Olduvai-teoria
Olduvai-teoria viittaa näkemykseen, jonka mukaan teollisen sivilisaation (määriteltynä energiantuotannolla henkeä kohden) elinkaari on 100 vuotta (1930-2030) tai hieman vähemmän. Teoria tarjoaa kvantitatiivisen pohjan teollisen sivilisaation kehityskaaren tarkastelulle. Sen nimi on viittaus Olduvain rotkoon Tansaniassa.
Olduvai-teorian esitteli ensimmäisenä sähkövoimainsinööri Richard C. Duncan vuonna 1989 alun perin nimellä "teollisen sivilisaation jännitepulssiteoria" (transient-pulse theory of Industrial Civilization). Duncan käsitteli teoriaansa tukevaa aineistoa vuoden 1993 artikkelissaan "The life-expectancy of industrial civilization: The decline to global equilibriu".
Kesäkuussa 1996 Duncan julkaisi artikkelin "The Olduvai Theory: Sliding Towards a Post-Industrial Stone Age", missä hän korvasi aiemmin käyttämänsä termin "jännitepulssiteoria" uudella nimellä "Olduvai-teoria". Marraskuussa 2000 hän päivitti teoriaansa Yhdysvaltain geologisen seuran kokouksessa pitämässään esitelmässä "The Peak of World Oil Production and the Road to the Olduvai Gorge" ja vuonna 2005 hän täydensi aineistoaan vuoteen 2003 asti artikkelissaan "The Olduvai Theory Energy, Population, and Industrial Civilization".
Duncan määrittelee teollisen sivilisaation alun siihen hetkeen, jolloin maailman energiantuotanto henkeä kohden ylitti 30 % huippuarvostaan. Vastaavasti sivilisaation lopun hän sijoittaa siihen hetkeen, jolloin energiantuotanto henkeä kohden jälleen putoaa alle 30 prosenttiin huippuarvostaan. Huippuarvo esiintyi hänen mukaansa suurin piirtein alku- ja loppupisteen puolivälissä vuonna 1979, minkä perusteella teollisen sivilisaation 100 vuoden elinkaari sijoittuisi vuosien 1930 ja 2030 välille.
Olduvai-teorian mukaan maailman energiantuotannon eksponentiaalinen kasvu päättyi vuonna 1979, jonka jälkeen energiantuotanto henkeä kohden on pysynyt melko tasaisena. Tämä tasannevaihe päättyy olettaman mukaan suurin piirtein vuonna 2008, jonka jälkeen se kääntyy voimakkaaseen laskuun. Laskun seurauksena on väestökatastrofi, mikä pudottaa maailman väkiluvun kahteen miljardiin vuoteen 2050 mennessä.
Olduvai-teoria jakaa ihmiskunnan historian kolmeen vaiheeseen. Ensimmäinen "esiteollinen vaihe", jolloin yksinkertaiset työkalut ja vähäinen käytössä ollut energia rajoittivat talouskasvua, muodosti valtaosan ihmisen kehityshistoriasta. Toinen "teollinen vaihe" käsittää nykyisen teollisen sivilisaation, joka on onnistunut käyttämään koneita nostaakseen kasvun rajoja. Viimeinen "jälkiteollinen vaihe", jolloin ihmiskunta palaa jälleen tasapainoon ympäristön sekä uusiutuvien resurssien kanssa, seuraa teollisen yhteiskunnan romahdusta.
Teollisen vaiheen heikentyminen on teoriassa jaettu kolmeen osavaiheeseen:
Perry Arnett (2007) esittää Olduvai-teorialle seuraavan aikajanan:Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön mukaan kuitenkin maailman ruoantuotannon kasvu ylittää väestönkasvun nykyhetken ja vuoden 2030 välillä.
Richard C. Duncanin määritellessä teoriaansa vuoden 1979 maailman energiankulutuksen huippu henkeä kohden oli 11,15 öljybarrelia vuodessa (koko energiankulutus muutettuna öljyksi). Myöhemmin kuitenkin energiankulutus henkeä kohden kasvoi ylittäen vuoden 1979 huipun, ja vuonna 2006 kulutus oli 12,12 barrelia henkeä kohden vuodessa. Tämä on selkeästi ristiriidassa Duncanin teorian kanssa, jonka mukaan energiankulutus henkeä kohden ei nouse vuosien 1979 ja 2008 välissä. Duncan ei ole kommentoinut tähän suunnattua kritiikkiä.
Teorian puolustajat huomauttavat, että energiankulutuksen kasvua henkeä kohden on vaikea ylläpitää rajallisten resurssien, kuten öljyn, kivihiilen ja maakaasun, varassa. Kriitikot puolestaan väittävät, että virhe osoitti teorian ennustuskyvyn heikkouden, mikä tekee teoriasta muiltakin osin epäluotettavan. Jotkut kuitenkin katsovat virheen lopulta vain vahvistavan teorian varoituksia.
Toinen Olduvai-teoriaa kohtaan suunnattu kritiikki muistuttaa paljon Malthusin väestöteoriaa (so. väestönkasvu, jos sitä ei rajoiteta, kasvaa geometrisen sarjan mukaan, mutta ruoantuotanto kasvaa vain lineaarisen sarjan mukaan) ja muita pandeemiseen ruokapulaan liittyviä teorioita kohtaan suunnattua kritiikkiä. Sen mukaan Duncanin teoria ei ota tarpeeksi huomioon teknologista kehitystä ja yhteiskunnallista muutoskykyä. Esimerkiksi vaihtoehtoisten energianlähteiden kehitys voi mahdollistaa kestävän energiankulutuksen nykyisellä tasolla. Kulutustottumuksia puolestaan on mahdollista säädellä yhteiskunnallisen muutoksen ja kulttuurisen evoluution avulla, pyrkien esimerkiksi resurssien säästämiseen. Siten uudet teknologiat yhdessä kulutustottumusten muutosten kanssa voisivat huomattavasti vaikuttaa Olduvai-teorian seuraamusten todennäköisyyteen.
Duncan perustelee viittaustaan Olduvain rotkoon teorian nimessä seuraavalla tavalla:
...(1) se on aiheellisesti kuuluisa, (2) olen ollut siellä, (3) sen pitkä, kumea ääni on aavemainen ja pahaenteinen, ja (4) se on hyvä metafora 'kivikautiselle elämäntavalle'.