hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pins
Pins on Suomessa, Virossa, Latviassa, Liettuassa ja Venäjällä toimiva useita yrityksiä ja liikeketjuja kattava kanta-asiakasohjelma. Ohjelmaa hoitaa "Coalition Rewards", joka on latvialaisen Air Baltic -lentoyhtiön tytäryhtiö. Vuonna 2017 ohjelmaan kuuluu 300 kumppania ja 400 verkkokauppaa.
Pins-ohjelma lanseerattiin toukokuussa 2014 jakamalla Pins-kortteja miljoonalle YkkösBonus-jäsenelle. Valtaosa heistä otti kortin käyttöön. Keväällä 2014 Pins-ohjelmassa oli Suomessa 1,2 miljoonaa jäsentä. Ohjelmaan kuului alussa yli 300 liikekumppania.
Pins-ohjelman myötä Suomen Lähikauppa Oy luopui noin miljoona taloutta käsittäneestä "YkkösBonus"-etuohjelmastaan, joka oli perustettu vuonna 1994.
Pins-ohjelmassa pisteiden kerääminen tapahtuu liike- tai ketjukohtaisten sääntöjen mukaisesti. Pisteiden käyttöarvo vaihtelee sen mukaan, mitä palkintoja asiakas lunastaa.
Pins-ohjelmaan kuului sen alkuvaiheessa noin 30 000 ostopaikkaa. Ohjelmaan liittyneet asiakkaat voivat kerätä ostoksistaan "pinsseiksi" kutsuttuja pisteitä ympäri maailmaa esimerkiksi lennoista, matkoista, hotellimajoituksista, autonvuokrauksesta, ravintoloista, kauneushoitoloista ja kylpylähoidoista, terveydenhuollosta, televiestinnästä ja rahoituksesta. Pisteitä voi kerätä myös ostoksista kotimaisista ja ulkomaisista verkkokaupoista. Ohjelmaan liittyneitä yrityksiä olivat tuolloin mm. Suomen Lähikauppa, Restel, Verkkokauppa.com, AD, Matkahuolto, Pohjantähti ja useita autovuokraamoita.
Suomen Lähikaupan Siwa- ja Valintatalo-ketjut kuuluivat myös Pins-ohjelmaan. Keskon ostettua Siwat ja Valintatalot, Pins menetti verkostonsa ruokakaupat Suomessa sitä mukaa, kun kaupat muutettiin K-Marketeiksi tai lopetettiin. Näissä ketjuissa ostoksista kertyi 0,5–4 pistettä/euro kuukausiostosten määrästä riippuen. 1 000 pisteen käyttöarvo Siwa- ja Valintatalo-ketjuissa oli 6 €. Tuhat pistettä sai 250–2 000 euron ostoksilla, joten asiakkaan saaman edun arvo oli 0,3–2,4 % ostossummasta.
Yksilöimättömien korttien lisäksi Pinsissä on myös yksilöllisiä kortteja sekä yhteisbrändättyjä kortteja, kuten esimerkiksi Hotel Bonus Club, HotSport  ja AirBaltic. Pins-ominaisuuden voi liittää myös Visa-järjestelmässä toimivaan airBaltic-maksukorttiin tai Mastercard-korttiin.
Osuuskunta Tradekan jäsenet voivat käyttää Pins-korttia lisäksi jäsenkorttina Tradekan jäsenetujen saamiseksi.
Jäsenet, jotka olivat liittyneet sekä Tradekaan että Pins-ohjelmaan, saivat aiemmin Pins-ohjelmassa 20–80 pisteen lisäedun kuussa.
Pins-ohjelma keskittyy pieniin ja keskisuuriin yrityksiin. Ohjelmasta aiheutuu kustannuksia siihen liittyneelle kumppaniyritykselle. Kustannuksia muodostuu vain silloin, kun kauppa käy.
Vaikka ohjelmaan on liittynyt lukuisia verkkokauppoja, pääosa kortin käytöstä on alkuvaiheessa tapahtunut kivijalkamyymälöissä. Aktiivisimmin pisteitä on kerätty ruokakaupoista, hotelleista, ravintoloista sekä koruja, silmälaseja ja kodin elektroniikkaa myyvistä liikkeistä.
Pins-ohjelman lanseeraus mainittiin vuoden 2014 suurimmaksi mainoskampanjaksi.
Luettelo televisiosarjan Pukumiehet jaksoista
"Pukumiehet" () on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Aaron Korsh. Sarjaa esittää Yhdysvalloissa USA Network ja Suomessa MTV3. Sarjan päärooleissa esiintyvät Patrick J. Adams ja Gabriel Macht.
Håkan Nordqvist
Håkan Nordqvist on kauppatieteen maisteri ja talousviestinnän ammattilainen. Hän on toiminut talous- ja viestintätehtävissä A. Ahlström Osakeyhtiössä, Nokia-yhtymässä ja Valmet-konsernissa. Vuodesta 1988 hän on johtanut omaa talousviestinnän konsulttitoimistoaan.
Nordqvist on uransa aikana pavellut noin 150 yritystä ja tuottanut asiakkailleen yli 200 vuosikertomusta. Hän on toiminut viestinnällisenä neuvonantajana monissa osakeanneissa ja palvellut sekä suomalaisia että ulkomaisia pörssiyrityksiä. Nordqvist on Suomen IR-yhdistyksen perustajajäseniä ja toimi myös aikoinaan yhdistyksen ensimmäisessä hallituksessa ja useana vuonna myös yhdistyksen vuosikokousten puheenjohtajana.
Nordqvist on julkaissut kirjoja markkinointiviestinnästä, yhden yrityshistoriikin sekä teoksen "Rotary 75 vuotta Suomessa". Uransa aikana Håkan Nordqvist on myös käynyt opintomatkoilla ja ulkomaankomennuksilla Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Ruotsissa. Nordqvist toimi yhteispohjoismaisen rotarylehden Rotary Nordenin toimittajana ja päätoimittajana yli 20 vuoden ajan vuoteen 2011. Helsingissä vuonna 1983 pidettyjen ensimmäisten yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailujen järjestelytoimikunnassa Håkan Nordqvist vastasi tietotekniikasta.
Hannu Kesola
Hannu Kesola (s. 1984) on suomalainen sarjakuvakäsikirjoittaja ja -tussaaja, jonka teoksia on julkaistu englanniksi, ranskaksi, portugaliksi, ruotsiksi, italiaksi ja suomeksi. Kesola on ensimmäinen suomalainen sarjakuvantekijä, jonka sarjakuva on ilmestynyt arvostetussa Heavy Metal magazinessa. Lisäksi hän on tehnyt sarjakuvia kustantajille kuten Amigo Comicsille ja Alterna Comicsille. Kesällä 2016 hänen kaksi sarjakuva-albumiaan, He kuolivat turhaan ja Yö huutaa armoa, ilmestyivät ranskaksi. Englanniksi, ranskaksi ja suomeksi ilmestyneen Dirty America/He kuolivat turhaan -albumin elokuvakuvaukset alkoivat Italiassa huhtikuussa 2018.
Kesola on tehnyt myös strippisarjakuvia, joita on julkaistu Lempäälän-Vesilahden Sanomissa ja Ilta-Sanomissa kuukauden kotimaisena.
Pentti Sarpaneva
Pentti Akseli Sarpaneva (4. kesäkuuta 1925 Tampere – 10. heinäkuuta 1978 Turku) oli suomalainen korusuunnittelija ja muotoilija. Hän erikoistui 1950-luvulta alkaen koruihin, joihin kansalla oli varaa. Sarpaneva suunnitteli myös koriste- ja käyttöesineitä.
Sarpaneva syntyi Tampereella, osallistuttuaan jatkosotaan tuli ylioppilaaksi Helsingin Normaalilyseosta vuonna 1946 ja opiskeli paitsi Suomen Taideakatemian koulussa myös Taideteollisessa oppilaitoksessa metallitaidetta ja graafista suunnittelua.
