hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kiiltosara
Kiiltosara ("Carex saxatilis") on sarakasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Kiiltosara ei muodosta tiiviitä mättäitä, vaan kasvaa yksittäisversoina, jotka tulevat suikertavasta juurakosta. Kiiltosaran varsi on kolmisärmäinen, kuten monilla muillakin saralajeilla, ja lehdet ovat sileitä sekä puhtaanvihreitä.
Kiiltosara on erilaistähkäinen saralaji, ja sen kukinto koostuu tavallisesti yhdestä hedetähkästä sekä yhdestä tai kahdesta emitähkästä. Hedetähkä on kapea sekä sijaitsee kukinnossa ylinnä ja emitähkät ovat erillisiä, pystyjä, lyhyehköjä sekä lieriönmuotoisia. Kaikki tähkät ovat väriltään tummanruskehtavia, lähes mustanvärisiä, ja alimman emitähkän tukilehti on usein pitkä ja ylöspäin siirottava. Emikukissa on kaksi luottia, minkä perusteella kiiltosaran voi varmimmin erottaa paljolti samannäköisestä aapasarasta ("Carex rotundata"). Kiiltosaran tähkäsuomut ovat tummia ja niissä on vaalea keskisuoni. Kiiltosaran pullakot ovat myös hyvin tummia, lähes mustia, sekä selvän suuodan omaavia, ja ne asettuneet tiiviisti emitähkään.
Kiiltosara kasvaa tunturialueilla kosteilla ja kalkkipitoisilla kasvupaikoilla. Suomessa kiiltosaraa kasvaa lähinnä vain käsivarren Lapissa, Enontekiön kunnan luoteisosissa, joskin havainto kiiltosarasta on myös Karigasniemen seudulta. Ensimmäisen kerran kiiltosara on löydetty Lapista ja löydön on julkaissut Carl von Linné vuonna 1737.
Kiiltosara voi risteytyä kurmitsansaran ("Carex stenolepis"), luhtasaran ("Carex vesicaria") ja melko yleisesti myös aapasaran ("Carex rotundata") kanssa.
Jürgen Hubbert
Jürgen Hubbert (s. 24. heinäkuuta 1939 Hagen) on saksalainen insinööri ja johtaja. Hän oli Daimlerin johtokunnan jäsen vuosina 1998–2005.
Lukion jälkeen Hubbert opiskeli Stuttgartin yliopistossa insinööriksi josta valmistui vuonna 1965.
Neyagawa
Neyagawa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Yodojoen vasemmalla rannalla Osakan koillispuolella. Kaupungissa on 236 758 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 24,70 neliökilometriä. Neyagawa on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Neyagawasta tehtiin kauppala kuntaliitoksen myötä vuonna 1943 ja kaupunki vuonna 1951. Sen jälkeen se on kasvanut Osakan asuinlähiönä. Kaupunkia palvelevat JR Nishi-Nihonin Katamachi-linja ja Keihan-rautateiden Keihan-päälinja.
Nelly Drell
Nelly Drell (19. lokakuuta 1979 Tallinna) on virolainen taidemaalari. 
Drell kiinnostui taiteesta jo koululaisena. Hän kävi ylimääräisillä taidetunneilla Kullon taidekeskuksessa ja Kevade-kadun taidekoulussa. Hän pääsi vuonna 1998 opiskelemaan Viron taideakatemiaan. Opintojaan Drell jatkoi Yhdysvalloissa Miamin yliopistossa vuosina 2000–2001 ja vuosina 2001–2003 New Yorkin taideakatemiassa, jossa teki maisterintutkintonsa.
Taiteessaan Drell sekoittaa eri tyylilajeja siirtyen hyperrealismista klassisuuteen.. Hän maalaa urheilutapahtumia, maisemia ja historiallisia tapahtumia. Keskiössä on kuitenkin ihminen. Vuodesta 2005 Drell on ollut Viron taidemaalariliiton jäsen. Hänellä on ollut vuoden 1995 jälkeen sekä ryhmä- että yksityisnäyttelyitä Virossa ja Yhdysvalloissa.
Tomelloso
Tomelloso on kaupunki Kastilia-La Manchan itsehallintoalueella Espanjassa. Vuonna 2016 kaupungin asukasluku oli 36 746.
Tomellosin ympäristössä on kivestä ilman laastia valmistettuja taloja ("los bombos"), jotka antavat seudulle omalaatuisen ilmeen. Talot ovat peräisin 1800-luvulta. Ne on rakennettu antamaan suojaa maanviljelijöille. Taloissa on muun muassa hormi ja piippu tulenpitoa varten, makuusijat sekä tiloja kotieläimille. Museo del Carro on museona toimiva "bombo".
Sabrina Santamaria
Sabrina Santamaria (s. 24. helmikuuta 1993) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 384 kesäkuussa 2016 ja nelinpelissä sijalla 84 kesäkuussa 2018. Hän on voittanut urallaan 12 ITF-turnausta nelinpelissä ja kaksi kansinpelissä. Suomessa HVS:ää edustava Santamaria valittiin Tennisliigan kauden 2016−2017 arvokkaimmaksi naispelaajaksi.
Santamaria asuu Helsingissä suomalaisen miehen kanssa.
Siperian evankelis-luterilainen kirkko
Siperian evankelis-luterilainen kirkko () on Venäjällä toimiva kirkko. Kirkko kuuluu Kansainväliseen luterilaiseen nevostoon ja siihen kuuluu 25 seurakuntaa.
Evankelis-luterilainen kirkko Belgiassa
Evankelis-luterilainen kirkko Belgiassa ("Evangelisch-Lutherse Kerk in België") on tunnustuksellinen luterilainen kirkko Belgiassa. Kirkko kuuluu Kainsainväliseen luterilaiseen neuvostoon. Kirkkoon kuuluu kaksi seurakuntaa.
Wolfgang Schattling
Wolfgang Schattling (s. 29. tammikuuta 1951) on saksalainen tiedottaja. Hän toimi Mercedes-Benzin moottoriurheiluosaston tiedottajana vuosina 1990–2016. Schattling ilmoitti jäävänsä eläkkeelle ja päättävänsä 25 vuotta kestäneen uransa Mercedes-Benzin Motorsportin johdossa 31. tammikuuta 2016.
Japanin luterilainen kirkko
Japanin luterilainen kirkko on Japanissa toimiva kirkko, johonka kuuluu 33 seurakuntaa. Kirkon juuret juontavat Missouri-synodin 1940-luvulla aloittamaan lähetystyöhön. Kirkko kuuluu Kansainväliseen luterilaiseen neuvostoon.
Kuriositeettikabinetti
Kuriositeettikabinetit olivat harvinaisten, arvokkaiden, historiallisesti arvokkaiden tai epätavallisten esineiden kokoelmia. Ne syntyivät 1500-luvulla, ja ne olivat museoiden eräänlaisia edeltäjiä.
Kuriositeettikabinetin kerääjänä toimi useimmiten yksi ihminen, yleensä tieteilijä tai aatelinen. Kokoelman tarkoituksena oli joko tutkimus tai viihde. Museoiden tapaan kuriositeettikabinetin esineitä säilytettiin ja tulkittiin, mutta niiden merkitys erosi silti nykyaikaisten museoiden merkityksestä. Renessanssiajan kuriositeettikabinetit olivat yksityisiä kokoelmia, jotka kerättiin siinä uskomuksessa, että kaikki esineet linkittyivät jollain tavalla toisiinsa.
