hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Isästä poikaan
Isästä poikaan on Mika Waltarin vuonna 1942 julkaisema teos, joka sisältää hieman lyhennettyinä romaanit "Mies ja haave" (1933), "Sielu ja liekki" (1934) ja "Palava nuoruus" (1935).
Miesten yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1958
Yleisluistelun maailmanmestaruudesta kilpailtiin Helsingissä 15.-16. helmikuuta 1958. Kisapaikka oli Helsingin olympiastadion.
Asteridit
Asteridit () on luokittelematon kladi, joka kuuluu kaksisirkkaisten (Eudicots) kasvien pääryhmään, aitokaksisirkkaisiin. Vanhentuneessa Cronquistin luokittelussa asterideja vastasi jokseenkin alaluokka Asteridae.
Asteridit on monofyleettinen ryhmä. Se sisältää kaksi pääryhmää, Euasteridit I ja Euasteridit II.
Italo Svevo
Italo Svevo, oikea nimi Aron Hector (Ettore) Schmitz (16. joulukuuta 1861 Trieste, Itävallan keisarikunta – 13. syyskuuta 1928 Motta di Livenza, Trevison maakunta, Italia), oli italialainen kirjailija ja liikemies.
Schmitz syntyi Triestessä, joka tuolloin kuului Itävallan keisarikuntaan, sittemmin Itävalta-Unkariin. Hänen isänsä Franz Schmitz oli itävallanjuutalainen liikemies ja äitinsä Mirjan Felice o.s. Moravia oli Triesten juutalaisia. Isänsä toiveiden mukaisesti poika ryhtyi liikealalle ja työskenteli aluksi isän liikeyrityksessä, sen mentyä konkurssiin pankissa ja vuodesta 1899 appensa liikeyrityksessä. Hän matkusteli paljon Ranskassa, Britanniassa ja muualla. Hän puhui sujuvasti italiaa, saksaa ja venetsian kieltäkin.
Vuonna 1880 Schmitz alkoi kirjoittaa artikkeleita ja teatteriarvosteluja "L’Indipendente"-lehteen salanimellä Ettore Samigli. Leipätyö pankissa ei innostanut häntä, ja hän luki paljon ja kirjoitti novelleja ja kertomuksia. Vuonna 1892 hän julkaisi omakustanteena romaanin "Una Vita" ja käytti salanimeä Italo Svevo (nimi tarkoittaa 'italialaista švaabia'). Vuonna 1896 Schmitz avioitui Livia Venezianin kanssa, ja heille syntyi tytär Letizia. Schmitz julkaisi toisenkin romaaninsa "Senilità" (1898) omakustanteena. Ensimmäiset romaanit eivät herättäneet juuri lainkaan huomiota, joskin Paul Heyse oli kehunut esikoisromaania. Ryhdyttyään opiskelemaan Triestessä englantia Schmitz tutustui kielikoulun opettajaan James Joyceen, joka luki Schmitz-Svevon romaanit ja kannusti häntä jatkamaan kirjoittamista.
Kun Trieste oli ensimmäisen maailmansodan päätyttyä liitetty Italiaan, Schmitz joutui oleskelemaan sairaalassa, ja tuolloin hän käänsi Sigmund Freudin "Unien tulkinnan" italiaksi. Psykoanalyysi kiehtoi häntä ja vaikutti hänen myöhempiin teoksiinsa. Hän julkaisi romaaninsa "Zenon tunnustuksia" Italo Svevon nimellä vuonna 1923; nimellä Ettore Schmitz hän kirjoitti poliittisia artikkeleita "La Nazione" -lehteen.
"Zenon tunnustukset" eivät aluksi kiinnittäneet huomiota Italiassa, mutta James Joyce kannusti kääntäjä-kriitikko Valery Larbaud’ta käännättämään romaanin ranskaksi. Schmitz-Svevo tekikin lopulta kirjallisen läpimurron, mutta Ranskan kautta. 1920-luvun jälkipuoliskolla Schmitz keskittyi kirjallisiin töihin. Hänen näytelmänsä "Terzetto Spezzato" kantaesitettiin Roomassa vuonna 1927, ja hän kiinnostui myös Franz Kafkan tuotannosta. Schmitz-Svevon neljäs romaani "Il vecchione" jäi kesken, kun hän kuoli trevisolaisessa sairaalassa auto-onnettomuuden seurauksiin.
Svevon kirjailijanmaine perustuu ennen kaikkea hänen romaaneihinsa, jotka ovat rakenteeltaan naturalistisia ja keskittyvät tutkistelemaan nykyihmisen sisäistä maailmaa ja itseymmärrystä. Hänen pääteostaan "Zenon tunnustukset" leimaavat psykoanalyysin vaikutus ja tajunnanvirtatekniikka sekä terävä ironia. Romaanien päähenkilöt ovat nykyaikaisia antisankareita, jotka joutuvat ristiriitaan ympäristön vaatimusten kanssa.
Kirjailijana Svevoa on verrattu paitsi James Joyceen myös Luigi Pirandelloon, Marcel Proustiin ja Robert Musiliin. Schmitz-Svevo oli Joycen "Odysseus"-romaanin Leopold Bloomin esikuva.
Armas Mikola
Aarne Armas Mikola (ent. Nurmi, 12. joulukuuta 1901 Alastaro – 27. helmikuuta 1983) oli suomalainen taidemaalari. Saavutettuaan mainetta taiteilijana hän muutti aiemman sukunimensä Nurmen Mikolaksi.
Mikola oli tuottelias taiteilija, joka maalasi muun muassa maisemia, kaupunkikuvia ja saaristoaiheita. Hänen teostensa värimaailma on rikas mutta hallittu ja peruspohjaltaan usein verraten yksinkertainen.
Mikolan teoksia oli ensi kertaa julkisesti esillä Turussa vuonna 1920. Hän opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1917–1920.
Mikola oli Turun Taiteilijaseuran perustajajäsen ja toimi myöhemmin monien vuosien ajan seuran ja sen kuvataiteilijoiden ryhmän johtokunnassa. Hän oli mukana myös Pro Arte -taiteilijaryhmän toiminnassa. Vuonna 1975 Mikolalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1982.
Mikolan vanhemmat olivat maanviljelijä Erland Mikola ja Olga Junnila.
Kultakulmapöllö
Kultakulmapöllö ("Pulsatrix koeniswaldiana") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Argentiinassa, Brasiliassa ja Paraguayssa. Se on kotoperäinen itäisen Paraguayn Etelä-Atlantin metsissä, koillisimmassa Argentiinassa (Misiones) ja Etelä-Brasiliassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset metsät. Lajia tavataan alavissa ja vuoristoisissa kosteissa metsissä 1 500 metrin korkeuteen, mutta sitä on tavattu myös hävitetyistä metsistä ja reunametsistä.
Se painaa keskimäärin 481 grammaa.
Kaisanet
Kaisanet Oy on internetpalveluihin erikoistunut tietoliikennealan yritys. Sen keskeisiä palveluita ovat laajakaista-, televisio-, tietoturva- ja puhepalvelut. Yrityksen päätoimipisteet sijaitsevat Kajaanissa ja Iisalmessa, ja se toimii Kainuun ja Ylä-Savon, Koillismaan ja Pohjois-Karjalan alueilla.
Kaisanet on osa KPO-Konsernia ja kuuluu myös alueellisten puhelinyhtiöiden muodostamaan Finnet-ryhmään. Yrityksen liikevaihto vuonna 2014 oli 21,6 miljoonaa euroa. Henkilöstön määrä oli vuoden 2015 alussa sata. Toimitusjohtaja on Mikko Kurtti.
