hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Castiglione del Lago
Castiglione del Lago on kaupunki Keski-Italiassa Umbriassa Perugian maakunnassa, Trasimenojärven lounaisosassa. Kaupungista etelään 59 kilometrin päässä on Orvieto, 21 kilometriä lounaaseen on Chiusi, 56 kilometriä luoteeseen on Arezzo, 21 kilometriä pohjoiseen on Cortona ja 47 kilometriä kaakkoon on Perugia.
Castiglione del Lago on syntynyt entiselle saarelle, neljännelle Trasimenojärven saarelle sen lounaisosaan. Vuosisatojen kuluessa kaupungin kasvaessa saaren ja rannan väliselle tasangolle rakennettiin toreja, asuintaloja, kirkkoja ja muita rakennuksia.
Kaupungin uusimmat osat ovat jonkin matkan päässä vanhasta, joten Castiglione del Lagon historiallinen keskusta eli "centro storico" on hyvin säilynyt keskiaikainen alue, jota hallitsee "kolmen laki". Kaupungin muurissa on kolme porttia, kaupungissa on kolme toria ja kolme kirkkoa.
Castiglione on aikoinaan tärkeän maantien varrella, joka kulkee etelästä Orvietosta lännen puolella olevan Chiusin kautta pohjoiseen Arezzoon. Sen asema kiistellyllä alueella, jolla etruskit taistelivat roomalaisia vastaa ja myöhemmin toskanalaiset perugialaisia vastaan, kiistatta aiheutti kaupungissa paljon tuhoa ja kuolemaa. Alkuperäiset linnoitukset tuhoutuivat ja rakennettiin uudelleen lukemattoma kertoja.
Vasta keisari Fredrik II:n aikana ja hänen jälkeensä 1200-luvun alkupuolella seurasi suhteellisen vakaa aikakausi.
Myöhemmin kaupunki joutui Kirkkovaltion Perugian hallintaan, ja siitä tuli mahtavan Baglionin suvu läänitys.
Keisari Fredrik II rakensi Leijonan linnakkeen. Kahdeksankulmainen linna valmistui 1247, ja sen suunnitteli cortonalainen munkki-arkkitehti Elia. Linnassa on neliömäiset tornit kussakin neljässä kulmassa ja kolmikulmainen bastion eli donjon. Linna suunniteltiin niin, että sen omistajat saattoivat valvoa koko Trasimenojärveä. Vuosisatojen aikana linnaa piiritettiin useita kertoja.
"Palazzo della Corgna" on nykyisin kaupngintalo eli "Palazzo del Comune". Sen on rakennuttanut Ascanio della Corgna renessanssityyliin ja suunnitellut arkkitehti Vignola. Siinä on museo ja galleria. Palazzin yhdistää linnaan pitkä katettu käytävä. Pescarolaissyntyinen taiteilija Giovanni Antonio Pandolfi ja firenzeläinen taiteilija Salvio Savini ovat maalanneet pääkerrokseen myöhäisrenessanssityyliset freskot. Taiteilija Niccolò Circignani, "Il Pomarancio", maalasi 1574 lisää maalauksia ja muita koristeluja palatsin kiinnostavimpiin kuuluvaan huoneeseen, niin sanottuun lääninherra Ascanio della Corgnan "saavutusten saliin".
Toinen merkittävä rakennus on kreikkalaisen ristin muotoinen Santa Maria Maddalenan kirkko. Kirkossa on uusklassinen pronaos, ja sisällä on Eusebio da San Giorgion 1580 maalaama paneeli.
Castiglione del Lagossa on aiemmin järjestetty joka toinen vuosi, vuodesta 2005 alkaen vuosittain, "Coloriamo i Cieli" -festivaali. "Taivaan värit" –tapahtuma pidetään huhti-toukokuussa. Siihen osallistuu kevyitä lentokoneita, ilmapalloja ja värikkäitä leijoja.
