hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
HMS Whitley
HMS Whitley (viirinumero L23) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin William Doxford and Sonsilta Pallionista osana vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilausta. Sen köli laskettiin kesäkuussa 1917 ja alus laskettiin vesille 13. huhtikuuta 1918. Alus valmistui vielä saman vuoden lopulla 11. lokakuuta.
Toisen maailmansodan alkaessa alus liitettiin Rosythiin sijoitettuun saattajaosastoon () suojaamaan itärannikon saattueita. Alus joutui 12. tammikuuta 1940 ilmahyökkäykseen suojatessaan saattuetta FN12 Thames-joen suistosta Forthiin. Alus siirrettiin toukokuussa Doverin alaisuuteen, joka alisti aluksen edelleen Ranskan laivaston alaisuuteen operaatioon FA.
Alus vaurioitui 19. toukokuuta 12 merimailia Nieuportista syöksypommituksessa ja se jouduttiin ajamaan maihin uppoamisen estämiseksi. "HMS Keith" tuhosi aluksen tykkitulella, jottei se joutuisi akselivaltojen käsiin.
HMS Winchelsea (D46)
HMS Winchelsea (viirinumero D46) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin 9. joulukuuta 1916 J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta osana vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 25. toukokuuta 1917 ja alus laskettiin vesille 15. joulukuuta 1917. Alus valmistui 15. maaliskuuta 1918.
Helmikuussa 1945 alus poistettiin palveluksesta ja se siirrettiin reserviin. Maaliskuussa alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin 20. maaliskuuta Metal Industriesille romutettavaksi. Alus hinattiin elokuussa Charlestonin romuttamolle lähellä Rosythia.
HMS Winchester (L55)
HMS Winchester (viirinumero L55) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta osana vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilausta. Sen köli laskettiin 12. kesäkuuta 1917 ja alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1918. Alus valmistui 29. huhtikuuta 1918.
Alus palveli valmistuttuaan ensimmäisen maailmansodan lopulla ja sen jälkeen Itämerellä bolševikkien vastaisissa operaatioissa.
Toisen maailmansodan päätyttyä alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin maaliskuussa 1946 BISCOlle. Alus romutettiin Inverkeithingissä.
HMS Windsor (D42)
HMS Windsor (viirinumero D42) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin 9. joulukuuta 1916 Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista osana vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilausta. Sen köli laskettiin huhtikuussa 1917 ja alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1918. Alus valmistui samana vuonna 28. elokuuta.
Japanin antauduttua alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin maaliskuussa 1947 BISCOlle. Alus saapui toukokuussa 1949 hinattuna Metal Industriesille Charlestoniin romutettavaksi.
HMS Wolfhound
HMS Wolfhound (viirinumero D56, I56 ja L56) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista osana 1916-1917 laivasto-ohjelman kymmenettä tilausta. Sen köli laskettiin huhtikuussa 1917 ja alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1918. Alus valmistui puolitoista kuukautta myöhemmin 27. huhtikuuta.
"HMS Wolfhound" liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren laivaston 13. hävittäjälaivueeseen, mistä se siirrettiin sodan päätyttyä 1921 Atlantin laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Alus siirtyi laivueen mukana Välimeren laivastoon, mistä se siirtyi Chathamin reserviin. Alus valittiin 1938 muutettavaksi ilmatorjuntakykyiseksi saattajaksi (WAIR) ja työ tehtiin Chathamin telakalla.
Alus palasi palvelukseen toukokuussa 1940, jolloin se liitettiin Portsmouthiin sijoitettuun 1. hävittäjälaivueeseen suojaamaan kanaalinsaattueita. Alus irrotettiin 26. toukokuuta evakuoimaan liittoutuneiden joukkoja Ranskasta. Se tulitti 26. toukokuuta yhdessä "HMS Verityn" kanssa Calaisin satamaa. Se määrättiin seuraavana päivänä Doverin alaisuuteen evakuoimaan joukkoja Dunkerquesta (operaatio Dynamo).
"HMS Wolfhound" kuljetti 28. toukokuuta 142 miestä Doveriin. Alus palasi seuraavana päivänä Dunkerqueen, jossa se kärsi pahoin ilmahyökkäyksessä. Sen perä murtui, mutta sen uppoaminen saatiin estettyä ja alus hinattua Chathamiin korjattavaksi. Alus aloitti korjausten jälkeiset koeajot syyskuussa 1942.
Palvelukseen marraskuussa palattuaan alus suojasi Pohjanmeren saattueita. Sen suojaus ja partiointi alue supistui Thamesin edustalle huhtikuussa 1945, jolloin myös Atlantin saattueiden reittiä muutettiin kulkemaan kanaalin kautta ilmauhan poistuttua.
"HMS Wolfhound" tuki Norjan haltuunottoa Saksan antauduttua. Alus suojasi 14. toukokuuta yhdessä "HMS Wolseyn" ja Norjan laivaston korvettien kanssa miinanraivausta Bergenin edustalla. Alus siirrettiin Noren alaisuuteen tuettaessa Norjan tapahtumia.
Alus poistettiin palveluksesta ja se siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin helmikuussa 1948 BISCOlle. Granton Shipbreakers Forthissa romutti aluksen myöhemmin samana vuonna.
HMS Wryneck
HMS Wryneck (viirinumero D21 ja L04 (WAIR)) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin 16. joulukuuta 1916 Palmersilta Jarrowista osana vuosien 1916-1917 kymmenettä tilausta. Sen köli laskettiin huhtikuussa 1917 ja se laskettiin vesille 13. toukokuuta 1918.
"HMS Wryneck" osallistui palvelukseen oton jälkeen bolševikkien vastaisiin operaatioihin Itämerellä. Alus kuului 1921 Atlantin laivaston 5. Hävittäjälaivueeseen, kunnes se siirrettiin 1925 Välimeren laivaston 1. Hävittäjälaivueeseen. Alus siirrettiin reserviin 1930-luvun alussa, minkä jälkeen se lojui ankkurissa Gibraltarilla aina vuoteen 1938 saakka, jolloin päätettiin aluksen muuttamisesta ilmatorjuntakykyiseksi saattajaksi (WAIR).
"HMS Wryneck" palasi palvelukseen huhtikuussa 1940 muutostöiden valmistuttua, jolloin sen viirinumero vaihdettiin L04:ksi. Alus määrättiin Välimeren laivastoon Aleksandriaan, jonne se siirtyi toukokuussa.
"HMS Wryneck" suojasi marraskuussa saattuetta AS5 Pireukseen. Alus irrotettiin joulukuussa tehtävistään ja se määrättiin tukemaan maavoimien sotatoimia Egyptin rannikolla. Se palasi tammikuussa 1941 aiempiin tehtäviinsä Kreikkaan matkaavien saattueiden suojaksi (operaatio Lustre).
"HMS Wryneck" osallistui huhtikuussa Kreikassa olleiden liittoutuneiden joukkojen evakuointiin. Alus evakuoi 26. huhtikuuta yhdessä "HMS Diamondin" kanssa joukkoja Nauphilasta. Paluumatkalla Soudanlahteen alukset pelastivat kreikkalaiselta alukselta "Slamatilta" 700 henkeä. Alukset joutuivat ilmahyökkäykseen, jonka aikana kumpikin hävittäjä sai osuman ja upposi. Paikalta pelastettiin joitakin tunteja myöhemmin ainoastaan 50 henkeä.
Keisarinpitäjä
Keisarinpitäjä eli keisarillinen pitäjä on Suomessa vuoteen 1918 asti käytössä ollut nimitys, joka tarkoitti sellaista seurakuntaa, jonka kirkkoherran nimitti Venäjän keisari. Ruotsin vallan aikana tällaista pitäjää kutsuttiin kuninkaanpitäjäksi. Kirkkoherraksi voitiin nimittää kuka tahansa ehdokkaana olleista riippumatta hänen saamistaan äänistä. Joissakin tapauksissa virkaan voitiin nimittää sellainenkin henkilö, joka ei ollut edes ehdokkaana.