Yrityksen kehitystyötä ohjaa sertifioitu toimintajärjestelmä, joka täyttää kansainvälisten standardien vaatimukset toiminnan laadussa (ISO 9001), ympäristössä (ISO 14001) sekä työterveydessä ja työturvallisuudessa (OHSAS 18001).
Kaisanet tuottaa viestintä- ja tietotekniikkapalveluja yhteisöjen, yrityksien ja kuluttajien käyttöön. Yritys on panostanut viime vuosina erityisesti tietoliikenteen ja tietotekniikan palvelualustoihin, valokuituverkkoihin sekä muihin huippunopeisiin verkkoyhteyksiin.
Kuluttajille Kaisanetin keskeisiä palveluita ovat laajakaista-, televisio-, tietoturva- ja puhepalvelut. Yritysasiakkaille Kaisanet tuottaa muun muassa tietoliikenneyhteyksiä, viestintä- ja ohjelmistoratkaisuja sekä pilvi- ja konesalipalveluja.
Kaisanet Oy on perustettu vuonna 2010, kun Kainuun Puhelinosuuskunta (KPO) ja Iisalmen Puhelin Oy (IPY) yhdistivät liiketoimintansa. Varsinaisen toimintansa yhtiö aloitti 1.1.2011. Kaisanet osti syksyllä 2013 kajaanilaisen CitiusNetin, joka harjoittaa ICT-palveluja.
Kaisanetin edeltäjien (KPO ja IPY) historiat ulottuvat yli sadan vuoden päähän, jolloin ne olivat paikallisia puhelinyhtiötä.
Fridrih Ermler
Fridrih Markovitš Ermler (, 13. toukokuuta 1898 Rēzekne – 12. heinäkuuta 1967 Leningrad) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja.
Fridrih Ermler palveli Venäjän kansalaissodan aikana puna-armeijassa ja tšekassa. Vuosina 1923–1924 hän opiskeli Leningradin elokuvataiteen instituutissa ja työskenteli sen jälkeen Sevzapkino-studiolla (nykyinen Lenfilm). Vuosina 1929–1931 Ermler opiskeli Neuvostoliiton elokuva-akatemiassa.
1920-luvulla Ermler ohjasi yksilön ja yhteisön psykologiaa ja arkea kuvaavia elokuvia kuten "Katka – paperiomena" (1926), "Pariisin suutari" (1928) ja "Talo lumikinoksessa" (1928). "Imperiumin sirpaleen" (1929) aiheena on maailman ja ajan jakautuminen kahtia vallankumouksen seurauksena. Sergei Jutkevitšin kanssa ohjattu "Vastasuunnitelma" (1932) oli yksi ensimmäisistä neuvostoliittolaisista äänielokuvista. "Talonpojat" (1935) ja "Suuri kansalainen" (1938–1939) edustavat kansanvihollisia ja tuholaisia vilisevää poliittista propagandaa. Sergei Kirovista kertovaa "Suurta kansalaista" on kuvattu yhdeksi neuvostoelokuvan taitavimmista ja pelottavimmista stalinistisista valheista.
Toisen maailmansodan aikana Ermler ojasi isänmaalliset sotaelokuvat "Hän puolustaa isänmaataan" (1943) ja "Suuri käänne" (1945). Stalinin kuoleman jälkeen kuvatuissa elokuvissa "... Ja tarina jatkui" (1955) ja "Ensimmäinen päivä" (1957) ohjaaja yritti sopeutua uuteen taiteelliseen ilmapiiriin. Viimeisessä elokuvassaan "Pered sudom istorii" (”Historian tuomioistuimen edessä”, 1965) Ermler palasi hänelle ominaiseen poliittiseen aiheeseen.
Ermler liittyi kommunistipuolueen jäseneksi vuonna 1919. Vuonna 1948 hänelle myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi. Ohjaaja on saanut neljästi Stalin-palkinnon. Hänet on palkittu myös Leninin ja työn punaisen lipun kunniamerkeillä.
Mattias Wargh
Mattias Wargh (s. 15. lokakuuta 1982 Pedersöre, Suomi) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi kaudella 2013 Veikkausliigan FF Jarossa.
Mattias Wargh on Jaron juniorikoulun kasvatti. Ensimmäinen miesten joukkue oli Kolmosen Nykarleby IK kaudella 2003. Silloin Wargh löi itsensä läpi ja sai sopimuksen Jaron Veikkausliigajoukkueessa, jossa hän pelasikin kaksi seuraavaa kautta. Loukkaantumisten seurauksena pelipaikka ei vakiintunut.
Sen jälkeen Wargh pelasi alemmissa sarjoissa NIK:ssa, JBK:ssa ja IFK Jakobstadissa seuraavat viisi kautta, kunnes jälleen alasarjasaavutustensa perusteella hän sai paikan syksyllä 2010 Jarossa. ,
Wargh pelasi seuraavat kolme kautta Jarossa eli kaudet 2011-2013 kaikkiaan 42 ottelua ja teki yhdeksän maalia. Osan kausista 2012 ja 2013 Wargh oli loukkaantuneena jalkavammojen vuoksi. Sopimusta jatkettiin huolimatta loukkaantumisesta. , Ura Jarossa päättyi syksyllä 2013, kun seura ei enää uusinut sopimusta. Veikkausliigauraa Jarossa kesti kaikkiaan viisi kautta eli 61 ottelua ja 10 tehtyä maalia.
Myös Warghin isoveli Jimmy tuli tunnetuksi myös jalkapalloilijana.
Argentiinankoiransilmä
Argentiinankoiransilmä ("Conyza bonariensis", syn. "Erigeron bonariensis" kallioisten suvussa) on koiransilmien sukuun kuuluva asterikasvi. Se kasvaa laajasti levinneenä rikkakasvina trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Laji lienee kotoisin Keski- tai Etelä-Amerikasta. Ulkonäöltään argentiinankoiransilmä muistuttaa kanadankoiransilmää ("Conyza canadensis").
Suomessa argentiinankoiransilmä on tavattu yhden kerran, 1900-luvun alkupuolella Helsingissä.
Tapani Jokela
Kaarle Tapani Jokela (14. tammikuuta 1922 Lahti – 22. elokuuta 2014 Espoo) oli suomalainen taidemaalari. Hänen teoksiaan oli ensi kertaa julkisesti näytteillä Helsingissä vuonna 1950.
Jokela opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1945–1946 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1946–1949. Jokelan taiteellinen tuotanto koostuu pääasiassa öljy- ja temperamaalauksista. Hänen merkittävin julkinen tilaustyönsä on Tampereen yliopiston kansanterveystieteen laitokselle toteutettu suurikokoinen fresko "Kasvun aikaa" (1979, Valtion taideteostoimikunnan tilaama). Lisäksi hän teki seinämaalauksia muun muassa useisiin kouluihin ja Vantaan virastotaloon.
Oman taiteilijanuransa ohella Jokela toimi myös opettajana Suomen Taideakatemian koulussa vuodet 1962–1973, joista rehtorina 1965–1973, sekä Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella vuodesta 1978 lähtien.
Jokela sai Suomen Taideyhdistyksen jakaman Dukaattipalkinnon vuonna 1951. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1967 ja Vantaan kulttuuripalkinto vuonna 1981.
Jokelan puoliso oli Götha Ingeborg Lindström (s. 1926), ja parilla oli kaksi lasta.
Tšitšerinin talo
Tšitšerinin talo () on klassismia edustava rakennusmuistomerkki Nevski-prospektilla Pietarissa. Vuosina 1768–1771 rakennetun talon suunnittelija on tuntematon. Aikaisemmin sen paikalla sijaitsi keisarinna Elisabetin väliaikainen palatsi.