Hélène Baillargeon
Hélène Marie Baillargeon (28. elokuuta 1916 St-Martin-de-Beauce – 25. syyskuuta 1997 Montreal) oli kanadalainen folkloristi ja laulaja. Hän opiskeli laulamista Québecin kaupungissa vuosina 1935–1938, New Yorkissa 1939–1940 Franz Ruppin ja Montrealissa 1940–1944 Alfred La Libertén johdolla. Viimeksi mainittu johdatti hänet kansanmusiikin pariin. Baillargeon toimi vuosina 1950–1955 tutkijana Marius Barbeaun kanssa Manitoban kansallismuseossa, Ottawassa. Hän osallistui samoihin aikoihin moniin radio- ja televisio-ohjelmiin, joihin kuuluivat sarjat "Le Réveil rural" (1951–1955) ja "Songs de Chez nous" (1952–1955; Alan Millsin kanssa). Sitten hän esiintyi sarjassa "Cap aux Sorciers" (1955–1958) ja suositussa lastenohjelmassa "Chez Hélène" (1959–1973).
Baillargeon osallistui kansainvälisiin kansanmusiikin kongresseihin Romaniassa vuonna 1959, Québecin kaupungissa 1961 ja Tšekkoslovakiassa 1962. Hän keräsi 77 kansanlaulua kokoelmaan "Vive la Canadienne" (Montreal, 1962) ja levytti kanadanranskalaisia kansanlauluja. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen vuonna 1973.
Gérald Desmarais
Gérald Desmarais (30. maaliskuuta 1906 – 29. heinäkuuta 1950) oli kanadalainen basso. Hän opiskeli laulamista ja musiikin teoriaa Alfred Lamoureux'n, Paul Doyonin ja Alfred La Libertén johdolla ja sai vuonna 1927 Delphic Study Clubin stipendin. La Libertén johdolla Desmarais keskittyi Richard Wagnerin rooleihin ja yksinlauluihin. Hän teki debyyttinsä Montrealin orkesterin kanssa vuonna 1936.
Desmaraisi esiintyi paitsi Wagnerin oopperoissa, myös muiden muassa Johann Sebastian Bachin, Ludwig van Beethovenin, Georges Bizet'n, Giacomo Puccinin, Jules Massenet'n teosten esityksissä. Hän myös piti yksinlaulajana resitaaleja. Hän lauloi ja toimi kuoromestarina eri Montrealin kirkoissa. Hän kuoli liikenneonnettomuudessa muutama päivä sen jälkeen, kun oli esiintynyt solistina Matteus-passion esityksessä.
Antonio Létourneau
Antonio Létourneau (28. elokuuta 1885 Québec City – 29. lokakuuta 1948 Montreal) oli kanadalainen urkuri, pianisti ja musiikkipedagogi. Hän aloitti musiikin opiskelun vuonna 1900 Caroline Racicot'n johdolla ja jatkoi niitä Romain-Octave Pelletierin sekä Alfred La Libertén johdolla. Hän toimi Saint-Georgesin (1917–1920) ja Saint-Louis-de-Francen kirkkojen (1920–1948) urkurina. Jälkimmäisessä hän oli jo aiemmin toiminut avustavana urkurina (1913–1917). Hän opetti solmisaatiota Schola cantorumissa. Lisäksi hän opetti pianon- ja urkujensoittoa sekä yksityisesti että Québecin musiikkikonservatoriossa, jonka johtokuntaan hän kuului. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Françoise Aubut ja Colombe Pelletier.
Létourneau oli vuodesta 1912 naimisissa laulaja Marie-Anne Godbout'n kanssa. Hänen tyttärensä oli sopraano Marthe Létourneau.
Anna-Marie Globenski
Anna-Marie Globenski (2. heinäkuuta 1929 – 8. syyskuuta 2008) oli kanadalainen pianisti. Hän kuului yhteen ensimmäisistä Kanadaan asettuneista puolalaisperheistä. Hän opiskeli vuosina 1946–1951 École Vincent-d'Indyssä Jean Dansereaun ja Claude Champagnen johdolla. Ensin mainittu opetti hänelle pianonsoittoa ja jälkimmäinen musiikin teoriaa.
Globenski voitti vuonna 1951 Prix d'Europen. Hän opiskeli vuosina 1951–1952 Pariisin konservatoriossa Marcel Ciampin ja vuosina 1952–1956 Wienin musiikkiakatemiassa Bruno Seidlhoferin johdolla. Vuonna 1955 hän osallistui ensimmäisenä kanadalaisena Kansainväliseen Frédéric Chopin -pianokilpailuun Varsovassa.
