hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Dynasty Warriors: Gundam
Dynasty Warriors: Gundam (, Gandamu Musō) on vuonna 2007 julkaistu Gundam-aiheinen videopeli. Pelin kehitti Omega Force ja julkaisi Namco Bandai Games. Se julkaistiin PlayStation 2:lle, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Gundamin pelattavuus on samantyylinen, kuin Koein Dynasty Warriors -pelisarjassa. Peli julkaistiin alun perin Japanissa 1. maaliskuuta 2007 ja sen jälkeen elokuussa 2007 Yhdysvalloissa ja Euroopassa marraskuussa 2007.
Yksinpelissä on kaksi eri pelitilaa: "Official Mode" ja "Original Mode". Ensimmäisessä on käytössä kuusi eri hahmoa, joiden tarinat sijoittuvat Gundam, Z Gundam ja Gundam ZZ animesarjoihin. Jokaisella hahmolla on oma tarina, jonka läpi pelattuaan saa avattua tarinan pääpahiksen, sekä pääsankarin saa käyttöön Original Modeen. Original Mode sen sijaan sijoittuu ei kanoniseen tarinaan ja vaihtoehtoiseen universumiin, joissa hahmot on otettu animesarjoista G Gundam, Gundam W ja Turn A Gundam. Tapahtumat sijoittuvat salaperäisen planeetan tutkimiseen, joka on törmäyskurssilla Maahan.
Versus Modessa on mahdollista pelata kaksinpelinä, jossa on kolme eri pelimuotoa. Normal Match, jossa pelaajat ottelevat toisiaan yksi vastaan yksi pelissä. Warriors Matchissä pelaajat ensin taistelevat omilla pelialueellaan tekoälyn joukkoja vastaan, kunnes he voivat suorittamisen jälkeen otella toisiaan vastaan. Shotdown Constestissa kumpikin pelaajista pyrkii tuhoamaan vihollisjoukkonsa omalta alueelta toista pelaajaa nopeammin.
Gundam sai pääosin keskinkertaisia arvosteluja. Japanilainen videopelilehti Famitsū antoi arvosanaksi 33/40 PS3 versiolle. IGN kritisoi pelin juonta, sillä pelaajan täytyisi olla perehtynyt Gundamiin, jotta ymmärtäisi mitä on tapahtumassa pelin aikana. Kaiken kaikkiaan arvostelun mukaan peli soveltuu parhaiten faneille, sillä pelistä tulee melko nopeasti itseään toistava. 1UP vertasi peliä aivottomaan kesäelokuvaan. Myös kamerakulma sai kritiikkiä, jolla on hankala seurata omaa hahmoa.
Gundam sai kaksi jatko-osaa. Ensimmäinen julkaistiin joulukuussa 2008 Japanissa ja muualla maailmassa huhtikuussa 2009. Toinen jatko-osa julkaistiin Japanissa joulukuussa 2010, Yhdysvalloissa kesäkuussa 2011 ja muualla maailmassa heinäkuussa 2011. Pelille julkaistiin vielä kolmas osa joulukuussa 2013 Japanissa ja muualla maailmassa kesäkuussa 2014.
Pentin linnavuori
Pentin linnavuori on myöhäisrautakautinen muinaislinna, joka sijaitsee Sastamalassa entisen Karkun pitäjän Kärppälän kylässä.
Pentin linnavuori sijaitsee Kuloveden itärannalla, noin 600 metrin päässä järvestä. Se on yksi historiallisen Satakunnan alueen seitsemästä tunnetusta linnavuoresta. Nimensä linnavuori on saanut läheisestä Pentin tilasta. Sen länsipuolella kulkee maantie, joka on todennäköisesti syntynyt jo keskiajalla.
Kyseessä oli pakolinna, joka otettiin käyttöön ilmeisesti 1220-luvun lopulla, ja siitä luovuttiin mahdollisesti jo 1270-luvun aikana mutta viimeistään 1300-luvun alkuun mennessä. Se kuuluu muinaislinnojen ketjuun, joka alkaa Janakkalan Hakoisista ja kulkee Hämeenlinnan, Sääksmäen ja Nokian Siuron linnavuoren kautta Pentin linnavuoreen. Joidenkin tulkintojen mukaan kyseessä olisi Hämeen ja Karjalan vaikutuspiirien väliselle rajalle rakennettu ketju, jota käytettiin puolustautuessa idästä tullutta uhkaa vastaan.
Pentin linnavuoren muinaislinna muodostui kahdesta eri tasosta, joista ylempää käytettiin puolustustarkoituksessa ja vartiotulen paikkana. Alemmalla puolestaan olivat asumukset, karja ja keittopaikat. Kulku linnoitukseen tapahtui itäpuolella sijainneesta pääportista. Varustuksista on nykyään jäljellä kivivalleja, porttirakennelmia sekä neljä asumuksen pohjaa. Arkeologi Hjalmar Appelgren suoritti paikalla kaivauksia vuonna 1886.
Kallioisen mäen länsi- ja pohjoissivut ovat äkkijyrkkiä ja kulkukelvottomia. Loivemmille itä- ja etelärinteille on rakennettu vallituksia, joiden tukikiveykset ovat edelleen nähtävissä. Ne ovat pituudeltaan 16 ja 30 metriä, leveydeltään 1–3 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Valleissa on nähtävissä myös kaksi porttia, joista toinen on kuitenkin raivattu jälkikäteen eläinten kulkutieksi. Idänpuoleinen portti sen sijaan on ilmeisesti alkuperäinen. Kiveysten rajaama sisäpiha on noin 4 500 m²:n laajuinen. Asumusten pohjat ovat noin 3×9 metrin kokoisia kivilatomuksia. Lisäksi lännenpuoleisissa kallionkoloissa on kaksi kivitarhaa, joita pidetään mahdollisina hautoina.
Hjalmar Appelgren kertoo vuonna 1891, että linnan omituisuutena ovat sen pihan keskelle erikokoisista kivistä ladotut neliskulmaiset tarhat, jotka ovat 3–9 metriä pitkiä. Kivet ovat paikoittain yksitellen rivissä ja toisaalla vieritysten. Hän arvelee, että linnalle paenneille perheillä oli jokaisella oma tarhansa, jossa he pitivät majaa, ja että kivirivit olisivat olleet rajamerkkeinä eri kattilakuntien välillä. Vastaavia tarhoja Appelgren löysi myös Arasalon linnavuorelta sekä Kirvunlinnasta.
Pentin muinaislinnaa on tutkittu arkeologisilla kaivauksilla vuonna 1886 (Hjalmar Appelgren). Sitä on tutkittu myös pintapuolisemmin vuosina 1949 (Aarni Erä-Esko) ja 1999 (Miikka Haimila).
Museovirasto aloitti linnavuoren raivauksen vuonna 1994, jolloin sen puustoa harvennettiin ja samalla avattiin näkymää ympäröivälle peltoaukealle.
Pentin linnavuori on mukana Pirkanmaan maakuntamuseon Adoptoi monumentti -ohjelmassa. Vuonna 2016 tamperelainen luonnonsuojeluyhdistys Villi vyöhyke linnavuoren hoitoonsa aikoen kunnostaa sen 1200-luvun mukaiseen tilaan.
Simson Pilkka
Simson Pilkka (12. kesäkuuta 1880 Uusikirkko Vl – 6. marraskuuta 1959 Nastola) oli suomalainen maanviljelijä ja kansanedustaja.
Simson Pilkan vanhemmat olivat talollinen Petter Pilkka ja Maria Määttänen. Pilkka kävi kiertokoulua ja valmistui kansanopistosta 1904. Hän työskenteli maanviljelijänä Uudellakirkolla vuoteen 1925, Kanneljärvellä vuoteen 1939 ja 1941–1944, Sysmässä 1945 ja Nastolassa 1945–1959. Hän oli myös Kuuterselän osuuskassan johtaja 1922–1929 ja Kanneljärven kunnan rahastonhoitaja 1926–1937.