Sarpenevan korut olivat aluksi kotona käsintehtyjä emalipintaisia ja kierrätysmateriaaleista valmistettuja. Myöhemmin koruja alettiin valmistaa valamalla teollisesti tuotettuina korusarjoina ja valmistusmateriaaleina käytettiin kultaa, hopeaa ja pronssia.
Sarpaneva aloitti muotoilijanuransa Merkkikeskus Sorsan yhteyteen perustetussa ateljeessa 1960-luvun alkupuolella. 1960-luvun puolivälillä hän aloitti yhteistyön Kalevala Korun kanssa, ja myöhemmin vuonna 1967 hän ryhtyi Turun Hopea Oy:n taiteelliseksi muotoilijaksi, jossa hän työskenteli kuolemaansa saakka taiteellisena johtajana.
Hänestä ei ole juuri tehty lehtiartikkeleita, ja vuonna 1978 kuolemansa jälkeen hän on jäänyt henkilönä ja muotoilijana julkisuudelta sivuun ja kuuluisamman pikkuveljen Timo Sarpanevan varjoon, poikkeuksena vuonna 2013 WSOY:n julkaisema kirja "Koko kansan korut" ja näyttely "Pronssitulet – metalli- ja korutaidetta", jotka esittelivät Sarpanevan tuotantoa.
Sarpaneva oli varsinaiselta ammatiltaan graafikko ja hän toimi jonkin aikaa graafikkona ja mainossomistajana.
Sarpanevan ensimmäinen vaimo oli lavastaja ja pukusuunnittelija Anneli Qveflander-Sarpaneva; hänen toinen puolisonsa oli Pirkko-Liisa Sarpaneva (nyk. Bertin); poika kelloseppä Stepan Sarpaneva syntyi toisesta avioliitosta. Pentti Sarpanevan veli oli taiteilija ja professori Timo Sarpaneva.
A Most Violent Year
A Most Violent Year on vuonna 2014 ensi-iltansa saava J. C. Chandorin ohjaama ja käsikirjoittama toiminta- ja rikosdraamaelokuva. Sen pääosissa ovat Oscar Isaac, Jessica Chastain, Alessandro Nivola, David Oyelowo, Albert Brooks ja Catalina Sandino Moreno. Elokuva sijoittuu New Yorkiin talvella 1981, joka on yksi rikollisimmista vuosista kaupungin historiassa.
Takamaa (Pirkkala)
Takamaa on Pirkkalan 11. kunnanosa ja kylä. Takamaalla on jäähalli, tankkausasema ja kauppa. Uimaranta on Vähäjärvellä, jonne on noin kilometri. Takamaalta lähtee polkuja luontoon, esimerkiksi kohti järviä. Seutu on rauhallista.
Alueen kautta kulkee Vaitin teollisuusalueelta lähtevä bussiyhteys 1B Tampereelle.
Asutus on omakotitalo- ja rivitalopainotteista, ja eniten on rivitaloja. Pirkkalan kuntakeskukseen Takamaalta on sijainnista ja reitistä riippuen 1-3 kilometriä. Takamaan rakentaminen alkoi 1980-luvulla ja jatkui 1990-luvulle. Kylässä asuu noin 400 asukasta.
Takamaalla on Keisarinviitan läheisyydessä leikkipuisto.
Kauheimmat joululaulut
Kauheimmat joululaulut on KC/MD Mafian kokoelma-albumi vuodelta 2012. Albumilla esiintyvät Eevil Stöö, Koksukoo, Pikku Herkko, DJ Kridlokk, Thono Slowknow, Aztra ja Tuuttimörkö. Albumin julkaisi Monsp Records ja sen on tuottanut alusta loppuun Koksukoo. Se julkaistiin 1000 kappaleen CD-painoksena ja 500 kappaleen LP-painoksena. Levy sisältää yhtyeen aiemman "Mustajoulu" digijulkaisun kokonaisuudessaan. Levystä on julkaistu instrumentaaliverstio digitaalijulkaisuna.
Kappaleet 1-3 julkaistiin alun perin "Mustajoulu"-digialbumilla vuonna 2011, kun taas kappale 4 ilmestyi aiemmin Eevil Stöön EP-julkaisuilla Eevil Stöön joulumanteli + rusinat ja Joulustöö.
Jatkosodan vastarinta
Jatkosodan vastarintaa suoritettiin Suomessa jatkosodan aikana vuosina 1941–1944. Toimijat koostuivat lähinnä kommunisteista, mutta myös joistakin sosiaalidemokraateista, jotka vastustivat Suomen natsi-Saksan aseveljenä käymää sotaa. Vastarinta perustui pääasiassa infrastruktuurin sabotoimiseen ja vakoiluun Neuvostoliiton hyväksi.
Vastarinta oli löyhästi organisoitunutta, eikä sillä ollut yhtenäistä keskusjohtoa.
Vastarinnan toiminta käsitti aluksi lähinnä erilaisten lentolehtisten painattamista ja jakelua, mutta laajeni myöhemmin erilaisiksi tihutöiksi ja sabotaaseiksi, joilla oli tarkoitus vaikeuttaa Saksan ja Suomen sotaponnisteluja. Iskut kohdistuivat armeijan kohteisiin sekä esimerkiksi sähkönjakeluun ja rautateihin. Osaa voidaan pitää pelkästään symbolisina ja niiden tarkoituksena oli osoittaa, etteivät kaikki hyväksyneet sotaa. Vastarintaliike ei kohdistanut toimiaan ihmisiä vastaan, mutta pidätysten yhteydessä käydyissä tulitaisteluissa sai kuitenkin surmansa vastarintaliikkeen jäsenten lisäksi myös viranomaisia. Aktiivisinta toiminta oli Tampereella, jossa vaikutti noin puolentoista vuoden ajan Pellervo Takatalon kesäkuussa 1941 kokoama nuorista muodostunut vastarintaryhmä. Tampereen vastarintaliikkeen toiminnasta kertoo myös Hannu Salaman tunnettu romaani "Siinä näkijä missä tekijä". Vastarintaliike harjoitti myös vakoilua ja teki yhteistyötä Neuvostoliiton lähettämien desanttien kanssa, joista osa oli alun perin suomalaisia kuten Väinö Niilo-Rämä ja Arvo Lamminen.
Jatkosodan vastarintaliikkeeseen voidaan katsoa kuuluvaksi myös niin sanotut metsäkaartilaiset, jotka olivat rintamapalveluksesta kieltäytyneitä reserviläisiä. Suurin osa heistä oli vakaumuksellisia kommunisteja. Joukossa oli runsaasti talvisodan veteraaneja, jotka kieltäytyivät lähtemästä uuteen sotaan natsi-Saksan rinnalla ja valitsivat sen sijaan piileskelyn metsiin rakentamissaan piilopaikoissa. Metsäkaartilaisten suurimpia keskittymiä oli muun muassa Satakunnan ja nykyisen Pirkanmaan alueilla kuten Hämeenkyrössä sekä Länsi-Lapin Kolarissa ja Kittilässä. Hämeenkyrössä metsäkaartilaisia oli noin 100, mikä edusti lähes 10% osuutta paikkakunnan reserviläisistä. Rintamalta kieltäytyneitä piileskeli myös joissakin kaupungeissa, kuten Tampereella ja Helsingissä.
John McCarthy (jääkiekkoilija)
John McCarthy (s. 9. elokuuta 1986 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa AHL-joukkue Worcester Sharksissa. Hänellä on sopimus St. Louis Bluesin kanssa.
McCarthy pelasi Bostonin yliopiston joukkueessa ennen kuin tuli varatuksi San Jose Sharksiin numerolla 202 .
McCarthy sai ensimmäisen pisteensä NHL:ssä 21. lokakuuta 2010, kun syötti Scott Nicholin Colorado Avalanchen verkkoon avauserän lopulla tekemän tasoitusmaalin. Ensimmäisen maalinsa hän teki seuraavassa pelissä 23. lokakuuta Edmonton Oilersia vastaan ohittaessaan maalivahti Nikolai Khabibulinin.