Ensimmäiset kuriositeettikabinetit olivat esillä kaapeissa ja vitriineissä. Renessanssin loppuvaiheessa kokoelmat saattoivat viedä kokonaisen huoneen. Kokoelmissa oli eksoottisia luontonäytteitä, taidetta sekä vaatteita ja työkaluja kaukaisista kulttuureista. Erityisen suosittuja olivat arvokkaat ja harvinaiset näytteet, jotka saattoivat hämärtää eläimen, kasvin ja mineraalin välistä rajaa. Tällaisia poikkeuksellisia näytteitä olivat muun muassa korallit, fossiilit ja sarvivalaan syöksyhampaat, joiden uskottiin olevan yksisarvisten sarvia. Kokoelmat olivat siis eräänlaisia mikrokosmoksia, joissa oli esineitä ja näytteitä mahdollisimman monipuolisesti.
Jotkut suurimmista ja merkittävimmistä kokoelmista ovat olleet museon perustana. Hans Sloane osti lontoolaisen apteekkarin James Petiverin kokoelman, josta tuli British Museumin kokoelman perusta. Pietari Suuri puolestaan hankki Albertus Seban ja Frederik Ruyschin kokoelman, joka on edelleen nähtävillä Pietarin Kunstkamera-museossa. John Tradescant vanhemman ja nuoremman kokoelma päätyi puolestaan Elias Ashmolelle, joka lahjoitti sen Oxfordin yliopistolle. Sen pohjalle perustettiin Ashmolean Museum.
Kiinan evankelis-luterilainen kirkko
Kiinan evankelis-luterilainen kirkko on Taiwanissa toimiva, Kansainväliseen luterilaiseen neuvostoon kuuluva luterilainen kirkko. Kirkkoon kuuluu 20 seurakuntaa.
Vaarallista kokea
Vaarallista kokea on kolmiosainen suomalainen televisiosarja vuodelta 2001. Sarjan käsikirjoitti Harri Virtanen ja ohjasi Sina Kujansuu. Se perustuu runoilija Aila Meriluodon päiväkirjakokoelmaan vuosilta 1953–1975.
"Vaarallista kokea" kertoo Meriluodon elämästä 1950–1970-luvuilla. Hänen avioliittonsa Lauri Viidan kanssa on päättynyt ja hän on neljän lapsen yksihuoltaja. Kunkin jakson teemana on Meriluodon suhde kulloiseenkin mieheen, mutta taustalla jyllää Meriluodon ja Viidan kompleksinen rakkaussuhde. Meriluoto analysoi suhdetta toistuvasti, yrittää saada otteen Viidasta.
Aila yrittää suhdetta kirkkoherra Cegen kanssa. Cegellä on vaimo ja lapsia. Aila muuttaa siitä huolimatta Lappiin Cegen luo. Järjestely toimii huonosti, sillä Cegen vaimo Anna asuu saman pappilan katon alla. Lauri tulee paikalle. Runoilijantyössään Ailalla on meneillään "Aniaran" käännös ruotsista suomeksi, ja hän tapaa runon kirjoittajan Harry Martinsonin Tukholmassa. Jakson kesto 44'34".
Lauri haluaa Ailan pois pappilasta. Hän riehuu pappilan tiloissa - poliisi tulee ja vie hänet. Ailan suhde pappi Cegeen päättyy. Aila rakastuu psykiatri Mart Sarnetiin, joka on naimisissa Silvin kanssa, Martilla ja Silvillä on yhteisiä lapsia. Aila tapaa Martin Göteborgissa, missä he kirjautuvat hotelliin, jossa he rakastelevat. Aila matkustaa Suomeen vanhempiensa luo maaseudulle. Mart tulee perässä, perhe mukanaan. Suhde kuihtuu. Jakson kesto 43'24".
Ailan uusin teos saa tyrmistyneen vastaanoton: sen sisältöä pidetään liian seksuaalisena. Aila viettää aikaansa maaseudulla Asariaksen luona. Lauri on ollut jo kauan kuollut ja on vahvasti mukana Ailan elämässä. Asarias avaa Ailan "Lauri-hanat": Aila alkaa kirjoittaa teosta Lauri Viidan elämästä. Tässä vaiheessa eletään 1970-luvun puoltaväliä, Ailan lapset ovat varttuneet jo nuoriksi aikuisiksi ja avioliitosta Laurin kanssa on kulunut parisenkymmentä vuotta. Lopussa pidetään juhlat. Aila tapaa professori Jouko Paakkasen, sarja päättyy. Jakson kesto 46'48".
"Vaarallista kokea" -sarjan kuvasi Jarkko T. Laine, lavasti Kristine Elo ja Pirko Koski ja puvusti Seija Lappalainen. Musiikista vastasi Vesa Mäkinen.
MTV Oy on julkaissut "Vaarallista kokea" DVD:nä kokoelmassaan "Suomiviihteen klassikot", sarja on kokoelman 16:s julkaisu. "Vaarallista kokea" -sarjan yhteiskesto on 135 minuuttia. Kuvasuhteena on 16:9.
Jaan Rekkor
Jaan Rekkor (3. huhtikuuta 1958 Juuru, Viro ) on virolainen näyttelijä. Hän on näytellyt sekä Endla-teatterissa että Eesti Draamateaterissa ja sen ohella tehnyt lukuisia rooleja erinäisissä elokuva- ja televisiotuotannoissa.
Hõredan kylässä syntynyt Rekkor kävi koulunsa Märjamaan kauppalassa, mistä hän jatkoi Tarton yliopistoon ja edelleen Viron musiikki- ja teatteriakatemiaan näyttelijäopintojen pariin. Rekkor valmistui 1982.
Rekkor aloitti näyttelijänuransa Endla-teatterissa Pärnussa 1982. Vuonna 2005 hän aloitti Eesti Draamateaterin palveluksessa. Rekkorin ensimmäinen roolitehtävä Draamateaterissa oli "Othellon" nimiosa. Rekkor on jatkanut uraansa kumpaisenkin teatterin riveissä.
Endla-teatterissa Rekkorin rooleja ovat olleet muun muassa James Tyrone ("Saatuse heidikute kuu", 1989), Don Juan ("Don Juan", 1990), Tolari ("Parvepoisid", 2002) ja Heinrich IV ("Heinrich IV", 2012).
Rekkorin ensimmäinen merkittävä filmirooli oli Jaanus Roog elokuvassa "Nipernaadi" (1983). Teoksen ohjasi Kaljo Kiisk. Vuonna 1986 hän näytteli Jaan Kreuksin roolin niin ikään Kiiskin ohjaamassa elokuvassa "Saja aasta pärast mais". Vuonna 1989 Rekkor näytteli Peeter Kängseppin roolin Jüri Sillartin ohjaamassa historiallisessa draamassa "Äratus", joka kertoo Neuvostoliiton väestönsiirtoihin liittyneestä Operaatio Priboista.
Vuonna 1992 Rekkor näytteli Munan roolin Mati Põldren ohjaamassa elämäkerrallisessa draamassa "Need vanad armastuskirjad", joka kertoo muusikko Raimond Valgresta. Vuonna 1997 hän näytteli Hardi Volmerin ohjaamassa historiallisessa komediassa "Minu Leninid". 2000-luvulla Rekkor näytteli muun muassa komediassa "Röövlirahnu Martin" ja draamakomediassa "Koer, lennuk ja laulupidu". Rasmus Merivoon ohjaamassa musiikkikomediassa "Buratino" Rekkor teki Carabas Barabasin roolin.
2010-luvulla Rekkor on näytellyt muun muassa fantasiaelokuvassa "Väikelinna detektiivid ja valge daami saladus" sekä draamassa "Polaarpoiss".
Televisiossa Rekkor debytoi 1995 herra Saulin roolissa minisarjassa "Wikmani poised". Vuonna 2001 hän näytteli Martin roolin suomalaisessa minisarjassa "Vaarallista kokea". Vuosina 2006–2007 Rekkor näytteli Rein Pihelgas -nimistä rikoskomissaariota rikossarjassa "Ohtlik lend" sekä vuosina 2010–2013 samaa hahmoa Ain Prosan ohjaamassa komediallisessa rikossarjassa "Kättemaksukontor". Lisäksi Carmen Mikiver näytteli Rein Pihelgan vaimoa Ivia molemmissa sarjoissa. Hyvin verrattavissa Kotikatu ja Uusi päivä -sarjojen Mirja Mäkimaahan.
