuvasti, kun kärttyisä bongorumpali ei voi sietää äänekästä ja yli-innokasta laulusolistia mylvimässä "Day-O"-fraasiaan. Solisti määrätään seisomaan yhä kauemmas bongorumpalista, lopulta studion oven taakse. Ovi lukittuu, ja solisti kiipeää takaisin sisään rikkomansa ikkunan kautta.
Toinen suomalainen huumoriversio kappaleesta on Jig-Saw-yhtyeen vuonna 1975 albumilleen "Ujo poika" levyttämä ”Haaksirikko”, jonka sanat teki Repe Kupiainen.
Eskil Kinneberg
Eskil Kinneberg (s. 17. toukokuuta 1992) on norjalainen suunnistaja. Hän on voittanut maailmanmestaruuden viestissä Tarton MM-kilpailuissa 2017 sekä keskimatkalla ja viestissä Riian MM-kilpailuissa 2018. EM-kilpailuissa hän voitti viestissä kultaa Ticinossa 2018 ja saavutti hopeaa Jesenikissä 2016. Juniorien MM-kilpailuista Kinnebergillä on kaksi maailmanmestaruusta ja kaksi pronssia.
Seuratasolla Kinneberg edustaa IFK Göteborgia, jonka joukkueessa hän voitti Jukolan viestin Joensuussa 2017.
Route nationale 5
Route nationale 5 eli RN5 on valtatie Malissa. Se johtaa maan pääkaupungista Bamakosta Guinean rajalla sijaitsevalle Kourémalén rajanylityspaikalle. Tien pituus on 129 kilometriä.
RN5 on osa Bamakon ja Guinean pääkaupungin Conakryn yhdistävää liikennekäytävää, jonka pituus on 980 kilometriä. Conakry on Bamakoa lähinnä oleva valtamerisatama, mutta sen kautta kulkee vain pari prosenttia Malin ulkomaankaupasta.
1940-luvulla rakennettu Bamakon ja Kankanin välinen 344 kilometrin osuus suoristettiin ja päällystettiin 2000-luvun alussa. Samalla rakennettiin myös Nigerin ja Tinkissojoen ylittävät sillat. 2010-luvun alussa rakennettiin 8,8 kilometrin pituinen nelikaistainen sisääntulotie Bamakoon.
Iittalan yhtenäiskoulu
Iittalan yhtenäiskoulu on Hämeenlinnan Kalvolan pitäjän keskuksessa Iittalassa toimiva 1.–9. luokkien yhtenäiskoulu. Vuonna 2017 koulua kävi 374 oppilasta.
Koulun rehtorina toimii Anne Laatikainen.
Koulussa aloitettiin putkiremontti keväällä 2018, jonka seurauksena ainakin yksi kerros oli toukokuussa poissa käytöstä. Remontin pitäisi valmistua syksyyn 2018 mennessä.
Nummen yhtenäiskoulu
Nummen yhtenäiskoulu on Hämeenlinnan Voutilan kaupunginosassa Nummen alueella toimiva 1.–9. luokkien yhtenäiskoulu. Vuonna 2017 koulua kävi 843 oppilasta. Lukuvuodesta 2018-2019 alkaen koulu sijaitsee uudessa Nummikeskuksessa Kylätiellä, jossa yhtenäiskoulun ohella toimii neuvola ja kirjasto.
Vielä edeltävänä lukuvuonna 2017–2018 koulu oli jakautuneena kolmeen eri osoitteeseen Ahvenistoon (4–9-luokat: Turuntie 33, 13130 HML; "Ahveniston koulu"), Kaurialaan (Seminaarin 1–4-luokat: Seminaarinkatu 2, 13130 HML; "Seminaarin koulu") ja Loimalahteen (Hirsimäen 1–2-luokat: Hirsimäenkatu 29, 13500 HML; "Hirsimäen koulu").
Koulun rehtorina toimii Kati Hirvonen ja apulaisrehtorina Antti Palomaa.
Hauhon yhtenäiskoulu
Hauhon yhtenäiskoulu on Hämeenlinnan Hauhon pitäjässä toimiva 1.-9. luokkien yhtenäiskoulu. Vuonna 2017 koulua kävi 228 oppilasta.
Koulun rehtorina toimii Pekka Paappanen.
Lyseon koulu (Hämeenlinna)
Lyseon koulu on Hämeenlinnan 2. kaupunginosassa eli Koilliskulmassa toimiva 7.-9. luokkien yläkoulu. Vuonna 2017 koulua kävi 444 oppilasta. Koulu on toiminut osin väistötiloissa Verkatehtaalla (Keinusaaren kaupunginosassa).
Koulun rehtorina toimii Pasi Seila.
MAC Budapest
MAC Budapest on unkarilainen jääkiekkoseura Unkarin pääkaupungista Budapestistä.
Keskikiina
Keskikiina ("Middle Chinese") on alkuaan vuonna 601 julkaistussa "Qieyun"-riimisanakirjassa kuvailtu kiinan kielen varhaismuoto. Kirjoitusjärjestelmän luonteen johdosta itse lausuminen sekä äänteistö ovat jouduttu rekonstruoimaan. Aiemmasta muinaiskiinasta poiketen keskikiinaan on kehittynyt toonijärjestelmä, jossa on neljä toonia. Monet nykyisistä kiinan murteista ovat kehittyneet keskikiinasta; poikkeuksiakin tosin on, ja niihin lukeutuu muun muassa min-kiinan muodot.
Yksi merkittävistä keskikiinaa tutkineista kielitieteilijöistä on ollut ruotsalainen Bernhard Karlgren.
Seminaarin koulu
Seminaarin koulu on Hämeenlinnan Kaurialan kaupunginosassa toimiva 1.-6. luokkien alakoulu. Vuonna 2017 koulussa oli noin 700 (721) oppilasta. Lapsista 74 opiskeli Ojoisten Lastentaloksi kutsutussa rakennuksessa Puistonmäen kaupunginosassa (4 luokka-asteiden 1-2 luokkaa). Koulussa toimi yhteensä 27 suomenkielistä yleisopetuksen luokkaa ja yksi ruotsinkielinen perusopetuksen luokka. Lisäksi kahdessa luokassa annettiin valmistavaa opetusta alkujaan vieraskielisille oppilaille.
Seminaarin koulu on elokuussa 2012 toimintansa aloittanut suurehko alakoulu, joka toimii aiemman Hämeenlinnan normaalikoulun ja opettajankoulutuslaitoksen tiloissa. Koulutoiminta on aiemman Ojoisten koulun jatkoa; vuonna 2012 Hämeenlinnasta Tampereelle siirretyn normaalikoulun oppilaat kirjattiin tuolloin Ojoisten koulun oppilaiksi. Muodostunut uusi, aiempaa laajempi alakoulu nimettiin tammikuussa Seminaarin kouluksi. Sen koulurakennukset ovat pääosin Suomen yliopistokiinteistöt Oy:n omistuksessa ja Hämeenlinnan kaupunki on vuokrannut ne koulukäyttöön. Rakennuksista vanhin on Seminaarin kivitalo (keltainen rakennus, vuodelta 1930). Tähän on yhdistetty vuoden 1979 lisärakennus liikuntasaleineen. Vaaleankeltainen rakennus on vuodelta 1953 ja harmaa lisärakennus vuodelta 1984. Ojoisten Lastentaloksi kutsuttu uudisrakennus (Mäyräntie 3) valmistui aiemman Ojoisten koulun tilalle vuonna 2013; rakennuksessa toimii myös päiväkoti ja neuvola.
Koulun rehtorina toimii Pasi Rangell ja apulaisrehtorina Panu-Ilari Mikkola.
Route nationale 16
Route nationale 16 eli RN16 on valtatie Malissa. Se johtaa Moptin esikaupungista Sévarésta Douentzan kautta Gaoon. Tien pituus on 568 kilometriä. RN16 toimii Bamakosta Sévaréen johtavan valtatie RN6:n jatkeena. Gaossa haarautuvat reitit Kidaliin, Nigeriin ja Algeriaan.
Tie on rakennettu vuosina 1979–1986. Sen rahoitukseen osallistuivat Saksan KfW, Afrikan kehityspankki ja arabimaat. RN16 on tärkeä maan pohjois- ja eteläosien yhdistäjä ja sillä oli suuri merkitys ruoka-avun toimittamisessa 1980-luvun kuivuudesta kärsineeseen pohjoiseen.
RN16 on nykyään erittäin huonossa kunnossa, ja Gossin ja Gaon välisellä osuudella voi nähdä rosvojoukkojen hyökkäyksissä palaneita ajoneuvoja. Tien kunnostuksesta vastaavat Malin armeijan pioneerijoukot.
Racing FC Union Luxemburg
Racing Football Club Union Luxembourg tai Racing Football Club Union Lëtzebuerg tai usein vain Racing FC on jalkapalloseura Luxemburgin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Luxemburgin korkeimmalla sarjatasolla Kansallinen divisioonassa.
Racing on virallisesti perustettu vuonna 2005, kun CS Alliance 01, CA Spora Luxemburg ja Union Luxemburg fuusioituivat. Racingin historiaan liittyy monia seurojen fuusioitumisia, sillä Racingin muodostaneet kolme seuraa ovat myös syntyneet seurojen fuusioiden kautta:
Nykyinen seura ei ole saavuttanut kansallisia mestaruuksia, mutta sitä edeltäneet seurat ovat voittaneet useita mestaruuksia. Racing on voittanut Luxemburgin cupin vuonna 2018.
Racing Club Luxemburg
Racing Club Luxembourg oli jalkapalloseura Luxemburgin kaupungista. Seura perustettiin kesäkuussa 1907. Vuonna 1923 se muodosti Sporting Club Luxemburgin kanssa CA Spora Luxemburgin. Seura voitti historian ensimmäisen Luxemburgin mestaruuden vuonna 1910.
Sporting Club Luxemburg
Sporting Club Luxemburg oli jalkapalloseura Luxemburgin kaupungista. Seura perustettiin toukokuussa 1908. Sporting voitti Luxemburgin mestaruuden vuosina 1911 ja 1919. Sporting fuusioitui vuonna 1923 Racing Club Luxembourgin kanssa muodostaen CA Spora Luxemburgin.
CA Spora Luxemburg
CA Spora Luxemburg oli jalkapalloseura Luxemburgin kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1923, kun Racing Club Luxemburg ja Sporting Club Luxemburg fuusioituivat. Spora voitti Luxemburgin mestaruuden kausina 1924–25, 1927–28, 1928–29, 1933–34, 1934–35, 1935–36, 1937–38, 1948–49, 1955–56, 1960–61 ja 1988–89. Luxemburgin cupin seura voitti 1927–28, 1931–32, 1939–40, 1949–50, 1956–57, 1964–65, 1965–66 ja 1979–80. CA Spora fuusioitui vuonna 2005 CS Alliance 01:n ja Union Luxemburgin kanssa muodosten Racing FC Union Luxemburgin.
Union Luxemburg
Union Sportive Luxemburg, usein vain Union Luxemburg, oli jalkapalloseura Luxemburgin kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1925, kun US Hollerich Bonnevoie ja JS Verlorenkost fuusioituivat. Union Luxemburg voitti Luxemburgin mestaruuden kuudesti. Mestaruudet olivat kausilta 1926–27, 1961–62, 1970–71, 1989–90, 1990–91 ja 1991–92. Luxemburgin cupin se voitti kausina 1946–47, 1958–59, 1962–63, 1963–64, 1968–69, 1969–70, 1985–86, 1988–89, 1990–91 ja 1995–96. Vuonna 2005 Union Luxemburg fuusioitui CS Alliance 01:n ja CA Spora Luxemburgin kanssa muodostaen Racing FC Union Luxemburgin.
FC Aris Bonnevoie
Football Club Aris Bonnevoie tai Football Club Aris Bonneweg oli jalkapalloseura Luxemburgin kaupungista. Bonnevoie perustettiin vuonna 1922. Se voitti kolmesti Luxemburgin mestaruuden. Mestaruudet ovat kausilta 1963–64, 1965–66 ja 1971–72. Luxemburgin cupin se voitti vuonna 1967. Aris Bonnevoie ja CS Hollerich fuusioituivat vuonna 2001 muodostaen CS Alliance 01:n.
US Hollerich Bonnevoie
Union Sportive Hollerich Bonnevoie oli jalkapalloseura Luxemburgin kaupungista. Se perustettiin vuonna 1908. Se voitti Luxemburgin mestaruuden viidesti 1910–luvulla. Mestaruudet ovat kausilta 1911–12, 1913–14, 1914–15, 1915–16 ja 1916–17. Vuonna 1925 Hollerich Bonnevoie fuusioitui JS Verlorenkostin kanssa muodostaen Union Luxemburgin.
FK Homel
FK Homel tai FK Gomel on jalkapalloseura Homelin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1959. Homel pelaa vuonna 2018 Valko-Venäjän jalkapalloliigassa, joka on maan korkein sarjataso. Se on voittanut Valko-Venäjän mestaruuden vuonna 2003. Valko-Venäjän Cupin se on voittanut vuosina 2002 ja 2011.
Route nationale 6
Route nationale 6 eli RN6 on valtatie Malissa. Se johtaa maan pääkaupungista Bamakosta Ségoun, Blan ja Sanin kautta Moptin esikaupunkiin Sévaréen. RN6:n jatke on Gaoon johtava RN16. Tien pituus on noin 612 kilometriä.
Bamakon ja Ségoun välistä tieosuutta alettiin leventää ja päällystää uudelleen vuonna 2012. Kiinalaisten suorittama rakennustyö eteni Bamakon porteille Niamanaan vuonna 2014. Seuraavaksi on vuorossa nelikaistainen sisääntuloväylä Bamakoon.
