Suomen Sotilasurheiluliitto
Suomen Sotilasurheiluliitto ry on valtakunnallinen liikuntajärjestö, joka tuottaa yhdessä varuskunnissa toimivien jäsenseurojensa kanssa vapaa-ajan liikuntapalveluja puolustusvoimien ja rajavartiolaitoksen varusmiehille, henkilökunnalle, henkilökunnan perheille sekä evp-henkilöstölle. Liitto on perustettu vuonna 1968. Nykyisin liiton toiminta kattaa kaikki Suomen varuskunnat. Liittoon kuuluu 28 jäsenseuraa, joissa on yhteensä 45.000 jäsentä.
Sotilasurheiluliitto ja Puolustusvoimat päivittivät yhteistoimintasopimustaan uudella 14.11.2014 allekirjoitetulla yt-sopimuksella. Liitto rahoittaa toimintansa yhteistyösopimuksistaan saamillaan varoilla sekä opetusministeriön myöntämillä avustuksilla. Liiton merkittävin tulonlähde on vuonna 1994 perustettu Sotilasurheilupooli. Puolustusvoimat tukee liiton toimintaa luovuttamalla tilojaan liiton sekä sen jäsenseurojen käyttöön. Liiton vuosibudjetti on 170.000 euroa.
Sotilasurheiluliitto huolehtii jäsenistönsä tarpeiden mukaisesta kilpailu-, kuntoliikunta- ja koulutustoiminnan järjestämisestä. Mestaruuskilpailujaan liitto järjestää 16 lajissa, jotka ovat ampumasuunnistus, golf, ilma-aseammunta, judo, jääkiekko, maratonjuoksu, kaukalopallo, nyrkkeily, paini, pesäpallo, salibandy, sisäsoutu, sotilaspenkkipunnerrus, tennis, uinti ja vapaaottelu. Sotilasurheiluliitto on mukana Tough Viking -estejuoksukilpailun järjestelyissä vuosina 2015-2016. Kilpailut käydään 2015 Levillä 14.3. ja Helsingissä 5.9.
Liiton koulutustoiminta sisältää hallinnollisen koulutuksen lisäksi ohjaaja-, toimitsija-, tuomari- ja valmentajakoulutusta.
Sotilasurheiluliitto on kansallisen liikunnan kattojärjestön Valo ry:n jäsenjärjestö. Liitto harjoittaa aktiivista yhteistoimintaa myös muiden liikuntajärjestöjen kanssa. Sotilasurheiluliitto toimii Suomessa ampumasuunnistuksen kansallisena lajiliittona. Liitto julkaisee viisi kertaa vuodessa ilmestyvää Sotilasurheilu -lehteä, jonka painos on 15.000 kappaletta. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi joulukuun 9. päivänä vuonna 1982.
Sotilasurheiluliiton kilpailuvalikoima on erittäin monipuolinen ja laaja. Mestaruuskilpailujaan liitto järjestää 16 virallisessa lajissa, jotka ovat ampumasuunnistus, golf, ilma-aseammunta, judo, jääkiekko, kaukalopallo, maratonjuoksu, nyrkkeily, paini, pesäpallo, salibandy, sisäsoutu, sotilaspenkkipunnerrus, sulkapallo, tennis, uinti ja vapaaottelu.
Kilpailutoimintaa on myös lajeissa, joilla ei ole virallista mestaruuskilpailujen arvoa. Liitto suosii tietoisesti sellaisia kilpailulajeja, jotka saavat mahdollisimman runsaan osallistujajoukon liikkeelle.
Sotilasurheiluliitto toimii Suomessa ampumasuunnistuksen kansallisena lajiliittona. Liitto huolehtii ampumasuunnistuksen kansallisesta valmennustoiminnasta sekä Suomen mestaruuskilpailujen järjestämisestä. Liitto nimeää Suomen edustusjoukkueen ampumasuunnistuksen Euroopan mestaruuskilpailuihin. Sotilasurheiluliiton jäsenseurat järjestävät paikallisia sekä alueellisia kilpailuja. Seurat osallistuvat myös paikallisiin harrasteliikuntatapahtumiin
Sotilasurheiluliiton jäsenseurojen toiminnan tavoitteena on innostaa puolustushallinnon ja rajavartiolaitoksen palveluksessa olevaa henkilöstöä harrastamaan liikuntamuotoja, jotka edistävät heidän työkykyään ja elämisen tasoaan. Seurat tarjoavat kaikille henkilöstöryhmille suunnattuja tasokkaita ja houkuttelevia liikuntapalveluja. Seurat paneutuvat varsinkin urheiluseuratoiminnan ulkopuolella olevien perheiden liikuntamahdollisuuksien luomiseen.