Pietarin kenraalipoliisimestaria Nikolai Tšitšeriniä varten rakennetulla palatsimaisella talolla on huomattava rooli Pietarin keskustan kaupunkikuvassa. Sen kolmelle kadulle avautuvia julkisivuja ja pyöristettyjä kulmia koristavat kaksikerroksiset pylväiköt. Alkuperäisestä 1700-luvun lopun sisustuksesta ovat säilyneet muun muassa pyöreän kulmasalin korinttilaiset pylväät ja pilasterit.
Vuonna 1794 Tšitšerinin talon yhteyteen pystytettiin Moikan-puoleinen sivurakennus. 1800-luvun alussa talo kuului kauppias Andrei Kosikovskille, jonka aikana rakennettiin Vasili Stasovin suunnittelema Bolšaja Morskaja -kadun puoleinen siipi. Vuodesta 1858 lähtien rakennuksen omisti Jelisejevin kauppiassuku.
1800-luvulla Tšitšerinin talo oli yksi Pietarin kulttuurielämän keskuksista. Siinä ovat asuneet muun muassa arkkitehti Giacomo Quarenghi ja kirjailija Aleksandr Gribojedov. Vuosina 1919–1922 rakennuksessa toimi ”Taiteiden talo”, jossa asuivat ja työskentelivät muun muassa kirjailijat Konstantin Fedin, Veniamin Kaverin ja Mihail Zoštšenko. Vuonna 1923 avattiin elokuvateatteri, joka vuodesta 1930 lähtien tunnettiin nimellä Barrikada. 1990- ja 2000-luvuilla restauroidussa ja osittain uudelleen rakennetussa talossa toimii nykyään Taleon-hotelli.
Tšitšerinin talon osoite on Nevski prospekt 15. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Gostinyi dvor.
Tuutarinjärvi
Tuutarinjärvi (myös "Villasinjärvi"; ) on järvi Pietarin Kraasselan piirissä Venäjällä. Sen pituus on 1,3 kilometriä, leveys 0,7 kilometriä ja suurin syvyys 4 metriä.
Järvi laskee Suomenlahteen Tuutarinjoen kautta. Sitä käytetään vesilähteenä ja vapaa-ajanviettopaikkana. Rannalla sijaitsevat Tuutarin (ven. Možaiski) taajama ja Villasin kylä.
Tuutarinjoki
Tuutarinjoki () on joki Pietarin lounaisosassa Venäjällä. Sen pituus on 21 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 327 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Tuutarinjärvestä ja virtaa Kraasselan, Rötsänsillan ja Vanhan-Paanovan (ven. "Staropanovo") läpi erottaen Liihan Uljaalasta. Yläjuoksulla on kahden kilometrin pituinen patojärvi. Rötsänsillan kohdalla joki yhtyy Liihan kanavaan, johon yleensä virtaa suurin osa vedestä. Alajuoksulla on vuosina 1977–1979 kaivettu kanava, joka ohjaa Tuutarinjoen ja eräiden muiden pienten jokien vedet Suomenlahteen.
Kaarlo Koroma
Kaarlo (Kalle) Vilhelm Koroma (ent. v:een 1929 Forsblom) (4. maaliskuuta 1908 Helsinki – 29. kesäkuuta 2000) oli taidemaalari, kuvataiteilija ja majuri evp. Koroma opiskeli Vapaassa Taidekoulussa iltakurssilla vuosina 1947-1948. Hän debytoi Turussa vuonna 1936. Kaarlo Koroma oli Viipurin taiteilijaseuran merkittävä jäsen. Kaarlo Koroma johti Kuvataiteilijaseniorit ry:n perustamista vuonna 1970. Koroma oli naimisissa Maria o.s. Alasen kanssa ja myöhemmin jäätyään leskeksi Kira o.s. Reinikaisen kanssa.
Koroma maalasi maisemia ja rakenteellisia kaupunkikuvia. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1976.
Koroma osallistui lukuisiin Suomen Taideakatemian sekä Suomen taideyhdistyksen kiertonäyttelyihin ja Nuorten näyttelyihin. Hän oli myös mukana muun muassa Suomen Taiteilijain näyttelyissä ja Kuvataiteilijaseniorien näyttelyissä. Hän piti myös lukuisia yksityisnäyttelyitä Turussa, Helsingissä ja Tampereella. Ulkomailla hän osallistui taidenäyttelyhin Tukholmassa, Bukarestissa, Constantassa, Rostockissa, Roomassa, Biarritzissä, Pariisissa, Lontoossa, Ovariossa Portugalissa, Firenzessä, Napolissa, Palazzo Manifestazionessa Italiassa, Göteborgissa, Oslossa sekä kiertonäyttelyyn Intiassa.
Koroman teoksia on nähtävillä Amos Andersonin taidemuseossa, Tampereen nykytaiteen museossa, Wäinö Aaltosen museossa, Helsingin ja Turun kaupunkien kokoelmissa, Helsingin yliopistolla, Sihtolan, Wihuri säätiön, Yrjö A. Jäntin ja Viipurin taiteen ystävien kokoelmissa. Ulkomailla hänen taidettaan on Kunsthallessa Rostockissa ja Templar Housessa Roomassa.
Koroma oli upseerina puolustusvoimissa vuosina 1948-1956.
Kaarlo Koroma toimittanut mm. "Suomen Kuvataiteilijat" vuonna 1962, "Suomen Taiteilijaseura 1864-1964", "Maecenas-Kilta 20 vuotta" ja Vollmerin Künstlerlexikonin Suomen osan: "Suomen taidetta 1950-luvulla". Suomen Taide -vuosikirjat hän on toimittanut vuosilta 1961-1969 sekä Taidemaalariliiton 50-vuotishistoriikin. Hän oli myös Taide-lehden toimittaja vuosina 1959-1969 sekä toimitti lukuisia muitakin taidetta koskevia julkaisuja. Koroma on kirjoittanut myös kirjan "Viipurin taiteilijaseura 1930-1980".
Nacer Abdellah
Nacer Abdellah (s. 3. maaliskuuta 1966 Sidi Slimane, Marokko) on marokkolainen entinen puolustaja. Hän vietti suurimman osan urastaan Belgiassa, jossa Abdellah edusti muun muassa KV Mechelenia, Cercle Bruggea ja KSV Waregemia. Abdellah edusti myös Marokkoa vuoden 1994 MM-kisoissa.
Mercedes F1 W03
Mercedes F1 W03 on saksalaisen Formula 1 -talli Mercedeksen käyttämä auto kaudella 2012. Autoa kuljettavat seitsenkertainen kuljettajien maailmanmestari Michael Schumacher ja Nico Rosberg. Talli julkisti autonsa 21. helmikuuta ennen toisia Jerezin talvitestejä. Ensimmäisissä kautta edeltäneissä testeissä talli käytti viime vuoden W02-autoa.
Motti (tilavuusmitta)
Motti (, ) on alku­peräiseen metrijärjestelmään sisältynyt halkojen mittauksessa käytetty tilavuusyksikkö, suuruudeltaan yksi kuutiometri. Sitä käytetään yleensä mitattaessa suuria määriä polttopuuta tai muuta sahattua puuta, kun taas sahaamatonta puuta mitataan kuutio­metreinä Nykyiseen kansain­väliseen yksikkö­järjestelmään eli SI-järjestelmään motti ei kuulu.