Ségoun läpi on rakennettu uusi kymmenen kilometriä pitkä nelikaistainen väylä, joka jatkuu seitsemän kilometriä Saniin päin. Markalan liittymän sisältävä osuus vihittiin käyttöön huhtikuussa 2018. Kolmekymmentäviisi miljoonaa euroa maksaneen hankkeen rahoittajina toimivat Malin valtio (84 %) ja Länsi-Afrikan kehityspankki (16 %).
Kuubanyölisko
Kuubanyölisko ("Cricosaura typica") on yöliskojen heimoon kuuluva liskolaji, jota tavataan vain Kuuban itäosasta. Se on sukunsa ainoa laji.
Kuubanyölisko on pieni, tummanruskea lisko. Sen pituus kuonosta peräaukkoon on alle neljä senttiä. Kuubanyöliskolla on pyöreät pupillit ja siltä puuttuvat silmäluomet. Se elää kivien alla kuivissa, subtrooppisissa metsissä. Vankeudessa lisko on aktiivinen illalla ja pysyttelee päivät suojan alla tai kaivautuneena maahan. Se syö hyönteisiä, pääosin muurahaisia, ja hämähäkkejä. Kuubanyölisko on ainoa tunnettu yölisko, joka munii. Se laskee yhden munan 1–2 senttiä syvään koloon. Munat kuoriutuvat kahden kuukauden kuluttua muninnasta. Vaikka kuubanyölisko ei ole uhanalainen, sen levinneisyysalue on rajallinen ja lajiin vaikuttaa metsien heikkeneminen.
Hydroksaamihapot
Hydroksaamihapot ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa on funktionaalinen ryhmä, jota voidaan kuvata yleisellä kaavalla RC(=O)NHOH.
Hydroksaamihapoilla on kaksi tautomerista muotoa, jotka ova keto- ja enolimuodot. Ketomuodossa on kaksoissidos hiilen ja hapen välillä ja enolimuodossa hiilen ja typen välillä. Hydroksaamihappoja valmistetaan hydroksyyliamiinista ja karboksyylihapoista tai niiden johdannaisista kuten estereistä, anhydrideistä tai happoklorideista. Toinen tapa on aldehydeistä Angeli–Rimini-reaktiolla. Hydroksaamihapot ovat heikkoja happoja. Ne muodostavat komplekseja metalli-ionien kanssa ja esimerkiksi kompleksit raudan kanssa ovat väriltään punaisia tai violetteja. Hydroksaamihapot reagoivat Lossen-toisiintumisella muodostaen amiineja.
Diósgyőri VTK
Diósgyőr-Vasgyári Testgyakorlók Köre on jalkapalloseura Miskolcin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Unkarin korkeimmalla sarjatasolla OTP Bank Ligassa. Diósgyőri on voittanut kahdesti Magyar Kupan vuosina 1977 ja 1980. Seura on perustettu vuonna 1910.
Timo Laine
Timo Aleksander Laine (s. 5. heinäkuuta 1934 Turku) on suomalainen moottoripyöräilijä. Hän voitti maaradan Euroopan-mestaruuden vuonna 1961 ja hänestä tuli näin ensimmäinen suomalainen moottoripyöräilyn Euroopan-mestari.
Laine nousi maarata-ajossa kansalliselle huipulle 1950-luvun puolivälissä ja voitti vuonna 1959 Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa joukkuemestaruuden sekä saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa. Henkilökohtaisen Pohjoismaiden-mestaruuden hän voitti vuosina 1964–1966. Henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden hän voitti vuosina 1962–1965, 1967–1968 ja 1972.
Maaradan EM-kilpailuissa Oslossa 1961 Laine voitti mestaruuden niukasti ennen speedwayn maailmanmestaria, ruotsalaista Ove Fundinia. Vuonna 1962 Laine sijoittui EM-kisassa pronssille, vuonna 1963 neljänneksi, vuonna 1965 hopealle, vuonna 1967 viidenneksi sekä vuosina 1968 ja 1969 neljänneksi.
Speedwayssä Laine voitti henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1961–1963.
Laine valittiin vuoden 1961 toiseksi parhaaksi suomalaisurheilijaksi Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä ampumahiihtäjä Kalevi Huuskosen jälkeen. Urheilutoimittajat valitsivat Laineen myös vuoden parhaaksi moottoriurheilijaksi vuonna 1961 sekä autoilu- ja moottoripyöräilyvalintojen eriydyttyä vuoden moottoripyöräilijäksi vuosina 1963–1965.
Laine edusti seuratasolla Turun Moottoriseuraa ja Turun Moottorikerhoa, ja hän oli Kakskerran Erän perustajajäsen.