Palattuaan Kanadaan Globenski kiersi vuosina 1956–1957 Jeunesses musicales'n kanssa ja esiintyi solistina sekä kamarimuusikkona CBC:nradiossa. Hän opetti vuosina 1960–1962 École Vincent-d'Indyssä ja työskenteli vuosina 1960–1963 säestäjänä Québecin musiikkikonservatoriossa. Hän kävi kesäkursseilla Indianan yliopistossa, Bloomingtonissa vuosina 1963–1967.
Sittemmin Globenski loi kolmikymmenvuotisen uran Lavalin yliopistossa. 1980-luvun loppupuolella hän keskittyi pianistina toimimisessaan kamarimusiikkiin sekä 1800–1900-lukujen kanadalaiseen pianomusiikkiin. Hän levytti lukuisien säveltäjien teoksia viulisti Liliane Garnier-Lesagen kanssa. Hänen oppilaidensa joukossa oli Jacinthe Couture. 
Vuonna 2005 Lavalin yliopiston musiikin preppauskoulu nimettiin Globenskin mukaan.
Maurice Charbonneau
Maurice Charbonneau (22. kesäkuuta 1903 Montreal – 6. tammikuuta 1982 Montreal) oli kanadalainen sellisti ja musiikkipedagogi.
Charbonneau aloitti sellonsoiton opiskelun 12-vuotiaana isänsä Louis Charbonneaun johdolla ja teki debyyttinsä Québecin sinfonisen seuran kanssa. Noin vuonna 1929 hän liittyi Joseph Gagnierin johtamaan Montrealin sinfoniaorkesteriin ja Montrealin kansallisen konservatorion orkesteriin; hän aloitti konservatoriossa opettamisen vuonna 1928 ja opetti lisäksi Institut Nazarethissa. Hän oli myös muun muassa Chartier-kvartetin jäsen.
Roger Charbonneau oli Mauricen veli.
Sammalnahkajäkälä
Sammalnahkajäkälä ("Peltigera scabrosella") on nahkajäkälien sukuun kuuluva jäkälä. Sen yläpinta on harmaa tai harmaanruskea. Alapinta on vaaleanruskea ja epäselvästi suoninen. Liuskat ovat lyhyitä ja leveitä. Se kasvaa kallioseinämien valuvesipaikoissa. Suomessa lajia on tavattu Pohjois-Suomessa vain muutamissa paikoissa, mutta se on varmastin yleisempi.
USS Passaic (1862)
USS Passaic oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
John Ericsson valmisti aluksen Continental Iron Worksilla Greenpointissa New Yorkissa. Alus laskettiin vesille 30. elokuuta 1862 ja otettiin palvelukseen 25. marraskuuta päällikkönään Percival Drayton.
Kaksi päivää palvelukseenoton jälkeen alus lähti New Yorkista liittyen Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen Hampton Roadsissa 29. marraskuuta. Välittömästi laivueeseen liityttyään alus siirrettiin Washingtonin laivastontelakalle kunnostettavaksi. Presidentti Lincoln kabinetteineen vieraili 6. joulukuuta telakalla olleella aluksella.
"USS State of Georgia" hinasi 26. joulukuuta aluksen Hampton Roadsiin, mistä se lähti kolme päivää myöhemmin "USS Monitorin" kanssa "USS Rhode Islanddin" hinaamana Beaufortiin Pohjois-Carolinaan. Matkalla olleessa myrskyssä alukseen tuli runsaasti vettä, minkä seurauksena aluksesta pumpattiin runsaasti vettä pois ja sitä kevennettiin hehittämällä ampumatarvikkeet yli laidan. Alus kuitenkin pääsi Beaufortiin uuden vuoden päivänä vuonna 1863. "USS Monitor" haaksirikkoutui matkan aikana.