AJ Styles
Allen Meil Jones (s. 2. kesäkuuta 1977) on WWE:n SmackDown Live:ssa painiva yhdysvaltalainen showpainija, joka tunnetaan paremmin kehänimellään AJ Styles. Styles on otellut TNA:ssa sen perustamisesta alkaen, ja hän onkin yksi TNA:n tunnetuimmista painijoista. Styles on voittanut TNA:n maailmanmestaruuden neljä kertaa, joukkuemestaruudet viisi kertaa, x-divisioonan mestaruuden kuusi kertaa ja Legends-mestaruuden yhden kerran. Styles oli TNA:n maailmanmestari voitettuaan mestaruusvyön vuoden 2009 syyskuussa järjestetyssä No Surrender -PPV:ssä päihittämällä Stingin, Hernandezin ja Matt Morganin lisäksi ex-mestari Kurt Anglen viiden miehen mestaruusottelussa. Styles debytoi WWE:ssä vuoden 2016 Royal Rumble tapahtumassa numerolla kolme.
Valtakunnanvoudinvirasto
Valtakunnanvoudinvirasto () on Suomen ulosottotointa johtava oikeusministeriön alainen keskusvirasto. Virastoa johtaa valtakunnanvouti Juhani Toukola. Viraston tehtäviin kuuluu muun muassa ulosottoviranomaisista tehtyjen kantelujen ja vahingonkorvausvaatimusten käsittely, ulosottolaitoksen talous- ja henkilöstöhallinto ja ulosoton kehittäminen ja ohjaus. Virasto nimittää kihlakunnanvoudit virkoihinsa.
Valtakunnanvoudinvirasto aloitti toimintansa vuoden 2010 alussa Turussa. Virastolla on noin 20 työntekijää. Viraston tehtävät hoidettiin aiemmin oikeusministeriön ulosottoyksikössä ja lääninhallitusten oikeushallinto-osastoilla.
Kristian Pless
Kristian Pless (s. 9. helmikuuta 1981 Odense) on tanskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut tenniksen ATP-maailmanlistalla sijalle 65 tammikuussa 2002. Grand Slam -turnauksissa hän on kerran selviytynyt kolmannelle kierrokselle. Hän on edustanut Tanskaa Davis Cupissa seitsemässä maaottelussa vuosina 1999–2001.
Viimeisenä juniorivuotenaan 1999 Australian avoimissa Pless voitti poikien kaksinpelin ja nelinpelin. Kaksinpelin loppuottelussa hän voitti Mihail Južnyin. Pless selviytyi myös Wimbledonissa ja Yhdysvaltain avoimissa poikien kaksinpelin loppuotteluun, mutta hävisi Wimbledonissa Jürgen Melzerille ja Yhdysvaltain avoimissa Jarkko Niemiselle. Vuoden lopulla hän oli junioreiden maailmanlistan ykkönen.
Australian avoimissa 2002 Pless selviytyi kolmannelle kierrokselle. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Maks Mirnyn toisella kierroksella Hicham Arazin, mutta hävisi kolmannella kierroksella Stefan Koubekille.
Ižmalaiset
Ižmalaiset eli Ižman komit eli izvalaiset (; ; ижемские коми, "ižemskije komi") ovat komisyrjäänien alueellinen kansatieteellinen ryhmä. Kulttuuriltaan he poikkeavat kaikkein eniten muista komeista.
Ryhmä alkoi muotoutua 1500-luvun lopussa, jolloin Ižma-joen alajuoksulle syntyi Ižman kylä. Sen asukkaat koostuivat etupäässä Udoran ja Vymin komeista, joihin sulautui venäläisiä ja nenetsejä. Kontaktien seurauksena naapurikansat vaikuttivat ižmalaisten antropologiseen tyyppiin, syntyi erityinen venäläis- ja nenetsiläisvaikutteinen komin kielen Ižman murre ja ižmalaiset omaksuivat uusia elinkeinoja, jotka erottavat heidät muista komeista.
Aluksi ižmalaiset harjoittivat etupäässä metsästystä ja kalastusta sekä vähäisemmässä määrässä karjanhoitoa ja maanviljelyä. 1700–1800-luvuilla tärkeimmäksi elinkeinoksi muodostui nenetseiltä omaksuttu poronhoito sekä siihen liittyvä säämiskänvalmistus, tavarakuljetukset ja kaupankäynti. Porotalouden myötä ižmalaisten asuinalue laajeni 1800-luvulla Ižman alajuoksulta Petšoran keskijuoksulle ja sen sivujokien Kolvan ja Usan varsille, Bolšaja Zemljan ja Kaninin niemimaan tundra-alueille, Kuolan niemimaalle ja Uralin taakse. Vuonna 1897 Petšoran kihlakunnassa oli 22 000 komia (etupäässä ižmalaisia) ja sen ulkopuolella noin 10 000. Vuoden 1979 väestönlaskennan mukaan Komin tasavallan Ižman ja Usinskin piireissä oli 27 800 komia sekä Länsi-Siperiassa ja muualla Pohjois-Euroopassa noin 18 000 ižmalaisten jälkeläistä.
Nykyään ižmalaiset erottaa muista komeistä lähinnä poronhoitoon liittyvä aineellinen kulttuuri, asutuksen erityispiirteet sekä erillinen ryhmäidentiteetti. Vuonna 1990 perustettiin ižmalaisten kulttuuriseura "Iźvatas". Järjestö tavoittelee ižmalaisille alkuperäiskansan asemaa ja suurempaa määräysvaltaa alueen luonnonvarojen hyödyntämisessä. Ižman komit rekisteröitiin erillisenä ryhmänä ensimmäistä kertaa vuoden 2002 väestönlaskennassa, jonka mukaan heitä on 15 600 henkeä.
Sieneke
Sieneke Peeters (s. 1. huhtikuuta 1992) on hollantilainen laulaja. Hänet valittiin edustamaan maataan Oslossa järjestettävään Eurovision laulukilpailuun 2010. Hän osallistui kilpailuun kappaleella "Ik ben verliefd (Sha-la-lie)". Sieneke voitti "Nationaal Songfestival" -kilpailun, joten hänet valittiin kappaleen esittäjäksi Euroviisuihin. Esitys ei päässyt kilpailun semifinaalista finaaliin.
Maitoallergia
Maitoallergiassa maidon proteiini eli valkuaisaine aiheuttaa ihmiselle allergisen reaktion. Allerginen reaktio syntyy kun elimistö yrittää torjua maidon proteiinia. Maitoproteiinin sietokyky voi vaihdella paljon. Osalle allerginen reaktio voi tulla jo muutamasta millilitrasta (litran tuhannesosasta) maitoa. Oireet saattavat ilmetä vasta pitkän aikaa maitoproteiinin saannin jälkeen. 
Maitoallergiassa ei allergisoi maitosokeri eli laktoosi.
Maitoallergiaan liittyy tyypillisesti ruuansulatuskanavan oireita, kuten ilmavaivoja, turvotusta, vatsakipuja sekä väänteitä ja ripulia. Myös lamauttavaa päänsärkyä ja pahoinvointia voi esiintyä. Hengenvaarallinen reaktio anafylaksia on myös mahdollinen. 
Varsinkin lapsilla tyypillisiä oireita ovat atooppinen ihottuma, ihon lehahtelu, nokkosihottuma ja harvemmin oksentelu.
Vältettävä maitoproteiinia sisältäviä ruokia, ruoka-aineita ja maitojalosteita kuten esimerkiksi: maito, jogurtti, juusto, kerma, maitojauhe, kaseiini, hera.
Usein maitoallergia ja laktoositon ruokavalio sekoitetaan helposti keskenään. Eron ymmärtäminen on tärkeää, jotta maidottoman ruokavalion toteuttaminen onnistuisi. Laktoositon ei sovi maitoallergiselle. Elintarvikepakkausten pakkausmerkinnöissä tulee ilmoittaa maitoproteiini tai maito . 
Osa laktoosittomaksi ilmoitetuista elintarvikkeista voi olla myös maidottomia, mutta valmistaja ei ole sitä ilmoittanut. Epäselvissä tilanteissa on syytä ottaa yhteys valmistajaan. Allergisen ja allergisille ruokia valmistavan on syytä opetella pakkausmerkintöjen lukeminen huolella. EVIRAn internetsivulla on opas pakkausmerkintöjen lukemiseen. Pakkausmerkinnöissä pitää lukea, mistä tuote on tehty. Jos jotain ainesosaa ei ainesosaluettelosta löydy, tuote ei sitä sisällä. Vapaaehtoiset negatiiviset ilmaisut (esim. maidoton, soijaton) ovat yleistyneet pakkausmerkinnöissä. Merkintöjä voi olla sellaisissa tuotteissa, joiden valmistuksessa on erityisin toimenpitein varmistettu, että kontaminaatiota ei tapahdu. Tuotteen tulee myös poiketa muista vastaavista tuotteista. Esimerkiksi omenamehutölkissä ei saa lukea maidoton, koska omenamehuissa ei muutenkaan ole maitoa tai maitoperäisiä ainesosia.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1925
Jääkiekon Euroopan mestaruuskilpailut 1925 olivat lajin kymmenennet EM-kisat ja ne pelattiin Tšekkoslovakiassa (Štrbské Pleso ja Starý Smokovec) 9.-11. tammikuuta.
Jesse Eisenberg
Jesse Adam Eisenberg (s. 5. lokakuuta 1983 Queens, New York) on yhdysvaltalainen Oscar-ehdokkuuden saanut näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa elokuvista "The Squid and the Whale" (2005), "Adventureland" (2009) ja "Zombieland" (2009). Eisenberg näyttelee Facebookin perustajaa Mark Zuckerbergia elokuvassa "The Social Network" (2010).
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1924
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1924 pelattiin Milanossa olympiakisojen jälkeen 12.–15.3. Mestariksi selviytyi Ranska.
Thomas Friman
Thomas (Tuomas) Friman (4. heinäkuuta 1821 Lahdenpohja, Jaakkima – 24. heinäkuuta 1886 Jaakkima) oli suomalainen Pietarissa asunut koulun opettaja, toimittaja, kirjailija ja kansanvalistaja.
Frimanin vanhemmat olivat kauppias Gustaf (Kustaa) Friman ja Heleena Pietarintytär Majuri. Frimanin isoisä Thomas oli virolainen maaorja joka oli ottanut sukunimen Friman kun hänen isäntänsä kreivi Mihail Larionovits Vorontsov vapautti hänet ja lähetti valvomaan omistamiaan lahjoitus­maita Jaakkimassa. Frimanin isä Gustaf taas muutti kauppiaaksi Pietariin riitauduttuaan isänsä kanssa.
Thomas Friman kävi Pietarissa kirkkokoulua vuoteen 1837 saakka ja suoritti työn ohella opettajan tutkinnon 1843. Friman toimi Pietarin merikadettikoulun kirjastonhoitajan apulaisena 1837–1844, Pietarin luterilaisen Pyhän Marian kirkkokoulun opettajana ja johtajana 1844–1879 sekä suomen ja viron kielten opettajana "Pietarin ortodoksisessa hengellisessä seminaarissa". Vuodesta 1879 alkaen hän toimi eläkkeelle jäätyään maanviljelijänä vuonna 1866 ostamallaan Annalan tilalla kotipitäjässään Jaakkimassa.
Friman oli toimittajana Pietarin Sunnuntailehdessä 1871–1873 ja Pietarin Lehdessä 1874–1879. Hän kirjoitti myös itse kertomuksia joita julkaistiin muun muassa näissä lehdissä. Friman käytti kertomuksissaan aluksi Jaakkiman murretta, ja hän kannattikin alkuaan suomen kirjakielen kehittämistä itämurteiden pohjalta. Hän oli kirjeenvaihdossa K. A. Gottlundin kanssa ja kirjoitti myös Gottlundin julkaisemiin lehtiin. Vuonna 1874 Friman julkaisi Pietarin Lehdessä lyhyen omaelämäkertansa jonka hän oli kirjoittanut nimimerkillä "Taneli Äkäpää".
Vuonna 1849 Friman kirjoitti novellin "Suomen rahwaan olo Pietarissa : to'ellinen tapaus". Novelli sai aikaan suuren kohun Suomessa sillä siinä Friman väitti että suurin osa Pietarin kerjäläisistä oli kotoisin Suomesta. Frimanin novelli ja samoihin aikoihin ilmestynyt Antti Rädyn suomentama "Kertomus Wilhelmi Tellistä ja Sweitsinmaan vapauttamisesta" olivat luultavasti myötävaikuttamassa vuonna 1850 annettuun kieliasetukseen jossa kiellettiin julkaisemasta suomen kielellä muuta kuin uskonnollista ja taloudellista kirjallisuutta.
Friman oli kiinnostunut myös kouluopetuksen järjestämisestä maaseudulla ja hän laati 1846 suunnitelman tällaisen opetuksen järjestämisestä Laatokan Karjalan ortodoksiseurakunnissa. Hän suomensi myös omasta aloitteestaan noin 1 200 sivua ortodoksisen kirkon uskonnollisia tekstejä muun muassa kirkkoslaavinkielisen papin käsikirjan ("Palvelu-kirja Jalo-uskoisessa kirkossa", 1862) sekä sakramenttien toimitukset sisältävän "Tarve-kirjan" eli "euhologionin" (1867).
Friman oli naimisissa vuodesta 1843 Anna Jokelinin (aiemmin Hupner) kanssa. Heillä oli 14 lasta.
Isak Alexis Wallenius
Isak Alexis Wallenius (12. kesäkuuta 1826 Nurmijärvi – 24. helmikuuta 1883 Sääminki) oli suomalainen pappi ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "-s-s" ja "S.-s".
Walleniuksen vanhemmat olivat Laukaan kirkkoherra Karl Isak Wallenius ja Maria Sofia Nycander. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1845. Wallenius vihittiin papiksi 1849. Hän toimi aluksi Laukaassa kirkkoherran apulaisena 1849–1862 ja opettajana Jyväskylässä. Wallenius sai varapastorin arvon 1858. Hänestä tuli Käkisalmen vankilansaarnaaja 1866 ja Uukuniemen kappalainen 1868. Wallenius valittiin Säämingin kappalaiseksi 1874 ja tähän virkaan hän tuli 1876.
Isak Wallenius oli naimisissa vuodesta 1859 Augusta Cecilia Liliuksen (1837–1908) kanssa. Perheessä oli kaksi tytärtä Ida ja Maria sekä kuusi poikaa William, Karl, Alexis, Uno, Lennart ja Hugo. Leskeksi jäätyään Augusta Cecilia Wallenius huusi elätettäväkseen 1885 vaivaishuutokaupassa loisen pojan Joel Heikaraisen. Hän antoi pojalle uuden nimen Joel Lehtonen ja tämä pääsi aikanaan lyseoon, ylioppilaaksi ja yliopistoon opiskelemaan. Tuleva kirjailija muutti Walleniusten mukana 1897 Kuopioon ja 1899 Helsinkiin jossa hän asui kasvatusäitinsä luona kesään 1902 saakka jolloin hän muutti toimittajaksi Mikkeliin. Lehtonen kertoi näistä vaiheistaan kirjassaan "Onnen poika" (1925).