Yksikön kansain­välinen nimi stere (ranskaksi stère) johtuu kreikan kielen sanasta στερεός ("stereos"), joka merkitsee kiinteätä. Yksikkö otettiin käyttöön Ranskassa vuonna 1793 aikaisemman corde-nimisen yksikön metri­järjestelmän mukaisena vastineena. Yksikön suomen­kielinen nimi johtuu ruotsin sanasta "mått", joka merkitsee mittaa.
Hollannissa käytetään motin (steren) ohella myös yksikköä "kuub", jonka nimi on lyhentymä sanoista "kubieke meter", kuutiometri. Kuubi ja stere eroavat kuitenkin toisistaan sikäli, että kuub on täysi kuutio­metri puuta, kun taas stere merkitsee kuutio­metrin suuruista halko­pinoa. Tällainen motti sisältää aina hieman vähemmän kuin kuutio­metrin verran puuta, koska halkojen väliin jää aina jonkin verran tyhjää tilaa, joka lasketaan mukaan mitattaessa puuta motteina (stereinä), mutta ei mitattaessa sitä kuubeina. Täten motti merkitsee siis pinokuutiometriä, kuub sen sijaan kiintokuutiometriä.
Puutavaran mittaus
Erkki Ketola
Erkki Antti Ketola (s. 5. helmikuuta 1929 Virrat) on suomalainen juristi ja varatuomari, joka toimi eduskunnan pääsihteerinä vuosina 1983–1992.
Hänelle myönnettiin valtiopäiväneuvoksen arvonimi vuonna 1992. Ketolan jälkeen eduskunnan pääsihteeriksi nousi apulaispääsihteeri Seppo Tiitinen vuonna 1992.
Genovan tasavalta
Genovan tasavalta (, , ) oli Genovan kaupungista kehittynyt itsenäinen valtio vuosina 1005–1797 Välimeren pohjoisrannikolla.
Genovan tasavalta käsitti aluksi Genovan kaupungin ja ympäröivät alueet, mutta Genovan hallitsemat alueet lisääntyivät kaupankäynnin lisääntyessä. Vuonna 1015 koko Liguria oli osa Genovaa. Ensimmäisen ristiretken jälkeen vuonna 1098 Genovalla oli siirtokuntia Syyriassa, joista suurin osa menetettiin Saladinille. Vuonna 1261 Izmiristä tuli osaa Genovaa. Vuonna 1255 Genova perusti siirtokunnan Krimin niemimaalle Caffaan, tämän jälkeen Genova perusti Soldaian, Chercon ja Cembalon siirtokunnat. Vuonna 1275 Bysantti antoi Khios- ja Samos-saaret Genovalle. Vuosien 1316–1332 aikana Genova perusti siirtokuntia Mustanmeren rannalle La Tanaan ja Samsuniin. Vuonna 1355 Genova sai Lesbos-saaren.
1300-luvun lopussa perustettiin Samastri Mustallemerelle ja Genova sai Kyproksen. Tuolloin Genova hallitsi neljännestä Bysantin pääkaupungista Konstantinopolista ja hallitsi Trezibondin keisarikunnan pääkaupunkia. Genovan tasavalta menetti suurimman osan alueistaan 1400-luvulla Osmanien valtakunnalle.
Programma 101
Programma 101 oli Olivettin kehittämä ohjelmoitava, elektroninen pöytälaskukone, jota on joskus kutsuttu jopa maailman ensimmäiseksi ”pöytätietokoneeksi” tai jopa "henkilökohtaiseksi tietokoneeksi". Se oli ensimmäinen ohjelmoitava laite, johon pienillä ja keskisuurilla yrityksillä oli varaa. Konetta myytiin yli 40 000 kappaletta.
Koneen suunnittelu aloitettiin 1962, ja sen kehittäjä ja pääsuunnittelija oli italialainen Pier Giorgio Perotto (1930–2002). Kone tuli markkinoille 1965, ja se oli ensimmäisiä pöytäkoon ohjelmoitavia laskukoneita. Sitä ennen markkinoille oli tullut vain Anita C/VIII, joka oli Programmaa paljon yksinkertaisempi nelifunktioinen laskin. Laitteen esteettisestä suunnittelusta vastasi italialainen suunnittelija Mario Bellini. Bellinin muotoilema koneen ulkonäkö voitti lukuisia teollisen muotoilun palkintoja. Programma tuli Yhdysvaltojen markkinoille alkuvuodesta 1966, jolloin sen myyntihinta oli 3 200 dollaria.
Programma 101:ssä ei vielä ollut mikroprosessoria, koska sitä ei ollut vielä keksitty, eikä mikropiirejä. Kone koostui transistoreista, resistoreista ja kondensaattoreista. Käskyt voitiin antaa tavallisen laskimen tavoin näppäimistön kautta tai ne voitiin varastoida muistiin ja suorittaa kontrolli- ja aritmeettisten yksiköiden avulla.
Koneen muistissa oli yhdeksän rekisteriä, jotka pystyivät varastoimaan numeerista dataa tai ohjelmointikäskyjä. Jokainen rekisteri kykeni varastoimaan 22-numeroisen luvun, etumerkin ja desimaalipisteen, tai kaksi 11-numeroista lukua, tai 24 ohjelmointikäskyä. Viisi rekisteriä kykeni varastoimaan käskyjä, joten ohjelman maksimipituus oli 120 käskyä. Ohjelmia ja dataa kyettiin myös tallentamaan ulkoiselle magneettikortille, koska kone oli varustettu kortinlukijalla ja kortille tallentavalla yksiköllä.
Laskukone käytti eräänlaista välimuistia varastoimaan viimeisimmän operaation tulos. Tämä tehtiin eräänlaisella pulssinviivästysrivillä, joka muutti datan mekaanisiksi värähdyksiksi johdossa, sarjamuodossa. Muistia kutsuttiin nimellä SAM (Sequentially Accessed Memory). Pulssinviivästysrivi oli keksitty 1940-luvulla ensimmäisiin tietokoneisiin. Vuotta myöhemmin Olivetti julkaisi mallin Programma P102, johon oli lisätty RS-232-sarjaportti, joka salli kirjoittimen, telekirjoittimen tai paperinauhojen lävistäjän tai lukijan liittämisen koneeseen.
Programma 101 oli ensimmäinen ohjelmoitava laite, johon pienillä ja keskisuurilla yrityksillä oli varaa. Konetta myytiin yli 40 000 kappaletta.
Hewlett-Packard kopioi 101:stä muun muassa magneettikorttiratkaisun ja koneen teknisen arkkitehtuurin kolme vuotta jälkeenpäin esittelemäänsä HP 9100 -laitteeseen, jonka johdosta yhtiö joutui maksamaan Olivettille 900 000 dollaria rojalteja.
NASA hankki 10 kappaletta 101:stä käyttöönsä, ja niitä käytettiin muun muassa Apollo 11 -ohjelmassa kuulaskeutumisen valmisteluun käytettyihin laskutoimituksiin.
Alessandro Bernard ja Paolo Ceretto tekivät laitteen historiasta kertovan, 52-minuuttisen dokumenttielokuvan "Programma 101 – Memory of the Future" (2011), joka on esitetty ainakin Fox History Channelilla, Ruotsin Ur-kanavalla, Australian SBS-kanavalla sekä Suomessa YLE:n ohjelmistossa.
Katuna
Katuna on kaupunki Ugandan läntisen hallintoalueen Kabalen piirikunnassa. Kaupunki sijaitsee Ugandan lounaisosassa, Ruandan rajalla, noin 28 kilometriä noin 50 000 asukkaan Kabalesta etelään.