Kishiwada
Kishiwada () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Osakanlahden rannalla prefektuurin eteläosassa Osakan ja Sakain eteläpuolella. Kaupungissa on 197 629 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 72,32 neliökilometriä. Kishiwada on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Kishiwada on pitkänomaisen muotoinen kaupunki, joka ulottuu pohjoisen teollistuneelta ja tiheään asutetulta Osakanlahden rannikkoalueelta etelään korkealle vuoristoon Wakayaman prefektuurin rajalle. Kishiwada kehittyi 1600-luvulta alkaen Kishiwadan daimiokunnan linnanaluskaupunkina. Meiji-kaudella 1800-luvun lopulla sinne syntyi kehruuteollisuutta, myöhemmin muun muassa metalli- ja koneteollisuutta sekä Osakanlahden täyttömaalle 1960-luvulta lähtien puunjalostus- ja terästeollisuutta. Kaupunkioikeudet Kishiwadalle myönnettiin vuonna 1922. Se tunnetaan erityisesti Kishiwadan linnasta ja Danjiri-festivaalista. Kishiwadaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Hanwa-linja ja Nankai-rautateiden Nankai-päälinja.
Nord-Flyg
Nord-Flyg on vuonna 1952 perustettu ruotsalainen Eskilstunassa kotipaikkaansa pitävä rahtilentoyhtiö.
Yhtiön laivasto toukokuussa 2009:
Luettelo Suomen kuntavaalien ääniharavista
Luettelo Suomen kuntavaalien ääniharavista sisältää vuosina 1996–2017 järjestetyissä kuntavaaleissa eniten ääniä saaneet ehdokkaat. Luettelo sisältää kaikki yli 7 000 ääntä saaneet.
Mansour Ojjeh
Mansour Ojjeh (s. 24. kesäkuuta 1952) on saudiarabialainen liikemies, yrittäjä ja luxemburgilaisen TAG:n yhtiön omistaja. Hän omistaa myös 15 % McLaren Groupista sekä 10 % Asprey ja Garrard yrityksistä.
Paris (Zazin albumi)
Paris on ranskalaisen laulajan Zazin kolmas albumi. Se julkaistiin 10. marraskuuta 2014.
Laukaan kunnanvaltuusto
Laukaan kunnanvaltuusto on Laukaan kunnan ylin päättävä toimielin. Siihen kuuluu 43 valtuutettua. Maaliskuussa 2017 valtuuston puheenjohtajana toimi Leena Kalmari (SDP) ja varapuheenjohtajina Anita Kuniala (kok.) sekä Pertti Parkkonen (kesk.).
Vuoden 1976 vaaleista lähtien valtuustopaikat ovat kussakin vaaleissa jakautuneet seuraavasti:
Jonathan Neale
Jonathan Neale (s. 19. elokuuta 1962) on brittiläinen liikemies ja McLarenin Formula 1 -tallin toimitusjohtaja. Neale aloitti McLarenilla operatiivisena johtajana vuonna 2001. Huhtikuusta 2004 lähtien hän on toiminut tallin toimitusjohtajana.
Neale valmistui Nottinghamin yliopistosta vuonna 1984 oppiaineena fysiikka.
Hr. Ms. Piet Hein
Hr. Ms. Piet Hein tai Zr. Ms. Piet Hein voi tarkoittaa seuraavia Alankomaiden kuninkaallisen laivaston sotalaivoja:
Hr. Ms. Kortenaer
Hr. Ms. Kortenaer tai Zr. Ms. Kortenaer voi tarkoittaa seuraavia Alankomaiden kuninkaallisen laivaston sotalaivoja:
Hr. Ms. Piet Hein (1894)
Hr. Ms. Piet Hein oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Evertsen-luokan rannikkopanssarilaiva.
Alus tilattiin Nederlandsche Stoomboot Maatschappijilta Rotterdamista ja sen köli laskettiin vuonna 1893. Alus laskettiin vesille 16. elokuuta 1894 ja se otettiin palvelukseen 3. tammikuuta 1896.
Rotterdamin satamalakon aikana 11. toukokuuta 1896 asennustyöt keskeytettiin. "Hr. Ms. Kortenaer" partioi kaksi päivää myöhemmin Maasilla. "Hr. Ms. Evertsen", "Piet Hein" ja poliisikuunari "Argus" vastaanottivat tehtävän myöhemmin. Lakon aikana 300 krenatööriä joutui valvomaan lakkoa, joka päättyi 21. toukokuuta.
Alus lähti vuonna 1900 Boksarikapinan aikana "Hr. Ms. Hollandin" ja "Hr. Ms. Koningin Wilhelmina der Nederlandenin" kanssa Shanghaihin turvaamaan eurooppalaisia ja Alankomaiden etuja alueella. "Piet Hein" siirtyi helmikuussa 1901 Hollannin Itä-Intiaan Surabayaan.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1914.
Hr. Ms. Evertsen (1894)
Hr. Ms. Evertsen oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Evertsen-luokan rannikkopanssarilaiva.
Alus tilattiin Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin vuonna 1893. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1894 ja se otettiin palvelukseen 1. helmikuuta 1896.
Alus lähti 4. helmikuuta 1896 yhdessä sisaraluksensa "Hr. Ms. Kortenaerin" kanssa koulutuspurjehdukselle Välimerelle. Satamalakkojen aikana 11. toukokuuta alus oli Rotterdamissa. Kaksi päivää myöhemmin "Hr. Ms. Kortenaer" oli partiomatkalla Maasilla. "Evertsen", "Hr. Ms. Piet Hein" ja poliisikuunari "Argus" vastaanottivat partiointitehtävän myöhemmin. Lakko päättyi 21. toukokuuta.
Alus lähti 5. toukokuuta 1898 Den Helderistä Lissaboniin, jossa se osallistui Vasco da Gaman Intian meritien löytämisen 400-vuotis juhlallisuuksiin. Portugalin hallitsijapari tutustui vierailun aikana alukseen.
Aluksen päällikönä oli 1911-1913 komentajakapteeni Jean Jacques Rambonnet, joka teki useita matkoja Pohjanmerellä. Alus poistettiin palveluksesta 1913.
Endodermi (kasvitiede)
Endodermi eli sisäketto on kasvien juuren kuorikerroksen sisimmäinen solukerros, joka ympäröi juuren keskuslieriötä. Heti endodermin alla on juuressa lieriöketto eli perisykli. Juuren vanhetessa endodermi sekä kaikki sen ulkopuolella olevat juuren kuoren solukerrokset kuluvat pois, kun lieriöketon soluista erilaistunut korkkijälsi tuottaa juureen korkkikuoren.
Endodermin solut ovat kiinnittyneet toisiinsa hyvin tiiviisti paksuin soluseinin, jolloin vesi ja siihen liuenneet aineet eivät pääse kulkemaan endodermikerroksen läpi solujen välisessä tilassa, vaan veden ja muiden aineiden on mentävä endodermin solujen kautta päästäkseen keskuslieriöön ja johtosolukkoon. Tämä mahdollistaa "tarkkailun" siitä, mitä aineita juuren keskuslieriöön ja sitä kautta kasvin johtosolukkoon pääsee. Jos jokin patogeeni pääsee endodermin läpi johtosolukkoon, voi se sitä kautta kulkea helposti eri kasvinosiin. Juuren endodermin solujen paksujen soluseinien muodostamaa rengasmaista rakennetta kutsutaan Casparin renkaaksi tai juovaksi.
