hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rosario Murcia-Gangloff
Rosario Murcia-Gangloff (o.s. Murcia, s. 23. syyskuuta 1964 Lyon, Rhône, Ranska) on ranskalainen kestävyysjuoksija.
Rosario Murcia-Gangloff, silloiselta sukunimeltään Murcia, sijoittui Splitin EM-kilpailuissa 1990 20:nneksi 10 000 metrin juoksussa ajalla 33.44,44. Sevillan MM-hallikilpailuissa 1991 hän sijoittui 3 000 metrin juoksussa kuudenneksi ajalla 8.56,20. Samana vuonna Tokion MM-kilpailuissa hän karsiutui 3 000 metrin juoksun alkuerissä. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän karsiutui 10 000 metrin juoksun alkuerissä. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän sijoittui 10 000 metrillä 18:nneksi ajalla 32.54,65. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän sijoittui maratonilla 29:nneksi ajalla 2.43.15. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän karsiutui 5 000 metrin juoksun alkuerissä.
Maastojuoksun arvokilpailuissa Gangloff saavutti kolme joukkuemitalia: MM-pronssia 1988, MM-hopeaa 1989 sekä EM-pronssia 1995. Hänen henkilökohtaiset sijoituksensa maastojuoksun MM-kilpailuissa olivat 30:s vuonna 1988, 93:s vuonna 1989, 50:s vuonna 1991, 80:s vuonna 1992 ja 41:s vuonna 1995 sekä maastojuoksun EM-kilpailuissa 21:s vuonna 1995.
Murcia-Gangloff voitti Ranskan mestaruuden 5 000 metrin juoksussa vuonna 1995 sekä 10 000 metrin juoksussa vuosina 1990, 1992 ja 1993. Huhtikuussa 1992 hän juoksi 10 000 metrillä Ranskan ennätyksen 31.42,83.
Murcia-Gangloff sairastaa glaukoomaa.
Kari Hakkarainen
Kari Hakkarainen (s. 17. huhtikuuta 1969) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Erinomaisena vaihtolyöjänä tunnettu Hakkarainen muodosti 1990-luvulla yhdessä Sami Sirviön ja Janne Vuorisen kanssa Sotkamon Jymyn kärjen. Hakkarainen lopetti uransa vuonna 2001, mutta teki lyhyen paluun pääsarjatasolle loppukaudella 2007. Hakkarainen edusti koko uransa ajan Sotkamon Jymyä. Ammatiltaan hän on sähköasentaja.
Hakkarainen voitti urallaan seitsemän Suomen mestaruutta ja kärkilyöntitilaston neljä kertaa (1993,1994, 1996 ja 1998). Vuoden pesäpalloilijaksi hänet valittiin 1996.Lisäksi hänet palkittiin kauden parhaalle sisäpelaajalle myönnettävällä kultaisella mailalla kolmesti (1993, 1996 ja 1998).
Saku Hakkarainen, Hakkaraisen poika, oli myös pääsarjatason pesäpalloilija. Hän edusti isänsä tavoin Sotkamon Jymyä, ja voitti kaudella 2013 ensimmäisen Suomen mestaruutensa. Hakkarainen lopetti pelaajauransa kauteen 2018.
Françoise Bonnet
Françoise Bonnet (s. 8. huhtikuuta 1957 Montluçon, Allier, Ranska) on entinen ranskalainen kestävyysjuoksija, joka menestyi parhaiten maratonilla.
Bonnet edusti Ranskaa neljien arvokisojen maratonilla. Soulin 1988 olympialaisissa hän sijoittui 14:nneksi ajalla 2.32.36. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän sijoittui kuudenneksi ajalla 2.37.55, Tokion MM-kilpailuissa 1991 sijalle 20 ajalla 2.48.57 sekä Helsingin EM-kilpailuissa 1994 sijalle 34 ajalla 2.49.00.
Bonnet voitti Ranskan mestaruuden 3 000 metrin juoksussa ja maratonilla vuonna 1986. Syyskuussa 1985 hän juoksi maratonilla epävirallisen Ranskan ennätyksen 2.33.44. Hän edusti IS Montluçon -seuraa, on pituudeltaan 163-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 48 kiloa.
Édouard-Léon Scott de Martinville
Édouard-Léon Scott de Martinville (25. huhtikuuta 1817 – 26. huhtikuuta 1879) oli ranskalainen Pariisissa asunut kustantaja ja kirjakauppias. Hänet tunnetaan fonoautografin, varhaisimman tunnetun äänen tallennuskoneen keksijänä. Fonoautografi patentoitiin hänen nimellään 1857 patenttinumerolla 17 897/31 470.
Toimiessaan kustantajana ja kirjakauppiaana de Martinville sai käsiinsä useita tieteellisiä julkaisuja. Hän kiinnostui niistä ja ryhtyi keksijäksi. Valokuvauksen keksiminen innoitti häntä yrittämään luoda laitetta, jolla voisi tallentaa ääntä. Hän tutki ihmisen korvan anatomiaa koskevia julkaisuja ja mallinsi niitä koneessaan. Hän sai fonoautografinsa valmiiksi 26.1.1857 ja sai patentin saman vuoden maaliskuussa. Vaikka laitetta myytiin useisiin laboratorioihin, laite ja sillä tehdyt äänitteet katosivat pitkäksi aikaa.
Vuonna 2008 New York Times julkaisi tiedon fonoautografin löytymisestä. Samalla löydettiin myös sillä tehtyjä äänitteitä. 9. huhtikuuta 1860 nauhoitetussa äänitteessä oletettiin nuoren naisen laulavan ranskalaista kansanlaulua nimeltä "Au Clair de la Lune" 10 sekunnin ajan. Tutkimusten edetessä huomattiin, että äänitettä oli toistettu kaksinkertaisella nopeudella ja laulun oikean keston olevankin 20 sekuntia. Tällöin laulajan ääni vastaa aikuisen miehen ääntä ja oletettavasti de Martinville itse laulaa laulua hitaasti.
Dan Barker
Dan Barker (s. 25. kesäkuuta 1949) on entinen kristillinen evankelista, joka uskosta luovuttuaan on noussut erääksi nykyajan huomattavimmista ateistisista aktivisteista.
Kaliforniassa kasvanut Barker aloitti hengellisen uransa nuorena ja valmistui Azusa Pacific -yliopistosta. Hän sai pappisvihkimyksen vuonna 1975 ja työskenteli kveekarikirkossa, Assemblies of God -kirkossa sekä itsenäisessä karismaattisessa kirkossa. Hän julisti vuosia evankeliumia ja saavutti menestystä kristillisen musiikin esittäjänä ja säveltäjänä. Hän oli myös kaksi vuotta lähetystyössä Meksikossa.
Barker kertoi uskosta luopumisestaan ensi kertaa vuonna 1984. Hän on sittemmin toiminut Freedom From Religion Foundationissa. Hän oli sen PR-johtajana vuosina 1987–2004 ja on vuodesta 2004 toiminut sen puheenjohtajana vaimonsa Annie Laurie Gaylorin kanssa.
Barkerin julkaisujen joukossa on kirja "Losing Faith In Faith: From Preacher To Atheist" (1992), jossa hän kuvaa uskosta luopumistaan ja tarkastelee kriittisesti kristillistä oppia. Hän on jatkanut ammattimaista muusikonuraansa vielä vapaa-ajattelija-aikanaan. Hän on julkaissut myös ateismiin ja vapaa-ajatteluun liittyvää musiikkia. Hän on asunut 1980-luvulta saakka Wisconsinin Madisonissa. Hän on alkuperäisamerikkalainen, kuuluu poikkeuksellisen korkean älykkyysosamäärän omaavien Prometheus Societyyn ja pelaa shakkiturnauksissa.
Barkerilla on viisi lasta.