Pilkka valittiin eduskuntaan maalaisliiton edustajaksi Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä vuosiksi 1919–1924 ja 1929–1930. Hän oli eduskunnan työväenasiainvaliokunnan puheenjohtaja 1922–1923 ja 1930 sekä suuren valiokunnan jäsen. Pilkka toimi myös Kanneljärven kunnallislautakunnan puheenjohtajana, Kanneljärven ja Uudenkirkon kunnanvaltuutettuna sekä useissa muissa luottamustehtävissä.
Kellositra
Kellositra, hampurilainen kellositra eli hampurinkellositra (engl. "bell guittern", "cithrinchen", "Hamburg cithrinchen"; saks. "Cithrinchen", "Citrinchen", "Hamburger Cithrinchen"; ransk. "guitare allemande") on hampurilaisen soitinrakentaja Joachim Tielken (1641–1719) viimeistään vuonna 1669 kehittelemä sisteri, jossa on viisi metallikieliparia (yhteensä siis kymmenen kieltä) ja 18 otenauhaa. Soittimen runko on matala ja etuprofiililtaan soittokelloa muistuttava. Kellositran kielten soivan osan pituus on noin 36–38 cm ja tavanomainen viritys "f–a–c′–e′–a′"; vaihtoehtoisia virityksiä ovat "d–g–c′–e′–a′" ja "f–b–d′–f′–b′".
Kellositraa käytettiin erityisesti Pohjois-Saksassa, jossa sellaisia rakennettiin muuallakin kuin Hampurissa. On myös kirjallisia viitteitä siitä, että soitin olisi tunnettu ainakin 1690-luvulla Englannissa. Vastaavasti ruotsalainen Carl Michael Bellman (1740–1795) käytti kellositraa yhtenä laulujensa säestyssoittimena, ja sellainen (myöhempänä 12-kielisenä muunnoksena) on kuvattu myös Per Krafft nuoremman hänestä vuonna 1779 maalaamassa muotokuvassa.
Kellositralle kirjoitettu musiikki on perinteisesti nuotinnettu viisiviivaisella ranskalaisella tabulatuurilla.
Paluu tulevaisuuteen (kappale)
Paluu tulevaisuuteen on rap-duo JVG:n single, joka julkaistiin 31. joulukuuta 2015. Kappale on sijoittui Suomen singlelistalla että Suomen latauslistalla kärkeen.
Kappaleen nimi on lainattu tunnetusta elokuvasarjasta Paluu tulevaisuuteen, ja lisäksi siinä mainitaan useita elokuvasarjaan liittyviä asioita, esimerkiksi aikakoneauto DeLorean. Kappaleessa mainitaan myös Keke Rosberg.
Johan Wilhelm Meinander
Johan Wilhelm Meinander (23. syyskuuta 1715 Ruotsi – 26. helmikuuta 1784 Sulkava) oli sahan omistaja ja puutavaran suoran ulkomaankaupan edelläkävijä, mutta myös maanviljelijä, kruununvouti ja lääninsihteeri.
Meinanderin vanhemmat olivat kruununvouti Olof Meinander ja Anna Magdalena Wargentin. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Birgitta Poppia (n. 1716-1748) ja toinen vuodesta 1749 Maria Krogia (1731-1797). Meinander seurasi isäänsä Savon alisen kihlakunnan kruununvoutina 1741, mutta oli myös Iitlahden tilan omistaja ja maanviljelijä Sulkavalla. Hänen vuonna 1765 rakentamansa Miettulan yksiraaminen sahalaitos sai 1500 tukin vuotuisen kiintiön ja luvan käydä suoraa sahatavaran kauppaa Venäjälle vuonna 1768, osin maaherra Anders Henrik Ramsayn tuella. Meinanderin Sulkavan Kuhakoskeen perustama toinen saha jäi taas lähinnä hänen poikansa Paulin hoidettavaksi. Loviisan porvarit vastustivat Meinanderin liiketoimia, mutta paikalliset talonpojat taas näkivät puukaupassa itselleen uusia ansiomahdollisuuksia. Meinanderilla oli myös Savon alueen säätyläisten tuki. Vuonna 1772 tehtiin virallinen päätös, että kaikki Savon ja Pohjois-Hämeen sahat saavat viedä lautatavaraa Venäjälle ohi tapulikaupunkinsa Loviisan. Päätös oli periaatteessa vastoin Ruotsin tuolloista talouspolitiikkaa, mutta se oli samalla osoitus 1700-luvun lopulla alkaneesta talouden vapautumiskehityksestä. Meinanderin lapsista ja heidän perheistään kehittyi isänsä tavoin muun muassa liike- ja virkamiehiä. Hänen poikansa Adolf Meinander, Oulun läänin maaherra, aateloitiin 1800-luvun alussa Edelsvärdinä.
Léo Martins
Leonardo Barral Martins Santos (eli "Léo Martins", s. 29. joulukuuta 1989) on brasilialaissyntyinen portugalilainen beachfutispelaaja, joka edustaa Portugalin beachfutismaajoukkuetta ja portugalilaista SC Bragaa. Pelipaikaltaan Martins on hyökkääjä.
Martins saavutti Portugalin maajoukkueen kanssa kultaa vuoden 2015 MM-kilpailuista Espinhosta. Hän on edustanut SC Bragaa vuodesta 2015 alkaen. Tätä ennen Martins pelasi synnyinmaansa Flamengossa.
Myös Martinsin kaksoisveli Bé Martins on beachfutispelaaja ja vuoden 2015 maailmanmestari.
Rosanna Crawford
Rosanna Crawford (s. 23. toukokuuta 1988 Canmore) on kanadalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Crawford on osallistunut olympialaisiin Vancouverissa 2010, Sotšissa 2014 ja Pyeongchangissa 2018. Parhaimmillaan hän on ollut takaa-ajokilpailussa 19:s 2018 ja Kanadan naisten viestijoukkueessa kahdeksas 2014. MM-kisoihin Crawford on osallistunut Nové Městossa 2013, Kontiolahdella 2015, Holmenkollenilla 2016 ja Hochfilzenissä 2017. Niissä hänen parhaat henkilökohtaiset sijoituksensa ovat 14:s normaalimatkalta ja 15:s yhteislähdöstä vuonna 2016.
Ampumahiihdon maailmancupissa Crawford kilpaili ensimmäisen kerran Ruhpoldingissa kaudella 2009–2010 ollen 77:s pikakilpailussa. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Hochfilzenissä 2012 oltuaan pikakilpailun 24:s. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Ruhpoldingin normaalimatkalla tammikuussa 2018. Parisprintissä hän sijoittui Nathan Smithin kanssa toiseksi Östersundin osakilpailussa 2015.
Crawford lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2018.
Jäälin hautausmaa
Jäälin hautausmaa on Oulun seurakuntayhtymän hautausmaa, joka sijaitsee Kiimingin seurakunnan alueella Oulun Jäälinkylän kaupunginosassa.
Ennen Jäälin hautausmaan avaamista Kiimingin seurakunnan vainajat haudattiin Kiimingin kirkon ympärille. 1800-luvun loppupuolella kirkkomaa kävi kuitenkin pieneksi. Lisäksi ongelmia aiheutti kirkon ympäristön kivinen maaperä. Seurakunnalla ei ollut haudankaivajaa vaan omaiset kaivoivat haudat itse. Haudat jäivät usein liian mataliksi, ja seurasi hajuhaittoja. Ensimmäinen haudankaivaja palkattiin seurakuntaan vasta 1891.
