hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Helga Pedersen
Helga Pedersen (s. 13. tammikuuta 1973 Etelä-Varanki, Norja) on norjalainen poliitikko, entinen ministeri ja suurkäräjien jäsen. Hän toimi Norjan työväenpuolueen johdossa. Pedersen on ammatiltaan opettaja, mutta hän on ollut politiikassa mukana koko aikuisikänsä.
Pedersen on ollut Tanan työväenpuolueen johtajana vuodesta 2002 ja vuosina 2007–2015 hänet oli nimitetty Norjan työväenpuolueen varapuheenjohtajaksi. 
Syntyperäisenä asukkaana hän oli ensin Finnmarkin lääni valtuustossa 1999–2007 ja jonka puheenjohtana hän oli vuodesta 2003 vuoteen 2005. Hän oli Norjan parlamentissa, suurkäräjillä, Finmarkin läänin edustajana vuodesta 2009–2017. Näistä hän oli ensin valtuutettuna vuodet 2009–2013 ja sitten puheenjohtajana vuodet 2013–2015.
Huhtikuusta lokakuuhun 2001 hän oli kauppa ja teollisuusministerin avustajana. Vuodesta 2005 vuoteen 2009 hän oli kalastusministerinä ollen Jens Stoltenbergin toisen hallituksen nuorin jäsen. Vuonna 2017 hän ei jatkanut parlamentissa ja muutti takaisin kotiseudulleen Tenoon ja palasi Tenon työväenpuolueen johtajaksi. Pedersenillä on saamelaiset taustat ja hän oli Norjan ensimmäinen virallisesti saamelainen ministeri.
Augusta Viktoria
Augusta Viktoria ("Auguste Viktoria Friederike Luise Feodora Jenny"; 22. lokakuuta 1858 – 11. huhtikuuta 1921) oli Saksan viimeinen keisarinna ja Preussin kuningatar, keisari Vilhelm II:n puoliso. Hänen isänsä oli Schleswig-Holsteinin herttua Fredrik VIII.
Augusta Viktoria meni vuonna 1881 naimisiin Vilhelmin kanssa. Heille syntyi seitsemän lasta.
Pistoke (tietotekniikka)
Pistoke (toisinaan myös "vastake", ) on rajapinta tiedon lähettämiseen ja vastaanottamiseen päätepisteiden välillä joko verkossa tai prosessien välillä.
Verkkopistokkeet () toimivat rajapintana jollekin protokollapinolle. Niitä on yleensä ainakin saatavilla kahta tyyppiä: "tavuvirtapistoke" () (yleensä TCP) sekä "tietosähkepistoke" () (yleensä UDP).
Berkeley sockets on yksi ensimmäisistä merkittävistä rajapinnoista ja yhä yleisin. Se on nykyään myös POSIX-standardi .
Pistokkeita voidaan käyttää myös kommunikaatioon samassa tietokoneessa olevien prosessien välillä. Unix-pohjaisilla alustoilla kyseisiä pistokkeita kutsutaan "Unix-pistokkeiksi" ().
Priscilla Gneto
Priscilla Gneto (s. 3. elokuuta 1991 Yopougon, Lagunes, Norsunluurannikko) on ranskalainen judon olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari.
Gneto saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpalujen 52 kg:n painoluokassa 2010. Hän voitti joukkuekilpailun Euroopan-mestaruuden Istanbulissa 2011. Saman vuoden Pariisin MM-kilpailuissa hän sijoittui 52-kiloisissa viidenneksi. Hän sai EM-kilpailujen joukkuekilpailussa hopeaa Tšeljabinskissa 2012.
Gneto saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 52 kg:n painoluokassa. Hän sai EM-joukkuekilpailussa hopeaa Budapestissa 2013 ja voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Tšeljabinskissa 2014. Hän saavutti Kazanin EM-kilpailuissa 2016 hopeaa 52-kiloisissa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden sekä 57 kg:n painoluokassa että joukkuekilpailussa Varsovassa 2017. Hän sai MM-joukkuekilpailussa pronssia Budapestissa 2017 ja hopeaa Bakussa 2018.
Gneto sai Välimeren kilpailuissa pronssia 57 kg:n sarjassa 2018. Hän on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kaksi turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja kahdeksan kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on yksi turnausvoitto ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kaksi Ranskan-mestaruutta.
Alexis Pritchard
Alexis Pritchard (s. 24. syyskuuta 1983 Bellville, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalaissyntyinen uusiseelantilainen nyrkkeilijä.
Pritchard muutti Uuteen-Seelantiin 16-vuotiaana äitinsä Cherien kanssa ja alkoi harrastaa nyrkkeilyä 19-vuotiaana. Hän on edustanut Uutta-Seelantia useissa arvokisoissa, kahdessa eri painoluokassa. MM-kilpailuihin 2010 hän osallistui vielä höyhensarjassa, alle 57-kiloisissa, jossa oli aloittanut uransa, mutta siirtyi niiden jälkeen kevytsarjaan, alle 60-kiloisiin. Vuonna 2012 hän osallistui Lontoon olympialaisiin, kun naisten nyrkkeily oli mukana olympialaisissa ensimmäistä kertaa. Pritchard voitti olympialaisten ensimmäisellä kierroksella tunisialaisen Rim Jouinin, mutta hävisi toisella, puolivälierissä, venäläiselle Sofja Otšigavalle.
Vuonna 2016 Pritchard ei onnistunut pääsemään Rion olympialaisiin. Saman vuoden heinäkuussa hän ilmoitti lopettavansa kilpauransa, muutama päivä sen jälkeen, kun oli voittanut yhdennentoista Uuden-Seelannin-mestaruutensa. Hän kuitenkin pyörsi lopettamispäätöksensä seuraavana vuonna, saatuaan tietää, että hänelle kevytsarjaa mieluisampi painoluokka, höyhensarja, tulisi olemaan mukana Kansainyhteisön kisojen 2018 ohjelmassa. Pritchard voitti kisoissa pronssia, voitettuaan ensimmäisellä kierroksella lesotholaisen Mantoa Ranonen ja puolivälierissä srilankalaisen Keshani Hansikan, mutta hävittyään välierissä pohjoisirlantilaiselle Michaela Walshille.
Pritchard on ammatiltaan fysioterapeutti ja personal trainer. Hän opiskeli fysioterapiaa Aucklandin teknisessä yliopistossa ja liikuntatieteitä Aucklandin yliopistossa.
Pritchard on naimisissa nyrkkeilyvalmentajansa Cameron Toddin kanssa. He avioituivat vuonna 2008.
Lidija Mordkovitš
Lidija Mordkovitš (; 30. huhtikuuta 1944 – 9. joulukuuta 2014) oli venäläinen viulisti, joka loi uransa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Hänen perheensä ei kyennyt hankkimaan tytölle pianoa, joten hän aloittikin viulunsoiton seitsemänvuotiaana. Pian hän opiskeli Odessassa, ja vuonna 1967 hänet nimitettiin vuoden nuoreksi muusikoksi Kiovassa. Sittemmin hän opiskeli Moskovan konservatoriossa David Oistrahin johdolla.
Mordkovitš voitti vuonna 1969 Marguerite Longin ja Jacques Thibaud'n kilpailun Pariisissa. Vuonna 1974 hän muutti Israeliin, josta hän sittemmin siirtyi Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Siellä hän debytoi Hallé-orkesterin kanssa Manchesterissa vuonna 1979. Yhdysvaltain-debyyttinsä hän toteutti Georg Soltin johtaman Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1982. Hän esiintyi Promsilla vuosina 1985 ja 1988.
Mordkovitš tulkitsi venäläisten säveltäjien, kuten Sergei Prokofjevin ja Dmitri Šostakovitšin, mutta myös muiden muassa Arthur Blissin, Johannes Brahmsin ja Karol Szymanowskin tuotantoa. Hän kuoli syöpätautiin. Häntä jäivät kaipaamaan tytär ja tyttärentytär.
Lajla Mattsson Magga
Lajla Mattsson Magga (4. marraskuuta 1942 Kali, Åren kunta) on eteläsaamenkielen opettaja, lastenkirjailija ja kielentutkija. Hän on naimisissa myös kielitieteilijänä toimivan Ole Henrik Maggan kanssa. He asuvat Kautokeinossa, joka sijaitsee Pohjois-Norjassa Finmarkin läänissä. Magga julkaisi ensimmäisen lastenkirjansa "Maahke ryöknie" vuonna 1984 jonka jälkeen hän on julkaissut lasten- ja oppikirjoja.
Magga on tutkinut eteläsaamenkieltä ja hänen työnsä on johtanut muun muassa paikannimien kirjoitusasun standardisointiin. Magga on myös yhdessä muiden tutkijoiden kanssa tehny saamenkielen sanakirjoja. Yhdessä miehensä kanssa he tällä hetkellä työstävät eteläsaamenkielen kielioppia. Lajla Mattsson Magga on saanut työstään pohjoismaisen saamenkielen palkinnon, Gollegiellan, vuonna 2010.
Jennie Tourel
Jennie Tourel (oikealta nimeltään "Davidovitš"; 22. kesäkuuta 1900 Vitebsk, Venäjä – 23. marraskuuta 1973 New York, New York, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen, yhdysvaltalaistunut oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän opiskeli aluksi huilun- ja sitten pianonsoittoa. Hänen perheensä lähti kotimaastaan Venäjän vallankumouksen jälkeen ja asettui lähelle Gdanskia. Sieltä perhe muutti Pariisiin, jossa Tourel jatkoi pianonsoiton opiskelua ja pohdiskeli konserttipianistin uran. Hän alkoi kuitenkin ottaa laulutunteja Anna El-Tourilta ja päätti omistautua ammattimaisen laulajan uralle. Käyttöön valitsemansa sukunimen Tourel otti El-Tourin nimestä.
Tourel teki oopperadebyyttinsä Pariisissa vuonna 1931. Metropolitan-oopperassa, New Yorkissa hän esiintyi ensimmäistä kertaa toukokuussa 1937 Mignonin roolissa. Vuonna 1937 Tourel lähti Lissaboniin, josta hän lopulta muutti Yhdysvaltoihin. Hänestä tuli maan kansalainen vuonna 1946. Vuonna 1951 hän loi Baban roolin Igor Stravinskin "Hulttion tiessä" Venetsiassa. Sittemmin Tourel omistautui pitkälti resitaaleihin ja orkesterin kanssa työskentelyyn; hänen erikoisalakseen vakiintui ranskalainen ohjelmisto. Hän myös toimi opetustehtävissä New Yorkissa ja Coloradossa.
Tourelilla oli läheiset välit Leonard Bernsteiniin. Hän kuoli keuhkosyöpään Lenox Hillin sairaalassa New Yorkissa sairastettuaan myös emfyseemaa.
Kristine Jepson
Kristine Jepson (1962–2017) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän tulkitsi viisitoista eri roolia yli sadassa esityksessä Metropolitan-oopperassa luomansa kaksitoistavuotisen uran aikana. Jepson esiintyi myös monissa muissa oopperataloissa, kuten San Franciscon oopperassa. Hänen ohjelmistoonsa kuului muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Charles Gounod'n ja Richard Straussin rooleja.
Jepson oli lähtöisin Iowasta ja opiskeli Indianan yliopistossa.
Tatiana Troyanos
Tatiana Troyanos (12. syyskuuta 1938 New York – 21. elokuuta 1993 New York) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hänet tunnettiin valtavasta ohjelmistostaan, joka kattoi koko oopperan historian Claudio Monteverdistä Philip Glassiin. Hän oli saksalaisen äidin sekä kreikkalaisen isän tytär ja identifioitui kreikkalais-yhdysvaltalaiseksi. Hän debytoi vuonna 1963 Hippolytan roolissa Benjamin Brittenin "Kesäyön unelmassa".
Troyanos kuoli 54-vuotiaana syöpään Lenox Hillin sairaalassa.
Ophélie Gaillard
Ophélie Gaillard (s. 13. kesäkuuta 1974 Pariisi) on sveitsiläis–ranskalainen sellisti ja kapellimestari. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa, jossa voitti kolme ensipalkintoa (kamarimusiikissa, sellonsoitossa ja barokkisellossa). Hän sai myös Sorbonnesta oppiarvon musiikkitieteessä ja opetusdiplomin. Hän on toiminut opetustehtävissä vuodesta 2000.
Gaillard on hyvin kiinnostunut varhaisesta musiikista ja on usein osallistunut Christophe Rousset'n ja Emmanuelle Haïmin johtamiin barokkiteosten esityksiin. Hän perusti Amarillis- ja Ensemble Pulcinella -kokoonpanot. Jälkimmäisen levytys Antonio Vivaldin sellosonaateista sai kansainvälisesti suosiollisia arvosteluja. Gaillard myös yhdistelee eri taiteenaloja; hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten tanssijoiden kuin Daniel Larrieun ja Sidi Larbi Cherkaouin kanssa.
Gaillard on levyttänyt muun muassa Johann Sebastian Bachin, Benjamin Brittenin, Gabriel Faurén ja Antonio Vivaldin tuotantoa. Hän on esiintynyt Puolan radion orkesterin, Japanin filharmonikkojen, Euroopan Cameratan ja muiden orkesterien solistina.
Helmikuussa 2018 Gaillardilta ryöstettiin Pariisin ulkopuolella puukolla uhaten yli miljoonan euron arvoinen sello, jonka hän kuitenkin onnistui saamaan takaisin.
Polixeni Papapetrou
Polixeni Papapetrou (21. marraskuuta 1960 Melbourne – 11. huhtikuuta 2018 Fitzroy) oli australialainen valokuvaaja. Hänen vanhempansa olivat kreikkalaisia maahanmuuttajia, ja hänen miehensä Robert Nelson on Monash-yliopiston professori ja taidearvostelija.
Papapetrou usein kuvasi teoksissaan lapsiaan ja näiden ystäviä oudoissa asuissa. Ehkä eniten huomiota kuitenkin sai hänen alastonta 5- tai 6-vuotiasta tytärtään Olympiaa esittänyt kuva, joka herätti vuonna 2008 kiistan siitä, seksualisoiko teos lapsia. Papapetrou kuoli 57-vuotiaana rintasyöpään.
Elisa Orlandi
Elisa Orlandi (1811–1834) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän aloitti uransa 18-vuotiaana ja tulkitsi 26. joulukuuta 1830 Milanon Teatro Carcanossa Gaetano Donizettin oopperan "Anna Bolenan" kantaesityksessä Giovanna Seymourin roolin. Hän loi myös Donizettin oopperan "Il furioso nell' Isola di San Domingo" Eleanoran roolin 2. tammikuuta 1833 Teatro Vallessa, Roomassa. Orlandi tulkitsi lisäksi Gioacchino Rossinin, Vincenzo Bellinin ja Giacomo Meyerbeerin oopperarooleja.
Orlandi kuoli jo 23-vuotiaana näyttämön takana, kun hänellä oli tarkoituksenaan esiintyä Bellinin "Normassa".
Xan de Waard
Xan de Waard (s. 8. marraskuuta 1995 Renkum) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneessa joukkueessa Rio de Janeirossa 2016.
De Waard pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa helmikuussa 2013. Hän on huhtikuuhun 2018 mennessä pelannut 104 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. Hän on MM-kilpailuissa voittanut kultaa kotikisoissa Den Haagissa 2014. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2016 ja pronssia vuonna 2014. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2017 sekä saanut hopeaa vuonna 2015.
De Waard edustaa vuonna 2018 seuratasolla SCHC:tä. Aiemmin hän on pelannut SV Kampongissa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Laurien Leurink
Laurien Leurink (s. 13. marraskuuta 1994 Utrecht) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneessa joukkueessa Rio de Janeirossa 2016.
Leurink pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa vuonna 2015. Hän on huhtikuuhun 2018 mennessä pelannut 54 maaottelua ja tehnyt niissä 14 maalia. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2017.
Leurink edustaa vuonna 2018 seuratasolla Larenia. Aiemmin hän on pelannut SV Kampongissa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Tom Axberg
Tom Erik Axberg (s. 21. heinäkuuta 1951 Turku) on suomalainen virkamies, joka on toiminut Kaskisen ja Hangon kaupunginjohtajana.
Tom Axberg syntyi ylikonemestari Erik Alfred Axbergin ja lastenhoitaja Hagar Helena Lindblomin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on sairaanhoitaja Kaarina Margareta Reijonen. Axberg tuli ylioppilaaksi 1971 ja valmistui valtiotieteen maisteriksi Åbo Akademista 1978. Hän toimi opetusministeriön tutkijana 1979–1980 ja Brändön kunnansihteerinä 1980–1986. Kaskisen kaupunginjohtajaksi hänet valittiin 1986. Hangon kaupunginjohtajaksi Axberg tuli viran pitkäaikaisen haltijan Arvi Suvannon jälkeen vuonna 1996. Hän siirtyi tästä tehtävästä terveydenhuolto-organisaation hallintojohtajaksi Ahvenanmaalle vuonna 2009.
Maria Verschoor
Maria Verschoor (s. 22. huhtikuuta 1994 Dordrecht) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneessa joukkueessa Rio de Janeirossa 2016.
Verschoor pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa helmikuussa 2013. Hän on huhtikuuhun 2018 mennessä pelannut 93 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Hän on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2017 sekä saanut hopeaa vuonna 2015. Champions Trophyssa saavutuksena on hopeaa vuonna 2016.
Verschoor edustaa vuonna 2018 seuratasolla Amsterdamia. Aiemmin hän on pelannut HC Hoeksche Waardissa ja HC Rotterdamissa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Automne Pavia
Automne Pavia (s. 3. tammikuuta 1989 Péronne, Somme) on ranskalainen judon olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut koko kansainvälisen uransa 57 kg:n painoluokassa..
Pavia saavutti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa pronssia 2006 ja kultaa 2007. Saman ikäluokan MM-kilpailuissa hän sai hopeaa 2008. Hän voitti Istanbulin EM-kilpailuissa 2011 kultaa joukkuekilpailussa ja sijoittui 57-kiloisissa seitsemänneksi. Hän sai Tšeljabinskin EM-kilpailuissa 2012 pronssia 57 kg:n sarjassa ja hopeaa joukkuekilpailussa.
Pavia saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 57 kg:n painoluokassa. Hän voitti Budapestissa 2013 Euroopan-mestaruuden 57-kiloisissa ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Saman vuoden Rio de Janeiron MM-kilpailuissa hän saavutti joukkuepronssia ja oli 57-kiloisissa viides.
Pavia voitti Montpellier’ssa 2014 Euroopan-mestaruuden 57 kg:n painoluokassa ja joukkuekilpailussa. Saman vuoden Tšeljabinskin MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa joukkuekilpailussa ja pronssia 57-kiloisissa. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja oli viides 57 kg:n sarjassa.
Pavia saavutti Astanan MM-kilpailuissa 2015 pronssia 57 kg:n painoluokassa. Hän voitti saman sarjan Euroopan-mestaruuden Kazanissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui seitsemänneksi.
Pavia on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kuusi turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja seitsemän kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on yksi turnausvoitto ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kaksi Ranskan-mestaruutta.
Ben Heppner
Ben Heppner (s. 14. tammikuuta 1956 Murrayville, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän syntyi mennoniittaperheeseen ja opiskeli muiden muassa French Ticknerin johdolla. Hän kuului Canadian Opera Companyn kokoonpanoon vuosina 1982–84.
Varhaisella urallaan Heppner oli lyyrinen tenori; hän muun muassa voitti CBC:n lahjakkuuskilpailun Don Ottavion aarialla "Il mio tesoro" Wolfgang Amadeus Mozartin oopperasta "Don Giovanni". Muihin varhaisiin rooleihin lukeutuivat "Don Pasqualen" Ernesto ja "La bohèmen" Rodolfo. Vuonna 1987 siirtyi William Neillin ja Dixie Ross Neillin opastamana "spinto"-äänityyppin ja erikoistui germaaniseen ohjelmistoon. Hän pääsi ensin esiintymään "Ariadne Naxoksella" -oopperassa Australiassa ja teki sitten Euroopan-ensiesiintymisensä "Lohengrinina" Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa Tukholmassa maaliskuussa 1989.
Yhdysvalloissa Heppner esiintyi ensimmäistä kertaa syksyllä 1988 Walter von der Vogelweiden roolissa "Tannhäuserissa". Tämä esiintyminen suoritettiin Chicagon lyyrisessä oopperassa. Metropolitan-oopperassa Heppner debytoi "Idomeneon" esityksessä joulukuussa 1991. Hän on esiintynyt myös muun muassa La Scalassa ja Covent Gardenissa.
