hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
I-mode
i-mode on Japanissa 1999 lanseerattu järjestelmä, jonka avulla matkapuhelimen käyttäjät voivat käyttää erilaisia palveluja, kuten sähköposti, urheilutulospalvelu, säätietojen seuranta, pelit, pankki- ja pörssipalvelut ja juna- ja lentolippujen tilaus. i-moden kehitti japanilainen yritys NTT DoCoMo Mari Matsunagan johdolla.
i-mode on levinnyt myös Japanin ulkopuolelle. i-modea käytetään tai testataan seuraavissa maissa: Saksa, Alankomaat, Belgia, Ranska, Espanja ja Italia. Käyttäjiä on yli 40 miljoonaa ja sisältöä tarjoavia yrityksiä noin 3000. Yhdysvalloissa on käytössä m-mode.
i-mode-puhelimille tyypillisiä piirteitä ovat niin sanottu simpukkamalli ja suuret näytöt (250x320 pikseliä). Useissa puhelimissa on kaksi näyttöä läpän molemmin puolin. Lisäksi puhelimissa on runsas varustelu, esimerkiksi megapikselin digitaalikamera. Näytöissä on normaalisti 65 536 väriä, mutta uusimmissa malleissa 262 144 väriä. Puhelinten ulkonaiset mitat ja painot ovat suunnilleen samoja kuin Nokian malleissa.
i-mode toimii sekä DoCoMon PDC (markkinointinimi "MOVA", 2G) että W-CDMA ("FOMA", 3G) -verkoissa. MOVA-puhelimet ovat hitaampia, mutta niille on tarjolla palveluita, joita ei ole vielä FOMA-puhelimille, esimerkiksi sijaintipalvelut.
i-mode-puhelimissa on erityinen "i"-näppäin, jolla käyttäjä pääsee valikkoon. "Virallisten" sivujen sisältöä valvoo NTT DoCoMo, ja sisältö on usein maksullista. Virallisille sivuille pääsee valikoiden kautta, mutta epävirallisille sivuille päästäkseen pitää osoite naputella käsin. Virallisia sivuja on tuhansia ja epävirallisia kymmeniä tuhansia.
i-moden käyttäjä maksaa sekä lähetetystä että vastaanotetusta datasta. Vastaanoton hinta on noin puolet lähettämisen hinnasta. Käyttäjille on tarjolla erilaisia palveluja, joiden avulla pystytään vähentämään turhaa vastaanottamista. Kuukausimaksu on 2,5 — 5 euroa, joka sisältää puheaikaa sekä datansiirtoa. FOMAn käyttö- ja kuukausimaksut ovat halvempia, mutta vastaavasti datan siirtomäärät ovat suurempia.
i-moden sivut rakennetaan käyttäen cHTML-kieltä, johon on lisätty muutamia i-modelle tarkoitettuja tageja. i-moden lisäominaisuus i-appli käyttää J2ME:tä ja uusimmissa malleissa on tuki Flash-animaatioille.
Guinness
Guinness on Diageon valmistamaa dry-stout-olutta. Guinness on maailmanlaajuisesti tunnetuin stout-tyyppinen olut. Olutta on valmistettu St. James's Gatessa, Dublinissa, Irlannissa vuodesta 1759 lähtien. Nykyään Guinnessia valmistetaan myös kymmenissä muissa maissa. Guinness valmistetaan ohrasta, humalasta, vedestä ja hiivasta.
Astronominen yksikkö
Astronominen yksikkö eli tähtitieteellinen yksikkö (lyhenne au, aiemmin AU, ) on alkuperäisen määritelmän mukaan Maan keskietäisyys Auringosta, joka on noin 149,6 miljoonaa kilometriä. Maapallo kiertää siis Aurinkoa keskimäärin yhden astronomisen yksikön etäisyydellä. Astronominen yksikkö on paikallaan pysyvän Auringon ja Maan, joka kulkee lähes pyöreää ellipsimäistä kiertorataa pitkin, välisen etäisyyden aritmeettinen keskiarvo lievän etäisyyden vaihtelun vuoksi, kun janan alkupiste on Maan keskipisteessä ja janan loppupiste Auringon keskipisteessä. Etäisyys Maan pinnalta Auringon pinnalle ei siis ole astronomista yksikköä vastaava vaan lyhyempi etäisyys. Astronominen yksikkö vastaa 4,84 · 10 parsekia tai 1,581 · 10 valovuotta tai noin 215 Auringon sädettä. Auringon säde on noin 0,005 astronomista yksikköä.
Nykyisen (2012) määritelmän mukaan:
Koska Maan etäisyydelle Auringosta ei voi antaa tarkkaa arvoa, määriteltiin vuonna 1968, että astronominen yksikkö on tarkalleen 1,496 · 10 metriä. Tällöin Maan radan isoakselin puolikas on hieman enemmän kuin 1 AU.
Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni (IAU) määritteli vuonna 1976 astronomisen yksikön siksi etäisyydeksi Auringosta, jolla hiukkanen kiertäisi häiriöttä 365,2568983 päivässä. Näin ollen yksi astronominen yksikkö on tarkoin 149 597 870,691 kilometriä.
Vuonna 1984 yksikkö määriteltiin yhden AU:n pituudeksi 1,49597870 · 10 m.
Vuonna 2012 IAU määritteli uudeksi arvoksi tarkalleen 149 597 870 700 metriä. Pekingissä pidetyssä kokouksessa päätettiin samalla, että jatkossa lyhenne kirjoitetaan pienellä: au. Määritelmää muutettiin, koska Auringon vetovoimaan perustuva arvo ei pysy vakiona Auringon massan vähetessä. Tarkkojen mittausten tultua mahdolliseksi karkea Maan etäisyys Auringosta ei enää ole tarpeellinen.
Astronominen yksikkö on lähinnä tähtitieteessä käytetty metripohjaiseen SI-järjestelmään kuulumaton pituuden mittayksikkö. Kun mitattavat pituudet kasvavat niin suuriksi, ettei metrien käyttö ole enää järkevää, voidaan siirtyä astronomisiin yksiköihin.
Tähtitieteessä käytetään astronomista yksikköä myös siksi, että käytettäessä yksikköä AU pituudelle, sideeristä vuotta ajalle ja Auringon massaa massalle, gravitaatiovakio G saa arvon formula_1. Koska gravitaatiovakio on yksi epätarkimmin tunnetuista luonnonvakioista, saadaan laskentatarkkuutta taivaanmekaniikkaan liittyvissä laskutoimituksissa parannettua.
Evangelista Torricelli
Evangelista Torricelli (15. lokakuuta 1608 – 25. lokakuuta 1647) oli italialainen fyysikko ja matemaatikko, Galileo Galilein oppilas. Hän tutki tilavuuksien ja käyrien kaarenpituuksien määrittämistä menetelmillä, jotka johtivat integraalilaskennan syntyyn.
Galileon kuoleman jälkeen Torricelli nimitettiin matematiikan professoriksi Firenzen akatemiaan. Vuonna 1643 hän keksi kokeen, jossa saatiin aikaan tyhjiö. Hän täytti pitkän, toisesta päästä umpinaisen lasiputken elohopealla ja työnsi sen alassuin elohopealla täytettyyn altaaseen. Tällöin osa putkessa olleesta elohopeasta siirtyi altaaseen siten, että sen pinta putkessa oli 76 cm korkeammalla kuin altaaseen. Putken yläosaan oli täten muodostunut tyhjiö, ja tällaista laitetta, ensimmäistä ilmapuntaria, voitiin käyttää myös ilmanpaineen mittaamiseen. Paineen yksikkö torr on nimetty hänen mukaansa.
Torricelli on myös kuuluisa Gabrielin torvena tunnetun kappaleen keksimisestä: sen pinta-ala on ääretön, mutta tilavuus on äärellinen. Aikanaan tätä pidettiin uskomattomana paradoksina, ja löytö sai aikaan kiivaan keskustelun äärettömyyden olemuksesta.
Lisäksi Torricelli tunnetaan Torricellin lain löytämisestä.
Tamili
Tamil tai tamili on tamilien puhuma eteläintialainen dravidakieli. 
Kielellä on noin 61 miljoonaa puhujaa, ja se on yksi kansallisista kielistä Intiassa, Sri Lankassa ja Singaporessa.
Tamilia on pidetty dravidakielien vanhimpana ja voimakkaimpana edustajana. Sitä on puhuttu Intiassa jo yli 2500 vuotta. Sitä pidetään yhtenä maailman klassisista kielistä. Varhaisin säilynyt tamilinkielinen teos on tamilin kielioppia käsittelevä "Tholkappiam". Se on vapaa jo tuolloin Intian pohjoisosissa voimakkaassa asemassa olleen sanskritin vaikutuksesta. Laajimmalti tunnetuin tamilin ilmaisuvoimaa kuvaava kirjallinen tuotos on nimeltään "Silappathikaram", joka on samalla ensimmäinen tamiliksi kirjoitettu eeppinen runoelma.
Tamilin kirjoitus polveutuu Intian muinaisesta brahmi-kirjoituksesta ja on siten sukua muun muassa hindille. Tamilin kirjallisessa asussa on 12 vokaaliäännettä kuvaavaa ja 18 konsonanttia kuvaavaa merkkiä. Vokaalin ja konsonantin yhdistelmiä kuvaavia, tamilinkielisen tekstin lukemisessa ja kirjoittamisessa välttämättömiä symboleja on kuitenkin 216. Tamilia kirjoitetaan vasemmalta oikealle, kuten useimpia intialaisiakin kieliä, eikä siinä ole isoja tai pieniä kirjaimia.
Dravidakielet
Dravidakielet ovat nykyään lähinnä Etelä-Intiassa ja Sri Lankassa, mutta myös Pakistanin, Nepalin sekä Itä- ja Keski-Intian alueella puhuttavia kieliä. Dravidakieliä on noin 26 ja niitä puhuu yhteensä yli 200 miljoonaa ihmistä. Puhutuimmat näistä kielistä ovat tamili, malajalam, telugu ja kannada. Tutkimuksen kannalta merkittävänä dravidakielenä on huomioitava myös Pakistanin alueella puhuttava brahui.
Dravidakielet ovat sukua keskenään, mutta niiden ei ole osoitettu olevan sukua minkään toisen kieliperheen kanssa. Jotkut ovat yhdistäneet ne muinaiseen elamien isolaattikieleen.
Indus-kulttuurin kielen arvellaan myös olleen dravidalainen. Kielestä on säilynyt sinetti- ja piirtokirjoitustekstejä, joissa on käytetty paljon kuva-aineksiin pohjautuvaa kirjoitusjärjestelmää. Vaikka kielestä ei ole pystytty tulkitsemaan kuin muutamia kymmeniä merkkejä, dravidakielille tyypillisiä homonymiatapauksia esiintyy myös Indus-kulttuurin kielessä. Samoin kielen rakenteessa on paljon samankaltaisuuksia nykyisten dravidakielten kanssa. Sana dravida on alun perin tarkoittanut tamilien kieltä ja kansallista nimeä.
Dravidakieliä on noin 25 ja ne jakautuvat neljään ryhmään.
Etelädravidalaiset kielet
Eteläiset keskidravidalaiset kielet
Keskidravidalaiset kielet
Pohjoisdravidalaiset kielet
JPEG
JPEG () on häviöllistä pakkausta käyttävä bittikarttagrafiikan tallennusformaatti. Sille on laaja tuki eri selaimissa, joten sitä käytetään laajalti verkkosivuilla. JPEG-formaattiin tallennettaessa kuvasta poistetaan informaatiota erilaisten algoritmien avulla siten, että kuva näyttää ihmissilmän tarkastelemana mahdollisimman samanlaiselta kuin alkuperäinen kuvatiedosto. Pakkaussuhde voidaan määritellä tallennusvaiheessa. Yleisimmät tiedostopäätteet formaatille ovat .jpeg, .jfif, .jpg, .JPG ja .JPE, joista useimmiten käytössä on .jpg.
JPEG kykenee tallentamaan 24 bittiä väri-informaatiota jokaista pikseliä kohden, joten JPEG-kuvassa voi olla 16 777 216 eri värisävyä. Formaatti on tarkoitettu nimenomaan valokuvien ja vastaavien kuvien pakkaamiseen. Kaavioihin ja muihin teräviä reunoja sisältäviin kuviin syntyy helposti näkyviä pakkaamisen aiheuttamia virheitä, ja niiden tallentamiseen PNG-tiedostomuoto soveltuukin paremmin. JPEG on myös yleinen digitaalikameroiden käyttämä pakatun kuvan tallennusmuoto.
Sani
Sani (oikealta nimeltään Saija Marjatta Aartela, s. 8. kesäkuuta 1971 Hämeenlinna) on suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja, joka on Aikakone-yhtyeen solisti.
Sani on laulanut useita duettoja suomalaisten artistien kanssa. Tunnetuimmat duetot hän on tehnyt Samuli Edelmannin kanssa (”Tuhat yötä”, ”Olen luonasi sun”, ”Jää seuraksein yö”, ”Sonetti 18”). Hän on laulanut duetot myös Karon (”I Have a Feeling”), Sakari Kuosmasen (”Mulla on aikaa”), Tapani Kansan (”Salaisuudessain”) ja Janne Leinon (”Joulukortti”) kanssa.
Sani on säveltänyt ja sanoittanut kappaleita muun muassa Samuli Edelmannille, Kirkalle, Tapani Kansalle, Janne Tulkille ja Anne Mattilalle Aikakoneesta tutun Alexin kanssa. Lisäksi hän on laulanut "Uudet Muumi laulut" -levyllä, "Bambukarhut" -levyllä ja "Tomi Traktori" -animaatiosarjan tunnuskappaleen sekä antanut äänensä lukuisille piirroshahmoille.
Vuonna 2001 Sani teki Daruden kanssa Australian-kiertueen. Hän on opiskellut klassista laulua ja pianoa sekä ollut Savonlinnan Oopperajuhlakuoron riveissä.
Aikakoneen jäädessä tauolle vuonna 2003 aloitti Sani oman soolouransa. Ensimmäinen soolosingle, ”Kaikki laulut”, julkaistiin vuonna 2004. Kappale oli helmikuussa 2005 ensi-iltansa saaneen "Onnen varjot" -elokuvan tunnuskappale. Tammikuussa 2005 ilmestyi Sanin ensimmäinen sooloalbumi "Kaikki laulut", jonka julkaisija toimi SonyBMG-levy-yhtiö.
Alkuvuodesta 2007 Sani solmi uuden levytyssopimuksen EMIn kanssa ja saman vuoden syksyllä hän julkaisi toisen sooloalbuminsa, "Pedon kynnet". Vuonna 2008 Aikakone aloitti jälleen keikkailun ja julkaisi uuden kokoelman, joka sisälsi myös uusia kappaleita. Vuonna 2009 Sani yritti päästä edustamaan Suomea Eurovision laulukilpailuun kappaleellaan ”Doctor Doctor”.
Sani esiintyi vuonna 2010 Nelosella esitetyn "Kuorosota"-ohjelman toisella tuotantokaudella. Ohjelmassa hän johti Hämeenlinnan kuoroa. Hän on esiintynyt myös näyttelijänä muun muassa produktioissa ”Love on Broadway”, ”Tähti ja Meripoika”, ”Natoni on toista maata”, ”Pieni Kauhukauppa”, ”Parittain”, ”Hullu Kuningas”, ”Cabaret”, ”ROAD”, ”Kaikkien aikojen Pertsa ja Kilu” ja ”Villit vuodet – musikaali Vexi Salmen elämästä”.
Tammikuussa 2014 Sani julkaisi uuden singlen, ”Versoava juuri”, joka oli ensimmäinen singlejulkaisu syksyllä 2014 julkaistulta uudelta sooloalbumilta.
Keväällä 2018 Sani on yksi "Vain elämää" -televisiosarjan kahdeksannen tuotantokauden artisteista.
Ennen Aikakonetta Sani ehti opiskella tekstiiliartenomiksi Hämeenlinnassa Wetterhoffin käsi- ja taideammattikorkeakoulussa sekä vuoden Oriveden opiston musiikkilinjalla. Hän asuu avoliitossa kitaristi Samuli Erkkilän kanssa.
