hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Irina Bokova
Irina Georgieva Bokova (; s. 12. heinäkuuta 1952) on bulgarialainen poliitikko, kahden kauden parlamenttiedustaja, entinen ulkoministeri ja Bulgarian Ranskan-suurlähettiläs. Hän toimi Unescon pääjohtajana vuosina 2009–2017.
Bokova kävi Sofiassa englanninkielistä koulua ja opiskeli sen jälkeen Moskovan kansainvälisten suhteiden yliopistossa, jossa hän suoritti MBA-tutkinnon kansainvälisissä suhteissa. Sittemmin hän on opiskellut Marylandin yliopiston School of Public Affairsissa Washingtonissa. Hän on ollut Bulgarian pysyvä lähettiläs Unescossa ja Bulgarian hallituksen edustajana Unescon johtokunnassa.
Arvi Ojaniemi
Arvid Johannes (Arvi) Ojaniemi (7. tai 9. joulukuuta 1905 Ylistaro – 11. helmikuuta 1940 Kuhmo) oli suomalainen opettaja ja kirjailija, joka valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1930. Hän toimi kansakoulunopettajana Jurvassa 1930–1931 ja Laihialla 1931–1940.
Ojaniemi kaatui talvisodan aikana Kuhmossa.
Lars Ahlin
Lars Gustav Ahlin (4. huhtikuuta 1915 Sundsvall – 10. maaliskuuta 1997) oli ruotsalainen kirjailija.
Ahlinin esikoisteos oli "...veljet keskenään" ("Tåbb med manifest", 1944), ja hän nousi keskeiseksi hahmoksi Ruotsin kirjallisuudessa 1940-luvulla. Hän oli kirjallisuuden sisällön ja muodon uudistaja kuvatessaan norrlantilaisen rannikkokaupungin rappiolle joutunutta väkeä. Ahlin piti pitkän kirjoitustauon 1960-luvulta 1980-luvulle.
Vuonna 2009 Ahlinin romaani "Natt i marknadstältet" (”Yö markkinateltassa”, 1957) pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Tapani Harmaja
Tapani Kaarle Arvid Harmaja (13. huhtikuuta 1917 Helsinki – 1. helmikuuta 1940 Viipurinlahti) oli suomalainen lentäjä ja kirjailija.
Harmajan vanhemmat olivat kansantaloustieteilijä Leo Harmaja (alk. Schadewitz, 1880–1949) ja filosofian maisteri Laura Harmaja (o.s. Genetz, 1881–1954). Runoilija Saima Harmaja oli Harmajan vanhempi sisar. Tapani ja Saima Harmajan äidinpuoleinen isoisä oli runoilija ja senaattori Arvid Genetz (Arvi Jännes). Harmaja tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1934 ja aloitti yhteiskuntatieteiden opinnot Helsingin yliopistossa. 1937 hän oli Lontoossa kieli- ja lentäjän ammattiopinnoissa. Kadettikoulussakin välillä opiskellut Harmaja palasi yliopistoon ja valmistui filosofian kandidaatiksi.
Asevelvollisuutensa 1935-1936 suorittanut reservin vänrikki Harmaja oli saanut tähystäjä- ja lentäjäkoulutuksen. Suomen ilmavoimat tehosti kalustohankintoja syksyllä 1939 alkaneen toisen maailmansodan vuoksi. 23. lokakuuta 1939 allekirjoitetun hankintasopimuksen mukaan Italiasta ostettiin 25 Fiat G.50 -hävittäjää. Harmaja oli eräs koneiden ostoon liittyneistä koelentäjistä. Hän teki Torinon kentän yläpuolella 800 km/h syöksynopeusennätyksen, jossa kone vaurioitui. Tupakoimaton Harmaja sai ennätyksestään Fiat-yhtiöltä lahjaksi kultaisen savukekotelon. Kultainen savukekotelo on palkinto, jonka Maanpuolustuskorkeakoulun Tukisäätiö luovuttaa vuosittain yleisesikuntaupseerikurssin parhaalle lentäjälle.
Ilmavoimissa 1936-1937 ja 1939 palvellut Harmaja kaatui talvisodan aikana ilmataistelussa 1. helmikuuta 1940 Viipurinlahdella Nuoraalla lähellä Venäjänsaarta. Fokker-hävittäjällä FR–115 lentänyt Harmaja yritti irtaantua vihollisista pilven läpi syöksymällä, mutta ei onnistunut enää oikaisemaan konettaan.
Petäjä-opisto
Petäjä-opisto on alueellinen kansalaisopisto Länsi-Pirkanmaalla ja Pohjois-Satakunnassa. Oppilaitos syntyi Parkanon kansalaisopiston ja Pohjois-Satakunnan Alueopiston yhdistyessä 1.1.2009. Oppilaitoksen toiminta-alueeseen kuuluvat Parkano, Kihniö, Kankaanpää, Honkajoki, Pomarkku ja Karvia.
Petäjä-opisto on valtionavun alainen vapaan sivistystyön oppilaitos, joka tarjoaa opiskelu- ja harrastusmahdollisuuksia kädentaitojen, kuvataiteiden, kielten, tietotekniikan, musiikin, hyvinvoinnin, tanssin sekä teatterin alueilla. Niiden lisäksi Petäjä-opisto antaa taiteen perusopetusta käsityötaiteen ja kuvataiteiden oppiaineissa opetushallituksen hyväksymien opetussuunnitelman perusteiden mukaisesti. Opisto siirtyi 1.1.2014 SASKY koulutuskuntayhtymän ylläpidettäväksi.
Opistossa on vuosittain runsaat 3 000 opiskelijaa, 300 kurssia, 90 opettajaa ja 13 000 opetustuntia.
HMS Venerable
HMS Venerable on ollut neljän Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä:
Ristiriidattomuuden teoria
Ristiriidattomuuden teoria () on Neuvostoliitossa 1950-luvun alussa lanseerattu käsite, jota käytettiin hyväksi sosialistisen realismin räikeimpien, totuutta kaunistelevien piirteiden arvostelussa ja torjumisessa.
1920-luvulla Neuvostoliiton kommunistinen puolue odotti kirjallisuudelta ja taiteelta ”uuden ja vanhan”, Venäjän vallankumousta edeltävien kapitalististen ja uusien sosialististen piirteiden välisen konfliktin kuvaamista. 1930-luvun lopulle tultaessa tällaiset ristiriidat määriteltiin vanhentuneiksi: taiteen tuli kuvata yhteiskunnan jo saavutetuksi oletettua ihannetilaa. Todellisuuden kaunistelu saavutti huippunsa vuoden 1946 kirjallisuutta ja taidetta koskeneiden puoluepäätösten jälkeen.
»Ristiriidattomuuden teoria synnytti tuotteita, joille oli ominaista paraati-ilmapiiri, rauhoittuneisuus ja teennäinen hyvinvointi… [Stalinin henkilön palvonnan vuosina] ylistettiin sellaisia neuvostokirjallisuuden ja -taiteen teoksia, jotka kuvasivat elämää ”helppona” ja esittivät sen yhtämittaisena juhlana ja jatkuvana voittokulkuna…»
1950-luvun keskustelussa puhuttiin ironisesti ”hyvän ja paremman” sekä ”paremman ja erinomaisen” välisen taistelun kuvauksesta, jota edustivat monet Stalin-palkinnon saaneet teokset kuten Semjon Babajevskin romaanit ”Kultaisen tähden ritari” ja ”Valo maan yllä”, Ivan Pyrjevin elokuva ”Kubanin kasakat” sekä Anatoli Sofronovin näytelmä ”Moskovalainen luonne”. Hyökkäykset ristiriidattomuuden teoriaa vastaan ja Stalinin kuoleman jälkeinen suojasää johtivat kirjallisuuden ja taiteen osittaiseen vapautumiseen, mutta monet kipeät aiheet pysyivät edelleen kiellettyinä.
