HMS Bath
HMS Bath (viirinumero I17) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Town-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston Wickes-luokan hävittäjä "USS Hopewell", joka luovutettiin Kuninkaalliselle laivastolle hävittäjiä tukikohdista -sopimuksen mukaisesti.
Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta. Sen köli laskettiin 19. tammikuuta 1918 ja alus laskettiin vesille puoli vuotta myöhemmin 8. kesäkuuta nimellä "USS Hopewell" (runkonumero DD-181) kumminaan rouva Grote Hutcheson. Alus otettiin palvelukseen 22. maaliskuuta 1919 Portsmouthissa Virginiassa ensimmäisenä päällikkönään kapteeniluutnantti R. E. Rodgers.
Alus nimettiin Pollard Hopewellin, joka oli liittynyt Yhdysvaltain laivastoon kesäkuussa 1812. Hän ilmoittautui 21. elokuuta "USS Chesapeakelle", joka lähti merelle 1. kesäkuuta 1913 päällikkönsä Lawrencen johdolla kohdatakseen "HMS Shannonin". Seuranneessa taistelussa Lawrence ja Hopewell saivat surmansa ja "Chesapeake" vallattiin.
"USS Hopewell" lähti 19. huhtikuuta 1919 Norfolkista liittyäkseen Uuden Englannin vesillä 3. hävittäjälaivueeseen. Alus oli toukokuussa partioimassa Azoreilla avustamassa Atlantin ylilentoa. Se palasi 8. kesäkuuta New Yorkiin viivästyneen huollon vuoksi, minkä jälkeen alus palasi laivueeseensa elokuussa koeammuntoihin. Talvella 1920 alus oli harjoituksissa sekä maalilaivana Karibialla.
Alus palasi toukokuun alussa Uuteen Englantiin, missä se oli aina syyskuuhun kouluttaen reserviläisiä ja osallistuen viirikön harjoituksiin. Alus saapui 22. syyskuuta Charlestoniin, jossa se osallistui vastaaviin tapahtumiin. Alus palasi New Yorkiin toukokuussa 1921 kouluttamaan reserviläisiä. Se siirtyi Newportiin 10. lokakuuta ja se oli Charlestonissa sijoitettuna reserviin 10. huhtikuuta saakka, jolloin se lähti Philadelphiaan. Alus poistettiin palveluksesta 17. heinäkuuta 1922.
"USS Hopewell" palautettiin palvelukseen 17. kesäkuuta 1940 Yhdysvaltain varautuessa sotaan. Se oli puolueettomuuden valvontaan liittyvissä tehtävissä partioiden Uuden Englannin rannikolla. Se saapui 18. syyskuuta Halifaxiin Kanadaan, jossa se poistettiin palveluksesta 23. syyskuuta sekä siirrettiin hävittäjiä tukikohdista sopimuksen nojalla Britannialle.
Britannian kuninkaallinen laivasto otti aluksen palvelukseen nimellä "HMS Bath" 23. syyskuuta 1940 Halifaxissa. Alus lähti 29. syyskuuta Halifaxista St. Johnsin, Newfoundlandin ja Belfastin kautta Devonportiin, jossa lokakuun alussa Newfoundlandin kautta Plymouthiin, josta se siirrettiin lokakuussa telakalle huollettavaksi ja muutostöitä varten. Se palasi palvelukseen marraskuun alussa 1. Miinalaivueeseen Kyle of Lochalshiin.
Alus suojasi 8. marraskuuta "HMS St. Albansin" ja "HMS St. Marysin" kanssa miinalaiva "HMS Adventurea" Irlannin merellä ja lopulta koko 1. miinalaivuetta operaatioissa SN43, SN44 ja SN45. Se suojasi 18. marraskuuta laivueensa mukana 1. miinalaivuetta pohjoisen sulun rakentamisessa (operaatio SN3). Alus liittyi vielä samana päivänä "HMS St. Albansin" ja "HMS St. Marysin" kanssa saattueen WS4B paikallissaattueeksi, mistä ne erkanivat seuraavana päivänä palaten kotisatamaan. Alus suojasi laivueensa mukana pohjoisen sulun rakentamista operaatiossa SN11.
8. joulukuuta alus suojasi laivueen mukana operaatio SN10:ssä pohjoisen sulun laajentamista. Se liittyi 18. joulukuuta Clydessä "HMS St. Albansin" kanssa saattueen WS5A paikallissuojaksi. Alukset erkanivat 20. joulukuuta saattueesta palaten Clydeen.
Alus suojasi tammikuussa 1941 joukkojenkuljetussaattue TC8:aa luoteisen reitin alueella ennen kuin se siirrettiin Chathamin telakalle huollettavaksi. Aluksen ollessa telakalla käytiin keskusteluja sen siirtämisestä Norjan laivastolle.
"HMS Bath" siirrettiin 8. huhtikuuta 1941 Norjan laivastolle säilyttäen nimensä "KNM Bath". Alus määrättiin suojaamaan läntisen reitin alaisuudessa Atlantin saattueita. Alus vaurioitui 16. huhtikuuta kolaroituaan koeajojen aikana, minkä vuoksi se siirrettiin Tynessä telakalle.
Alus lähti telakalta 19. toukokuuta Tobermoryyn koulutettavaksi. Se liittyi 5. kesäkuuta koulutuksen päätyttyä Liverpooliin sijoitettuun 5. saattajaryhmään (), jonka mukana se suojasi Britteinsaarten ja Gibraltarin välisiä saattueita.
Alus suojasi elokuussa ryhmän mukana saattuetta OG71. Saattue joutui 18. elokuuta noin 400 merimailia Irlannin lounaispuoella Saksan laivaston sukellusveneiden "U-2204", "U-559" ja "U-201" maaliksi. Seuraavana päivänä "U-204":n laukaisema G7e-torpedo osui "KNM Bathiin", joka upposi nopeasti vieden mukanaan suuren osan miehistöstään. Aluksen kaatui ja se upposi kuudessa minuutissa. Hylyn vajotessa aluksen syvyyspommit räjähtivät surmaten useita veden varassa olleita. "HMS Hydrangea" pelasti merestä 39 miestä, jotka siirrettiin yhdeksää lukuun ottamatta neljä miestä pelastaneelle "HMS Wandererille". Pelastetut laskettiin maihin Gibraltarilla lukuun ottamatta kahta matkalla vammoihinsa menehtynyttä. Aluksen päällikkö kapteeniluutnantti Christian Fredrik Thestrup Melsom, kaksi norjalaista upseeria, kaksi brittiläistä upseeria sekä 68 norjalaista ja kymmenen brittiläistä miehistönjäsentä saivat surmansa.