Havupuiden neulasten johtojänteen ympärillä olevaa solukerrosta kutsutaan myös endodermiksi.
Tian
Tian (天, suom. 'taivas') on perinteisessä kiinalaisessa uskonnossa ylin voima, joka hallitsee jumalia ja ihmisiä. Tian voi viitata jumaluuteen, persoonattomaan luontoon, tai molempiin.
Tian ja Shangdi käsitetään usein samaksi jumaluudeksi. Alun perin Tian viittasi ilmeisesti taivaaseen ja Shangdi taivaassa asuvaan ylimpään esi-isään. Tian ja Shangdi olivat muinaisille kiinalaisille tärkeitä siksi, että niillä uskottiin olevan vaikutus klaanin hedelmällisyyteen ja satoihin. Tianille uhrasivat vain kuninkaat ja keisarit, ja hallitsijoihin viitattiin "Taivaan poikina", joiden auktoriteetti oli "Taivaan mandaatti".
Tiania pidettiin moraalilain luojana. Kiinalaiset filosofit väittelivät siitä, vastasiko Tian ihmisten pyyntöihin ja palkitsi tai rankaisi ihmisiä, vai tapahtuivatko asiat vain Tianin luomien järjestyksen ja periaatteiden mukaan.
Taivas (täsmennyssivu)
Taivas voi viitata esimerkiksi seuraaviin:
Casparin rengas
Casparin rengas eli Casparin juova eli Casparyn vyö (engl. "Casparian strip") on kasvin juuren endodermin solujen kautta kulkeva paksujen soluseinien rengasmainen ketju. Endodermissä oleva Casparin rengas löytyy kaikilta putkilokasveilta, ja koppisiemenisillä vastaavanlainen rakenne löytyy myös eksodermistä eli ulkoketosta. Casparin renkaan paksut soluseinät on muodostuvat täyttämällä primaarisen soluseinän huokoset ja kolot ligniinillä ja suberiinilla. Näiden lisäksi soluseinissä on erilaisia rakenneproteiineja.
Casparin renkaan eli endodermin solujen välisten paksujen ja tiiviiden soluseinien ansiosta vesi ja sen mukana kulkevat aineet eivät pääse juuren keskuslieriöön ja johtosolukkoon endodermin solujen väleistä, vaan kaikkien maaperästä juuren keskuslieriöön ja johtosolukkoon kulkevien aineiden on mentävä endodermin solujen läpi. Näin voidaan yleisesti ottaen säädellä mitä aineita ja kuinka paljon, juurista johtosolukkoon ja sitä kautta koko kasviin pääsee.
Casparin rengas on saanut nimensä saksalaisen kasvitieteilijän Robert Casparyn mukaan.
Andrew Murdoch
Andrew Murdoch (s. 4. huhtikuuta 1978) on brittiläinen Williamsin Formula 1 -tallin insinööri. Murdorch toimi Williamsilla testiryhmän datansinöörinä vuosina 2006–2007. Vuosina 2008–2009 hän toimi Kazuki Nakajiman, 2010 Nico Hülkenbergin ja 2011–2012 Pastor Maldonadon datainsinöörinä. Vuonna 2013 hän toimi Maldonadon ja 2014 Felipe Massan kisainsinöörinä. Vuodesta 2015 lähtien hän on toiminut auton suorituskyvystä vastaavana insinöörinä.
Yhtäaikaisreaktio
Yhtäaikaisreaktio on kemiallinen reaktio, jossa kaikki sidosten katkeamiset ja muodostumiset tapahtuvat yhdessä vaiheessa. Yhtäaikaisreaktioissa ei ole reaktiivisia välivaiheita toisin kuin vaiheittaisissa reaktioissa ja reaktioissa on vain yksi siirtymätila. Tyypillisiä yhtaaikaisreaktioita ovat muun muassa S2-mekanismilla tapahtuva nukleofiilinen substituutio, E2-mekanismilla tapahtuva eliminaatioreaktio, sykloadditiot ja eräät toisiintumisreaktiot.
Yhtäaikaisreaktioille on tyypillistä, että niissä ei esiinny kationisia tai anionisia välivaiheita tai radikaaleja. Näin ollen esimerkiksi liuottimen polaarisuudella tai radikaali-initiaattoreilla- tai -inhibiittoreilla ei ole vaikutusta mekanismiin eikä reaktionopeuteen. Mikäli yhtäaikaisreaktion siirtymätilan muodostumisessa vanhan sidoksen ja uuden sidoksen muodostuminen tapahtuu samalla nopeudella on kyseessä synkroninen prosessi. Mikäli tämä tapahtuu eri tahtia on yhtäaikaisreaktio asynkroninen. Esimerkiksi sykloadditiot ovat tyypillisesti synkronisia ja S2 asynkronisia.
Avant Garden
Avant Garden on Helsingissä kesällä 2013 perustettu alternative rock -yhtye. Yhtyeen debyytti-EP "The Amazing Adventures Of Space Cadet" julkaistiin marraskuussa 2015, ja ensimmäinen täyspitkä albumi "Avant Garden" lokakuussa 2017.
Yhtye sai alkunsa Queens Of The Stone Agen konsertin jälkeen kesäkuussa 2013. Perustajajäsenet, laulaja-kitaristi Jaakko Inkinen, multi-instrumentalisti Teemu Kaipomäki ja basisti Ville Hardén tapasivat alunperin opiskellessaan Keski-Suomen Opistolla vuonna 2009. Yhtyeen nykyiseen livekokoonpanoon kuuluu kolmikon lisäksi multi-instrumentalisti Samuli Hyvönen sekä rumpali Konsta Vehkala.
Les Destinées sentimentales
Les Destinées sentimentales on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Olivier Assayasin ohjaama ranskalais-sveitsiläinen romanttinen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Emmanuelle Béart, Charles Berling ja Isabelle Huppert. Elokuva perustuu Jacques Chardonnen samannimiseen romaaniin "Les Destinées sentimentales" (1934), jonka pohjalta Olivier Assayas ja Jacques Fieschi laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajana oli Bruno Pésery.
"Les Destinées sentimentales" sai ensi-iltansa vuoden 2000 Cannesin elokuvajuhlilla, missä Olivier Assayas oli ehdokkaana pääkilpailussa parhaan elokuvan Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva sai lisäksi muun muassa neljä César-ehdokkuutta.
"Les Destinées sentimentalesin" tapahtumat sijoittuvat 1900-luvun kolmelle ensimmäiselle vuosikymmenelle. Pikkukylän protestanttipappi Jean Barnery (Charles Berling) kuohuttaa seurakuntaansa, kun hän jättää Nathalie-vaimonsa (Isabelle Huppert) ja muuttaa kauniin Paulinen (Emmanuelle Béart) kanssa Ranskasta Sveitsiin. Myöhemmin Jean palaa kylään johtamaan perimäänsä posliinitehdasta.
"Les Destinées sentimentalesia" aloitettiin kehitellä vuonna 1994. Elokuva kuvattiin Ranskassa ja Belgiassa. Ranskassa elokuvan kuvauspaikkoina olivat Richelieun ja Champigny-sur-Veuden kunnat Indre-et-Loiren departementissa sekä Jarnacin kunta Charenten departementissa. Belgiassa elokuvaa kuvattiin Hainaut’n provinssissa, La Louvièren kaupungin Houdeng-Aimeriesissa. Elokuvan budjettina oli 14 980 000 euroa ja tuotantoyhtiöinä olivat sekä ranskalaiset Arcade, Arena Films, Canal+, CNC, Cofimage 11, Procirep ja TF1 Films Production että sveitsiläiset CAB Productions, OFC ja TSR.
