Hversu Noregr byggðist
Hversu Noregr byggðist (”Miten Norja asutettiin”) on toinen niistä keskiajan islantilaiseen saagakirjallisuuteen kuuluvista teksteistä, jotka luetaan myyttisestä Fornjótr-jättiläisestä ja tämän suvusta kertoviin tarinoihin ("Frá Fornjóti ok hans ættmönnum"). Toinen näistä sisällöllisesti samalle tarinamateriaalille pohjautuva ja mahdollisesti samasta lähteestä juontuva teksti on "Norjan löytäminen". "Hversu Noregr byggðist" kertoo myyttisen tarinan Norjan synnystä ja kuvaa samalla muutamien norjalaisten kuninkaiden polveutumista tarinassa mainituista myyttisistä ja tarunhohtoisista hahmoista, alkaen Fornjótr-jättiläisestä ja tämän pojista, joista Nórr antaa myös nimensä valloittamalleen alueelle, ”Nórrin tielle” (isl. "Norvegr") eli Norjalle. Teksti käsittelee samankaltaista tarinamateriaalia kuin useat muinaissaagat, minkä vuoksi myös "Hversu Noregr byggðist" luetaan muinaissaagoihin, vaikka se poikkeaakin näistä muodoltaan ja tyyliltään. "Hversu Noregr byggðist" on säilynyt pelkästään Flateyjarbók-käsikirjoituksessa.
Tekstin "Hversu Noregr byggðist" iästä ja sen suhteesta toiseen edellä mainittuun tekstiin "Norjan löytäminen" on esitetty erilaisia näkemyksiä. Yleisesti ottaen "Hversu Noregr byggðist" -tekstiä pidetään näistä kahdesta lähteestä nuorempana, vaikka onkin esitetty myös sellaisia näkemyksiä, joiden mukaan "Hversu Noregr byggðist" olisi toiminut esikuvana viimeksi mainitulle. Flateyjarbókiin "Hversu Noregr byggðist" -tekstin lisäsi toinen käsikirjoituksen kirjoittajista, Magnús Þórhallsson. Hän ei kuitenkaan oletettavasti ole ollut tekstin alkuperäinen laatija, huolimatta siitä, että todennäköisesti juuri hän on lisännyt sen alkuun lyhyen johdantovirkkeen, jonka jälkeen tarina alkaa "Norjan löytäminen" -tekstiä myötäillen Fornjótrista ja tämän jälkeläisistä.Mikäli Snorri Sturluson laati "Norjan löytäminen" -tekstin, kuten esimerkiksi Finnbogi Guðmundsson (1965) on esittänyt, on "Hversu Noregr byggðist" mahdollisesti kirjoitettu vasta aikaisintaan vuosien 1225–1230 välisenä aikana. Sigurður Nordal (1944-1945) on esittänyt, että "Hversu Noregr byggðist" olisi johdanto sitä seuraaville sukupuille, joissa listataan Haraldr Kaunotukan (isl. "hárfagri") esi-isät aina pakanajumala Óðinniin, Troijan sankareihin, roomalaisten jumalaan Saturnukseen sekä Raamatun Aatamiin saakka.
Elizabeth Ashman Rowe (2000) on esittänyt, että "Hversu Noregr byggðist" olisi eräänlainen Magnús Þórhalssonin vastaus sen ja Norjan kuninkaiden sukupuiden listaamisen jälkeen seuraavaan "Eirekr Kaukomatkaajan saagaan" ja "Norjan löytäminen" -tekstiin, jotka kummatkin ensimmäinen Flateyjarbókin kirjoittajista, Jón Þórðarson, oli lisännyt käsikirjoitukseen. Hän on katsonut, että "Hversu Noregr byggðist" -tekstin yhteys "Eirekr Kaukomatkaajan saagaan" olisi olennainen syy siihen, miksi teksti on lisätty käsikirjoitukseen. Kyseinen saaga kertoo Fornjótrin jälkeläisiin kuuluvan Þrándrin pojasta Eirekristä, jonka isä on antanut tarinan mukaan nimen myös hallitsemalleen Trondheimin alueelle (isl. "Þrándheimr"). Saagassa Eirekr matkaa itään etsimään kuolemattomien maata (paratiisia) ja saapuu Konstantinopoliin (isl. "Miklagarðr"), missä saa vastaukset paratiisia koskeviin kysymyksiinsä. Yhdessä "Eirekr Kaukomatkaajan saagan" kanssa "Hversu Noregr byggðist" luo kristillistyneemmän myytin Norjan perustamisesta verrattuna siihen myyttiin, jonka "Norjan löytäminen" -tekstiin liitetty Snorri Sturluson luo teoksensa "Heimskringla" alussa olevassa "Ynglinga sagassa". Viimeksi mainitussa Ynglingien kuningassuvun esi-isien, aasa-jumalien, kerrotaan olleen peräisin Troijasta. "Hversu Noregr byggðist" ja "Eirekr Kaukomatkaajan saaga" taas luovat kuvan kristillisen kulttuurin siirtymisestä Norjaan kristikunnan itäisestä osasta jo norjalaisen kuningasvallan varhaisimpina hetkinä. Näin ne luovat Norjan kuningasvallasta kuvan, joka on hieman vähemmän pakanallinen.