Viidennellä Sharksin organisaatiossa pelaamallaan kaudella 2013–2014 McCarthy pelasi Worcesterin ja San Josen välillä. NHL:ssä hän pelasi 36 ottelua, joissa teki yhden maalin ja yhden maalisyötön.
4. heinäkuuta 2014 McCarthy siirtyi yhden vuoden kaksisuuntaisella sopimuksella St. Louis Bluesiin. 14. tammikuuta 2015 St. Louis lainasi McCarthyn pelaamaan takaisin Worcester Sharksiin. Hänen tilalleen St. Louisin farmijoukkue Chicago Wolvesiin siirtyi pelaamaan Adam Burish.
Merdjayoun taistelu
Merdjayoun taistelu käytiin toisessa maailmansodassa 19. - 24. kesäkuuta 1941 osana operaatio Exporteria liittoutuneiden ja Vichyn Ranskan Libanonissa olleiden joukkojen välillä. Taistelussa Libanoniin edenneet australialaisjoukot puolustautuivat vastahyökkäyksen aloittaneita ranskalaisjoukkoja vastaan Merdjayounissa ja sen ympäristössä. Australialaiset olivat ryhmittyneet puolustukseen Brittiläiseen Palestiinaan johtavaan solaan.
Intian 5. jalkaväkiprikaatin joukot olivat joutuneet saarroksiin Mezzeen lähellä Damaskosta ja saarrettujen avuksi lähetettiin Australian 6. divisioonan 3. pataljoona (). Australialaisjoukot eivät kuitenkaan kerenneet paikalle ennen piiritettyjen puolustuksen romahtamista ammusten loputtua.
Prikaatikenraali Berryman jakoi Merdjayounin alueen kolmeen sektoriin. Oikealle sivustalle Hermonin alueelle everstiluutnantti Corbyn 33. pataljoona, keskustaan majuri Onslowin 6. ratsuväkirykmentti ja vasemmalle kohti Merdjayounia everstiluutnantti Wellingtonin alaisuuteen 2. pioneeripataljoona sekä komppania 5. pataljoonasta. Kullekin alueelle ryhmitettiin lisäksi panssarintorjuntatykkejä. 25. pataljoona hyökkäsi vasemmalta koukaten Litanin alueelle tavoitteenaan hautausmaa taloryhmä linnoituksen pohjoispuolella.
Tykistö aloitti tulen Merdjayounin linnoitukseen. Oikea sivusta eteni kaupunkiin työntäen ranskalaisia edellään. Ranskalaisten ryhmittyessä taloihin, jolloin niistä käytiin yksittäisiä taisteluita. Hautausmaan hallinnasta käytiin kova, mutta lyhyt taistelu. Oikealla etenevä komppania eteni ranskalaisten tykistötulen viivästyttämänä taloryhmälle vangiten kolmetoista ranskalaista. Taloryhmän hallinnasta käytiin kuitenkin taisteluita. Alueella havaittiin panssarivaunuja ja panssariautoja. Hyökänneet australialaisjoukot ilman panssarintorjunta-aseistusta joutuivat lopulta antautumaan ylivoiman edessä. Neljä vaunuista lähti kohti hautausmaata, mutta ne saatiin torjuttua.
Kultaseni
Kultaseni ("Darling") on John Schlesingerin ohjaama mustavalkoinen elokuva vuodelta 1965. Se on satiirinen kuvaus mallintöistä show-bisnekseen pyrkivästä nuoresta naisesta, jota esittää Julie Christie. Elokuva herätti julkaisuaikanaan kohua rohkeiden seksikohtaustensa ansiosta myös länsimaissa, mutta erityisesti Moskovan elokuvajuhlilla Neuvostoliitossa.
Elokuva sai runsaasti palkintoja molemmin puolin Atlanttia. Se sai neljä Bafta-palkintoa: paras brittiläinen miesnäyttelijä (Dirk Bogarde), paras brittiläinen naisnäyttelijä (Julie Christie), paras mustavalkolavastus (Ray Simm) ja paras brittiläinen käsikirjoitus (Frederic Raphael).
Christie sai parhaan naisnäyttelijän Oscarin ja lisäksi elokuva sai puvustus- ja käsikirjoitus-Oscarin.
Kriitikko Arto Pajukallio on luonnehtinut elokuvaa kyyniseksi aikalaismoraliteetiksi, osin vanhentuneeksi mutta yhä kiinnostavaksi.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kultaseni" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Mera
Mera on DC Comics -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen kuningatar. Jack Millerin ja Nick Cardyn luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1963 "Aquaman" -sarjakuvalehden numerossa yksitoista. Mera on Vesimiehen vaimo ja Aqua-ulottuvuuden kuningatar.
Mera on kotoisin Aqua-ulottuvuudesta, joka tunnetaan myös nimellä Xebel. Hän tapasi Vesimiehen ja Vesipojan Maassa ollessaan pakomatkalla. Leron-niminen roisto oli ottanut hallintaansa kyseisen kuningaskunnan. Vesimies ja Vesipoika lupaavat auttaa Meraa, mutta he joutuvat vangeiksi. Vesimies onnistuu lopulta kukistamaan Leronin Quispin avulla. Mera päättää luopua kruunustaan ja antaa sen V’lanalle, kun hän itse palaa Atlantikseen ja menee myöhemmin Vesimiehen kanssa naimisiin.
Mera esiintyi animaatiosarjassa "Justice League", jossa hahmon äänenä toimi Kristin Bauer. Hahmon alkuperästä ei mainita mitään, eikä myöskään supervoimia esitetä ollenkaan. Mera toimii lähinnä vain Vesimiehen vaimona sivuroolissa. Hahmon ulkoasu muistuttaa hopeakauden sarjakuvia.
Mera teki kolmannen esiintymisensä animaatiosarjassa "Batman – pelottomat", jossa hänellä oli edellisen sarjan tapaan pieni rooli. Tällä kertaa hänellä näytettiin olevan supervoimana vahvuus, kun hän taisteli yhdessä Vesimiehen kanssa Pingviinin kätyreitä vastaan.
Resoluutio (kemia)
Resoluutio tarkoittaa kemiassa erotusmenetelmää, jota käytetään puhtaiden enantiomeerien erottamiseen raseemisesta seoksesta. Resoluutio perustuu joko enantiomeerien erilaisiin kemiallisiin johdannaisiin tai enantiomeereista johdettujen diastereomeerien erilaisiin fysikaalisiin ominaisuuksiin. Resoluutiota käytetään laajasti kemianteollisuudessa esimerkiksi lääketeollisuudessa enantiomeerien seokseen, vaikka kaikkien resoluutiomenetelmien huono puoli verrattuna asymmetriseen synteesiin on korkeintaan 50% saanto.
Kiteytykseen perustuvassa menetelmässä raseemisessa seoksessa olevista enantiomeereistä muodostetaan diastereomeerinen suola. Happamien yhdisteiden kuten karboksyylihappojen erotuksessa käytetään enantiomeerisesti puhtaita emäksisiä yhdisteitä, tyypillisimmin optisesti aktiivisia amiineja. Tällaisia ovat muun muassa metyylibentsyyliamiini, brusiini ja kinkonidiini. Karboksyylihapoista voidaan muodostaa myös esteri, kun niiden annetaan reagoida optisesti aktiivisen alkoholin tai alkoksidin kanssa. Emäksisten orgaanisten yhdisteiden resoluutioon käytetään optisesti aktiivisia happoja kuten viinihappoa, mantelihappoa ja kamferisulfonihappoa. Eri enantiomeereista johdetut diastereomeerit eroavat toisistaan. Niillä voi olla esimerkiksi erilainen sulamispiste ja liuokoisuus. Kiteytykseen perustuvassa resoluutiossa tyypillisesti halutusta enantiomeerista muodostettu diastereomeeri on niukkaliukoisempi ja kiteytyy ulos liuottimesta. Toisesta enantiomeerista muodostettu diastereomeerinen suola jää liuokseen. Resoluutiota kiteyttämällä käytetään muun muassa naprokseenin tuotannossa.