Chantal Beaugeant
Chantal Beaugeant (s. 16. helmikuuta 1961 Saint-Étienne, Loire, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälajit olivat seitsenottelu ja 400 metrin aitajuoksu.
Beaugeant sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 seitsenottelussa kahdeksanneksi tuloksella 6 221 pistettä. Los Angelesin olympialaisissa 1984, Rooman MM-kilpailuissa 1987 ja Soulin olympialaisissa 1988 hän keskeytti ottelunsa. Soulin olympialaisissa hän osallistui myös 400 metrin aitajuoksuun ja karsiutui välierissä ajalla 56,94 s; alkuerissä hän juoksi ajan 56,03 s.
Beaugeant voitti Ranskan mestaruuden seitsenottelussa vuosina 1984, 1985 ja 1988 sekä 400 metrin aitajuoksussa vuonna 1986. Hän paransi Ranskan ennätystä seitsenottelussa kuudesti. Vuonna 1984 hän otteli ennätyspisteet 6 006 ja 6 089 sekä seuraavana vuonna 6 153 ja 6 305. Vuonna 1986 hän menetti ennätyksen Nadine Debois'lle mutta paransi vuonna 1987 ennätykseksi 6 410 pistettä ja vielä kesäkuussa 1988 Götzisissä 6 702 pistettä. Viimeksi mainittu säilyi Ranskan ennätyksenä vuoteen 1999, jolloin Eunice Barber ylitti sen 159 pisteellä.
Luettelo PMMP:n kappaleista
Tämä on luettelo pop rock -yhtye PMMP:n kappaleista. Kappaleita voi järjestää raidan, kappaleen nimen, keston, albumin tai julkaisuvuoden mukaan.
Lisäksi PMMP julkaisi lopettaessaan vuonna 2013 singlen ”Valloittamaton”, joka oli osa myöhemmin julkaistua kokoelma-albumia.
Libertus
Libertus tai libertinus oli nimitys vapautetusta orjasta antiikin Roomassa. Antiikin Kreikassa vapautettuja orjia kutsuttiin nimellä "apeleutheros" (ἀπελεύθερος).
Vapauttamista, jonka isäntä ("patronus") suoritti jo eläessään tai kuoltuaan testamentissaan, kutsuttiin "manumissioksi". Isännällä oli oikeus vapauttaa talouteensa kuuluva orja melko vapaasti. Augustuksen aikana kuitenkin asetettiin tiettyjä rajoituksia testamentin kautta vapautettujen määrälle. Orja saatettiin vapauttaa suullisesti, hänet voitiin siirtää kuvaannollisesti jonkin jumalan omaisuudeksi (kuten Delfoissa) tai jollakin muulla tavalla, josta jäi vapautetulle laillinen asiakirja tapahtuneesta. Vapautettu sai manumissiossa uuden nimen, jossa "praenomen" ja "nomen gentile" tuli patronukselta, ja "cognomen" oli kantajansa alkuperäinen nimi.
Lain edessä oli kolme vakiintunutta tapaa vapauttaa orja: "vindicta", "census" ja "testamentum". Asianmukaisesti vapautetusta entisestä orjasta tuli "libertus cives", jolla oli kansalaisoikeudet, mutta hän pysyi edelleen sidoksissa patronukseensa kuin lapsi suhteessa isäänsä. Libertuksen vapaudessa syntyneitä lapsia kutsuttiin nimellä "ingenuus". Nämä eivät enää olleet alamaissuhteessa patronukseen, eikä heiltä odotettu tottelevaisuutta ("obsequium") tai kunnioitusta ("reverentia").
Useimmat vapautetut kuuluivat alaluokkaan, mutta keisariajan Roomasta on esimerkkejä korkeaan asemaan päässeistä, erityisesti Claudiuksen hallituskaudella. Kuuluja vapautettuja tai heidän jälkeläisiään olivat Pallas, Narcissus ja Nymphidius.
Cicerolla oli sihteerinään vapautettu Marcus Tullius Tiro, joka pikakirjoitti valtiomiehen puheita ja hoiti tämän kirjastoa. Petroniuksen hajanaisesti säilyneessä Satyriconissa on osio "Trimalkion pidot", jonka nimihenkilönä esiintyy nousukasmainen, rikastunut vapautettu.
Ray Crawford
Ray Crawford (26. lokakuuta 1915 Roswell, New Mexico, Yhdysvallat – 1. helmikuuta 1996 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1955–1956 ja 1959. Hän keskeytti kaikissa kilpailuissaan eikä saavuttanut pisteitä. Hän oli kahdesti 23. vuosina 1955 ja 1959. Crawford kilpaili USAC- ja AAA-sarjoissa vuosina 1954–1959 ollen kuudesti top 10:n joukossa. Hän voitti vuoden 1954 Stock car -luokan Carrera Panamericana -ajon Lincolnilla.
Taukojalka
Taukojalka.com on vuodesta 2001 lähtien vaikuttanut tanssiin ja nuorisokulttuuriin keskittyvä yhteisösivusto, joka perustuu alan seurantaan, spesiaaliblogeihin, keskustelutilaan sekä Mun kengät -osioon. Alun perin sivusto toimi erityisesti breakdance-harrastajien keskustelufoorumina sekä eri puolella Suomea järjestettävistä tapahtumista saatavan materiaalin julkaisupaikkana.
Taukojalan blogikirjoittajiin kuuluvat suomalaiset ammattilaistanssijat Focus, Hatsolo ja Mercy-1 Flow Mo -ryhmästä sekä Tanssianssi. Lisäksi sivustolta löytyy soul, funk ja hiphop -musiikkigenreihin keskittyvä Kulta-Aika -blogi.
Focus, Hatsolo ja Mercy-1 ovat ansioituneet kansainvälisellä saralla voittaen useita kilpailuja, joihin lukeutuvat mm. Rock Steady Anniversary 2006 (USA), Circle Kingz 2005 (Sveitsi) ja Hip H'op Session 2006 (Ranska). He ovat kiertäneet kutsuvieraina Euroopassa, Aasiassa ja Yhdysvalloissa sekä esiintyneet oman "Let It Flow - Tanssin Virtaa" -dokumenttinsa (Yle) ohella Suomessa mm. Tanssii Tähtien Kanssa ja Eurovision TV-lähetyksissä.
Vuorovaikutteinen Mun Kengät -osio perustuu käyttäjälähtöiseen sisältöön: käyttäjät laittavat osioon kuvia omistamistaan kengistä lyhyiden tarinoiden kera. Käyttäjät voivat myös antaa palveluun laitetuille kengille ääniä ja seurata äänien jakautumista.
Taukojalka -nimen alla on järjestetty breakdance-tapahtumia ja -kilpailuja vuodesta 2005 lähtien. Seuraavassa lista kyseisistä tapahtumista ja niihin liittyvistä kutsuvieraista / tuomareista:
Kilpailujen voittajat:
Larry Crockett
Larry "Crash" Crockett (23. lokakuuta 1926 Cambridge City, Indiana, Yhdysvallat – 20. maaliskuuta 1955 Langhorne, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. Hän osallistui vuoden 1954 Indianapolis 500 -kilpailuun, jossa hän oli yhdeksäs saavuttaen vuoden tulokas -palkinnon. 
Hän kilpaili kymmenessä Mestaruusautokilpailussa samalla kaudella ollen parhaimmillaan neljäs Pikes Peak International Hillclimbing -kilpailussa. Hänen kilpauransa päättyi ennenaikaisesti hänen menehdyttyä onnettomuudessa Langhorne Speedwayllä seuraavana vuonna.
Nadine Debois
Nadine Debois (s. 25. syyskuuta 1961 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, joka päälajinsa seitsenottelun lisäksi edusti maataan myös juoksuissa ja pituushypyssä.