Markus Lahtinen
Timo Markus ”Maka” Lahtinen on suomalainen muusikko.
Lahtinen on opiskellut Lahden Muotoiluinstituutin, videokuvauksen osastolla ja valmistunut 1994. Hän on ollut klarinetti- ja kitaraoppilaana Hämeenlinnan Musiikkiopistossa 1980-luvulla.
Lahtinen on soittanut freelancemuusikkona eri yhtyeissä, kuten Kuuma Satsi, Worth Holding, Kokooma, Faithfully Underground, Themes & Tunnelvisions, Brazilian Aeroplane, Jussu, Tommi Läntinen ja Kuutamolla Orkesteri, Tommi Lindell – Lindellandia, Kiipparikvartetti, Ressu Redford, Ysärihitit tour (Ressu Redford & Jussi Rainio), Eva Pohto & the Bonobos. Hän on tehnyt vuodesta 1998 yhteistyötä Circo Aereon kanssa, jolle hän on säveltänyt: Lopunaikoja Odotellessa Kabaree (1998), Glitter (2001), Sirkus Simpukka (2002–2003), Baby Dough (2003–2008), Super8 (2004), O/I (2006–2007), Camping II (2012) ja viimeisimpänä Light Blue & Orange, jossa toiminut musiikin sovittajana ja muusikkona esityksissä (2013).
Muita muusikon töitä ovat mm. MTV3:n ohjelmien Häämatkalle & Sukujuhla studioyhtye Enoset, johtajanaan Tommi Lindell, Kapsäkin/Helsingin Kaupunginteatterin Risto Räppääjä ja Pakastaja Elvi -lastenmusikaalin yhtyeen alkuperäiskokoonpano, contemporary juggling act Peapot Live, muusikon rooli Risto Räppääjä -elokuvissa. 
Sävellystöitä mm. lyhytanimaatiot:
- Pizza Passionata (2001) , tuotanto Kinoproduction Oy, ohjaaja Kari Juusonen
(palkittu Festival de Cannes 2001
- Syntymäpäivä (2004), tuotanto Kinoproduction Oy, ohjaus Kari Juusonen
- Ö (2011), tuotanto Vanilla Oy, ohjaus Kari Juusonen
Lahtisen isä Timo Sulo Ilmari Lahtinen (1941-2010), äiti Anna-Liisa Lahtinen (o.s. Porkka) (s.1942), veli Tuomas Antero Lahtinen (s. 1969).
HMS Anna Teresa
HMS Anna Teresa oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1795 ostama tykkipurreksi varustettu alus.
Britannian amiraliteetti antoi 3. helmikuuta 1794 määräyksen lunastaa Thamesin jokipursia laivastolle. "Anna Teresa" ostettiin seuraavana vuonna, ja se säilytti nimensä palvelukseenotossa. Alus varustettiin elokuussa Plymouthissa tykkipurreksi, minkä kustannukset olivat 735 puntaa. Alus otettiin palvelukseen syyskuussa 1796 ensimmäisenä päällikkönään Lewis Moon (k. 1797), jonka jälkeen päällikkönä toimi T. D. Fry (tai Finney) aina vuoteen 1801.
Alus siirrettiin 12. marraskuuta 1801 annetulla amiraliteetin määräyksellä poistolistalle.
Wanda Wasilewska
Wanda Wasilewska (; 21. tammikuuta 1905 Krakova – 29. heinäkuuta 1964 Kiova) oli puolalainen kirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja, joka siirtyi Neuvostoliittoon toisen maailmansodan alkuvaiheessa.
Wanda Wasilewska oli kansatieteilijän, lehtimiehen ja Puolan sosialistipuolueen poliitikon Leon Wasilewskin tytär. Hän opiskeli filosofiaa Varsovan yliopistossa sekä puolan kieltä ja kirjallisuutta Jagellon yliopistossa Krakovassa. Valmistuttuaan tohtoriksi vuonna 1927 hän työskenteli opettajana ja puolalaisten vasemmistolehtien toimittajana.
Toisen maailmansodan alettua Wasilewska pakeni Neuvostoliiton miehitysalueelle Lviviin, jossa hänestä tuli Neuvostoliiton kansalainen. Vuonna 1941 Wasilewska hyväksyttiin NKP(b):n jäseneksi ja vuoteen 1962 saakka hän toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon hän työskenteli sotakirjeenvaihtajana, puna-armeijan poliittisen hallinnon virkailijana sekä Neuvostoliiton perustamien pakolaishallitusten, Puolalaisten isänmaanystävien liiton ja Puolan kansan vapautuksen komitean jäsenenä. Sodan jälkeen Wasilewska muutti Kiovaan, jossa hän asui aviomiehensä, ukrainalaisen näytelmäkirjailijan Oleksandr Kornijtšukin kanssa. Myöhemmin hän toimi aktiivisesti maailman rauhanneuvostossa.
Kirjallisessa tuotannossaan Wasilewska oli ensimmäisiä puolalaisia sosialistisen realismin edustajia. Romaani "Ojczyzna" (”Isänmaa”, 1935) ja kertomus "Ziemia w jarzmie" (”Maa ikeen alla”, 1938) kuvaavat puolalaisen työväestön ankeaa asemaa ja sorrettujen talonpoikien taistelua. Myöhemmät puolaksi kirjoitetut teokset ilmestyivät Neuvostoliitossa venäjäksi käännettyinä. Tunnetuin niistä on neuvostokansan sankaruutta toisessa maailmansodassa kuvaava novelli ”Sateenkaari” ("Tęcza", 1942). Wasilewska sai kolmesti Stalin-palkinnon: ”Sateenkaaresta” vuonna 1943, toisen kerran vuonna 1946 suositusta pienoisromaanista ”Vain rakkautta” ("Po prostu miłość", 1944) ja kolmannen kerran vuonna 1952 trilogiasta "Pieśń nad Wodami" (”Laulu vetten yllä”, 1940–1951), joka kuvaa ukrainalaisten sortoa porvarillisessa Puolassa ja uuden sosialistisen Puolan syntyä. Wasilewska oli Stalinin kuolemaan saakka puolalaisen kirjallisuuden näkyvimpiä hahmoja, joka on sen jälkeen tietoisesti unohdettu.
Thomas Rusiak
Erik Thomas Rusiak (syn. 8. marraskuuta 1976, Rågsved, Tukholma), tunnetaan paremmin ja lyhyemmin taiteilijanimellään Thomas Rusiak on ruotsalainen hip hop -tuottaja ja artisti. Hän on tuottanut kappaleita muun muassa rap-artisti Petterille.
Laturi
Laturi on laite, jonka tarkoituksena on ladata johonkin laitteeseen (esim. matkapuhelin) kuuluva akku tai ylläpitää jonkin akun sisältävän järjestelmän jännite sellaisena, että akun varaustila säilyy (esim. auton sähköjärjestelmä). Esimerkiksi englannin kielessä tehdään ero näiden kahden laturityypin välillä: vain akun lataamiseen tarkoitettu laite on "(battery) charger", kun taas sähköjärjestelmän tehontuottoon tarkoitettu laite on "generator" tai "alternator".
Elektroniikan ja akkujen teknologian kehityksen myötä on nykyisin käytössä mitä erilaisimpia akun varassa toimivia sähkölaitteita. Esimerkkeinä mainittakoon matkapuhelin, monet erilaiset sähkötyökalut, sairaanhoidossa käytettävät välineet, lelut jne. Näiden laitteiden sisältämä akku on aika-ajoin ladattava. Tähän käytettävä laturi on yleensä verkkovirtaan kytkettävä, muuntajan ja tasasuuntaajan sekä mahdollisesti latauksen hallintaan liittyvää logiikkaa sisältävä pienehkö laite. Toisaalta esim. sähkökäyttöisissä trukeissa käytetään hyvinkin mittavia akustoja, jolloin niiden tarvitsema laturikin on kookas ja tehokas laitteisto.