Enantiomeerien erottaminen voidaan suorittaa käyttäen hyväksi korkean erotuskyvyn nestekromatografiaa eli HPLC-menetelmää. Tässä menetelmässä sekä paikallaan pysyvä faasi on kiraalinen ja vain tiettyä enantiomeeria. Eri enantiomeerit vuorovaikuttavat eri tavoin stationäärifaasin kanssa ja niiden retentioaika on erilainen. Näin ollen yhdisteen eri enantiomeerit kulkeutuvat kromatografiakolonnin läpi eri nopeuksilla ja erottuvat toisistaan. Resoluutio käyttäen HPLC-menetelmää soveltuu lähinnä laboratoriomittakaavaan.
Kineettisessä resoluutiossa enantiomeerien eorttuminen perustuu niiden erilaisiin reaktionopeuksiin kiraalisen resoluutioreagenssin kanssa. Kineettisissä resoluutioissa tyypillisimmin tarpeeton väärän stereokemian omaava enantiomeeri reagoi nopeammin kuin haluttu tuote, jolloin haluttu tuote jää reagoimattomana liuokseen ja voidaan erottaa. Kineettisissä resoluutioissa voidaan käyttää kiraalisia apuaineita, mutta teollisuudessa käytetyimpiä ovat entsyymit. Erityisesti amideja ja estereitä hajottavat hydrolaasit ovat yleisessä käytössä.
Leikkiviä poikia
Leikkiviä poikia on suomalaisen taiteilijan Verner Thomén öljyvärityö kankaalle vuodelta 1903. Se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se hankittiin vuonna 1904 ja on kooltaan 111×140,5 cm.
Verner Thomé kuvasi paisteisella rannalla olevia alastomia pikkupoikia useampaankin työhönsä. Tämä "Leikkiviä poikia" on beigen- ja kullansävyissään onnistunut tallentamaan pikkupoikien oleilua rantahietikolla tapaan, joka ilmentää aikuistenkin henkeä noina aikoina. 1900- luvun alkuvuosina oli Suomessakin nousussa terveysajattelu, jolloin niin aikuiset kuin lapsetkin hakivat elämänvoimaa auringosta ja rannoilta. Modernin alastomuuskulttuurin hengessä sivistyneistö läksi mukaan naturalismiin ja auringonpalvontaan: käytännöllistä vitalistista elämäntapaa.
"Leikkiviä poikia" on maalattu Suursaaressa, jossa Thomé maalasi 1900-luvun alun kesinään näitä merenrantakuviaan. Maalaus oli esillä Pariisissa järjestetyssä Suomen taiteen näyttelyssä vuonna 1908. Thomé muutti suuntaansa kohti ranskalaista värimaailmaa noina aikoina. Pointillinen "Kylpeviä poikia" (1910) ja "Poikia rantakivillä" (n.1910-1911) ovat myös tunnetuimpia Ateneumin taidemuseon hallussa olevia hänen tämän aihepiirin töitään.
Toivo Venetjoki
Toivo Venetjoki (9. kesäkuuta 1906 Halsua – 16. helmikuuta 1988 Kokkola) oli suomalainen kanteleensoittaja ja pelimanni, varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä.
Venetjoki oppi kanteleen soiton kymmenvuotiaana seuratessaan naapurissa asuneiden kahden enonsa Eino Tulikarin (entinen Tofferi) ja ja hänen veljensä Oskari Tofferin soittoa. Sukuun kuului muitakin kanteleensoittajia, muun muassa Matti Karvonen ja hänen serkkunsa Viljo Karvonen.
Venetjoki aloitti esiintymisensä 1930-luvulla, jolloin hän kierteli soittamassa lähiseudulla. Lisäksi hän säesti Halsuan viulupelimanneja kanteleella ja harmonilla ja soitti joskus viuluakin.
Venetjoki käytti soittaessaan paljon ”kruusausta”, koristelua ja muuntelua. Tähän sisältyy paljon korusäveliä, trioleja ja trillejä. Soittotyylin lisäksi myös kanteleen ääni erotti hänet muista Perhonjokilaakson kanteleensoittajista. Kanteleen ääni oli heleämpi kuin muilla. Syynä tähän olivat poikkeuksellisen kireälle viritetyt kielet ja tallana käytetty paksu metallilanka kielten alla.
Venetjoen ohjelmisto sisälsi runsaasti hää- ja pelimannimusiikkia. Hän piti kuitenkin kanteletta mieluummin kotisoittimena ja soitti mieluummin yksinään kuin suuressa joukossa ja suurissa esiintymistilaisuuksissa.
Venetjoki nimitettiin mestaripelimanniksi Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla 1972.
Sittang-joen taistelu
Sittang-joen taistelu käytiin toisen maailmansodan loppuvaiheessa keisarillisen Japanin armeijan jäljellä olevien joukkojen vetäytyessä Burmasta itään. Britit saivat kuitenkin tiedon pakoyrityksestä.
The Giver
The Giver on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Phillip Noycen ohjaama tieteiselokuva. Se perustuu Lois Lowryn samannimiseen romaaniin vuodelta 1993.
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 15. elokuuta 2014.
The Imitation Game
The Imitation Game on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Morten Tyldumin ohjaama historiallinen sotadraamaelokuva matemaatikko Alan Turingista. Turing tunnetaan natsi-Saksan Enigma-koodin selvittäjänä toisen maailmansodan aikana. Turing tuomittiin myöhemmin homoseksuaalisuudesta. Elokuvassa Turingia näyttelee Benedict Cumberbatch. Elokuva perustuu Andrew Hodgesin elämäkertaan "Alan Turing: The Enigma" ja elokuvan on käsikirjoittanut Graham Moore.
Elokuva sai ensi-iltansa Telluriden elokuvajuhlilla vuonna 2014. Elokuva esitetiin myös Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2014, jossa se palkittiin elokuvajuhlien pääpalkinnolla. Elokuvateatterihin elokuva saapui Yhdysvalloissa 21. marraskuuta 2014. Suomessa ensi-ilta oli 20. helmikuuta 2015. Elokuva palkittiin parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscarilla.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 27 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 85 prosenttia oli positiivisia. The Independent -lehden Kaleem Aftab antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja kutsui elokuvaa vuoden parhaaksi brittielokuvaksi. Elokuva palkittiin Toronton elokuvajuhlien pääpalkinnolla ja saman palkinnon ovat voittaneet muun muassa elokuvat "Kuninkaan puhe, Slummien miljonääri ja 12 Years a Slave".
Daniel Huttlestone
Daniel Richard Huttlestone (s. 17. syyskuuta 1999 Havering, Essex, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Gavrochen roolistaan vuoden 2012 musikaalielokuvassa "Les Misérables". Huttlestone näyttelee Jaakkoa vuoden 2014 musikaalielokuvassa "Into the Woods".
Rebecca Hall
Rebecca Maria Hall (s. 19. toukokuuta 1982 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "The Prestige", "Vicky Cristina Barcelona", "The Town", "Frost/Nixon", "Iron Man 3" ja "Transcendence".
Hallin isä on teatteriohjaaja, ja Hall onkin näytellyt useissa isänsä ohjaamissa produktioissa, kuten "Miten haluatte", "Man and Superman", "Galileon tytär" ja "Don Juan". Lisäksi hän on esiintynyt Hermionen roolissa kiertuenäytelmässä "Talvinen tarina" sekä Varyana näytelmässä "Kirsikkapuisto".
Hall teki debyyttinsä televisiossa vuonna 1992, kun hän esiintyi brittiläisessä minisarjassa "The Camomile Lawn".
Leon Diakonos
Leon Diakonos (, , ”Leon Diakoni”, noin 950–1000) oli bysanttilainen historioitsija.