Vuonna 2017 Sani ryhtyi pyörittämään Nakkilassa sijaitsevan Villilän kartanon toimintaa.
Heidi Puurula
Heidi Susanna Puurula (o.s. Vahakallio, s. 13. lokakuuta 1971 Helsinki) on suomalainen laulaja ja laulujen sanoittaja. Koulutukseltaan hän on 
filosofian maisteri (FM). Hän on laulanut Aikakone-yhtyeessä taiteilijanimellä Vera vuodesta 1994 alkuvuoteen 2013.
Kesällä 2013 Puurula julkaisi tiedon, että on perustanut uuden Kuulas-yhtyeen, jossa hänen lisäkseen ovat Emilia Takayama ja Susanna Jyllinmaa.
"Aikakoneessa" hän toimi pääosin taustalaulajana, mutta lauloi myös sooloja kappaleissa "Toiseen maailmaan", "Maapallon tie", "Tulisitko" ja "Venetsia". Aikakone-yhtyeessä toimimisen lisäksi hän on sanoittanut monia kappaleita. Esimerkiksi Kirka, Laura Voutilainen, Heidi Kyrö ja Sani ovat tulkinneet hänen sanoituksiaan. Laura Voutilaiselle hän sanoitti muun muassa kappaleet "Palaa" ja "Timanttinen tähti".
Puurula on naimisissa muusikko Jukka Puurulan kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi poikaa.
Kuulas julkaisi debyyttialbuminsa Kuupuutarha keväällä 2016.
Alex Ojasti
Alex Ojasti (s. 13. heinäkuuta 1966) on Aikakone-yhtyeen miessolisti ja taustalaulaja. Hän on sanoittanut suomeksi ja englanniksi lukuisia Aikakoneen kappaleita.
Ojasti on syntynyt San Joséssa Costa Ricassa. Hänen äitinsä on uruguaylainen ja isänsä suomalainen. Ojasti on asunut Ranskassa, Brasiliassa ja Costa Ricassa. Hän osaa puhua taustansa ansiosta suomen lisäksi espanjaa, ranskaa, portugalia ja englantia. Ojasti on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Ojasti aloitti musiikkiharrastuksensa sellon soitolla Eckbolsheimissa, Strasbourgin liepeillä Ranskassa kuusivuotiaana. Hän jatkoi sellon opiskelua Suomessa Vantaan Musiikkiopistossa silloisen rehtorin ja arvostetun opettajan Teppo Tuomisen johdolla. Hän vaihtoi kymmenen vuoden sellon opiskelun jälkeen klassiseen kontrabassoon ja soitti sitä muun muassa Vantaan Musiikkiopiston orkesterissa. Hän oli kontrabasistina 1980-luvulla The Rockin' Cockets-, Roy Spade and the House Players (Clint Reno and The Blue Masters)- ja Blue Session -nimisissä rockabilly ja rock n' roll -yhtyeissä sekä 1990-luvulla Blue Bolt -nimisessä soul/rock/blues-kokoonpanossa.
Ojasti tekee edelleen yhteistyötä Sanin, Veran ja Makin kanssa muun muassa säveltämällä, sanoittamalla, sovittamalla ja tuottamalla lukuisille artisteille musiikkia. Lisäksi hän tekee tausta- ja tunnusmusiikkia televisio-ohjelmiin ja elokuviin. Hän tekee nykyisinkin edelleen musiikkia tilaustyönä.
Ojasti toimii myös elämäntaitovalmentajana, kouluttajana, luennoitsijana, konsulttina ja on NLP-master.
Maki Kolehmainen
Marko Juhani "Maki" Kolehmainen (s. 18. toukokuuta 1966 Helsinki) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja tuottaja. Kolehmainen on tunnettu erityisesti Aikakone-yhtyeen musiikin säveltäjänä, mutta hän on tuottanut ja säveltänyt musiikkia lukuisille kotimaisille ja ulkomaisille artisteille.
Kolehmaisen muusikonura alkoi 1989, jolloin hän soitti suomalaisten artistien, kuten Einin, Lea Lavenin ja Marionin taustayhtyeissä. Muutama vuosi tämän jälkeen Kolehmainen alkoi tehdä musiikkia omaa Aikakone-yhtyettään varten. Aikakone teki suomalaista musiikkihistoriaa myymällä uutena artistina eniten levyjä ja sai triplaplatinaa. Yhtye menestyi vuodesta 1995 lähtien erinomaisesti suomalaisilla musiikkilistoilla.
Tunnetuimpia Kolehmaisen sävellyksiä on muun muassa "Tuhat yötä", joka on Aikakone-yhtyeen Sanin ja suomalaisen näyttelijä Samuli Edelmannin duetto. Kolehmainen sävelsi myös Viron Euroviisuihin vuonna 2002 Suomen edustuskappaleen "Addicted to You", joka sai Laura Voutilaisen esittämänä 24 pistettä ja sijoittui sijalle 20.
Kolehmainen on säveltänyt useita kappaleita Suomen Idolsista ponnahtaneille artisteille Hanna Pakariselle, Antti Tuiskulle ja Anna Abreulle. Kolehmaisen säveltämät ja Tiktakin esittämät kappaleet "Upside Down" ja "Don't Turn Back" ovat menestyneet hyvin Euroopassa ja Venäjällä. Niitä on esitetty Radio Disney -verkossa Yhdysvalloissa ja ne ovat saaneet yhteensä tuhansia soittokertoja. Kolehmaisella on krediittinään yli 30 kulta- ja platinamyyntiä.
Tammikuussa 2012 Maki Kolehmainen ja Tracy Lipp laativat hittikappaleen "Frontside Ollie", jota esittää Robin Packalen. Kyseisellä kappaleella Robin tuli suuren yleisön tietoisuuteen Suomessa ja kappale sai miljoonia katselukertoja muutamassa päivässä. Samana vuonna Kolehmainen sävelsi Sana Mustosen sanoittaman Kurt "Kurre" Westerlundin kappaleen "Kuuden vuoden kuuliaisuus" Sauli Niinistölle vuoden 2012 presidentinvaalien alla.
Kolehmaisella on oma tuotantoyhtiönsä Maki Kolehmainen Productions ja oma levy-yhtiö HelsinkiRecords.com.
Pohjola (Kalevala)
Pohjola (viroksi Põhjala) on itämerensuomalaisissa mytologiossa ja kalevalaisessa runoudessa esiintyvä paikka tai maa, joka sijaitsee pohjoisessa. Yleensä Pohjola on pahan tai vihollisen roolissa. Pohjolaa hallitsee Pohjan akka tai Pohjolan emäntä, eräältä nimeltään Louhi.
Kalevalaisen taruston Pohjolaan on ilmeisesti kasautunut käsityksiä Pohjois-Suomesta ja Lapista. Toisaalta Lappi erottuu Kalevalassa eri paikaksi kuin Pohjola. Pohjolalla on myös täysin myyttinen yhteytensä, jossa se on käsitetty pahan alkulähteeksi, ikikylmäksi paikaksi jossain kaukana pohjoisessa. Pohjolasta ovat monissa käsityksissä peräisin taudit ja pakkanen.
Pohjolassa oli kalevalaisen runouden mukaan Pohjan-Akan lisäksi muiden muassa Pohjolan isäntä, Pohjan poikia, kuvankauniita Pohjolan tyttäriä. Siellä oli myös vihamielisiä noitia ja loitsijoita ja erilaisia hirviöitä. Pohjolaa lähestyvä näki jo kaukaa kuumottavat eli hohtavat kivikummut ja Pohjolan portit, "pahat veräjät". Pohjolaan matkaavan edessä saattoi olla esteitä ja vartijoita, kuten aita tai muuri, joka ylettyi alhaalla maaemään ja ylhäällä yläisiin taivosiin, tulinen railo, jolle ei näkynyt loppua, tai jättiläiskäärme.
Kivikumpujen kuumotusta ja paistavia Pohjolan portteja on arveltu muun muassa pohjanpaloksi eli pohjoistaivaalla näkyviksi revontulikaariksi. Pohjolassa oli myös suuri kartano, jossa juotiin, juhlittiin ja tapeltiin kuten skandinaavien Valhallassa ikään. Kartano kuvataan mittasuhteiltaan suunnattomaksi. Pohjola kykeni varustamaan sotapursia, jotka kantoivat suuria sotajoukkoja.