Alus ankkuroitiin Port Royalin edustalle, mistä se jatkoi 21. tammikuuta Wassaun salmeen. Kaksi päivää myöhemmin alus valtasi yhdessä "USS Marbleheadin" kanssa kuunari "Gliden", jonka lastina oli puuvillaa. Sisaralustensa kanssa "Passaic" hyökkäsi Fort McAllisteriin testattaessa alusten taistelukelpoisuutta oikeissa olosuhteissa. Alus oli 7. huhtikuuta mukana kontra-amiraali DuPontin hyökkäyksessä Charlestoniin. Alus vaurioitui taistelussa pahoin ja se siirrettiin New Yorkiin, missä se poistettiin palveluksesta korjauksia varten 12. toukokuuta.
Alus palasi 19. heinäkuuta palvelukseen ja saapui Charlestonin satamaan Morris Islandin edustalle 25. heinäkuuta. Alus osallistui kaikkin alueen operaatioihin ja se oli kontra-amiraali Dahlgrenin lippulaivana hyökättäessä Fort Moultrie'ta vastaan. Alus avusti "USS Lehighin" pelastamisessa aluksen ajettua karille taistelussa.
Alus poistettiin palveluksesta 16. kesäkuuta 1865 Philadelphian laivastontelakalla, missä se makasi ankkurissa 1866-1874. Alus kunnostettiin vuonna 1875 ja palautettiin palvelukseen Hampton Roadsissa 24. marraskuuta 1876. Vuodesta 1878 alkaen alus oli vastaanottoaluksena Washington D.C.:ssä, mistä tehtävästä se siirrettiin 1883 Annapolisin laivastoakatemiaan. Alus oli 1893-1894 Bostonin laivastontelakalla ja sieltä vapauduttuaan alus luovutettiin Massachusettsin naval militialle. Alus oli 1896-1898 Brunswickissa Georgian naval militialla.
Alus palautettiin 16. toukokuuta 1898 palvelukseen, jolloin se liitettiin laivaston apujoukkoihin. Alus siirrettiin Key Westiin ja Pensacolaan Floridaan. Alus poistettiin palveluksesta 11. syyskuuta Pensacolassa laivastontelakalla ja se myytiin Frank Samuelsille 10. lokakuuta 1899.
Storaisarn
Storaisarn on saari Espoon Suvisaaristossa Aisarfjärdenin merialueella. Se kuuluu Aisarn-saariryhmään, joka sijaitsee välittömästi Suvisaariston pääsaarten lounaispuolella. Storaisarnin koillispuolella sijaitsee Lillaisarn ja lounaispuolella Torraisarn. Saariryhmän lounais–koillissuuntainen ulottuvuus on noin 1,2 kilometriä.
Noin viiden hehtaarin laajuisen Storaisarnin lounainen ranta on kallioista rinnettä, myös kaakossa on jonkin verran kalliorantaa. Muilta osiltaan saari on lähinnä mäntyä kasvavaa kangasmetsää. Keskiosassa on pieni vyöhyke tuoretta kangasmetsää, länsi- ja itäosat puolestaan ovat kuivaa ja verraten karua kangasta. Saaren länsiosa kohoaa yli kymmenen metrin korkeuteen merenpinnasta, itäosa on matalampaa. Saarella kasvaa kanervan, mustikan ja puolukan lisäksi muun muassa kultapiiskua, sianpuolaa ja variksenmarjaa.
Ruotsin kieli ei tunne ai-diftongia, joten Aisarn-saariryhmän nimi lienee suomenkielistä alkuperää. Vanhojen kirjoitusasujen perusteella varhaisin nimi on ollut Aittasaari tai Aittosaari. "Aitta" viitannee muinaisiin kalastajien tilapäisasumuksiin.
Suoninahkajäkälä
Suoninahkajäkälä ("Peltigera venosa") on nahkajäkälien sukuun kuuluva jäkälä. Sen yläpinta on harmaanvihreä ja sileä, kosteana kirkkaanvihreä. Alapinnalla on kiinnityskohdasta viuhkamaisesti lähtevät tummanruskeat suonet. Kotelomaljat ovat nappimaisia ja enintään 10 millimetriä halkaisijaltaan. Melko harvinainen koko Suomessa. Kasvaa paljaalla kivennäismaalla, usein varjoisissa ja kosteissa paikoissa, kuten kallioseinämillä ja ojienvarsilla, varsinkin kalkkipitoisella maalla.
Suominahkajäkälä on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi.