Leon Diakonos syntyi maaseudulla Kaloessa Vähässä-Aasiassa. Hänen vanhempansa eivät olleet kovin varakkaita, mutta pystyivät kuitenkin lähettämään hänet koulutukseen Konstantinopoliin, jossa hänestä tuli diakoni keisarilliseen palatsiin noin vuosina 975–980. Hän kirjoitti 10 historian kirjaa, jotka käsittelivät Bysantin keisarien Romanos II:n, Nikeforos II Fokasin, Johannes I Tzimiskesin hallituskausia sekä varhaisia aikoja keisari Basileios II:n hallitusajalta. Hänen kirjoituksensa perustuivat useimmiten hänen omiin silminnäkijähavaintoihin eri tapahtumista. Leonin kirjoitustyyli oli hyvin klassinen, koska hän käytti samanlaista kieltä kuin runoilija Homeros sekä muut muinaisen Kreikan historioitsijat kuten Agathias. Leon tunnetaan erityisesti hänen silminnäkijähavainnoistaan Kiovan suuriruhtinas Svjatoslavin ajoilta, jolloin rusit hyökkäsivät Bulgariaan vuonna 969 sekä taistelivat Bysantin valtakuntaa vastaan eri puolilla..
Leon seurasi keisari Basileiosta hänen sotaretkilleen ja vuonna 986 hän oli vähällä kuolla taisteluissa bulgaareja vastaan. Leonin myöhemmistä vaiheista tiedetään vain vähän, ja niistä on kolme eri teoriaa. Ensimmäisen teorian mukaan hän kuoli eikä sen vuoksi ehtinyt tekemään loppuun teostaan "Historia" Basileios II:n hallitusajalta. Toisen teorian mukaan keisari ihastui häneen puheeseensa niin paljon, että lähetti hänet suurlähettilääkseen Italiaan 996–998. Sen jälkeen Leonista tuli ilmeisesti piispa Synodiin, mutta tämä versio on hyvin kiistanalainen. Kolmannen teorian mukaan hänestä tuli Kaarian metropoliitta. Tosin tämä on myös kiistanalaiseksi jäänyt asia.
Leonin "Historia"-teos on kirjoitettu 10 kirjaan, jotka kuvaavat tapahtumia vuosilta 959–976, mutta siinä on myös vanhempia kertomuksia sekä silminnäkijähavaintoja vuosilta 989–992. Ilmeisesti teos on tehty juuri noina vuosina. Hän oli hiukan erilainen historioitsija kuin edeltäjänsä ja aikalaisensa. Leon pyrki kirjoittamaan tapahtumille myös taustatietoja sekä määrittelemään niiden syitä ja seurauksia. Hän asettaa kyseenalaiseksi keisarien Nikeforos II Fokasin ja Johannes I Tzimiskesin sotaretket sekä keisari Basileios II:n hallituskauden alkuajalta. Sen vuoksi hänen hallitusaikanaan teosta ei julkaistu, vaan Leon itse julkaisi sen hiukan ennenaikaisesti vuonna 976, jolloin Leon oli olettanut Basileioksen tulevan syrjäytetyksi eri kapinoiden vuoksi. Tosin Basileios pysyi vallassa vielä paljon pidempään.
Harjavallan kaupungintalo
Harjavallan kaupungintalo on Arkkitehtuuritoimisto Lappi-Seppälä & Martaksen suunnittelema vuonna 1952 valmistunut kaupungintalo Harjavallassa. Alun perin se oli kunnantalo ja vuosina 1968–1976 kauppalantalo. Satakunnantien, eli Nakkilaan johtavan Yhdystie 2453:n varrella sijaitseva rakennus korvasi valmistuessaan ahtaaksi käyneen Harjavallankadulla toimineen kunnantalon. Samaan kokonaisuuteen kuuluvat myös vieressä sijaitsevat kunnan virkailijoille rakennetut asuintalot. Rakennukseen ei ole tehty suuria muutostöitä ja se on edelleen alkuperäisessä asussaan.
Kaupungintalon sisätiloissa on kuvanveistäjä Uno Aron patsaat "Harkinta" ja "Työhönlähtö" sekä pronssireliefi "Onnellinen perhe", jotka ovat kaikki paljastettu vuonna 1959. Rakennuksen edustalla on suihkulähde sitä ympäröivine istutuksineen.
Lahdesjärvi
Lahdesjärvi on yksi Tampereen kaupunginosista. Se sijaitsee kaupungin eteläisessä osassa. Lahdesjärven alueella on muun muassa Ikea sekä ABC-liikennemyymälä. Lahdesjärven naapurikaupunginosia ovat Lakalaiva, Nirva, Peltolammi, Multisilta, Vuores ja Hallila. Lahdesjärvi sijaitsee noin neljä ja puoli kilometriä etelään Tampereen keskustasta.
Tampere–Helsinki-moottoritien ja Tampereen itäisen ohitustien risteyksen kaakkoispuolella sijaitseva Lahdesjärvi on kaupunginosana nuori, sillä sen asemakaava vahvistettiin vuonna 1994. Nimi Lahdesjärvi on alun perin tarkoittanut kapean salmen erottamaa lahtea Särkijärven pohjoispäässä. Vielä 1970-luvun kartoissa esiintyy nimi Lahdenjärvi. Vanhaa paikallisnimistöä alueella edustavat kadunnimet Aunankorvenkatu ja Aunankaari (Aunankorpi), Eskonperkiönkatu (Eskonperkiö) ja Leppästensuonkatu (Leppästensuo), muutoin nimistö on alueella toimiviin konepajoihin viittaavia ryhmänimiä. Kadunnimet Postitorvenkatu ja -raitti viittaavat alueella aikoinaan sijainneeseen postivarikkoon.
Oare
Oare (Romanian kielellä "Oikeasti") on romanialaisartisti Innan kappale, joka nauhoitettiin alun perin marraskuussa 2007 sekä uudelleennauhoitettiin elokuussa 2012. Kappaleen on sekä sanoittanut että tuottanut Play & Win ja sen oli tarkoitus alun perin olla "INNdiA"-singlen jälkeinen singlejulkaisu Party Never Ends-albumilta. Mutta koska se ei ajan myötä kiinnostanut enää artistia, se korvattiin singlellä "More than Friends" ja tämän myötä sitä ei koskaan julkaistu albumilla. Kappale ei onnistunut edes kotimaassaan pääsemään listoille.
Oare (Viralliset versiot)
Michael Winterbottom
Michael Winterbottom (s. 29. maaliskuuta 1961 Blackburn, Lancashire, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen elokuvaohjaaja.
Winterbottom on syntyisin Lancashiresta. Hän kävi koulunsa Blackburnissa ja jatkoi opintojaan Oxfordin yliopistossa, jossa hänen pääaineensa oli englannin kieli. Elokuvaopintonsa hän suoritti Bristolin yliopistossa.
Winterbottomin ohjaajanura käynnistyi televisiossa vuonna 1989, jolloin hän ohjasi Ingmar Bergman -aiheisen dokumenttielokuvan. Hän ohjasi televisiosarjojen jaksoja sekä televisioelokuvia. Tunnetuimpiin TV-ohjauksiin kuuluu neliosainen sarja "Family" vuodelta 1994; käsikirjoittajana toimi Roddy Doyle.
Teatterielokuvia Winterbottom alkoi ohjata vuonna 1995. Esikoisohjaus "Butterfly Kiss" kertoo biseksuaalisesta sarjamurhaajasta. Myöhemmistä ohjauksista voidaan mainita erityisesti draama "Wonderland" (1999), komedia "24 Hour Party People" (2002), tieteisromanssi "Code 46" (2003), metafiktiivinen komedia "" (2006) ja film noir "Tappaja sisälläni" (2010).
Winterbottomin myöhemmistä TV-ohjauksista tunnetuimpia on kuusiosainen sarja "The Trip – matkamiehet Brydon ja Coogan" (2010), jota on esitetty myös Suomessa. Sarjan pääosissa nähdään Winterbottomin vakiokasvot Steve Coogan ja Rob Brydon. Sarja sai jatkoa vuonna 2013: "The Trip to Italy".
Traktorijatzit
Traktorijatzit on Viitasaaren Suovanlahdella järjestettävä musiikkifestivaali. Ensimmäisen kerran tapahtuma järjestettiin vuonna 2004, ja siitä lähtien Traktorijatzit on järjestetty joka heinäkuussa.
Tapahtuman järjestää Traktorijatzit ry, jonka puheenjohtajana toimii Yrjö Kuusrainen. Ohjelmaan kuuluu paitsi musiikkia — jatsia, poppia ja rokkia — myös muuta ohjelmaa sekä erityinen traktorikulkue eli traktorimarssi, jossa nähdään vanhoja traktoreita.
Pasi Kauppinen
Pasi Kalevi Kauppinen on suomalainen basisti ja säveltäjä.
Kauppinen on soittanut Silent Voicesissa. Vuonna 2013 hän korvasi Sonata Arctica -yhtyeessä Marko Paasikosken ja ryhtyi yhtyeen basistiksi. Hän soittaa bassoa levyillä Pariah's Child, sekä The Ninth Hour. Pasi Kauppinen on kotoisin Kokkolasta. Hän soittaa Warwick Streamer -bassoilla ja MESA/Boogie -vahvistimilla.
Jaime Alguersuari, Sr.
Jaime Alguersuari Tortajada (s. 2. huhtikuuta 1950) on espanjalainen entinen ratamoottoripyöräilijä.
Alguersuari ajoi vuosina 1973 ja 1975 MotoGP-luokassa kaksi kilpailua Derbillä, joissa molemmissa hän sijoittui seitsemänneksi ja sai neljä pistettä. Alguersuari Sr.:n poika Jaime Alguersuari kilpaili Formula 1-sarjassa vuosina 2009-2011 Toro Rossolla, sijottuen parhaimmillaan seitsemänneksi. Hän on kilpaillut myös pikkuformuloissa.
Nykyisin Alguersuari omistaa World Series by Renaultin. Hän on Espanjassa kuuluisa multimiljonääri ja liikemies. Alguersuari Sr.:n avulla monet nykyiset F1-kuljettajat ovat saaneet näytönpaikan, mukaan lukien hänen oma poikansa.
Fredrik Donner
Fredrik Donner jr. (2. helmikuuta 1953 – 2016) oli suomalainen ralliautoilija, joka kilpaili Rallin MM-sarjassa kausina 1973 ja 1987 ajaen yhteensä viisi starttia ja saaden kaksi pistettä. Hänen paras sijoituksensa oli Norsunluurannikon MM-rallin 1987 yhdeksäs sija Subarulla. Kyseinen ralli oli Donnerin kauden ainoa kilpailu. Kaudella 1973 hän kilpaili Opelilla neljä kilpailua oltuaan parhaimmillaan Ruotsin MM-rallin kymmenes. Muut kilpailut kaudella hän keskeytti. Hän oli parhaimmillaan (1987) MM-sarjan 58 kahdella MM-pisteellään.
16. kesäkuuta uutisoitiin Donnerin kuolleen syöpään 63-vuotiaana.
Bubble Pop
Bubble Pop on korealaisartisti Hyunan levyttämä K-pop-kappale hänen ensimmäiseltä, Bubble Pop!-EP:ltä. Sen jukaisi Cube Entertainment digitaalisesti ladattavana singlenä 5. heinäkuuta 2011.
Kappaleeseen liittyvän musiikkivideon teaseri julkaistiin 30. kesäkuuta 2011. Musiikkivideo kuvattiin Okinawassa, Japanissa. Koko video julkaistiin kaikkien katsottavaksi 4. heinäkuuta 2011 ja sillä vierailee lyhyessä cameo-roolissa myös Lee Joon MBLAQ:sta.
Retry
Retry on suomalaisen Rovio Entertainmentin kehittämä mobiilipeli, joka julkaistiin 6. toukokuuta 2014 iOS:lle, alun perin vain Suomessa, Kanadassa ja Puolassa. Peli julkaistiin maailmanlaajuisesti 22. lokakuuta 2014, tällöin myös Androidille.
Pelissä ohjataan lentokonetta, jolla kuuluu lentää maaliin asti useissa eri kentissä, varoen esteitä. Kentät ovat suoraviivaisia ja sivultapäin kuvattuja. Kenttiin tulee niiden vaikeutuessa erilaisia esteitä, kuten tuulenpuuskia. Lentokone osaa tehdä silmukoita. Pelissä voi ostaa välietappeja, joista pääsee jatkamaan kenttää, jos osuu esteeseen. Jos pelaaja osuu esteeseen, kenttä alkaa välittömästi uudelleen. Pelissä on retrohenkiset 8-bittiset grafiikat.
Aimo Heino
Aimo Uuno Heino (30. huhtikuuta 1924 Koivisto – 24. marraskuuta 1985) oli suomalainen näyttelijä.
Heino näytteli uransa alussa Lahden Teatterissa 1947–1949, Iisalmessa 1950–1953, Tampereen Työväen Teatterissa 1954–1955 ja sitten Kemissä, Jyväskylässä ja Joensuussa. 1970-luvun alkuvuosina Heino näytteli Porissa.
Aimo Heino on näytellyt muutamissa televisio- ja teatterielokuvissa, kuten "Hyvästi Mansikki" (1970), "Amalia" (1973), "Yhden miehen sota" (1974), "Lossi" (1980) ja "Vapaa duunari Ville-Kalle" (1984).
Heinon puoliso oli näyttelijä Hilkka Ollikainen.
Denis Nagulin
Denis Nagulin (ven. Дени́с Нагу́лин, s. 27. marraskuuta 1992 Pietari, Venäjä) on venäläinen moottoriurheilija.
Nagulin aloitti uransa vuonna 2008 Venäjän Touring Car Light -sarjassa sijoittuen sarjan 13:nneksi. Vuonna 2009 Nagulin ajoi Legends-luokkaa Suomessa. Hän ei kuitenkaan ilmoittautunut sarjaan, eikä näin ollen kerännyt Legends Trophyn pisteitä. Vuonna 2010 hän jatkoi sarjassa ja sijoittui 18:nneksi.
Vuonna 2011 Nagulin ajoi Eurocup Formula Renault -sarjassa, jossa hän ei saavuttanut pisteitä. Vuonna 2012 Nagulin siirtyi European F3 Open -sarjaan sijoittuen sarjan 20:nneksi. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua Formula Renault Alps -sarjassa. Vuonna 2013 Nagulin jatkoi F3 Open -sarjassa sijoittuen sarjan 19:nneksi. Samana vuonna hän kilpaili Formula Abarth -sarjassa voittaen yhden kilpailun. Vuonna 2014 Nagulin ajoi kaksi kilpailua GP3-sarjassa Trident-tallin kuljettajana saavuttamatta pisteitä.
Maverick Viñales
Maverick Viñales (s. 12. tammikuuta 1995) on espanjalainen ratamoottoripyöräilijä, joka kaudella 2017 kilpailee MotoGP-luokan Movistar Yamaha -tallissa. Hän voitti Moto3-luokan maailmanmestaruuden kaudella 2013.
Figueresissa syntynyt Viñales aloitti moottoripyöräilyn jo kolmevuotiaana. Vuonna 2011 hän siirtyi Moto3-luokan edeltäjään, 125-kuutioisiin. Hän voitti kauden aikana neljä kilpailua ollen sarjan kolmas. Seuraavana vuonna Viñales jatkoi nyt Moto3:ksi muuttuneessa 125-kuutioisten sarjassa. Hän onnistui voittamaan kaudella viisi osakilpailua ollen jälleen sarjan kolmas. Kaudella 2012 Viñales voitti vain kolme kilpailua, mutta tasaisuutensa ansioista hänet kruunattiin kauden jälkeen Moto3-luokan maailmanmestariksi. Hän oli kauden kymmenessä ensimmäisessä osakilpailussa jokaisessa palkintopallilla ja kauden seitsemästätoista osakilpailusta viidessätoista palkintopallilla seisoi Maverick Viñales. Huonoimmillaan hän oli viides. Kaudeksi 2014 Viñales siirtyi Moto2-luokan Pons Racing-tiimiin. Hän voitti kauden aikana neljä kilpailua ollen sarjan kolmas.