Suomen kansalliseepoksessa Kalevalassa Pohjolasta ryöstettiin Sampo. Laajemmin kalevalaisessa runoudessa Pohjolan ja Sammon yhteydestä on löydettävissä myös toisenlaisia tulkintoja. Eräässä niistä Pohjola sijaitsi Pohjantähden alla, ja Sampo oli Maailmanpylväs, joka kannatteli itsensä ympäri pyörivää taivaankantta. Siitä Sammon toisintonimi Kirjokansi, sekä jauhava toiminta. Maailmanpylvään huippuna oli Pohjantähti. Sammon juuret, jotka Kalevalassa pitivät Sampoa kiinni kivisessä mäessä ja Louhen hallinnassa, pitivat ehkä alun perin maailmanpylvään tukevasti pystyssä. Sampo tarkoittaa erään tulkinnan mukaan sammasta eli pylvästä.
Pohjolassa käydään myös kosimassa Pohjolan tyttäriä. Kalevalassa Pohjolan kosioretkille lähtevät Seppo Ilmarinen, seikkailija Lemminkäinen ja tietäjä Väinämöinen. Pohjan Akka vaatii kosijoilta ihmetekoja, mm. Sammon takomisen, kyisen pellon kyntämisen (pellon, jossa on kyykäärmeitä), Hiiden vauhkon hevosen valjastamisen, suomuhauin pyydystämisen, Hiiden hirven kiinnihiihtämisen, ja Tuonelan joutsenen ampumisen. Lopulta, kun kosija saa neidon, häitä, suuria juominkeja ja syöminkejä, vietetään Pohjolan suuressa tuvassa.
Laktaasi
Laktaasi on laktoosia eli maitosokeria pilkkova entsyymi. Suomalaisessa väestössä on tavallista, että laktaasin tuotanto ohutsuolessa jatkuu imeväisiän jälkeenkin, mutta noin joka kuudennella suomalaisella laktaasin tuotanto lakkaa imetyksen jälkeen. Laktaasin tuotanto saattaa vähetä myös vanhuuden myötä.
Laktoosi-intoleranssi on tila, jossa henkilö ei tuota laktaasia, vaan laktoosia sisältävien tuotteiden nauttiminen aiheuttaa mm. ripulia tai lievempänä ilmavaivoja ja vatsakipuja. Nykyisin on saatavilla laktaasivalmisteita, joita käyttämällä laktoosi-intolerantit henkilöt voivat välttää laktoosia sisältävien tuotteiden aiheuttamia oireita.
Laktaasin entsyymikoodi on EC 3.2.1.23.
Tiheys
Tiheys on suure/määrä, joka ilmaisee kappaleen massan suhteessa sen tilavuuteen. Sen tunnus on ρ (rhoo). Tietyn lämpötilan ja paineen vallitessa tiheys on kullekin aineelle ominainen vakio.
Tiheys esitetään muodossa
missä formula_2 on massa ja formula_3 tilavuus.
Lämpölaajenemisen vuoksi samankin aineen tiheys riippuu lämpötilasta. Kiinteillä aineilla ja nesteillä lämpölaajeneminen on kuitenkin melko vähäistä, mutta kaasuilla paljon suurempaa, jota paitsi niiden tiheys riippuu myös paineesta. Ideaalikaasun tiheys (ρ) riippuu sen moolimassasta (M), absoluuttisesta lämpötilasta (T) ja paineesta (p) seuraavasti:
formula_4,
missä R on yleinen kaasuvakio. Todellisten kaasujenkin tiheydet ovat yleensä tätä lähellä, elleivät ne ole lähellä nesteytymistään.
SI-järjestelmässä tiheyden yksikkö on kg/m³ (kilogramma kuutiometriä kohti). Se on kuitenkin varsin pieni yksikkö, jota yleensä käytetään kaasuille. Käytännössä tavallisempia tiheyden yksikköjä ovat g/cm³ (gramma kuutiosenttimetriä kohti) ja kg/dm³ (kilogramma kuutiodesimetriä kohti eli kilogramma litraa kohti).
Tavallisesti tiheydellä tarkoitetaan "keskitiheyttä", jolloin oletetaan massan olevaan kauttaaltaan homogeenista.
Tiheyden yksiköiden suhteet toisiinsa ovat: 1 000 kg/m³ = 1 kg/dm³ = 1 g/cm³
Tiheyttä kutsutaan joskus ominaispainoksi (lyhenne om.p.). Tällöin se ilmoitetaan usein ilman yksikköä, suhteena veden tiheyteen: esimerkiksi ominaispainolla 2,5 tarkoitetaan tiheyttä 2,5 kg/dm³.
Veden tiheys on varsin lähellä arvoa 1 kg/dm³. Tämä johtuu siitä, että kilogramma määriteltiin alkujaan yhden vesilitran massaksi.
Maan päällä vallitsevissa olosuhteissa suurin tiheys on osmiumilla, 22,59 kg/dm³. Kiinteistä aineista pienin tiheys on eräillä orgaanisilla materiaaleilla kuten korkilla (noin 0,2–0,5 kg/dm³) sekä erittäin huokoisilla aerogeeleillä (jopa 0,001–0,002 kg/dm³).
Kaasujen tiheys on huomattavasti pienempi kuin tyypillisten kiinteiden aineiden. Esimerkiksi ilman tiheys on NTP-tilassa (lämpötila 0 °C, paine 1 013 hPa) 1,293 kg/m³ ja 15 °C:ssa samassa paineessa 1,225 kg/m³. vedyn tiheys NTP:ssä on vain 0,0899 kg/m³.
Suuren paineen vallitessa aineiden tiheys voi olla paljon suurempikin. Esimerkiksi Auringon keskuksessa tiheys on noin 150 000 kg/m³. Vielä suurempia tiheyksiä esiintyy maailmankaikkeudessa esimerkiksi valkoisissa kääpiöissä kuten Sirius B:ssä (suuruusluokkaa 10 kg/m³) ja neutronitähdissä (jopa 10 kg/m³). Toisaalta tähtienvälisen aineen tiheys on erittäin pieni, eri arvioiden mukaan keskimäärin 10 – 10 kg/m³.
Tiheydet on ilmoitettu 20 °C:ssa ja 101,325 kPa:n paineessa.Theodore Gray: Kiehtovat alkuaineet, 1. painos, s. 175–177, WSOYpro Oy 2010.
ISBN 978-951-0-36582-3
Hiroshima
Hiroshima () on Hiroshiman prefektuurin pääkaupunki Chūgokun alueella Japanissa. Vuonna 2014 Hiroshiman väkiluku oli noin 1,19 miljoonaa ja asukastiheys 1  311 asukasta neliökilometrillä. Kaupungin kokonaispinta-ala on 905,41 km². Hiroshima on Nagasakin rinnalla toinen niistä kahdesta kaupungista, joihin Yhdysvallat pudotti atomipommin toisen maailmansodan aikana.
Hiroshima on valittu yhdeksi Japanin virallisista suurkaupungeista.
Kaupunki sijaitsee Honshūn saaren lounaisosassa Ōtajoen suistossa, ja joen kuusi haaraa jakavat kaupungin useisiin saariin.
Vuoden kuumin kuukausi on elokuu, jolloin päivän ylin lämpötila on yli 30 °C. Tammi- ja helmikuussa vuorokauden alin lämpötila jää lähelle 0 °C. Eniten sataa kesäkuussa, yli 250 mm.
Hiroshima perustettiin vuonna 1589. Kaupunkioikeudet se sai 1. huhtikuuta 1889.
Räjähdysvoimaltaan 16 kilotonnia TNT:tä vastaava atomipommi, ”Little Boy”, pudotettiin Hiroshimaan 6. elokuuta 1945. B-29 Superfortressista 9 450 metrin korkeudesta pudotettu pommi räjähti 550 metrin korkeudessa kello 8.15 paikallista aikaa aamulla. Arviolta 70 000–100 000 ihmistä sai välittömästi surmansa räjähdyksessä ja yhtä moni loukkaantui. Myöhemmin moni menehtyi ydinlaskeuman ja syövän seurauksena.