Ards FC
Ards Football Club on jalkapalloseura Bangorin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 maansa korkeimmalla sarjatasolla Pohjois-Irlannin Valioliigassa. Ards FC on perustettu vuonna 1900. Ards on voittanut kertaalleen Pohjois-Irlannin mestaruuden. Tämä tapahtui vuonna 1958. Irish Cupin se on voittanut 1926–27, 1951–52, 1968–69 ja 1973–74.
Kuun etupuoli
Kuun etupuoli on se puoli Kuusta, joka näkyy Maahan. Se on Kuun pyörähdysajasta johtuen aina sama puoli, joskin Maahan näkyy eri aikoina kaiken kaikkiaan 59 prosenttia Kuun pinnasta. Käytäntönä on esittää kartoissa Kuun pohjoispuoli Maan pohjoisen pallonpuoliskon näkökulmasta, jolloin Maan päiväntasaajan eteläpuolella Kuu näkyy käänteisenä.
Kuun etupuolen pohjoisosa koostuu pääosin niin sanotuista Kuun meristä, jotka ovat basaltin täyttämiä törmäyskraattereita, sekä merien lahdista. Niitä täplittävät nuoret kraatterit ja kaarevat vuoristot. Erityisen hyvin näkyvä muodostelma on lounaasta koilliseen kulkeva törmäyskraattereiden rivi, johon kuuluvat Kopernikus, Erastothenes, Arkhimedes, Cassini ja Aristoteles.
Eteläpuolta hallitsee kirkas kuuylänkö, jossa on vaihtelevan kokoisia kraattereita. Erityisen hyvin erottuu Tycho-kraatteri säteineen. Nollameridiaanin lähellä pohjois-eteläsuunnassa on suuria kraattereita kuten Ptolemaeus, Alphonsus, Arzachel ja Purbach. Hyvin erottuu myös Rupes Recta -murtumavyöhyke.
Alla Kuun etupuolen kartta, jossa näkyvät selkeimmin erottuvat kohteet latinankielisine nimineen ja niiden englanninkielisine käännöksineen. Sinisellä tekstillä meret, keltaisella kraatterit.
Coleraine FC
Coleraine Football Club on jalkapalloseura Colerainen kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 maansa korkeimmalla sarjatasolla Pohjois-Irlannin Valioliigassa. Coleraine on perustettu kesäkuussa 1927. Coleraine on voittanut Pohjois-Irlannin mestaruuden vuonna 1974. Irish Cupin se on voittanut kausina 1964–65, 1971–72, 1974–75, 1976–77, 2002–03 ja 2017-18.
Jarl Gripenberg
Jarl Mauritz Leonard Gripenberg (18. joulukuuta 1914 Helsinki – 26. huhtikuuta 1997) oli suomalainen suunnistaja, lajissaan Suomen parhaita 1930-luvun loppupuolella ja 1940-luvulla.
Gripenberg voitti SFI–Ruotsi-suunnistusottelun jo vuosina 1936 ja 1937. Hän voitti ylivoimaisesti ensimmäisen virallisen Ruotsi-maaottelun vuonna 1945 ja oli pohjoismaisen nelimaaottelun paras vuonna 1947. Henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden hän voitti vuosina 1943 ja 1950 sekä viestin Suomen-mestaruuden Grankulla IFK:n joukkueessa vuosina 1937 ja 1947.
Gripenberg valittiin vuoden 1947 neljänneksi parhaaksi suomalaisurheilijaksi Urheilutoimittajain Liiton ensimmäisessä Vuoden urheilija -äänestyksessä.
Gripenberg väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1944 ja toimi sittemmin Teknillisen korkeakoulun orgaanisen kemian professorina vuosina 1972–1977.
Glenavon FC
Glenavon Football Club on jalkapalloseura Lurganin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 maansa korkeimmalla sarjatasolla Pohjois-Irlannin Valioliigassa. Glenavon on perustettu vuonna 1889. Seuralla on kolme Pohjois-Irlannin mestaruutta kausilta 1951–52, 1956–57 ja 1959–60. Irish Cupin seura on voittanut kausina 1956–57, 1958–59, 1960–61, 1991–92, 1996–97, 2013–14 ja 2015–16.
Án Jousentaivuttajan saaga
"Án Jousentaivuttajan saaga" on muinaissaagoista nuorimpia. Nykypäivään säilynyt saaga on todennäköisesti kirjoitettu vasta 1400-luvulla, ja myös sen varhaisin tunnettu käsikirjoitus on samalta vuosisadalta (AM 343a 4to). Verrattuna muihin nuorempiin muinaissaagoihin, jotka sisältävät runsaasti fantasiakirjallisuudelle tyypillisiä piirteitä, "Án Jousentaivuttajan saaga" on luonteeltaan realistisempi ja muistuttaa siinä suhteessa enemmän islantilaissaagoja. "Án Jousentaivuttajan saaga" poikkeaa kuitenkin islantilaissaagoista saagan tapahtumapaikkojen ja -ajankohdan osalta: Ánin saaga sijoittuu Islannin ulkopuolelle ja aikakaudelle, jolloin Islantia ei vielä ollut asutettu. 
