Prohairesis
Prohairesis tai "proairesis" (; harkitseva valinta, harkittu halu, tahto) on stoalaisen filosofian keskeisiä käsitteitä. Se tarkoittaa rationaalista kykyä hyväksyä tai hylätä ulkoisia vaikutelmia. Käsitteellä on keskeinen merkitys stoalaisen etiikan kannalta: olemme moraalisesti vastuussa ainoastaan niistä asioista, jotka ovat meidän vallassamme, ja stoalaisuuden mukaan ainoa asia, joka on meidän vallassamme, on oma "prohairesiksemme".
Filosofisena terminä "prohairesis" on peräisin Aristoteleen teoksesta "Nikomakhoksen etiikka". Hänellä se tarkoitti valintaa, joka on ”vallassamme oleviin asioihin kohdistuva harkittu halu”. Stoalaisuuteen termin toi Epiktetos. Hänelle se oli niin keskeinen, että termit "prohairesis", "prohaireettinen" ja "aprohaireettinen" esiintyvät hänen teoksissaan "Keskusteluja" ja "Käsikirja" lähes 170 kertaa.
Sana "prohairesis" (, "pro", ”ennen” + , "hairesis", ”valinta”) tarkoittaa kirjaimellisesti ”esivalintaa” tai ”valintaa ennen valintaa”. Termin stoalaiseen merkitykseen sisältyy kuitenkin ajatus ”sielunkyvystä”, kuten sellaisesta valinnan kyvystä, joka on tyypillinen juuri ihmiselle — ei pelkästään jostakin teosta, kuten valitsemisesta tai esivalitsemisesta.
"Prohairesis" voidaan tulkita esimerkiksi moraaliseksi tarkoitukseksi, valinnaksi tai tahdoksi. Muita kreikan kielen sanaan sisältyviä merkityksiä ovat muun muassa käytös, johdattaminen, menettelytapa, luonne, maine, hyvä tahto ja ilmaistu mielipide. Epiktetos-suomennoksissa "prohairesis" on käännetty muun muassa ”henkiseksi olemukseksi”, ”henkisen olemuksen säilyttämiseksi” ja ”sieluksi”.
Epiktetos määrittelee "prohairesiksen" olevan:
Epiktetokselle "prohairesis" on keskeinen ihmistä määrittävä kyky: sen käyttäminen on ihmiselämän ylin muoto ja tarkoitus. Epiktetoksen mukaan ”me olemme "prohairesiksemme"”:
"Prohairesis" erottaa toimijat toisistaan; esimerkiksi järjelliset ihmiset eläimistä:
Kykynä "prohairesis" on sellainen, ettei edes Zeus pysty käskemään sitä. Epiktetoksen mukaan "prohairesis" on täydessä toiminnassa silloin kun me haluamme tai torjumme jotain, koemme jonkun houkuttavan meitä tai ajavan meitä pois, tai hyväksymme tai vastustamme jotakin. "Prohairesis" voi ottaa kaksi muotoa suhteessa "dihairesikseen", asioiden jakamiseen ja erotteluun: se voi olla joko "dihairesiksen" mukainen tai sen vastainen.
Epiktetoksen mukaan mitään ei voida pitää hyvänä tai pahana, paitsi niitä asioita, jotka ovat omassa hallinnassamme. Ainoa todella hallinnassamme oleva asia on oma vapaa tahtomme, "prohairesis", joka valitsee sen, miten arvioimme vaikutelmiamme.
Jos joku esimerkiksi sanoo jotain arvostelevaa, se ei ole arvostelun kohteelle pahaa. Samoin, jos joku kiittää jotakuta, se ei ole kiitoksen kohteelle hyvää. Tämä johtuu siitä, että tällaiset asiat ovat ulkoisia kohteen kannalta, eivätkä hänen hallintavallassaan. Valinnan vapautta käyttämällä on mahdollista säilyttää mielenmaltti arvostelun ja kiitoksen edessä. Tällainen mielenmaltin säilyttäminen on moraalisesti hyvä asia, eli hyve.
Kun joku puolestaan hermostuu arvostelusta tai haltioituu kiitoksesta, tämä on moraalisesti paha asia eli pahe, koska tällainen henkilö on erehtynyt arvostelmissaan pitämällä hänen hallintavaltansa ulkopuolella olevia asiota, kuten arvostelua ja kiitosta, jonkin arvoisina asioina (eli pahana tai hyvänä). Seurauksena tällainen henkilö antaa oman elämänsä hallinnan muiden käsiin.
Epiktetokselle "prohairesiksen" merkitys on siinä, että sen avulla ihmisille on mahdollista valita rationaalisesti, kuinka he haluavat suhtautua erilaisiin vaikutelmiin: