Bulgarian turkkilaiset
Bulgarian turkkilaiset ovat Bulgarian suurin etninen vähemmistö. He polveutuvat pääosin maahan Ottomaanien valtakaudella alueelle Anatoliasta muuttaneista turkkilaisista. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan heitä asui Bulgariassa yhteensä 588 318.
Turkkilaisia kansoja, kuten bulgaareja, tataareja ja kumaaneja muutti nykyisen Bulgarian alueelle jo ennen Ottomaanien Bulgarian valloitusta. Maan nykyiset turkkilaiset polveutuvat kuitenkin enimmäkseen Ottomaanien valtakunnan aikana 1400-luvulta 1500-luvulle Anatoliasta etenkin Dobrudžan, Traakian ja Makedonian alueille muuttaneista turkkilaisista. Heidän määränsä kasvoi ottomaanien kaudella jatkuneen muuttoaallon, korkeamman syntyvyyden ja paikallisen väestön heihin sulautumisen johdosta. Ennen Bulgarian itsenäistymistä vuonna 1878 he muodostivat noin 35 % Bulgarian väestöstä. Ennen Turkin sotaa vuosina 1877–1878 heitä oli Makedonia ja Dobruja mukaan luettuna noin 1,6 miljoonaa. Sodan kuluessa heistä kuitenkin noin puolet kuoli tai karkotettiin alueelta. Sodan jälkeenkin heitä muutti pois sekä Bulgarian että ottomaanien kannustuksen seurauksena. Balkanin sotien ja ensimmäisen maailmansodan rajojen muutoksien seurauksena heidän määränsä tippui edelleen noin 10 %:in koko väestöstä.
Maailmansotien välisenä aikana turkkilaisilla oli Bulgariassa omia koulujaan ja muita kulttuurillisia järjestöjä. Toisen maailmansodan jälkeen valtaan nousseet kommunistit kansallistivat koko koulujärjestelmän ja esimerkiksi uskonnollinen opetus kiellettiin. Kommunistivallan alussa kuitenkin julkaistiin esimerkiksi turkkilaista kirjallisuutta ja sanomalehtiä. Turkkilaisen vähemmistön hyvä kohtelu nähtiin propaganda-aseena Turkkia vastaan. Vuonna 1968 Bulgaria kuitenkin allekirjoitti Turkin kanssa maahanmuuttosopimuksen, joka lisäsi merkittävästi turkkilaisten muuttoa Turkkiin. Jopa noin 130 000 turkkilaista muutti pois maasta. Sopimuksen vanhennuttua vuonna 1978 Turkki kieltäytyi uusimasta sitä toiseksi 10-vuotiskaudeksi. 1980-luvulla bulgarialaisten pieni syntyvyys ja pelko turkkilaisten mahdollisista poliittisista vaatimuksista johti maan aloittamaan turkkilaisvähemmistön bulgarialaistamistoimenpiteet. Turkkilaisen kirjallisuuden tuotanto lopetettiin ja lehdistö siirtyi ensin kaksikieliseksi ja sittemmin yksinomaan bulgariankieliseksi. Talvella 1984–1985 turkkilaisia myös pakotettiin vaihtamaan nimensä bulgarialaisiksi.
Vuonna 1985 perustettiin Ahmed Doganin johdolla turkkilaisten kansallinen vapautusliike, joka ajoi turkkilaisten kulttuurillisia ja uskonnollisia oikeuksia. Maassa tapahtui asiaan liittyviä terrori–iskuja, mutta Doganin johtama liike kiisti syyllistyneensä niihin. Kun Pristoessa ja Kaolinovossa sekä muualla Bulgariassa tapahtui levottomuuksia alkukesällä 1989, Bulgarian hallinto alkoi järjestelmällisesti siirtää noin 350 000 turkkilaista Turkkiin. Tämä johti monin paikoin väkivaltaisuuksiin ja arviolta useisiin satoihin kuolonuhreihin. Bulgarian media väitti pakkosiirrettyjä Turkkiin matkustaneiksi turisteiksi tai turkkilaisen propagandan uhreiksi. Pakkosiirrot vahingoittivat Bulgarian ja erityisesti kommunistisen puolueen mainetta, mikä johti osaltaan Todor Živkovin eroon marraskuussa vuonna 1989. Turkkilaisia alkoi myös palata maahan Turkin puoleisilta pakolaisleireiltä.
Kommunistien menetettyä valtansa turkkilaisen vähemmistön oikeudet palautettiin suurimmaksi osaksi. Turkkilaiset alkoivat jälleen perustaa omia poliittisia järjestöjään, joista tärkein on Dviženie za Prava i Svobodi. Maaliskuussa 1990 turkkilaiset ja pomakit, jotka olivat joutuneet bulgarialaistamaan nimensä, saivat jälleen vaihtaa nimensä alkuperäisiin muotoihin. Vuonna 1991 puolestaan sallittiin turkin kielen opetus kouluissa ja islamilaiset toisen asteen oppilaitokset. Oikeuksien palauttamisen myötä noin puolet karkotetuista turkkilaisista oli palannut Bulgariaan.