hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Eugene O’Brien
Eugene O’Brien (oikealta nimeltään Louis O’Brien; 14. marraskuuta 1880 Boulder, Colorado – 29. huhtikuuta 1966 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Eugene O’Brien syntyi Coloradon Boulderissa vuonna 1880 John ja Kate Eugene O’Brienille. Hän opiskeli lääketiedettä Coloradon yliopistossa Boulderissa, mutta lääkärin ammatin sijaan hän kiinnostui näyttelijänurasta. Perheensä opastuksessa hän alkoikin opiskella rakennustekniikkaa, mutta hänen unelma-ammattinaan oli edelleen näytteleminen. Hän muutti New Yorkiin, ja hänet "löysi" teatteri-impressaari Charles Frohman, jonka kanssa hän solmi kolmivuotisen sopimuksen. Hänen unelmansa toteutui, ja hän esiintyi ensimmäisen kerran Broadwaylla vuonna 1905. Broadwaylla hän esiintyi muun muassa Ethel Barrymoren kanssa Sir Arthur Wing Pineron näytelmässä "Trelawny of the ’Wells’" (1911), joka teki hänestä tähden.
O’Brien teki ensiesiintymisensä elokuvissa vuonna 1915. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli lyhyt "The Lieutenant Governor", jonka tuotti Essanay Studios. Hänen toinen elokuvansa, pitkä mysteerielokuva "The Moonstone" (1915), teki hänestä valkokangastähden. Hän alkoi esiintyä ajan suurimpien naistähtien, Mary Pickfordin, Norma Talmadgen ja Gloria Swansonin, kanssa. Hänestä tuli etenkin naisten ihailema näyttelijä.
O’Brien vetäytyi näyttelemisestä ennen kuin äänielokuvat saapuivat. Hän teki 47-vuotiaana viimeisen elokuvaesiintymisensä draamassa "Faithless Lover" (1928). Näyttelijänuransa aikana hän esiintyi yli 50:ssä elokuvassa ja yli 10:ssä näytelmässä. O’Brien kuoli keuhkokuumeeseen 85-vuotiaana Kalifornian Los Angelesissa vuonna 1966, ja hänet haudattiin Glendalen Forest Lawn Memorial Park -hautausmaalle. Hän sai elokuvaurastaan ja työstään viihdeteollisuuden hyväksi tähden Hollywoodin Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 1620 Vine Street 8. helmikuuta vuonna 1960.
Italia (täsmennyssivu)
Italia voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Vitagraph Studios
Vitagraph Studios (myös Vitagraph Company of America) oli yhdysvaltalainen elokuvayhtiö, jonka perustivat J. Stuart Blackton ja Albert E. Smith New Yorkin Brooklynissa vuonna 1897. Vuoteen 1907 mennessä Vitagraph Studiosista oli muodostunut Yhdysvaltain tuottoisin elokuvayhtiö, joka tuotti monia kuuluisia mykkäelokuvia. Elokuvayhtiön osti Warner Bros. vuonna 1925.
Studion ensimmäisiin suuriin tähtiin lukeutuvat Florence Turner (tunnettiin nimellä "Vitagraph Girl"; yksi maailman ensimmäisiä elokuvatähtiä), Maurice Costello ja Harry T. Morey. Vitagraphin mykkäelokuvissa aloittivat myös John Bunny, Viola Dana, Norma Talmadge, Constance Talmadge ja Moe Howard.
David Lönneström
David Lönström, myöhemmin Lönneström (noin 1746 Padasjoki – 8. huhtikuuta 1819 Iitti) oli suomalainen kirkkoherra ja arkkiveisujen tekijä.
Lönneströmin vanhemmat olivat Padasjoen Kauratteen kylän Postin talollinen Henrik Johansson (k. 1784) ja Sofia Kristersdotter. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1766. Lönneström vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1773.
Lönneström toimi Hollolan kirkkoherran apulaisena vuodesta 1773 ja Hollolan pitäjänapulaisena Kärkölässä vuodesta 1781. Hän sai varapastorin arvon 1787. Iitin kirkkoherrana hän oli vuodesta 1818 alkaen.
Lönneström oli naimisissa vuodesta 1782 Eva Sofia Krookin kanssa.
Viljakirva
Viljakirva ("Sitobion avenae") on kirvoihin kuuluva, kansainvälisesti merkittävä viljakasvien tuhohyönteinen.
Viljakirva on kiiltäväpintainen ja hieman päärynänmuotoinen. Siivettömät yksilöt ovat väriltään vihreitä tai punertavan ruskeita ruskean värimuodon ollessa selvästi yleisempi. Raajat ovat pitkät ja vaaleankeltaiset, mutta reiden, säären ja nilkan kärkiosat ovat mustat. Tuntosarvet ovat mustat ja likimain ruumiin pituiset. Takaruumiin kärjessä on vaalea ja teräväkärkinen cauda. Vaharauhasputket ovat mustat ja noin 1,5 kertaa caudan pituiset. Siivekkäillä yksilöillä on tummat poikkijuovat takaruumiissaan, minkä lisäksi vihreiden yksilöiden keskiruumis on punertavan ruskea. Koiraat ovat aina siivekkäitä. Ruumiin pituus 1,3–3,3 mm.
Kromosomiluku 2n=18.
Viljakirvan levinneisyys kattaa Euroopan, Afrikan, Lähi-Idän, Keski- ja Etelä-Aasian sekä Amerikat. Suomessa siitä on havaintoja koko maasta Enontekiön Lappia lukuun ottamatta.
Viljakirva elää erityisesti heinäkasveilla, mutta joissain määrin myös sara- ja vihviläkasveilla. Kirvan taloudellisesti merkittävään ravintokasvivalikoimaan kuuluvat muiden muassa vehnä, ohra, ruis, kaura hirssi ja maissi. Laji elää pääasiassa ravintokasvin yläosien lehdissä ja etenkin tähkässä. Se ei muodosta suuria kirvakolonioita eikä elä liitossa muurahaisten kanssa. Varsinaista ravintokasvinvaihtoa ei tapahdu, mutta siivellisiä kirvayksilöitä syntyy pitkin kesää ja nämä lentävät valtaamaan uusia elinpaikkoja DNA-tutkimukset ovat osoittaneet eräiden viljakirvapopulaatioiden erikoistuneen vain tiettyihin ravintokasveihin, esimerkiksi vehnään..
Eräissä lähteissä mainitaan isännänvaihto, jossa primääri-isäntänä ovat vatukat ("Rubus") ja sekundääri-isäntinä heinäkasvit.
Lajilla esiintyy kaksi elinkaareltaan poikkeavaa populaatiota. Suurin osa kirvoista kuuluu populaatioon, joka on anholosyklinen eli tuottaa ainoastaan neitseellisesti lisääntyviä naaraita ja yksilöt talvehtivat nymfi- tai aikuisvaiheessa. Yksilömäärältään pienempi populaatio on holosyklinen, jolloin syksyisin alkaa syntyä myös koiraita, jotka parittelevat naaraiden kanssa, naaraat munivat ja munat ovat talvehtiva vaihe. Neitseellisesti lisääntyvät naaraat elävät 30–60 vuorokautta ja tuottavat sinä aikana 20–40 elävänä syntyvää poikasta. Munivat naaraat tuottavat 6–12 munaa. Entisen Neuvostoliiton alueella viljakirva tuottaa vuodessa 14–20 sukupolvea. Lajille suotuisimmat olosuhteet ovat 16–20 °C:n lämpötila ja 65–80 % ilmankosteus.
Suomessa viljakirvan aiheuttama sadonalenema on pahimmillaan 20 % luokkaa. Kirvojen kemiallinen torjunta ei ole tarpeen juuri koskaan.
Viljakirvan ravintokasveja ovat heinäkasvit (Poaceae) sekä monet muut yksisirkkaiset. Joskus laji kelpuuttaa jopa eräät kaksisirkkaiset luten lutukan ("Capsella bursa-pastoris").
Varapastori
Varapastori eli nimipastori () oli Suomessa 1700-luvun alkupuolelta aina 1910-luvulle käytössä ollut kirkollinen arvonimi, joka myönnettiin ansioituneille kappalaisille. Varapastorin arvon saaneen kappalaisen katsottiin olevan kirkkoherran arvoon korotettu varakirkkoherra.
Varapastorin arvo esiintyi vielä Suomen vuoden 1914 leimaveroasetuksessa mutta tämän jälkeen arvonimi poistui käytöstä.
Berkley
Berkley voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Estyneisyys
Estyneisyys liittyy psykologiassa estoihin, joilla tarkoitetaan henkilön kykenemättömyyttä normaaleiden toimien suorittamiseen. Estyneisyys saattaa liittyä moneenkin eri sairauteen: masennukseen, ikääntymiseen eli iän mahdollisesti mukanaan tuomaan epäluuloisuuteen, eli toisiin ihmisiin liittyvän luottamuksen puuttumiseen liittyen (esim. dementia), ja psykoottisuuteen. Psykiatrisesti estynyt henkilö voi olla sellainen, joka luo omalla mielikuvituksellaan rajoja, joita ei kykene ylittämään. Yleensä estynyt henkilö on samalla heikko luomaan ja ylläpitämään ihmissuhteita.
Hernekirva
Hernekirva ("Acyrthosiphon pisum") on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji. Se on merkittävä herneen ja sinimailasen viljelyn tuholainen.
Hernekirvan siivettömät yksilöt ovat kookkaita, päärynänmuotoisia, kiiltäviä ja väriltään vaaleanvihreitä tai vaaleanpunaisia. Verkkosilmät ovat kirkkaanpunaiset. Tuntosarvet ovat vähintään ruumiin pituiset. Tuntosarvet, raajat ja vaharauhasputket ovat vaaleat, mutta tuntosarvien jaokkeiden kärjet ovat tummat, samoin säärten ja vaharauhasputkien kärkiosat. Takaruumiin kärjessä on pitkä, vaalea ja teräväkärkinen cauda. Vaharauhasputket ovat 1,2–1,9 kertaa caudan pituiset. Keskenkasvuiset yksilöt ovat jauheisen vahapeitteisiä. Siivekkäiden yksilöiden pää ja keskiruumis ovat vain hieman takaruumista tummemmat. Koiraat ovat siivettömiä. Ruumiin pituus 2,4–5,0 mm.
Kromosomiluku 2n=8.
Hernekirva on levinneisyydeltään jokseenkin kosmopoliitti ja myös Suomessa sitä on tavattu koko maassa
Hernekirva elää erilaisilla luonnonvaraisilla ja viljellyillä hernekasveilla ja niille kelpaavat sekä ruoho- että puuvartiset lajit. Kirvat elävät kolonioina lehtien alapinnoilla, versojen kärjissä, kukinnoissa sekä kehittyvissä paloissa ja aiheuttavat kasviin kasvuhäiriöitä. Häirittynä kirvat pudottautuvat maahan. Laji on holosyklinen eli naaraat lisääntyvät neitseellisesti synnyttäen eläviä poikasia, mutta syksyllä syntyy myös koiraita, jotka pariutuvat naaraiden kanssa ja nämä naaraat munivat. Keväällä laji elää luonnonvaraisilla hernekasveilla, mutta kesän aikana syntyy siivekkäitä yksilöitä, jotka siirtyvät uusille elinpaikoille mukaan lukien kasvimaat ja viljelmät. Hernekirva talvehtii munana.
Hernekirvan arvellaan levittävän ainakin 40 kasvien virustautia.
Suomessa hernekirvan kemiallinen torjunta voi olla joskus tarpeen.
Hernekirvan ravintokasveja ovat monet hernekasvit ("Fabaceae"), etenkin mailaset ("Medicago"), mesikät ("Melilotus"), apilat ("Trifolium") ja maitteet ("Lotus"). Kuivissa olosuhteissa sitä on tavattu myös eräiltä muilta kasveilta, kuten lutukalta ("Capsella bursa-pastoris").
Vaihdokkaat
Vaihdokkaat () on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Lizzy Weiss. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin ABC Family -kaapelitelevisiokanavalla 6. kesäkuuta 2011. Sarja kertoo kahdesta tytöstä, jotka vaihtuivat vauvoina sairaalassa, ja haluavat nyt teini-ikäisinä tutustua toistensa perheisiin.
Sarjaa on esitetty Yhdysvalloissa viisi tuotantokautta, ja se on palkittu esimerkiksi parhaan nuortenohjelman TCA-palkinnolla. Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Nelosella 29. kesäkuuta 2014, ja se keräsi enimmillään 121 000 katsojaa.
Patrick Breen
Patrick Breen (s. 26. lokakuuta 1960 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Breen on myöntänyt "Metro Weekly" -lehdelle olevansa biseksuaali.
Rob the Mob
Rob the Mob on yhdysvaltalainen vuonna 2014 julkaistu rikoselokuva, jonka on käsikirjoittanut Jonathan Fernandez ja ohjannut Raymond De Felitta. Elokuvan pääosissa näyttelevät Michael Pitt ja Nina Arianda.
Mih’ail Sivakou
Mih’ail Sjarhejevitš Sivakou (, ; s. 16. tammikuuta 1988 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Azerbaidžanin valioliigassa pelaavaa Qəbələ ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Preussin yleinen maanlaki
Preussin yleinen maanlaki (, usein lyhennettynä "ALR") oli merkittävä siviililakikodifikaatio Preussissa. Kodifikaatio tuli voimaan vuonna 1794 ja sen kodifioivat Carl Gottlieb Svarez ja Ernst Ferdinand Klein Fredrik II Suuren määräyksestä. Laissa oli yli 19,000 pykälää ja se kattoi muun muassa siviilioikeuden, rikosoikeuden, perheoikeuden, julkisoikeuden ja hallinto-oikeuden alat.
Fredrik I halusi laatia maalleen yhdenmukaisen lakikoonnoksen, mutta sitä ei aloitettu kuin vasta Fredrik II Suuren aikana. Fredrikin ajatus ei ollut vain koota yhdenmukainen lakien koonnos, vaan tehdä niistä selkeitä ja poistaa eri tulkintamahdollisuuksista johtuva mahdollinen hyväksikäyttö. Aikaisempi yritys lakikodifikaatioksi, Samuel von Coccejin laatima "Project eines Corporis Juris Fridericiani" (1749–51) osoittautui epäonnistuneeksi.
Ensimmäistä versiota kutsuttiin nimellä "Preussin yleislaki" (, AGB, 1792). Lain kodifioivat vuonna 1794 etupäässä Svarez ja Klein Fredrik II Suuren määräyksestä.
Tulkinnat lain soveltamisesta ovat ristiriitaisia; joidenkin mukaan laki oli helppolukuinen ja helposti tulkittavissa eikä se ollut kovin abstrakti vaan jokapäiväistä säännöstelyä, toisten mukaan lain kieli, vaikkakin se oli saksaksi kirjoitettu, oli äärettömän kasuistista ja epätarkkaa tehden siitä vaikean tulkita oikein ja käytännössä hankalaa käyttää.
Puolan toisen jaon jälkeen se saatettiin voimaan Preussiin liitetyillä alueilla toissijaisena oikeuslähteenä, tarkoituksena integroida alue Preussiin.
Maanlaki oli tyypillinen esimerkki feodalismin ja kapitalismin välisestä siirtymäkauden laista, jossa feodaaliajan vanhat oikeudelliset instituutiot (esim. jaettu omistusoikeus, säätyjako, aateliston erioikeudet, talonpoikien alisteinen asema) olivat olemassa rinnakkain modernien oikeudellisten instituutioiden (esim. omaisuuden määritelmä) kanssa.
Maanoikeus lakkasi toimimasta järjestelmän uudistuksen (Stein-Hardenberg-reformit) yhteydessä, kun feodaaliajan jäänteet lakkautettiin.