Debois sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 seitsenottelussa 12:nneksi tuloksella 5 956 pistettä sekä karsiutui pituushypyssä tuloksella 641 cm. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui seitsenottelussa 11:nneksi 6 139 pisteellä sekä 4 × 400 metrin viestijuoksussa seitsemänneksi ajalla 3.27,60. Soulin 1988 olympialaisissa hän sijoittui 4 × 400 metrin viestijuoksussa seitsemänneksi ajalla 3.29,37.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Debois karsiutui 800 metrin juoksun alkuerissä Pireuksessa 1985 sekä sijoittui pituushypyssä kahdeksanneksi Madridissa 1986 tuloksella 660 cm ja Liévinissä 1987 tuloksella 628 cm.
Debois voitti Ranskan mestaruuden ulkoradoilla pituushypyssä vuonna 1985 ja seitsenottelussa vuonna 1987. Sisäradoilla hän voitti Ranskan mestaruuden 400 metrin juoksussa vuonna 1986 sekä viisiottelussa vuosina 1986 ja 1987. Hän teki seitsenottelussa ulkoratojen Ranskan ennätyksen kahdesti: vuonna 1981 hänen nimiinsä kirjattiin lajin ensimmäinen Ranskan ennätys 5 537 pistettä ja vuonna 1986 hän otti vuodeksi ennätyksen haltuunsa pistein 6 333. Vuonna 1986 hän teki pituushypyssä Ranskan sisäratojen ennätyksen 681 cm.
George Edwards
George Edwards (3. huhtikuuta 1694 Stratford, Essex – 23. heinäkuuta 1773 Plaistow, Essex) oli englantilainen luonnontieteilijä ja lintutieteilijä, jota kutsutaan brittiläisen ornitologian isäksi.
Nuorena Edwards työskenteli kaupallisella alalla Lontoossa 1709–1716, mutta havaitsi olevansa väärällä alalla. Hän matkusteli laajalti Euroopan mantereella opiskellen luonnonhistoriaa ja saavutti jonkin verran mainetta eläinaiheisilla, eritoten lintuaiheisilla maalauksillaan. Ranskassa hän vaelsi irtolaiseksi tekeytyneenä ja Norjassa hänet pidätettiin epäiltynä vakoilusta. Vuonna 1733 hänet nimitettiin Lontoon Kuninkaallisen lääketieteellisen oppilaitoksen (Royal College of Physicians) kirjastonhoitajaksi Sir Hans Sloanen suosittelemana. Hän työskenteli laitoksessa 27 vuotta ja toimi myös rakennuksen hoitajana ja selvitysmiehenä. 1760 hän erosi virasta mutta palveli laitosta edelleen ajoittain vapaaehtoisena.
1743 hän julkaisi ensimmäisen osan teoksestaan "History of Birds", jonka neljäs osa ilmestyi 1751. Kolme täydennysosaa, nimeltään "Gleanings of Natural History", ilmestyivät 1758, 1760 ja 1764. Kahdessa osassa esitellään yli 600 luonnonhistoriallista ennen kuvailematonta kohdetta. Samoin hän lisäsi hakemiston sekä englanniksi että ranskaksi, jota Carl von Linné myöhemmin täydensi kaksiosaisilla tieteellisillä nimillä. Linné ja Edwards olivat kirjeenvaihdossa keskenään.
Noin vuonna 1764 Edwards vetäytyi Plaistowiin, jossa hän sittemmin kuoli. Hän kirjoitti myös teokset "Essays of Natural History" (1770) ja "Elements of Fossilogy" (1776).
New York Five
New York Five tarkoittaa viiden newyorkilaisen arkkitehdin ryhmää, johon kuuluivat Peter Eisenman, Michael Graves, Charles Gwathmey, John Hejduk ja Richard Meier. Heidän töitään kuului Arthur Drexlerin järjestämään Museum of Modern Artin näyttelyyn vuonna 1967 ja kirjaan "Five Architects" vuonna 1972.
Ryhmä oli kiinnostunut modernismista, joka muistutti Le Corbusierin tuotantoa 1920- ja 1930-luvuilla, vaikka lähemmin tarkasteltuna heidän työnsä oli hyvin yksilöllistä.
Liliane Ménissier
Liliane Ménissier (s. 12. marraskuuta 1960 Gray, Haute-Saône, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli seitsenottelu.
Ménissier sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 seitsenottelussa 13:nneksi tuloksella 5 699 pistettä. Hän voitti seitsenottelussa Ranskan mestaruuden vuosina 1986 ja 1990.
Friedrich Lüthi
Friedrich Lüthi (19. joulukuuta 1850 – 16. maaliskuuta 1913) oli sveitsiläinen ampuja ja olympiavoittaja. Hän osallistui Pariisin olympialaisiin 1900, joissa hän voitti kultaa 50 metrin vapaapistoolin joukkuekilpailusta.
Viminacium
Viminacium oli antiikin roomalainen kaupunki Moesian provinssissa nykyisen Serbian alueella. Se oli myöhemmin perustetun Moesia Superiorin provinssin suurin ja tärkein kaupunki. Se sijaitsi Mlava-joen oikealla puolella lähellä Tonavaa ja nykyistä Kostolacin kaupunkia.
Viminacium perustettiin ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulla roomalaisten valloitettua alueen. Vuosina 60–70 alueelle rakennettiin kivinen linnoitus, josta tuli tukikohta roomalaiselle legioonalle: Legio VII Claudialle. Legioona pysyi Viminaciumissa 400-luvulle saakka. Vuonna 86 Moesian provinssi jaettiin kahteen osaan: Moesia Superioriksi ja Moesia Inferioriksi. Viminaciumista tuli edellisen pääkaupunki ja sinne saatettiin sijoittaa lyhyeksi aikaa Legio IIII Flavia Felix.
Viminaciumista kasvoi nopeasti suuri kaupunki, jolle annettiin "municipiumin" asema keisari Hadrianuksen ajalla vuonna 117. Gordianus III:n aikana vuonna 239 kaupungista tuli "colonia" ja sen asukkaat saivat Rooman kansalaisuuden. Viminaciumiin perustettiin rahapaja, joka toimi vuosina 239/240–254/255, tosin tilapäisiä katkoksia oli vuosina 248/249 ja 253/254 mahdollisesti malminjakelun keskeytymisen takia, joka puolestaan aiheutui lukuisien sotilaallisten ja poliittisten ongelmien takia, joita Rooman valtakunta koki 200-luvulla. Monet ajan keisarit löivät rahoja Viminaciumissa.
200–400-luvulla Viminacium kärsi goottien hyökkäyksistä ja taloudellisista ongelmista. Hunnien hyökättyä kaupunkiin 400-luvulla se tuhoutui ja asukkaat joko surmattiin tai myytiin orjiksi. Itä-Rooman keisari Justinianuksen aikana vuosina 527–565 Viminacium jälleenrakennettiin mutta se hylättiin tai tuhottiin lopullisesti slaavien hyökkäyksissä 600-luvulla.
Kesäkuussa 2009 alueelta löydettiin 5 miljoonaa vuotta vanha mammutin luuranko.
Hihnamato
Hihnamato ("Ligula intestinalis") on särkikaloissa (etenkin lahnassa) esiintyvä, heisimatoihin kuuluva loinen. Matoa esiintyy etenkin makeanveden kaloissa.
Hihnamato on väritykseltään keltavalkoinen ja voi pisimmillään kasvaa jopa puolen metrin mittaiseksi. Lahnat saavat hihnamadon ravinnostaan jo varsin pieninä, planktonäyriäisistä. Planktonäyriäinen on hihnamadon toukkavaiheen ensimmäinen väli-isäntä. Lahnan syödessä planktonäyriäisen hihnamadontoukka siirtyy lahnaan. Lahnan suolen seinämästä toukka siirtyy ruumiinonteloon ja alkaa kasvaa. Toukka voi saavuttaa 1,5 senttimetrin paksuuden. Yhdessä lahnassa voi olla pari kolmekin yksilöä, joiden yhteispaino on jopa 6–8 prosenttia kalan painosta.