Heppner on ollut tuottelias levyttäjä. Hän on saanut useita tunnustuksia, kuten Kanadan ritarikunnan "Companion"-arvon (2008), kaksi Juno-palkintoa ja Grammyn. Hän on urastaan huolimatta pysynyt perhekeskeisenä ja vahvasti uskonnollisena.
Brigitte Rolland
Brigitte Rolland (s. 8. lokakuuta 1964 Montreal) on kanadalainen viulisti.
Rolland opiskeli aluksi Montrealissa Maurice Onderet'n (1969–70), Mildred Goodmanin (1971–80) ja Mauricio Fuksin (McGillin yliopisto, 1981–82) johdolla. Tämän jälkeen hän siirtyi Rodney Friendin opiskelijaksi Royal College of Musiciin, Lontooseen, jossa hän opiskeli vuoteen 1987 saakka. Opiskeluaikoinaan Rolland voitti lukuisia palkintoja. Vuonna 1988 hänelle myönnettiin Prix d'Europe, ja hän sijoittui toiseksi Lontoon filharmonikkojen kilpailussa.
Rolland on vieraillut useiden kanadalaisten orkestereiden solistina ja esiintynyt useilla festivaaleilla. Hän on myös esiintynyt resitalistina Ranskassa ja Espanjassa.
Myös Rollandin isä Pierre ja sisar Sophie Rolland ovat tulleet tunnetuiksi musiikin alalta.
Minke Smeets
Minke Smeets (o.s. Smabers, s. 22. maaliskuuta 1979 Den Haag) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Smeets voitti Alankomaiden maajoukkueessa olympiakultaa Pekingissä 2008 sekä saavutti olympiahopeaa Ateenassa 2004 ja olympiapronssia Sydneyssä 2000. Hän voitti maailmanmestaruuden Madridissa 2006. Hän pelasi 312 maaottelua, mikä on alankomaalaisista naispelaajista eniten vuoden 2017 loppuun mennessä.
Minke Smeetsin sisko on maahockeypelaaja Hanneke Smabers ja puoliso baseballpelaaja Tjerk Smeets, molemmat olympiaedustajia.
Audrey Tcheuméo
Audrey Tcheuméo (s. 20. huhtikuuta 1990 Bondy, Ranska) on ranskalainen judon olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut lähes koko kansainvälisen uransa alle 78 kg:n painoluokassa..
Tcheuméo saavutti alle 78 kg:n sarjassa alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa 2008. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2008 ja 2009 sekä alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2009.
Tcheuméo voitti vuonna 2011 alle 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden Istanbulissa ja maailmanmestaruuden Pariisissa. Seuraavana vuonna hän sai EM-hopeaa Tšeljabinskissa ja olympiapronssia Lontoossa. Budapestin EM-kilpailuissa 2013 hän saavutti joukkuehopeaa ja sijoittui alle 78-kiloisissa viidenneksi. Saman vuoden Rio de Janeiron MM-kilpaiuissa hän sai pronssia alle 78 kg:n sarjassa.
Tcheuméo voitti Montpellier’ssa 2014 Euroopan-mestaruuden alle 78 kg:n painoluokassa ja joukkuekilpailussa. Saman vuoden Tšeljabinskin MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa alle 78-kiloisissa. Vuonna 2015 hän oli viides sekä Bakun Euroopan kisoissa että Astanan MM-kilpailuissa.
Tcheuméo voitti alle 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden Kazanissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa hän sai hopeaa hävittyään loppuottelussa yhdysvaltalaiselle Kayla Harrisonille. Hän voitti alle 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden jälleen Varsovassa 2017. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän oli seitsemäs. Hän sai hopeaa Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018. Saman vuoden Bakun MM-kilpailuissa hän saavutti joukkuekilpailussa hopeaa.
Tcheuméo on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kaksitoista turnausvoittoa, kuusi kakkossijaa ja kymmenen kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on kolme turnausvoittoa ja yksi kakkossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kolme Ranskan-mestaruutta.
Fatima Moreira de Melo
Fatima Moreira de Melo (s. 4. heinäkuuta 1978 Rotterdam) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Moreira de Melo voitti Alankomaiden maajoukkueessa olympiakultaa Pekingissä 2008 sekä saavutti olympiahopeaa Ateenassa 2004 ja olympiapronssia Sydneyssä 2000. Hän voitti maailmanmestaruuden Madridissa 2006. Hän pelasi 257 maaottelua, mikä on alankomaalaisista naispelaajista toiseksi eniten vuoden 2017 loppuun mennessä.
Synnøve Persen
Synnøve Persen (22.2.1950, Porsanger, Norja) on pohjoissaameksi kirjoittava runoilija ja kuvataiteilija. Urallaan Persen laajasti edistänyt saamelaisen taiteen järjestäytymistä.
Persen oli 1970-luvulla yksi kahdeksasta Masi-ryhmän, Mázejoavkku, jäsenestä. Ryhmä edusti uutta ja nykyaikaista suuntausta saamelaisessa taiteessa ja toimi saamelaisten taiteilijaseuran esiasteena. Hän valmistui Norjan Statens kunstakademi -taideoppilaitokosesta 1978. Saamen lipun ensimmäinen versio vuodelta 1977, joka oli kolmivärinen ja ilman ympyrää, on Persenin oppilastyökseen tekemä.
Persenin esikoisrunoteos "Alit lottit girdilit" julkaistiin 1981. Runokirjoilleen on tyypillistä kirjojen vahva visuaalinen ulkoasu. Kirjat "Biekkakeahtes bálggis" ja "šuvas bohcciidit sága" on julkaistu myös äänikirjoina joissa runoille rinnalle on sävelletty musiikkia.
Vuosina 1997-2001 Synnøve Persen oli Norjan kulttuurineuvoston jäsen ja hänellä on ollut myös muita saamelaisten taiteeseen liittyviä luottamustehtäviä. Hän on ollut keskeisessä roolissa mm. saamelaisten-taideteollisen korkeakoulun ja taidekoulun, Kaarasjoen taidekeskuksen perustamisessa ja saamelaisten taidemuseon perustamisessa.
Persen on ollut Pohjoismaiden kirjallisuuspalkintoehdokkaana vuosina 1993 ja 2008. Biret Elle Memorial Prize -palkinnon vuonna 2000 ja Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 2006.
Georgie Twigg
Georgina Sophie "Georgie" Twigg (s. 21. marraskuuta 1990 Lincoln) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Twigg voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Englannin maajoukkueen pelaajana Twigg on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuonna 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2010.
Twigg on pelannut Englannin maajoukkueessa 79 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 68 kertaa ja tehnyt viisi maalia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Éva Csernoviczki
Éva Csernoviczki (s. 16. lokakuuta 1986 Tatabánya, Komárom-Esztergom, Unkari) on unkarilainen judon olympia- ja MM-mitalisti sekä Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut lähes koko kansainvälisen uransa alle 48 kg:n painoluokassa..