Isak Walleniuksen pojan pankinjohtaja Alexis Walleniuksen poika oli kenraalimajuri ja kirjailija Kurt Martti Wallenius.
What’s My Line?
What’s My Line? on yhdysvaltalainen televisiovisailu, jonka alkuperäistä versiota CBS esitti 1950–1967. Se on Yhdysvaltojen pitkäkestoisin parhaaseen katseluaikaan lähetetty visailuohjelma.
Ohjelmassa neljä paneelin jäsentä yritti arvata kilpailijoiden epätavallisia ammatteja esittämällä kysymyksiä, joihin kilpailijat saivat vastata vain ”kyllä” tai ”ei”. Kilpailija sai rahapalkinnon jokaisesta ”ei”-vastauksesta. Kysymyksiä esitettiin, kunnes kilpailija oli vastannut ”ei” kymmenen kertaa, jolloin kilpailija voitti, tai ammatti oli pystytty arvaamaan. Paneelin puheenjohtajana toimi koko sarjan ajan John Daly. Vakiopanelisteihin kuuluivat 1950-luvulla muun muassa Fred Allen ja Steve Allen. Ohjelmassa esiintyi myös vierailevia julkisuuden henkilöitä. Vierailijoina kävivät muun muassa Eleanor Roosevelt, Gracie Allen, Ed McMahon ja Harold Lloyd.
CBS:n lopetettua sarjan esittämisen sitä esitettiin vielä syndikoituna 1968–1975. Syndikoidun version puheenjohtajana toimi aluksi Wally Bruner ja myöhemmin Larry Blyden.
BBC esitti "What’s My Line?" -sarjan brittiversiota vuosina 1951–1964 ja 1973–1974. Vuodesta 1984 vuoteen 1990 sarjaa esitti ITV. Ohjelmasta on tehty omia versioita myös useissa muissa maissa.
Fredrik Berndtson
Fredrik Berndtson (27. huhtikuuta 1820 Falun, Ruotsi – 2. marraskuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen ruotsiksi kirjoittanut filosofian tohtori, lehtimies ja runoilija joka toimi Helsingin yliopiston estetiikan dosenttina ja kenraalikuvernöörinkanslian toimituspäällikkönä. Hän käytti nimimerkkejä "F.B." ja "-rndts-".
Berndtsonin vanhemmat olivat Suomen vuori-intendentinkonttorin vuorimekaanikko, Ruotsin kansalainen Edvard Berndtson ja Anna Charlotta Falck. Hän kävi Falunin triviaalikoulua ja Västeråsin lukiota päästen ylioppilaaksi Uppsalassa 1839 ja Helsingissä 1842. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1844 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1847.
Berndtson toimi Helsingin yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina vuodesta 1844 ja yliopiston estetiikan dosenttina vuosina 1847–1853. Hän oli vt. estetiikan ja nykykirjallisuuden professori vuonna 1853. Helsingfors Morgonbladin toimittajana Berndtson oli 1844–1849 ja 1851. Berndtson oli sitten kenraalikuvernöörinkanslian toimituspäällikkönä 1855–1877 ja Virallisen Lehden apulaistoimittajana 1851, vt. päätoimittajana 1852 sekä päätoimittajana 1853–1865.
"Morgonbladissa" julkaistiin Fredrik Berndtsonin kirjoittama kolmiosainen, perusteellinen arvostelu Suomen Taideyhdistyksen ensimmäisestä näyttelystä Helsingissä keväällä 1847, jota Sakari Topelius piti tiettävästi maamme ensimmäisenä yksityiskohtaisena, julkaistuna taidekritiikkinä. Berndtson aloitti siis taide-elämää seuraavan säännöllisen taidekritiikin Suomessa.
Berndtson oli naimisissa vuodesta 1853 Augusta Kristina de la Chapellen kanssa, jonka isä oli senaattori ja vapaaherra Albrekt Fredrik Richard de la Chapelle. Heillä oli kolme lasta:
Theodor Sederholm
Claes Theodor Sederholm (9. tammikuuta 1832 Mäntsälä – 21. elokuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen kirjakauppias, kirjankustantaja, toimittaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "Nils Thomas", "Nisse" ja "ts".
Sederholmin vanhemmat olivat Mäntsälän Saaren kartanon omistaja Clas Jakob Sederholm ja Johanna Fredrika Eek. Hän kävi Porvoon yläalkeiskoulua ja lukiota päästen ylioppilaaksi vuonna 1851. Sederholm opiskeli ranskan kieltä Sveitsissä 1857–1858. Hän toimi kirjakauppiaana ja kirjankustantajana Helsingissä vuodesta 1858 alkaen. Sederholm osti Öhmanin kirjakaupan ja sai samalla oikeudet J. L. Runebergin teosten kustantamiseen. Hän avasi sitten kirjakaupan Pohjois-Esplanaadin varrella ja vuonna 1862 hän perusti myös oman kirjapainon Annankadulle. Edistysmielisenä työnantajana tunnettu Sederholm laati säännöt vuonna 1869 perustetulle Helsingin Kirjaltajien Lukuyhdistykselle (Typografernas Läseförening), joka oli Suomen ensimmäinen ammattiyhdistys.
Sederholm oli Helsingin yliopiston konsistorin vt. amanuenssina vuosina 1863–1866 ja vakinaisena amanuenssina 1866–1876. Hän oli myös Taideteollisuuskoulun opettajana 1871–1874.
Sederholm oli vuodesta 1858 lähtien naimisissa Maria Kristina Sofia Blomqvistin kanssa, jonka isä Helsingin yliopiston oppineisuuden historian professori, kirjastonhoitaja Alexander Blomqvist. Heillä oli kahdeksan lasta, joista tunnetuin on geologi Jakob Johannes Sederholm (1863–1934).
Velikije Požnin skiitta
Velikije Požnin skiitta () oli Venäjällä nykyisen Komin tasavallan Ust-Tsilman piirin alueella 1700–1800-luvuilla toiminut vanhauskoinen luostariyhteisö. Se oli Petšoran papittomien pomorilaisten vanhauskoisten tärkeimpiä keskuksia. Skiitta sijaitsi Pižma-joen varrella nykyisen Skitskajan kylän lähellä.
Skiitan perusti vuonna 1713 joukko Mezenin ja Pinegan seudulta muuttaneita vanhauskoisia. He harjoittivat karjanhoitoa, maanviljelyä, kalastusta ja metsästystä, maalasivat ikoneja, kopioivat kirjoja ja perustivat koulun. 1740-luvulla skiitassa oli noin sata asukasta. Vuonna 1743 skiittaa hävittämään lähetettiin sotajoukko. Kuultuaan sen tulosta 79 yhteisön jäsentä teki polttoitsemurhan.
Vuonna 1831 uudelleen perustetussa skiitassa oli 85 asukasta. 1840-luvulla sen toiminta lamaantui viranomaisten vainon takia. Skiitta suljettiin vuonna 1851. Osa yhteisön jäsenistä jäi asumaan samalle paikalle. Skiitan rakennukset eivät ole säilyneet.
Henrik Gottlieb Perander
Henrik Gottlieb Perander (29. tammikuuta 1818 Liperi – 10. kesäkuuta 1883 Sammatti) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja kirjailija.
Peranderin vanhemmat olivat Liperin kirkkoherra Niklas Johan Perander ja Gustava Charlotta Savenius. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua ja Porvoon lukiota päästen ylioppilaaksi 1835. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1840. Perander toimi opettajana Helsingin, Kuopion ja Heinolan kouluissa. Hänestä tuli Kuopion yläalkeiskoulun vt. konrehtori 1848, vakinainen konrehtori ja vt. rehtori 1849 sekä vakinainen rehtori 1851. Perander oli Kuopion lukion latinan kielen lehtorina 1855–1880. Eläkkeelle jäätyään Perander muutti asumaan yhdessä Sofia Lovisa-sisarensa kanssa Sammattiin jonne hänet on myös haudattu.