Katuna on Ugandan tärkein rajakaupunki Ruandan kanssa ja sen läpi kulkee suuri osa maiden välisestä tuonnista ja viennistä. Ruanda on Ugandan tärkein vientimaa Kenian jälkeen. Kasvavan talouden ja turismin ansiosta asutukseltaan hajanainen Katuna on kasvanut nopeasti. Vuonna 2014 kaupungin väkiluku oli 10 049. EU on tukenut esimerkiksi elokuussa 2015 avatun rajakauppapaikan perustamista kaupungin alueelle.
Ruandan puoleisen rajakaupungin nimi on Gatuna (tai Katuna). Myös Katunan nimi paikalliskielellä on Gatuna.
Malin talous
Malin talous perustuu suurelta osin maataloudelle. Mali kuuluu maailman 25 köyhimmän valtion joukkoon ja se on yksi 37:stä vaikeasti velkaantuneesta köyhästä maasta (). Mali vastaanottaa myös merkittäviä määriä kehitysapua.
Malin nykyinen bruttokansantuote on noin 679,4 Yhdysvaltain dollaria asukasta kohden (2009). Noin 10 % väestöstä on paimentolaisia, ja 80% työvoimasta harjoittaa maataloutta tai kalastusta. Useat naiset elävät tekemillään savitöillä. 65 % maasta on aavikkoa ja puoliaavikkoa, joten maatalous rajoittuu suurimmaksi osin ainoastaan Niger-joen läheisyyteen.
Vuonna 2006 puuvilla, kulta ja karja muodostivat 80–90 % Malin vientituloista. Maatalous keskittyy viljojen (hirssi, durra ja maissi) omavaraisviljelyyn.
Malista viedään esimerkiksi kuivattua kalaa muihin Länsi-Afrikan maihin, kuten Burkina Fasoon, Norsunluurannikolle ja Ghanaan. Malilaista puuvillaa viedään etenkin Sveitsiin . Maassa on vain vähän teollisuutta, ja se on keskittynyt lähinnä suolan tuotantoon ja kenkä- ja tekstiiliteollisuuteen. Menot ovat tuloihin nähtynä miltei kaksinkertaiset. Kansainvälinen valuuttarahasto hyväksyi Malin vuonna 1999 ylivelkaantuneiden köyhien maiden Highly Indebted Poor Countries (HIPC) -ohjelmaan. Siinä varat, jotka menisivät ulkomaanvelkojen lyhentämiseen, käytetään köyhyyden vähentämiseen. Ohjelma vähentää Malin ulkomaanvelkaa 37 prosentilla eli 539 miljoonaa Yhdysvaltojen dollaria. Kun Mali saa velkaohjelman tavoitteet täytettyä, se hyötyy myös G8:n velkojen anteeksiantamissopimuksesta.
Malin valuuttana käytetään Länsi-Afrikan frangia (CFA), joka on myös kolmentoista muun Länsi- ja Keski-Afrikan maan rahayksikkö. Valuutan arvo on nykyisin sidottu euroon. Malin merkittävimpiä kauppakumppaneita ovat Norsunluurannikko, Senegal, Kiina ja Euroopan unionin maat. Mali oli vuonna 1994 yksi Länsi-Afrikan talous- ja rahaliiton (UEMOA) perustajamaista.
Mohammed Chaouch
Mohammed Chaouch (, s. 12. joulukuuta 1966 Aklim, Marokko) on marokkolainen valmentaja entinen jalkapalloilija. Hän vietti suurimman osan urastaan Ranskassa, jonne Chaouch siirtyi Marokosta voitettuaan Marokon cupin vuonna 1987. Hän vietti pitkään OGC Nicen riveissä, jossa Chaouch pelasi yli 100 ottelua Ranskan pääsarjassa. Chaouch edusti myös Marokkoa vuoden 1994 MM-kisoissa ja kaksissa Afrikan-mestaruuskisoissa vuosina 1988 ja 1992. Hän pelasi yhteensä 71 maaottelua Marokon paidassa ja teki muun muassa maalin Saudi-Arabiaa vastaan vuoden 1994 MM-kisoissa.
Pelaajauransa jälkeen Chaouch siirtyi valmentamaan FC Istresin alle 18-vuotiaiden joukkuetta vuosina 2004–2007. Sittemmin hän valmensi myös Al Rayyanin alle 18-vuotiaiden joukkuetta.
Ihaab Boussefi
Ihaab Boussefi (‎; s. 23. kesäkuuta 1985 Tripoli) on libyalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa seuratasolla Al-Ittihadia, jota hän on edustanut urallaan yhteensä viiden kauden ajan.
Boussefi pelasi Libyan maajoukkueessa Afrikan-mestaruuskisoissa 2012, joissa hän teki kaksi maalia ottelussa Senegalia vastaan.
Suudelma ennen kuolemaa
Suudelma ennen kuolemaa (engl. "A Kiss Before Dying") on vuonna 1991 ensi-iltaan tullut neo-noir-draamaelokuva, joka perustuu Ira Levinin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Matt Dillon, Sean Young, Max von Sydow ja Diane Ladd. Elokuvan taloudellinen tuotto oli huono, ja Sean Young sai Razzie-palkinnon kaksoisroolistaan huonoimmasta naispääosasta ja huonoimmasta naissivuosasta.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo, ettei elokuva yllä saman kirjan aiheesta vuonna 1956 tehdyn Gerd Oswaldin filmatisoinnin tasolle, ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Paholaisnainen
Paholaisnainen, Suomessa televisioesityksessä myös nimellä Martha Iversin outo rakkaus, ("The Strange Love of Martha Ivers") on Lewis Milestonen ohjaama mustavalkoinen yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1946. Elokuva oli Kirk Douglasin ensiesiintyminen elokuvissa.
Paholaisnainen osallistui Cannesin elokuvajuhlille vuonna 1947. Vuodesta 1974 lähtien elokuva on ollut Yhdysvalloissa vapaassa levityksessä (public domain) tekijänoikeuksien haltijan unohdettua uusia tekijänoikeus 28 vuoden jälkeen julkaisusta.
Elokuvan päähenkilö, paholaisnainen, on Barbara Stanwyckin esittämä rikas perijätär, Martha Ivers, joka nuorena yritti karata ystävänsä Sam Mastersonin (Van Heflin) kanssa ja surmasi vahingossa rikkaan tätinsä. Martha valehtelee poliisille tunkeilijan murhanneen tätinsä. Kuolemaa epäilevä holhoaja pakottaa Marthan myöhemmin menemään naimisiin poikansa, syyttäjä Walter O’Neilin (Kirk Douglas) kanssa, joka näki surman, ja syyttämään viatonta miestä surmasta. Heidän avioliittonsa on kuitenkin yksipuolinen: Walter rakastaa Marthaa, mutta hän ei rakasta Walteria. Tädiltään perimiensä rahojen avulla Martha on luonut laajan liikeimperiumin.
18 vuoden jälkeen Sam Masterson palaa kaupunkiin.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Paholaisnainen" saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Seuraava saalis
Seuraava saalis () on vuonna 1976 julkaistu poliittinen toimintatrilleri. Elokuvan pääosia esittävät Sean Connery, Cornelia Sharpe, Albert Paulsen, Adolfo Celi, Marco St. John, Ted Beniades ja Charles Cioffi. Elokuvan on ohjannut Richard C. Sarafian.