Oikeuden historiallinen koulukunta
Oikeuden historiallinen koulukunta on 1800-luvulla syntynyt Saksan oikeutta tutkinut suuntaus. Romantiikkaan nojaten se painotti oikeuden historiallisia rajoitteita. Se vastusti aikaisempia luonnonoikeuden ja rationaalisen oikeuden ("Vernunftrecht") suuntauksia.
Historiallinen koulukunta pohjautuu Gustav Hugon ja erityisesti Friedrich Carl von Savignyn kirjoituksiin ja opetuksiin. Luonnonoikeuden kannattajat ajattelivat, että oikeus voidaan löytää vain rationaalisella deduktiolla ihmisluonnosta.
Historiallisen koulukunnan perusoletus oli, että oikeutta ei tule tarkastella sattumanvaraisena sääntelyn ryhmittelynä, jonka joku viranomainen on asettanut. Sen sijaan tämä sääntely tulee nähdä kansakunnan vakaumuksen ilmaisuna samoin kuin kieli ja tavat ovat kansakunnan itseilmaisua. Oikeus perustuu yleisen tietoisuuden muotoon nimeltä kansanhenki ("Volksgeist").
Oikeus voi johtua viranomaisten sääntelystä, mutta useammin oikeus kehittyy orgaanisesti ajan myötä ilman viranomaisten puuttumista asiaan. Jatkuvasti muuttuvilla ihmisten käytännön tarpeilla on erittäin tärkeä rooli tässä jatkuvassa orgaanisessa kehityksessä.
Oikeusjärjestyksen kehittyessä on oikeusoppineiden ammatillinen velvollisuus (merkityksessä työn jakautuminen yhteiskunnassa) perustaa akateemiset työnsä oikeudesta ottamalla selvää kansan tahdosta. Tällä tavoin oikeusoppineet ruumiillistavat yleisen tahdon.
Historiallinen koulukunta jakautui romanisteihin ja germanisteihin. Romanistit, joihin myös Savigny kuului, ajattelivat kansanhengen tulevan esille roomalaisen oikeuden reseptiossa. Germanistit (esim. Karl Friedrich Eichhorn, Jacob Grimm, Georg Beseler, Otto von Gierke) taasen näkivät keskiaikaisen saksalaisen oikeuden olevan kansanhengen ilmentymä.
Historiallisella koulukunnalla oli merkittävä vaikutus oikeuden akateemiseen tutkimiseen Saksassa. Georg Friedrich Puchta ja Bernhard Windscheid jatkoivat Savignyn aloittamaa romanistista juonnetta johtaen niin sanotun pandektioikeuden syntyyn, joka nähdään käsitelainoppina ("Begriffsjurisprudenz").
Tor (nimi)
Tor tai Thor on skandinaavinen miehen etunimi, joka johtuu muinais­skandinaavisesta ukkosen- ja sodan­jumalan nimestä Tor. Nimen alkumuoto on ollut "Þórr", joka merkitsee ukkosta.
Suomessa nimi Tor on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu heinäkuuhun 2017 mennessä 2324 ja Thor 520 henkilölle. Torin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 8. heinäkuuta. Torin sisarnimi on Tora.
Kahiluoto
Kahiluoto voi tarkoittaa seuraavia:
Bhili
Bhili on Pohjois-Intiassa Madhya Pradeshin ja Gujaratin osavaltioissa puhuttu indoarjalainen kieli, jota puhuu äidinkielenään noin kolme miljoonaa ihmistä. Bhiliä voidaan kirjoittaa devanagarilla tai gudžaratilaisilla kirjaimilla.
Modi (täsmennyssivu)
Modi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
New York -luokka
New York -luokka oli Yhdysvaltain laivaston kahden 1908-1914 valmistetun aluksen muodostama taistelulaivaluokka. Kumpikin luokan aluksista palveli Vera Cruzin miehityksestä toiseen maailmansotaan.
Ne olivat laivaston ensimmäiset alukset, joiden pääaseistuksena olivat 14 tuuman 45 pituuskaliiperin tykit. Ne olivat kuitenkin samalla viimeiset viidellä tornilla varustetut ja hiiltä polttoaineena käyttävät alukset. Niiden suurin heikkous oli ilmatorjunta-aseistuksen puuttuminen lähes täysin sekä panssaroinnin sijoittelu, joka oli suunniteltu pinta-alusten aiheuttamaa uhkaa varten. Siten aluksia modernisoitiin useaan otteeseen palvelusuran aikana.
Modi-kirjaimisto
Modi () on abugida-tyyppinen kirjoitusjärjestelmä, jota käytettiin marathin kielen kirjoittamiseen Intian Maharashtran osavaltiossa. Kirjaimisto kehitettiin 1600-luvulla devanagarin pohjalta ja se oli käytössä 1950-luvulle asti, jolloin devanagari korvasi sen marathin pääasiallisena kirjaimistona.
Pennsylvania-luokka (taistelulaiva)
Pennsylvania-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kahden aluksen muodostama taistelulaivaluokka, jonka alukset valmistuivat ennen Yhdysvaltain liittymistä ensimmäisen maailmansotaan.
New Mexico -luokka
New Mexico -luokka oli Yhdysvaltain laivaston kolmen aluksen muodostama taistelulaivaluokka. Nevada-luokan suunnitelmista lähtökohtansa saaneiden paranneltujen alusten valmistus alkoi 1915. Niiden kaksitoista putkiseen pääpatteriin asennettiin pidempi putkiset 50 pituuskaliiperin 14 tuuman tykit kolmiputkisiin torneihin. Runkorakenteeseen lisättiin klipperikeula parantamaan merikelpoisuutta ja luomaan virtaviivaisemman ulkonäön. "USS New Mexicoon" asennettiin lisäksi sähköinen voimansiirto.
Alusten apuaseista oli kahdeksan patteria sijoitettu erittäin kosteisiin keulaan ja perään ja siten ne poistettiin modernisoinneissa. Loput viisituumaiset asennettiin kansirakenteisiin, mikä oli parannus edeltäneisiin luokkiin verrattuna.
Horisontti 2020
Horisontti 2020 on Euroopan unionin kahdeksas puiteohjelma (tunnetaan myös nimellä FP8), jonka tarkoituksena on tukea ja kannustaa tutkimusta eurooppalaisella tutkimusalueella (ERA). Horisontti 2020:n ohjelmakausi ulottuu ajanjaksolle 2014–2020 ja tarjoaa lähes 80 miljardia euroa rahoitusta, jossa on noin 8 % kasvua aikaisempaan ohjelmakauteen FP7:aan verrattuna. Ohjelman tavoitteena on tukea kasvua ja työpaikkojen syntymistä Euroopassa sekä vahvistaa eurooppalaisten yritysten globaalia asemaa.
Aikaisemmasta ohjelmakaudesta poiketen uudessa ohjelmassa on tarjolla rahoitusinstrumentteja myös pienille ja keskisuurille yrityksille omassa ohjelmassaan. Pk-yrityksille rahoitusta on tarjolla hieman yli 2,8 miljardia euroa.
Ensimmäisessä vaiheessa yhteisöjen ja yritysten innostus yllätti EU:n viranomaiset. Hakemuksia saapui yli 16 000 kappaletta, joka on noin kaksinkertainen määrä aikaisempaan ohjelmakauteen verrattuna.
Papua-Uuden-Guinean vaakuna
Papua-Uuden-Guinean vaakuna on yksi Papua-Uuden-Guinean kansallissymboleista.
Vaakuna kuvaa paratiisilintua istumassa keihään ja perinteisen Kundu-rummun päällä. Vaakuna otettiin käyttöön 1975 maan itsenäistyessä.