Perander oli naimisissa vuosina 1850–1859 Johanna Sofia Nilssonin (k. 1859) kanssa.
Carl Wilhelm Enckell
Karl Vilhelm (Carl Wilhelm) Enckell (4. syyskuuta 1818 Helsingin pitäjä – 11. maaliskuuta 1883 Vehkalahti) oli suomalainen opettaja, rovasti ja kirjailija.
Enckellin vanhemmat olivat Helsingin pitäjän lukkari Karl Enckell ja Sofia Maria Fristedt. Hän kävi Helsingin triviaalikoulua ja Porvoon lukiota päästen ylioppilaaksi 1836. Enckell valmistui filosofian kandidaatiksi 1842 ja maisteriksi 1844. Hän kirjoitti dosentinväitöskirjan 1848 ja hänet vihittiin papiksi 1852. Enckell oli Viipurin lukion vt. 2. matematiikan lehtorina 1842–1844 ja vakinaisena lehtorina 1844–1848. Hän oli Helsingin yksityislyseon opettajana 1847–1849, Helsingin yliopiston kreikkalaisen kirjallisuuden dosenttina 1848–1856 ja Helsingin yläalkeiskoulun konrehtorina 1854–1856.
Enckell valittiin 1856 Haminan ja Vehkalahden kirkkoherraksi. Hän sai rovastin arvon 1860 ja hän toimi puhujana ja synodaaliväitöksen varapreeseksenä pappeinkokouksessa Porvoossa 1866.
Enckell oli naimisissa kaksi kertaa:
Enckellin lapsista tunnetuin oli taidemaalari Knut Magnus Enckell.
Peterhouse
Peterhouse on vanhin ja yksi pienimmistä Cambridgen yliopiston 31 collegesta. Sen perusti vuonna 1284 Hugo de Balsham, Elyn piispa kuningas Edvard I:n luvalla. College sai nimensä läheisestä kirkosta, joka oli omistettu Pyhälle Pietarille (); nykyään kirkko tunnetaan nimellä "Little St Mary's Church".
Gorbatšovin ajan Neuvostoliiton kansallisuuskiistat
Gorbatšovin ajan Neuvostoliitossa puhkesi monia kansallisuuskiistoja maan puoliksi vapautuneen poliittisen ilmapiirin takia. Eri etnisyyksien välillä oli taisteluja, ja toiset vaativat eroa Neuvostoliitosta. Ne veivät lopulta Neuvostoliiton hajoamiseen.
Ensimmäiset julkisuuteen tulleet yhteenotot tapahtuivat Kazakstanissa joulukuussa 1986 paikallisten venäläisten ja kazakkien välillä.
Baltian maat Liettua, Latvia ja Viro alkoivat kapinoida 1986–1987. Vuonna 1988 Virossa oli laulava vallankumous, Liettuassa kirjailijoiden ja älykköjen kansallismielinen Sąjūdis-liike ja Latviassa perustettiin neuvostovastainen Kansanrintama.
Tammikuussa 1988 Nagorno-Karabahissa eli Vuoristo-Karabahissa islamilaiseen Azerbaidžaniin kuuluvalla kristityllä armenialaisten asuma-alueella armenialaiset aloittivat väkivaltaisuuksia azereita kohtaan, jonka azerit kostivat murhaamalla armenialaisia azerikaupungissa Sumqayıtissa. Tästä syttyi sota armenialaisten ja azerien välille. Neuvostojohto salaili yhteenottoja.
Vuonna 1989 hallituksen joukot surmasivat Tbilisissä 20 mielenosoittajaa.
Syyskuussa 1991 kansankongressi äänesti Neuvostoliiton purkamisesta. Joulukuussa Venäjä, Valkovenäjä ja Ukraina sopivat perustavansa uuden liiton, Itsenäisten valtioiden yhteisön. Siihen liittyivät useimmat entiset neuvostotasavallat Baltian maita lukuun ottamatta.
Constance Hultin
Emilie Sophie Constance Hultin os. "Wännman" (21. joulukuuta 1803 Hammarland, Ahvenanmaa – 23. tammikuuta 1883 Södra Tjust, Småland, Ruotsi) oli Suomessa syntynyt ruotsalainen kirjailija.
Hultinin isä toimi Hammarlandin kirkkoherrana. Suomen sodan jälkeen 1809 perhe muutti Ruotsiin, jossa isä sai paikan Vimmerbyn kirkkoherrana 1811. Hultin sai kotoaan opetusta musiikin alalta keskittyen erityisesti harpun soittamiseen. Vaikka hän ei päässyt kouluun, hän tutustui monipuolisesti aikakauden kirjallisuuteen, muun muassa Schillerin, Goethen, Jean-Jacques Rousseaun ja Madame de Staëlin teoksiin.
Hultinin isän kuoltua hän meni 1822 naimisiin Jönköpingin rykmentissä kapteenina palvelleen Carl Magnus Hultinin kanssa ja muutti Kalmarin läänin Rumskullan pitäjään. Hultinin kirjallinen ura keskittyi 1850- ja 1850-luvuille. Hän julkaisi omille lapsilleen kertomiaan satuja, kirjoitti pari romaania ja eeppisen runoelman "Aslögs saga". Viimeksi mainitun tekemiseen Hultin sai kannustusta runoilija J. L. Runebergiltä, jonka luona Hultinit vierailivat käydessään Suomessa.
Hultinit muuttivat 1840-luvun lopulla Södra Tjustiin Smålandiin, jossa he asuivat sitten lopun elämäänsä. Hultin jatkoi kirjallisia harrastuksiaan, ja viimeisen runonsa hän kirjoitti tammikuussa 1883 vähän ennen kuolemaansa.
Constance Hultinin poika, lääkäriksi valmistunut Måns Henrik Hultin (1830–1869), oli myös kirjailija. Hän pakinoi Ny Dagligt Allehanda -lehdessä nimimerkillä Måns Månsson.
Johan Fredrik Galetski
Johan Fredrik Galetski (1817 Tukholma – 9. kesäkuuta 1880 Tukholma) oli Ruotsissa syntynyt näytelmäkirjailija, joka muutti Suomeen ja asui Helsingissä. Hän käytti nimimerkkiä "a-e-i".
Fresh Fish Special
Fresh Fish Special w/Link Wray on yhdysvaltalaisen rock and roll -laulaja Robert Gordonin toinen omalla nimellä julkaistu studiolevy vuodelta 1978. Levyn on julkaissut Private Stock Records (C-kasetin sarjanumero 7C 262 60560) ja sen ovat tuottaneet Richard Gottehrer ja itse Robert Gordon.
A-puoli (kokonaiskesto 13:49)
1. The Way I Walk (2:47)
2. Red Cadillac And A Black Mustache (2:43)
3. If This Is Wrong (3:11)
4. Five Days, Five Days (2:34)
5. Fire (2:34)
B-puoli (kokonaiskesto 12:32)
1. I Want To Be Free (3:29)
2. Twenty Flight Rock (2:14)
3. Sea Cruise (2:35)
4. Lonesome Train (On A Lonesome Track) (2:09)
5. Blue Eyes (Don't Run Away) (2:05)
Olympus E-510
Olympus E-510 on 10 megapikselin järjestelmäkamera, joka on tarkoitettu aloittelijoiden ja harrastelijoiden käyttöön. Se julkaistiin Pohjois-Amerikassa nimellä Olympus EVOLT E-510. E-510 julkaistiin maaliskuussa 2007 E-500-mallin seuraajaksi. E-510:ssä Olympus käytti ensimmäistä kertaa uutta Panasonicin MOS-sensoria, Kodakin CCD-sensorin sijaan. Tämä on myös ensimmäinen Olympuksen järjestelmäkamera, jossa on kamerarungossa kuvanvakain.