Csernoviczki saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 48 kg:n painoluokassa. Pekingin 2008 ja Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi. MM-kilpailuissa hän saavutti samassa sarjassa pronssia Pariisissa 2011 sekä sijoittui seitsemänneksi Rio de Janeirossa 2007, Tšeljabinskissa 2014 ja Astanassa 2015.
Csernoviczki on saavuttanut EM-mitalin alle 48 kg:n sarjassa yksitoista kertaa peräkkäin vuosina 2008–2018. Kultaa hän sai Budapestissa 2013 ja Montpellier’ssa 2014, hopeaa Tbilisissä 2009, Wienissä 2010, Istanbulissa 2011 ja Kazanissa 2016 sekä pronssia Lissabonissa 2008, Tšeljabinskissa 2012, Bakun Euroopan kisoissa 2015, Varsovassa 2017 ja Tel Avivissa 2018. EM-joukkuekilpailussa hän sai pronssia Miskolcissa 2009.
Csernoviczki saavutti Belgradin universiadeissa 2009 pronssia 48-kiloisissa. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2003, 2006 ja 2008 sekä sai hopeaa 2007. Alle 20-vuotiaiden EM-hopeaa hän saavutti 2005 ja alle 17-vuotiaiden EM-pronssia 2002.
Csernoviczki on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kolme turnausvoittoa, kuusi kakkossijaa ja kuusi kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on kaksi turnausvoittoa, kaksi kakkossijaa ja viisi kakkossijaa.
Virginia Balistrieri
Virginia Balistrieri (15. tammikuuta 1888 Trapani – 3. elokuuta 1960 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Balistrieri näytteli sekä teatterissa että elokuvissa. Hän aloitti Giovanni Grasson vastaparina Nino Martoglion ohjaamissa mykkäelokuvissa 1910-luvulla. Vuonna 1914 Balistrieri tulkitsi naispääosan elokuvassa "Sperduti nel buio", jota pidetään eräänä italialaisen neorealismin edeltäjistä.
Balistrierin aviopuoliso oli Giovanni Grasso jr. (1888–1963), joka oli edellä mainitun Giovanni Grasson (1873–1930) serkku. Balistrierin sisko Desdemona Balistrieri (1889–1976) oli niin ikään näyttelijä.
Distria Krasniqi
Distria Krasniqi (s. 10. joulukuuta 1995) on kosovolainen judon EM-mitalisti. Hän kilpailee 52 kg:n sarjassa.
Krasniqi saavutti 52 kg:n painoluokassa alle 23-vuotiaiden EM-pronssia 2012 ja 2013 sekä alle 21-vuotiaiden EM-pronssia 2013 ja 2015. Hän voitti alle 21-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2015 sekä alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2016 ja 2017.
Krasniqi sijoittui vuonna 2017 seitsemänneksi sekä Varsovan EM-kilpailuissa että Budapestin MM-kilpailuissa. Hän saavutti Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018 hopeaa hävittyään 52-kiloisten loppuottelussa venäläiselle Natalja Kuzjutinalle.
Alex Danson
Alexandra Mary L. "Alex" Danson (s. 21. toukokuuta 1985 Southampton) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Danson voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Hän pelasi myös Pekingin olympialaisissa 2008 Ison-Britannian sijoittuessa kuudenneksi. Englannin maajoukkueen pelaajana Danson on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 2005, 2007, 2009, 2011 ja 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 sekä pronssia vuosina 2006, 2010 ja 2018.
Danson on pelannut Englannin maajoukkueessa 203 maaottelua ja tehnyt niissä 62 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 103 kertaa ja tehnyt 53 maalia. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Coraxo
Coraxo on syksyllä 2013 perustettu suomalainen melodinen death metal -yhtye. Se on julkaissut kaksi studioalbumia.
Yhtyeen nimi tarkoittaa "ukkosia", joka on otettu okkultistisesta eenokin kielestä. Yhtyeen kappaleet ovat englanninkielisiä. Sen sanoitukset käsittelevät tieteiskirjallisuutta ja kauhua.
Coraxon ensimmäinen demo, "Starlit Flame", julkaistiin syksyllä 2013. Samana vuonna julkaistiin yhtyeen toinen EP, "Starlit Flame II", joka poiki levysopimuksen saksalaisen Massacre Recordsin kanssa. Vuonna 2016 yhtye kiersi Saksaa ja muita Euroopan maita sekä esiintyi Findustry-klubifestivaaleilla Suomessa.
Yhtye julkaisi death metalia ja industrialia yhdistelevän, science fiction -vaikutteisen debyyttialbuminsa "Neptune" Massacre Recordsin kautta vuonna 2015. Vuoden 2016 aikana yhtye nauhoitti toisen täyspitkän levynsä nimeltään "Sol", joka julkaistiin vuonna 2017 tamperelaisen Snow Wave Recordsin kautta. Albumilla vieraili useita kansainvälisiä muusikoita, kuten kitarasooloissa Christopher Amott, joka on tunnettu Arch Enemy -yhtyeestä, sekä Peter Huss joka on soittanut muun muassa yhtyeissä Sinergy ja Shining. Levyn on masteroinut ruotsalainen metallituottaja Dan Swanö.
Desdemona Balistrieri
Desdemona Balistrieri (9. syyskuuta 1889 Trapani – 5. huhtikuuta 1976 Palermo) oli italialainen näyttelijä.
Balistrieri näytteli lähinnä teatterissa. Uransa alussa hän oli mukana mykkäelokuvissa, kuten Katana filmin tuottamassa teoksessa "Il latitante" (1915). Balistrierin puoliso oli näyttelijä Angelo Musco. Hänen sisarensa Virginia Balistrieri teki niin ikään ammattilaisuran näyttelijänä.
Malgrado Tutto: Le donne dimenticate del teatro siciliano (29.1.2018)
Henry Williams
Henry Williams (6. kesäkuuta 1970 Indianapolis, Indiana – 13. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen koripalloilija.
Takamiehenä pelannut Williams kuului Yhdysvaltain maajoukkueeseen sen saavuttaessa MM-pronssia Argentiinassa 1990. Yliopistotasolla Pohjois-Carolinaa (Charlotte) edustanut Williams teki menestyksekkään ammattilaisuransa pääosin Italiassa ja etenkin Trevison joukkueessa. Pelaajauransa jälkeen hän toimi liikemiehenä erilaisissa yrityksissä ja ryhtyi baptistikirkon pastoriksi. Williams kuoli munuaissairauteen vain 47-vuotiaana 13. maaliskuuta 2018.