Saagan pohjana ollut tarinamateriaali onkin vanhempaa kuin "Án Jousentaivuttajan saaga" sellaisena kuin se nykypäivänä tunnetaan. Ánin tarina on tunnettu Skandinaviassa jo ainakin 1200-luvulla, sillä "Ano sagittariuksesta" kerrotaan jo tanskalaisen Saxo Grammaticuksen vuoden 1200 paikkeilla laatimassa latinankielisessä teoksessa "Gesta Danorum" (kirja 6:4). Ánin tarinaan liittyen on säilynyt myös rímur-runoutta, "Áns rímur bogsveigis", joka pohjautuu jollekin varhaisemmalle, nyt jo kadonneelle versiolle. Kyseinen versio on ollut nykyään tunnettua saagaa laajempi. Ánista kertova rímur-runo on laadittu mahdollisesti jo 1400-luvun alkupuolella.
Kaukaisesta menneisyydestä kertovat islantilaiset muinaissaagat herättivät kiinnostusta 1600–1700-luvun Ruotsissa, koska niitä pidettiin Ruotsin muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä kertovina lähteinä. Tilanteessa, jossa muita lähteitä kyseisestä ajasta oli hyvin vähän, muinaissaagoja käytettiin usein ilman asianmukaista lähdekritiikkiä ja myös suurvaltaideologian rakennusaineena ja propagandatarkoituksessa. "Án Jousentaivuttajan saaga" kuului niihin muinaissaagoihin, jotka herättivät suurvalta-ajan Ruotsissa mielenkiintoa. Ruotsalaiset eivät kuitenkaan tuolloin enää ymmärtäneet saagojen kieltä, muinaisislantia, minkä vuoksi "Án Jousentaivuttajan saaga" ilmestyi ruotsiksi käännettynä Eric Julius Björnerin teoksessa "Nordiska kämpa dater" vuonna 1737 (Stockholm). 
"Nordiska kämpa dater " -kokoelma sisältää saagoja, joiden jollain tapaa voitiin katsoa liittyvän Ruotsiin, esimerkiksi niin, että niissä liikuttiin Ruotsin tai sen vaikutuspiiriin kuuluvilla alueilla tai kerrottiin muinaisiksi ruotsalaisiksi kuninkaiksi tulkituista hahmoista. "Án Jousentaivuttajan saagan" tapahtumat sijoittuvat kuitenkin pelkästään Norjan alueelle, eikä saagasta löydy yhtymäkohtia Ruotsiin. Onkin oletettu, että Björner sisällytti saagan kokoelmaansa, koska se oli yksi Hrafnistan miehistä kertovista saagoista. Olof Rudbeck oli nähnyt kyseiset saagat merkittäviksi, ja oli jo vuonna 1697 sisällyttänyt "Ketill Kojamon saagan", "Grímr Karvaposken saagan" ja "Nuoli-Oddrin saagan" teokseensa "Ketilli Hængii et Grimonis Hirsutigenæ patris et filii historia " (Upsala). Björner on todennäköisesti myös ollut tietoinen siitä, että Ánin tarina oli varhaista alkuperää, koska se kerrottiin myös Saxon teoksessa.
Pasi Räty
Pasi Räty (s. 1965) on suomalainen rikollinen. Räty on Suomessa pisimpään elinkautistaan istunut rikollinen. Siinä missä keskimääräinen elinkautisvanki saa armahduksen istuttuaan hieman vajaa 15 vuotta, Rädyn ensimmäinen elinkautinen kesti 22 vuotta. Tuolloin 25-vuotias Räty tuomittiin vuonna 1990 tehdystä murhasta ja ryöstöstä elinkautiseen vankeuteen. Vapauduttuaan vankilasta 2012 Räty ehti olla vapaalla vain reilun kuukauden ennen kuin hakkasi samaan ryyppyporukkaan kuuluneen miehen hengiltä käteen osunutta rautaputkea käyttäen. Hänet tuomittiin toistamiseen elinkautiseen vankeuteen murhasta. Motiivia teolle ei löydetty.