Lahna ei ole kuitenkaan madolle varsinainen pääisäntä. Madon lopullisena päämääränä toimivat kalaa syövät linnut, kuten koskelot ja kalasääski, joiden suolistossa se saavuttaa sukukypsyyden.
Lahnalle hihnamato on haitallinen ja aiheuttaa sille muun muassa hidaskasvuisuutta sekä useimmiten tekee siitä steriilin, niin ettei se pysty jatkamaan sukua. Ihmiselle mato on vastenmielinen mutta ei vaarallinen. Kalan liha ei madosta kärsi vaan on täysin syötävää ja vaaratonta.
Hihnamato sekoitetaan usein ihmiselle vaaralliseen lapamatoon. Lahnassa ei kuitenkaan esiinny lapamatoa, toisin kuten useimmiten turvallisiksi luulluissa hauessa, ahvenessa ja mateessa, joissa niissäkin lapamatoa esiintyy yleensä vain makeanveden yksilöissä. Yleisesti ottaen lapamato on luultua harvinaisempi. Pääsääntönä on, että kalassa oleva hihnamato on yleensä pitkä, jopa mainitut puoli metriä, ja se sijaitsee kalan suolistossa taikka muissa sisäelimissä. Lapamadon toukat puolestaan ovat kalassa vain noin 5–20 millimetriä pitkiä ja elävät kalan lihaksistossa.
Paul Probst
Paul Probst (15. toukokuuta 1869 – 9. syyskuuta 1945) oli sveitsiläinen ampuja ja olympiavoittaja. Hän osallistui Pariisin olympialaisissa 1900 50 metrin vapaapistoolissa sekä henkilökohtaiseen että joukkuekilpailuun ja voitti jälkimmäisestä kultaa.
Louis Duffoy
Louis Duffoy oli ranskalainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän osallistui Pariisin olympialaisissa 1900 50 metrin vapaapistoolissa sekä henkilökohtaiseen että joukkuekilpailuun ja voitti hopeaa joukkuekilpailussa.
Nick McDonell
Robert Nicholas ”Nick” McDonell (s. 18. helmikuuta 1984 New York) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi vuonna 2002 julkaistuaan esikoisromaaninsa Vuoden viimeiset bileet ("Twelve") vain 17-vuotiaana.
Nick kasvoi New Yorkissa ja kävi yksityiskoulu Riverdale Country Schoolia. Hänen isänsä on journalisti ja äitinsä kirjailija, ja perheen tuttavapiiriin kuuluu myös toimittajia, kirjailijoita ja kustantajia. Nick harrasti kouluaikanaan koripalloa, break dancea ja kirjoittamista. Hän myös perusti ystävänsä kanssa oman lehden saadakseen tekstejään julki. Syksyllä 2002 hän aloitti collegeopinnot Harvardin yliopistossa pääaineenaan kielet, ja hän valmistui tammikuussa 2007.
"Vuoden viimeiset bileet" kertoo Manhattanin ökyrikkaista eliittinuorista. Kirjan päähenkilöllä, huumediileri Valkoisella Mikella, on ympärillään laaja huumeverkosto, jonka jäsenten elämään kirja keskittyy.
Teos on saanut paljon kehuja todenmukaisen nuorisokuvailunsa ja omaperäisen kirjoitustyylinsä ansiosta, ja kirja on ollut kaikilla merkittävillä myydyimpien kirjojen listoilla Yhdysvalloissa, Britanniassa ja Saksassa. Se on myös käännetty yli 20 kielelle, mutta suomen kielellä sitä ei enää painateta. Kirjan voi löytää kirjastoista ja käytettyjen kirjojen liikkeistä.
Kirjan pohjalta on tehty myös suurta suosiota mutta ristiriitaisia arvosteluja saavuttanut Joel Schumacherin ohjaama elokuva, jossa näyttelevät Chace Crawford, Emma Roberts, Rory Culkin, 50 Cent, Ellen Barkin ja Kiefer Sutherland. Elokuva ilmestyi vuonna 2010.
Vuonna 2005 Nick McDonell julkaisi toisen romaaninsa, "The Third Brother", jonka päähenkilönä on Harvardissa opiskeleva 19-vuotias Mike.
Solko van den Bergh
Solko Johannes van den Bergh (joskus myös etunimellä Solke; 4. kesäkuuta 1854 Haag – 25. joulukuuta 1916) oli alankomaalainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän pani alulle yhdessä ystävänsä Henrik Sillemin ja ranskalaisen François Monodin kanssa ammunnan MM-kilpailut. Van den Bergh osallistui itse ammuntaan Pariisin olympialaisissa 1900 ja voitti pronssia 50 metrin vapaapistoolin joukkuekilpailusta.
Van den Bergh työskenteli notaarina ja oli naimisissa aatelisen Sophia Emma Nicoletta van Limburg Brouwerin kanssa.
Antonius Bouwens
Antonius Hubertus Maria "Antoine" Bouwens (22. toukokuuta 1876 Hunsel – 28. maaliskuuta 1963 Beverwijk) oli alankomaalainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän osallistui Pariisin olympialaisiin 1900 ja Antwerpenin kisoihin 1920. Bouwens voitti urallaan yhden olympiamitalin, pronssia 50 metrin vapaapistoolin joukkuekilpailusta Pariisissa 1900. Hän voitti myös useita mitaleita MM-kisoissa.
Barcelonan metron linja 2
Barcelonan metron linja 2 on Transports Metropolitans de Barcelonan liikennöimä 13,1 kilometriä pitkä metrolinja Barcelonan kaupungissa Espanjan Kataloniassa. Vaikka linjan rakentaminen aloitettiin jo 1960-luvulla, se valmistui ja otettiin käyttöön vasta vuonna 1995 Sant Antonin ja Sagrada Famílian välillä haarana linjalle 5. Se on siten metrojärjestelmän toiseksi uusin linja linjan 11 jälkeen. Linja merkitään metrokartoissa violetilla värillä.
Nykyiset pääteasemat ovat Paral·lel ja Pep Ventura, mutta linjaa aiotaan jatkaa etelään Barcelonan lentoasemalle ja pohjoiseen Badalonan suuntaan.
Asemien yhteydessä näkyvät vaihtomahdollisuudet muihin metrolinjoihin, Trambesòs-pikaraitiotiehen ja Renfen juniin. Myös rakennusvaiheessa oleva metrolinja 10 on merkitty.
Ayo Technology
Ayo Technology on 50 Centin single. Se on neljäs single albumilta Curtis. Kappaleella esiintyvät Justin Timberlake ja Timbaland, joka myös tuotti kappaleen. Single nousi sijalle viisi Billboard Hot 100 -myyntilistalla ja sijalle kaksi UK Singles Chart -myyntilistalla.
Milow on tehnyt kappaleesta oman versionsa. Myös laulajat Katerine ja Skyla ovat tehneet kappaleesta oman version.
Eero Tuomaala (juoksija)
Eero Allan Tuomaala (12. lokakuuta 1926 Perho – 2. kesäkuuta 1988 Tampere) oli suomalainen kestävyysjuoksija.
Tuomaala sijoittui Helsingin 1952 olympialaisissa 5 000 metrin juoksussa 13:nneksi ajalla 14.54,2. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä. Hän edusti Suomea 15 maaottelussa ja saavutti kaksi lajivoittoa.