Tennessee-luokka (taistelulaiva)
Tennessee-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kahden aluksen muodostama taistelulaivaluokka. Alukset olivat paranneltuja versioita edeltäneestä New Mexico -luokasta. Parannuksia olivat muun muassa parempi suoja torpedoita vastaan ja pääaseiden 30 asteen korotuskulma aiemman ollessa 15 astetta. Kumpikin alus kärsi pahoja vaurioita 7. joulukuuta 1941 japanilaisten hyökkäyksessä Pearl Harboriin ja ne modernisoitiin korjausten yhteydessä. Kumpikin alus romutettiin pian toisen maailmansodan päätyttyä.
Tore
Tore on skandinaavinen miehen etunimi. Nimi johtuu muinais­skandinaavisesta ukkosen- ja sodan­jumalan nimestä Tor ja tarkoittaa "Torin taistelijaa".
Nimi Tore on ollut käytössä Ahvenanmaalla jo 1300-luvulla ja 1400-luvulla muuallakin Suomessa. Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan nimi on 1900-luvun alusta vuoden 2009 loppuun mennessä
annettu 468 henkilölle. Torin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 8. heinäkuuta.
Keski-Suomen Sosialisti
Keski-Suomen Sosialisti oli Jyväskylässä vuosina 1907–1908 ilmestynyt sanomalehti. Loppuvaiheessa vuonna 1908 sen nimenä oli Suomen Sosialisti.
Nuorsuomalaisten tukeman "Keski-Suomen Sosialistin" perusti jyväskyläläisestä "Sorretun Voimasta" erotettu päätoimittaja Leander Linnavuori. Linjaltaan revisionistinen, väkivaltaisen luokkataistelun kieltänyt sosialistilehti ei kyennyt kilpailemaan "Sorretun Voiman" kanssa ja se lopetettiin kannattamattomana. Aluksi kolmesti ja "Suomen Sosialistina" kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 3000 kappaletta vuonna 1907.
Sharpless-epoksidointi
Sharpless-epoksidointi on stereoselektiivinen kemiallinen reaktio, jossa allyylisen alkoholin kaksoissidos hapetetaan orgaanisen peroksidin, kiraalisen tartraattiesterin ja titaanikatalyytin avulla epoksidiksi. Reaktiota käytetään useissa luonnonainesynteeseissä sen erittäin hyvän selektiivisyyden ja suhteellisen halpuuden vuoksi. Reaktion on kehittänyt K. Barry Sharpless yhdessä Tsutomu Katsukin kanssa ja he julkaisivat sen ensimmäistä kertaa vuonna 1980.
Sharpless-epoksidoinneissa hyvän enantioselektiivisyyden saavuttamiseksi lähtöaineen tulee olla allyylinen alkoholi. Alkoholin kaksoissidos voi olla mono-, di-, tri- tai tetrasubstituoitu eli siinä voi olla liittyneenä yhdestä neljään muuta ryhmää kuin vetyatomeja. Tavanomaiset alkeenit ilman alyylisessä asemassa olevaa hydroksyyliryhmää eivät reagoi selektiivisesti Sharpless-epoksidoinneilla, koska titaanikatalyytti vaatii koordinoituakseen alkeeniin hydroksyyliryhmän. Epoksidoivana hapettimena Sharpless-epoksidoinneissa käytetään tyypillisimmin tert-butyylihydroperoksidia tai kumeenihydroperoksidia, tartraattiesterinä joko dietyylitartraattia tai di-isopropyylitatraattia, joista molemmista on saatavina sekä (+)- että (-)-enantiomeerit ja titaanikatalyyttinä titaani-isopropoksidia.
Sharpless-epoksidoinneissa katalyyttisesti aktiivinen kompleksi muodostuu siten, että tartraattiesteri korvaa kahdesta tiataani-isopropoksidimolekyylistä kaksi isopropoksidiligandia ja muodsotaa dimeerisen kompleksin. Tartraattiesteri sitoutuu titaaniin yhdellä hydroksyyliryhmällä ja yhdellä karbonyyliryhmällä. Tämän jälkeen hapettimena toimiva orgaaninen peroksidi sitoutuu titaaniin korvaten yhden isopropoksidi-ligandin ja tartraattiesterin karbonyyliryhmän. Neljäs isopropoksidiligandi korvautuu, kun allyylisen alkoholin hydroksyyliryhmä korvaa sen. Näin on muodostunut katalyyttisesti aktiivinen kompleksi, joka siirtää happiatomin orgaaniselta peroksidilta allyylisen alkoholin kaksoissidokseen muodostaen epoksidin. Kiraaliset tartraattiesteriligandit muodostavat kompleksiin steeristä estettä siten, että allyylinen alkoholi voi kiinnittyä vain yhdeltä suunnalta ja tuote on pääasiassa vain yhtä enantiomeeria. Sharpless-epoksidointien enantioylimäärä voi olla lähes 100%. Muodostuvan enantiomeerin stereokemia riippuu ainoastaan käytetyn tartraattiesterin stereokemiasta. (R,R)- eli (-)-isomeeri tartraattiestereistä, johtaa eri epoksidienantiomeerin muodostumiseen kuin (S,S)-eli (+)-isomeeri.
Sharpless-epoksidointeja voidaan käyttää useiden luonnoaineiden ja lääkeaineiden asymmetrisissä synteeseissä, esimerkiksi propranololin ja takrolimuusin synteeseissä. Suuressa mittakaavassa menetelmän käyttö on kuitenkin harvinaista ja tärkein useita tonneja vuodessa Sharpless-epoksidoinnilla valmistettava kemikaali on glysidoli. Sharpless-epoksidoinnin ongelmia ovat vaatimus allyylisen alkoholin käytöstä lähtöaineena, orgaanisten peroksidien käsittely ja muodostuvien epoksialkoholien vaikea puhdistettavuus. Tämän vuoksi asymmetriseen epoksidointiin on kehitetty myös muita menetelmiä kuten Jacobsen-epoksidointi.
Kansan Lehti (Vaasa)
Kansan Lehti oli Vaasassa vuosina 1886–1887 ilmestynyt sanomalehti.
Suomenmielisten raittius- ja nuorisoseuramiesten perustaman "Kansan Lehden" tavoitteena oli Etelä-Pohjanmaan henkinen ja taloudellinen edistäminen. Poliittisesti maltillinen lehti oli leimallisimmin raittiushenkinen. Kerran viikossa ilmestynyt "Kansan Lehti" jäi kilpailussa "Vaasan Lehden" varjoon ja lakkasi taloudellisiin vaikeuksiin sekä sopivan toimittajan puutteeseen. Sen julkaisija ja vastaava toimittaja oli Otto Edvard Könni.
Kansan Lehti (Jyväskylä)
Kansan Lehti oli Jyväskylässä vuosina 1867–1870 ilmestynyt sanomalehti.
Wolmar Schildtin julkaiseman ja toimittaman "Kansan Lehden" tavoitteina olivat kansanvalistus ja suomen kielen edistäminen. Kerran viikossa ilmestynyt lehti oli hengeltään uskonnollinen, ajoi raittiusasiaa ja sisälsi paljon maaseutukirjeitä ja kulttuuriuutisia. Sen ansiona oli Keski-Suomen maakuntakäsitteen täsmentäminen. Schildtin ajanpuutteen takia lakanneen lehden tilalle perustettiin sanomalehti "Keski-Suomi".
Kansan Lehti (täsmennyssivu)
Kansan Lehti -nimisiä lehtiä on useita:
Helsingfors Börsförenings Tidning
Helsingfors Börsförenings Tidning oli Helsingissä vuosina 1866–1867 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Helsingin pörssiyhdistyksen lehti perustettiin ajamaan pääkaupungin kauppiaiden etuja. Sen tavoitteena oli edistää talouselämän kehitystä ja elinkeinovapautta liberaalien ohjelman mukaisesti. Lehden julkaisija ja vastaava toimittaja oli Johan Wilhelm Boxberg ja sen toimittajana työskenteli Johan Alfthan. Se ilmestyi kerran viikossa runsaan kolmen kuukauden ajan.
