Ilmari Solin
Ilmari Solin (19. syyskuuta 1905 Tallinna – 20. kesäkuuta 1976) oli suomalainen šakkimestari. Hän voitti šakin Suomen mestaruuden 1945.
Hugo Ilmari Solin syntyi suomalaisille vanhemmille Tallinnassa. Hän vietti siellä myös nuoruutensa. Solin oppi šakin siirrot kouluaikanaan. Reaalilyseon 6. luokalla nuori mies innostui šakkipelistä niin paljon, että pelaaminen liki syrjäytti koulutehtävät. Šakinpelaajana Solin korottui Tallinnassa 1923 I luokkaan. Hän otti osaa vuoden 1925 Viron mestaruusturnaukseen ja saavutti jaetun 4.-5. sijan. Samana vuonna hän matkusti Suomeen suorittamaan asevelvollisuutensa. Sittemmin hän asettui maahan pysyvästi.
Peliurallaan Suomessa Solin edusti Helsingin Yleistä Shakkiseuraa (HYS). Hän osallistui 1934 Suomen Shakkiliiton 8. liittoturnaukseen, jossa sijoittui toiseksi Eero Böökin jälkeen. Suorituksensa perusteella Solin sai kansallisen šakkimestarin arvonimen. Hän oli 8. kyseisen tittelin saanut pelaaja. Seuraavina vuosina Solin saavutti hyviä tuloksia kisoissa. Hän osallistui mestariluokassa Kööpenhaminassa 1934 pelattuun Pohjoismaiden mestaruusturnaukseen ja voitti ryhmänsä tuloksella 9/10. Ero seuraavaan pelaajan oli kaksi pistettä. Solin sai voitostaan pokaalin Tanskan kuningas Kristian X:ltä. Kisoissa pelattiin myös toinen ryhmä niin kutsutussa maajoukkueluokassa, johon otti osaa Suomesta Birger Rasmusson.
Vuodenvaihteessa 1934–1935 Solin pelasi Hastingsin turnauksessa niin kutsutussa varamiesluokassa ja saavutti 5. sijan. Šakkiolympialaisissa Solin edusti Suomea Varsovassa 1935 (pisteitä toisella pöydällä 8,5 / 17) ja Tukholmassa 1937 (tulos 4. pöydällä 3/11). Lisäksi hän osallistui 1936 Münchenin kansainotteluihin, joissa sai 50 % tuloksen (9,5/19). Münchenin kisoja ei lueta virallisiin šakkiolympialaisiin kuuluviksi, vaan niiden sijasta käytetään nimitystä kansainottelut. Saksan tuolloinen šakkiliitto (Gross Deutscher Schachverbund, Suur-Saksan šakkiliitto) oli ennen kisoja julkistanut joitakin osittain antisemistisiä lausuntoja, minkä vuoksi maailman šakkiliitto FIDE irtisanoutui kisatapahtumasta, mutta ei kieltänyt valtioita osallistumasta kyseisiin kisoihin. Saksa ei myöskään ollut tuohon aikaan FIDE:n jäsenmaa.
Talvi- ja jatkosota keskeyttivät lupaavasti edenneen peliuran. Kilpailutoiminnan vilkastuessa sotien jälkeen Solin taas mukana kisoissa. Hän osallistui 1945 karsintaturnaukseen, jossa valittiin pelaajat maaotteluun Ruotsia vastaan, mutta ei menestynyt (4. sija tuloksella 5/9) ja putosi pois joukkueesta. Vuonna 1947 Solin pelasi Pohjoismaiden mestaruuskisojen mestariluokassa. Ryhmän voitti ruotsalainen G. Magnusson 9,5 / 11 ja Solin oli hänen jälkeensä toisena (7,5p.).
Solin osallistui šakin Suomen mestaruusturnaukseen useita kertoja. Ensimmäisen kerran hän osallistui 1936, mutta menestys oli tuolloin vielä vaatimaton. Hän voitti Suomen mestaruuden 1945 tuloksella 6/7. Seuraavan kerran mestaruusturnaus pelattiin vuodenvaihteessa 1945–1946. Solin puolusti kisassa titteliään. Kisan voitti Eero Böök pistein 6,5/8 ja toista sijaa jakoivat 6 pisteellä Solin ja Kaarle Ojanen.
Solinin menestys SM-turnauksissa: Solinin myöhempien vuosien paras sijoitus SM-kisoissa oli 1953/1954, kun hän jakoi 2.–3. sijaa mestaruuden niukasti vain puolen pisteen erolla voittaneen Osmo Kailan takana. Solinin viimeinen merkittävä tulos oli heinäkuussa 1965 2. sija Heikki Westerisen takana Suomen Shakkiliiton ja Työväen Shakkiliiton yhteisliittoturnauksessa Hangossa.
Ilmari Solin suomensi Vilho Palomaan kanssa I. L. Maizelisin ja Mihail M. Judovitšin kirjoittaman teoksen "Shakki – Opas kaikille shakkipelin harrastajille" (Tammi 1954).
Solinin varhain kuollut poika Juha oli lahjakas šakinpelaaja.
Solin oli aikanaan ainoa mestari, joka käytti sivustointiavauksia. Ne olivat keino välttää avausteoriaa, jos vastassa oli teoreettisesti hyvin valmistautunut pelaaja, ja ne sopivat Eero Böökin mukaan hyvin Solinin pelitapaan.