Daedra Charles
Daedra Janel Furlow (o.s. Charles, 22. marraskuuta 1968 Detroit, Michigan – 14. huhtikuuta 2018) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Yliopistokoripallossa kaksi NCAA:n mestaruutta voittanut Furlow kuului Yhdysvaltain naisten maajoukkueeseen sen saavuttaessa olympiapronssia Barcelonassa 1992 ja MM-pronssia Australiassa 1994. Hän pelasi ammattilaisurallaan muun muassa Euroopassa ja kaudella 1997 WNBA:n Los Angeles Sparksissa. Charles kuoli 49-vuotiaana 14. huhtikuuta 2018.
Helen Richardson-Walsh
Helen Richardson-Walsh (o.s. Richardson, s. 23. syyskuuta 1981 Hitchin) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Richardson-Walsh voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Hän pelasi myös Pekingin olympialaisissa 2008 sekä maan kaikkien aikojen nuorimpana maahockeyn olympiaedustajanaisena Sydneyn olympialaisissa 2000. Englannin maajoukkueen pelaajana Richardson-Walsh on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 1999, 2005, 2007, 2009 ja 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2002 sekä pronssia vuosina 2006 ja 2010.
Richardson-Walsh on pelannut Englannin maajoukkueessa 164 maaottelua ja tehnyt niissä 25 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 127 kertaa ja tehnyt 20 maalia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Helen Richardson-Walshin puoliso on hänen joukkuetoverinsa maajoukkueesta, Kate Richardson-Walsh (o.s. Walsh).
Hills Have Eyes 2 (vuoden 1985 elokuva)
Hills Have Eyes 2 (engl. "The Hills Have Eyes Part 2," epävirallinen nimi "Yön silmät 2") on yhdysvaltalainen, ohjaaja Wes Cravenin ohjaama ja käsikirjoittama kauhuelokuva vuodelta 1985. Elokuva on jatkoa Wes Cravenin aiemmalle elokuvalle Yön silmät ("The Hills Have Eyes") vuodelta 1977.
Elokuva alkaa Bobby Carterin (Robert Houston) ja hänen psykiatrinsa keskustellessa ensimmäisen elokuvan tapahtumista, joista on nyt kulunut kahdeksan vuotta. Bobby on edelleen traumatisoitunut noista tapahtumista. Hän ja Rachel (Janus Blythe) ovat kehittäneet uuden huipputehokkaan polttoaineen moottoripyörissä käytettäväksi ja nykyään moottoripyörätallin omistajana Rachel on lähdössä tiiminsä kanssa kisaamaan samaiselle aavikolla, jolla aiemmat kauheudet tapahtuivat. Bobbylle ajatus on liikaa. Rachelin tiimiin kuuluvat Cass, Roy, Harry, Hulk, Foster, Jane ja Sue sekä mukaan otettava koira "Hirviö", joka oli aiemmin Carterien omistuksessa, mutta nykyisin Rachelin koira.
Seurue eksyy matkalla aavikon läpi ja pysähtyy vanhan kaivoksen luokse korjaamaan polttoainevuotoa bussista. Kaivoksessa lymyilee Pluto, joka nähtävästi on jäänyt eloon Hirviön aiemmista puremista. Pluto hyökkää Rachelin kimppuun ja onnistuu ryöstämään seurueelta yhden näiden kilpamoottoripyöristä. Roy ja Harry lähtevät jahtaamaan Plutoa, mutta epäonnistuvat: Harry jää putoavan lohkareen alle ja Roy joutuu yli kaksimetrisen kannibaalin, The Reaperin, (John Bloom) yllättämäksi. Yön saapuessa seurue jää odottamaan ystäviään kaivokselle, mutta koska näitä ei kuulu Rachel ja Hulk lähtevät etsimään näitä. The Reaper on kuitenkin ottanut seurueen tähtäimeensä ja listii näitä yksi kerrallaan. Rachel koirineen löytää Pluton, mutta joutuu The Reaperin rakentamaan ansaan ja lyö päänsä kiveen. Henkiin The Reaperin kynsistä aiemmin jäänyt Roy onnistuu yllättämään Pluton, joka syöksyy Hirviön työntämänä kielekkeeltä kuolemaansa. Kaivoksella ei The Reaperin käsittelyn jälkeen ole enää elossa kuin Cass, joka onnistuu päihittämään kannibaalin hapolla ja paikalle saapuvan Royn kanssa he ansoittavat polttoaineella bussin ja sytyttävät The Reaperin liekkeihin aavikon yössä. The Reaper ei kuollut ja tulee liekeissä juoksemalla kohti Cassia ja Roy:ta. He ehtivät väistää ja The Reaper putoaa kaivokseen. Ainoina eloonjääneinä Cass, Roy ja Hirviö lähtevät jalan paluumatkalle aavikon aamun sarastaessa.
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalla ennakkotarkastuksessa 7.11.1986 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei saanut Suomessa laillisesti esittää eikä levittää. Täyskielto kumoutui vasta vuonna 1.1.2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen yhteydessä.
Kuten sarjan ensimmäisestäkin elokuvasta, Yön silmät, myös tästä toisesta elokuvasta on tehty uudelleenfilmatisointi. Uusintafilmatisointi kulkee nimellä "The Hills Have Eyes 2" ja sen ohjasi Martin Weisz vuonna 2007. Sen juoni on kuitenkin varsin poikkeava tästä elokuvasta eikä ole siten tämän elokuvan toisinto, vaikka nimi onkin sama.
Aline Danioth
Aline Danioth (s. 12. maaliskuuta 1998) on sveitsiläinen alppihiihtäjä.
Malbunin Euroopan nuorten talviolympiafestivaaleilla 2015 Danioth saavutti pujottelussa pronssia. Lillehammerin nuorten talviolympialaisissa 2016 Danioth voitti kultaa pujottelussa ja alppiyhdistetyssä ja pronssia suurpujottelussa sekä supersuurpujottelussa. Nuorten MM-kilpailuissa 2016 Danioth voitti kultaa alppiyhdistetyssä. Vuoden 2018 nuorten MM-kilpailuissa hän voitti kultaa alppiyhdistetyssä ja pronssia pujottelussa.
Alppihiihdon maailmancupissa Danioth kilpaili ensimmäisen kerran Courchevelissä joulukuussa 2015. Ensimmäisen kerran hän pääsi toiselle kierrokselle Lienzin pujottelussa joulukuussa 2017. Hän sijoittui kilpailussa 19:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 15:nneksi Semmeringin pujottelussa ja Oslon kaupunkitapahtumassa kaudella 2018–2019.
Aleida Assmann
Aleida Assmann (s. 22. maaliskuuta 1947 Gadderbaum, Länsi-Saksa) on saksalainen kulttuuriantropologi, kirjallisuustietelijä ja professori, joka on keskittynyt tutkimuksissaan kulttuurimuistoihin. Hän on vuodesta 1993 toiminut Konstanzin yliopiston englanninkielisen kirjallisuuden ja yleisen kirjallisuustieteen professorina.
Aleida Assman syntyi vuonna 1947 Gadderbaum, joka kuuluu nykyisin Bielefeldiin. Hän opiskeli 1966–1972 englantilaista filologiaa ja egyptologia Heidelbergin ja Tübingenin yliopistoissa.