Heinolan Sanomat
Heinolan Sanomat oli Heinolassa vuosina 1905–1939 ilmestynyt sanomalehti. Vuosina 1912–1918 sen nimenä oli Uusi Heinolan Sanomat..
Lehti perustettiin vuoden 1905 suurlakon jälkeen Heinolan nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi. Vuodesta 1911 lähtien se ilmoitti olevansa puolueeton. Vuoden 1912 lopussa lehden kustantaja vaihtui ja sen nimeksi otettiin "Uusi Heinolan Sanomat", jonka kerrottiin syntyneen molempien suomalaisten puolueiden yhteistyönä. Sisällissodan jälkeen siihen yhdistettiin "Heinolan Lehti", jolloin se otti takaisin entisen nimensä "Heinolan Sanomat". Jatkossa lehti oli ensin lievän edistyspuoluelainen ja sitten avoimen kokoomuslainen, kunnes se ilmoittautui sitoutumattomaksi porvarilliseksi. 1930-luvulla lehti ymmärsi ensin lapualaisia ja julistautui sitten kokoomuslaiseksi. Sen ilmestyminen päättyi taloudellisiin vaikeuksiin ja talvisodan syttymiseen.
Kahdesti ja välillä kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät Ukko Andersin (1906), Hannes Laasonen (1906), Aleksis Ruokosalmi (1906–1909), Heikki Hyppönen (1909–1911), V. A. Otava (1911–1912), Arvi A. Seppälä (1913), Aarne Rahunen (1913–1916), Lauri Apala (1916), Eino Salmelainen (1916–1919), Kuuno A. Talvioja (1919), Väinö Leisio (1919), J. Vesanen (1920–1922), Hiskias Hokkanen (1922–1923), Kaarlo Marjokorpi (1923–1927), Jaakko Holstila (1927–1930), Väinö S. J. Laamanen (1930–1933), Aaro A. Nuutinen (1933–1937) ja Väinö V. Kinnunen (1937–1939).
Haminan Sanomat
Haminan Sanomat (vuosina 1900–1907 Koitar) oli Haminassa vuosina 1889–1915 ilmestynyt sanomalehti.
Suomenmielisten äänenkannattajaksi perustettu "Haminan Sanomat" oli linjaltaan aluksi hyvin maltillinen ja sisällöltään paikallinen. Sortovuosina lehti ryhtyi arvostelemaan Venäjän hallituksen toimia, jolloin kenraalikuvernööri Bobrikov lakkautti sen ensimmäisenä suomenkielisenä lehtenä kesällä 1899. Tämän jälkeen "Haminan Sanomien" tilalla ilmestyi lukuisia tilapäislehtiä, kunnes vuoden 1900 alussa sen julkaisijat saivat luvan uuden "Koitar"-lehden perustamiseen. Varovaisen nuorsuomalainen ja perustuslaillinen "Koitar" otti entisen nimensä takaisin kesällä 1907. Seuraavalla vuosikymmenellä "Haminan Sanomien" perustuslaillisuus terävöityi ja se lakkautettiin sotasensuurin nojalla vuoden 1916 vaihteessa. Lehden kirjapaino myytiin maalaisliittolaisille, jotka ryhtyivät julkaisemaan uutta "Maaseutu"-lehteä.
Aluksi kahdesti ja vuodesta 1897 lähtien kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 2 500 kappaletta vuonna 1898 ja 2 850 kappaletta vuonna 1910. Sen päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät H. F. Helminen (vast. toim. 1890), Aleksanteri Grönberg (vast. toim. 1890–1898), Pekka Putkonen (1898), Erland Virkki (vast. toim. 1898–1899), Aleksanteri Grönberg (vast. toim. 1900–1904), Eelu (Erland) Piirinen (1900–1903), Vilkku Joukahainen (1904–1905) ja Leo Syrjänen (1905–1915).
Haminan Lehti
Haminan Lehti oli Haminassa vuosina 1907–1957 ilmestynyt sanomalehti.
Haminan ja Vehkalahden vanhasuomalaiset perustivat "Haminan Lehden" nuosuomalaisten "Haminan Sanomien" vastapainoksi. Vuodenvaihteessa 1918 se esiintyi nuor- ja vanhasuomalaisten sekä kansanpuolueen yhteisenä lehtenä, mutta kuningasmielisyyden kautta siitä tuli kokoomuksen äänenkannattaja. Taloudellisista vaikeuksista kärsinyt "Haminan Lehti" myytiin vuonna 1940 maalaisliittolaisen "Maaseudun" julkaisuhtiölle, joka säilytti sen Haminan kaupunkia varten tarkoitettuna sitoutumattomana paikallislehtenä. Vuoden 1958 alusta tappiollinen lehti yhdistettiin "Maaseutuun".
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 2 000 kappaletta vuonna 1910, 1 700 kappaletta vuonna 1939 ja 2 300 kappaletta vuonna 1951. Sen päätoimittajina työskentelivät Kalle Patomäki (1908), Aimo Ervasti (1908–1914), Paavo Aho (1914–1917), Tahvo Könönen (1918–1922), Jalmari Seppä (1922–1924), K. B. Löw (1924), Hannes Seppänen (1924–1933), Lauri Blomberg (1933–1936), Lauri Arlo (1937), A. A. Niskala (1937–1940), Jaakko Holstila (1939), Emil Hauhio (1940–1950) ja Eetu Karppinen (1950–1957).
Gamlakarleby (sanomalehti)
Gamlakarleby oli Kokkolassa vuosina 1909–1911 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kokkolan ruotsin- ja suomenkieliset perustivat "Gamlakarlebyn" kaupungin kunnallispoliittiseksi oppositiolehdeksi. Lehti ei pärjännyt kilpailussa vakiintuneen "Österbottningenin" kanssa ja se jouduttiin lopettamaan taloudellisesten vaikeuksien takia. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät C. A. Knape (1909), Oskar Holmström (1910–1911), Helge Wilén (1911), Carlo Sandström (1911) ja Emil Micklin (1911).
Folkvännen (Pori)
Folkvännen oli Porissa vuonna 1906 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Axel Wilhelm Sohlströmin julkaisema "Folkvännen" pyrki olemaan puolueeton kansanlehti. Se ilmestyi kerran viikossa vain vajaan vuoden ajan ja lopetettiin ilmeisesti taloudellisesti kannattamattomana.
Kasvihuonekirva
Kasvihuonekirva ("Neomyzus circumflexus") on kirvoihin kuuluva hyönteislaji. Se on maailmanlaajuisesti merkittävä kasvien tuholainen ja luetaan Suomessakin haitallisiin vieraslajeihin.
Kasvihuonekirva on helposti tunnistettava kirvalaji. Siivettömät yksilöt ovat päärynänmuotoisia, hyvin kiiltäväpintaisia ja väriltään vaaleankeltaisesta tai lähes valkeasta kirkkaan vihreään. Keskiruumiin selkäpuolella on mustia poikkijuovia ja takaruumiin selkäpuolella on musta, eteenpäin avautuvan U-kirjaimen muotoinen kuvio. Raajat ovat vaaleat, nivelkohdista ja nilkoista tummat. Tuntosarvet ovat ruumista pidemmät. Takaruumiin kärjen cauda on lyhyt ja vaharauhasputket ruskehtavat, kärjestään tummat ja noin kaksi kertaa caudan pituiset. Ruumiin pituus 1,2–2,6 mm.
Kromosomiluku 2n=8.
Kasvihuonekirvan alkuperäistä levinneisyysaluetta ei tunneta, mutta laji saattaa olla peräisin Itä-Aasiasta. Se on levinnyt ihmisen mukana kaikkialle maailmaan ja on nykyisin levinneisyydeltään täysin kosmopoliitti. Suomessa laji elää luultavasti ainoastaan sisätiloissa.
Kasvihuonekirva elää erittäin monilla erilaisilla kasvilajeilla. Viileämmän ilmanalan alueilla laji elää pääasiassa kasvihuoneissa kukilla ja vihanneksilla tai asunnoissa huonekasveilla. Laji on lisääntymiseltään täysin anholosyklinen eli naaraat lisääntyvät neitseellisesti synnyttäen eläviä poikasia. Koiraita tai munivia naaraita ei ole löydetty.