"Hversu Noregr byggðist" näyttää muutenkin häivyttävän yhteyksiä aasa-jumaliin. Toisin kuin tekstissä "Norjan löytäminen", jossa kerrotaan Fornjótrin jälkeläisen Thorrin uhraavan pakanajumalille, "Hversu Noregr byggðist" -tekstin mukaan kveenit uhraavat Thorrille itselleen.
Maantieteellisesti "Hversu Noregr byggðist" keskittyy Norjaan ja sen koillispuolella oleviin salaperäisiin alueisiin sen sijaan että kertoisi Górrin matkoista Itämeren alueelle tai Tanskaan, kuten "Norjan löytäminen" tekee. Näin se kääntää painopistettä pois Tanskasta, aikana, jolloin norjalainen kuningasdynastia oli tullut päätökseensä Olavi Haakoninpojan kuoltua ja vallan painopiste siirtyi kuningatar Margareetan myötä islantilaisille epäedullisempaan suuntaan eli Tanskaan.
Sekä "Hversu Noregr byggðist" että "Norjan löytäminen" -tekstejä on joissain yhteyksissä tulkittu lähteinä, jotka kertoisivat historiallisista tapahtumista ja todellisista muinaisista kuninkaista. Kyseiset tekstit edustavat kuitenkin myyttejä eivätkä historiankirjoitusta. Fornjótrin eli "Muinaisen jätin" jälkeläisten nimistä suuri osa viittaa johonkin talviseen elementtiin (esim. Snær eli ”lumi”, Drífa eli ”räntä”). Fornjótrin pojat taas näyttävät kukin olevan jonkin luonnonelementin antropomorfinen ilmentymä: tuli (Logi), ilma (l. tuulet, Kári) ja vesi (l. meri, Hlér). Nimet ovat näin ollen symbolisia, eivätkä todennäköisesti viittaa todellisiin historiallisiin henkilöihin. On myös oletettu, että Fornjótrin sukupuu, jossa norjalaisten kuninkaiden alkuperä jäljitettiin muinaisiin jättiläisiin pakanajumala Óðinnin sijaan, olisi suhteellisen nuorta alkuperää.
"Hversu Noregr byggðist" kuvaa norjalaisten myyttistä esihistoriaa ja sen muinaisia kuninkaita. Vaikka se ei suoraan kuvaakaan ruotsalaista muinaisuutta, pohjolan eri alueiden ja muinaisten kuninkaiden kuvaus kiinnosti oppineita myös suurvalta-ajan Ruotsissa, missä islantilaiset muinaissaagat ylipäätään olivat alkaneet herättää kiinnostusta erityisesti 1600-luvulta alkaen. Niiden katsottiin olevan lähteitä, jotka voisivat kertoa jotain Ruotsin muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä, josta muuten oli saatavilla hyvin vähän lähteitä. Tämän seurauksena muinaissaagoja käytettiin ilman asianmukaista lähdekritiikkiä myös suurvaltaideologian rakennusaineena ja propagandatarkoituksessa, huolimatta siitä, että osa aikalaistutkijoista suhtautui muinaissaagojen lähdearvoon epäillen jo tuolloin. Ruotsalaiset eivät kuitenkaan enää ymmärtäneen saagojen kieltä, muinaisislantia, ja monia tekstejä käännettiin siksi ruotsiksi tai latinaksi. "Hversu Norekr byggðist" ilmestyi käännettynä Eric Julius Björnerin teoksessa "Nordiska kämpa dater" vuonna 1737 (Stockholm: Horn).