Assmann osallistui vuosina 1968–1975 useita kertoja miehensä kanssa Ylä-Egyptin arkeologisille kaivauksille. Heidelbergin yliopiston englannin kielen laitoksella Assman alkoi opettaa vuonna 1973, ja tohtoriksi hän valmistui englannikielisestä kirjallisuudesta ja egyptologiasta vuonna 1977. Habilitaatiotutkimuksensa hän sai vuonna 1992 valmiiksi Heidelbergiin. Assman sai vuonna 1993 Konstanzin yliopistosta paikan englanninkielisen kirjallisuuden ja yleisen kirjallisuustieteen professorina.
Assmann on ollut vierailevana professorina muun muassa Yhdysvalloissa Ricen, Princetonin ja Yalen yliopistoissa sekä Itävallassa Wienin yliopistossa.
Aleida Assmann on naimisissa egyptologi Jan Assmannin kanssa. He menivät naimisiin vuonna 1968, ja heillä on viisi lasta. Nuorin on syntynyt vuonna 1976 ja vanhin vuonna 1983, ja vuonna 1981 syntyi kaksoset.
Assmann on keskittynyt tutkimuksissaan erityisesti kulttuurimuistoihin. Hän tutkii sitä, miten yhteiskunnat käsittelevät menneisyyttä kulttuurin, kuten uutismedioiden, kirjallisuuden, kuvataiteen, musiikin, arkkitehtuurin ja muistopäivien, kautta. Hän on miehensä Jan Assmannin kanssa perustanut niin sanotun muistamisen antropologian, joka yhdistää historiatiedettä, antropologiaa, psykologiaa, teologiaa ja neurotiedettä.
Assmann on työssään nostanut esille, kuinka kulttuurimuistoja voidaan muokata poliittisia ja moraalisia tarpeita varten. Hän on usein myös ollut mukana keskustelemassa sitä, kuinka yhteiskuntien pitäisi käsitellä historiallista häpeää.
Assmann on palkittu tutkimuksistaan muun muassa vuonna 2009 Max Planck-, 2011 Ernst Robert Curtius-, 2014 historian A. H. Heineken- sekä vuonna 2017 Karl Jaspers- ja Balzanin palkinnolla.
Kate Richardson-Walsh
Kathrin Louise "Kate" Richardson-Walsh (o.s. Walsh, s. 9. toukokuuta 1980 Withington) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän toimi pitkään maajoukkueidensa kapteenina.
Richardson-Walsh voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Hän pelasi myös Pekingin olympialaisissa 2008 ja Sydneyn olympialaisissa 2000. Englannin maajoukkueen pelaajana Richardson-Walsh on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 1999, 2005, 2007, 2009 ja 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuosina 2002 ja 2014 sekä pronssia vuosina 2006 ja 2010.
Richardson-Walsh on pelannut Englannin maajoukkueessa 226 maaottelua ja tehnyt niissä 39 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 149 kertaa ja tehnyt kymmenen maalia. Yhteensä 375 maaottelullaan hän on maansa eniten maahockeymaaotteluita pelannut nainen. Kotimaansa seurojen lisäksi hän on pelannut alankomaalaisissa seuroissa. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Kate Richardson-Walshin puoliso on hänen joukkuetoverinsa maajoukkueesta, Helen Richardson-Walsh (o.s. Richardson).
Sophie Daneman
Sophie Daneman on englantilainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän opiskeli Guildhall School of Music and Dramassa, Lontoossa Johanna Petersin johdolla, ja sai opiskeluaikanaan Countess of Munster Trustin palkinnon.
Daneman kehitti 1990-luvun aikana uran periodisoittimin toteutettujen esitysten parissa. Hän tuli tunnetuksi erityisesti yhteistyöstään William Christien ja Les Arts Florissantsin kanssa. Hän on esiintynyt solistina resitaaleissa ja oratorioiden esityksissä eri puolilla Yhdistynyttä kuningaskuntaa sekä Eurooppaa. Ohjelmistoon on kuulunut eri aikakausien musiikkia, kuten Claudio Monteverdin, Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Benjamin Brittenin, Arnold Schönbergin ja Luciano Berion teoksia. Oopperaohjelmistoon kuuluu naisnimirooli Claude Debussyn "Pelléas et Mélisandessa".
Daneman on periodiesityksissä tehnyt yhteistyötä muiden muassa Christopher Hogwoodin, Robert Kingin, Gérard Lesnen, Jean-Claude Malgoiren, Neville Marrinerin, Philippe Herreweghen, Harry Christophersin ja Paul Danielin kanssa. Daneman on ollut levyttämässä useille levymerkeille, kuten Harmonia Mundille.
Katharine Fuge
Katharine Fuge (s. 1968 Jersey) on englantilainen sopraano. Hän varttui Kanaalisaarilla ja muutti Lontooseen, jossa hän opiskeli musiikkia ensin The City Universityssa ja sitten Guildhall School of Music and Dramassa.
Fuge on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Gabriel Consortin, Monteverdi-kuoron, English Baroque Soloistsin (ja John Eliot Gardinerin) sekä Bach Cantata Pilgrimagen kanssa. Huhtikuussa 2001 hän esitti "Matteus-passiota" eri puolilla Alankomaita De Nederlandse BachVerenigingin kanssa. Fuge on esiintynyt muun muassa Wigmore Hallissa. Hänen levyttämiensä teosten joukkoon lukeutuu Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin ja Antonio Vivaldin teosten tulkintoja.
Pensaskimalainen
Pensaskimalainen ("Bombus pratorum") on kimalaisten sukuun kuuluva, Suomessa hyvin yleinen mesipistiäislaji.
Pensaskimalainen on yleisväriltään musta, mutta sen keskiruumiin etuosa on leveälti kirkkaan keltainen ja takaruumiin kärki oranssi. Joskus myös takaruumiin tyviosassa saattaa olla keltaista karvoitusta. Koirailla myös naama on keltainen. Laji on melko pieni, mutta pitkäkarvainen. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on vain 6–14 mm. Kuningattaret ovat näitä suurempia pituudeltaan 15–17 mm.
Levinneisyydeltään pensaskimalainen on läntisen palearktisen alueen laajimmin levinneitä ja Euroopan yleisimpiä kimalaislajeja. Vain Välimeren ympäristössä siitä tulee selvästi harvinaisempi ja paikoittainen vuoristojen asukki. Idässä pensaskimalaisen levinneisyys ulottuu Keski-Siperiaan. Myös Suomessa se esiintyy yleisenä koko maassa.
Pensaskimalainen esiintyy yhtälailla metsissä kuin kulttuuriympäristöissäkin. Lyhyen imukärsänsä takia se suosii meden keruussa lyhyttorvisia kukkia. Puutarhoissa se onkin marjapensaiden kuten vadelman ja herukoiden tärkeä pölyttäjä. Pesä on maan alla tai puunkolossa, usein vanhassa jyrsijän pesäkolossa.