Kasvinesteiden imemisen aiheuttaman haitan lisäksi kirvan arvellaan levittävän yli 31 kasvien virustautia. Suomessa kasvihuonekirva on luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.
Laji on äärimmäisen polyfagi ja ravintokasvivalikoima on kirvalajiston laajimpia kattaen lajeja yli 80 eri kasviheimosta. Se kelpuuttaa ravinnokseen paitsi tavanomaiset kukkakasvit, myös esimerkiksi havupuut ja jopa sanikkaiset.
Form
Form voi viitata johonkin seuraavista:
Elämä (sanomalehti)
Elämä oli Helsingissä vuosina 1905–1907 ilmestynyt sanomalehti.
"Elämän" perustaja ja päätoimittaja oli marxilaisuudesta etääntynyt Matti Kurikka, jonka kumppaneina oli teosofeja ja muita idealisteja. Syksyllä 1906 Kurikan piiri perusti Suomen sosialistisen reformipuolueen. Lehden vakituinen kiistakumppani oli "Työmies", jonka päätoimittajana Kurikka oli itse aikaisemmin työskennellyt.
Lehden talous oli jatkuvasti heikko. Se ilmestyi aluksi kahdesti, heinäkuusta 1906 kolmesti, helmikuusta 1907 lähtien kerran ja saman vuoden touko-kesäkuussa kuudesti viikossa. Levikki oli 3500 kappaletta vuonna 1906. Ennen lakkaamistaan "Elämää" julkaistiin vielä syksystä 1907 kesään 1908 aikakauslehtenä.
Keisari Maksimilianin teloitus
Keisari Maksimilianin teloitus () on ranskalaisen taidemaalarin Édouard Manet’n historiamaalaus, joka esittää syrjäytetyn Meksikon keisari Maksimilian I:n teloitusta vuonna 1867. Manet teki maalauksesta useita eri versioita.
Vallasta syöstyn keisari Maksimilianin teloitus meksikolaisten tasavaltalaisten käsissä kesäkuussa 1867 järkytti ranskalaisia, koska Ranskan keisari Napoleon III oli neljä vuotta aiemmin määrännyt sotaretken Meksikoon Maksimilianin nostamiseksi valtaistuimelle, mutta joutunut myöhemmin vetämään joukkonsa pois. Nukkehallitsija Maksimilian ei pystynyt säilyttämään valtaansa ilman ranskalaisten tukea, joten tasavaltalaishallitus kukisti hänet nopeasti ja hänet teloitettiin 19. kesäkuuta 1867. Tieto Maksimilianin kuolemasta saapui Eurooppaan 1. heinäkuuta. Kun Ranskan sotaretken ponnistelut näin valuivat tyhjiin, Ranskan koettiin tulleen nöyryytetyksi. Keisari Napoleon III:n hallintoa ja ulkopolitiikkaa aatteellisista syistä vastustanut Manet päätti samantien tarttua aiheeseen. Hän teki Maksimilianin teloituksesta vuosina 1867–1869 kolme suurta öljymaalausta, yhden öljyluonnoksen sekä yhden litografian. Tunnetuin on vuosina 1868–1869 valmistunut viimeinen ja suurin versio, johon Manet lisäsi myös teloitusta seuraavan yleisön.
"Keisari Maksimilianin teloitus" sisältää useita yksityiskohtia, jotka viittaavat teloitusta koskeneisiin tarinoihin. Yhdessä Maksimilianin kanssa ammuttiin hänelle uskollisina pysyneet meksikolaiset kenraalit Tomás Mejía ja Miguel Miramón. Euroopassa tuolloin kiertäneiden selostusten mukaan miehet olisivat pidelleet toisiaan kädestä teloitusryhmän edessä, ja Manet liitti tämän yksityiskohdan maalaukseensa. Myöhemmin tieto on osoittautunut perättömäksi. Oikealla seisovan kenraali Miramónin tarkasti kuvatut kasvot Manet maalasi todennäköisesti käytten lehtikuvaa mallinaan. Teloitusryhmän sotilaille on kuvattu samanlaiset säärystimet kuin Ranskan keisarillisen armeijan joukoilla tuohon aikaan oli. Tämä on tulkittu siten, että Manet vihjasi keisari Napoleon III:n olevan vastuussa Maksimilianin kuolemasta.
Manet’n selkeänä esikuvana oli Francisco de Goyan maalaus "Toukokuun kolmas 1808" vuodelta 1814. Kuten Goya, myös Manet on kuvannut teloitusryhmän jäsenet takaapäin niin ettei heidän kasvojaan voi nähdä, mikä korostaa teloitukseen liittyvää persoonatonta julmuutta. Manet ei kuitenkaan pyri Goyan tavoin vetoamaan dramatiikalla katsojan tunteisiin, vaan esittää teloituskohtauksen viileän realistisesti kuvattuna ja etäisyyttä ottaen.
"Keisari Maksimilianin teloitusta" ei poliittisista syistä voitu asettaa näytteille Ranskassa sen valmistumisen jälkeen. Ainoastaan maalauksen tunnetuin versio oli näytteillä yhden kerran Manet’n elinaikana, vuonna 1879 Yhdysvalloissa. Tämän tunnetuimman version leveys on 305 ja korkeus 252 senttimetriä. Se kuuluu nykyään Mannheimin taidehallin kokoelmiin. Lontoon National Galleryssa on toinen, pienempi versio, joka on Manet’n kuoleman jälkeen leikattu osiin. Maalauksen kolmas versio on Bostonin Museum of Fine Artsissa, pienempi luonnos Kööpenhaminan Glyptotekissa ja litografiakuva New Yorkin Metropolitan Museum of Artissa.
Juurikaskirva
Juurikaskirva eli papukirva ("Aphis fabae") on kirvoihin lukeutuvat pieni hyönteinen, jolla on merkitystä viljelykasvien tuholaisena. Laji on eräs moniruokaisimmista ja maailmalle laajimmin levinneistä kirvalajeista. Se on myös taksonomisesti hankala ja muodostuu useasta alalajista.
Juurikaskirvan erottaminen sen lähilajeista on vaikeaa. Siivettömät yksilöt ovat muodoltaan pulleita, väriltään mustia tai hyvin tummanruskeita ja niiden selkäpuolella on usein vaaleita vahatäpliä. Keskenkasvuisilla yksilöillä on vahatäplät lähes poikkeuksetta. Raajat ja tuntosarvet ovat vaaleat. Tuntosarvet ovat pituudeltaan korkeintaan 2/3 ruumiin pituudesta. Takaruumiin kärjen cauda sekä vaharauhasputket ovat mustat ja cauda pituudeltaan noin puolet vaharauhasputkien pituudesta. Siivekkäiden yksilöiden pää ja keskiruumis ovat kiiltävän mustat, takaruumis vihreä. Koiraat ovat aina siivekkäitä. Munivat naaraat ovat pienikokoisia ja niiden takimmaisen raajaparin sääri on huomattavasti paksuuntunut. Ruumiin pituus 1,2–2,9 mm.
Kromosomiluku 2n=8.
Laji on kosmopoliitti, jota tavataan Tyynenmeren saaria myöten. Myös Suomessa sitä tavataan pohjoisimmassa Lapissa saakka.
Juurikaskirva kuuluu kirvalajeihin, jotka vaihtavat ravintokasviaan kesän aikana. Keväällä primääri-isäntinä toimivat euroopansorvarinpensas ("Euonymus europaeus"), pihajasmike ("Philadelphus coronarius") sekä koiranheisi ("Viburnum opulus"). Kirvat elävät näillä muurahaisten suojelemina kolonioina lehtien alapinnoilla aiheuttaen lehden käpristymisen. Alkukesällä kolonioihin alkaa syntyä siivekkäitä kirvoja jotka siirtyvät sekundääri-isäntiin. Näiden kasvilajien kirjo on huomattava ja juuri sekundääri-isännän valinta on keskeinen eri alalajeja määrittävä piirre. Kesän aikana voi tapahtua myös toinen isännänvaihto uusiin sekundääri-isäntiin. Myös sekundääri-isännillä kirvat elävät kolonioina lehtien alapinnoilla muurahaisten suojelemina. Kirvojen asuttamat lehdet käpristyvät ja kuivuvat.