Hubert Lanz
Hubert Lanz (22. toukokuuta 1896 - 15. elokuuta 1982) oli saksalainen kenraali. Toisessa maailmansodassa hän komensi XVIII Armeekorpsia ja otti osaa Ranskan valtaukseen. Vuonna 1941 hän komensi Saksan 2. armeijaa Jugoslavian taistelun aikana. Operaatio Barbarossan aikana hän komensi Saksan Armeijaryhmä A:ta. Hänen joukkonsa osallistuivat Toiseen Harkovan taisteluun ja myöhemmin hän komensi Armeeabteilung Lanzia Stalingradin tappion jälkeen. Sodan aikana Lanz suunnitteli salaliittoa Hitleriä vastaan aikeenaan pidättää hänet tämän vieraillessa hänen päämajassaan Poltavassa. Hitler kuitenkin päätti vierailla Zaporozhyessa, jolloin suunnitelma epäonnistui. Vuonna 1943 Lanz komensi XXII Gebirgskorpsia Kreikassa. Sodan lopussa Lanz antautui joukkoineen liittoutuneille Itävallassa. Hänet tuomittiin vankeuteen sotarikoksista, mutta hänet vapautettiin vuonna 1951. Lanz toimi sodan jälkeen Vapaan demokraattisen puolueen jäsenenä ja Saksan armeijan sotilaallisena neuvonantajana. Vuonna 1954 hän kirjoitti kirjan 1. Gebirgs-Division. Hän kuoli Münchenissä vuonna 1982.
Itke en lemmen tähden
Itke en lemmen tähden (alk. Nur nicht aus Liebe weinen) on saksalainen laulu, jonka on säveltänyt Theo Mackeben ja sanoittanut Hanz Beckmann. Saksaksi ehkä kuuluisimman version on laulanut Zarah Leander. Suomalaiset sanat lauluun on tehnyt Kyllikki Solanterä. Laulua ovat laulaneet suomeksi muun muassa Johanna Rusanen-Kartano, Birgit Kronström ja Vera Telenius.
Ahmed Faras
Ahmed Faras (s. 1946 Mohammédia) on marokkolainen entinen jalkapalloilija ja vuoden 1975 Afrikan vuoden jalkapalloilija. Hyökkääjänä ja keskikentällä pelannut Faras vietti koko uransa SCC Mohammédian riveissä, jossa hän voitti Marokon maalikuninkuuden kahdesti vuosina 1969 ja 1973, sekä Marokon mestaruuden vuonna 1980 ja Marokon cupin vuonna 1975. Faras edusti myös Marokkoa maajoukkuetta vuosina 1965–1979 ja saavutti tuona aikana Afrikan-mestaruuden vuonna 1976. Hän on myös Marokon maajoukkueen kautta-aikan paras maalintekijä.
Királyn kylpylä
Királyn kylpylä on turkkilaisten rakentama kylpylä Budapestissä. Kylpylän rakentamisen aloitti pašša Arslan vuonna 1565. Kylpylä rakennettiin Budan linnan alueelle, jotta siellä voitaisiin kylpeä taisteluidenkin aikana, joten sen lähistöllä ei ole kuumaa lähdettä, vaan vesi on aina johdettu kylpylään kauempaa. Turkkilaisvallan jälkeen kylpylä joutui Königin suvun haltuun. Siihen rakennettiin vuonna 1796 siipirakennukset klassiseen tyyliin, mutta alkuperäinen osa on yhä näkyvissä kahdeksankulmaisine uima-altaineen. Kylpylä tuhoutui toisessa maailmansodassa, ja se kunnostettiin vuonna 1950.
Királyn kylpylässä on neljä uima-allasta, joiden lämpötila on 26–40 astetta, ja kaksi saunaa: "kuiva sauna" ja turkkilainen hamam eli höyrysauna.
Luettelo pikkuplaneetoista: 130001–131000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
130001:stä ja päättyen 131000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 131001–132000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
131001:stä ja päättyen 132000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 132001–133000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
132001:stä ja päättyen 133000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 133001–134000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
133001:stä ja päättyen 134000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 134001–135000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
134001:stä ja päättyen 135000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 135001–136000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
135001:stä ja päättyen 136000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 136001–137000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
136001:stä ja päättyen 137000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 137001–138000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
137001:stä ja päättyen 138000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 138001–139000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
138001:stä ja päättyen 139000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 139001–140000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
139001:stä ja päättyen 140000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Lappojärven koulu
Lappojärven koulu (, ) oli koulu Norjan Koutokeinossa Lappojärven ("Láhpoluoppal") kylässä. Koulu lakkautettiin keväällä 2012, ja syksyllä Lappojärvellä asuneiden koululaisten kouluksi tuli Koutokeinon ala-/yläaste ja Gárggoluoppalissa asuneiden, Lappojärven koulua käyneiden koululaisten kouluksi tuli taas Maasin koulu.
Koulun rehtori oli Kirsten Susanne Logje.
Pavel Rožankovski
Pavel Stepanovitš Rožankovski (, myös muodossa Paul Roschankowsky) oli venäläinen taidemaalari, joka vaikutti ajoittain myös Suomessa.
Rožankovski oli yksi viisilapsisen perheen kolmesta pojasta. Perheen isä oli Tallinnassa koulun rehtorina. Hänen tunnetumpi veljensä Fjodor Rožankovski (1891–1970) opiskeli muun muassa Moskovan taideakatemiassa sekä Pariisissa ja siirtyi toisen maailmansodan jälkeen asumaan New Yorkiin.
Rožankovskin elämästä on hyvin vähän tietoa. Hän opiskeli Pietarissa ja liikkui tiiviisti paikallisten taiteilijoiden ja runoilijoiden kanssa, joista tunnetuimpia olivat Nikolai Roerich, Ilja Repin ja Grigor Auer. Pietarista Rožankovski lähti maailmalle maalaamaan leipänsä eteen, ja päätyi ensiksi Suomeen, jossa oleskeli kesällä 1907. Hän maalasi niin öljy- kuin vesiväreillä, mutta oli parhaimmillaan vesiväritöissä, joita suurin osa hänen tuotannostaan onkin. Suomessa ollessaan hän majaili Helsingissä ja maalasi paljon Kaivopuistoa kuten Kaivohuoneen, Klippanin ja Rauhaniemen huvilan. Monista hänen vesiväritöistään on tehty myös postikortteja.
Helsingistä Rožankovski siirtyi muutamaksi kuukaudeksi Karjalasta kotoisin olevan suomalaisen taiteilijan Grigor Auerin rakentamalle huvilalle Laatokan rannalle. Tämän jälkeen hänen tiedetään lähteneen veljensä tavoin ensimmäiseen maailmansotaan, mutta sen jälkeisistä vaiheista ei ole tietoa.
Suomessa Rožankovskin töitä liikkuu todella satunnaisesti. Huutokaupoissa Hagelstamilla sekä Apollossa Auctionissa on muutaman kerran ollut hänen teoksiaan kaupan.
Omat teoksensa hän signeerasi "P. Roschankowsky", mutta sukunimi voidaan kirjoittaa myös muotoihin Rojankovsky, Rojankovski tai Rozhankovsky.
Jossain lähteissä Rožankovskin kuolinvuodeksi on mainittu 1918.
Norton Zinder
Norton David Zinder (7. marraskuuta 1928, New York, Yhdysvallat - 3. helmikuuta 2012 New York) oli yhdysvaltalainen biologi, joka tuli tunnetuksi molekyylibiologian tutkimuksestaan. Zinder väitteli Wisconsin-Madison -yliopistosta. Jo väitöskirjaa tehdessään hän tuli tunnetuksi geneettisen transduktion löytäjänä työskennellessään Joshua Lederbergin alaisuudessa. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi myös bakteriofageja, jotka sisälsivät RNA:ta, koskevista havainnoistaan.