Halina Łukomska
Halina Łukomska (29. huhtikuuta 1929 Suchedniow – 30. elokuuta 2016 Kąty) oli puolalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hänen opettajinaan olivat Stanisława Zawadzka ja Maria Halfterowa Varsovassa, jossa hän sai diplominsa vuonna 1954. Hän jatkoi opintojaan Accademia Chigianassa, Sienassa, Giorgio Favaretton johdolla vuonna 1958 ja Venetsiassa Toti Dal Monten johdolla vuosina 1959–60. Vuonna 1956 Łukomska voitti ensipalkinnon kansainvälisessä laulukilpailussa Hertogenboschissa.
Łukomska aloitti kansainvälisen konserttiuransa vuonna 1960. Häntä pidetään suurena nykytaidemusiikin tulkitsijana. Hänen ohjelmistoonsa kuului muiden muassa Luigi Nonon, Witold Lutosławskin, Pierre Boulez'n ("Pli selon pli"), Bruno Madernan, Kazimierz Serockin, Arnold Schönbergin, Anton Webernin, Alban Bergin ja Igor Stravinskin musiikkia. Łukomska kantaesitti useita miehensä, säveltäjä Augustyn Blochin teoksia, joihin lukeutuivat "Espressioni", "Meditations" ja "Salmo gioioso".
Alice Bah Kuhnke
Alice Bah Kuhnke (s. 21. joulukuuta 1971) on ollut vuodesta 2014 Ruotsin kulttuuri- ja demokratiaministeri. Hän on ennen politiikkaan siirtymistään toiminut televisiojuontajana ja on yksi ajatushautomo Sector3:n perustajista. 1980-luvulla Alica Bah oli yksi Ruotsin parhaista sprinttereistä.
Kanervakimalainen
Kanervakimalainen ("Bombus jonellus") on kimalaisiin kuuluva mesipistiäislaji.
Kanervakimalainen on keltamusta kimalaislaji. Kuningattarilla ja työläisillä on keskiruumiin etu- ja takaosa ovat kirkkaankeltaiset. Joskus myös koko takaruumiin tyviosa. Takaruumiin kärki on aina valkoinen. Koirailla myös naama tuntosarvien välistä aluetta lukunottamatta on keltainen ja takimmaisen raajaparin reidet kokonaan mustakarvaiset. Kuningattaret ja työläiset ovat väritykseltään hyvin samankaltaisia tarhakimalaisten kanssa, mutta kanervakimalaisen pää ei ole muodoltaan yhtä pitkulainen. Koiraat muistuttavat erittäin paljon uralinkimalaisen koiraita. Laji on pienikokoinen. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on 9–14 mm. Kuningattaret ovat pituudeltaan 15–18 mm.
Euroopassa kanervakimalaisen levinneisyys painottuu pohjoiseen, missä se myös on yleisimpiä kimalaislajeja. Sitä tavataan myös Islannissa. Etelä-Euroopassa kanervakimalainen on harvinainen ja paikoittainen vuoristolaji. Idässä levinneisyysalue ulottuu Venäjän Tyynenmeren rannikolle ja edelleen Pohjois-Amerikan pohjoisosiin. Suomessa sitä tavataan koko maassa, mutta laji yleistyy pohjoista kohti.
IUCN on luokitellut kanervakimalaisen uhanalaisuden puutteellisesti tunnetuksi, sillä vaikka Euroopan ja Pohjois-Amerikan populaatiot ovatkin elinvoimaisia, lajin levinneisyyttä ja uhanalaisuutta Aasiassa ei tunneta.
Kanervakimalaista tavataan kaikenlaisissa ympäristöissä, mutta tyypillisimmin sen tapaa kangasmetsästä. Myös merenrannat ovat lajille mieleen. Se kuuluu harvoihin kimalaislajeihin, joka viihtyy korkealla tunturimaastossa. Kimalaiset käyvät erityisesti kanervan ja mustikan kukilla, koiraat myös kultapiiskuilla ja maitohorsmilla. Pesä on maan pintakerroksissa ja siihen kuuluu yleensä 50–120 yksilöä.
Laura Unsworth
Laura Unsworth (s. 8. maaliskuuta 1988 Sutton Coldfield) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Unsworth voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Englannin maajoukkueen pelaajana Unsworth on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 2009, 2011 ja 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 sekä pronssia vuosina 2010 ja 2018.
Unsworth on pelannut Englannin maajoukkueessa 140 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 89 kertaa ja tehnyt kolme maalia. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Lauren German
Lauren Christine German (s. 29. marraskuuta 1978 Huntington Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista "Havaiji 5-0", "Chicago Fire" ja "Lucifer".
German syntyi Kalifornian Huntington Beachillä vuonna 1978. Kouluja hän kävi Orangen piirikunnan alueella, kunnen pääsi Etelä-Kalifornian yliopistoon opiskelemaan antropologiaa.
German aloitti näyttelijän uransa esiintymällä näytelmissä "Peter Pan” ja “Oliver”. Vuonna 1999 hän pääsi pieneen rooliin televisiosarjassa "Undressed" ja tuon jälkeen seuraavana vuonna German sai pienen roolin romanttisessa komediaelokuvassa "Down to you - me kaksi".
Germanin ensimmäinen kunnon elokuvarooli oli vuonna 2002 ilmestyneessä draamaelokuvassa "Muistojen polku". Tuon jälkeen hän on esiintynyt muun muassa kauhuelokuvissa "Texasin moottorisahamurhat" (2003) ja "" (2007).
Vuonna 2005 German oli suuressa roolissa yhden kauden mittaiseksi jääneessä saippuasarjassa "Suhteita ja salaisuuksia". Hän oli pääroolissa myös yhden kauden mittaisessa vuonna 2010 julkaistussa fantasiasarjassa "Happy Town".
Vuonna 2011 German liittyi CBS:n draamasarjan "Havaiji 5-0" toiselle kaudelle, jossa hän esitti DHS agentti Lori Westonia.
Seuraavan suuren roolin German sai vuonna 2012 Leslie Shayn roolissa NBC:n draamasarjassa "Chicago Fire". Hänen esittämä hahmo vieraili myös sisarsarjassa "Chicago P.D.".
Vuodesta 2016 lähtien German on esittänyt etsivä Chloe Deckeriä Foxin draamakomediasarjassa "Lucifer".
Crista Cullen
Crista Cullen (s. 20. elokuuta 1985 Boston) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Cullen voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Hän pelasi myös Pekingin olympialaisissa 2008 Ison-Britannian sijoittuessa kuudenneksi. Englannin maajoukkueen pelaajana Cullen on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on saavuttanut pronssia vuosina 2005, 2007, 2009 ja 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut pronssia vuosina 2006 ja 2010.
Cullen on pelannut Englannin maajoukkueessa 92 maaottelua ja tehnyt niissä 24 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 103 kertaa ja tehnyt 34 maalia, joista viimeisen Rion olympialaisten loppuottelussa Alankomaita vastaan. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.