Kaupunki jälleenrakennettiin toisen maailmansodan jälkeen. Hiroshima sai lahjoituksena suuren määrän raitiovaunuja. Kaupungissa onkin nykyään Japanin laajamittaisin raitiovaunuverkosto. Vuonna 1949 Japanin parlamentti julisti Hiroshiman Rauhan kaupungiksi kaupungin pormestarin Shinzō Hamain aloitteesta. Kaupungista tuli suosittu rauhaa ja yhteiskunnallisia kysymyksiä käsittelevien konferenssien pitopaikka. Hiroshiman rauhantutkimuslaitos perustettiin vuonna 1998 Hiroshiman yliopiston yhteyteen.
Hiroshiman rauhanmuistomerkki on entinen näyttelyhalli, joka oli ainoa Hiroshiman ydinpommin räjähdyksen hyposentrumin lähellä sijainnut rakennus, ja yksi harvoista rakennuksista koko Hiroshimassa, joka selvisi räjähdyksestä pystyssä. Halli on nykyisin Unescon maailmanperintökohde.
Hiroshima on Chūgoku-Shikoku-alueen teollisuuden keskus. Mazda on kaupungin suurin työnantaja. Autojen ja autonosien lisäksi paikallinen teollisuus tuottaa terästä, kumia, laivoja, kemikaaleja ja koneita.
Hiroshima jakautuu kahdeksaan suuralueeseen. Niistä asukasluvultaan suurin on Asaminami-ku, pinta-alaltaan vuorostaan Asakita-ku. Kaupungin ydinalueen muodostaa Naka-ku.
Justinus I
Justinus I (450? –527) oli Itä-Rooman Bysantin keisari vuosina 518–527.
Justinus syntyi Traakiassa köyhiin oloihin. Hän muutti Konstantinopoliin noin vuonna 470 ja astui armeijan palvelukseen.
Kun keisari Anastasius I kuoli 10. kesäkuuta vuonna 518, hänellä ei ollut seuraajaa. Konstantinopolin senaatti joutui nyt ensimmäistä kertaa valitsemaan uuden keisarin. Lopulta päädyttiin Justinukseen, joka oli keisarillisen "excubitores"-palatsikaartin päällikkö.
Tullessaan keisariksi Justinus oli jo vanha mies ja todellinen valta hänen hallituskautensa aikana oli ilmeisesti hänen sisarenpojallaan, tulevalla keisarilla Justinianus I:llä.
Justinus I rakennutti vuonna 525 uudelleen maanjäristyksessä tuhoutuneen Anazarban kaupungin, joka nimettiin uudelleen hänen kunniakseen Justinianopolikseksi.
Bysantin keisari
Bysantin keisarit eli Itä-Rooman keisarit hallitsivat myöhäisantiikin ja keskiajan Bysantin valtakuntaa. Myös eräät Bysantin keisarinnat, kuten Irene, Zoe ja Theodora, hallitsivat valtakuntaa yksinään. Tarkkaa rajaa Itä-Rooman valtakunnan ja Bysantin valtakunnalle ei voida asettaa. Ensimmäiseksi Bysantin keisariksi voidaan laskea vaikkapa Konstantinus Suuri (ensimmäinen kristitty keisari), Valens (Adrianopolin taistelua pidetään joskus keskiajan alkuna), Arcadius (Theodosius I oli viimeinen koko valtakuntaa hallinnut keisari), Zenon (oli keisarina kun Länsi-Rooman Romulus Augustus syrjäytettiin) tai Herakleios (joka uudisti hallintoa merkittävästi).
Vuoteen 610 keisari käytti vanhoja roomalaisia arvonimiä "imperator", "augustus" ja "caesar" (tai "kaisar"). Keisari Herakleios vaihtoi vanhat latinankieliset nimet kreikkalaiseen kuningasta merkitsevään nimeen "basileus". Keisarinnaa kutsuttiin nimellä "basilissa". Keisari käytti myös arvonimeä "autokrator" eli itsevaltias.
Caesaria käytettiin yleensä kruununperillisen arvonimenä, mutta se jäi kolmannelle sijalle kun Aleksios I Komnenos loi arvonimen "sebastokrator".
Justinus II
Justinus II (520–578) oli Itä-Rooman eli Bysantin keisari vuosina 565–578.
Justinus oli Justinianus I:n sisarenpoika. Hän rikkoi rauhansopimuksen, jonka Justinianus oli solminut Persian kanssa. Sotaa Persiaa vastaan käytiin moneen otteeseen erityisesti Armeniassa ja Syyriassa.
Justinusta vaivasi mielisairaus, jonka johdosta hän teki vuonna 574 kenraali Tiberiuksesta caesarin eli kruununperillisen. Justinus jätti hallitustehtävät seuraajalleen ja kuoli vuonna 578.
Tiberius II Constantinus
Tiberius II Constantinus (540–582) oli Bysantin keisari vuosina 578–582.
Tiberius taisteli avaareita vastaan keisari Justinus II:n joukoissa Vuonna 574 Justinus osoittautui mielenvikaisuuden takia kyvyttömäksi hallitsemaan valtakuntaa, ja hänen vaimonsa ja Tiberius ottivat hallituksen valtaansa. Justinus adoptoi Tiberiuksen, josta tuli caesar vuonna 574 ja täysivaltainen keisari vuonna 578 Justinus II:n kuoltua.
Tiberiuksen hallituskauden aikana slaavit valtasivat suuria osia Balkanista, koska sota Persiaa vastaan vaati kaikki keisarin käytössä olevat sotajoukot.
Vuonna 582 Tiberius sairastui ja teki kenraali Maurikioksesta caesarin. Tiberius kuoli elokuussa 582.
Maurikios
Maurikios () (539 – 27. marraskuuta 602) oli Itä-Rooman eli Bysantin keisari vuosina 582–602. Ennen valtaannousuaan hän toimi keisarillisen kaartin ("excubitores") komentajana ja valtakunnan itäisten joukkojen ylipäällikkönä ("magister militum per Orientem") sodassa sassanidien Persiaa vastaan. Keisari Tiberius II Constantinus nimitti kuolinvuoteellaan vuonna 582 Maurikioksen seuraajakseen. Hän sai hallittavakseen vararikkoon joutuneen valtakunnan, mikä pakotti hänet säästeliääksi talouspolitiikassaan, mutta joka myös antoi hänelle saidan maineen väestön ja sotilaiden keskuudessa.
Maurikioksen hallituskaudella sota persialaisia vastaan saatiin päätökseen, kun Persian kuninkaaksi nousi Khosrau II. Bysantti sai suuren osan Persian hallussa olleesta Armeniasta.
Maurikioksen sanotaan olevan kuuluisan sodankäynnistä kertovan kirjan "Strategikonin" kirjoittaja.
Armeija kapinoi vuonna 602, koska ei halunnut jatkaa sotaretkeä Tonavan takaisessa erämaassa. Maurikios teloitettiin, ja hänen seuraajakseen tuli Fokas.
Fokas
Fokas (547-610) oli Bysantin keisari vuosina 602–610.
Fokas nousi keisariksi kaappaamalla vallan edeltäjältään Maurikiokselta. Fokas tapatti Maurikioksen ja monia Bysantin aristokraattisukujen jäsenistä.
Keisarin hirmuvallan aikana Bysantti koki monia vastoinkäymisiä. Persian kuningas Khosroes II päätti kostaa Maurikioksen kuoleman, ja persialaiset joukot tunkeutuivat syvälle Vähään-Aasiaan. Samalla slaavit ja avaarit valloittivat lisää maita Balkanilla.
Bysantin pelasti Karthagon eksarkki Herakleios vanhempi, joka lähetti poikansa Herakleioksen Konstantinopoliin kukistamaan Fokaksen. Herakleioksen laivasto saapui kaupunkiin 3. lokakuuta 610, ja hänet vastaanotettiin pelastajana. 5. lokakuuta Konstantinopolin patriarkka kruunasi Herakleioksen keisariksi. Hän lähetti Fokaksen teloitettavaksi
Fokaksen kunniaksi pystytetty Fokaksen pylväs on edelleen pystyssä Roomassa, se on viimeinen tällaisista keisarien monumenteista.