Alfred Lamoureux
Alfred Lamoureux (29. joulukuuta 1876 Montreal – 10. maaliskuuta 1954 Montreal) oli kanadalainen säveltäjä, urkuri, pianisti, laulaja ja pedagogi. Hän opiskeli vuosina 1889–1897 Institut Nazarethissa, jossa häntä opettivat Achille Fortier, Romain-Octave Pelletier, Victoria Cartier, Frantz Jehin-Prume ja J.-J. Goulet. Hän opetti itse myöhemmin samassa opinahjossa ja monissa muissa laitoksissa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Louise André, Hervé Cloutier, Gabriel Cusson, Gérald Desmarais ja Sisar Marie-Stéphane.
Lamoureux'n tuotantoon kuuluu muun muassa neljä messua sekä oratoriot "Tragédie d'Esther" ja "La Samaritaine". Lamoureux oli sokea.
Route nationale 7
Route nationale 7 eli RN7 on valtatie Malissa. Se johtaa maan pääkaupungista Bamakosta Bougounin ja Sikasson kautta Norsunluurannikon rajalla sijaitsevalle Zégouan raja-asemalle. Tien pituus on 471 kilometriä.
RN7 on osa 1225 kilometrin pituista liikennekäytävää, joka johtaa Bamakosta Abidjanin valtamerisatamaan. Burkina Fason kautta on yhteydet myös Ghanan, Togon ja Beninin satamiin. Tietä pitkin kulkee noin puolet Malin ulkomaankaupasta.
Vuonna 1965 valmistunut maantie uudistettiin vuosina 1988–1990. Kymmenen metriä leveällä tiellä on seitsemän metriä leveä asfaltoitu ajorata. Tien kaltevuus on enintään 4,4 prosenttia ja viitenopeus sata kilometriä tunnissa.
Bamakon ja Bougounin välinen 152 kilometrin osuus uudistettiin Maailmanpankin tuella 2000-luvun alussa. Vuonna 2017 ryhdyttiin rakentamaan Sikasson läpi kulkevaa nelikaistaista väylää, ja suunnitelmissa on myös Norsunluurannikon ja Burkina Fason rajoille johtavien osuuksien korjaaminen. Norsunluurannikolle on rakenteilla uusi päällystetty maantie RN7:lta Zantiébougousta.
Panssarivyölisko
Panssarivyölisko ("Ouroborus cataphractus") on vyöliskojen heimoon kuuluva liskolaji. Se elää vain Etelä-Afrikan aavikoilla. Lisko puolustautuu kiertämällä ruumiinsa tiukalle kerälle.
Laji luokiteltiin aikaisemmin vyöpyrstöliskojen sukuun ("Cordylus"), mutta nykyään sitä pidetään oman sukunsa Ouroborus ainoana lajina. Suku on saanut kreikaksi "hännänsyöjää" tarkoittavan nimensä erikoisen puolustustapansa mukaan. Nimi viittaa ikivanhaan Ouroboros-symboliin, jossa käärme tai lohikäärme syö omaa häntäänsä.
Panssarivyöliskon niskaa, ruumista, häntää ja jalkoja peittävät kovien, sarvimaisten suomujen piikkirivit. Sen keskimääräinen pituus kuonosta peräaukkoon mitattuna on 7,5–9 senttiä ja enimmäispituus 10,5 senttiä. Koiraat ovat naaraita suurempia. Häntä on yhtä pitkä tai hieman lyhyempi kuin liskon ruumis. Sen vanttera ja litteä ruumis vaihtelee väriltään likaisen kellertävänruskeasta oljenkeltaiseen. Sillä on keltainen kaula ja tummanruskeita täpliä. Panssarivyölisko voi vaaratilanteessa pudottaa piikkien ympäröimän häntänsä, joka kasvaa hitaasti takaisin. Koska häntä on tärkeä osa sen puolustusasentoa, se pudottaa sen vain viimeisenä vaihtoehtona.
Panssarivyölisko on sosiaalinen ja muodostaa enintään 60 yksilön ryhmiä, jotka voivat viettää pitkiä aikoja samassa kallionhalkeamassa, mikä on epätavallista liskoilla. Ryhmät koostuvat yleensä parista aikuisesta sekä esiaikuisista ja poikasista.
Levätessään kallionhalkeamassa panssarivyölisko on piikikkäiden suomujen takia lähes mahdoton saada pois suojastaan. Kun vaara uhkaa kallionhalkeaman ulkopuolella, lisko pakenee takaisin piiloonsa. Jos saalistaja tai ihminen kuitenkin saa hitaasti juoksevan panssarivyöliskon kiinni, se puolustautuu kiertämällä ruuminsa tiukalle kerälle ja tarttumalla kiinni häntäänsä leuoillaan. Sen piikit estävät saalistajia nielemästä liskoa tai tarttumasta siihen. Puolustusasento suojaa liskon pehmeää, haavoittuvaista vatsapuolta.