Kirvat lisääntyvät neitseellisesti synnyttäen eläviä poikasia. Yksittäinen naaras elää 45–52 vuorokautta ja tuottaa sinä aikana jopa 30 poikasta. Syksyllä alkaa syntyä koiraita sekä naaraita, jotka palaavat primääri-isännille, parittelevat ja naaraat munivat. Muniva naaras tuottaa noin 6–10 munaa jotka talvehtivat. Vuodessa kirvasukupolvia on kymmenkunta. Lämpimän ilmaston alueilla laji voi olla anholosyklinen eli suvullista lisääntymistä ei esiinny ja kirvat lisääntyvät neitseellisesti ympäri vuoden.
Laji sietää hyvin kylmää. Talvehtivat munat ovat kestäneet −32 °C eivätkä aikuiset kirvatkaan kuole vielä −5 °C:n lämpötilassa.
Juurikaskirvan arvioidaan levittävän yli 40 kasvien virustautia. Näistä Suomessa merkittävä on etenkin perunan Y-virus
Juurikaskirva on äärimmäisen polyfagi ja se on tavattu lähes 120 eri kasviheimoon kuuluvilta kasveilta. Merkittäviä sekundääri-isäntiä luonnossa ovat ohdakkeet, takiaiset ja savikat, viljelykasveista ainakin sokerijuurikas, pavut, perunat ja tomaatti.
Elämä (täsmennyssivu)
Elämä voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Elokirva
Elokirva, joissakin lähteissä ruusukirva, ("Metopolophium dirhodum") on pieni kirvoihin kuuluva hyönteinen. Sillä on jonkin verran merkitystä viljakasvien tuholaisena.
Elokirvan siivettömät yksilöt ovat kapean päärynänmuotoisia, väriltään hailakan vaaleanvihreästä vaalean kellanvihreään ja eläimen selkäpuolella on tummempi, vihreä pitkittäisjuova. Tuntosarvet ovat noin 2/3 ruumiin pituudesta. Raajat, tuntosarvet ja vaharauhasputket ovat vaaleat, mutta kunkin tuntosarven jaokkeen kärki on tumma, samoin säären kärki ja nilkka. Takaruumiin kärjen cauda on vaalea, kärjestään melko tylppä ja pituudeltaan noin puolet vaharauhasputkien pituudesta. Vaharauhasputket ovat pitkät ja tyvestään paksummat. Siivelliset yksilöt muistuttavat siivettömiä. Ruumiin pituus 1,6–2,9 mm.
Kromosomiluku 2n=18.
Elokirvaa tavataan laajalti lauhkeilla alueilla Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa Suomessa siitä on havaintoja lähinnä maan eteläosista, mutta kirva on tavattu aina Inarin korkeudelta saakka
Elokirva kuuluu kirvalajeihin, jotka vaihtavat ravintokasviaan. Primääri-isäntiä ovat luonnonvaraiset ja viljellyt ruusut. Näissä kirvat elävät pieninä ryhminä kasvin yläosissa lehtien alapinnoilla sekä kukannupuilla ja niiden varsilla. Kesäkuun lopulla tapahtuu osittainen isännänvaihto, jolloin osa kirvoista siirtyy sekundääri-isäntiin, joita ovat erilaiset heinä-, sara- ja vihviläkasvit. Tällöin niitä siirtyy myös vehnään, ohraan, kauraan ja maissiin. Sekundääri-isännillä kirvat elävät kasvin keskiosissa lehtien alapinnoilla ja aiheuttavat lehden kellastumisen, käpristymisen ja kuivumisen. Yksittäinen neitseellisesti lisääntyvä naaras elää 20–38 vuorokautta, jona aikana se synnyttää jopa 160 poikasta. Loppukesällä kirvat palaavat ruusuille ja syksyllä alkaa syntyä myös koiraita. Koiraat parittelevat naaraiden kanssa, jotka munivat ruusujen silmujen ympäristöön. Lajin kannalta parhaat olosuhteet ovat 21–25 °C lämpötila 70–80 % ilmankosteus. Vuoden aikana sukupolvia on 10–14 ja laji talvehtii munana.
Länsi-Euroopassa laji lisääntyy usein ainoastaan neitseellisesti, jolloin talvehtiva vaihe on nymfi tai aikuinen kirva. Kasvitaudeista elokirva levittää ainakin maissin mosaiikkivirusta (MMV) ja viljan kääpiökasvuviroosia (BYDV).
Elokirvan torjunta tapahtuu muiden kirvojen torjunnan yhteydessä.
Primääri-isäntiä ovat ruusut ("Rosa"), sekundääri-isäntiä heinäkasvit (Poaceae) ja sarakasvit (Cyperaceae) ja vihviläkasvit (Juncaceae).
Arbetaren–Työmies
Arbetaren ja sen suomenkielinen käännös Työmies olivat Helsingissä vuosina 1886–1889 ilmestyneitä porvarillisen työväenliikkeen lehtiä, jotka toimivat Viktor Julius von Wrightin johtaman Helsingin työväenyhdistyksen äänenkannattajina. Ne ilmestyivät kerran viikossa muiden sanomalehtien ”nurkkalehtinä”. "Arbetaren" oli vuonna 1886 osa "Folkwänneniä", vuonna 1887 "Finlandia", vuonna 1888 "Nya Presseniä" ja vuonna 1889 "Lördagsqvälleniä". "Työmies" puolestaan sisältyi koko ajan "Uuteen Suomettareen". Molemmat lehdet saattoi tilata myös erikseen, mutta niillä oli vain vähän itsenäistä levikkiä.
Lehtien päätoimittajina työskentelivät von Wright ja Viktor Petterson (1888–1889). Luonteeltaan valistavina ne olivat osa liberaalien humanitaarisia pyrkimyksiä, jotka samalla oli tarkoitettu torjumaan sosialismia. Muita wrightiläisiä lehtiä olivat "Suupohjan Työmies" sekä "Tampereen Sanomien" osastona vuosina 1887–1893 julkaistu "Kansalainen". Ensimmäinen varsinainen työväenlehti oli vuonna 1895 perustettu "Työmies".
Arbetaren (täsmennyssivu)
Arbetaren tarkoittaa seuraavia asioita:
USS New York (BB-34)
USS New York (runkonumero BB-34) oli Yhdysvaltain laivaston New York -luokan taistelulaiva.
Alus tilattiin Brooklynin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 11. syyskuuta 1911. Alus laskettiin vesille 30. lokakuuta 1912 ja otettiin palvelukseen 15. huhtikuuta 1914.
Alus poistettiin palveluksesta 29. elokuuta 1946 ja poistettiin alusluettelosta 13. heinäkuuta 1948, jonka jälkeen se oli maalilaivana ydinasetesteissä Bikiniatollilla. Alus upposi 7. elokuuta lentokoneiden ja alusten maalina 40 merimailia Pearl Harborista lounaaseen.
Maksa ruokana
Maksa on eläinten maksaa ruoka-aineena. Eri eläinlajien maksoja käytetään ruoanlaitossa monissa kulttuureissa. Tunnettuja ruokalajeja, joissa maksaa käytetään, ovat maksalaatikko, maksapasteija, maksamakkara, hanhenmaksa ja maksa sipulin kanssa (kuten "Fegato alla Veneziana").