Varusmiesten vapaa-ajan liikuntakerhotoiminnan (VLK) järjestäminen on myös yksi keskeisimmistä seuratoiminnan muodoista. Seurat huolehtivat erityisesti liikuntakerhojen toimintaedellytysten järjestämisestä.
Seurat harjoittavat yhteistyötä sijaintipaikkakunnallaan toimivien muiden liikuntajärjestöjen sekä kunnallisen liikuntatoimen kanssa.
Seuratoiminnasta antavat lisää tietoa seurojen puheenjohtajat ja sihteerit.
Järjestäytyneen ja nimenomaan vapaaehtoisen sotilasurheilun alkuvaiheita täytyy haarukoida aina "Vanhan sotaväen" ajalle. Suomen tarkk' ampujapataljoonien väen tiedetään harrastaneen ainakin ammuntaa, juoksu ja hiihtoa.
Tiedot yhdistyksistä tai seuroista ovat puutteellisia, mutta ainakin vuonna 1896 perustettiin Lappeenrannassa Suomen Rakuunarykmentissä palvelevien keskuudessa "Sportklubben". Luutnantti August Lindemanin aloitteesta perustettu seura paneutui erityisesti ratsastuksen edistämiseen ja harrastamiseen.
Suomalaisen sotaväen lakkauttaminen hiljensi tämänkin toiminnan, mutta monet näistä henkilöistä olivat mukana muutama vuosikymmen myöhemmin itsenäisen Suomen armeijaa perustamassa.
Kenttä ja kasarmielämä oli 1920-luvulla kovaa. Asumisolot olivat puutteelliset ja yhteiseen vapaa-ajanviettoon ei ollut juurikaan mahdollisuuksia ulkona tapahtuvaa urheilua lukuun ottamatta. Tämä koski niin varusmiehiä kuin kantahenkilökuntaakin.
Toiminnan muodot vaihtelivat hyvin paljon. Joissakin varuskunnissa vain urheiltiin. Monilla paikoin toimittiin myös yhdistysten puitteissa. Esimerkiksi Tampereen Rykmentissä perustettiin vuonna 1925 ampumaseura "Aseveikot". Sen jäsenet kilpailivat niin keskenään kuin paikallisten suojeluskuntienkin kanssa. Rykmentissä harrastettiin myös muita perinteisiä sotilaslajeja sekä pesäpalloa ja jopa biljardia. Rakennettiinpa varuskunnan läheisyyteen jopa hyppyrimäki.
Talvisodan tiimellyksessä ei ehditty urheilemaan. Jatkossodassakin urheiluelämä elpyi vasta asemasodan aikana. Joukko-osastot järjestivät sisäisiä kilpailujaan monissa lajeissa, mutta isojakin kisoja oli. Divisioonien välinen Kannaksen poikkihiihto oli yksi tällainen. Samoin pidettiin jälleen muutaman välivuoden jälkeen useassa urheilulajissa Suomen mestaruuskisat.
Rauhan jälkeen palattiin takaisin kasarmielämään ja kouluttaman uusia varusmiesikäluokkia. Menetetyt sotavuodet haluttiin ottaa takaisin urheillenkin. Varuskuntien väestä tuli monilla paikkakunnilla seuratoiminnan primusmotoreita.
Ensimmäiset ajatukset Sotilasurheiluliitosta esitettiin jo 1950-luvun alussa, mutta tuolloin ei vielä oltu kypsiä liiton perustamiseen. Vuonna 1954 ryhdyttiin sen sijaan perustamaan varuskunnallisia urheilutoimikuntia, joiden päätehtävä oli varusmiesten vapaa-ajan liikuntaharrastusten lisääminen. Rahaa ei juurikaan voitu irrottaa toimintaan, joten toiminnan aktiivisuus riippui hyvin paljon vetäjien innokkuudesta. 1960-luvulla toimintaan saatiin jonkun verran veikkausvoittovaroja. Rahanjakoperusteita muutettiin myöhemmin, ja ilman virallista organisaatiota urheilevat sotilaat uhkasivat jäädä veikkausrahojen ulkopuolelle.