"Les Destinées sentimentales" sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa 16. toukokuuta 2000. Elokuvan Ranskan teatteriensi-ilta oli 12. heinäkuuta 2000 ja Sveitsin 1. elokuuta 2000. Pathé oli elokuvan teatterilevittäjänä niin Ranskassa kuin Sveitsissäkin. Elokuvakerho Arkadin esitti elokuvan Suomessa vuoden 2003 syksyn ohjelmistossaan 13. lokakuuta. Elokuva esitettiin myös muun muassa vuoden 2000 Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 532 161 katsojaa.
"Les Destinées sentimentales" on saanut elokuvakriitikoilta lähinnä myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 61% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 49 arviointiin. 667 käyttäjästä 40% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,1/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 18 arvostelun perusteella elokuva on saanut 73 pistettä sadasta mahdollisesta. Internet Movie Databasen 1 003 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,8/10.
"Les Destinées sentimentales" julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle 22. lokakuuta 2002.
Hr. Ms. Kortenaer (1927)
Hr. Ms. Kortenaer oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjä.
Alus tilattiin Burgerhout's Scheepswerf en Machinefabriekilta Rotterdamista ja sen köli laskettiin 24. elokuuta 1925. Alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1927 ja se otettiin palvelukseen 8. syyskuuta 1928.
Merijalkaväkiosasto kuljetettiin 11. kesäkuuta 1929 aluksella Curacaoon, kun Venezuelan kapinoijat olivat hyökänneet Willemstadissa Fort Amsterdamiin 8. kesäkuuta.
Alus vartioi vuonna 1940 "Hr. Ms. Van Galenin" kanssa viittä saksalaista rahtilaivaa. Alukset luovuttivat tehtävän 26. huhtikuuta risteilijä "Hr. Ms. Javalle".
Alus oli vuonna 1941 Tyynenmeren sodan alkaessa Hollannin Itä-Intiassa Surabayassa. Alus oli Badunginsalmen taistelussa 18.-20. helmikuuta 1942, jolloin se ajoi karille. Aluksen peräsin vaurioitui ja se menetti ohjattavuuden. Alus palasi Surabayaan korjattavaksi.
Alus oli Jaavanmeren taistelussa 27. helmikuuta, jolloin keisarillisen Japanin laivaston risteilijä "Haguro" torpedoi aluksen. Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjä "HMS Encounter" pelasti merestä 113 uponneen aluksen miehistönjäsentä. Pelastetut laskettiin maihin Surabayassa.
Chase Carey
Chase Carey (s. 1954) on yhdysvaltalainen liikemies ja Formula 1 -sarjaa hallinnoivan Formula One Group -yhtiön toimitusjohtaja. Aiemmin hän toiminut News Corporation, 21st Century Fox ja DirecTV yhtiöiden palveluksessa.
Hr. Ms. Evertsen (1926)
Hr. Ms. Evertsen oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjä.
Alus tilattiin Burgerhout's Scheepswerf en Machinefabriekilta Rotterdamista ja sen köli laskettiin 5. elokuuta 1925. Alus laskettiin vesille 29. joulukuuta 1926 ja se otettiin palvelukseen 12. huhtikuuta 1928.
Alus lähti 27. syyskuuta 1928 sisaraluksensa "Hr. Ms. De Ruyterin" kanssa Alankomaista Hollannin Itä-Intiaan. Alukset lähtivät 29. heinäkuuta 1929 risteilijän "Hr. Ms. Javan" ja sukellusveneiden "Hr. Ms. K II:n" ja "Hr. Ms. K VII:n" kanssa Surabayasta Tanjung Priokiin, jossa osasto odotti Thaimaan kuninkaallista jahtia "Maha Chakria" ja sitä saattanutta hävittäjä "Phra Ruangia". Thaimaalaisten saavuttua osasto vieraili Bangkassa, Belitungissa, Riaussa, Linggassa, Belawanilla ja Delissä sukellusveneiden lähdettyä omille teilleen. Osasto palasi 28. elokuuta Tanjung Priokiin, jossa se osallistui Alankomaiden kuningattaren Wilhelminan syntymäpäivän vuoksi järjestettyyn laivastokatselmukseen 31. elokuuta.
Partiomatkalla risteilijä "Hr. Ms. Sumatra" ajoi 14. toukokuuta 1931 kartoittamattomalle karille Kebahoen edustalla. Risteilijä saatiin irti karilta myöhemmin "Hr. Ms. Soemban" ja hinaajan avustamina.
Alus oli mukana osastossa, joka vieraili 13. marraskuuta 1936 Singaporessa. Ennen laivastovierailua osasto teki koulutuspurjehduksen Etelä-Kiinan merellä.
Toisen maailmansodan alettua alus oli saattuetehtävissä. Se tuhoutui 1. maaliskuuta 1942 Sundasalmen taistelussa keisarillisen Japanin laivastoa vastaan.
Hr. Ms. Van Nes
Hr. Ms. Van Nes voi tarkoittaa seuraavia Alankomaiden kuninkaallisen laivaston aluksia:
Petrus Pennanen
Petrus Pennanen (s. huhtikuussa 1972) on Piraattipuolueen puheenjohtaja ja Helsingin kaupunginvaltuutettu. Hän on yhdessä Arto Lampilan kanssa ensimmäinen Suomen Piraattipuolueen ehdokas, joka on äänestetty poliittiseen luottamustoimeen.
Pennanen sai vuoden 2017 kuntavaaleissa 1 364 ääntä ja tuli valituksi Helsingin kaupunginvaltuustoon. Hän on osallistunut aikaisemmin kuntavaaleihin 2012 (265 ääntä), europarlamenttivaaleihin 2014 (1 186 ääntä) ja eduskuntavaaleihin 2015 (1 972 ääntä).
Pennasen poliittinen slogan on ""Vapaus, järki ja rakkaus!""
Poliittisiksi tavoitteekseen hän kertoo muun muassa sääntelyn vähentämisen sekä yksilönvapauksien ja elinkeinonvapauden lisäämisen.
Pennanen on tullut tunnetuksi ennakkoluulottomasta suhtautumisesta puhtaamman ydinvoiman käyttöön energiantuotannossa. Hän on etenkin puhunut toriumin kiertoon perustuvan ydinvoiman puolesta vahvasti.
Hän haluaa myös vapauttaa julkisia tiloja muun muassa kauppakeskuksissa ja kerrostalojen käyttämättömissä liiketiloissa "ihmisten kohtaamistiloiksi", jossa ihmiset voivat oleskella ja keskustella keskenään tai järjestää avoimia kulttuuritapahtumia.
Pennanen ei pidä poliitikkoja itsekeskeisinä pyrkyreinä vaan "porukkana, joka työskentelee paremman yhteiskunnan puolesta". Hän itse sanoo edustavansa "tieteeseen ja järkeen perustuvaa politiikkaa joka ei perustu vasemmisto–oikeisto-ajattelun kaltaisiin ideologisiin poteroihin".
Koulutukseltaan Pennanen on ydinfysiikan tohtori Helsingin yliopistosta. Hän on myös muun muassa automaattisia suosittelujärjestelmiä kehittävän Leiki Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja.
Pennanen on toiminut Nordic Institute for Theoretical Physicsin hallituksessa vuosina 1999–2000, Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan laitoksen hallituksessa vuosina 1991–1992 ja Helsingin yliopiston fysiikan opiskelijaryhmän puheenjohtajana vuosina 1991–1992.
Hr. Ms. Van Ghent (1926)
Hr. Ms. Van Ghent oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjä.
Alus tilattiin Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 28. elokuuta 1925. Alus laskettiin vesille 23. lokakuuta 1926 nimellä "Hr. Ms. De Ruyter" ja se otettiin palvelukseen 31. toukokuuta 1928.