Flash Airlines
Flash Airlines oli yksityinen charter-lentoyhtiö, joka toimi Egyptin Kairosta käsin. Se oli osa Flash Group -matkailuyhtiötä. Lentoyhtiöllä oli kaksi Boeing 737-300 -lentokonetta, jotka hoitivat kaupallisia tilauslentoja kansainvälisillä ja kotimaan reiteillä.
3. tammikuuta 2004 Flash Airlinesin lento 604 syöksyi Punaiseenmereen hetken Sharm el-Sheikistä lähdön jälkeen.
Onnettomuuden jälkeen Sveitsin ilmailuviranomainen kertoi, että tutkimukset huhti- ja lokakuussa 2002 olivat paljastaneet turvallisuusongelman Flash Airlinesin koneissa, ja koska Flash ei korjannut näitä asioita, lentoyhtiötä kiellettiin lentämästä Sveitsiin. Kuitenkin Egyptin ilmailuviranomaiset väittivät Sveitsin oletuksia valheellisiksi ja sanoivat, että heidän asiakirjojensa mukaan Flash Airlinesin koneet olivat turvallisia. Suomen Ilmailulaitos antoi yhtiölle luvan tehdä charterlentoja Suomesta Egyptiin syyskuussa 2003, koska Sveitsistä lähetetty varoitussähköposti oli mennyt vahingossa väärään kansioon sähköpostiohjelmassa.
Yhtiö meni konkurssiin kaksi kuukautta onnettomuuden jälkeen.
Pankkikriisi
Pankkikriisi on tilanne, jossa pankki tai useampi pankki samaan aikaan ajautuu maksukyvyttömyyteen tai vaihtoehtoisesti pankista pakenee suuret määrät talletuksia. Siinä tilanteessa yleensä valtio tai keskuspankki joutuu ottamaan pankille kuuluvia vastuita ja mahdollisesti koko pankin hallintaansa, mikä saattaa tulla kalliiksi veronmaksajille mutta turvaa pankkiin talletetut rahat. Yleinen talletuspako ja talletusten menettäminen voivat aiheuttaa yllättäviä kerrannaisvaikutuksia.
Pankkikriisit liittyvät yleensä lamaan tai muuhun kriisiin, joka laukaisee luottotappioaallon. Pankkikriisin on usein katsottu aiheutuneen holtittomasta luotonannosta.
Lähes puoleen pankkikriiseistä liittyy myös valuuttakriisi. Myös mittavat likviditeettioperaatiot ovat kriiseille tyypillisiä. Pankkikriisien nettokustannukset ovat yleensä mittavia, keskimäärin 13,3 prosenttia bruttokansantuotteesta.
Kansainvälinen valuuttarahasto IMF:n on laskenut 124 eri pankkikriisiä vuodesta 1980 vuoteen 2008.
Luottoluokitusyhtiö Moody´s on selvityksessään vuodelta 2008 löytänyt viime vuosikymmeniltä 26 pankkikriisiä, joista ulospääsemiseen on tarvittu joko keskuspankin tai valtiovarainministeriön apua. Yhdeksän kriiseistä sattui rikkaissa teollisuusmaissa.
Pankkikriisi on muuttunut globaaliksi ongelmaksi. Se heijastaa koko maailman rahoitusmarkkinoilla kytevää kriisiä. Myös Kiinan ja Intian tapaiset kehittyvät taloudet ovat vaaravyöhykkeessä.
Zeoliitti
Zeoliiteilla tarkoitetaan alumiinisilikaateista koostuvien huokoisten mineraalien ryhmää. Zeoliitteja käytetään laajalti teollisuudessa missä niillä on monia käyttötarkoituksia kuten suodatus, hajun poisto, molekyyliseulat ja tunnetuimpana veden pehmennys.
Zeoliittien ryhmä on suosittu mineraalien keräilijöiden keskuudessa sillä niiden joukossa on useita kauniita, harvinaisia tai kiderakenteeltaan erikoisia mineraaleja. Zeoliitteja on luokiteltu esiintyvän yhteensä 229 erilaista.
Zeoliittia kutsutaan myös keinotekoiseksi saveksi. Pyykinpesukoneen pesuaineissa zeoliittia voi olla jopa 30 prosenttia vedenpehmennysaineena.
Zeoliittia alettiin lisätä pyykinpesuaineisiin korvaamaan fosfaatteja, koska fosfaatit rehevöittävät vesistöjä.
Zeoliittimineraalit perheittäin:
1) Analsiimit :
2) Kabasiitit :
3) Gismondiinit :
4) Harmotomit :
5) Heulandiitit :
6) Natroliitit :
7) Stilbiitit :
8) Luokittelemattomat :
Agit Prop
Agit Prop on 1970-luvulla perustettu suomalainen kommunistinen lauluyhtye. Nimi tulee sanoista agitaatio ja propaganda.
1970-luvun vasemmistolaisen poliittisen laululiikkeen ja varsinkin Agit Propin syntyyn vaikutti perustajiensa folktausta: perustajajäsenillä Pekka Aarniolla ja Launiksen veljeksillä (Tapanilla, Martilla eli Cuculla ja Anterolla) oli kokoonpano nimeltään "Guldgurkorna" ja Sinikka Sokalla "Sinkat" (puhelimessa väärin kuultu nimi "Sinikat" sai sitten jäädä muotoon "Sinkat"). Kaikki olivat tuttuja keskenään jo rippikouluajoilta ja Töölön seurakunnan Mustasaaresta, jossa oli mukana myös edellisiä hieman nuorempi Hannu Nurmio. Muun muassa Linnanmäen kalliolla kokoontui 1960-luvun loppupuolella folk-klubi, jossa istuskeltiin ja kuunneltiin heidän lisäkseen myös muun muassa Hectoria. Voimakas politisoituminen 1970-luvun alussa vei mukaansa ja Suomen kommunistisen puolueen Leninin satavuotisjuhlia voidaan pitää laululiikkeen alkuna.
Sinikka Sokka, Pekka Aarnio ja Martti Launis lauloivat omien kokoonpanojensa lisäksi myös yhdessä, ja kun mukaan tuli vielä Kiti Neuvonen oli Agit Propin runko koossa. Varsinaisesti Agit Prop oli alun perin Uudenmaan sosialistisen nuorisoliiton (USNL) ohjelmatoimintaa johtamaan perustettu osasto ja toiminnassa oli mukana lukuisia eri henkilöitä. Agit Prop -yhtyeenä sittemmin tunnettu ryhmä syntyi Berliinin II poliittisen laulun festivaalia varten vuonna 1971. Esiintyminen oli menestys ja siitä uutisoitiin laajasti kotimaan lehdistössä. Kvartettia kysyttiin ahkerasti esiintymään eri tilaisuuksiin. Kokoonpanossa tapahtui muutoksia. Kiti Neuvosen tilalle tuli Anu Saari noin vuoden ajaksi ja hän oli mukana myös ensimmäisellä levyllä. Monna Kamun korvattua Anu Saaren kvartetti sai kuuluisimman muotonsa. Agit Propista tuli yksi taistolaisen liikkeen julkisista keulakuvista.
Agit Prop levytti Love Recordsille kaksi omaa levyä: "Agit Prop" vuodelta 1972 ja "Laulu kaikille" vuodelta 1974. Lisäksi Agit Prop on mukana useilla eri kokoelmalevyillä. Yhtyeen huippukautta olivat vuodet 1972–1975, jolloin se esiintyi noin 50 kertaa vuodessa. Virallisesti yhtye ei ole koskaan lopettanut toimintaansa. Se on jatkanut konsertointia näihin päiviin asti, tosin välillä pitkinkin tauoin ja pääasiassa kaveripiirin sisäisissä tilaisuuksissa.