Seuratasolla Tuomaala edusti Tampereen Poliisi-Urheilijoita, Tampereen Pyrintöä, Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja Perhon Kiriä. Hän voitti Suomen mestaruuden 800 metrin juoksussa vuonna 1952, 10 000 metrin juoksussa vuosina 1956 ja 1958 sekä maastojuoksun joukkuekilpailussa vuonna 1950. Hän saavutti SM-hopeaa 5 000 metrin juoksussa vuosina 1954 ja 1955. Vuonna 1955 hän juoksi 3 000 metrillä 29. heinäkuuta Turussa Suomen ennätyksen 8.03,6 ja kaksi vuotta myöhemmin 5 000 metrillä Suomen ennätyksen 14.02,0. 1. tammikuuta 1955 hän oli São Paulon uudenvuoden juoksussa kymmenes.
Pikku-Säynäjä (Utajärvi)
Pikku-Säynäjä on pieni järvi Utajärven kunnan Särkijärven kylässä.
Järvi sijaitsee Särkijärven kylästä linnuntietä noin kuusi kilometriä lounaaseen. Sinne tulee vesakoitunut piennartie noin kilometrin päässä etelässä olevalle Säynäjäjärvelle menevältä metsäautotieltä. Järven laskujoki on Säynäjäjoki, johon sen yhdistää lyhyt oja. Joki laskee Särkijokeen ja edelleen Kiiminkijokeen. Pikku-Säynäjä on melko matala ja tummavetinen, rannat ovat suota ja rämettä. Järvessä on haukia, ahvenia ja särkiä.
Blake Woodruff
Blake Woodruff (s. 19. kesäkuuta 1995, Flagstaff, Arizona) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Mike Bakerina "Villi tusina" -elokuvassa.
Woodruff kiinnostui näyttelemisestä 6-vuotiaana ja sai pienen roolin vuonna 2003 julkaistussa "Blind Horizonissa", jossa hänet nähdään itkevänä poikana. Samana vuonna hän esiintyi myös "Villi tusina" -elokuvassa sekä myöhemmin tämän jatko-osassa. Sittemmin hänet on nähty muun muassa saippuaoopperassa "Tunteita ja tuoksuja" ja elokuvassa "Whisper".
Maria Cristinan metroasema
Maria Cristina on vuonna 1975 avattu Barcelonan metron linjan 3 asema Les Cortsin alueella Barcelonassa. Se sijaitsee kaupunkia halkovan Avinguda Diagonal -kadun varrella La Caixa -pankin pääkonttorin edustalla. Metroasemalta on vaihtoyhteys Trambaix-pikaraitiotiejärjestelmän linjoille 1, 2 ja 3. Myös Trambaix-pysäkin nimi on Maria Cristina. Asemalta on lyhyt kävelymatka FC Barcelonan kotistadionille Camp Noulle.
Säynäjäjärvi (Utajärvi)
Säynäjä on järvi Utajärven kunnan Särkijärven kylässä.
Järvi sijaitsee Särkijärven kylästä seitsemisen kilometriä lounaaseen, kylästä sinne tulee metsäautotie. Järven laskujoki Säynäjäjoki virtaa Särkijokea myöten Kiiminkijokeen. Järvi matala ja tummavetinen, rannat ovat suota ja rämettä. Kalastoon kuuluvat mm. hauki, ahven ja särki.
Järven pohjoisrannalla on vanha asuinpaikka, Säynäjä, joka on tätä nykyä eräkämppäkäytössä. Kunnostetun päärakennuksen lisäksi asuinpaikalla on useita muita rakennuksia. Talon ympärillä olleet pellot ovat metsittyneet, mutta piha-alueen viereistä peltoa kiertänyt kiviaita on jäljellä aikanaan tehdystä raivaustyöstä.
Niels Krabbe
Niels Kaare Krabbe (s. 1. heinäkuuta 1951 Frederikshavn, Tanska) on tanskalainen lintutieteilijä, joka työskentelee Kööpenhaminan yliopiston selkärankaisten osastolla.
Krabbe opiskeli maantiedettä ja geologiaa Kööpenhaminan yliopistossa, josta hän valmistui filosofian tohtoriksi 1995. Lintututkimuksensa hän aloitti rengastajana, ensin Tanskassa ja sitten useita vuosia Israelissa, jossa hän työskenteli myös luokittelijana Jerusalemin yliopistossa. Hän on työskennellyt pitkään Etelä-Amerikan Andeilla, pääasiassa Ecuadorissa, missä hän on tutkinut lintuja. Hän toimi vuosikymmenen "Fundación de Conservación Jocotoco"ssa osallistuen Ecuadorin lintujen suojelutyöhön. Hän perehtyi erittäin uhanalaisen azuaynsirkun ("Atlapetes pallidiceps") etsimiseen ja vuosien työn tuloksena löysi lopulta pienen yhdyskunnan vuonna 1998. Laji oli tuolloin häviämisen partaalla, sillä vain 10–22 paria oli jäljellä. Krabben ansiosta lajin suojelutoimet ovat onnistuneet ja vuonna 2007 kanta oli kasvanut 82 pariin.
Krabbe työskentelee myös "Fundación ProAves"-säätiössä Kolumbian linnuston taksonomian selvittelytyössä. Hän laati varpuslintuja käsittelevän osan teokseen "Birds of the High Andes" (1990) ja Andien linnustoa koskevat osat "Threatened Birds of the Americas" (1992) teokseen.
Krabbe tutkii useita lintutieteen osa-alueita, kuten suojelua, bioakustiikkaa ja "Scytalopus"-suvun tapakuloja. Hän on nimennyt useita uusia lintulajeja, kuten tiheikkötapakulon ("Scytalopus chocoensis"), savutapakulon ("Scytalopus parkeri"), el-orontapakulon ("Scytalopus robbinsi"), valkoposkiluuran ("Grallaria ridgelyi") ja ecuadorinmuurasen ("Myrmotherula fjeldsaai"). Näiden lisäksi hän on nimennyt vielä kolme uutta lajia, joita ei vielä ole luokiteltu BirdLife Suomen lajilistalla. Hänen keräämänsä tuhansien näytteiden kokoelmansa on sijoitettu Kööpenhaminan eläinmuseoon.
Hana Bajtošová
Hana Bajtošová (s. 1984) on slovakialainen pyöräsuunnistaja ja maailmanmestari. Seuratasolla hän edustaa ŠK Vazka Bratislavaa.
Joensuun MM-kilpailuissa 2006 Bajtošová voitti keskimatkalta hopeaa. Nové Město na Moravěn MM-kilpailuissa 2007 hän uusi keskimatkan hopeansa ja voitti sprintistä pronssia. Ostródan MM-kilpailuissa 2008 hän voitti sprinttimatkan maailmanmestaruuden. Ben Shemenin MM-kilpailuissa 2009 hän uusi sprintin MM-kultansa ja voitti pronssia pitkältä matkalta.
Elovaara (Joensuu)
Elovaara on alue entisessä Pyhäselän kunnassa aivan Hammaslahden taajaman läheisyydessä. Elovaaran harjut kuuluvat toiseen Salpausselkään. Alueella on luontopolku. Harjuja on sanottu toisen Salpausselän hienoimmiksi.
Pahoinvointi
Pahoinvoinnilla tarkoitetaan yleensä ihmisen huonoa fyysistä tilaa, joka liittyy usein johonkin muuhun sairauteen, kuten kuumeeseen tai vatsatautiin. Pahoinvoinnin oireita voivat olla esimerkiksi hikoilu, vapina, päänsärky, vatsavaivat, väsymys ja yleinen heikkouden tunne. Pahoinvointi sinänsä harvoin on vaarallista. Yleensä pahoinvoinnin hoitona käytetään lepoa ja nukkumista.
NBA-kausi 1996–1997
NBA-kausi 1996–1997 oli NBA-liigan 51. kausi. Runkosarja käynnistyi 1. marraskuuta 1996 ja päättyi 20. huhtikuuta 1997. 13. kesäkuuta päättyneiden pudotuspelien päätteeksi Chicago Bulls uusi edelliskauden mestaruutensa voitettuaan finaalisarjassa Utah Jazzin otteluvoitoin 4–2.
Kautta edeltäneen on arvioitu olleen yhden NBA:n historian kovatasoisimmista, sillä se sisälsi useita nykypäivän supertähtiä, kuten Kobe Bryant, Steve Nash, Allen Iverson ja Ray Allen.V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Gesterbyn kartano
Gesterbyn kartano sijaitsee Kirkkonummella Gesterbyssä.
Kartanossa oli kustavilainen päärakennus, jonka rakensi 1780-luvulla johtaja Anders Jansson. Hän osallistui 1783 Mustion linnan perustustöihin ja sai mahdollisesti linnasta vaikutteita omaan taloonsa Gesterbyssä. Janssonin jälkeen Gesterbyn omisti hänen kasvattipoikansa eversti-luutnantti Anders Johan Sjöman. Sjömanin kuoltua 1835 hänen nuorin tyttärensä Eva Charlotta ja hänen miehensä komissiomaanmittari Carl Mathias Moring ostivat kartanon. Eva Charlotta Moring jäi muutama vuosi myöhemmin leskeksi ja joutui yksin ottamaan vastuun tilanhoidosta. Hänen kuoltua kartano myytiin Erik Alfred Lundinille. 1900-luvulla kartanon omisti Verner Dumell sekä Olle ja Mona Dumell, jotka myivät tilan Kirkkonummen kunnalle 1965.
Gesterbyn päärakennus paloi juuri ennen Porkkalan palautusta 1956.
Museoalueella on tilan alkuperäisiä talousrakennuksia sekä rakennuksia, jotka kotiseutuyhdistys on siirtänyt alueelle eri puolilta Kirkkonummea, kuten sepänpaja ja tuulimylly. Tuulimylly on tuotu Masalan Gammel-Tinasta. Navetan ullakolla esitellään vanhaa ajokalustoa sekä kalastus- ja maataloustyövälineitä. Pihalla kaivo perinteisellä vedennostolaitteella varustettuna. Pihaa reunustaa yhdeltä sivulta upea ja hyvin hoidettu kuusiaita.
Museo on avoinna sopimuksen mukaan.
Kansalliskonservatismi
Kansalliskonservatismi on konservatismin suuntaus, joka korostaa kansallista etua ja kulttuurillista tai etnistä identiteettiä. Kansalliskonservatiivisia puolueita yhdistää muun muassa nationalismi ja maahanmuuton vastustaminen. Euroopassa kansalliskonservatiiviset puolueet ovat yleensä myös EU-kriittisiä.
Euroopan kansalliskonservatiivisiksi puolueiksi lasketaan mm. Ruotsidemokraatit ja Unkarin Fidesz. Myös Perussuomalaiset, Sveitsin kansanpuolue ja Itävallan vapauspuolue sisältävät kansalliskonservatiivisia elementtejä. Muita kansalliskonservatiivisiksi katsottavia puolueita maailmalla ovat Japanin liberaalidemokraattinen puolue, israelilainen Yisrael Beiteinu ja Bharatiya Janata Party Intiassa. Lisäksi Yhdysvaltain republikaanipuolueessa on kansalliskonservatiivinen siipi.
Adrian Jackson
Adrian Jackson (s. 1983) on australialainen pyöräsuunnistaja ja maastopyöräilijä.
Ballaratin MM-kilpailuissa 2004 Jackson voitti keskimatkan maailmanmestaruuden sekä pronssia pitkältä matkalta ja viestistä. Viestissä hänen kanssaan pyöräsuunnistivat Alex Randall ja Tom Walter. Seuraavana vuonna Banská Bystrican MM-kilpailuissa hän voitti pitkältä matkalta pronssia. Ostródan MM-kilpailuissa 2008 Jackson voitti kultaa keskimatkalta. Ben Shemenin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti pitkän matkan ja sprintin maailmanmestaruudet. Montalegressa 2010 hän uusi sprintin maailmanmestaruuden ja voitti MM-hopeaa keskimatkalta ja pitkältä matkalta.
Maastopyöräilyn Australian-mestaruuskilpailujen maastoajossa Jackson on sijoittunut kahdeksanneksi vuosina 2007 ja 2009.
Tarpon II
Tarpon II on Anker & Jensenin telakalla Norjassa rakennettu 10mR-purjevene. Klassinen purjevene on ns. ensimmäisen R-mittasäännön mukaan rakennettu vene. Venen tilaaja ja alkuperäinen omistaja oli teollisuusmies, todellinen valtioneuvos Leonid A. Nagornoff Pietarista. Nagornoff rakennutti veneen vuoden 1912 Tukholman Olympialaisia varten.
Tarpon ei osallistunut olympialaisiin mutta Nagornoff voitti samana vuonna Keisari Wilhelmin palkinnon Kielerwoche:ssa. Seuraavana vuonna Tarpon jatkoi voitokkaana Solentin ja Isle of Wrightin kilpailuissa
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Nagornoff muutti Venäjän vallankumousta pakoon Helsinkiin. Nagornoff ja Tarpon II olivat tuttu näky kesäsin Suomessa ja hänet mainitaan NJK:lla Pietarin Keisarillisen Pursiseuran edustajana. Tarpon II rekisteröitiin Suomeen tultuaan tuttuun NJK:iin jonka lipun alla Tarpoon II jatkoi purjehduksiaan. Kesällä 1930 hän purjehti Hollantiin asti josta hänelle myönnettiin NJK:n Suuri Purjehdusmerkki (Det Större Seglartecknet). Kaiken kaikkeaan Nagornoff purjehti Tarponilla 178 000 meripeninkulmaa, viimeisenä purjehduskesänään 1955 Nagornoff oli yli yhdeksänkymmenen vanha. Tarpon II:n kotisatamana oli yli 50 vuoden ajan HSS, jonka jäsen Nagornoff oli myös. Nagornoff kuoli vuonna 1963.
Tarpoon II omistajaluettelo:
Nykyinen omistaja:
Vuosi: 2008: Marius Borg 
Aikaisemmat omistajat:
Vuosi: 1998; Linda Rui / Håkon Honningsvåg KTK Oslo 
Vuosi: 1962; Kurt & Thor Dahl HSS Helsinki
Vuosi: 1958; Otto Wetterhof HSS Helsinki
Vuosi: 1912; Leonid A. Nagornoff Pietari / NJK, HSS Helsinki, ESS Tammisaari
Nykyiset omistajat ostivat Tarponin Kurt Dahlin lapsilta 1998
Miisa
Miisa on suomenkielinen naisen etunimi. Syyskuuhun 2015 mennessä nimi oli annettu Suomessa yhteensä noin 1 350 naispuoliselle henkilölle. Vuosina 1920–1939 syntyneille nimi on väestötietojärjestelmässä kirjattu vain muutamalle henkilölle, 1940–1970-luvuilla nimenkantajia on kirjattu alle sata, mutta 1980-luvulta alkaen nimen suosio on kasvanut.
Etunimi lisättiin suomenkieliseen nimipäiväalmanakkaan vuonna 2010.
Pyhän Katariinan ritarikunta
Pyhän Katariinan ritarikunta () oli keisarillisen Venäjän kunniamerkkiritarikunta, joka oli tarkoitettu ensisijaisesti naisille. Se on nimetty marttyyrikuoleman n. vuonna 305 kärsineen Katariina Aleksandrialaisen mukaan ja oli ainoa naisten kunniamerkki lähes koko Venäjän keisarikunnan olemassaolon ajan.