E-510-runkoon sopivat objektiivit käyttävät Four Thirds -standardin mukaista kiinnitystä. Pölyn kertymistä kameran sensorille vähentää Supersonic Wave Filter -pölynpoisto. Se ravistaa kameran sensoria yleensä kameran käynnistämisen ja sammuttamisen yhteydessä.
E-510 julkaistiin useissa eri paketeissa: pelkkä kamerarunko, runko 14-42 mm 1:3.5-5.6 objektiivin kanssa ja runko sekä 14-42 mm 1:3.5-5.6 että 40-150 mm 1:4-5.6 -objektiivien kanssa. Four Thirds -järjestelmän linsseillä on 2 x crop kerroin, eli 40 mm objektiivilla on 80 mm kinovastaavuus.
Kesäkuussa 2008 julkaistiin E-510:n seuraaja, E-520. Se sisältää pieniä päivityksiä Live View -toimintoon, mahdollisuuden langattoman salaman käyttöön ja siinä väitetään olevan parempi mittausautomatiikka.
Kažym
Kažym (komiksi ja venäjäksi Кажым, venäjäksi myös Ка́жим, "Kažim") on maaseututaajama ja maalaiskunta Komin tasavallan Koigorodokin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Sysolaan laskevan Kažim-joen rannalla 37 kilometriä Koigorodokista kaakkoon. Asukkaita on 1 100 henkeä (vuonna 2002).
Vuonna 1755 kauppias Ivan Kurotškin sai luvan rakentaa rautatehtaan Kažim-joelle Sysolan suomalmiesiintymien yhteyteen. Kažymin ja lähistöllä sijainnut Njutšpasin tehdas aloittivat toimintansa vuonna 1759. Tehtaalla työskennelleet maaorjat siirrettiin paikalle Vjatkan ja Veliki Ustjugin lääneistä. Avustavissa tehtävissä toimi komitalonpoikia, joista eräät ryhtyivät vakituisiksi työntekijöiksi. Tehtaan ympärille syntyi taajama, jonka keskellä oli vuonna 1761 rakennettu puinen kirkko. Vuosina 1817–1826 rakennettiin uusi kivikirkko. Maaorjuuden lakkauttamisen jälkeen tehdas suljettiin, mutta vuonna 1872 se avattiin uudelleen. 1900-luvun alussa Kažymissa oli noin 800 asukasta ja tehtaalla vajaat 200 työntekijää.
Venäjän vallankumouksen ja kansalaissodan jälkeen tehtaan tuotanto väheni huomattavasti ja vuonna 1928 se suljettiin lopullisesti. Neuvostoaikana paikkakunnalle perustettiin metsäteollisuuspiiri ja puunjalostuslaitoksia. Vuosina 1944–1991 Kažymilla oli kaupunkimaisen taajaman status. Vuonna 1959 asukkaita oli 2 600 ja vuonna 1989 1 400 henkeä.
Etvo
Etvo eli Etelän vapaaehtoisohjelma oli Kepa ry:n koordinoima ohjelma. Sen kautta saattoi lähteä vapaaehtoiseksi Aasian, Afrikkaan ja Latinalaiseen Amerikkaan 6-12 kuukaudeksi. Ohjelma lopetettiin vuonna 2016 kehitysyhteistyöleikkausten tähden.
Ohjelman alaikäraja oli 22 vuotta ja minimivapaaehtoisaika 6 kuukautta. Vapaaehtoiset työskentelivät paikallisissa kansalaisjärjestöissä muun muassa tiedotuksen, ympäristönsuojelun, opetuksen tai hankehallinnon parissa.
Etvo oli suunnattu erityisesti kansalaisjärjestöjen kehitysyhteistyöstä kiinnostuneille. Ohjelman tarkoitus oli kansalaisjärjestöjen kumppanuuden vahvistaminen. Useimmat etvo-vapaaehtoiset työskentelivät Suomen ulkoministeriön rahoittamissa kehitysyhteistyöhankkeissa.
Ohjelma oli omakustanteinen.
Vuonna 2011 etvo-vapaaehtoispaikkoja oli Nicaraguassa, Ecuadorissa, Perussa, Boliviassa, Brasiliassa, Senegalissa, Ugandassa, Sambiassa,
Mosambikissa, Madagaskarilla, Tansaniassa, Keniassa, Nepalissa, Kambodzhassa ja Thaimaassa. Paikat vaihtelivat kuitenkin vuosittain,
riippuen järjestöjen tarpeista.
Etvon haku oli kerran vuodessa. Haku alkoi toukokuussa ja päättyi elokuun lopussa. Haussa pyrittiin löytämään sopivat vapaaehtoiset
sopiviin järjestöihin. Haussa valittiin noin 20-30 vapaaehtoista.
Vuosittain Etvon kautta Suomeen saapui myös 1-2 vapaaehtoista kehitysmaista työskentelemään suomalaisessa kumppanijärjestössä 1-3 kuukauden ajan.
Scott-luokka (hävittäjä)
Scott-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston laivueenjohtajaluokka, johon kuului kymmenen alusta, joista kaksi peruutettiin ennen toimitusta. Luokka tunnetaan myös nimellä Amiraliteetin laivueenjohtajat.
Alusten suunnittelu aloitettiin vuoden 1916 keväällä tutkimalla Shakespeare-luokan alusten ominaisuuksia, mutta valmistusmenetelmissä toteutettaisiin Amiraliteetin käytäntöjä, jolloin tuotanto voitaisiin jakaa usealle toimittajalle. Ehdotettiin John I. Thornycroftin piirustusten toimittamista Cammell Lairdille, jonka tehtävänä oli tehdä vastaava uppouman pienentäminen aluksille kuin aiemmin toteutettiin R-luokalle. Tosiasiassa luokan alukset olivat raskaampia ja hitaampia kuin edeltäneen Shakespeare-luokan alukset.
Alusten aseistuksena oli viisi 4,7 tuuman BL Mk I tykkiä CP Mk VI asennuksena, joka mahdollisti 30 asteen korotuskulman. Alusten apuaseina oli yksi 3 tuuman 20 cwt HA Mk III tykki sekä alkuperäisissä suunnitelmissa olleet kaksi kaksinaulaista, jotka uudelleen sijoitettiin yläkannelle lähelle taaempia kansirakenteita. Pääaseille oli 120 kartussilaukausta kullekin tykille. Ilmatorjuntatykeille oli 190 laukausta kullekin. Aluksille määrättiin elokuussa 1917 asennettaviksi yhdeksän jalan etäisyysmittari, torpedotähtäin sekä ilmatorjunta-aseilla sallittiin yli sillan ampuminen.
Koeajoissa "HMS Scott" saavutti noin 33 solmun nopeuden aluksen uppouman ollessa 1716 tonnia ja vertailutulokseksi saatiin 36,63 solmua 1770 tonnin uppoumalla. Luokan alusten voimanlähde painoi noin 70 tonnia enemmän kuin aiemman luokan vastaava. Muina eroina olivat lähinnä savuhormit, jotka olivat pyöreitä eivätkä litteitä kuten Thornycroftin aluksissa.
Luokan aluksista tilattiin ensimmäinen huhtikuussa 1916 osana hätäohjelmaa. Tämän jälkeen tilattiin joulukuussa kaksi seuraavaa. Luokan aluksia tilattiin huhtikuussa 1917 vielä viisi ja vuotta myöhemmin tilattiin vielä kaksi, mutta ne peruutettiin joulukuussa 1918 sodan päätyttyä.
