Minnesota-malli
Minnesota-malli on alun perin Yhdysvalloissa kehitetty alkoholismin hoitofilosofia. Se sai alkunsa Minnesotan osavaltion alueella käynnistyneistä kokeiluista. Hoidon tavoitteena on päihteetön elämä. Suomeen hoitomallin toi Toivo Pöysä
Minnesota-malli on enemmän ihmisen voimavaroihin luottava koulutusohjelma kuin terapiamuoto (Ekholmin 2003a: 237). Mallin kantavia ajatuksia ovat:
Minnesota-malli määrittää päihdetyön peruslähtökohdat ja toiminta- periaatteet, mutta ei hoito-ohjelmien yksityiskohtaisia sisältöjä (Ekholm 2003a: 235). Mallia soveltava hoitopaikka laatii omat sisältönsä painottaen ja käyttäen mallin periaatteita vaihtelevin vahvuusastein. Suomeen mallin toi 1980-luvun alussa Alkoholipoliittisen tutkimuslaitoksen tutkija Toivo Pöysä. Minnesota-mallin suomenkieliseksi nimeksi tuli melko yleisessä käytössä oleva "myllyhoito".(Ekholm 2003a: 235, 240.)
Nimensä mukaisesti Minnesota-malli sai alkunsa Minnesotan osavaltion alueella käynnistyneistä kokeiluista. Ensimmäinen kokeilu oli Pioneer House -niminen ohjelma, jonka käynnisti vuonna 1948 osavaltion ensimmäinen AA:ssa toipuva alkoholisti yhdessä terveys- ja sosiaalitoimen kanssa. Hoidon kohderyhmänä olivat työttömät. Vuonna 1949 käynnistyi Hazelden-niminen yksikkö. Sen ohjelma perustui AA:n, tuolloin varsin uuden ryhmäliikkeen, 12 askeleen ohjelmaan ja oli tarkoitettu koulutetulle väestönosalle. Työntekijänä oli toipuva alkoholisti ja hoidossa muutama potilas. Ohjelma koostui neljästä kohdasta: Vuonna 1950 psykiatri Nelson Bradley ja psykologi Daniel J. Anderson käynnistivät Willmarin mielisairaalassa hoito-ohjelman alkoholistipotilaille. Ohjelmassa luovuttiin potilaiden lukitsemisesta suljetuille osastoille ja palkattiin sairaalaan työhön AA:ssa toipuvia alkoholisteja. Ohjelma oli hyvin yksinkertainen: Niin paljon psykiatrista apua kuin mahdollista ja AA-ohjelman esittely. Edellä mainitut kokeilut olivat kiinteässä vuorovaikutuksessa toistensa kanssa. Andersonin siirryttyä Willmarista Hazeldenin johtoon mielenterveystyö ja AA-pohjaiset työtavat yhdistyivät toisiinsa. Yhdysvalloista 12 askeleen ohjelma on luonnollisesti ensimmäiseksi levinnyt muihin englanninkielisiin maihin, kuten Kanadaan ja lso-Britanniaan. Etelä-Amerikassa Meksiko ja Brasilia ovat ottaneet mallin käyttöön. Pohjoismaista ensimmäinen oli Islanti vuonna 1978. 1980-luvulla seurasivat toisiaan Suomi, Ruotsi, Tanska ja Norja. Islannissa malli kattaa yli 70 % päihdetyöstä. Ruotsissa on useita 12 askeleen ohjelmaa toteuttavia itsenäisiä ja sairaaloiden yhteydessä toimivia hoito-ohjelmia.
Terveyskeskuslääkäri voi antaa lähetteen hoitopaikkaan. Lähete mahdollistaa matkakorvausten saamisen Kelalta. Kela ei maksa itse hoitoa mutta voi kustantaa kuukauden kestävän perushoitojakson aikaisen sairausloman. Hoito alkaa yleislääkärin arviolla alkoholistin tilanteesta, kunnosta ja mahdollisesta muiden päihteiden tai psyykenlääkkeiden käytöstä.
Suomessa Minnesota-mallin mukaisia hoitopaikkoja on noin 100. Ruotsissa hoitopaikkoja on noin 3 000.
Laajasti Minnesota-mallia soveltavia hoitoyksikköjä Suomessa ovat esimerkiksi, Lammilla toimiva päihdehoitokeskus Maivita Oy, Kauniaisissa toimiva Kalliolan Setlementin Kalliolan Klinikka, Naantalissa toimiva Rehappi Oy, Ähtärissä toimiva Fenix-klinikat, Kärkölässä toimiva Päihdehoitokeskus Kantamo ja Lapualla toimiva Minnesota-Hoito Oy. Minnesota-Mallin filosofian mukaan hoidon tarjoajat ovat käyneet itse läpi hoidon. Minnesota-Hoito Oy:n perusti vuonna 1992 yksityishenkilö, joka itse on Minnesota-mallin mukaisella hoidolla toipunut alkoholisti. Ensimmäiset potilaat otettiin hoitoon vuonna 1993.
Väitöstutkimuksen mukaan Minnesota-Hoito Oy:n potilaista kaksi kolmasosaa saavutti raittiuden. Tutkimuksen perusteella ei voida antaa tyhjentävää vastausta Minnesota-hoidon yleisistä raitistumistuloksista.