Kaudeksi 2015 Viñales siirtyi MotoGP-sarjan SUZUKI ECSTAR -talliin.
Kausi 2017 alkoi Qatarin Losailin osakilpailun voitolla. Startti tapahtui paalupaikalta.
Viñalesin serkku Isaac Viñales kilpailee tällä hetkellä Moto3-luokassa Team Calvon riveissä. Maverick Viñales on 170 senttimetriä pitkä ja painaa 65 kiloa.
Paul Cullen
Paul Cullen (29. huhtikuuta 1803 lähellä Ballitorea, Kildaren kreivikunta – 24. lokakuuta 1878 Dublin) oli Dublinin arkkipiispa, joka kohosi ensimmäisenä irlantilaisena katolisen kirkon kardinaaliksi. Hänet tunnettiin tiukkana ultramontanistina.
Cullen opiskeli paavin yliopistossa Roomassa, josta hän väitteli tohtoriksi vuonna 1828. Seuraavana vuonna hänet vihittiin papiksi. Cullen toimi Rooman irlantilaisen kollegion rehtorina ja vallankumousvuonna 1848–1849 paavin propagandakollegion rehtorina. Hän onnistui suojelemaan kyseistä oppilaitosta vallankumouksellisilta pyytämällä Yhdysvaltain suojelusta. Paavi nimitti Cullenin vuonna 1849 Armaghin arkkipiispaksi Irlantiin ja hänet vihittiin virkaan seuraavana vuonna. Hän järjesti kesällä 1850 Thurlesissa Irlannin ensimmäisen katolisen synodin sitten vuoden 1642. Toukokuussa 1852 Cullen siirtyi Dubliniin. Hän ajautui nopeasti riitoihin Irlannin nationalistien kanssa ja kielsi vuonna 1853 hiippakuntansa papistolta julkisen politiikkaan osallistumisen. Hän tuomitsi varsinkin feeniläisten toiminnan ja tuki lojaalisti vallitsevaa valtiovaltaa. Cullen vaikutti myös katolisen yliopiston perustamiseen Dubliniin.
Vuonna 1866 Cullen nimitettiin ensimmäisenä irlantilaisena kardinaaliksi. Hän osallistui 1869–1870 Vatikaanin ensimmäiseen kirkolliskokoukseen, jossa hän kannatti enemmistön tavoin uutta oppia paavin erehtymättömyydestä. Juuri Cullenin on sanottu muotoilleen kirkolliskokouksen hyväksymän erehtymättömyysjulistuksen sanamuodon.
Johan Reinhold Taube
Johan Reinhold Taube (26. tammikuuta 1823 Tenhola – 11. toukokuuta 1898 Tenhola) oli suomalainen juristi ja moninkertainen valtiopäivämies.
Tauben vanhemmat olivat majuri Johan Reinhold Taube vanhempi ja Ottiliana Lovisa von Kraemer. Hän valmistui hovioikeuden auskultantiksi 1846 ja palveli kopistina senaatissa 1850-1858, kunnes siirtyi viljelemään sukutilaansa Tenholan Prästkullaa. Taube oli Tammikuun valiokunnan jäsen 1862 ja edusti sukuaan yhteensä kymmenellä valtiopäivillä vuosina 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894 ja 1897, joilla hän kuului aateliston suomenmieliseen vähemmistöön. Vuoden 1863 valtiopäivillä hän puolsi Erik Klamin suomen kielen oikeuksia koskenutta anomusta, vuonna 1885 hän kannatti mahdollisimman laajaa äänioikeutta. Taube toimi useiden valtionkomiteoiden jäsenenä, 1880 hän sai kamarineuvoksen arvon ja 1885 hovimestarin arvon.
Tauben ensimmäinen puoliso vuodesta 1856 oli Alexandra Saltzman (k. 1867) ja toinen vuodesta 1873 Ida Alexandra Amnorin (k. 1909).
Amerikan kovimmat keräilijät
Amerikan kovimmat keräilijät ("American Pickers") on yhdysvaltalainen realitysarja, jonka ensiesitys oli Yhdysvaltain History-kanavalla 18. tammikuuta 2010. Suomessa sarjaa esitetään Jim-kanavalla. Ohjelmaa tuottaa Cineflix.
Sarjan ensimmäinen jakso keräsi yhteensä 3.1 miljoonaa katsojaa, joka teki siitä History-kanavan kaikista katsotuimman debytointijakson vuonna 2007 näytetyn Rekkakuskit jäällä-sarjan debytointijakson jälkeen. Sarjan toisen tuotantokauden ensimmäinen jakso näytettiin Yhdysvalloissa 7. kesäkuuta 2010. 8. syyskuuta 2010 näytetty episodi, "Laurel & Hardy" keräsi 25-54-vuotiaiden keskuudessa 5.3 miljoonaa katsojaa. Sarjan kolmannen tuotantokauden ensimmäinen jakso näytettiin Yhdysvalloissa 28. maaliskuuta 2011.
William O’Brien
William O’Brien (2. lokakuuta 1852 Mallow, Corkin kreivikunta, Irlanti – 25. helmikuuta 1928 Lontoo, Iso-Britannia) oli irlantilainen poliitikko. Hän oli yksi johtajista pitkäaikaisessa kamppailussa maareformin ja Irlannin itsehallinnon eli home rulen puolesta.
O’Brien toimi vuodesta 1869 lehtimiehenä ja vuonna 1881 hänet nimitettiin Irlannin maaliiton julkaiseman viikkolehden "United Irelandin" päättoimittajaksi. Jo saman vuoden lokakuussa brittiviranomaiset lakkauttivat lehden ja O’Brien vangittiin yhdessä Charles Parnellin ja muiden maaliiton johtajien kanssa. Juuri O’Brien laati vankilassa kuuluisan ”vuokrankeskeytysmanifestin” ("No Rent Manifesto"), jossa kannustettiin maanvuokraajia keskeyttämään vuokranmaksunsa. Julistuksen julkistaminen johti nopeasti koko maaliiton lakkauttamiseen. O’Brien vapautui seuraavana vuonna ja hän palasi uudelleenperustetun "United Irelandin" päätoimittajaksi. Hänet valittiin 1883 parlamentin alahuoneeseen, jossa hän istui yhtäjaksoisesti vuoteen 1895.
O’Brienin kuuluisin poliittinen tempaus oli hänen vuonna 1886 lanseeraamansa niin sanottu "plan of campaign" (”sotasuunnitelma”) -kampanja, jossa maanvuokraajia kannustettiin jättämään vuokransa maksamatta, mikäli isännät eivät suostuisi alentamaan niitä kohtuulliseksi katsotulle tasolle. Sen sijaan heidän tulisi lahjoittaa vuokrarahat yhteiseen kassaan, jolla tuettaisiin mailtaan häädettyjä maanvuokraajia. Parnell ei tukenut tätä kampanjaa, mutta se sai silti paljon tuulta alleen. Britannian parlamentti sääti sen seurauksena vuonna 1887 niin sanotun Coercion Act -lain, jonka nojalla O’Brien passitettiin jälleen vankilaan. Hän oli useasti vangittuna seuraavan neljän vuoden aikana jyrkän agitaationsa vuoksi.