2000-luvulla Agit Prop on taas nostanut päätään. Ehkä osin Ultra Bran synnyttämän kiinnostuksen myötä nuoremmatkin ikäluokat ovat innostuneet Agit Propin levyistä, jotka on myös uudelleenjulkaistu CD-muodossa. Yhtye esiintyi muun muassa Työväen Musiikkitapahtumassa Valkeakoskella, Seinäjoen Provinssirockissa ja Kaustisella kesällä 2003. Yhtye oli mukana myös dokumenttielokuvassa "Kenen joukoissa seisot" vuonna 2006. Tässä yhteydessä se levytti pitkän tauon jälkeen myös uusia kappaleita, jotka julkaistiin elokuvan soundtrack-levyllä.
Vuonna 2017 sai ensi-iltansa Agit Propista kertova dokumenttielokuva "Lauluja utopiasta". Peter von Bagh aloitti elokuvan teon vähän ennen kuolemaansa vuonna 2014, jonka jälkeen Jouko Aaltonen teki elokuvan loppuun.
Tapahtumahorisontti
Tapahtumahorisontti on aika-avaruuden rajapinta, jonka takaa ulkopuolisen tarkkailijan ei ole mahdollista saada minkäänlaista informaatiota. Tunnetuin esimerkki on musta aukko, joka kaukaisen ja paikallaan pysyvän tarkkailijan näkökulmasta on tapahtumahorisontin ympäröimä. Rajapinnassa pakonopeus vastaa valon nopeutta. Koska minkään kappaleen nopeus ei maailmankaikkeudessa voi nousta yli valon nopeuden, ei rajapinnan ulkopuolelle voi päästä yksikään hiukkanen. Rajapinnan sisäpuolella pakonopeus kasvaa valon nopeutta suuremmaksi, joten edes valo ei pääse karkaamaan tapahtumahorisontin ulkopuolelle. Ulkopuolella pakonopeus on valon nopeutta pienempi, jolloin pakeneminen on vielä mahdollista. Täten, vaikka musta aukko on täysin pimeä, siihen putoava aine loistaa kirkkaasti niin kauan kuin sitä on jäljellä, mutta vain tapahtumahorisontin ulkopuolella.
Jos fyysinen kappale tai ihminen ohittaisi tapahtumahorisontin, se ei havaitsisi mitään outoa, koska tapahtumahorisontti on matemaattinen rakennelma. Ulkopuolisen tarkkailijan näkökulmasta tapahtumahorisontin ohittanut kappale näkyy punertavampana ja himmeämpänä ja näyttää hidastuvan paikalleen lähestyessään tapahtumahorisonttia. Mustaan aukkoon putoava aine ei itse koe ikinä osumista singulariteettipisteeseen kokemansa ajan hidastumisen vuoksi.
Tapahtumahorisontti on Schwarzschildin säteen etäisyydellä mustan aukon keskipisteestä. Schwarzschildin säde on mustan aukon teoreettinen säde, jonka etäisyydellä pakonopeus on yhtä suuri kuin valon nopeus. Klassisen fysiikan keinoin ei mikään säteily voi päästä pois Schwarzschildin säteen sisäpuolelta. Esimerkiksi Auringolle tämä on noin 3 km; Auringon massa pitäisi tunkea tämän rajan sisäpuolelle, jotta Auringosta tulisi musta aukko.
Tapahtumahorisontti oli aiemmin tärkeä teoreettinen rakennelma, koska uskottiin, että mustaan aukkoon putoavien hiukkasten informaatio säilyisi sellaisenaan tapahtumahorisontin pinnassa. Sittemmin Stephen Hawking pyörsi kantansa ja oli sitä mieltä, että mustan aukon sisältämä informaatio voi palata universumiin vain tunnistamattomaksi muuttuneessa muodossa.
Maataloustiede
Maataloustiede eli "agronomia" keskittyy ruoan ja rehun tuottamiseen kasveja ja kesyjä eläimiä hyödyntämällä. Maataloustiede tutkii muun muassa maatalouden menetelmiä ja prosesseja. Maataloustieteen perinteisiä osa-alueita (maataloustieteitä) ovat mm. maatalousekonomia (maatalouden liiketaloustiede ja maatalouspolitiikka), kasvintuotantotieteet (nyk kasvintuotannon biologia) ja kotieläintieteet (kotieläinravitsemus ja kotieläinjalostus). Maataloustieteitä tutkitaan ja opetetaan Suomessa Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa.
Maatalouden liiketaloustiede (aikaisemmin maanviljelystalous) tutkii maatalousyritysten (maatilojen) toimintaa, johtamista, kannattavuutta, maksuvalmiutta yms. liiketaloudellisia seikkoja. Se on siis maatalousyrityksiin sovellettua liiketaloustiedettä.
Maatalouspolitiikka tutkii maa- ja elintarviketaloutta sekä maaseutua yhteiskunnallisesta ja kansantaloudellisesta näkökulmasta. Se on siis lähinnä maatalouteen sovellettua kansantaloustiedettä. Maatalouspolitiikan tutkimuskenttänä ovat sekä kansalliset että kansainväliset maataloustuotteiden markkinat. Suomen liityttyä Euroopan unioniin on Euroopan unionin yhteinen maatalouspolitiikka korostunut merkitykseltään Suomen maatalouden ja maaseudun tutkimuksen kannalta.
Kasvintuotannon biologia käsittää useita kasvinviljelyyn liittyviä opintosuuntia. Näistä kasvinviljelytiede tutkii peltokasvien sadonmuodostusta ja viljelytekniikkaa ja puutarhatiede vastaavia asioita puutarhakasveilla. Agroekologia tutkii pelto- tai maatilaekosysteemiä ja sen vuorovaikutusta ympäristönsä kanssa. Kasvipatologiassa kseskitytään kasvien sairauksiin ja maatalouseläintieteessä viljelyksille mahdollista vahinkoa aiheuttaviin tuholaisiin.
Kotieläinten ravitsemustieteen (aikaisemmin kotieläintiede) tutkimuskohteena ovat erityyppisten kotieläinten (märehtijät ja yksimahaiset) ravitsemusfysiologia, ruokinta ja hoito. Kotieläinten ravitsemustiede tutkii lisäksi rehujen koostumusta, käsittelyä, säilöntää ja käyttömahdollisuuksia sekä syönnin ja syöntikäyttäytymisen vaikutuksia tuotantoon.
Kotieläinten jalostustiede soveltaa sekä kvantitatiivista genetiikkaa että molekyyligenetiikkaa kotieläinaineksen perinnöllisessä parantamisessa. Lisäksi tutkimusta tehdään eläinaineksen ja -kantojen perinnöllisestä monimuotoisuudesta.
Maailmanloppu
Maailmanloppu voi viitata esimerkiksi seuraaviin asioihin:Aiheeseen liittyviä artikkeleita ovat myös:
Euraasia
Euraasia on manner (tai osa Vanhaa mannerta), jota ympäröivät Pohjoinen jäämeri, Atlantin valtameri, Välimeri, Punainenmeri, Intian valtameri ja Tyynimeri. Sen pinta-ala on 54,8 milj. km² ja on maapallon mantereista suurin. Mantereella sijaitsee kaksi maanosaa, joiden mukaan se on nimetty: Eurooppa ja Aasia. Jako Eurooppaan ja Aasiaan on kuitenkin pikemmin historiallinen kuin maantieteellinen. Rajaksi on katsottu yleensä Uralvuoret ja Kaukasus sekä Musta- ja Kaspianmeri. Eurooppaa voidaan pitää Euraasian niemimaana.
Laattatektonisesti suurin osa Euraasiaa muodostaa Euraasian laatan. Intia ja Lähi-itä muodostavat kuitenkin omat mannerlaattansa.
Euraasiassa esiintyy euripidisiä ja mongolidisia ihmistyyppejä, joiden jakautuminen ei kuitenkaan vastaa Euroopan ja Aasian maantieteellistä jakoa, kun Lähi-idän ja Intian (samoin kuin Pohjois-Afrikan) väestöistä valtaosa on euripidisia, ja euripidistä väestöä on historiallisena aikana levinnyt myös Siperiaan.
Useat kulttuurihistorioitsijat, esimerkiksi Arnold J. Toynbee ja myöhemmin Samuel P. Huntington, jakavat Euraasian viiteen tai kuuteen kulttuuripiiriin, jotka ovat länsimaisen kulttuurin kanta-alue Länsi-Euroopassa, ortodoksinen kulttuuri Itä-Euroopassa, islamilainen kulttuuri Lähi-idässä, intialainen kulttuuri ja Itä-Aasian kulttuuri, joista viimeksi mainittu saatetaan jakaa edelleen kiinalaiseen ja japanilaiseen kulttuuripiiriin.