Induktiolaturi on langattomasti toimiva pikalaturi joka perustuu sähkömagneettiseen induktioon, jossa magneettikenttä luo jännitteen siinä olevan johtimen päiden välille ("tätä fysiikan perusilmiötä käytetään myös induktioliesissä"). Induktiolaturi on pienikokoinen ja ohut sekä pystyy lyhentämään akun latausajan kahdesta tunnista jopa kymmenminuuttiseksi.
Paristokäyttöisten laitteiden voimanlähteiksi on paristojen asemesta tarjolla myös akkuja, joita varten on saatavilla verkkovirtaan liitettäviä latauslaitteita. Mikäli paristojen kulutus on suurta, on ladattavien akkujen käyttö perusteltua sekä taloudellisesti että ekologisesti.
Autojen, moottoripyörien yms. akkuja varten on olemassa akkulatureita, jotka on tarkoitettu akkujen irrallaan tapahtuvaa lataamista varten. Nämä laturit toimivat yleensä vakiovirtaperiaatteella, eli niiden sisäänrakennettu säätöjärjestelmä pyrkii pitämään akkuun menevän latausvirran vakiona. Tällöin latausjännite kasvaa akun varaustilan kasvaessa, jolloin on olemassa ylilataamisen vaara, ellei laturia ajoissa kytketä irti akusta. Nykyisin on saatavana myös ns. "älykkäitä" akkulatureita, jotka osaavat säätää sekä latausvirtaa että jännitettä akun varaustilan edellyttämällä tavalla. Tällainen laturi voidaan periaatteessa pitää jatkuvasti akkuun kytkettynä.
Autossa (ja samankaltaista teknologiaa edustavissa laitteissa kuten moottoripyörät, traktorit, pienet lentokoneet jne.) sähköjärjestelmä on yleensä varustettu akulla, jotta sähköä olisi käytettävissä myös silloin, kun moottori ei käy (esim. juuri käynnistystä varten). Tällöin järjestelmään kuluu myös laturi, joka moottorin käydessä tuottaa sähköä akun latausta varten. Tällainen laturi on siis pieni generaattori, joka muuttaa moottorista saatavaa mekaanista energiaa sähköenergiaksi. Laturin toiminta perustuu induktioon, fysiikan ilmiöön jossa muuttuvassa magneettikentässä olevaan johtimeen muodostuu sähkömotorinen voima (SMV).
Caravan (thaiyhtye)
Caravan () on thaimaalainen yhteiskuntakriittinen folkyhtye, jonka ansiosta syntyi protestilauluun rinnastettava, sittemmin Carabaon popularisoima musiikkilajityyppi, "phleng phya chiwit" (). Yhtyeen perustivat Ramkhamhaengin yliopiston opiskelijat Surachai Chanthimathon ja Wirasak Sunthonsi 1970-luvun alussa. Taustana yhtyeen uran alulle ja poliittisen laululiikkeen synnylle Thaimaassa olivat Thanom Kittikachornin sotilashallinnon kovat otteet opiskelijalevottomuuksien vaientamiseksi 1973.
Surachai ”Nga” Chanthimathon muutti kotiseudultaan Surinista Bangkokiin suuren muuttoaallon mukana 1960-luvun lopulla. Vietnamin sota, Yhdysvaltojen tukikohdat maassa ja lomailevat amerikkalaissotilaat toivat muassaan vaikutteita ja kipinän länsimaiseen vastakulttuuriin, jonka thaiopiskelijat omaksuivat. Pyrkiessään Silpakornin taidekouluun Nga alkoi kirjoittaa. Aluksi kynää ja sanaa käyttänyt Nga opetteli soittamaan kitaraa 1970-luvun alussa perustaen ensin duon, joka esitti yhteiskunnallisia asioita käsitteleviä lauluja. 1973 Nga kokosi täysimittaisen yhtyeen, Caravanin, joka yhdisti perinteisten thaisoittimien äänimaailman uuteen hippivaikutteiseen kokonaisuuteen.
Caravan sovitti musiikkinsa Chit Phumisakin runoihin ja valoi samalla peruskiven "phleng phya chiwit" -lajityypille. Yhtye sai mainetta amerikkalaisvastaisena ja poliittisesti valveutuneena ryhmänä. Caravan julkaisi ensimmäisen singlensä 1974 ja debyyttialbuminsa seuraavana vuonna. 14. lokakuuta 1973 katumellakoissa saavutettu voitto Thanom Kittikachornin sotilasjuntasta vaihtui syvään pettymykseen 6. lokakuuta 1976, kun sotilashallinnon paluu murskasi uudelleen opiskelijaliikkeen. Nga oli yhtyeineen tuona päivänä esiintymässä Khon Kaenissa, josta he pakenivat viidakkoon ja liittyivät vasemmistosisseihin. Pian Nga siirtyi Thaimaan puolelta Vientianeen Laosiin, jossa hänestä tuli sotilas.
1980-luvun vaihteessa Thaimaan hallitus myönsi yleisen armahduksen vuoristosissien joukoissa taistelleille, ja muiden Caravanin jäsenten mukana Nga palasi vastahakoisesti Bangkokiin 1982, jossa he saivat myönteisen vastaanoton. Yhtye esiintyi Unicefin konsertissa Thammasatin yliopiston kampuksella, levytti EMI:lle ja pääsi jälleen myös televisioon. Levyt myivät hyvin, ja Caravan vieraili kiertueilla Japanissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Yhtye hajosi 1987 sisäisiin erimielisyyksiin. Caravan on nykyään suosittu "tribuuttiakti", joka esiintyy hajanaisesti ja harvoin alkuperäisessä kokoonpanossaan.
Eino Pohjamo
Eino Pohjamo (1917–1999) oli suomalainen sotakirjailija.
Pohjamo kirjoitti useita sotakirjoja perustuen omiin kokemuksiinsa, haastatteluihin ja asiakirjalähteisiin. Hän palveli jatkosodan aikana JR 12:ssa, jota hän kuvasi monissa teoksissaan.
Ensio Mäkinen
Ensio Mäkinen on suomalainen sotakirjailija.
Veikko Karhunen
Veikko Evert Karhunen (15. maaliskuuta 1905 Hanko – 5. elokuuta 1986 Espoo) oli suomalainen kenraalimajuri ja sotakirjailija.
Karhunen syntyi Hangossa maaliskuussa 1905. Hänen vanhempansa olivat liikennepäällikkö Ananias Karhunen ja Liina o.s. Elfving. Karhunen avioitui vuonna 1931 Toni Maria Komulaisen kanssa. Karhunen suoritti 7 luokkaa Kajaanin yhteislyseossa ja opiskeli tämän jälkeen Kadettikoulun 16. kadettikurssilla vuosina 1932–1934.
Talvisodassa Karhunen toimi Erillinen Pataljoona 15:ssä yleisesikuntaupseerina, komentajan adjutanttina sekä hetken aikaa vt. komentajana ennen kuin hänet komennettin Suomussalmelle Kenttätäydennysprikaati, IV pataljoonan komentajaksi. jatkosodan aikana hän toimi ensin toimistopäällikkönä III Armeijakunnan esikunnassa ja syksyllä 1941 Sissipataljoona 3:n sekä Rajajääkäripataljoona 8:n komentajana Uhtuan suunnalla. Kainuun rajavartioston komentajana Karhunen toimi kahteen otteeseen, ensin majurina 1944-1945 (Rajavartiosto 3:n komentaja) ja sitten everstiluutnanttina 1947-1956. Viimeksi ennen eläkkeelle siirtymistään hän toimi mm. Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkönä, vuosina 1962-1965.