Hautausmaiden sijoittaminen kirkonkylien ulkopuolelle yleistyi samaan aikaan, kun Kiimingin seurakunta alkoi suunnitella uutta hautausmaata. Kirkonkokous valitsi vuonna 1889 uuden hautausmaan paikaksi Honkimaan metsäsaran, mutta nykyinen hautausmaan paikka valittiin kuitenkin, kun talollinen Pekka Putkonen tarjosi edullisesti kahden tynnyrinalan palstaa Jäälin Tolpankankaalta. Kauppa toteutui toukokuussa 1890, hautausmaan alue raivattiin ja hautausmaan vihki kirkkoherran apulainen F. F. Alcenius 1. marraskuuta 1890. Ensimmäinen Jäälin hautausmaahan haudattu vainaja on 14. joulukuuta 1890 haudattu jahtivoudin tytär Augusta Tuohino.
Seurakunta hankki lisäaluetta hautausmaalle 1923, mutta se otettiin käyttöön vasta 1933. Hautausmaan tienpuoleinen betonitolppainen aita rakennettiin 1938. Ruumiiden siunaaminen tapahtui edelleen pääasiassa kirkossa tai kirkkomaalla, hautausmaalle suunniteltiin 1950-luvulla siunauskappelia, mutta varojen puutteen vuoksi sitä ei rakennettu. Jäälin hautausmaa oli pitkään seurakunnan ainoa käytössä oleva hautausmaa, kunnes kirkonkylän vanha hautausmaa otettiin uudelleen käyttöön 1960-luvun alussa.
Ida Meller
Ida Charlotta Meller (22. joulukuuta 1856 Helsinki – 7. lokakuuta 1896 Helsinki) oli yksi Suomen varhaisista naispuolisista kuvanveistäjistä.
Mellerin vanhemmat olivat kaupunginviskaali Fredrik Meller ja Charlotta Albertina Löfgren. Virkamieskodin lapsi Meller kävi Sahlbergin tyttökoulun ja aloitti vuonna 1871 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun kurssin, jonka hän päätti 1875, ja meni sitten Berniin Sveitsiin opiskelemaan maalaustaidetta ja kuvanveistoa. Palattuaan Suomeen 1877 hän kirjoittautui uudelleen piirustuskouluun, mutta opiskeli kuitenkin käytännössä maalausta Adolf von Beckerin yksityisessä akatemiassa 1877–1881 ja muovailua Polyteknillisessä opistossa useita vuosia Carl Eneas Sjöstrandin ohjauksessa. Hän sai myös yksityisopetusta maalauksessa Hjalmar Munsterhjelmilta 1885–1886 ja muovailussa Carl Jahnilta 1886–1891. Meller debytoi Suomen Taideyhdistyksen näyttelyssä 1883 ja esiintyi sitten useissa näyttelyissä, mutta sai huomiota vasta vähitellen, ja osin myös kritiikkiä. Meller käytti veistostensa materiaalina lähinnä kipsiä ja savea eikä niitä ole tiettävästi valettu pronssiin. Hänen tuotannostaan tiedetään kirjallisia lähteitä lukuun ottamatta varsin vähän eikä sitä ole varsinaisesti tutkittu. Mellerin veistosten ja korkokuvien aiheina oli usein henkilöhahmoja, joskin varsinaisia muotokuvia hän teki hyvin vähän. Jotkin teostensa aiheet Meller lienee ottanut mytologiasta.
This Is Acting
This Is Acting on australialaisen laulajan ja lauluntekijän Sian seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 29. tammikuuta 2016. Albumi koostuu enimmäkseen kappaleista, jotka Sia alun perin teki muille laulajille kuten Rihannalle, Adelelle ja Beyoncélle, mutta nämä eivät halunneet levyttää niitä. Tästä juontuu albumin nimi "This Is Acting" eli "tämä on näyttelemistä". Albumia edelsi single ”Alive”, joka julkaistiin 24. syyskuuta 2015.
Yhdysvalloissa albumi nousi julkaisuviikollaan Billboard 200 -albumilistalla neljänneksi. Sitä myytiin yhteensä 81 000 yksikköä, joista 68 000 oli kokonaisia albumeita. Se on Sian parhaiten viikossa myynyt albumi ja toinen albumi, joka debytoi Yhdysvalloissa viiden parhaan joukossa. Sian edellinen albumi "1000 Forms of Fear" debytoi ykkösenä 52 000 albumin myynnillä.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 4. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan sijalla kahdeksan, ja nousi neljännelle sijalle tammikuussa 2017.
Baiyin
Baiyin () on prefektuuritason kaupunki Gansun maakunnassa Kiinassa. Kaupungin pinta-ala on 21 159 neliökilometriä ja väkiluku 1,71 miljoonaa (2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 60 kilometriä maakunnan pääkaupunki Lanzhousta pohjoiskoilliseen.
Kaupungin läpi virtaa Keltainenjoki. Vuotuinen keskilämpötila on 7 °C. Baiyin on valtatie G109:n varrella. Yksi kaupungin merkittävimpiä yrityksiä on "Baiyin Nonferrous Metals", joka tuottaa mm. kuparia ja alumiinia.
Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan kahteen kaupunkipiiriin ja kolmeen piirikuntaan.
Vivi Gioi
Vivi Gioi (oikealta nimeltään "Vivien Trumphy", 2. tammikuuta 1919 Livorno – 12. heinäkuuta 1975 Fregene) oli italialainen näyttelijä.
Norjalais-italialaiseen perheeseen syntyneen Gioin ensimmäinen elokuva oli Mario Camerinin ohjaama "Ma non è una cosa seria" (1936). Vaalea, kaunis ja eloisa näyttelijä oli yksi 1930- ja 1940-lukujen vaihteen "telefoni bianchi" -elokuvien tähdistä. Vuodesta 1942 lähtien hän alkoi saada vakavampia rooleja. Gioin merkittävin elokuva on Giuseppe De Santisin "Caccia tragica" (1947), josta hän sai Nastro d’argento -palkinnon parhaasta naissivuosasta.
Toisen maailmansodan jälkeen Gioi tuli tunnetuksi lahjakkaana teatterinäyttelijänä. Hän esiintyi toisinaan myös televisiossa.
Steve Jackson Games
Steve Jackson Games (lyhennettynä usein myös SJGames tai SJG) on peliyhtiö, jonka on perustanut vuonna 1980 Steve Jackson. Yhtiö julkaisee kortti-, lauta- ja roolipelejä sekä peli-aiheista "Pyramid" -lehteä.
Steve Jackson Games perustettiin vuonna 1980, kuusi vuotta "Dungeons & Dragons" -roolipelin julkaisun jälkeen, ja se julkaisi useita sci-fi -teemaisia strategia- ja roolipelejä. Yhtiö nousi nopeasti suosioon peleillään. Suosituimpiin varhaisiin SJGamesin julkaisemiin peleihin lukeutuvat "Car Wars" (1980), "Illuminati – Game of Conspiracy" (1982) ja Steve Jacksonin ennen SJGamesin perustamista suunnittelema "Ogre" (1977), johon yhtiö myöhemmin osti oikeudet.
Huhtikuussa 2012 Steve Jackson Games aloitti menestyneen hankkeen Kickstarter.com -sivustolle "Ogre" -pelin uutta painosta varten. Hankkeesta tuli pian sivuston menestynein lautapeli-aiheinen hanke.
Steve Jackson Games on julkaissut lukuisia lehhtiä. Näihin lukeutuvat:
Peltisydän
Peltisydän on Maj Karman yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 5. helmikuuta 2016. Se oli samalla ensimmäinen albumi sitten vuoden 2009 Herra Ylpön lopettaessa Ihmiset-yhtyeen toimintansa. Levyn teemoina toimivat lapsuus ja maailman meno.
Albumin tuottivat Gabi Hakanen ja Erno Laitinen. Albumi on saanut hyvän vastaanoton yleisön keskuudessa ja Soundikin antoi levylle 4/5 tähteä. Albumilta julkaistiin myös kaksi singleä, Puumiekka 4. joulukuuta 2015 ja Sotaa ei tule 22. tammikuuta 2016. Molemmista kappaleista on kuvattu myös musiikkivideot.
Peltisydän debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla. Se pysyi albumilistalla neljä viikkoa.
Diana Scarwid
Diana Elizabeth Scarwid (s. 27. elokuuta 1955) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt mm. elokuvissa "Pretty Baby, Ratkaisu, Äiti kulta, Taistelukala, Psyko III, Rohto, Salaisuus pinnan alla, ja Party Monster." Hän on ollut naimisissa Eric Scheinbartin kanssa, mutta he ovat eronneet. Heillä on kaksi lasta.
Scarwid oli Emmy-palkintoehdokkaana vuonna 1995 televisioelokuvasta "Truman""."
Loukkojärvi
Loukkojärvi on noin neliökilometrin laajuinen järvi Hannuksen kaupunginosassa Oulussa. Järven päävesistö on Kiiminkijoen vesistöalue ja se kuuluu Onkamonojan valuma-alueeseen. Loukkojärven itärannalla sijaitsee samanniminen kylä. Järven monilla niemillä sekä järven keskellä sijaitsevalla Isosaarella on vapaa-ajan asuntoja.
Oulun Joloksen kaupunginosassa sijaitsee samanniminen järvi, joka on kooltaan noin puolet Hannuksen Loukkojärvestä.
Pekka Nurmi
Pekka Nurmi (28. syyskuuta 1944 Pori – 27. toukokuuta 2011) oli suomalainen Porissa asunut sosiaalineuvos ja vähäosaisia auttaneen "Elämän Eliksiiri ry:n" toiminnanjohtaja. Häntä kutsuttiin myös ""Porin Hurstiksi"".
Pekka Nurmi syntyi Porin Vähäraumalla työläisperheen kuopuksena. Kotoa lähdettyään hän vietti kiertelevää elämää vaihtaen työ- ja asuinpaikkaa tiheään tahtiin. Päihteiden käyttö johti myös rikoksiin ja vankilatuomioihin. Tämä kierre katkesi vasta kun Nurmi tuli uskoon vuonna 1981. Hän perusti Poriin vähäosaisia auttavan "Elämän Eliksiiri"-yhdistyksen ja oli 10 vuoden ajan yhdistyksen toiminnanjohtajana. Yhdistys jakoi vuonna 2007 66 000 ruokakassia ja vuonna 2009 jo yli 80 000 ruokakassia. Työstään Nurmi sai sosiaalineuvoksen arvonimen. Pekka Nurmi kuoli toukokuussa 2011 keuhkosyöpään.
Afrikanharlekiinit
Afrikanharlekiinit ("Smithornis") on leveänokkaharlekiinien heimoon kuuluva lintusuku. BirdLife Suomen maailman lintujen luettelon mukaan sukuun kuuluu 3 lajia.
Viherharlekiinit
Viherharlekiinit ("Calyptomena") on leveänokkaharlekiinien heimoon kuuluva lintusuku. BirdLife Suomen maailman lintujen luettelon mukaan sukuun kuuluu 3 lajia.
Aasianharlekiinit
Aasianharlekiinit ("Eurylaimus") on harlekiinien heimoon kuuluva lintusuku. BirdLife Suomen maailman lintujen luettelon mukaan sukuun kuuluu 2 lajia.
Itäkeskuksen kirjasto
Itäkeskuksen kirjasto on Helsingin kaupunginkirjaston toimipiste Helsingin Itäkeskuksessa, Stoan kulttuurikeskuksessa. Lähellä sijaitsevat kauppakeskus Itis, ostoskeskus Puhos, Matteuksenkirkko ja Itäkeskuksen uimahalli. Helsingin kaupunginkirjasto on osa HelMet-kirjastoa.
Itäkeskuksen kirjasto tarjoaa asiakkaiden käyttöön noin 120 000 nidettä kirjoja, musiikkia, elokuvia, kielikursseja sekä muun muassa kuusi ukuleleä ja rytmikassin. Kirjaston asiakastietokoneilla pääsee internetiin.
Stoa on Helsingin kaupungin ensimmäinen alueellinen kulttuurikeskus - muut ovat Malmitalo, Kanneltalo ja Vuotalo. Kulttuurikeskus Stoan ovat suunnitelleet Björn Krogius ja Veli-Pekka Tuominen, joiden ehdotus voitti Stoan suunnittelusta järjestetyn arkkitehtikilpailun vuonna 1977. Stoan peruskivi muurattiin laskiaistiistaina vuonna 1983 ja talo valmistui lokakuussa 1984. Pääsisäänkäynnin edustalla on Hannu Sirenin betoniveistos.
Kirjasto käsitti Stoan kulttuurikeskuksesta aluksi vain yhden kerroksen ja tilaa oli 1100 m². Vuonna 1998 suoritettiin perusparannus- ja laajennustyöt, jolloin kirjasto muuttui kaksikerroksiseksi. Nykyinen kirjaston pinta-ala 2143 m². Vuoden 2005 alussa Itäkeskuksen kirjasto uudistui ja automatisoitui radikaalisti, jonka jälkeen itsepalveluna tapahtuu noin 90 % aineiston palautuksista ja noin 75% lainauksista.
Ester Ledecká
Ester Ledecká (s. 23. maaliskuuta 1995 Praha) on tšekkiläinen lumilautailija ja alppihiihtäjä. Hän on olympiavoittaja alppihiihdossa ja lumilautailussa sekä maailmanmestari lumilautailussa. Hän edustaa Dukla Libereciä. Ledecká on ainoa henkilö maailmassa, joka on voittanut olympiakultaa sekä lumilautailussa että alppihiihdossa. Ledecká on ensimmäinen nainen ja kolmas henkilö kautta aikain, joka on voittanut olympiakultaa kahdessa eri lajiryhmässä. Vastaavaan on pystytty viimeksi vuonna 1932.
La Molinan lumilautailun MM-kilpailuissa 2011 Ledecká oli parisuurpujottelussa 33:s ja paripujottelussa 40:s. Euroopan nuorten talviolympiafestivaaleilla Rejdicessa 2011 Ledecká voitti kultaa parisuurpujottelussa. Stonehamin MM-kilpailuissa 2013 Ledecká oli parisuurpujottelussa 16:s ja paripujottelussa 17:s. Nuorten MM-kilpailuissa Erzurumissa 2013 hän voitti kultaa sekä parisuurpujottelussa että paripujottelussa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli paripujottelussa kuudes ja parisuurpujottelussa seitsemäs. Lachtalin MM-kilpailuissa 2015 Ledecká voitti kultaa paripujottelussa ja oli parisuurpujottelussa viides. Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 2017 hän voitti kultaa parisuurpujottelussa ja hopeaa paripujottelussa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän voitti kultaa parisuurpujottelussa.
Ledecká osallistui lumilautailun maailmancupiin ensimmäisen kerran Carezzassa joulukuussa 2012 sijoittuen parisuurpujottelussa 13:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Sotšissa helmikuussa 2013 oltuaan parisuurpujottelussa kuudes. Kolmen parhaan joukkoon hän laski ensimmäisen kerran Bad Gasteinissa tammikuussa 2014 oltuaan siellä järjestetyissä paripujotteluissa toinen ja kolmas. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Roglan parisuurpujottelussa tammikuussa 2014. Lumilautailun maailmancupissa 2013–2014 Ledecká sijoittui pujotteluiden kokonaispisteissä toiseksi. Toinen voitto tuli Bad Gasteinin paripujottelussa tammikuussa 2015. Helmikuussa 2015 hän voitti Sudelfeldin parisuurpujottelun. Lumilautailun maailmancupissa 2014–2015 Ledecká sijoittui pujotteluiden kokonaispisteissä kolmanneksi. Kaudella 2015-2016 hän voitti Carezzan, Roglan ja Kayserin parisuurpujottelut sekä pujotteluiden kokonaiscupin. Kaudella 2016-2017 hän voitti Cortina d'Ampezzon paripujottelun sekä Roglan ja Kayserin parisuurpujottelut. Hän voitti jälleen pujotteluiden kokonaiscupin. Kaudella 2017-2018 hän voitti Carezzan, Cortina d'Ampezzon, Lackenhofin, Roglan, Banskon ja Scuolin parisuurpujottelut. Hän voitti jälleen pujotteluiden kokonaiscupin.
