Katy Jurado
Katy Jurado, oik. María Cristina Estela Marcela Jurado García (16. tammikuuta 1924 Guadalajara, Meksiko – 5. heinäkuuta 2002 Cuernavaca, Meksiko) oli meksikolainen näyttelijä, joka teki pitkän uran sekä kotimaassaan että Yhdysvalloissa. Hän aloitti uransa Meksikossa, mutta sai huomiota myös Yhdysvalloissa erityisesti "Sheriffin" jälkeen, josta hän voitti Golden Globen. Kotimaassaan hänet palkittiin kolmella Meksikon elokuva-akatemian Arielilla.
Katy Jurado syntyi Guadalajarassa vuonna 1924. Hänen oikea nimensä oli María Cristina Estella Marcella Jurado García. Hänen perheensä kuului rikkaaseen maanomistajasukuun, jonka omaisuus oli kuitenkin takavarikoitu Meksikon vallankumouksen aikana. Hänen isänsä oli karjatilallinen ja omisti appelsiinilehdon. Äiti oli jättänyt uransa oopperalaulajana mennessään naimisiin.
Jurado kävi uskonnollista koulua Méxicossa ja haaveili urasta asianajajana. Hänen ulkonäkönsä herätti kuitenkin monien tuottajien ja ohjaajien huomion. Emilio Fernández tarjosikin Juradolle roolia elokuvasta "La isla de la pasión" (1941). Vaikka Juradon kummisetä oli näyttelijä Pedro Armendáriz, hänen vanhempansa eivät antaneet lupaa.
Jurado sai uuden rooliehdotuksen vuonna 1943 elokuvasta "No matarás". Tällä kertaa hän hyväksyi roolin kysymättä vanhemmiltaan lupaa. Jurado saavutti muutamassa vuodessa suurta suosiota femme fatale -rooleillaan niin sanotulla Meksikon elokuvan kultakaudella.
Juradon ensimmäinen yhdysvaltalainen elokuva oli "Härkätaistelija ja senorita" (1951). Ohjaaja Budd Boetticher ja tuottaja John Wayne olivat huomanneet Juradon härkätaistelussa ja miettineet hänen palkkaamisestaan elokuvaansa tietämättä, että hän oli näyttelijä. Jurado puhui vain vähän englantia, joten hän luki vuorosanansa foneettisesti. Meksikossa kuvatun elokuvan jälkeen Jurado esiintyi muun muassa Luis Buñuelin meksikolaiselokuvassa "El bruto" (1952). Siitä hän voitti Meksikon elokuva-akatemian jakaman Ariel-palkinnon parhaasta naissivuosasta.
Yhdysvalloissa Jurado sai mainetta elokuvasta "Sheriffi", josta hän voitti Golden Globen parhaasta naissivuosasta. Jurado teki koko 1950-luvun säännöllisesti elokuvia Yhdysvalloissa, mutta hän palasi usein takaisin kotimaahansa kuvausten jälkeen. "Sheriffin" jälkeen Juradon yhdysvaltalaisiin elokuviin kuuluvat "Intiaaniluopio" (1953), "Katkaistu peitsi" (1954), josta hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon, "Trapetsi" (1956) ja "Vihan riivaama" (1959).
Vaikka Jurado tei 1960-luvun alun jälkeen vähemmän yhdysvaltalaisia elokuvia, hän näytteli edelleen aktiivisesti. Hän teki muun muassa meksikolaisia ja italialaisia elokuvia sekä 1970-luvulla televisiosarjoja. Parhaan naispääosan Ariel-palkinnon hän sai vuonna 1974 elokuvasta "Fé, Esperanza y Caridad". Vuonna 1973 ensi-iltansa sai myös yhdysvaltalainen "Pat Garrett ja Billy the Kid". Televisiossa hän näytteli muun muassa lännensarjoissa "Alias Smith and Jones" ja "Virginialainen".
Jurado jatkoi näyttelemistä aivan viimeisiin vuosiinsa saakka. Vuonna 1982 hän oli elokuvasta "La seducción" ehdolla naispääosan Ariel-palkintoon. Hänen viimeiset yhdysvaltalaiset elokuvansa olivat "Tulivuoren juurella" (1984) ja "Minne tuuli kuljettaa" (1998). Kolmannen Ariel-palkintonsa (paras naissivuosa) Jurado sai vuonna 1999 elokuvasta "Uusi Jerusalem". Hänen viimeinen elokuvansa "Un secreto de Esperanza" sai ensi-iltansa vasta Juradon kuoleman jälkeen.
Jurado oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen miehensä oli meksikolainen näyttelijä Víctor Velázquez, jonka kanssa hän avioitui salaa. He saivat 13 vuotta kestäneestä liitostaan kaksi lasta. Juradon toinen aviomies oli näyttelijä Ernest Borgnine. He olivat naimisissa 1959–1964.