Alus lähti 27. syyskuuta 1928 sisaraluksensa "Hr. Ms. Evertsenin" kanssa Alankomaista Hollannin Itä-Intiaan. Alukset lähtivät 29. heinäkuuta 1929 risteilijän "Hr. Ms. Javan" ja sukellusveneiden "Hr. Ms. K II:n" ja "Hr. Ms. K VII:n" kanssa Surabayasta Tanjung Priokiin, jossa osasto odotti Thaimaan kuninkaallista jahtia "Maha Chakria" ja sitä saattanutta hävittäjä "Phra Ruangia". Thaimaalaisten saavuttua osasto vieraili Bangkassa, Belitungissa, Riaussa, Linggassa, Belawanilla ja Delissä sukellusveneiden lähdettyä omille teilleen. Osasto palasi 28. elokuuta Tanjung Priokiin, jossa se osallistui Alankomaiden kuningattaren Wilhelminan syntymäpäivän vuoksi järjestettyyn laivastokatselmukseen 31. elokuuta.
Partiomatkalla risteilijä "Hr. Ms. Sumatra" ajoi 14. toukokuuta 1931 kartoittamattomalle karille Kebahoen edustalla. Risteilijä saatiin irti karilta myöhemmin "Hr. Ms. Soemban" ja hinaajan avustamina. Jotta aluksen nimi voitaisiin antaa vesillelasketulle kevyelle risteilijälle niin "De Ruyter" nimettiin 1. lokakuuta 1934 "Hr. Ms. Van Ghentiksi".
Vuonna 1940 alus vartioi "Hr. Ms. Kortenaerin" kanssa viittä saksalaista rahtialusta. Risteilijä "Hr. Ms. Java" vapautti hävittäjät vartiotehtävästä 26. huhtikuuta.
Tyynenmeren sotatoimien alkaessa joulukuussa 1941 alus oli Hollannin Itä-Intiassa kontra-amiraali Karel Doormanin laivasto-osastossa. Alus oli mukana Yhdysvaltain laivaston kuljetusalus "USAT Libertyn" pelastamisessa.
Alus osallistui iskuun keisarillisen Japanin laivaston Balikpapanin maihinnousu osastoa vastaan 3.-4. helmikuuta 1942. Hyökkäysosasto torjuttiin ilmahyökkäyksin. Doormanin laivasto-osasto yritti uutta iskua 15. helmikuuta, jolloin "Van Ghent" haaksirikkoutui ajaessaan Tjilatjapin satamaan suulla karille. Aluksen miehistö ja "Hr. Ms. Banckert" upottivat pahoin vaurioituneen aluksen.
Taskutelevisio
Taskutelevisio (lyhyemmin tasku-tv) on mukana kuljetettava pienikokoinen televisiovastaanotin. Kokonsa puolesta se mahtuu usein kämmeneen, ja siitä käytetäänkin usein myös nimitystä kämmentelevisio. Taskutelevisio käyttää Suomessa yleensä DVB-T-tekniikkaa. Taskutelevision tyypillisiä virtalähteitä ovat litiumioniakku tai paristot. Jotkin taskutelevisiot toimivat myös MP3-soittimina ja DVD-soittimina.
Ensimmäiset suureen taskuun mahtuvat televisiot kehitettiin 1970-luvulla, jolloin ne käyttivät vielä kuvaputkea. 1980-luvun puolivälissä AMLCD-näyttö yleistyi taskutelevisioissa. Taskutelevision odotettiin yleistyvän Suomessa 2000-luvun alussa, mutta se ei koskaan saavuttanut suuren yleisön kiinnostusta. Nykyään myytävät taskutelevisiot käyttävät yleensä OLED-näyttöä.
Thilo Kehrer
Thilo Kehrer (s. 21. syyskuuta 1996 Tübingen, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Paris Saint-Germainin:n Ligue 1 joukkueessa.
Jalkapallon harrastamisen Kehrer aloitti TSG Tübingenin joukkueessa. Vuodesta 2012 hän pelasi Schalken juniorijoukkueessa. Kausilla 2015–2016 hän pelasi Schalken edustusjoukkueessa, sekä seuran kakkosjoukkueessa.
Kehrer depytoi Bundesliigassa 6.2.2015 VfL Wolfsburgia vastaan. Schalke voitti ottelun kotonaan 3–0. Ensimmäisen maalinsa hän iski 1.4.2017 kotiottelussa Borussia Dortmundia vastaan. Hän maalasi 1–1 tasoituksen Schalkelle.
Kehrer on pelannut Saksan juniorimaajoukkueissa joitakin otteluita ja iskenyt kaksi maalia.
Kehrerin isä on saksalainen, mutta hänen äitinsä on puolestaan synnyinperäinen burundilainen.
Hang (soitin)
Hang on harvinainen idiofoninen lyömäsoitin. Sitä valmisti yhtiö nimeltä PANArt Hangbau AG. Hang on yhtiön rekisteröimä tavaramerkki.
Harvinaisuutensa takia internetissä on myyty väärennettyjä hang-soittimia.
Botulf
Botulf (k. mahd. 1311) oli ruotsalainen talonpoika, joka tuomittiin vuonna 1311 kerettiläisyydestä, koska hän kiisti julkisesti ehtoolliseen liittyneen transsubstantiaatio-opin. Kyseessä on Ruotsin ja Pohjoismaiden historian tunnetuin kerettiläisyysoikeudenkäynti.
Botulf asui Upplannin Gottröran pitäjässä, mutta hänen elämänvaiheistaan ei tiedetä mitään. Hän lienee syntynyt 1200-luvun lopulla.
Botulfin tiedetään kieltäneen herran ehtoollisen sakramentin toistuvasti ja Gottröran kirkkoherra Andreas kanteli asiasta useasti Uppsalan arkkipiispalle. Ensimmäisellä kerralla silloinen arkkipiispa Nicolaus Allonis määräsi Botulfille rangaistuksena katumusharjoituksia. Kun Botulfin kerrottiin uusineen tekonsa vuoden 1310 pääsiäisenä kieltäytymällä nauttimasta ehtoollisleipää, uusi arkkipiispa Nicolaus Catilli (tunnettu myös nimellä Nils Kettilsson) kutsui hänet vastaamaan syytöksiin, mutta Botulf ei noudattanut kutsua. Arkkipiispan vieraillessa marraskuussa 1310 Närtunassa paikallisissa Martinpäivän juhlallisuuksissa Gottröran kirkkoherra Andreas tunnisti sattumalta Botulfin väkijoukosta ja toimitti hänet arkkipiispan eteen. Koska Botulf ei kiistänyt tekoaan eikä sanojaan, arkkipiispa Catilli määräsi hänet vangittavaksi ja järjesti hänelle oikeudenkäynnin. Botulfin oman tunnustuksen ohella kolmetoista Gottröran asukasta todisti oikeudessa hänen lausuneen julkisesti harhaoppeja. Vielä oikeuden edessäkin hän kieltäytyi perumasta puheitaan. Kiirastorstaina 1311 julkistetussa tuomiossa arkkipiispa totesi Botulfin syylliseksi harhaoppisuuteen ja luovutti hänet maallisten viranomaisten rangaistavaksi. Botulfin lopullisesta kohtalosta ei ole varmaa tietoa, mutta todennäköisesti hänet tuomittiin kuolemaan ja poltettiin roviolla.
Tuomioasiakirjan mukaan Botulf kiisti opin ehtoollisleivän ja ehtoollisviinin muuttumisesta Kristuksen ruumiiksi ja vereksi, sillä hänen mukaansa siinä tapauksessa Kristuksen ruumis olisi syöty loppuun jo kauan sitten. Katolinen kirkko oli hyväksynyt uuden transsubstantiaatio-opin virallisesti vuoden 1215 IV lateraanikonsiilissa. Jotkut historioitsijat ovat väittäneet Botulfin saaneen ajatuksiinsa vaikutteita Etelä-Ranskassa vaikuttaneesta kataarilaisuudesta, mutta tästä ei ole mitään todisteita ja monet ovat pitäneet yhteyttä epäuskottavana. Lisäksi ainoa Botulfin toimintaa kuvaava aikalaislähde on arkkipiispa Catillin laatima tuomiokirje, joka ei välttämättä edes kuvaa totuudenmukaisesti hänen sanojaan ja tekojaan.