Zinderistä tuli Yhdysvaltain tiedeakatemian jäsen 1969. Hänellä oli myös tärkeä rooli ihmisen geenistön kartoittamiseksi suunnatun tutkimuksen tiedepoliittisessa tukemisessa. Hän työskenteli Rockefeller-yliopistossa johtaen omaa laboratoriotaan lähes kuolemaansa saakka.
Zinderille myönnettiin Yhdysvaltain tiedeakatemian palkinto molekyylibiologiassa vuonna 1966.
Jussiivi
Jussiivi on suomen kieliopin nimitys verbin 3. persoonan ja passiivin imperatiivimuodoille. Jussiivi ilmaisee velvoitetta, sallimista tai myönnytystä. Jussiivin tunnus on yksikössä -"koon" ~ -"köön" ja monikossa -"koot" ~ -"kööt".
Toisin kuin 2. persoonan imperatiivi, jussiivi saa yleensä subjektin. Jussiivilause ei välttämättä ala verbillä kuten varsinaiset 2. persoonan imperatiivilauseet, vaan sekä subjekti että objekti voivat olla sekä ennen verbiä että sen jälkeen. Objekti on samassa sijassa kuin subjektillisessa väitelauseessakin. Jussiivi on puheessa harvinainen, ja sen yksikkö- ja monikkomuotojen käytössä esiintyy kirjoituksessakin horjuvuutta. Yksikön sijasta käytetään toisinaan "t"-päätteistä muotoa, johon sisältyy tunteenomaista lisäsävyä: "Olihan se vähän harhaanjohtava otsikko, mutta olkoot, menihän se vissiin hyvään tarkoitukseen". Jotkut jussiivimuodot ovat kiteytyneet huudahduksiksi tai päivittelyiksi, kuten "Eläköön!", "hyi olkoon" ja "varjelkoon".
Jussiivi on tavallinen säädöskielessä: "Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot". Puhumista tarkoittavan verbin passiivimuotoinen jussiivi on puolestaan kirjoittajan keino esittää ikään kuin itselleen suunnattu kehotus kertoa tai selittää: "-- sanottakoon vielä kerran: --". Usein jussiivilla on konsessiivinen, asiaintilaan mukautumista ilmaiseva merkitys: "Tärkeintä on pätevyys; olkoon viranhaltija mies tai nainen."
Jussiivi-nimitys esiintyy myös ainakin viron, heprean ja arabian kieliopeissa.
Sexy and I Know It
”Sexy and I Know It” on yhdysvaltalaisen elektro hop -yhtye LMFAOn kolmas single albumilta "Sorry for Party Rocking". Kappale julkaistiin singlenä 16. syyskuuta 2011. Kappaleen kirjoittivat Stefan Kendal Gordy, Jamahl Listenbee, Erin Beck, G.M. Robertson ja Kenneth Oliver. Tuottamisesta vastasi Party Rock. ”Sexy and I Know It” -kappaleesta tuli yhtyeen toinen Billboard Hot 100 -listalla ykkössijan saavuttanut kappale. Lähes kaikissa julkaisumaissa kappale ylsi kymmenen parhaan joukkoon kansallisilla listoilla.
Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Venicessä, Los Angelesissa. Video sai ensiesityksensä LMFAOn VEVO-kanavalla 16. syyskuuta 2011. Musiikkivideon viimeinen kohtaus on tarkoitettu kunnianosoituksena Michael Jacksonin ”Thriller”-kappaleen musiikkivideolle. 31. joulukuuta 2011 video poistettiin YouTubesta, sillä video sisälsi YouTuben sääntöjä rikkovaa nudismia tai seksuaalista sisältöä. Video kuitenkin palautettiin jo seuraavana päivänä takaisin palveluun, mutta ikärajoitettuna.
Pienoisromaanit
Pienoisromaanit on Mika Waltarin pienoisromaanien kokonaislaitos, joka ilmestyi 1966. Kokoelma sisältää kirjoitusajankohdan mukaan jaoteltuna teokset "Multa kukkii" (1930), "Ei koskaan huomispäivää" (1937), "Fine van Brooklyn" (1939), "Sellaista ei tapahdu" (1939), "Jokin ihmisessä" (1939), "Nainen tuli pimeästä" (1939−41), "Kultakutri" (1946), "Ennen maailmanloppua" (1946), "Kuun maisema" (1946), "Jäinen saari" (1947), "Pariisilaissolmio" (1947), "Ihmisen vapaus" (1950) ja "Koiranheisipuu" (1953).
Kokoelman ulkopuolelle jäivät muita laajempi romaanipari "Vieras mies tuli taloon" (1937) ja "Jälkinäytös" (1938). Ne on julkaistu myöhemmin muun muassa kokoelmassa "10 Waltaria" (1985).
Suomi talviolympialaisissa 2002
Suomi saavutti Salt Lake Cityn talviolympialaisista 2002 seitsemän mitalia, joista neljä oli kultaa, kaksi hopeaa ja yksi pronssia. Kisojen mitalitilastossa Suomi sijoittui kahdeksanneksi. Avajaisissa lippua kantoi Toni Nieminen.
Yhdistetyn hiihtäjä Samppa Lajunen voitti kaikki kolme lajin kultamitalia. Edellisvuoden tapahtumista heikentynyt maan maastohiihto jäi ensimmäisen kerran olympiamitalitta sitten vuoden 1928. Paras sijoitus maastohiihdossa oli Kaisa Variksen neljäs sija naisten 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Tämä oli myöskin ainoa kerta kun miesten jääkiekkomaajoukkue jäi ilman mitalia NHL-pelaajien ollessa mukana olympiaturnauksessa, eli vuosien 1998–2014 välisenä aikana. Ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1948 Suomen kaikki mitalistit olivat miehiä.
Viisi ässää ja muita kertomuksia
Viisi ässää ja muita kertomuksia on Mika Waltarin lehtinovellien kokoelma. Tarinat on julkaistu aikakaus- ja sanomalehdissä 1925–1948. Kokoelman kertomuksia ei ole julkaistu aikaisemmissa Waltarin novellikokoelmissa.
Hugo Eho
Hugo Ludvig Eho (2. lokakuuta 1891 Pori – 25. toukokuuta 1979) oli suomalainen taidemaalari. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti näytteillä Tampereella vuonna 1908.
Eho opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1912–1914. Hänen taiteelliseen tuotantoonsa kuuluu runsaasti muun muassa maisemamaaluksia ja asetelmia. Ehon julkisia töitä ovat Pirkkalan kirkon koristemaalaukset sekä Tampereella toimineen elokuvateatteri Hämeen seinämaalaukset.
Eho palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1956.
American Pie (kappale)
”American Pie” on yhdysvaltalaisen folkrock -artisti Don McLeanin kappale vuodelta 1971. Kappale julkaistiin singlenä marraskuussa 1971 ja se nousi ykköseksi muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Uudessa-Seelannissa. Kappaleen sanoituksessa säkeellä ”The Day the Music Died” viitataan vuoden 1959 lento-onnettomuuteen, jossa menehtyivät Buddy Holly, Ritchie Valens ja The Big Bopper. ”American Pietä” pidetään McLeanin päätyönä.
”American Pie” nauhoitettiin 26. toukokuuta 1971. Alkuperäinen versio kestää 8 minuuttia ja 33 sekuntia, ja se on pisin Yhdysvaltain singlelistan ensimmäiselle sijalle noussut kappale. Kappaleesta on tehty myöhemmin lukuisia cover-versioita. Madonnan versio kappaleesta oli vuoden 2000 hittejä.