Alppihiihdon maailmancupissa Ledecká kilpaili ensimmäisen kerran Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa helmikuussa 2016 saavuttaen heti maailmancupin pisteitä oltuaan 24:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2017. St. Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui parhaimmillaan alppiyhdistetyssä 20:nneksi. Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 hän voitti yllätyksellisesti kultaa supersuurpujottelussa, laskemalla kuuman ryhmän ulkopuolelta voittoon.
Tuomi (sukunimi)
Tuomi oli vuonna 2013 sukunimenä Suomessa 3481 henkilöllä.
Jaakko Tuomi
Jaakko Tapio Tuomi (s. 20. heinäkuuta 1931) on suomalainen eläinlääkäri ja professori. Hän oli 1968–1994 Eläinlääketieteellisen korkeakoulun mikrobiologian ja epidemiologian professori. Hän tutki punkkien nautakarjaan levittämään kuumeen epidemiologiaa.
When I’m Sixty-Four
When I'm Sixty-Four on Beatles-kappale, jonka on kirjoittanut Paul McCartney, vaikka sen tekijöiksi on tavan mukaisesti merkitty Lennon-McCartney. McCartney teki laulun jo 16-vuotiaana, mutta se levytettiin vasta joulukuussa 1966 ja ilmestyi seuraavana vuonna "Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band" -albumille.
Robin levytti kappaleen vuonna 1967 suomeksi Juha Vainion sanoituksena ”Kaupungin harmain mies”.
Emile Paul Tendeng
Emile Paul Tendeng (s. 9. maaliskuuta 1992 Ziguinchor) on senegalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Ilvestä. Pelipaikaltaan molempijalkainen Tendeng on hyökkäävä keskikenttäpelaaja, mutta hän pystyy pelaamaan myös kaikilla muilla hyökkäävillä pelipaikoilla.
Tendeng edusti vuosina 2009–2015 Senegalin pääsarjan Casa Sportsia. Hän juhli seuran kanssa liigamestaruutta kaudella 2011–2012 ja cup-mestaruutta kaudella 2010–2011. Maaliskuussa 2013 Tendeng siirtyi kauden loppuun kattavalla lainasopimuksella Romanian Liga I:n FC Vasluihin. Hän pelasi seuran paidassa kuusi ottelua. Vuodet 2015–2016 Tendeng pelasi kotimaansa pääsarjan AS Douanesissa.
Helmikuussa 2016 Tendeng siirtyi testijakson jälkeen Suomen Veikkausliigan Ilvekseen kaksivuotisella sopimuksella. Hänet palkittiin kauden päätteeksi vuoden liigapelaajana.
Kauden 2017 päätteksi Tedeng siirtyi Ilveksestä SJK:n riveihin.
Tendeng pelasi vuosina 2011–2012 Senegalin alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa. Senegalin jalkapallomaajoukkueessa hän teki debyyttinsä tammikuussa 2013 ystävyysottelussa Chileä vastaan.
Seurajoukkuetasolla
Henkilökohtaiset
Leo Marmio
Leo Marmio (16. maaliskuuta 1926 Rauma – 27. syyskuuta 2005 Pori) oli suomalainen toimittaja, kunnallisneuvos ja apulaiskaupunginjohtaja. Hän kirjoitti pakinoita nimimerkillä Rannan Poika.
Marmio oli puoluetoimitsijana ja sitten varapäätoimittajana Satakunnan Työ -lehdessä. Hän toimi viimeksi Porin apulaiskaupunginjohtajana. Eläkkeellä ollessaan hän kirjoitti pakinoita Satakunnan Työhön vuosina 1997–2002, ja nämä pakinat on julkaistu myös pakinakokoelmina. Marmio sai Satakunnan maakuntaliiton hopeisen Satakunta-mitalin vuonna 1997.
Arto Tuominen (toimittaja)
Arto Olavi Tuominen (29. lokakuuta 1941 Lahti) on suomalainen taloustoimittaja ja päätoimittaja. Hän on koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Hän oli toimittajana Mainos-tv:ssä 1968–1969 ja Yleisradiossa 1970–1976, sitten Kauppalehden päätoimittaja 1977–1989 ja Uusi Suomi Oy:n toimitusjohtaja 1981–1988 ja sen jälkeen televisio-ohjelmien tuottajana. Tuominen oli MTV:n Huomenta Suomi -ohjelman ensimmäisiä juontajia.
Luise Kummer
Luise Kummer (s. 29. heinäkuuta 1993) on saksalainen ampumahiihtäjä.
Nuorten MM-kisoihin Kummer osallistui vuosina 2012, 2013 ja 2014. Presque Islen kisoissa 2014 Kummer voitti normaalimatkan, oli toinen takaa-ajossa ja hiihti kultaa voittaneessa Saksan viestijoukkueessa. Kontiolahden MM-kisoissa 2015 Kummer oli normaalimatkalla 25:s ja Saksan naisten viestijoukkueessa kuudes.
Kaudella 2013–2014 Kummer debytoi ampumahiihdon maailmancupissa Holmenkollenin pikakilpailussa. Hän on parhaimmillaan ollut kahdeksas Hanty-Mansijskin pikakilpailussa kaudella 2014–2015. Kummer on hiihtänyt maailmancupissa myös Saksan viestijoukkueissa.
Ralph Weber
Ralph Weber (s. 31. toukokuuta 1993 St. Gallen) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. 187 senttimetriä pitkä ja 104 kilogrammaa painava Weber edustaa Flumserberg-seuraa.
Weber debytoi maailmancupissa maaliskuussa 2012 Schladmingin super G:ssä sijoittuen sijalle 22. Näin ollen hän saavutti heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Kymmenen joukkoon Weber sijoittui ensimmäistä kertaa joulukuussa 2014 Santa Caterinan syöksylaskussa ollen kymmenes.
Weber on saavuttanut nuorten MM-kilpailuista yhden kullan super G:stä ja yhden hopean syöksylaskusta.
Heikki Tuominen (geologi)
Heikki Ville Tuominen (23. kesäkuuta 1914 Turku – 21. lokakuuta 1985 Espoo) oli suomalainen geologi ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston geologian ja mineralogian professori 1968–1981. Hän tutki rakennegeologiaa ja kivien metamorfoosia.
Tauno Tuominen
Tauno Fritiof Tuominen (14. toukokuuta 1921 Tampere – 8. joulukuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri, joka oli Pohjanmaan sotilasläänin komentaja vuosina 1975–1977.
Tuominen valmistui upseeriksi Kadettikoulusta vuonna 1943 ja yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta vuonna 1952. Hän toimi opettajana Tykistökoulussa ja Sotakorkeakoulussa. Tuominen oli Suomen sotilasasiamiehenä Sveitsissä ja Italiassa vuosina 1966–1969, Pohjois-Karjalan Patteriston komentajana 1969–1970, Karjalan Tykistörykmentin komentajana 1971–1972, Pohjois-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä 1972–1973, pääesikunnan komento-osaston päällikkönä 1973–1974 ja puolustusministeriön sotilasasiainosaston päällikkönä 1974–1975. Hänet ylennettiin vuonna 1975 kenraalimajuriksi ja nimitettiin Pohjanmaan sotilasläänin komentajaksi, mistä tehtävästä hän erosi joulukuun alussa 1977, viikkoa ennen kuolemaansa.
Tuomisen veli oli kenraaliluutnantti Keijo Tuominen.
Galina Leontjeva
Galina Aleksandrovna Leontjevа (o.s. Jelnitskаja, , 6. marraskuuta 1941 Jaroslavl, Venäjän SFNT – 4. helmikuuta 2016 Pietari, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut lentopalloilija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Leontjeva voitti Neuvostoliiton joukkueessa olympiakultaa Méxicossa 1968 ja Münchenissä 1972, maailmanmestaruuden vuonna 1970 ja Euroopan mestaruuden vuosina 1967 ja 1971. Leontjeva vietiin sairaalahoitoon 1. helmikuuta 2016, ja hänen kuolemastaan Pietarissa 74-vuotiaana uutisoitiin 4. helmikuuta 2016.
Tapani Murtola
Tapani Murtola on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Murtola pelasi miesten SM-sarjaa Tampereen Pyrinnössä kausilla 1952 ja 1953. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan hän teki kuudessa ottelussa keskimäärin 1,5 pistettä ja jälkimmäisellä kaudellaan 11 ottelussa 0,2 pistettä ottelua kohden. Pyrintö sijoittui kaudella 1952 SM-sarjassa neljänneksi ja kaudella 1953 seitsemänneksi.
Olavi Tuomisto
Onni Olavi (Ola) Tuomisto (13. helmikuuta 1921 Viipuri – 13. syyskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänellä oli toimisto vuodesta 1955 yhteistyössä arkkitehti Keijo Strömin kanssa. He suunnittelivat erityisesti suurteollisuuden laitosrakennuksia, kuten Pietarsaareen Wilh. Schaumanin teollisuuslaitokset (1962), sekä julkisia rakennuksia, kuten Helsinki-Vantaan lentoaseman (1967), Helsingin yliopiston Tvärminnen eläintieteellisen aseman ja Lammin biologisen aseman (1970) ja Oulun lentoaseman (1974). Heidän suunnittelemiaan ovat myös Alppilan kirkko ja seurakunnallinen työskeskus (1957). Alppilan kirkko perustuu heidän voittotyöhönsä yleisessä arkkitehtikilpailussa vuonna 1953.
Tuomisto valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1949. Hän työskenteli J. S. Sirénin toimistoarkkitehtina 1949–1950 ja Alvar Aallon toimistoarkkitehtina 1951–1954.
Eino Nieminen (koripalloilija)
Eino Nieminen on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Nieminen pelasi miesten SM-sarjaa Tampereen Pyrinnössä kausilla 1952 ja 1953. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan hän teki neljässä ottelussa keskimäärin 0,5 pistettä ottelua kohden, ja jälkimmäisellä kaudellaan hänelle kirjattiin 11 ottelua. Pyrintö sijoittui kaudella 1952 SM-sarjassa neljänneksi ja kaudella 1953 seitsemänneksi.
Denys Boiko
Denys Oleksandrovytš Boiko (, s. 29. tammikuuta 1988 Kiova) on ukrainalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Beşiktaşia. Oikeajalkainen Boiko kuuluu myös Ukrainan jalkapallomaajoukkueeseen.
Boiko on Kiovan Dynamon kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueen paidassa Ukrainan valioliigassa vuosina 2005–2014 11 ottelua. Boiko pelasi myös seuran kakkos- ja kolmosjoukkueessa. Hän kävi myös lainalla TsSKA Kiovassa, Obolon Kiovassa ja FK Kryvbas Kryvyi Rihissä. Kauden 2013–2014 Boiko pelasi lainalla Ukrainan valioliigan Dnipro Dnipropetrovskissa, jossa hän pelasi 28 ottelua.
Heinäkuussa 2014 Boiko siirtyi pysyvällä sopimuksella Dnipro Dnipropetrovskin riveihin. Kaudella 2014–2015 hän selviytyi seuran kanssa Eurooppa-liigan finaaliin, jossa Sevilla oli kuitenkin vahvempi. Boiko valittiin kuitenkin Eurooppa-liigan tähdistöön. Hän pelasi täydet minuutit Eurooppa-liigan jokaisessa ottelussa. Vuoden päätteeksi Boiko oli myös ehdolla UEFA:n vuoden joukkueeseen. Joukkueeseen pääsi kuitenkin Manuel Neuer.
Tammikuussa 2016 Boiko siirtyi Turkin Superliigan Beşiktaşin riveihin.
Boiko on pelannut useissa Ukrainan nuorisomaajoukkueissa. Ukrainan jalkapallomaajoukkueessa hän teki debyyttinsä marraskuussa 2014 ystävyysottelussa Liettuaa vastaan.
Henkilökohtainen
Princess Tower
Princess Tower on 413 metriä korkea pilvenpiirtäjä Dubaissa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Rakennus sijaitsee Dubai Marinassa. Princess Towerissa on 101 kerrosta ja se oli maailman korkein pelkästään asuinkäyttöön tarkoitettu rakennus vuoteen 2015 asti. Princess Tower on maailman 20:nneksi korkein rakennus. Tornin suunnittelijana toimi Syed Majid Hashmi. Rakennus valmistui vuonna 2012.
Mauri Poussa
Mauri Poussa on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Poussa pelasi miesten SM-sarjaa Tampereen Pyrinnössä kaudella 1955, jolloin hän pelasi kahdessa ottelussa 1,0 pisteen keskiarvolla. Pyrintö sijoittui kauden päätteeksi SM-sarjassa viidenneksi.
Olli Korjus
Olli Korjus (s. 1939) on suomalainen historianharrastaja ja tietokirjailija. Hän on tutkinut ertyisesti Suomen sisällissodan tapahtumia ja julkaissut niistä kaksi kirjaa. Korjus on myös vanhan kirjallisuuden harrastaja.
Korjuksen vuonna 2008 ilmestynyt tutkimus "Hamina 1918 : nimi nimeltä, luoti luodilta" käsitteli sisällissodan tapahtumia sekä punaista ja valkoista terroria Haminan seudulla. Kirjassaan "Kuusi kuolemaantuomittua" Korjus kertoo kuudesta Suomenlinnassa 6. syyskuuta 1918 valtiorikosoikeuden tuomion nojalla teloitetusta punaisesta. Heidän joukossaan olivat Satakunnan rintaman punakaartin päällikkönä toiminut maalari Kustaa Salminen ja turkulainen Arbetet-lehden toimittaja Gunnar Mörn.
Olli Tiitola
Olli Eero Juhani Tiitola (8. syyskuuta 1939 Tampere – 7. toukokuuta 2017 Pälkäne) oli suomalainen lääkäri, Tampereen Työterveys ry:n perustaja ja pitkäaikainen toimitusjohtaja. Hän kilpaili myös miesten SM-tasolla koripallossa ja uinnissa.
Tiitolan isä oli jääkiekkoilija Jussi Tiitola, joka kaatui talvisodassa Ollin ollessa kolme kuukautta vanha. Jussin veljet Martti, Jaakko, Matti ja Risto pelasivat myös jääkiekkoa miesten pääsarjatasolla, ja suvusta löytyy myös muita urheilussa menestyneitä henkilöitä. Ollin isoisä oli rakennusmestari, kunnallisneuvos Heikki Tiitola. Ollin äidin avioiduttua uudelleen tämä asui lapsuutensa Helsingissä, ja varhaisen nuoruutensa hän vietti Yhdysvalloissa. Tiitola palasi yksin Suomeen vuonna 1954 serkkujensa luokse. Ylioppilaaksi hän valmistui Tampereen yhteiskoulusta ja lääketieteiden lisensiaatiksi Helsingissä vuonna 1967. Tiitola aloitti lääkärinuraansa Keuruussa kunnanlääkärinä ja toimi myöhemmin terveyskeskuksessa johtavana lääkärinä. Vuonna 1974 hän oli kutsuttuna perustamassa Tampereen Työterveys ry:tä, josta sittemmin kasvoi Suomen suurin yritysten yhteinen terveyspalvelutuottaja. Tiitola toimi yhdistyksen toimitusjohtajana eläköitymiseensä asti ja toimi myös yhdistyksen useissa jäsenyrityksissä hallitusammattilaisena. Hän sai useita palkintoja toiminnastaan työterveyslääkärinä.
