Operaatio Countenance
Operaatio Countenance oli toisessa maailmansodassa sotilasoperaatio, jossa liittolaiset Neuvostoliitto ja Yhdistynyt kuningaskunta valtasivat Iranin ottaen sen valvontaansa. Saksan aloitettua 22. kesäkuuta 1941 hyökkäyksensä Neuvostoliittoon, Neuvostoliitto tarvitsi kipeästi sotamateriaalia torjuakseen hyökkäyksen. Saattuereitti Islannista Murmanskiin ja Arkangeliin ei kyennyt täyttämään tarvetta, minkä lisäksi se oli akselivaltojen toiminnan ulottuvilla. Yhdysvallat toimitti lisäksi jonkin verran materiaalia Vladivostokiin, mutta se oli heikkojen liikenneyhteyksien päässä kaukana taistelutoimista.
Iranin shaahi Reza Pahlavi oli akselimielinen eikä antanut neuvostojoukoille tai liittoutuneille kauttakulkulupaa maansa läpi. Britit ja Neuvostoliitto miehittivät maan operaatio Countenancessa vuonna 1941. Taistelu alkoi 25. elokuuta 1941 ja päättyi 17. syyskuuta. Taistelussa iranilaisjoukkojen komentaja Gholamali Bayandor sai surmansa. Shaahin tilalle nostettiin hänen poikansa Mohammad Reza Pahlavi ja maan öljykentät turvattiin. Neuvostoliittoon kulkeva huoltoreitti saatiin avattua.
Iran oli tämän jälkeen jaettuna Yhdistyneen kuningaskunnan ja Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeisiin maailmansodan loppuun saakka.
Kansainyhteisön operaation johtoon määrättiin Irakissa olevien joukkojen komentaja kenraaliluutnantti E. P. Quinan. Iranin eteläosien öljykenttien valtaamisen sai vastuulleen Intian 8. divisioona, jonka tukena olivat Britannian, Intian ja Australian kuninkaallisten laivastojen alukset tehtävänään huolehtia Bandar Shahpurissa olevista viidestä saksalaisesta ja kolmesta italialaisesta aluksesta. Lisäksi Intian 10. divisioona etenisivät Iranin pohjois-osiin Syyriasta ja Shabadahista reilu 100 kilometriä Baghdadista itään rajan ylittäisivät Intian 2. ja brittiläinen 9. panssariprikaati. Reserviksi Irakiin siirrettiin läntiseltä aavikolta Intian 5. divisioona ja Syyriassa oleva brittiläinen 6. jalkaväkidivisioona määrättiin valmiustilaan.
Britannian kuninkaallisten ilmaovoimien operaatioon varaamat 11. ja 84. laivueiden Blenheim IV -pommikoneet, 244. laivueen Vincent-pommikoneet ja 31. laivueen A-lentueen Valentia-kuljetuskoneet oli sijoitettu Shaibahiin. Hävittäjäsuojana olivat 261. laivue.
Iranin ilmavoimiin kuului neljä lentorykmenttiä, jotka oli sijoitettu kolmilaivueinen 1. lentorykmentti Teheraniin Gila-Murghan lentokentälle, yksi laivueiset 2. lentorykmentti Tabriziin, 3. lentorykmentti Meshediin ja 4. lentorykmentti Ahwaziin. Lisäksi oli lento-osasto Abadanissa. Ilmavoimien kalustona oli pääasiassa Hawkerin valmistamia kaksitasoja kuten Bristol Mercury -moottorein varustettuja Fury-hävittäjiä ja Pegasus-moottorein varustettuja Audax-hävittäjiä sekä joitakin Hind-hävittäjiä. Maa oli ostanut 56 Audax-hävittäjää, mutta taisteluiden alkaessa ainoastaan 26 oli toimintakunnossa. Niistä pääosa oli sijoitettuna 4. lentorykmenttiin. Maa oli tilannut joitakin Hurricane-hävittäjiä, mutta niiden toimitus oli keskeytetty aseiden vientikiellon alkaessa. Lisäksi Yhdysvalloista oli ostettu kymmenen Curtiss Hawk 75A-9 -hävittäjää, mutta ne olivat edelleen kasaamatta kuljetuslaatikoissa.
Miehitys perustui yllätyshyökkäykseen, jolla pyrittiin nopeaan ja mahdollisimman helppoon toteutukseen. Ennen operaatiota Iranin hallitukselle luovutettiin 19. heinäkuuta ja 17. elokuuta nootit, joissa vaadittiin Saksan kansalaisten karkoittamista Iranista. Jälkimmäistä nooteista pääministeri Ali Mansur piti uhkavaatimuksena.
Britannian ja Australian laivastojen alukset tunkeutuivat Persianlahdelle ja Kansainyhteisön joukot tunkeutuivat Iraniin Irakista. Neuvostoliiton joukot tunkeutuivat Iraniin pohjoisesta pääasiassa Transkaukasiasta. Joukkojen pääosan muodostuessa kenraali Dimitri Kozlovin Transkaukasuksen rintaman 44., 47. ja 53. armeijasta. Puna-armeijan yhtymiin kuului noin tuhat T-26 panssarivaunua.