Don McLean kirjoitti kappaleen Cold Springissä, New Yorkissa ja Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. McLean on yleensä välttänyt vastaamasta suoriin, sanoitusta koskeviin kysymyksiin. Kappaleen sanat sisältävät lukuisia viittauksia yhdysvaltalaiseen sodanjälkeiseen populaarikulttuuriin sekä yhteiskunnallisiin ilmiöihin ja sanoja on pyritty tulkitsemaan eri tavoin laulun ilmestymisestä asti.
Madonna nauhoitti kappaleesta cover-version marraskuussa 1999. Cover-versiota käytettiin "The Next Best Thing" -elokuvan soundtrackilla vuonna 2000. Kappale julkaistiin myös singlenä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa ”American Pie” myi Madonnan versiona 385 000 kappaletta. Madonna sisällytti kappaleen myöhemmin myös studioalbumilleen "Music".
Madonnan versio on huomattavasti alkuperäistä lyhyempi. Se sisältää ainoastaan alun ensimmäisestä säkeistöstä sekä säkeistöt kaksi ja kuusi kokonaisuudessaan. Philipp Stölzl ohjasi kappaleelle kuvatun musiikkivideon.
Vuonna 2011 amerikkalaisen Rolling Stone - musiikkilehden lukijat äänestivät Madonnan version American Piesta yhdeksi kaikkien aikojen huonoimmista cover-kappaleista .
Suomeksi kappaleen on sanoittanut ja levyttänyt vuonna 1972 Hector nimellä "Suomi-neito". Alkujaan singlenä julkaistu kappale sisältyy muiden muassa kokoelmiin "Lumi teki enkelin eteiseen" ja "Hectobox".
Wille Boijer-Poijärvi
Arno Wilhelm (Wille) Boijer-Poijärvi (5. huhtikuuta 1899 Pöytyä – 22. toukokuuta 1975) oli suomalainen taidemaalari. Hänen teoksiaan oli ensi kertaa julkisesti esillä Helsingissä vuonna 1926.
Boijer-Poijärvi opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1921–1924. Myöhemmin hän täydensi opintojaan Pariisissa vuosina 1933 ja 1939 (Académie Julian ja Académie Colarossi).
Boijer-Poijärvi sai Suomen Taideyhdistyksen Dukaattikilpailussa toisen palkinnon sekä vuonna 1936 että 1938. R. F. Willebrandin palkinnon hän sai vuonna 1944. Vuonna 1973 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Perunkultapöllö
Perunkultapöllö ("Pulsatrix melanota") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät 700–1 600 metrin korkeudessa.
Tämä pöllö on jokseenkin suuri, sen pituudeksi on kerrottu vaihdellen 35,5–48 cm. 13 kummankin sukupuolen lintua painoi punnittaessa 590–1 250 grammaa, ja keskimäärin paino oli 873 grammaa. Se on päältä tummanruskea ja alta vaalea, jossa on selvää punaruskeaa raidoitusta. Rinnassa on leveä ruskea raita, jossa on vaaleita-vaaleanruskeita täpliä. Sen naamakiehkura on tummanruskea ja siinä on vaaleat silmänkohdat. Kaulassa on valkoinen puolikaulus. Silmät ovat punaruskeat.
Perunkultapöllön käyttäytyminen on lähes täysin tuntematonta. Kuten sen tunnetumpi serkku kultapöllö, sen uskotaan saalistavan monenlaisia eläimiä pudottautumalla oksalta saaliinsa kimppuun.
Sillä on kaksi alalajia:
Compact Disco
Compact Disco on unkarilainen elektronista musiikkia esittävä yhtye.
Vuonna 2012 Compact Disco edusti Unkaria Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Sound of Our Hearts". Kappale selvisi semifinaalista, ja sijoittui loppukilpailussa kolmanneksi viimeiselle sijalle.
Honeysuckle Rose (elokuva)
Honeysuckle Rose (tunnetaan myös nimellä On the Road Again) on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Willie Nelson, Dyan Cannon, Amy Irving, Slim Pickens, Joey Floyd, Charles Levin, Mickey Rooney Jr., Lane Smith, Pepe Serna ja Priscilla Pointer. Elokuvan on ohjannut Jerry Schatzberg. Elokuva voitti historian ensimmäisen Razzie-palkinnon huonoimmasta naissivuosasta.
Lurra
Lurra Editions suomalainen kustantamo, joka on perustettu 1999. Se julkaisee kotimaista ja ulkomaista kaunokirjallisuutta, runoutta, filosofiaa, tietokirjoja ja taidekirjallisuutta paitsi suomeksi, myös muilla kielillä.
Kustantamoa on sanottu "pieneksi sivistyneeksi kustantamoksi". Se toimii Salon Kiskosta käsin.
Goro (Italia)
Goro on kunta Italian Emilia-Romagnan alueella Ferraran maakunnassa. Se sijaitsee noin 80 kilometriä Bolognasta koilliseen Pojoen suulla Adrianmeren rannalla. Gorossa on arviolta 3 798 asukasta (vuonna 2015) ja kunnan pinta-ala on 31,38 neliökilometriä.
”Poika ja kitara” 1960–63
”Poika ja kitara” 1960–63 on suomalaisen rocklaulajan ja -kitaristin Timo Jämsenin kokoelma-albumi vuodelta 1990.
Sepp Schauer
Sepp Schauer, (s. 5. heinäkuuta 1949 München) on saksalainen näyttelijä. Schauer tunnetaan hyvin Lemmen viemää -sarjan Alfons Sonnbichlerinä. Hän on näytellyt muissa televisiosarjoissa, niistä esimerkiksi Vanha kettu, Siska, Derrick ja Rikospaikalla.
Lemuel W. Royse
Lemuel Willard Royse (19. tammikuuta 1847 – 18. joulukuuta 1946) oli yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko. Hän toimi Warsawin pormestarina vuosina 1885–1891 ja istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Indianasta vuosina 1895–1899. Hän oli epäonnistuneesti ehdolla kolmannelle kaudelle vuonna 1898. Hän oli varsinaiselta ammatiltaan juristi ja jäi eläkkeelle vuonna 1940. Hänet on haudattu Oakwoodin hautausmaalle.
Melisa Aslı Pamuk
Melisa Aslı Pamuk (s. 14. huhtikuuta 1991) on hollantilais-turkkilainen missi. Hän voitti Miss Turkki -kilpailun 2. kesäkuuta 2011 ja sai kruununsa edeltäjältään Gizem Memiçiltä. Hän opiskelee psykologiaa Amsterdamin yliopistolla. Hän aloitti mallintyöt 14-vuotiaana ja sai vuonna 2009 Turkin paras malli -kilpailussa "lupaavimman" tittelin. Hän puhuu sujuvasti turkkia, englantia, hollantia ja saksaa sekä jonkin verran ranskaa. Hän on 176-senttinen.
Pamuk kilpaili Miss Universum 2011 -kilpailussa. Hän on tehnyt töitä myös näyttelijänä.
Philipp Sonntag
Philipp Sonntag (s. 18. joulukuuta 1941) on saksalainen näyttelijä, koomikko, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän näyttelee Lemmen viemää -sarjassa pormestari Alois Pachmeyeriä.
Cheick Diabaté
Cheick Diabaté (s. 25. huhtikuuta 1988 Bamako, Mali) on malilainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Diabaté edustaa Ranskan Ligue 1:ssa Bordeaux'ta.
Diabaté on edustanut Malia vuodesta 2005 lähtien. Hänet valittiin ensimmäisiin arvokisoihinsa vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoihin. Hän saavutti turnauksen päätteeksi pronssia, kun Mali voitti Ghanan maalein 0–2. Diabaté oli myös Malin ja kisojen paras maalintekijä kolmella osumalla.