Keväällä 1967 puolustusvoimien komentaja, kenraaliluutnantti Yrjö Keinonen nimesi toimikunnan pohtimaan liiton perustamista. Toimikunnan ehdotuksesta urheilutoimikunnat lakkautettiin ja tilalle perustettiin varuskunnalliset rekisteröidyt urheiluseurat.
Kovinta kiirettä pidettiin Helsingissä, Hämeenlinnassa ja Porkkalassa, joiden sotilasurheiluseurat kokoontuivat helmikuun 16. päivänä vuonna 1968 Pääesikunnan edustajien kanssa perustamaan Suomen Sotilasurheiluliittoa. Liiton jäseniksi hyväksyttiin varuskunnassa työskentelevät perheineen sekä luonnollisesti varusmiehet. Perustamisvuoden loppuun mennessä jäsenmäärä oli noussut jo 40 000:een ja seurojakin oli 29.
1960-luvulla Suomen urheiluelämä oli edelleenkin jakaantunut poliittisesti kahtia ja muutoinkin pirstoutunut moniin keskusjärjestöihin. Uusi liitto herätti alkuunsa monenlaisia epäilyjä. Erikoisliitot pelkäsivät Sotilasurheiluliiton tulevan samoille valtionapuapajille. Työväen Urheiluliitto taas epäili armeijan "käskevän" nuoret urheilijalupaukset Suomen Valtakunnan Urheiluliiton seuroihin.
Kaikenlaiset ennakkoluulot kuitenkin voitettiin ja jo seuraavana vuonna. Sotilasurheiluliitto kustansi yleisurheilujoukkueen ensi kerran Kansainvälisen Sotilasurheiluliiton mestaruuskilpailuihin Ranskaan. Yksi kisoista mitalin saalistaneista oli Työväen Urheiluliiton jäsenseuraa Tainiokosken Tähteä edustanut sprintteri Ossi Karttunen.
Sotilasurheiluliiton perustaminen osui suosiolliseen aikaan. Muutamaa vuotta aikaisemmin oli siirrytty viisipäiväiseen työviikkoon, jolloin vapaa-aika lisääntyi. Työelämässä olivat jo suuret ikäluokat, joille urheilu ja liikunta olivat olleet keskeinen osa lapsuuden ja nuoruuden harrastustoimintaa. Suuret massaurheilutapahtumat aloittivat myös menestyksen kautensa samoihin aikoihin. Koko 1970-luku oli Sotilasurheiluliiton toiminnassa kasvun aikaa, vaikka taloudellisia ja osin toiminnallisiakin vaikeuksia oli. Jäsenet oli kuitenkin saatu rivakasti liikkeelle.
Seuraavalla vuosikymmenellä toiminta vakiintui niin paljon, että vuonna voitiin palkata kokopäivätoiminen 1982 toiminnanjohtaja sekä perustaa oma julkaisu Sotuli. Vuosikymmenen puolivälissä aloittivat toimintansa ensimmäiset varusmiesten liikuntakerhot, jotka nykyäänkin ovat merkittävä varuskuntien viihtyvyystekijä.
Vuosikymmenen lopulla liitto joutui opetusministeriön erikoissyyniin, kun uutta liikuntalakia sovellettiin. Sotilasurheiluliitto todettiin kuitenkin kaikki kriteerit täyttäväksi valtakunnalliseksi urheilujärjestöksi ja valtionapujen piirissä pysyttiin edelleenkin.
Sotilasurheiluliiton 1990-luvun toimintaan ovat voimakkaasti heijastuneet puolustusvoimien sisäiset muutokset. Joukko-osastoja on yhdistetty, varuskuntia on lopetettu. Myös työolosuhteet ja ajat ovat muodostuneet uudenlaisiksi.
Osallistuminen liiton ja sen jäsenyhdistyksen toimintaan on supistunut määrällisesti, mutta laadullisesti haasteisiin on pystytty silti vastaamaan. Varusmiesten ja myös kantahenkilökunnan kiinnostus muihin, kuin perinteisiin "sotilaslajeihin" on kasvanut. Sotilasurheiluliitto on ollut muutoksessa mukana ja näkyy punttisaleilla, sähly- ja kiekkokaukaloissa sekä golfkentillä.