Tiitola pelasi koripalloilijana miesten SM-sarjaa Tampereen Pyrinnössä kaudella 1959, jolloin Pyrintö sijoittui viidenneksi voitettuaan 22 ottelustaan 14. Tiitolalle tilastoitiin kyseisellä SM-sarjakaudella yksi ottelu, kaksi pistettä ja neljä virhettä. SM-tasolla Tiitola kilpaili myös uinnissa. Lisäksi hän pelasi tennistä ja golfia. Hän oli myös urheiluseurojen hallituksissa ja lääkärinä. Tiitolan lapsista Petri Tiitola voitti vuonna 1978 Tampereen Uimaseurassa kaksi Suomen mestaruutta uintiviesteissä.
Tiitola oli aktiivinen liikkuja kunnes sai neurologisen sairauden 1990-luvulla. Hän vietti paljon aikaa kesämökillä Roineen rannalla ja oli kiinnostunut muun muassa kulinarismista, lukemisesta, penkkiurheilusta, kalastuksesta, taiteen keräämisestä, bridgestä, puutöistä ja vanhoista Suomi-elokuvista. Tiitola kuoli 77-vuotiaana Pälkäneellä 7. toukokuuta 2017.
Martti Peippo
Martti Peippo on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Peippo edusti Tampereen Pyrintöä miesten SM-sarjassa kausilla 1959 ja 1960. Kaudella 1959 hän pelasi viisi ottelua 1,6 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla, ja jälkimmäisellä kaudella hänelle kirjattiin 21 ottelussa 0,7 pistettä per ottelu. Pyrintö sijoittui kaudella 1959 SM-sarjassa viidenneksi ja kaudella 1960 kuudenneksi.
Eino Tuomola
Eino Reinhold Tuomola (19. huhtikuuta 1908 – 20. marraskuuta 1983)) oli suomalainen agronomi ja yritysjohtaja. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1965. Hän oli Hankkijan toimitusjohtaja 1962–1969 ja pääjohtaja 1969–1971.
Koho-tuote
Koho-tuote oli urheiluvälinevalmistaja, jonka päätuote oli Koho-jääkiekkomaila.
Kohon mailahistorian alullepanija Kari Aro kehitti Koho-jääkiekkomailan opiskeluaikanaan yhdessä puuseppä Yrjö Sartokarin kanssa Helsingissä Kallion kellariverstaalla. Vuonna 1964 perustettiin mailoja valmistamaan "Koho-tuote Oy" jonka toimipaikka sijaitsi Forssassa. Mailat valmistettiin kokopuisena saarnista. Lavat olivat suoria, lasikuituteipillä ja teräsnauloilla vahvistettuna.
Tuotetta kehittivät teknisesti ja rakenteellisesti muun muassa Arto Hämäläinen, Ville Korhonen sekä Rauli Virtanen peliasiantuntijana. Kymmenessä vuodessa pienestä mailaverstaasta kasvoi maailman arvostetuin ja suurin mailatehdas. Vuonna 1966 alkoi käyrien 5-lam- ja 7-lam-lasikuituvahvisteisten lapojen valmistaminen, samoin kuin saarni / koivu 5- sälevarsien valmistaminen. Erittäin hyvillä peliominaisuuksilla, huolellisesti viimeistellyillä, tasalaatuisilla 221 Custom Pro ja 201 Pro mailoilla, samoin kuin 231 maalivahdinmailoista syntyivät vailla vertaa olevat mailalegendat, joita käyttivät lähes kaikki huippupelaajat ympäri maailmaa.
Koho oli Länsi-Euroopan suurin jääkiekkomailojen tuottaja ja maailman tunnetuimpia ammattilaismailojen tekijöitä.
Vuonna 1971 tehdas siirtyi Tammelaan uusiin asiallisiin tehdastiloihin. 1974 Koho-tuote valmisti jo 1,5 miljoonaa mailaa vuodessa ja mailoja vietiin 20 maahan. NHL-pelaajia oli parhaimmillaan 60 %, joita palveli Tammelan tehtaan erikoismailaosasto yhteistyössä New Yorkissa toimivan Kohon erikoismailaosaston kanssa.
Vuonna 1974 Koho-tuotteen osake-enemmistö siirtyi Amer-yhtymälle. Mailojen valmistusmenetelmiä ja rakenteita kehittivät koko 1970-luvun ajan voimakkaasti edellä mainitut henkilöt. Vuoden 1980 alusta alkoi mailateknologian uusi aika, esimeriksi erilaisilla lujitemuoviratkaisuilla valmistetut varret. Tästä alkoi uusi aikakausi, jossa Kohon rinnalle tulivat entiset kilpailevat tuotenimet.
Kohon aikakausi päättyi 1984.
Erkki Tuovinen
Emil Erik (Erkki) Johannes Tuovinen (15. toukokuuta 1927 Hartola – 3. marraskuuta 2014) oli suomalainen silmälääkäri ja professori.
Tuovisen vanhemmat olivat rovasti Tuomo Tuovinen ja Toini Skogster ja puoliso vuodesta 1957 Anna Katariina Kämpäs. Hän tuli ylioppilaaksi Iisalmen yhteislyseosta 1946. Tuovinen valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1954, sai silmätautien erikoislääkärin pätevyyden 1960 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1961. Hän työskenteli valmistuttuaan eri sairaaloissa, vuonna 1962 hänestä tuli Kuopion keskussairaalan silmätautiosaston ylilääkäri. Professori Mauno Vannaksen yksityisassistenttina Tuovinen toimi vuodesta 1956 vuoteen 1958. Tuovinen oli Kuopion yliopiston silmätautien professori 1975–1994, ja hän tutki erityisesti viherkaihia ja silmätautien kansanterveydellistä merkitystä.
Don’s Plum
Don’s Plum on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen pienen budjetin draamaelokuva (niin sanottu indie-elokuva). Elokuvassa seurataan joukkoa losangelesilaisia nuoria, jotka tapaavat joka viikko paikallisessa kahvilassa ja puhuvat elämästään.
Mustavalkoinen elokuva kuvattiin vuosina 1995–1996. Elokuvan pääosaesittäjät Leonardo DiCaprio ja Tobey Maguire kuitenkin estivät elokuvan esittämisen eikä se koskaan päätynyt yhdysvaltalaisiin elokuvateattereihin. Heidän mukaansa elokuva oli verrattavissa näyttelijöiden työpajaan, eikä sitä ollut tarkoitettu teatterilevitykseen. Lopulta asiasta päästiin sovintoon, kun elokuvan julkinen levitys kiellettiin Pohjois-Amerikassa.
Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Berliinin elokuvajuhlilla 10. helmikuuta 2001.
Pirkko Helenoro
Pirkko Helenoro (s. 11. helmikuuta 1935) on suomalainen kasvatustieteen maisteri, opettaja ja kirjailija.
Helenoro menetti molemmat vanhempansa viisivuotiaana kun hänen isänsä kaatui vuonna 1940 talvisodassa äidin kuoltua jo aikaisemmin syksyllä 1939. Hän oli sitten sukulaisten hoidossa mutta pääsi sitten ottolapseksi Köyliössä sijainneeseen Järnefelt-Rauanheimon suvun omistamaan Hällän kartanoon. Kartanon omistanut lapseton leskiemäntä otti Pirkon ottolapsekseen välttääkseen kartanon maiden pakkolunastuksen asutustiloiksi karjalaisille siirtolaisille. Pirkko joutui tekemään kartanossa raskaitakin töitä ja hän joutui myös seksuaalisen ahdistelun ja henkisen sekä fyysisen väkivallan kohteeksi. Näitä vaiheita hän kuvasi omaelämäkerrallisessa kirjassaan "Tuntemattoman sotilaan tytär".
Helenoro kävi koulua Urjalassa ja Kokemäelle ja hän valmistui myöhemmin opettajaksi. Hän toimi opettajana muun muassa 1967-1990 Lappeenrannassa. Helenorosta esitettiin vuonna 2013 Yle TV1:ssä Esa Sirosen ohjaama henkilökuva.