Maksa on hyvin A-vitamiinipitoista, ja siksi sitä ei tule syödä liian usein. Esimerkiksi jääkarhujen maksoissa on niin paljon retinolia, että sen syöminen voi johtaa A-hypervitaminoosiin ja vakaviin oireisiin, jopa kuolemaan. Maksan A-vitamiinipitoisuuden vuoksi raskaana olevien tulee välttää maksaruokia.
Kalanmaksasta valmistetaan kalanmaksaöljyä, jota käytetään ravintolisänä.
Ahti (sanomalehti)
Ahti oli Kristiinankaupungissa ja Vaasassa vuosina 1878–1881 ilmestynyt sanomalehti.
Kauppias Vilho Parmasen ja viinatehtailija Vilho (Wilhelm) Pasin Kristiinankaupunkiin perustama "Ahti" oli linjaltaan suomenmielinen ja yhteiskunnallisesti radikaali. Riitaannuttuaan Parmasen kanssa Pasi siirsi lehden vuoden 1881 alussa Vaasaan, jossa se ei kuitenkaan menestynyt kilpailussa "Vaasan Sanomien" ja uuden "Vaasan Lehden" kanssa. Kerran viikossa ilmestyneen "Ahdin" toimittajana työskenteli Johannes Lampinen. Sen lakattua Pasi perusti ruotsinkielisen fennomaanilehden "Wasa Framåtin" ja myöhemmin wrightiläishenkisen "Suupohjan Työmiehen".
Northampton (täsmennyssivu)
"'Northampton" voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Blanfordinkettu
Blanfordinkettu eli mustatäpläkettu ("Vulpes cana") on kettujen sukuun kuuluva petoeläin.
Blanfordinkettua tavataan Koillis-Afrikassa ja Aasian länsiosissa. Sitä esiintyy Afganistanissa, Egyptissä, Iranissa, Israelissa, Jordaniassa, Omanissa, Pakistanissa, Palestiinassa, Saudi-Arabiassa, Turkmenistanissa, Arabiemiraateissa ja Jemenissä. Lajin levinneisyysalue on suhteellisen laaja, ja se on paikallisesti yleinen laji osissa levinneisyysaluettaan. Vaikka blanfordinkettu saattaa olla paikoittain vähenemässä, ei lajilla ole sitä vaarantavia koko levinneisyysalueen laajuisia uhkia, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.
Ansarikirva
Ansarikirva ("Macrosiphum euphorbiae") on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji. Se on kansainvälisesti merkittävä kasvien tuholainen ja luokiteltu myös Suomessa haitalliseksi vieraslajiksi.
Siivettömät yksilöt ovat pitkulaisen päärynänmuotoisia, melko kiiltäviä ja väriltään vihreitä tai vaaleanpunaisia. Vihreillä yksilöillä on selkäpuolella tummanvihreä pitkittäisjuova. Verkkosilmät ovat aina punaiset. Tuntosarvet, raajat, vaharauhasputket ja takaruumiin kärjen cauda ovat pitkät ja vaaleat. Näistä tuntosarvet ja vaharauhasputket tummenevat hieman kärkeä kohti. Lisäksi raajoissa säären kärkiosa on hyvin tumma. Siivelliset yksilöt muistuttavat siivettömiä, mutta tuntosarvet ja vaharauhasputket ovat tummemmat. Keskenkasvuiset yksilöt ovat vaalean, jauhemaisen vahan peittämiä ja niillä on tumma selkäjuova. Ruumiin pituus 2,0–4,0 mm.
Kromosomiluku 2n=10.
Ansarikirva on peräisin Pohjois-Amerikasta, mutta levinnyt ihmisen mukana ja on nykyisin levinneisyydeltään kosmopoliittinen. Ensimmäiset kirvat kulkeutuivat Eurooppaan vuonna 1917
Alkuperäisellä elinalueellaan ansarikirvan primääri-isäntiä ovat ruusut, joilta neitseellisesti lisääntyvät yksilöt siirtyvät myöhemmin moniin eri sekundääri-isäntiin, kunnes kirvat lopulta palaavat ruusuihin lisääntymään suvullisesti ja munimaan. Sen sijaan muualla maailmassa laji lienee täysin anholosyklinen eli lisääntyminen tapahtuu sekundääri-isännillä ja kokonaan neitseellisesti. Ansarikirvan sekundääri-isäntien valikoima on huomattavan laaja ja siihen kuuluu lajeja yli 20 eri kasviheimosta, mukaan lukien monet viljelykasvit kuten peruna, salaatti, juurikkaat, paprikat, kurkut ja erilaiset koristekukat kuten daaliat ja krysanteemit. Laji on erityisen merkittävä tuholainen lämmittämättömissä kasvihuoneissa ja koisokasveille.
Ansarikirvat muodostavat ravintokasvien lehdille tai kukintoihin kirvakolonioita. Yksittäinen kirva elää 10–35 vuorokautta ja tuottaa 30–50 poikasta. Neitseellinen lisääntyminen on tehokasta ja kirvojen määrä voi kaksinkertaistua alle kolmessa vuorokaudessa
Kasvinesteiden imeminen heikentää ravintokasvia. Tämän lisäksi ansarikirva levittää lähes 70 kasvien virustautia, joista merkittävä on ainakin perunan Y-virus. Suomessa ansarikirva kuuluu haitallisten vieraslajien luetteloon.
Ansarikirvan saalistajia ovat ainakin seuraavat: kaksipistepirkko ("Adalia bipunctata"), kosteikkopirkko ("Anisosticta novemdecimpunctata"), Aphidoletes aphidimyza, maakiitäjäiset ("Carabidae"), Ceraeochrysa cubana, pihaharsokorento ("Chrysoperla carnea"), Chrysoperla harrisii, Chrysoperla rufilabris, seitsenpistepirkko ("Coccinella septempunctata"), Coccinella transversoguttata, Dicyphus tamaninii, Episyrphus balteatus, Eupeodes corollae, harlekiinileppäpirkko ("Harmonia axyridis"), Hippodamia undecimnotata, nummipirkko ("Hippodamia variegata"), Macrolophus melanotoma eli ("Macrolophus caliginosus"), Melanostoma fasciatum, Orius insidiosus, Orius sauteri, seinälukki ("Phalangium opilio"), tarhasysikiitäjäinen ("Pterostichus madidus"), aitosysikiitäjäinen ("Pterostichus melanarius") ja Scymnus apetzi.
Laji on erittäin polyfagi ja se on tavattu yli 200 eri kasvilajilta.
Rana (suku)
Rana on sammakkoeläinsuku. Suvun lajeja tavataan Euraasian lauhkealla vyöhykkeellä Indokiinaan asti sekä Pohjois-Amerikan länsiosissa.
"Amphibian Species of the Worldin" mukaan sukuun kuuluu 47 lajia:
Suojele minua!
Suojele minua! oli vuonna 2011 Yle Teema:lla esitetty kymmenosainen televisiosarja, jonka tarkoituksena oli kiinnittää huomiota Suomessa sijaitseviin rakennusperintökohteisiin, jotka eivät vielä olleet rakennussuojelun piirissä ja joita uhkasi purkaminen tai rappeutuminen. Ne valittiin katsojien tekemien ehdotusten joukosta, joita tuli kaikkiaan noin 600. Sarjaan pääsi mukaan kahden vuoden aikana yhteensä 30 kohdetta eri puolilta Suomea. Lisäksi ohjelman toisen kauden päätteeksi esitettiin seurantajakso, jossa kerrottiin niiden nykytilasta.
Suojele minua! -ohjelmasarjan toimittajina olivat kulttuuritoimittaja Minna Joenniemi ja arkkitehti Tuomas Toivonen sekä muusikot Samuli Putro ja Jarkko Martikainen, jotka esittivät myös rakennuksista tekemiään lauluja. Ohjelma sai vuoden 2011 KOURA-palkintojen kunniamaininnan parhaan kulttuuriohjelman sarjassa sekä samana vuonna Yhdyskuntasuunnittelun seuran tunnustuspalkinnon esimerkillisestä työstä suomalaisen yhdyskuntasuunnittelun hyväksi.