Aleksanteri Suuren elämäkerta (Plutarkhos)
Aleksanteri Suuren elämäkerta on osa antiikin kreikkalaisen filosofi ja elämäkertakirjailija Plutarkhoksen kuuluisista rinnakkaisista elämäkerroista. Elämäkerroissa Plutarkhos vertaa yleensä kuuluisan antiikin kreikkalaisen ja roomalaisen henkilön elämiä rinnakkain. Makedonian kuningas Aleksanteri Suuren rinnalle Plutarkhos asettaa Rooman diktaattori Julius Caesarin. Tämän elämäkerran lisäksi Plutarkhos kirjoitti myös pari lyhyempää teosta Aleksanterista. Plutarkhos kirjoitti teoksensa 100-luvun jaa. alkupuolella.
Plutarkhoksen teokset eivät ole historiantutkimusta vaan elämäkertoja, ja Aleksanterin elämäkerta voidaankin nähdä kokoelmana anekdootteja, jotka paljastavat Aleksanterin hyveitä ja paheita. Plutarkhoksen pääteema on, kuinka Aleksanteri toi valloitustensa ansiosta sivilisaation barbaarien keskuuteen. Aleksanteri oli eräänlainen käytännön filosofi, joka paransi ihmiskuntaa epätavallisella, mutta tehokkaalla tavalla.
Plutarkhos vertaa Aleksanteria ja Julius Caesaria, koska hän kertoo, ettei halua vain verrata valloittajia vaan myös hallitsijoita. Caesar ei vain valloittanut Galliaa, vaan teki itsestään myös Rooman hallitsijan. Aleksanteri ja Caesar olivat kummatkin kunnianhimoisia, sotilaallisia neroja; kummatkin joutuivat ystäviensä pettämiksi ja kuolivat ennenaikaisesti. Kummatkin miehet sopivat varoitukseksi keisareille, jotka hallitsivat Plutarkhoksen aikana, eritoten Rooman keisari Trajanukselle, joka ihaili suuresti Aleksanteria. Trajanus valloitti ja liitti useita uusia alueita Rooman valtakuntaan. Plutarkhos ei sinänsä tuomitse valloituksia, mutta painottaa, että henkilön todellinen arvo mitataan muilla kriteereillä.
Vaikka Plutarkhos sanookin, ettei hän kirjoita historiaa, Aleksanterin elämäkerta on pisin Plutarkhoksen elämäkerroista. Plutarkhos tiesi, että Aleksanterin ja Caesarin elämäkerrat kiinnostivat ihmisiä ja että ne joutuisivat kritiikin kohteeksi. Hän mainitseekin, ettei aio kertoa kaikkea näiden henkilöiden merkittävistä teoista, vaan aikoo valaista henkilöiden personallisuutta jopa heidän lausahduksiensa ja vitsiensä kautta.
Plutarkohksen tyyli on kirjoittaa tapahtumista lyhyesti ja sen jälkeen käsitellä niihin liittyviä anekdootteja, jotka valaisevat Aleksanterin luonnetta jollan tavalla. Esimerkiksi Issoksen taistelu käsitellään yhdessä lauseessa, mutta sitä seuraa joukko tarinoita, jotka kuvaavat Aleksanterin asennetta kuninkuuteen ja hänen tarvetta itsehillintään. Plutarkhoksen tapa liukua tapahtumien ja anekdoottien välillä ei ole kovin selvä, ja joskus tapahtumien selostuksen sijaan hän tarjoaa vain joukon tapahtumaan liittyviä tarinoita. Teoksen viidennessä osassa, joka käsittelee vuosia 330–327 eaa., Plutarkhos ei enää käsittele asioita kronologisessa järjestyksessä. Plutarkhos kertoo Aleksanterin alkaneen käyttää persialaisia vaatteita Dareios III:n kuoleman jälkeen. Tämä suututti Aleksanterin makedonialaiset sotilaat. Tämän jälkeen Plutarkhos selostaa useita anekdootteja, jotka kertovat kuinka Aleksanterin ja hänen sotilaittensa välit kiristyivät. Plutarkhos selostaa usean historiallisen tapahtuman, kuten Filotaan oikeudenkäynnin ja kuoleman, Kleitoksen murhan ja Aleksanteriin kohdistuneen salajuonen; Hän ei kuitenkaan aseta näitä tapahtumia kronologiseen järjestykseen.
Perinteisesti Aleksanteri Suurta käsittelevät lähteet on jaoteltu "vulgata"-lähteisiin, joille kaikille on yhteistä että ne seuraavat Kleitarkhoksen elämäkertaa, ja niin sanottuihin "hyviin" lähteisiin, jotka seuraavat Ptolemaioksen elämäkertaa. Plutarkhoksen teoksen ei voi sanoa kuuluvan täysin kumpaankaan näistä ryhmistä. Plutarkhos eli noin 400 vuotta Aleksanterin kuoleman jälkeen ja hän käytti useita lähteitä elämäkertaa kirjoittaessaan, mutta Aleksanterin elämän pääpiirteet juontavat juurensa "vulgata"-traditiosta. Esimerkiksi Tarnin mielestä Plutakhoksen elämäkerta kuului omaan kolmanteen ryhmäänsä.
Plutarkhoksen elämäkerta eroaa muista nykypäivään säilyneistä lähteistä siten, että se sisältää paljon tarinoita Aleksanterin lapsuudesta. Nämä tarinat ovat luultavasti peräisin Marsyaan teoksesta "Aleksanterin koulutuksesta".
Plutarkhos mainitsee myös useaan otteeseen käyttäneensä useaa Aleksanterin itsensä kirjoittamaa kirjettä. Niiden aitoudesta ei ole varmaa tietoa.