Nykyajan ruotsalainen historiankirjoitus on tyypillisesti esittänyt Botulfin vieraiden katolisten oppien sankarillisena vastustajana ja vapaa-ajattelun marttyyrina. Protestanttisesta ja nationalistisesta näkökulmasta Botulfin on nähty edustaneen aitoa ruotsalaista kansanuskoa vastakohtana katolisuudelle, ja toisaalta uskontokriittisestä näkökulmasta rationaalista maalaisjärkeä vastakohtana ”maagisille” teologisille opeille. Sekularisaation edistämiseen perustettu ruotsalainen järjestö Human-Etiska Föreningen julkaisee "Botulf-bladet"-nimistä lehteä.
Heikki Haapala
Heikki Ensio Matias Haapala (s. 8. heinäkuuta 1942 Lapua) on suomalainen everstiluutnantti, joka toimi muun muassa Lapin ilmatorjuntarykmentin komentajana.
Haapala syntyi liikemies Ensio Haapalan ja Sylvi Lillvisin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1963 on Anna-Liisa Kujala.
Haapala tuli ylioppilaaksi Kauhavan yhteiskoulusta 1960, Kadettikoulusta hän valmistui 1965 ja Sotakorkeakoulusta 1981. Haapala toimi Pohjanmaan ilmatorjuntapatteriston opetusupseerina 1965–1967, patterinpäällikkönä 1967–1968 ja aliupseerikoulun johtajana 1968–1971. Rovaniemen Ilmatorjuntapatteristossa hän oli toimistopäällikkö 1971–1975 ja Seinäjoen sotilaspiirin esikunnassa toimistoupseeri 1975–1979 ja toimistopäällikkö 1981–1985. Oulun ilmatorjuntapatteriston patteristoupseerina Haapala toimi 1985–1987 ja komentajana 1987–1989. Lapin ilmatorjuntarykmentin esikuntapäällikkönä hän toimi 1989 ja komentajana vuodesta 1990 vuoteen 1996, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Haapala ylennettiin vänrikiksi 1962, luutnantiksi 1965, yliluutnantiksi 1968, kapteeniksi 1971, majuriksi 1980 ja everstiluutnantiksi 1987.
Home (Simply Redin albumi)
Home on Simply Redin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2003. Se on ensimmäinen Simply Redin albumi, joka julkaistiin Mick Hucknallin omalla levy-yhtiöllä (Simplyred.com). Albumi oli maailmanlaajuinen menestys ja sisältää neljä singleä : “Sunrise”, “Fake”, “You Make Me Feel Brand New” ja “Home”.
Albumi sisältää kolme cover-versioita, jotka ovat Bob Dylanin kappale “Positive 4th Street”, The Stylisticsin kappale “You Make Me Feel Brand New”, ja Dennis Brownin kappale “Money in My Pocket”.
Liikkuva koulu
Liikkuva koulu on kansallinen koulupäivän liikunnallistamiseen tähtäävä ohjelma.
Ohjelman taustana voi pitää Koululaiset liikkeelle -yhteistyöverkoston esittämää kehyssuunnitelmaa koululaisen ja kouluyhteisön hyvinvoinnin edistämiseksi liikunnan avulla vuodelta 2006. Verkostossa osapuolina olivat valtion liikuntahallinto, Opetushallitus, liikuntajärjestöt (käytännössä Nuori Suomi ry) ja alan tutkimusyhteisöt. Vuonna 2008 opetusministeriö ja Nuori Suomi julkaisivat Fyysisen aktiivisuuden suosituksen kouluikäisille. Kannanotto Liikkuvan koulun toteuttamiseksi ohjelmatasoisena esitettiin Pääministeri Matti Vanhasen II hallituksen politiikkariihessä 24.2.2009.Vuotta myöhemmin julkaistiin Liikkuvaa koulua valmisteleva raportti. Ministerit Stefan Wallin, Jyri Häkämies ja Henna Virkkunen linjasivat kouluviihtyvyyden, terveyden ja kansantalouden edellyttävän koulupäivän liikunnallistamista.
Samana keväänä alkoi ohjelman pilottivaihe: Ensimmäiset toimet olivat opetushenkilöstön täydennyskoulutus, oppilaiden fyysisen toimintakyvyn seurantajärjestelmän kehittäminen, ohjelman työryhmän asettaminen ja päätös ensimmäisistä kokeiluavustuksista. Kokeilut käynnistyivät 20 kunnassa. Fyysisen toimintakyvyn seurantajärjestelmä FTS julkaistiin maaliskuussa 2011. Sitä puolsivat Opetushallituksen pääjohtaja Timo Lankinen, THL:n pääjohtaja Pekka Puska ja puolustusvoimien henkilöstöpäällikkö Antero Karumaa.
Pilotin muuttaminen ohjelmaksi oli kirjattu pääministeri Jyrki Kataisen hallituksen ohjelmaan 2011. Opetushallituksen ylijohtaja Petri Pohjonen esitti liikunnallisen aktiivisuuden perusteeksi sen yhteyden oppimiseen. Opetusministeri Jukka Gustafsson korosti liikunnan kokonaisvaltaista tärkeyttä. Kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäki nosti esiin sen, että koulu tavoittaa kaikki lapset. Vuonna 2014 Opetushallitus julkaisi uudet Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteet, joissa koulujen toimintakulttuurille esitettiin linjaus: Oppivassa yhteisössä ymmärretään fyysisen aktiivisuuden merkitys oppimiselle ja irrottaudutaan istuvasta elämäntavasta. Pääministeri Juha Sipilän hallitusohjelman perusteella Liikkuva koulu laajennettiin valtakunnalliseksi. Se nimettiin hallituksen Osaamisen ja koulutuksen kärkihankkeen 2. toimenpiteeksi, jolle on osoitettu 21 miljoonan euron kärkihankerahoitus vuosina 2016–2018. Fyysisen toimintakyvyn seurantajärjestelmä otettiin kouluissa virallisesti käyttöön 1.8.2016 nimellä Move! Maaliskuussa 2017 opetusministeri Sanni Grahn-Laasonen ilmoitti, että Valo ryn toteuttama Ilo kasvaa liikkuen -ohjelma siirretään osaksi Liikkuvaa koulua.
Liikkuviksi kouluiksi on rekisteröitynyt valtaosa Suomen kouluista. Koulut voivat valita liikunnallistamisen tapansa itse. Tyypillisiä ovat olleet toiminnallinen oppiminen, välituntien muuttaminen aktiivisiksi ja ulkoilu myös yläkouluissa, kerhotoiminta sekä koulumatkojen aktiivisen kulkemisen edistäminen.
Susan Athey
Susan Carleton Athey (s. 29. marraskuuta 1970 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja taloustieteen professori (The Economics of Technology Professor) Stanford Graduate School of Businessissa. Aiemmin hän toimi professorina Harvardin yliopistossa. Athey on ensimmäinen nainen, joka on voittanut John Bates Clark -mitalin.
Athey on erikoistunut tutkimuksissaan muun muassa huutokauppoihin, mekanismin suunnitteluun, soveltavaan ekonometriaan ja koneoppimiseen.
Atheyn puoliso on taloustieteilijä Guido Imbens.
Äänekosken kaupunginvaltuusto
Äänekosken kunnanvaltuusto on Äänekosken kunnan ylin päättävä toimielin. Siihen kuuluu 43 valtuutettua. Maaliskuussa 2017 valtuuston puheenjohtajana toimi Matti Tiusanen (kesk.).