Amanda Ripley
Amanda Ripley (s. Arizona) on yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on työskennellyt tutkivana journalistina muun muassa The Atlantic- ja Time-aikakauslehdille.
Amanda Ripley suoritti Bachelor of Arts (B.A.) -korkeakoulututkinnon Cornellin yliopistossa vuonna 1996. Hän kirjoitti ensimmäisen teoksensa, "The Unthinkable: Who Survives when Disaster Strikes – and why", vuonna 2008. Se käsittelee ihmisten käyttäytymistä kriisitilanteissa kuten luonnonkatastrofeissa, kouluampumisissa ja terrori-iskuissa. Kirjan pohjalta tehtiin myös dokumenttielokuva. Ripleyn toinen kirja, The New York Timesin bestseller "The Smartest Kids in the World" (2013) käsittelee koulutusta. Siinä amerikkalaisia kouluja verrataan Etelä-Korean, Suomen ja Puolan vastaaviin. Ripley on myös kysytty luennoitsija.
Luuhuone
Luuhuone tai ossuaari on hautausmaalla oleva rakennus, jossa säilytetään usein näkyvillä vanhemmista hautauksista peräisin olevia luita. Suomessa luuhuoneita on rakennettu etenkin 1700-luvulta lähtien, ja niitä on myöhemmin käytetty myös talvihautoina.
Somero-opisto
Somero-opisto (vuoteen 2013 Someron kansalaisopisto) on Somerolla vapaasta sivistystyöstä vastaava kansalaisopisto, jonka ylläpitäjänä on Someron kaupunki.
Opiston perustamisesta päätettiin 1956. Toiminta alkoi syksyllä 1963. Opiston toimialueena oli aluksi Someron kunta, vuonna 1968 toimialueeseen liittyivät Kiikalan ja Tl Kosken kunnat. Vuonna 1973 mukaan liittyi myös Somerniemen kunta, joka vuonna 1977 liitettiin Someroon. Kiikalan kunnan tultua liitetyksi Saloon vuonna 2009 opiston toiminta-alueena ovat 2010-luvulla olleet Somero ja Koski.
Opisto täytti 40 vuotta vuonna 2014. Juhlavuoden kuniaksi ilmestyi filosofian tohtori Leeni Tiirakarin kirjoittama opiston historia.
Fontaine Stravinski
Fontaine Stravinski on moderni suihkulähde Pariisin keskustassa, Pompidou-keskuksen ja Saint-Merrin kirkon välissä sijaitsevalla Place Igor-Stravinski -aukiolla.
Suihkulähde on omistettu säveltäjä Igor Stravinskille, joka asui Pariisissa 1900-luvun alussa ja jonka tunnetuimmat baletit kantaesitettiin siellä. Suihkulähteen loi taiteilijapari Jean Tinguely ja Niki de Saint Phalle. Fontaine Stravinski käsittää suuren vesialtaan, josta kohoaa useita jatkuvassa mekaanisessa liikkeessä olevia kirjavanvärisiä hahmoja ja vettä suihkuttavia mustia mobileja. Osien liikkeet muodostavat harmonisen kokonaisuuden, jossa on koreografian piirteitä. Tinguelyn toteuttamat mobilet ovat mustaksi maalattua alumiinia ja terästä, Saint Phallen tekemät veistoshahmot puolestaan polyesteria. Värillisiä hahmoja on yhteensä 16 ja ne sisältävät suoria viittauksia Stravinskyn sävellyksiin. Suihkulähteen tilasivat Pompidou-keskus, Ranskan kulttuuriministeriö ja Pariisin pormestari Jacques Chirac. Se valmistui vuonna 1983.
Altaan pituus on 36 metriä ja leveys 16,5 metriä.
Linja 4 (Toronton metro)
Line 4 Sheppard on Toronton metron neljäs ja uusin linja, joka avattiin 22. marraskuuta 2002. Arkipäivisin linjaa käyttää noin 48 000 matkustajaa.
Linjalla on 5 asemaa ja sen pituus on 5,5 kilometriä. Se alkaa Yonge Streetin ja Sheppard Avenuen risteyksestä ja seuraa Sheppard Avenue Eastia itään Don Mills Roadin risteykseen asti. Linja sijaitsee kokonaan North Yorkin alueella. Vilkkaimpia asemia ovat Sheppard–Yonge ja Don Mills. Sheppard–Yongen asemalta on vaihtoyhteys linjalle 1.
Linjaa 4 oli alun perin tarkoitus jatkaa Scarboroughiin asti, mutta suunnitelma on myöhemmin haudattu. Linjan rakentamispäätöstä on kritisoitu jälkikäteen voimakkaasti, sillä sen käyttöaste on matala suhteessa korkeisiin rakennuskustannuksiin ja samalla rahalla olisi voitu rakentaa Torontoon useita pikaraitioteitä.
Sopdu
Sopdu oli muinaisessa Egyptissä palvottu taivaan ja itäisten rajaseutujen jumala. Taivaanjumalana Sopdu liitettiin Orionin tähdistön henkilöitymään Sah-jumalaan ja Sirius-tähden jumalattareen Sothikseen.
Idän jumalana Sopdun uskottiin suojelevan Egyptin itäisiä raja-asemia ja auttavan faraota hallitsemaan näiden alueiden vierasmaalaisia asukkaita. Sopdua kutsuttiinkin "Idän herraksi", ja hänen tärkein kulttikeskuksensa sijaitsi Ala-Egyptin itäisimmässä nomoksessa nimeltä Per-Sopdu, "Sopdun talo".
Dynasty Warriors: Gundam 2
Dynasty Warriors: Gundam 2 (, Gandamu Musō Tsū) on vuonna 2008 julkaistu Gundam-aiheinen videopeli. Pelin kehitti Koei ja julkaisi Namco Bandai Games. Se julkaistiin PlayStation 2:lle, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Se on jatkoa vuonna 2007 julkaistulle ille. Peli julkaistiin alun perin Japanissa 18. joulukuuta 2008 ja sen jälkeen huhtikuussa 2009 Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Peliä uudistettiin lisäämällä muun muassa hahmoja, sekä hyökkäysvariaatioita.
Yksinpelissä on kaksi eri pelitilaa: "Story Mode" ja "Original Mode". Story Mode korvaa edellisen pelin "Official Moden", jossa on käytössä aluksi neljä eri hahmoa, Amuro Ray, Kamille Bidan, Judau Ashita ja Char Aznable. Näiden tarinat sijoittuvat Gundam, Z Gundam ja Gundam ZZ animesarjoihin. Läpäistyään tarinatilan Amuro Raylla tai Char Aznablella saa avattua lisätarinatilan, joka sijoittuu elokuvaan Char's Counterattack.
Mission Mode korvaa puolestaan "Original Moden". Toisin kuin edeltäjässä, pelitilan tarina ei sijoitu vaihtoehtoiseen universumiin vaan se jakaa samaa tarinaa molemmista jatkumoista. Jokaisella hahmolla on oma määrä tehtäviä. Pelitilaan kuuluu Free Missions, jossa on tehtävänä suorittaa sattumanvaraisia tehtäviä ja lisähaasteita. Friendship Missions vaikuttaa ystävyysmittariin muihin lentäjiin nähden. License Missions antaa mahdollisuuden saada muiden hahmojen sotakoneita tietylle hahmolle. Collection Missions tarjoaa pelaajalle mahdollisuuden kerätä osia sotakoneeseen taistelemalla niitä vastaan. Extra Missions on vaativatasoisia haasteita, joista voi saavuttaa korkeatasoisia osia tietyille sotakoneille.
Dynasty Warriors: Gundam 2 sai jatkoa, kun julkaistiin Japanissa joulukuussa 2010, Yhdysvalloissa kesäkuussa 2011 ja muualla maailmassa heinäkuussa 2011. Pelille julkaistiin vielä yksi osa lisää joulukuussa 2013 Japanissa ja muualla maailmassa kesäkuussa 2014.