O’Brien oli vuosien ajan Irlannin nationalistien joukossa toiseksi vaikutusvaltaisin henkilö Parnellin jälkeen. Parnellin kukistumiseen vuonna 1890 johtaneen avioeroskandaalin aikana O’Brien yritti aluksi sovitella Parnellin vastustajien ja tukijoiden välejä, mutta asettui lopulta Parnellin syrjäyttämistä kannattaneen Irlantilaisen puolueen enemmistön kannalle. Vuonna 1898 O’Brien perusti United Irish League -nimisen poliittisen järjestön ja palasi kaksi vuotta myöhemmin parlamenttiin. Hän tuki vuosien 1902–1903 maakonferenssia, jossa maanomistajien ja maanvuokraajien edustajat onnistuivat sopimaan yhteisistä tavoitteista. Seurauksena oli vuonna 1903 säädetty niin sanottu Wyndhamin laki, jonka nojalla suuri osa maanvuokraajista sai lunastaa tilansa itselleen. O’Brien etääntyi vähitellen John Redmondin johtamasta Irlantilaisen puolueen johdosta. Kun O’Brienin aiempi puolue United Irish League jäi heidän käsiinsä, hän perusti vuonna 1909 T. M. Healyn kanssa riippumattomien nationalistien parlamenttiryhmän, joka seuraavana vuonna järjestäytyi All-for-Ireland League -nimiseksi puolueeksi. Kun Redmond sai vielä H. H. Asquithin hallituksen tekemään uuden home rule -lakiesityksen, O’Brienin puolue tuki sitä lojaalisti. Muutaman vuoden sisällä pääosa O’Brienin tukijoista kuitenkin siirtyi radikaalimman Sinn Féin -puolueen kannattajiksi. O’Brien itse jäi pois parlamentista vuonna 1918 ja hänen puolueensa lakkasi pian toimimasta.
Väinö Lehtonen
Väinö Lehtonen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä
V (Anna Abreun albumi)
V on suomalaisen poplaulaja Anna Abreun viides studioalbumi. Warner Music Finland julkaisi albumin CD:nä ja digitaalisesti 30. toukokuuta 2014 sekä LP:nä 13. kesäkuuta 2014. Albumin ovat tuottaneet Jonas W. Karlsson, Jarkko Ehnqvist ja Hank Solo. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan neljänneksi.
Albumilla vierailevat tanskalainen poplaulaja Christopher sekä suomalainen räppäri Gracias.
"V"-albumin ensimmäinen single, ”Ra-ta ta-ta” julkaistiin 11. huhtikuuta 2014. Kappale nousi Suomen virallinen singlelistan 17:nneksi sekä latauslistan 6:nneksi. Se nousi myös Suomen neljänneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Toinen single ”Right In Front Of You” julkaistiin kesäkuussa 2014.
Roxie Hart
Roxie Hart (myös "Chicago" ja "Chicago Gal") on vuonna 1942 ensi-iltansa saanut William A. Wellmanin ohjaama ja Nunnally Johnsonin tuottama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Ginger Rogers, Adolphe Menjou ja George Montgomery.
"Roxie Hart" sijoittuu 1920-luvun Chicagoon, missä revyytyttö Roxie Hartin (Ginger Rogers) kelvoton aviomies (George Chandler) murhaa miehen ja vaatii Roxieta ottamaan syyt niskoilleen, koska valamiehistöt harvoin lähettävät naisia sähkötuoliin. Roxie suostuu, koska pitää julkisuutta hyödyllisenä hänen uralleen. Roxien tapauksen ottaa käsiteltäväksi asianajaja Billy Flynn (Adolphe Menjou). Oikeudenkäyntiä seuraava toimittaja Homer Howard (George Montgomery) rakastuu Roxieen, jonka hän vie vihille, kun Roxie jättää hänen raukkamaisen aviomiehensä.
Nunnally Johnson ja Ben Hecht laativat käsikirjoituksen Maurine Dallas Watkinsin näytelmän "Chicago" (1926) pohjalta. Alkuperäinen Broadway-näytelmä sai ensi-iltansa Music Box Theatressa 30. joulukuuta vuonna 1926. Näytelmää esitettiin 172:n esityksen ajan, ja se suljettiin toukokuussa 1927.
"Roxie Hart" on uudelleenfilmatisointi vuoden 1927 mykkäelokuvasta "Intohimojen syleilyssä", jonka pääosassa on Phyllis Haver. Toinen alkuperäiseen näytelmään perustuva elokuva on vuonna 2002 ilmestynyt "Chicago", jonka pääosissa ovat Renée Zellweger, Catherine Zeta-Jones ja Richard Gere. "Chicago"-näytelmän pohjalta on tehty myös musikaali "Chicago" (1975).
"Roxie Hartin" kuvaukset alkoivat lokakuussa 1941 ja päättyivät 2. tammikuuta 1942. Elokuva kuvattiin Los Angelesin Century Cityssä sijaitsevilla 20th Century Foxin studioilla. Roxie Hartin rooli oli aluksi tarkoitettu Alice Fayelle, joka ei raskautensa takia voinut ottaa roolia vastaan.
"Roxie Hart" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 20. helmikuuta vuonna 1942 New Yorkissa. Tuotantoyhtiönä toiminut 20th Century Fox oli myös elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 89 prosenttia on myönteistä perustuen yhdeksään arvosteluun.
20th Century Fox julkaisi "Roxie Hartin" ensimmäisen kerran DVD:lle Yhdysvalloissa 20. huhtikuuta vuonna 2004. Elokuvaohjaaja Stanley Kubrick on kerran kertonut "Roxie Hartin" olleen yksi hänen suosikkielokuvistaan.
History (televisiokanava)
History (alun perin The History Channel vuosina 1995-2008) on yhdysvaltalainen kaapeli ja satelliittitelevisiokanava, jonka omistaa A+E Networks, Hearst Corporation ja Disney–ABC Television Groupin välinen joint venture.
Alun perin kanavalla näytettiin vain dokumentaarisia ohjelmia sekä historiallisia fiktiosarjoja. Vuodesta 2008 lähtien se on kuitenkin lähettänyt valikoiman tositelevisiosarjoja sekä muuta epähistoriallista materiaalia. Elokuussa 2013 yhteensä 98 226 000 yhdysvaltalaista kotitaloutta (86,01% televisiollisista kotitalouksista) pystyy seuraamaan History-kanavaa.
Kansainvälisiä lokalisoituja versioita History-kanavasta on myös saatavilla lukuisissa formaateissa Kanadassa, Euroopassa, Australiassa, Lähi-Idässä, Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Ensimmäinen eurooppalainen versio julkaistiin Scandinaviassa Viasatilla, joka pyörittää nykyään omaa kanavaansa, Viasat Historyä. History aloittaa lähetykset Suomessa toukokuussa 2017.
Väinö Lehtonen (kansanedustaja)
Väinö Rudolf Lehtonen (7. lokakuuta 1883 Turku – 22. toukokuuta 1943 Kemi) oli turkulainen osastonhoitaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana 1. huhtikuuta 1919 – 4. syyskuuta 1922. Eduskunnassa hän oli laki- ja talousvaliokunnan jäsen.
Lehtonen vaikutti myös Turun alueella useissa luottamustehtävissä, muun muassa Turun kaupunginvaltuustossa.
Väinö Lehtonen (puutarhuri)
Väinö Vilhelm Lehtonen (25. marraskuuta 1888 Eurajoki – 11. lokakuuta 1952) oli suomalainen puutarhuri ja alan opettaja.
Lehtonen oli Elisenvaaran maanviljelyskoulun puutarhaopettajana 1911–1912, Vakka-Suomen maamies- ja kotitalouskoulussa 1912–1916 ja Alhaisten kartanon tilanhoitajana 1916–1921. Alholan puutarhakoulun johtajana Lehtonen työskenteli vuosina 1921–1929 ja Hyvinkään pienviljelysneuvojaopiston puutarhaopettajana 1929–1940. Lepaan puutarhaopiston lehtorina hän toimi vuodesta 1940 alkaen. Hän oli myös Maatalousnormaalikoulun tuntiopettaja vuosina 1930–1947 ja Mustialan maamiesopistossa tuntiopettaja 1931–1948.
Lehtonen kirjoitti puutarhanhoitoa käsitteleviä kirjoja ja myös toimitti joitakin.