Veljensä, eversti Joppe Karhusen, tavoin myös Veikko Karhunen kunnostautui sotakirjailijana.
Karhunen keräsi ansioita myös urheilun saralla. 1929 hän osallistui sotilaspartiohiihdon MM-kisoihin Zakopanessa, 1931 hän voitti SA mestaruuden ampumahiihdossa ja 1933 hiihtosuunnistuksessa ja sotilaiden 5-ottelun b-sarjan mestaruuden. 1935 hän voitti sotilaspartiohiihdon Saksan mestaruuden ja Suomen armeijan mestaruudet 1936 ja 1937. Vielä 1950 hän voitti ampumahiihdon SA-mestaruuden.
Jouko Luosto
Panu Jouko Tapio Luosto (24. maaliskuuta 1915 – 21. heinäkuuta 1942) oli suomalainen sotakirjailija.
Luosto osallistui talvisodassa Tolvajärven ja Aittojoen taisteluihin, joissa hän toimi joukkueenjohtajana Pajarin komentamissa pohjoishämäläisissä joukko-osastoissa. Osaston miehistä useimmat olivat Tampereelta ja Hämeen pohjoisosista. Hän osallistui Tolvajärven ensimmäiseen hyökkäykseen, jossa kaatui erityisesti Längelmäen, Kuhmoisten ja Mäntän kuntien sotureita. Tolvajärveltä hyökkäys jatkui itään ja seuraava kova paikka oli Metsänvartijan talo ja Ingoinaho, jonne venäiset olivat linnoittautuneet. Ingoinahon jälkeen suomalaiset jatkoivat Jylmäkänlahden kautta Ägläjärven tuntumaan ja muutaman päivän taistelujen jälkeen venäiset lyötiin Ägläjärvellä. Tämän jälkeen venäläisiä seurattiin Aittojoelle, jonne muodostettiin asemat talvisodan loppuun saakka.
Jatkosodassa Luoston joukko-osasto oli 25.6.1941–21.7.1942 4./Lin.P 5
Luosto kaatui 21. heinäkuuta 1942 Rajajoella, Inkerissä, tarkka-ampujan luodista.
Luosto oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän oli naimissa ja hänellä oli yksi tytär
Ahmet Haşim
Ahmet Haşim (noin 1883 tai 1884 Bagdad – 4. kesäkuuta 1933) oli merkittävä 1900-luvun alkupuolen turkkilainen runoilija. Hän aloitti perinteiseen osmanityyliin, mutta saatuaan vaikutteita ranskalaisesta runoudesta, erityisesti ihailemaltaan Henri de Régnierilta, hän suuntautui symbolismiin ja kehitti oman tyylin. Myöhemmin hän siirtyi proosaan.
Hän työskenteli ensin valtion keskuspankissa, mutta Turkin perustamisen jälkeen hän opetti estetiikkaa ja ranskaa ja kirjoitti sanomalehtiin esseitä.
Runokokoelmat
Proosateokset
Sataedu
Satakunnan koulutuskuntayhtymä Sataedu on toisen asteen ammatillista perustutkinto-, lisä- ja täydennyskoulutusta järjestävä koulutuskuntayhtymä. Noin 3000 opiskelijan koulutuksesta ja palveluista sekä alueellisesta kehittämistyöstä vastaa lähes 300 työntekijää.
Sataedu järjestää yrittäjien ja yritysten tarpeisiin räätälöityjä koulutuksia ja koulutuskokonaisuuksia.
Sataedu järjestää nuorten ammatillista, perustutkintoon johtavaa koulutusta seuraavilla opintoaloilla:Aikuisille perustutkintoon johtavaa koulutusta on tarjolla toistakymmentä eri vaihtoehtoa. Niiden lisäksi Sataedussa voi suorittaa ammatti- ja erikoisammattitutkintoja.
Lisäksi Sataedu järjestää VALMA-koulutusta omaa alaansa etsiville nuorille, aikuisille ja maahanmuuttajille.ja toimipisteet:Sataedu syntyi 1.1.2010 maakunnallisten koulutuksen järjestäjien "Kokemäenjokilaakson koulutuskuntayhtymän" ja "Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän" yhdistyessä. Muutoksen myötä aiemmat "Harjavallan sosiaali- ja terveysalan oppilaitos", "Kokemäenjokilaakson ammattiopisto", "Pohjois-Satakunnan ammatti-instituutti", "Satakunnan käsi- ja taideteollisuusoppilaitos", "Huittisten aikuiskoulutuskeskus" ja "Pohjois-Satakunnan aikuiskoulutuskeskus" yhdistyivät Sataeduksi.
Satakunnan koulutuskuntayhtymä toimi ensin jakautuneena nuorisokoulutusta tarjoavaan Satakunnan ammattiopistoon ja aikuiskoulutukseen erikoistuneeseen Satakunnan aikuiskoulutuskeskukseen. Vuoden 2013 alussa tehdyn uudistuksen jälkeen kaikki koulutukset järjestetään Sataedu-nimellä ja Satakunnan ammattiopisto - ja Satakunnan aikuiskoulutuskeskus -nimet poistuivat käytöstä.
Satakunnan koulutuskuntayhtymän muodostavat 16 jäsenkuntaa: Eura, Harjavalta, Honkajoki, Huittinen, Jämijärvi, Kankaanpää, Karvia, Kihniö, Kokemäki, Pori, Merikarvia, Nakkila, Pomarkku, Siikainen, Säkylä ja Ulvila.
Henri de Régnier
Henri François Joseph de Régnier (28. joulukuuta 1864 Honfleur, Calvados, Ranska - 23. toukokuuta 1936, Pariisi, Ranska) oli ranskalainen symbolistinen runoilija, jota pidetään yhtenä merkittävimmistä ranskalaisista 1900-luvun alun runoilijoista.Hän oli Ranskan akatemian jäsen.
Régnier oli suuntautumassa diplomaatiksi ja opiskeli Pariisissa oikeustiedettä, kun hän tutustui symbolistisiin runoilijoihin. Hänen esikoiskokoelmansa "Lendemains" ilmestyi 1885. Hänen runojaan ilmestyi ranskalaisissa ja Belgialaisissa julkaisuissa. Hän palasi myöhemmin klassisen perinteen pariin. Hänen tuotannossaan näkyy vaikutteita Stéphane Mallarmélta. Runokokoelmien lisäksi häneltä ilmestyi romaaneja ja kertomuksia.
H. de Régnier oli naimisissa runoilija José María de Heredian tyttären Marie de Heredian kanssa, joka julkaisi proosaa ja runoja nimellä Gérard d'Houville.Henri de Régnier on haudattu Père Lachaise -hautausmaalle Pariisiin.
Pulli (Lohja)
Pulli ("ruots. Pullis") on kylä Pohjois-Lohjalla, läntisellä Uudellamaalla. Pullin kylä on saanut nimensä Pullin tilasta, joka perustettiin rustholliksi eli ratsutilaksi 1500-luvulla. Tänä päivänä Pullin kylän sydän on 57 oppilaan kolmeopettajainen alakoulu, joka perustettiin vuonna 1906. Pullin koulu on seudun kylien keskus, jossa järjestetään perusopetuksen lisäksi konsertteja ja muita tapahtumia, opiskellaan Hiiden Opiston kursseilla ja koulun liikuntasalista on mahdollista varata liikuntavuoroja. Pohjois-Lohjalla toimii aktiivinen asukasyhdistys Väänteenjoen alueen kyläyhdistys ry (entinen Pohjoislohjalaiset ry), joka järjestää yhteistyössä koulun vanhempainyhdistyksen kanssa alueen asukkaille yhteistä toimintaa mm. retkien ja konserttien muodossa.
Vaarantamisvastuu
Vaarantamisvastuu tarkoittaa sinänsä luvallisen vaarallisen toiminnan ulkopuolisille aiheuttamien vahinkojen korvaamisvelvollisuutta.