Ritarikunnassa oli kaksi luokkaa. Ensimmäisen luokkaan kuului merkin lisäksi rintatähti, kun toinen luokka koostui pelkästä merkistä. Merkkiä kannettiin rinnan yli pujotettuna. Punaisessa nauhassa luki kultakirjailtuna teksti "ЗА ЛЮБОВЬ И ОТЕЧЕСТВО", "Rakkauden ja isänmaan puolesta".
Ritarikunnan perusti keisari Pietari Suuri 24. marraskuuta 1714 ja Pietari omisti sen vaimolleen Katariinalle Venäjän–Turkin sodan 1710-11 muistoissa: "Ritarikunta perustettiin hänen korkeutensa [Katariinan] muistoksi hänen osallisuudestaan turkkilaisia vastaan käydyssä Prutjoen taistelussa, jonka aikana vaarallisissa olosuhteissa hän todisti itsensä kaikille toimillaan, ei kuten heikko nainen, vaan kuten rohkea mies."
Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulu
Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulu eli Viipurin piirustuskoulu oli taidekoulu, joka toimi Viipurissa vuosina 1891-1939. Se oli yksi kolmesta Suomessa ennen toista maailmansotaa toimineesta taidekoulusta Helsingin ja Turun piirustuskoulujen rinnalla. Viipurin piirustuskoulu suljettiin talvisodan alkaessa 1939.
Viipurin piirustuskoulun ensimmäinen opettaja oli taidemaalari Arvid Liljelund, joka oli opettanut vuosina 1869-1876 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä. Koulun pitkäaikaisin johtaja ja opettaja Rurik Lindquist toimi koulussa vuosina 1900-1940.
Koulussa ovat opiskelleet muiden muassa Hugo Simberg, Aukusti Tuhka, Aimo Tukiainen, Väinö Kunnas, Olli Miettinen ja Onni Mansnerus. Hugo Simberg toimi myös lyhyen ajan koulun opettajana.
La Caixa
La Caixa eli Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona on Espanjan johtava säästöpankki. Se työllistää yli 27 000 ihmistä ja asiakkaita sillä on lähes 11 miljoonaa. Nykyisessä muodossaan se perustettiin vuonna 1990, kun pankit "Caja de Pensiones para la Vejez y de Ahorros de Cataluña y Baleares" ja "Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Barcelona" fuusioituivat.
Kankaanpään taidekoulu
Satakunnan ammattikorkeakoulun Taidekoulun kampus, myös Kankaanpään taidekoulu, on ammatillinen kuvataiteilijoita kouluttava oppilaitosyksikkö, jonka suuntautumisvaihtoehtoja ovat kuvanveisto, maalaus, taidegrafiikka ja esitystaide. Taidekoulu on osa Satakunnan ammattikorkeakoulua ja opiskelijat suorittavat Kuvataiteilija (AMK) -tutkinnon tai alan ylemmän AMK-tutkinnon.
Kankaanpään taidekoulu perustettiin vuonna 1965 kuvanveistäjä Kauko Räikkeen ja taidemaalari Juhani Tarnan aloitteesta. Koulu kunnallistettiin Kankaanpään kaupungin alaisuuteen 1980-luvun lopulla. Oppilaitoksesta tuli osa Satakunnan ammattikorkeakoulua vuonna 1997. Kankaanpään taidekoulun varta vasten kuvataideopetusta varten rakennetut uudet tilat valmistuivat vuonna 1994 arkkitehti Sinikka Kouvon ja Erkki Partasen suunnittelemina.
Kankaanpään taidekoululla on merkittävä asema suomalaisessa kuvataideopetuksessa ja modernismin laajenemisessa taideilmaisuun. Koulusta ovat valmistuneet muun muassa Pekka Mattila, Kaisu Koivisto, Nanna Susi, Annu Vertanen, Irmeli Mäkilä, Jaakko Niemelä, Janne Kaitala, Kari Tykkyläinen ja Reijo Paavilainen.
Lahden taideinstituutti
Lahden Taideinstituutti - tunnettiin myös nimillä Taideinstituutti ja Lahden taidekoulu - oli Lahden ammattikorkeakouluun kuulunut kuvataiteilijoita kouluttanut ammatillinen oppilaitos. 
Lakkautuksen jälkeen Taideinstituutin oli tarkoitus osittaisena jatkua osana Muotoiluinstituutin opintoja.
Koulu perustettiin 2.1.1971 nimellä Lahden taideoppilaitos. Lahden kaupungin alaisessa koulussa oli taideteollisuuden ja kuvataiteen linja. Myöhemmin taideteollinen koulutus, nykyinen Muotoiluinstituutti siirtyi valtion omistukseen. Loppuvaiheessaan taideinstituutti oli ammattikorkeakoulu, jossa saattoi suorittaa Kuvataiteilija (AMK) -tutkinnon (240 op) neljässä vuodessa ja suuntautua maalaustaiteeseen, taidegrafiikkaan, kuvanveistoon tai muu-taiteeseen.
Lopettamispäätös Lahden Taideinstituutille annettiin koulun 40-vuotissyntymäpäivänä 7.1.2012. Viimeinen opiskelijahaku oli keväällä 2012 ja koulu lopetti keväällä 2016, kun viimeiset kuvataiteilijat valmistuivat.
Kolme viimeiseksi jäävää vuosikurssia avasi keväällä 2014 Lahden Taideinstituutin taideportaalin, joka syntyi opiskelijoiden kiintymyksestä kouluaan kohtaan. Sivuston kautta on mahdollista löytää Taideinstituutista valmistuneiden ja opiskelijoiden teoskuvia, tietoja sekä linkkejä taiteilijoiden kotisivuille. Tarkoituksena on säilyttää yksien kansien välissä koulun historiaa ja henkeä sen lopettamisen jälkeenkin.
Emilio Alzamora
Emilio Alzamora (s. 22. toukokuuta 1973 Lleida) on espanjalainen entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden vuonna 1999. Alzamora on ainoa ratamoottoripyöräilyn maailmanmestari, joka on voittanut mestaruuden voittamatta kaudella yhtään osakilpailua.
Alzamora aloitti kilpauransa 80-kuutioisissa Espanjan kansallisessa sarjassa. Hän voitti maansa mestaruuden vuosina 1989 ja 1990. MM-sarjaan Alzamora siirtyi vuonna 1994. Ensimmäinen kausi meni vielä opetellessa, mutta jo seuraavana kautena Alzamora oli neljä kertaa palkintopallilla ja MM-sarjassa kolmas. Vuonna 1997 Emilio Alzamora ajoi 250cc-luokassa. Kausi oli loukkaantumisten sävyttämä ja Alzamora palasi takaisin piikkiluokkaan.
Kaudella 1999 Alzamora voitti maailmanmestaruuden Hondalla saavuttamatta yhtään osakilpailuvoittoa. Marco Melandri ja Masao Azuma voittivat molemmat viisi osakilpailua, kun taas Alzamoralla oli viisi kakkossijaa ja viisi kolmossijaa. Melandri hävisi maailmanmestaruuden vain yhdellä pisteellä. Seuraavalla kaudella Alzamora oli vielä MM-sarjan kolmas, ja siirtyi sitten luokkaa ylemmäs, jossa ajoi kahdesti MM-sarjan seitsemänneksi. Alzamora lopetti uransa vuonna 2003, ajettuaan vaisun kauden 125cc-luokassa.
Sen lisäksi, että Alzamora on ainoa kuski, joka on voittanut maailmanmestaruuden voittamatta kaudella yhtään osakilpailua, poikkeuksellista Alzamoran urassa on myös se, että maailmanmestaruudesta ja 30 palkintopallisijasta huolimatta hän ajoi vain kerran aika-ajoissa paalupaikalle.
