Haapaniemen linna
Haapaniemen linna on raunioitunut kivikartano Salon Kiskossa, Kiskon kirkonkylän eteläpuolella, Kirkkojärven itärannalla. Se on rakennettu 1500-luvulla ja on yksi rannikkoseudun vanhimmista aateliskartanoista. Linna raunioitui ison vihan aikaan 1700-luvulla ja siitä on nykyään jäljellä vain holvattu kellarikerros. Museovirasto on luokitellut kivikartanon rauniot valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Alueella on ollut asutusta viimeistään 1300-luvulla, ja varhaisimmat säilyneet merkinnät Haapaniemestä on vuodelta 1469 säilyneessä asiakirjassa. Ensimmäinen Haapaniemen nimeltä tunnettu omistaja oli Krister Frille vuodelta 1463. Suomen 1500-luvun kivikartanot, joista valtaosa sijaitsi Varsinais-Suomessa, kuuluivat mahtisuvuille, kuten Horneille, Totteille ja Flemingeille. Haapaniemi oli Henrik Klaunpoika Hornin pääkartano 1540-luvun puoliväliin asti. 1600-luvun loppupuolella kartanon omistus siirtyi Flemingeille. Linna rakennettiin ilmeisesti vuosien 1450 ja 1525 välisenä aikana.
Linna rappeutui isonvihan aikana ja oli 1700-luvun lopulla rauniona. Naapuripitäjässä Pohjassa sijainnut Fiskarsin ruukki sai kartanon ja sen maat omistukseensa 1737, ja 1883 omistus siirtyi Fiskarin Oy:lle. Ilmeisesti jo 1600-luvulla itse kivirakennus jäi asumattomaksi, ja viereisestä puurakenteisesta päärakennukesta tuli isäntäperheen koti. Fiskarsin omistuksessa olleen säteriksi muodostetun tilan hoidosta vastasivat lampuodit, vaikka heitä rippikirjoissa välillä tituleerataankin lyhenteellä "B(on)de".
Linnan tutkimuskaivaukset tehtiin 1910-luvulla. Tutkimuksia johti Juhani Rinne. Itse kunnostustyöt toteutettiin 1950-1958 muinaistieteellisen toimikunnan valvonnassa Kiskon kunnan rahoituksella. Nykyisin Haapaniemi on kesäasuntona. Jäljellä on kellarikerros sekä fragmentteja ensimmäisestä varsinaisesta asuinkerroksesta.
Haapaniemen herrat ja rouvat ovat jättäneet jälkensä myös kansanperinteeseen. Seuraava tarina on yksi väkevimmistä:
"Muun virkansa ohessa oli Horn-herralle uskottu hyvin tärkeä toimi. Hän, näet, oli määrätty nuoren alaikäisen kuningattaren holhoojaksi. Vaan kun kuningattarelle tuli halu mennä miehelään, niin koetti Horn-herra sitä estää. Siitä vihastui kuningatar häneen niin, että päästyänsä itse hallitsijaksi antoi hänen mestata. Mestaus toimitettiin Ruotsissa (toisten tarinoitten mukaan Viipurissa), josta hänen ruumiinsa tuotiin Kiskoon omaan hautaansa pantavaksi. Ruumiin vaunujen eteen oli valjastettu kuusi mustalla veralla verhottua hevosta, joiden sieraimien eteen oli asetettu torvet, jotka hevosten hengittäessä antoivat surullisesti valittavan äänen."
"Nyt myöhempinä aikoina, kun Haapaniemen hautakammio oli otettu kirkon omaisuudeksi ja Haapaniemen ruumiit sieltä pois kuletettu ja haudattu, niin sanottiin Horn-herran arkkukin niiden joukossa olleen. Arkku oli ollut hyvin leveä ja koristettu hopeisilla kiskoilla. Ne kiskottiin irti ja teetettiin Herra Ehtoollisastioiksi kirkkoon. Itse ukko Horn oli maannut arkussaan pää kainalossa."
Tarkkaa tietoa Haapaniemen haudan hävityksestä ei ole jäänyt, mutta Helsingfors Dagblad -lehti kertoi vuonna 1871 tämä tapahtuneen ennen vuotta 1818. Lehden ilmestymiaikaan säterikartanon omistajat olivat käyneet turhaa taistelua saadakseen takaisin kivisen hautakammion. Hornien ja näiden runsaan sadan vuoden takaisten henkilöiden välillä ei ollut sukulaisuussuhdetta. Kiskon kirkkomaalla on edelleen kolme erillistä hautakappelia, joista yksi on siis Horn-suvulla 1600-luvulla käytössä ollut harmaakivestä rakennettu hauta. Muut kaksi kuuluvat Hongiston sekä Toijan Mellerin talon perheille sekä Viman-suvulle.
Jäljellä olevat ulkomuurit ovat harmaakiveä ja holvit liuskekiveä, jota on saatu läheisestä Hyypiänvuoresta. Linnanraunion läheisyydessä on 1700-luvulta peräisin oleva Haapaniemen rälssisäterin puinen, mansardikattoinen päärakennus.