Toiminnan vaarallisuuden vuoksi vastuu on tavalliseen tuottamusvastuuseen verrattuna ankarampaa. Vaarantamisvastuu on osa ankaraa vastuuta. Teknisen kehityksen myötä on syntynyt uudenlaisia vaaratilanteita, joiden aiheuttamista vahingoista kärsimään joutuneiden ei ole katsottu saavan riittävää suojaa tuottamussäännön perusteella. Vaarantamisvastuusta luotujen sääntöjen esikuvana voidaan pitää Saksan rautatieliikennettä koskevaa säännöstöä, joka säädettiin 1838. Suomessa ensimmäinen aiheeseen liittyvä laki oli rautatievastuulaki (8/1898), joka oli voimassa 1898–1999.
Eduskunta on säätänyt monelle toimialalle ankaran vastuun niille, jotka aiheuttavat vaaraa käyttämällä paljon energiaa tai vaarallisia välineitä. Vaikka ankara vastuu perustuu tavallisesti lainsäädäntöön, on myös oikeuskäytännössä päädytty tuottamuksesta riippumattomaan vastuuseen esimerkiksi räjäytystöiden ja sotaharjoitusten yhteydessä. Lailla on säädetty muun muassa ilma-alusten aiheuttamista vahingoista (maavahingoista) (ilmailulaki,1242/2005, 139 §), raidekulkuneuvoista johtuvista vahingoista (raideliikennevastuulaki, 113/1999), sähkövahingoista (sähköturvallisuuslaki, 410/1996, 7 luku), ydinvahingoista (ydinvastuulaki, 484/1972) ja öljyvahingoista (422/1996).
Ussurijsk
Ussurijsk () on kaupunki Primorjen aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Rakovka-joen varrella 112 kilometriä Vladivostokista pohjoiseen. Kaupungin kautta kulkee Habarovskin ja Vladivostokin välinen rautatie, josta haarautuu Kiinan rajalle johtava sivurata. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 158 004 henkeä.
Astrahanin ja Voronežin lääneistä muuttaneet siirtolaiset perustivat vuonna 1866 paikalle Nikolskojen kylän. Vuonna 1898 Nikolskoje ja Ketritsevon taajama yhdistettiin Nikolskin kaupungiksi, joka sai vuonna 1926 nimen Nikolsk-Ussurijski. Vuosina 1935–1957 kaupungin nimenä oli Vorošilov sotapäällikkö Kliment Vorošilovin mukaan. Nykyään Ussurijskissa on rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä, elintarvike- ja koneenrakennusteollisuutta. Kaupungista on löydetty kaksi džurtšenien keskiaikaista kilpikonnaveistosta.
Lähistöllä sijaitsee Ussurin luonnonsuojelualue.
Vaaranvastuu
Vaaranvastuu tarkoittaa vastuuta kaupan kohteena olevan tavaran tuhoutumisesta. Vaaranvastuun ollessa myyjällä hänelle tulee viivästys, ellei hän pysty tekemään suoritustaan ajoissa. Vaaranvastuun ollessa ostajalla hänen maksettavakseen tulee kauppahinta, vaikka hän ei saa tavaraa haltuunsa virheettömänä. Kauppalain (355/1987)   3 luvussa on säännökset vaaranvastuun siirtymisestä. Perussääntönä on vastuun siirtyminen tavaran luovutushetkellä (kauppalaki, 6–7 §). Kuljetettavan tavaran vaaranvastuu siirtyy kaupantekohetkellä (kauppalaki, 15 §). Avoimessa kaupassa eli ostajan saadessa tavaran haltuunsa päättääkseen myöhemmin ostaako sen vaaranvastuu on ostajalla siihen asti, kun hän palauttaa tavaran (kauppalaki, 16 §). Myyjän näkökulmasta vaaranvastuu siirtyy, kun tavara yksilöidään ostajalle. Jos tavara ei ole myyjän luona, vaan se noudetaan jostakin muualta, vastuu siirtyy, kun tavara yksilöidään ostajalle ja ostaja saa tietää sen olevan noudettavissa. Vaaranvastuu pysyy silloinkin myyjällä, jos ostaja torjuu tavaran vedoten virheeseen tai viivästykseen. Vaaranvastuu kuitenkin siirtyy, jos ostaja viivästyy vastaanottamasta tavaraa.
Pohjois-Suomen paras rakennusteko
Pohjois-Suomen paras rakennusteko -palkinto on YTR:n vuosittain jakama tunnustus vuoden parhaalle rakennusteolle. Palkinto on jaettu vuodesta 2001.
March ör Die
March ör Die on brittiläisen Motörhead-yhtyeen vuonna 1992 julkaistu 11. studioalbumi. Albumi muistetaan erityisesti siitä, että albumin tunnettu kappale "I Ain't No Nice Guy" syntyi heavylegenda Ozzy Osbournen ja Guns N' Rosesin kitaristin, Slashin yhteistyön tuloksena. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, jossa kyseiset henkilöt, Slash ja Ozzy esiintyvät. Kappale on poikkeava Motörheadin muusta tuotannosta, sillä se on hyvin hidastempoinen. Albumin ehkä tunnetuin hittikappale "Hellraiser" on myös Lemmy Kilmisterin ja Ozzyn yhteistyön tulosta. Kappaleessa "I Ain't No Nice Guy" soitti Motörheadin entinen rumpali Phil "Philthy Animal" Taylor, "Hellraiserilla" taas soitti Motörheadin kaavailema uusi rumpali Mikkey Dee. Muut rumpuosuudet soittikin pääsijaisesti Tommy Aldridge – tämä oli hänen ensimmäinen ja viimeinen työnsä Motörheadissä.
Hermann Hreiðarsson
Hermann Hreiðarsson (s. 11. heinäkuuta 1975 Vestmannasaaret, Islanti) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Mestaruussarjassa pelaavaa Coventrya.
Hermann kuuluu Islannin jalkapallomaajoukkueen vakionimiin ja avainpelaajiin ja hän yksi maansa tunneituimmista pelaajista. Hän on voittanut urallaan FA Cupin.
Hermann aloitti uransa Islannin pääsarjassa IBV:n joukkueessa. Hermann pelasi seurassa vuoteen 1997, jonka jälkeen hän siirtyi Crystal Palaceen. Hän pelasi seurassa vielä yhden kauden, jonka jälkeen hän siirtyi The Football Leaguen Brentfordiin, jossa hän voitti mestaruuden ja teki kuusi maalia. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Valioliigaan Wimbledoniin.
Seuraavat vuodet 2000–2003 Hermann vietti Ipswich Townissa, jossa hän pelasi 102 ottelua ja teki kaksi maalia. Seuraavaksi hän siirtyi Valioliigaan Charlton Athleticin joukkueeseen, jossa hän vietti seuraavat neljä vuotta.
25. toukokuuta 2007 Hermann kirjoitti kahden vuoden sopimuksen Portsmouthin kanssa. 29. syyskuuta 2007 Hermann teki ensimmäisen maalinsa Portsmouthin 7–4-voitossa Readingista. Seuraavalla viikolla 7. lokakuuta hän onnistui maalinteossa Fulhamia vastaan. Hreiðarsson sai hienon päätöksen kaudelleen 17. toukokuuta 2008, kun Portsmouth kaatoi Cardiff Cityn FA Cupin loppuottelussa Wembleyllä 1–0. Hreiðarsson teki kaudella 2008–2009 kaksi maalia kahdessa ottelussa, Liverpoolia ja Manchester Cityä vastaan.
Hermann teki maajoukkuedebyyttinsä Islannin paidassa Kyprosta vastaan kesällä 1996. Hermannista on tullut joukkueen runkopelaajia ja hän on pelannut 80 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Hän on edustanut Islantia vuosien 2004 ja 2008 EM-kilpailujen karsinnoissa. Tämän lisäksi hän pelasi vuosien 2006 ja 2010 MM-kisojen karsinnoissa.