Jeff Sarwer
Jeff Sarwer (s. 14 toukokuuta 1978, Kingston, Kanada) on kanadalais-suomalainen entinen shakinpelaaja ja pokerinpelaaja. Hän pelasi shakkia lapsena menestyksellisesti ja voitti vuonna 1986 shakin nuorten maailmanmestaruuden alle 10-vuotiaiden poikien sarjassa. Nykyään hän on yksi maailman parhaista turnauspokerin pelaajista. Hänen (live)pokeriturnausansiot ovat 641,797 dollaria vuoden 2014 tammikuuhun mennessä.
Jeffin äiti on suomalainen ja hänellä on sekä Kanadan että Suomen kansalaisuus eli hänellä on kaksoiskansalaisuus. Hän puhuu englantia, hollantia, saksaa, puolaa ja hiukan suomea. Hän asuu tällä hetkellä Puolan Gdańskissa toimien kiinteistöalan ammattilaisena ympäri Eurooppaa.
Juris Tone
Juris Tone (s. 26. toukokuuta 1961 Riika, Latvia) on latvialainen rattikelkkailija ja yleisurheilija.
Tone aloitti uransa yleisurheilijana. Hän voitti 1983 Latvian sosialistisen neuvostotasavallan mestaruuden 100 metrin juoksussa, pituushypyssä sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti tasavallan mestaruuden 4 x 100 metrin viestissä. 1987 hän voitti jälleen tasavallan mestaruuden 100 metrillä sekä pikaviestissä. Hän uusi 100 metrin mestaruutensa myös vuonna 1988.
Rattikelkkailussa Tone voitti Neuvostoliiton mestaruuden 1987. Seuraavana vuonna hän oli mukana Calgaryn talviolympialaisissa Neuvostoliiton neljän miehen kelkkojen joukkueessa, jonka kapteenina toimi Jānis Kipurs. Joukkue voitti kisoissa olympiapronssia. Tone voitti vielä 1990 Neuvostoliiton mestaruuden sekä EM-hopeaa kahden miehen kelkoissa parinsa Zintis Ekmanisin kanssa. Tone kilpaili Latvian neljän miehen kelkkojen joukkueessa Albertvillen olympialaisissa 1992 sijoittuen neljänneksitoista sekä Lillehammerin olympialaisissa 1994, joissa joukkue sijoittui yhdeksänneksitoista.
Tone piti hallussaan Latvian pituushyppyennätystä (807 cm, hypätty 21. kesäkuuta 1983 Moskovassa) vuoteen 2016 asti, jolloin Elvijs Misāns hyppäsi 808 cm. Lisäksi Tone oli mukana maan 4 x 100 metrin viestiennätysjoukkueessa (aika 39,32 (1983)).
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1923
Jääkiekon Euroopan mestaruuskilpailut 1923 pelattiin Belgiassa 7.–11. maaliskuuta.
Pilvenmäki (Hyvinkää)
Pilvenmäki on alue Hyvinkäällä. Hyvinkään sairaala on Pilvenmäellä. Pilvenmäelle on perustettu vuonna 2007 lasten psykiatrinen hoito- ja kuntoutusyksikkö. Pilvenmäellä oli päiväkoti, mutta vuonna 2008 se lakkautettiin ja vuonna 2009 lastenpsykiatrinen sairaala aloitti toimintansa rakennuksessa. Pilvenmäellä oli hammashoitola vuoteen 2008 asti.
Kittelä (Hyvinkää)
Kittelä on Hyvinkään kaupunginosa. Kittelän ja Vehkojan kaupunginosien rajana on Kaskentie.
Ensimmäinen maininta Kittelän maatilasta on vuodelta 1539. Tilan nykyinen päärakennus rakennettiin 1900-luvun alussa. Kittelässä on vuonna 1975 rakennettu jätevedenpuhdistamo, jonka käyttö lopetettiin, kun Kaltevaan rakennettiin uusi puhdistamo.
Heikki Kivikko
Heikki Olavi Kivikko (s. 31. joulukuuta 1963 Ähtäri) on entinen suomalainen hiihtäjä.
Kivikko sijoittui Calgaryn 1988 talviolympialaisissa vapaan tyylin 50 kilometrillä 29:nneksi. Hän edusti seuratasolla Hausjärven Urheilijoita ja Hyvinkään Hiihtoseuraa. Hän voitti Suomen mestaruuden vapaan tyylin 50 kilometrillä vuonna 1988 sekä saavutti SM-hopeaa 50 kilometrillä vuonna 1990 ja SM-pronssia 4 × 10 kilometrin viestissä vuonna 1998. Hän on toiminut Puolustusvoimain hiihtäjien valmentajana vuodesta 1996.
Põhjamaade Hirm
Põhjamaade Hirm on virolainen räp-artisti. Hän voitti vuonna 2005 MC-Battle-kilpailun. Hän räppää viroksi.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1922
Jääkiekon Euroopan mestaruuskilpailut 1922 pidettiin St. Moritzissa, Sveitsissa 7.-10. maaliskuuta.
Antti Ticklén
Antti Sakari Ticklén (s. 19. heinäkuuta 1958 Paavola) on entinen suomalainen hiihtäjä.
Ticklén sijoittui Calgaryn 1988 talviolympialaisissa vapaan tyylin 50 kilometrillä 45:nneksi. Hän edusti seuratasolla Paavolan Nuorisoseuran Urheilijoita, Paavolan Kisaa, Joensuun Katajaa, Saloisten Reipasta, Lieksan Loisketta ja Ilomantsin Urheilijoita. Hän voitti Suomen mestaruuden 4 × 10 kilometrin viestissä vuonna 1988 ja saavutti samana vuonna uransa ainoan henkilökohtaisen SM-mitalin, hopeaa 50 kilometrillä. Viestissä hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1981 ja 1983–1986. Hän voitti 70 kilometriä pitkän Pogostan hiihdon vuonna 1987.
Ticklén sijoittui triathlonin SM-kilpailussa neljänneksi vuonna 1983. Hän voitti kahdesti Sulkavan Suursoutujen kirkkoveneluokan Lieksan Loiskeen joukkueessa. Vuonna 1999 hän voitti Euroopan mestaruuden motinteossa.
Sony Ericsson W200i
Sony Ericsson W200i on Sony Ericssonin valmistama musiikkipuhelin, jossa on Walkman-musiikkisoitin.
Jorma Aalto (hiihtäjä)
Jorma Ilmari Aalto (s. 24. elokuuta 1957 Tampere) on entinen suomalainen hiihtäjä.
Aalto sijoittui Lake Placidin 1980 talviolympialaisissa 30 kilometrin kilpailussa 26:nneksi. Hän edusti seuratasolla Kankaantaan Kisaa. Hän saavutti SM-pronssia 50 kilometrillä vuonna 1981. Vuoden 1980 SM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi 50 kilometrillä ja vuonna 1979 kuudenneksi 30 kilometrillä.
Aalto on pituudeltaan 180 cm ja siviiliammatiltaan urheilupaikkojen hoitaja. Hän sijoittui 1980 Salpausselän kisoissa 50 kilometrillä kolmanneksi. Hän voitti urallaan viisi TUL:n mestaruutta. Vuonna 1981 hän voitti kaikki kolme TUL:n henkilökohtaista matkaa.
Jorma Aallon veljen puoliso on ampumahiihdon olympiaedustaja Pirjo Aalto (o.s. Mattila).
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1921
Jääkiekon Euroopan-mestaruus 1921 ratkaistiin yhdessä ottelussa, joka pelttiin Tukholmassa 18. helmikuuta.
Erkki Malmivaara
Erkki Väinö Samuel Malmivaara (9. syyskuuta 1927 Kuusankoski – 12. lokakuuta 1996 Vaasa) oli suomalainen lehtitoimittaja ja poliitikko.