MPEG-1
MPEG-1 standardi (ISO-11172) oli ensimmäinen MPEG-komitean tulos ja se valmistui 1995.
Standardi on tarkoitettu kuvan ja äänen pakkaamiseen digitaaliselle tallennusmedialle kuten CD-ROMille. MPEG-1 koodaus voidaan jakaa kolmeen osaan; systeemi, video ja ääni. Koodaus MPEG-1 muotoon tapahtuu kiinteää datavirtaa käyttäen (CBR), videon maksimi datavirta on 100 Mbit/s, ja maksimi kuvakoko 4095×4095. MPEG-1 video on aina lomittelematonta.
Video-CD järjestelmän pakkauksessa käytetty kuvakoko PAL-järjestelmälle on 352 x 288 kuvapistettä, ja NTSC-järjestelmälle 352 x 240 kuvapistettä. Maksimi videon datavirta on 1,1519 Mbit/s. Videokuva voidaan pakata suhteessa 50:1, jolloin kuvan laatu säilyy kohtalaisena. Suurempaa pakkauskerrointa (200:1) voidaan käyttää silloin kun laadusta voidaan tinkiä.
Audiokoodeekkina voidaan käyttää joko Audio-CD:ltä tuttua PCM-ääntä tai MPEG-1 Audio Layer II pakkausta, jonka datavirta on kiinteä 224 kbit/s. Tällä pakkauksella ääni voi olla kaksikanavainen mono, stereo, intensity stereo tai joint stereo. Äänen ja kuvan synkronoinnin takaamiseksi ääni- ja kuvadata ovat lomitettuna MPEG:n videosektoreissa.
Stillvideo on koodattava mpeg-Intra kuviksi. Normaali kuvakoko on 352 x 240 kuvapistettä NTSC- ja 352 x 288 kuvapistettä PAL-järjestelmässä. Käytettävissä on myös suurempikokoinen (High Resolution) kuva, jolloin kuvakoot NTSC- ja PAL-järjestelmissä ovat vastaavasti 704 x 480 ja 704 x 576 kuvapistettä.
MPEG-2 on "päivitetty" versio MPEG-1:stä, jonka kehittäminen aloitettiin jo ennen kuin MPEG-1 standardi oli saatu valmiiksi. MPEG-2 toi mukanaan mm. tuen lomitetulle videolle sekä useammalle äänikoodekille.
MPEG-4
MPEG-4 kansainvälisen MPEG:n (Moving Picture Experts Group) kehittämä joukko videon ja äänen pakkaamistapoja. MPEG-4-standardi (ISO-14496) julkaistiin vuoden 1998 lokakuussa ja virallisesti siitä tuli kansainvälinen standardi vuoden 1999 alussa. MPEG-4-standardi on yhä kehitteillä ja se on jaettu kehitysvaiheittain "osiin" (part), joista oleellisimpia ovat DivX:n ja Xvid:n käyttämä MPEG-4 SP/ASP ja Quicktime 7:n ja Blu-rayn käyttämä uudempi MPEG-4 AVC.
MPEG-4-standardia voidaan käyttää digitaalisessa videossa, interaktiivisissa grafiikkasovelluksissa ja interaktiivisessa multimediassa, ja muun muassa Sonyn PlayStation Portable ja PlayStation 3 tukevat tätä pakkausmenetelmää yhteensopivissa videoissa.
MPEG-4 on yleisin videoformaatti vertaisverkoissa. Sen variantteja ovat DivX ja XviD. Divx 3.11-koodekki oli alun perin Microsoftin koodekin hakkeroitu versio, eikä se ole täysin MPEG-standardin mukainen. Seuraavat versiot DivX 4 ja 5 ovatkin jo täysin uudelleen koodattuja — ne noudattavat standardia eikä niissä ole alkuperäisen version laillisuusongelmia. Avoimen lähdekoodin yhteisö on tehnyt ilmaisen kloonin DivX-koodekista. Se kulkee nimellä XviD ja on täysin yhteensopiva DivX:n kanssa. Se on saatavilla sekä Windowsille että Linuxille. MPEG-4 esiintyy eri kääreissä kuten: AVI, MP4, OGM, Matroska ja QuickTime. Ääniformaattinaan se käyttää yleensä MP3:a tai AAC:tä.
MPEG on jaettu eri kehitysvaiheiden mukaisesti osiin (part):
Vetykloridi
Vetykloridi (HCl) on vedyn ja kloorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Suolahappo (vetykloridihappo, kloorivetyhappo) on vahva happo ja vetykloridin vesiliuos. Se on voimakkaasti syövyttävää ja sitä löytyy luonnostaan mahanesteestä.
Maailmanlaajuisesti vetykloridin tärkeimmäksi lähteiksi alailmakehään on arvioitu merisuolasta haihtuminen (arvio noin 70 %), vähäisempiä päästölähteitä ovat fossiilisten polttoaineiden käyttö, jätteenpoltto ja tulivuoret.
Vetykloridi on pistävänhajuinen kaasu (kiehumispiste −85 °C), joka liukenee runsaasti veteen (725 g/l, 20 °C).
Vetykloridia voidaan valmistaa laboratoriossa muun muassa ruokasuolasta (NaCl) ja väkevästä rikkihaposta (HSO):
Vedessä vetykloridimolekyyli jakaantuu vetyioniksi H ja kloridi-ioniksi Cl. Vetyioni liittyy vesimolekyyliin jolloin muodostuu oksoniumioni HO.
Suolahapon suolat ovat nimeltään "klorideja". Esimerkiksi ruokasuola NaCl, natriumkloridi, on suolahapon natriumsuola. Natriumkloridia käytetään teolliseen suolahapon valmistukseen.
Etikkahappo
Etikkahappo eli etaanihappo on karboksyylihappo, jossa on yksi karboksyyliryhmä. Se on kirkasta, pistävän hajuista, syövyttävää veteen sekoittuvaa nestettä. Etikkahapon rakennekaava on CHCOOH ja kemiallinen kaava CHO. Etikkahappo on heikko monoproottinen happo, jonka happovakio on 1,75 * 10 (pK 4,75). Sen konjugaattiemäs on asetaatti-ioni (CHCOO). Kotitaloudessa käytettävä etikka on etikka­hapon laimea liuos.. Vedetöntä tai yli 80-massaprosenttista etikkahappoliuosta sanotaan jääetikaksi. Vedetön etikkahappo kiteytyy jo 16,7 °C:ssa eli vain vähän alle huoneenlämpötilan. Etikkahapon moolimassa on 60,1 g/mol, sulamispiste 16,7 °C, kiehumispiste 118 °C, tiheys (20 °C:ssa) 1,05 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste 39 °C c.c., itsesyttymislämpötila 427 °C ja CAS-numero 64–19–7. Etikkahapon suoloja ja estereitä nimitetään asetaateiksi.
Etikkahappo on tärkeimpiä kemianteollisuuden raaka-aineita. Sitä käytetään muun muassa elintarvikkeiden lisäaineena (E260), monien lääkeaineiden (kuten aspiriinin), hajuaineiden, painovärien, muovien, selluloosa-asetaatin, pehmitinaineiden ja asetaattikuitujen valmistukseen. Suomessa etikkahappoa käytetään muun muassa seuraavien kemikaalien valmistukseen: karboksimetyyliselluloosa (CMC), peretikkahappo (CHO) ja kloorietikkahappo (CHClO).
Etikkahappoa valmistetaan hapettamalla etanolia. Tämän reaktion saavat aikaan etikkahappobakteerit, ja sen reaktioyhtälö on
CHCHOH + O → CHCOOH + HO.
Nykyisin etikkahappoa valmistetaan myös hiilivetyjä, esimerkiksi butaania hapettamalla, sekä kalsiumkarbidista. Puun kuivatislaustuote sisältää etikkahappoa noin 50 %.
Etikkahappopitoisuutta mitataan asetometrillä.