Íþróttabandalag Vestmannaeyja
Portsmouth
Erich Weinert
Erich Bernhard Gustav Weinert (4. elokuuta 1890 Magdeburg – 20. huhtikuuta 1953 Berliini) oli saksalainen kommunistinen kirjailija.
Weinert oli sosiaalidemokraattisen perheen poika, joka vaikutti Weimarin tasavallan aikana runoilijana ja satiirikkona ja oli Työläis-vallankumouksellisten kirjailijoiden liiton () perustajajäsen. Hän opiskeli kuvataiteita Berliinissä ja valmistui piirustuksenopettajaksi 1912. Samana vuonna hän liittyi armeijaan ja palveli ensimmäisessä maailmansodassa upseerina.
Sodan jälkeen Weinert oli perustamassa "Die Kugel" -nimellä tunnettua magdeburgilaista taiteilijayhteisöä, joka toimi vuosina 1919–1923. Weinert työskenteli muun muassa opettajana Magdeburgissa ja kabareenäyttelijänä Leipzigissa. Hänestä tuli Saksan kommunistisen puolueen jäsen vuonna 1929. Weinert lähti perheineen maanpakoon Kansainliiton valvomalle Saarin alueelle, kun Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue nousi valtaan 1933. Saarista Weinert siirtyi Pariisin kautta Neuvostoliittoon vuonna 1935, kun alue liittyi kansanäänestyksellä takaisin natsi-Saksaan. Hän oli tasavaltalaisten kansainvälisen prikaatin jäsen vuosina 1935–1937 Espanjan sisällissodassa, jossa toimi rintamakirjeenvaihtajana.
Toisen maailmansodan aikana Weinert oli tiiviissä yhteistyössä Neuvostoliiton kanssa, jolle tuotti sotapropagandaa. Hänet valittiin Vapaan Saksan kansalliskomitean puheenjohtajaksi vuonna 1943. Järjestö koostui saksalaisista sotavangeista ja vasemmistolaisista emigranteista. Se levitti Neuvostoliitolle myötämielistä propagandaa, muun muassa ”"Vapaa Saksa"” -nimistä viikkolehteä.
Weinert palasi Saksaan vakavasti sairaana vuonna 1946. Hän toimi jonkin aikaa Saksan kansankoulutuksen keskushallinnon () varapuheenjohtajana Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä.
Saksan demokraattisessa tasavallassa Weinertia kunnioitettiin vallankumouksellisena runoilijana. Saksan sosialistinen nuorisojärjestö FDJ jakoi Erich Weinertin mitalia nuorille taiteilijoille. Itä-Saksan kansanarmeijan (NVA) orkesteri sai Weinertilta nimensä ("Ensemble der NVA Erich Weinert").
Weinertin runot ovat kieleltään yksinkertaisia ja vahvasti poliittisesti latautuneita. Eräs hänen kuuluisimpia runojaan on "Der heimliche Aufmarsch", joka tunnetaan paremmin laulusovituksena. Runossa kehotetaan työläisiä ja maanviljelöitä tarttumaan kivääreihin ja tuhoamaan ”fasistiset ryövärijoukot”, jotka suunnittelevat hyökkäystä Neuvostoliittoon. Taistelun jälkeen ”vanhan yhteiskunnan jäänteistä nousee sosialistinen maailmantasavalta”.
Berliinin Prenzlauer Bergissä kulkee Weinertin mukaan nimetty katu ("Erich-Weinert-Straße").
Davis Cup 2008
Davis Cup 2008 oli 97:s miesten maajoukkueiden välinen tennisturnaus. Davis Cupin maailmanlohkossa pelasi 16 joukkuetta ja yli sata joukkuetta otti osaa maanosalohkoihin. Argentiinan Mar del Platassa 21.–23. marraskuuta pelatussa loppuottelussa Espanja voitti Argentiinan ja saavutti näin kolmannen Davis Cup -voittonsa.
Patric Zimmerman
Patric Zimmerman (s. 10. lokakuuta 1954) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Revolver Ocelotin ääniroolista "Metal Gear Solid" -pelisarjassa.
Zimmerman aloitti ääninäyttelijänä Hanna-Barberan elokuvissa ja animaatiosarjoissa. Hän esitti muun muassa Elroy Jetsonia "Jetsonit" -elokuvassa sekä Augie Doggiea "Jogi-karhu" -sarjassa. Muita sarjoja olivat muiden muassa "Tom & Jerry Kids" ja "Pilipalipilotit". Hän on tehnyt kaksi näytelmäelokuvaroolia, elokuviin "Eddie Presley" (1992) ja "Stripteasers" (1995).
Vuonna 1998 hän esitti Revolver Ocelotia "Metal Gear Solid" -pelissä. Hän on sen jälkeen esittänyt hahmoa tämän kaikissa esiintymisissä, lukuun ottamatta peliä "" (2004), jossa hahmoa esitti Josh Keaton.
Nordfjorden (Meløy)
Nordfjorden on Holandsfjordenista haarautuva sivuvuono Nordlandin läänissä Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Meløyn kunnan alueelle.
Nordfjorden (täsmennyssivu)
Nordfjorden tarkoittaa seuraavia:
Conrad Aiken
Conrad Aiken (1889 Savannah, Georgia, Yhdysvallat – 1973 Cape Cod, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Aikenin kirjailijapiiriin kuuluivat T. S. Eliot ja toimittaja Walter Lippmann. Hänen esikoiskokoelmansa oli "Earth Triumphant, and Other Tales in Verse" (1914). Sen on luonnehdittu osoittavan hyvää rytmikorvaa ja psykologista itse-erittelyä. Hänen esikuviaan olivat Edgar Allan Poe, ranskalaiset symbolistit ja Eliot, mutta myös Sigmund Freud ja William James antoivat hänelle vaikutteita. Aiken on itse määritellyt runonsa tajunnanvirraksi. Myös musiikilla oli merkittävä osuus Aikenin luomistyössä. Runojen lisäksi hän kirjoitti novelleja, romaaneja, esseekokoelmia sekä muistelmateoksen "Ushant".
Aikenin muita teoksia ovat esimerkiksi "A letter from Li Po and other Poems" (1955) ja "A Morning song of lord Zero" (1963)
Aiken oli naimisissa kolme kertaa. Englantilaiset kirjailijat Joan Aiken ja Jane Aiken Hodge ovat hänen tyttäriään.
Phil Ochs
Philip David Ochs (s. 19. joulukuuta 1940 – 9. huhtikuuta 1976) oli yhdysvaltalainen folkartisti ja laulaja-lauluntekijä. Hän oli syntynyt El Pasossa Teksasissa. Syntytaustaltaan Phil Ochs oli amerikanjuutalainen.
Hänet muistetaan parhaiten yhteiskunnallisesti ja poliittisesti kantaa ottavista protestilauluistaan, esimerkiksi Vietnamin sodan vastaisista. Hän määritteli itsensä vasemmistolaiseksi ja sosiaalidemokraatiksi. Hän kirjoitti 1960-luvulla satoja lauluja ja julkaisi kahdeksan albumia.
Tunnetuimpia Ochsin lauluja näiltä ajoilta ovat "I Ain't Marching Anymore", "Changes", "Crucifixion", "Draft Dodger Rag", "Love Me I'm a Liberal", "Outside of a Small Circle of Friends", "Power and the Glory", "There but for Fortune" ja "The War Is Over". Laulu "When I'm Gone" on suomennettu nimellä "Se kai täytyy tehdä nyt".