Malmivaara oli koulutukseltaan oikeustieteen ylioppilas. Hän jätti yliopisto-opintonsa kesken ja aloitti toimittajanuransa vuonna 1953 työskentelemällä sanomalehti Ilkan toimitusharjoittelijana. Suurimman osan työurastaan hän työskenteli Vaasa-lehden palveluksessa. Hän toimi vuosina 1954–1960 lehden toimittajana, 1960–1966 toimitussihteerinä, 1966–1980 toimituspäällikkönä ja vuodesta 1980 hallinnollisena päätoimittajana. Vuodesta 1985 hän työskenteli lehden, jonka nimi oli muuttunut vuonna 1984 Pohjalaiseksi, vastaavana päätoimittajana, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1991.
Malmivaara oli puoluekannaltaan kokoomuslainen. Hän toimi vuodesta 1972 Vaasan kaupunginvaltuustossa ja vuosina 1972–1984 myös kaupunginhallituksessa. 1976–1984 hän toimi kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Hän vaikutti myös Pohjanmaan Kokoomuksen piirihallituksessa ja kokoomuksen puoluevaltuustossa. Malmivaara oli kaksissa vaaleissa ehdolla eduskuntaan.
Malmivaara sai vuonna 1985 kunnallisneuvoksen arvonimen.
Safi Airways
Safi Airways () on afganistanilainen lentoyhtiö, joka on perustettu vuonna 2006. Yhtiön solmukohtana toimii Kabulin kansainvälinen lentoasema Kabulissa, josta se liikennöi kolmeen kohteeseen Lähi-idässä ja Euroopassa. Safi Airwaysin laivastoon kuuluu kaksi Airbusin ja kolme Boeingin valmistamaa matkustajakonetta.
Safi Airways perustettiin vuonna 2006. Yhtiön mukaan se on ensimmäinen afganistanilainen lentoyhtiö, joka täyttää Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestö ICAO:n turvallisuusnormit. 15. kesäkuuta 2009 yhtiö avasi ensimmäisen suoran reitin Kabulista Frankfurtiin. Reitin lennot kuitenkin keskeytyivät marraskuussa 2010, kun EU asetti kaikki Afganistaniin rekisteröidyt lentokoneet lentokieltoon EU:n alueella.
Safi Airways lentää tilausliikenteenä maan presidentin Hamid Karzain ulkomaanvierailut Boeing 767-2J6ER -koneellaan.
Safi Airwaysin tavoitteena on suoran reitin avaaminen Amsterdamiin, Lontooseen ja Pariisiin. Tulevaisuudessa yhtiö aikoo parantaa kotimaanliikenteen palvelujaan perustamalla tytäryhtiön vastamaan kotimaan reiteistä. 13. maaliskuuta yhtiö avasi uuden reitin Dohaan. Kabul-Doha-Kabul-reitti on yhtiön viides reitti ja sitä operoidaan kolmesti viikossa yhteistyössä Qatar Airwaysin kanssa.
Safi Airways operoi lentoja kolmeen kansainväliseen kohteeseen Kabulista.
Safi Airwaysin laivaston keski-ikä oli joulukuussa 2010 20,7 vuotta.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1914
Jääkiekon Euroopan mestaruuskilpailut 1914 pidettiin Berliiniissä, Saksassa 25.–27. helmikuuta.
Ollako vai eikö olla
Ollako vai eikö olla ("To Be or Not to Be") on Ernst Lubitschin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1942. Elokuva kertoo puolalaisen teatteriseurueen kommelluksista natsi-Saksan miehittämässä Varsovassa.
"Ollako vai eikö olla" on pääosanäyttelijä Carole Lombardin viimeinen elokuva, sillä hän kuoli lento-onnettomuudessa kaksi kuukautta ennen elokuvan ensi-iltaa.
Elokuva valittiin vuonna 1996 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi elokuvan kaikkien aikojen 13. parhaaksi komediaksi.
Mel Brooks teki elokuvasta vuonna 1983 uudelleenfilmatisoinnin "Ollako vai eikö olla – siinä leffa!".
Renessanssin arkkitehtuuri
Renessanssin arkkitehtuuri oli eurooppalaisen arkkitehtuurin ajanjakso 1400-luvun alusta 1600-luvun alulle. Sen katsotaan alkaneen vuodesta 1418, ja se sai vaikutteita antiikin arkkitehtuurista, Kreikasta ja Roomasta.
Varhaisrenessanssi vaikutti erityisesti Firenzessä noin 1420–1490. Sen aikana pyrittiin palaamaan antiikin ajan ihanteisiin: selkeyteen, symmetrisyyteen ja harmonisuuteen. Tavoitteiden täyttämiseen käytettiin matemaattisia teorioita ja perspektiivilakeja. Varhaisrenessanssille tyypillistä olikin geometristen muotojen käyttö ja tiukka kerrosjako. Ominaisia rakennuksia tälle ajalle olivat kuutiomaiset kupolilla katetut keskeisrakennukset, etenkin kirkot. Varhaisrenessanssissa käytettiin esikuviensa mukaisesti pyörökaaria, roomalaisia pylväitä ja päätykolmioita. Lisäksi ajalle olivat tyypillisiä kupolien huipulla olevat pienikokoiset tornit ja avoimet pylväskäytävät, loggiat.
Renessanssin alkamishetkenä pidetään vuotta 1418, jolloin Filippo Brunelleschin suunnitteleman "Santa Maria del Fiore" -kirkon kupolin rakennustyöt aloitettiin. Kupoli ei kuitenkaan tyylillisesti edusta vielä renessanssia. Brunelleschia on pidetty renessanssiarkkitehtuurin isänä, sillä hänen suunnittelemansa "Ospedale degli Innocenti" ("löytölastenkoti"), "Basilica di Santo Spirito" ja "Cappella Pazzi" noudattivat klassisen kauden ihanteita.
Täysrenessanssi sijoittuu 1500-luvun ensimmäisille vuosikymmenille. Täysrenessanssissa pyrittiin geometriseen täydellisyyteen, harmoniaan ja tasapainoon. Arkkitehtuurin aiheet otettiin edelleen antiikista, mutta klassisesta ohjeistuksesta oli myös lipsumista. Rakennukset olivat usein varustettuja ympyrän-, ristin- tai tähdenmuotoisella keskeisrakennuksella, jota peitti kupoli.
Firenzestä renessanssin keskus siirtyi täysrenessanssin aikana Roomaan. Täysrenessanssin mestareihin lukeutui Donato Bramante, jonka töihin lukeutui mm. pieni "Il Tempietto" -kappeli ja Pietarinkirkon uudistaminen.
1500-luvun loppupuolella kehittyi manierismi, jota kutsutaan joko myöhäisrenessanssiksi tai täysrenessanssin vastapainoksi kehittyneeksi taidesuuntaukseksi. Manierismissa pyrittiin siirtymään täysrenessanssin plastisuudesta kaksiulotteiseksi ja koristeelliseksi. Palatsien ulkoseinämien koristemaalaukset lisääntyivät manierismin aikana. Suuntausta edustivat Michelangelon myöhäiset työt, Andrea Palladio, joka voidaan liittää myös täysrenessanssin aikaan, ja Giacomo da Vignola.
Xetaq Qazyumov
Xetaq Qazyumov (s. 24. huhtikuuta 1983 Suadag, Pohjois-Ossetian ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on azerbaidžanilainen vapaapainija, olympiamitalisti, maailman- ja Euroopan mestari.
Qazyumov voitti olympiapronssia alle 96-kiloisten sarjassa sekä Pekingissä että Lontoossa 2012. Hän voitti alle 96-kiloisten maailmanmestaruuden Moskovassa 2010 ja MM-hopeaa vuosina 2009 ja 2013 sekä kolme peräkkäistä Euroopan mestaruutta vuosina 2009–2011. Alle 97 kg:n painoluokassa hän sai MM- ja EM-hopeaa 2014, MM-pronssia 2015, voitti kultaa Bakun Euroopan kisoissa 2015 sekä sai olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016.