Panssarivyölisko käyttää ravinnokseen runsaasti hyönteisiä, jotka viihtyvät seudun kukilla. Termiitit ovat sen tärkeintä ravintoa, mutta se syö myös kaksoisjalkaisia, skorpioneja ja kasvisainesta.
Hauksbók
Hauksbók ( ”Haukrin kirja”) on laaja, keskiajan islantilainen käsikirjoitus, joka on nimetty omistajansa Haukr Erlendssonin (k. 1334) mukaan. Haukr oli islantilainen lainoppinut, joka toimi laamannina ensin Islannissa ja myöhemmin Norjassa. Valtaosa käsikirjoituksesta on laadittu todennäköisesti vuosien 1306–1308 välisenä aikana Haukrin oleskellessa Islannissa, osa taas vuoden 1310 paikkeilla tai sen jälkeen. Haukr on itse kirjoittanut suuren osan käsikirjoituksesta, minkä lisäksi kirjoittamiseen on osallistunut myös muutama muu, todennäköisesti islantilainen ja norjalainen tai färsaarelainen kirjuri.
Hauksbók sisältää (keskiajan näkökulmasta katsottuna) historiallisia, Islannin varhaishistoriaan ja Skandinavian muinaiseen menneisyyteen liittyneitä saagoja (islantilaissaagoja ja muinaissaagoja) sekä latinankielisten historianteosten käännöksiä (antiikkisaagoja), edda-runoutta ("Völuspá") ja teologiaa, filosofiaa, maantiedettä, luonnonhistoriaa, ajanlaskua sekä matematiikkaa ja keskiaikaista lääketiedettä (esim. humoraalioppia) käsitteleviä tekstejä. Kokonaisuutena Hauksbók on ollut vaikuttava henkilökohtainen kirjasto. Kootessaan käsikirjoitusta Haukrin esikuvana on voinut olla jokin vastaava eurooppalainen käsikirjoitus, mahdollisesti Lambert Saint-Omerilaisen 1000-luvun lopulla ja 1100-luvun alussa laatima ensyklopedinen, keskiajan tieteellisiä ja oppineita tekstejä summaava kokoelmateos "Liber floridus" (”Kukkien kirja”).
Keskiajalla Hauksbók-käsikirjoitus oli vielä yhtenäinen, mutta myöhemmin se jaettiin kolmeksi erilliseksi käsikirjoitukseksi, AM 371 4to, AM 544 4to ja AM 675 4to. Hauksbókin alkujaan yli kahdestasadasta lehdestä on säilynyt vain 141. Hauksbókin tunnettu sisältö on seuraava (tahojen Landsbókasafn Íslands, Stofnun Árna Magnússonar sekä Den arnamagnæanske samling ylläpitämän "Handrit.is" -sivuston mukaan):
Huijari Felix Krullin tunnustukset (televisiosarja)
Huijari Felix Krullin tunnustukset ("Bekenntnisse des Hochstaplers Felix Krull") on länsisaksalais-itävaltalainen viisiosainen television minisarja vuodelta 1982. Se perustuu Thomas Mannin samannimiseen romaaniin (1954, suom. Kai Kaila, Weilin + Göös, 1980). Bernhard Sinkelin ohjaamassa sarjassa nuorta Felix Krullia näyttelee englantilainen John Moulder-Brown, ja muissa pääosissa nähdään Klaus Schwarzkopf, Daphne Wagner, Rita Tushingham ja Joss Ackland.
Romaani ja televisiosarja kertovat tarinan Reininlaakson samppanjatilalla kasvaneesta pojasta, joka kasvaa moraalittomaksi seikkailijaksi ja viettelijäksi opittuaan konkurssin ja itsemurhan tehneeltä isältään, miten maailma ja ihmiset taivutellaan omiin tarpeisiin soveltuvaksi. Poika aloittaa oman elämänsä tyhjätaskuna, mutta huijaa tiensä eteenpäin.
Sarja esitettiin Suomen televisiossa vuoden 1984 tammikuussa. "Helsingin Sanomien" Kirsikka Siikalan mielestä "Huijari Felix Krullin tunnustusten" ensimmäinen jakso lupaa paljon ja tarjoaa herkullista ajankuvaa ja satiiria. Sen sijaan vuotta myöhemmin Pertti Avola ei pitänyt tätä eikä vuoden 1984 aikana Suomen televisiossa esitettyä kahta muuta minisarjaa "Der Zauberberg" (ohj. Hans W. Geissendörfer, 1982, esitettiin ruotsinkielisin tekstein nimellä "Bergtagen") ja "Tohtori Faustus" (ohj. Franz Seitz, 1982) järin mullistavina Thomas Mann -filmatisointeina.
Mannin romaani filmattiin ensimmäisen kerran elokuvaksi "Viettelijän tunnustukset" (1957).