Ensimmäisillä albumeillaan 1964–1966 Ochs esitti sävellyksiään perinteiseen folktyyliin säestäen itseään vain akustisella kitaralla. Levyt menestyivät kohtalaisen hyvin, ja Ochsia arvostettiin folkmusiikin harrastajien keskuudessa, vaikka hän ei hittilistojen kärkeen noussutkaan. Parhaiten menestyi "There But For Fortune", joka nousi Britannian listalla kahdeksannelle sijalle vuonna 1965 – ei kuitenkaan Ochsin omana tulkintana vaan Joan Baezin versiona.
Vuosien 1967–1969 levyillä käytettiin muitakin soittimia, perinteisiä rockinstrumentteja sekä kokeiltiin myös klassisen musiikin puolelta lainattua pienoisorkesteria (kokeilusta käytettiin nimeä "barokkifolk"). Nämä levyt menestyivät aiempina huonommin.
Vuonna 1970 Ochs teki yllättävän suunnanvaihdoksen musiikissaan ja tyylissään. Hän alkoi esittää kantria ja 1950-luvun rock and rollia. Hänen itse tekemänsä laulut olivat yhä yhteiskunnallisesti kantaa ottavia. Konserteissa Ochs esitti omien laulujensa ohella vanhoja kantriklassikoita ja esimerkiksi Buddy Hollyn ja Elviksen vanhoja lauluja. Ochs halusi olla "osittain Elvis Presley ja osittain Che Guevara". Hän jopa teetti itselleen samanlaisen kultakankaisen puvun, jota Elvis oli käyttänyt. Temppu herätti hämmennystä Ochsin ihailijoissa. Jotkut kuitenkin pitivät uudenlaisesta Ochsista. Ochs julkaisi helmikuussa 1970 viimeisen studioalbuminsa "Greatest Hits", joka ei nimestään huolimatta ole kokoelmalevy. Levyn viimeinen kappale ”No More Songs” oli hänen viimeisiä sävellyksiään.
1970-luvulla Ochsia alkoivat vaivata mielenterveyden ongelmat: masennus, alkoholismi, dissosiatiivinen identiteettihäiriö ja kaksisuuntainen mielialahäiriö. Hän ei saanut juurikaan uusia lauluja aikaiseksi. Monet maailman tapahtumat, kuten Chilen vallankaappaus 1973 ja hänen ystävänsä Victor Jaran surmaaminen sen yhteydessä, pahensivat hänen masentuneisuuttaan. Hän oli välillä myös asunnoton. Tammikuussa 1976 hän muutti sisarensa luo asumaan, sai psykiatrilta diagnoosin mielialahäiriöstä ja lääkityksen siihen. Huhtikuussa hän kuitenkin teki itsemurhan hirttäytymällä.
Yle HD
Yle HD oli Yleisradion teräväpiirto- eli HD-kanava. Yle HD esitti arkisin Yle TV2:n ja viikonloppuisin Yle TV1:n ohjelmistoa. Kanavaa käytettiin aiemmin myös HD-lähetysten testaamiseen. Kanava alkoi toimia ympäri vuorokauden 31. lokakuuta 2012 alkaen. Kanavan lähetykset loppuivat 28. tammikuuta 2014, kun saataville tuli jokaista Ylen kanavaa varten oma teräväpiirtokanava.
Salauksenpurkukorttia ei tarvittu, koska kanava kuului viestintäviraston siirtovelvoitteen piiriin.
Erik Barnouw
Erik Barnouw (1908 – 19. heinäkuuta 2001 Vermont) oli yhdysvaltalainen radio- ja televisiotoiminnan historiaan erikoistunut tieteilijä. Hän toimi Columbian yliopistossa vuodesta 1946 vuoteen 1973.
Barnouw osallistui myös itse radio-ohjelmien tekemiseen, ja vuonna 1944 hän sai Peabody-palkinnon dokumentaarisesta "Words at War" -radiosarjasta. George Polk -jornalismipalkinnon hän sai 1971 kirjastaan "The History of Broadcasting in the United States".
Organization of American Historians on vuodesta 1983 alkaen jakanut Erik Barnouw -palkintoa tunnustukseksi Yhdysvaltain historiaa käsitteleville dokumenttielokuville ja televisio-ohjelmille.
Kansallissäätiö
Kansallissäätiö on Kansallista Kokoomusta lähellä oleva säätiö, joka on perustettu 1958. Kansallissäätiö tukee Kokoomuksen Helsingin piiriä ja on puolueen suurimpia vaalirahan lähteitä. Säätiön peruspääoma kerättiin 1960-luvulla kansalaiskeräyksenä. Sijoitusomaisuus on nelisen miljoonaa euroa (2014), josta voidaan jakaa vuotuista tukea keskimäärin noin 100 000 euroa. Säätiö lahjoitti 215 000 euroa kokoomuksen vaalityöhön vuoden 2007 eduskuntavaaleissa.
Säätiö ei julkaise yksityishenkilöiltä saamiaan lahjoituksia.
Pentti Poukka on kirjoittanut säätiön historiikin "Talo Pasilassa: Kansallissäätiö 1958–1994".
Säätiön Pasilaan 1974 rakentama toimitalo on myyty ulkopuolisille. Säätiön vuosikokousten ja hallitusten kokousten pöytäkirjoja sekä Pasilan taloprojektin asiakirjoja säilytetään Kokoomuksen keskusarkistossa eli Porvarillisen Työn Arkistossa.
Universal Description Discovery and Integration
Universal Description Discovery and Integration (UDDI) on alustariippumaton ja avoin palvelurekisteristandardi. UDDI on eräs palvelukeskeisen arkkitehtuurin (SOA) toteuttamiseen käytettävistä standarditeknologioista. UDDI-määrittelyä johtaa OASIS-standardointiorganisaatio.
UDDI-rekistereitä verrataan toimintalogiikaltaan puhelinluettelon "keltaisten sivujen" (haku luokittelun mukaan) ja "valkoisten sivujen" (haku erilaisten järjestelyperusteiden mukaan) yhdistelmäksi. UDDI-rekisterien päätarkoituksena on toimia verkkopalveluiden keskitettyinä hakemistoina verkkopalveluita (Web Services) käyttäville asiakassovelluksille. UDDI-rekisteriin voidaan voidaan tallentaa monenlaisia luokittelevia tietoja palvelusta (Taxonomy) ja lisätietoja palvelun tarjoajasta, palvelusta ja URL-osoite palvelun teknisen toteutuksen kuvaavaan WSDL-tiedostoon.
UDDI-rekisterin tietomallin eri osa-alueiden tarkoitus on tarjota kaikki se informaatio, jota sovellukset tarvitsevat käyttääkseen rekisteriin rekisteröityjä verkkopalveluita.
Tietomallin osa-alueita ovat:UDDI-standardi määrittelee hakumenetelmien lisäksi myös tavat, joilla rekisteriin voi ohjelmallisesti lisätä tai poistaa palveluiden kuvauksia. UDDI-Rekisterin rajapinta on itsessään Web Services-määrittelyn mukainen. Rekisterin visuaalista selailua varten on myös olemassa erilaisia asiakasohjelmia. UDDI-Standardissa kuvataan esimerkiksi keinot, joilla rekisterit voivat pitää toistensa sisällöistä identtisiä kopiota (replikointi). UDDI-rekistereitä voidaan ajatella olevan kolmea tyyppiä: julkisia (kuten UBR, Universal/UDDI Business Registry), sisäisiä (esim. lähiverkon rekisteri) ja jaettuja (esim. yrityksen extranet).
UDDI-määrittelyiden ensimmäinen versio ilmestyi vuonna 2000, toinen versio 2001 (muodollisesti uudelleenjulkaistu 2003) ja kolmas versio 2004.
Ensimmäinen versio keskittyi enimmäkseen julkisen palvelurekisterin muodostamiseen. Osana tätä projektia syntyi UBR. Ensimmäinen UDDI-määritysten versio loi pohjan Internetpohjaiselle yrityspalvelurekisteriteknologialle. Ensimmäisen ja toisen version kehityksestä vastasi joukko yrityksiä (IBM, Microsoft ja Ariba).