Kilpauran jälkeen Emilio Alzamora on toiminut Espanjan 125cc-luokan mestaruussarjan CEV:n tehtävissä ja johtanut "RACC-Caja Madrid" nimistä moottoripyöräilytallia. Nykyään hän johtaa "Monlau Competition" nimistä opinahjoa, jossa koulutetaan kuljettajia ja mekaanikkoja moottoriurheiluun. Ennen rehtorin virkaa hän toimi koulussa urheilullisena johtajana.
Koskivoimakomitea
Koskivoimakomitea oli komitea, jonka senaatti asetti 17. lokakuuta 1917. Se toimi aluksi Rautatiehallituksen yhteydessä. Sen tehtävänä on suunnitella ja rakentaa sekä käyttää valtion vesivoimalaitoksia. Erityisesti se toteutti Imatran voimalaitoksen rakentamisen. Sen puheenjohtajaksi tuli Bernhard Wuolle, joka erimielisyyksien vuoksi erosi komiteasta 1923, jäseniksi Risto Ryti ja professori Axel Juselius sekä sihteeriksi tie- ja vesirakennusten ylihallituksen vanhempi insinööri Hugo Malmi
Lisätty koskivoimakomitea asetettiin lokakuussa 1921, ja siihen tulivat kuulumaan lisäksi muun muassa Jalmari Castren, K. Snellman, Väinö Tanner, Toivo Ikonen ja A. Lampen. Väinö Tanner oli lisätyn koskivoimakomitean jäsen 1921–1946.
Komitean aloitteista merkittävimmät olivat vuonna 1920 esitetyt ehdotukset Kymijoen Anjalankosken ja Vuoksenvirran Imatran rakentamisesta. Komitean nimeksi tuli myöhemmin Valtion Koskirakennus toimikunta. 9-jäseninen toimikunnan alaisena oli Valtion Koskivoimatoimisto. Toimikunnan toimintaa sääteli Ohjesääntö 27/3 1923.
Ennen talvisotaa komitea teki suunnitelman Pohjois-Suomen vesivoiman rakentamisesta ja vesistöjen säännöstelystä.
Académie Colarossi
Académie Colarossi oli italialaisen kuvanveistäjän Filippo Colarossin perustama taidekoulu. Se sijaitsi alkuun Pariisin Île de la Citéssä, mutta muutti 1870-luvulla Rue de la Grande-Chaumièrelle. Koulu suljettiin 1930-luvulla.
Académie Colarossi perustettiin 1800-luvulla vaihtoehdoksi valtion École des Beaux-Arts -koululle, jota monet nuoret lupaavat taiteilijat pitivät vanhakantaisena. Académie Julianin tapaan ja toisin kuin virallinen École des Beaux Arts hyväksyi Colarossi oppilaiksi myös naisia, jotka saivat piirtää myös alastonta miesmallia. Colarossissa opiskelikin muun muassa Camille Claudel. Vuonna 1910 Colarossiin hyväksyttiin myös ensimmäinen naispuolinen opettaja. Koulussa oli elävän mallin veistoluokkia, jotka houkuttelivat ulkomaisia opiskelijoita. Muiden muassa kuvanveistäjä Henry Moore otti osaa Colarossin elävän mallin piirustukseen 1920-luvulla. Hän piirsi yleisölle avoimissa piirustusilloissa, joissa piirrettiin itsenäisesti ilman opetusta.
Suomalaisista taiteilijoista Colarossissa opiskelivat muun muassa Väinö Blomstedt, Elin Danielson-Gambogi, Johannes Haapasalo, Helene Schjerfbeck, Ilmari Soikkanen ja Ellen Thesleff. Myöhemmistä taiteilijoista myös Otto Mäkilä ja Vilho Lampi hakivat vaikutteita Colarossista.
Muista kuin suomalaisista voisi mainita italialaisen Amedeo Modiglianin, virolaisen Eduard Wiiraltin, tšekkiläisen Alfons Muchan, yhdysvaltalaisen Lyonel Feiningerin, ranskalaisen Paul Gauguinin ja saksalaisista George Groszin, Hans Hofmannin ja Paula Modersohn-Beckerin.
Heikki Peltola
Heikki Olavi Peltola (s. 26. joulukuuta 1943 Angola) on Helsingin yliopiston infektiotautien professori. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1978. Peltola on toiminut Ylioppilaskunnan Laulajien solistina kuoron ulkomaanmatkoilla. Hän oli kuoron varajohtaja vuosina 1966–1970 ja taiteellinen johtaja vuosina 1971–1980.
Hope
Hope voi tarkoittaa seuraavia:
Kaalikääryleet
Kaalikääryleet on uunissa valmistettava ruokalaji, jossa kaalinlehtien sisään on kääritty täytettä. Perinteisin täyte on sekoitettu jauhelihasta, kananmunasta, keitetystä riisistä tai perunasta sekä hienonnetuista kaalinlehdistä. Kääryleitä valellaan paistamisen aikana siirapista ja sulatetusta voista tehdyllä sekoituksella tai muunlaisella liemellä tai kastikkeella. Kääryleiden kera tarjoillaan usein puolukkahilloa tai -survosta ja keitettyjä perunoita.
Kaalikääryleet on 1700-luvulla kehitetty pohjoismainen muunnos perinteisestä turkkilaisesta ruokalajista dolmasta, joka on viiniköynnöksen lehdestä tehty kääryle. Ruokalaji mainittiin Cajsa Wargin ruotsalaisessa keittokirjaklassikossa ensimmäisen kerran vuonna 1755. Vuonna 1709 käydyn Pultavan taistelun hävinnyt Ruotsin kuningas Kaarle XII pakeni Osmanien valtakuntaan. Kuninkaalla oli mukanaan noin 1500-miehinen joukko sotilaita. He asettuivat osmanihallinnon alaiseen Benderin kaupunkiin (nyk. Tighina). Erilaisten vaiheiden, kuten vuosina 1710–11 käydyn Venäjän–Turkin sodan, jälkeen kuningas siirtyi joukkoineen takaisin Ruotsiin. Vierailun pysyväksi perinnöksi Pohjoismaihin jäi kaalikääryleiden valmistustaito. Ruotsinkielisen nimen "kåldolmar" osa "dolma" on tullut suoraan turkin kielestä. Toisen teorian mukaan resepti saapui osmanisuurlähettiläiden tai kauppiaiden mukana.
Suomessa kaalikääryleiden valmistusta on alettu opettaa vasta 1900-luvun alun talouskursseilla ja talouskouluissa.
Didymóteicho
Didymóteicho (; ) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Διδυμοτείχου, "Dímos Didymoteíchou"), joka sijaitsee Évroksen alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 569,5 neliökilometriä ja väkiluku 19 493. Varsinaisen Didymóteichon kaupungin väkiluku on 9 263 (vuonna 2011).
Didymóteicho on manner-Kreikan itäisin kunta ja sijaitsee Turkin rajan pinnassa. Nykyinen Didymóteichon kunta muodostui, kun Didymóteicho ja Metaxádes yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Didymóteichon kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Kaupungissa ovat syntyneet Bysantin aikakauden hallitsijat Johannes III Vatatzes ja Johannes V Palaiologos.
Kivalliq Air
Kivalliq Air on kanadalainen lentoyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Manitoban provinssissa, Winnipegin kaupungissa. Yhtiön kotikenttänä toimii Winnipegin kansainvälinen lentoasema. Nykyisin yhtiö lentää säännöllistä reittiliikennettä ainoastaan Winnipegin ja Sanikiluaqin välillä kolme kertaa viikossa. Kivalliq Air on Keewatin Airin omistama, reittiliikennettä hoitava tytäryhtiö.
Kivalliq Air lentää reittilentoja kolme kertaa viikossa Winnipegin ja Sanikiluaqin välillä. (huhtikuu 2013)
Kivalliq Airin laivastossa on seuraavat lentokoneet: (huhtikuu 2013)