Äänestysprosentti vuoden 2017 kuntavaaleissa oli Äänekosken alueella 56,4 %, mikä oli hieman koko maan keskiarvon (58,8 %) alapuolella.
Designated Survivor
Designated Survivor on yhdysvaltalainen poliittinen draamasarja, jonka loi David Guggenheim. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 21. syyskuuta 2016. Kaksi ensimmäistä tuotantokautta esitettiin ABC-televisiokanavalla ja syyskuussa 2018 Netflix tilasi sarjalle kolmannen tuotantokauden.
Kansakunnan tila -puheen aikana tapahtuneessa räjähdyksessä Yhdysvaltain presidentti ja kaikki hänen muut seuraajansa paitsi asuntoministeri Tom Kirkman saavat surmansa. "Selviytyjäksi valittuna" Kirkman nousee Yhdysvaltain presidentiksi.
Carl-Johan Slotte
Carl-Johan Waldemarsson Slotte (30. syyskuuta 1933 Hammarland – 17. helmikuuta 2017 Espoo) oli suomalainen (suomenruotsalainen) arkkitehti. Slotte valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1964. Hän työskenteli Erik Kråkströmin arkkitehtitoimistossa vuosina 1959–1970, ja vuonna 1972 hän perusti André Schützin kanssa Arkkitehtitoimisto Slotte & Schützin, jota hän johti vuoteen 2011 saakka.
Slotten erityisalaa olivat sakraalirakennukset. Hän suunnitteli useita kirkkoja, esimerkiksi Bromarvin kirkon (1981) ja Rantasalmen kirkon uudelleenrakennustyön (1989), sekä restaurointeja. Perheelleen Slotte suunnitteli asuintalon, joka sijaitsee Espoon Haukilahdessa.
Slotte kuoli Espoon Aurorakodissa pitkäaikaisen sairauden murtamana helmikuussa 2017.
Kakogawa
Kakogawa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren rannalla Kakojoen suulla prefektuurin pääkaupungin Kōben länsipuolella. Kaupungissa on 266 087 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 138,48 neliökilometriä. Kakogawa on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Kakogawan kaupunki perustettiin vuonna 1950 Kakogawan kauppalan ja neljän muun kunnan yhdistyessä. Kaupungissa sijaitsee merkittävä Kakurin-jin buddhalainen temppeli, jonka prinssi Shōtoku perusti vuonna 589. Temppelin päähalli (1397) ja "Taishidō"-halli (1112) on valittu Japanin kansallisaarteiksi. Kakogawa tunnetaan myös naudanliharuoka "katsumeshin" syntypaikkana. Kaupunkia palvelevat JR Nishi-Nihonin (San’yō-päälinja) ja Kakogawa-linja sekä San’yō-rautateiden päälinja. Luotijunayhteys San’yō Shinkansen kulkee Kakogawan läpi, mutta sillä ei ole kaupungissa asemaa.
Julius Sergius von Klever
Julius Sergius von Klever (31. tammikuuta 1850 Tartto – 24. joulukuuta 1924 Pietari) oli virolainen taidemaalari. Kansallisuudeltaan hän oli baltiansaksalainen.
Von Kleverin isä oli kemisti eläinlääketieteellisessä instituutissa. Poika osoitti taiteellisen lahjakkuutensa jo lapsena ja pääsi Konstantin von Kögelgenin yksityisoppilaaksi.
Perusopintojensa jälkeen von Klever kirjoittautui Pietarin taideakatemiaan jossa isän toivomuksesta opiskeli aluksi arkkitehtuuria. Maisemamaalausta hänelle opetti Mihail Konstantinovitš Clodt. Tuntemattomiksi jääneiden syiden johdosta hänet erotettiin akatemiasta vuonna 1870.
Vuonna 1871 von Klever piti kuitenkin ensimmäisen näyttelynsä alkoi saada heti töitään kaupaksi. Kreivi Stroganov osti häneltä maalauksen ja myös suuriruhtinatar Maria Nikolajevna.Tuleva tsaari Aleksanteri III kiinnostui hänen töistään ja akatemia myönsi hänelle oikeuden käyttää taiteilijan titteliä, vaikka hänen opintonsa olivat kesken. Akateemikon arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1878. Hän osallistui myös Venäjän paviljongin suunnitteluun Antverpenin vuoden 1885 maailmannäyttelyä varten.
Omana aikanaan von Klever oli erittäin suosittu ja hän sai paljon kunniamerkkejä ja huomionosoituksia. Hän saattoi tehdä maalauksen päivässä ja usein pohjatyön tekivät apulaiset.
1890-luvun lopulla von Kleverin akateemikkoystävä sekaantui uhkapeliin ja aiheutti skandaalin. Myös von Kleverin nimi tuli selvitysten yhteydessä esiin ja tämä aiheutti hänelle hermoromahduksen. Hermoromahduksen takia hän lopetti vähäksi aikaa maalaamisen. Päästäkseen eroon hankalasta tilanteesta hän muutti vuonna 1908 Saksaan. Saksassa hän asui perheineen vuoteen 1915 asti Neustrelizin kaupungissa.
Ensimmäinen maailmansota pakotti von Kleverin palaamaan Venäjälle. Hän palasi opettamaan nyt neuvostonimen saaneeseen akatemiaan. Hänet nimitettiin "monumentaalimaalauksen osaston" johtajaksi, missä virassa työskenteli kuolemaansa asti.
Von Kleverin neljästä lapsesta kolmesta tuli taiteilijoita: tytär Maria (1878–1967) oli näyttämötaiteilija, pojat Julius (1882–1942) ja Oscar (1887–1975), joista ensimmäinen opetti taideakatemiassa ja jälkimmäinen oli näyttämötaiteilija ja pukusuunnittelija.
Uusi maailma
Uusi maailma on yksi monista nimityksistä Maan läntiselle pallonpuoliskolle, erityisesti Amerikan mantereelle (mukaan lukien lähisaaristot kuten Karibia ja Bermuda).
Nimitys on peräisin 1500-luvun alkupuolelta. Löytöretkeilijöiden rantautuminen Amerikkaan 1400−1500-lukujen taitteessa laajensi eurooppalaisten maantieteilijöiden horisonttia suuresti, sillä ennen Amerikan löytymistä he uskoivat maailman koostuvan Afro-Euraasiasta eli Afrikasta, Euroopasta ja Aasiasta, joista voidaan käyttää uuden maailman vastinparina nimitystä vanha maailma.
Uuden maailman käsitteen keksi firenzeläinen löytöretkeilijä Amerigo Vespucci. Amerikan mantereesta käytettiin myös nimitystä ”Maailman neljäs osa”.
Takarazuka
Takarazuka () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa Mukojoen varrella Kōben koillis- ja Osakan luoteispuolella. Kaupungissa on 225 010 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 101,89 neliökilometriä. Takarazuka on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Takarazuka tunnetaan kuumista lähteistään ("onsen") ja Takarazukan suurteatterista, jossa esiintyy Takarazukan revyy. Takarazukan onsen avattiin jo vuonna 1887, ja rautatieyhteyden paikkakunta sai kymmenen vuotta myöhemmin. Kaupunkioikeudet Takarazukalle myönnettiin vuonna 1954, minkä jälkeen se on kasvanut nopeasti Osakan ja Kōben asuinlähiönä noin puolen tunnin junamatkan päässä molemmista kaupungeista. Se kärsi pahoja vaurioita vuoden 1995 maanjäristyksessä, jossa sai surmansa 118 henkeä. Takarazukaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Fukuchiyama-linja eli Takarazuka-linja sekä Hankyū-rautateiden Takarazuka-päälinja ja Imazu-linja.