UDDI-määritysten toinen versio keskittyi standardien yhtenäistämiseen ja siinä keskityttiin erityisesti joustaviin palveluiden luokittelumenetelmiin. Toisen version aikoihin aloitettiin määritysten standardointityö, se sai standardin aseman vuonna 2003. Versio 3 standardoitiin kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 2005.
Versiosta 2 lähtien UDDI-määritysten kehitystyötä on johtanut OASIS-standardointiorganisaatio. Versio 3:n painopiste on siirtynyt rekisterikeskeisestä ajattelusta laajempaan näkökulmaan, jossa UDDI-rekisterit nähdään keskeisenä osana palvelukeskeistä arkkitehtuuria.
Merijärvi (täsmennyssivu)
Merijärvi tarkoittaa seuraavia asioita:
Michael Lupo
Michael Lupo (1953–1995) oli italialaissyntyinen Englannissa vaikuttanut sarjamurhaaja. Hän muutti vuonna 1975 Lontooseen, jossa työskenteli kampaajana. Hän oli homoseksuaali. Hänellä oli lukuisia rakastajia ja sadomasokistisia taipumuksia. Saatuaan kuulla HIV-tartunnastaan hän meni suunniltaan ja surmasi parin kuukauden aikana keväällä 1986 neljä homomiestä. Kahden uhrin onnistui paeta, ja Lupo saatiin kiinni toukokuussa.
Lupo sai neljä elinkautista sekä neljätoista lisävankeusvuotta ja kuoli lopulta vankilassa AIDS:iin.
Lupo oli aikoinaan ollut sotilaana Italian armeijassa.
Army Men: Green Rogue
Army Men: Green Rogue (tunnetaan myös nimellä Army Men: Omega Soldier) on The 3DO Companyn kehittämä ja vuonna 2001 julkaistu "Army Men" -pelisarjaan kuuluva ammuntapeli. Peli on julkaistu PlayStationille ja PlayStation 2:lle.
Donato Bilancia
Donato Bilancia (s. 10. heinäkuuta 1951 Potenza) on italialainen sarjamurhaaja, joka tappoi seitsemäntoista ihmistä Liguriassa vuosina 1997–1998. 12. huhtikuuta 2000 hänet tuomittiin seitsemääntoista elinkautiseen murhista ja neljääntoista lisävankeusvuoteen Lorena Castron murhan yrityksestä.
Potenzassa syntynyt Bilancia muutti perheineen Genovaan vuonna 1956. Hänellä oli ongelmallinen nuoruus, ja hän teki varkauksia ja murtoja rahaa saadakseen. Vuonna 1982 hänen veljensä tappoi vauvansa ja itsensä. Tapahtunut järkytti Bilanciaa syvästi. Vuonna 1990 hän joutui koomaan auto-onnettomuuden seurauksena. Hän kärsi myös peliriippuvuudesta.
Bilancia tappoi aluksi muita pelureita, joiden huijaamaksi koki joutuneensa. Hän alkoi pian tappaa myös muita, muun muassa prostituoituja. Bilancia pidätettiin lopulta 6. toukokuuta 1998. Hän tunnusti murhat, myös ensimmäisen uhrinsa Giorgio Centanaron murhan (16. lokakuuta 1997), joka oli alkujaan mennyt läpi luonnollisena kuolemana. Bilancia kertoi tappaneensa ihmisiä täysin itsenäisesti ja oma-aloitteisesti, mutta ei osannut antaa selitystä teoilleen.
Lascars
Lascars on ranskalainen animaatiosarja, joka lähetettiin ensimmäisen kerran Canal+-kanavalla vuosina 2000 ja toinen tuotantokausi esitettiin vuonna 2008. Sarja tunnetaan myös amerikassa nimellä "Round da way". Sarjan on luonut Boris Dolivet. Se kesti kaksi tuotantokautta, ja jokainen jakso kesti noin minuutin. Sarja sisältää epäsuoraa seksiä ja päihteiden käyttöä, sekä myös mustaa huumoria.
Sarja kertoo erilaisista kaupunkinuorista, joiden elämästä ei ongelmia eikä noloja tilanteita puutu. Sarjan jokaisessa jaksossa ovat aina eri henkilöt, eikä kukaan esiinny kahdesti sarjassa. 
Sarjassa esiintyy päihteiden ja alkoholin käyttöä ja joskus myös epäsuoraa seksiä. Sarja sisältää aikuisille suunnattua huumoria.
Sarjaan perustuva elokuva Lascars- le film (tunnetaan myös lisänimellä "Pas de vacances pour vrais gars" eli epävirallisesti käännettynä "ei lomaa koville tyypeille ") sai Ranskan ensi-iltansa 15. kesäkuuta 2009. Elokuva on esitetty vain Ranskassa. Elokuvan ovat ohjanneet Emmanuel Klotz ja Albert Pereia-Lazaro. Elokuva sisältää mustaa huumoria, mutta myös päihteitä, rikollisuutta ja epäsuoraa seksiä.
Elokuvassa esiintyy hahmoja, joista osa on esiintynyt myös alkuperäisessä sarjassa.
Kaverukset Tony Merguez ja Jose Frelate ovat keränneet paljon rahaa päästäkseen lomalle Santa Ricoon. Asiat saavat uuden käänteen, kun he ostavat vahingossa väärät liput, eikä "vääriä" lippuja huolittu enää takaisin, joten Tony ja José joutuvat keräämään matkarahansa uudelleen. José hankkiutuu rakentamaan saunaa kuuluisalle lakimiehelle, jonka tyttäreen Clémenceen, hän rakastuu. Tony taas ryhtyy myymään tuhat kiloa kannabista ja ellei hän tuo viikossa siitä ansaittuja rahoja kivikovalle gangsterille Zoranille, seuraa hankaluuksia. Ongelmia aiheuttaa Tonyn poliisityttöystävä Manuella,joka aggressiivisuutensa takia pitää Tonya tossun alla. Josén rauhaa taas häiritsee yli-innokas videokuvaaja Momo. Elokuvassa nähdään myös kaksimielinen kaksikko Sammy ja Narbe, jotka ovat menossa Santa Ricoon seuraamaan kuuluisia aikuisviihde-elokuvien ohjaajia.
Albanian koripallomaajoukkue
Albanian koripallomaajoukkue edustaa Albaniaa koripallon arvokisoissa.
Maa on päässyt historiansa aikana kaksi kertaa koripallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin. Vuonna 1947 Albania osallistui ensimmäistä kertaa Tšekkoslovakiassa pidettyihin EM-kisoihin. Samassa lohkossa olivat myös Egypti, Belgia ja Italia. Maa hävisi selvin lukemin kaikille lohkon muille joukkueille, jolloin se joutui kisojen alempaan jatkosarjaan. Siinä joukkue hävisi selvästi Romanialle ja Itävallalle, jolloin Albania joutui sijoituspeliin Jugoslaviaa vastaan. Sen maa hävisi selvin 90–13 luvuin, jolloin Albania sijoittui turnauksen viimeiseksi.
Toistaiseksi viimeisen kerran Albania on ollut EM-kisoissa mukana vuonna 1957. Tällöin maa sijoittui alkulohkonsa viimeiseksi hävittyään kaikki pelit. Jatkolohkossa maa jatkoi huonoa arvokisakulkuaan häviämällä kaikki ottelut. Tämä tarkoitti myös jälleen sijoittumista turnauksen viimeiseksi eli kuudenneksitoista.
Blockbuster! The Best of Sweet
Blockbuster! The Best of Sweet on brittiläisen Sweet-yhtyeen syyskuussa 2007 julkaistu kahden CD-levyn kokoelma-albumi.