Lillaisarn
Lillaisarn on saari Espoon Suvisaaristossa Aisarfjärdenin merialueella. Se kuuluu Aisarn-saariryhmään, joka sijaitsee välittömästi Suvisaariston pääsaarten lounaispuolella. Saariryhmän kaksi muuta saarta, Storaisarn ja Torraisarn sijaitsevat Lillaisarnista lounaaseen. Saariryhmän lounais–koillissuuntainen ulottuvuus on noin 1,2 kilometriä.
Noin kolmen hehtaarin laajuisen Lillaisarnin rantaviiva on kallioista ja kasvillisuudeltaan niukkaa. Saaren sisäosa on enimmäkseen tuoretta kangasmetsää, etelässä on pieni alue lehtomaista kangasta.
Torraisarn
Torraisarn on saari Espoon Suvisaaristossa Aisarfjärdenin merialueella. Se kuuluu Aisarn-saariryhmään, joka sijaitsee välittömästi Suvisaariston pääsaarten lounaispuolella. Saariryhmän kaksi muuta saarta, Storaisarn ja Lillaisarn sijaitsevat Torraisarnista koilliseen. Saariryhmän lounais–koillissuuntainen ulottuvuus on noin 1,2 kilometriä.
Noin kahden hehtaarin laajuisen Torraisarnin kallioiset ja kivikkoiset rannat kohoavat jyrkästi merenpinnasta. Niillä kasvaa muun muassa hiirenvirnaa, karhunputkea, keltamaitetta ja peltovalvattia. Saaren sisäosa on Uudenmaan sisä- ja välisaaristolle tyypillistä kuivaa kangasmetsää.
Torraisarnin eteläpuolella sijaitsee Labartenin lintualue, jonka pinta-ala on noin yhdeksän hehtaaria. Alueeseen kuuluu kolme lintuluotoa: Stora Labarten, Lilla Labarten ja Stora Isagrund.
P-Hydroksibentsaldehydi
p-Hydroksibentsaldehydi eli 4-hydroksibentsaldehydi (CHO) on aromaattisiin aldehydeihin ja fenoleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa aromiaineiden ja maatalouskemikaalien valmistamiseen sekä analyyttisen kemian reagenssina. p-Hydroksibentsaldehydin isomeereja ovat salisyylialdehydi ja m-hydroksibentsaldehydi.
Huoneenlämpötilassa p-hydroksibentsaldehydi on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin ja dietyylieetteriin. Aineen reaktiot ovat aromaattisille aldehydeile ja fenoleille tyypillisiä ja se esimerkiksi voidaan hapettaa karboksyylihapoksi ja se reagoi elektrofiilien kanssa elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla. Luonnossa p-hydroksibentsaldehydiä esiintyy useissa kasveissa pieniä määriä joko sellaisenaan tai glykosidina.
p-Hydroksibentsaldehydiä voidaan valmistaa fenolista ja kloroformista niin kutsutulla Reimer–Tiemann-reaktiolla, jossa muodostuu myös salisyylialdehydiä. Metanolin käyttö liuottimena parantaa p-hydroksibentsaldehydin saantoa. Yhdistettä voidaan valmistaa myös p-klooribentsaldehydin ja natriumhydroksidin välisellä reaktiolla. Ainetta käytetään maatalouskemikaalien kuten bromoksiniilin, lääkkeiden, hajuste- ja aromiaineiden, kuten anisaldehydin ja vadelmaketonin, valmistamiseen. Sitä käytetään myös apuaineena päällystettäessä metalleja sinkillä elektrolyyttisesti. Yhdistettä voidaan käyttää sikimihappopitoisuuden määrittämiseen.
Kangasniemen seurakunta
Kangasniemen seurakunta on Mikkelin hiippakuntaan ja Mikkelin tuomiorovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Kangasniemen kunnan alueella.
Kangasniemi on ollut Pieksämäen seurakunnan kappeliseurakunta. Se erotettiin omaksi seurakunnakseen noin 1650, mutta ensimmäinen kirkko valmistui kuitenkin vasta 1659. Hankasalmen kappeliseurakunnan itsenäistyttyä Rautalammista siihen Hankasalmeen liitettiin osia myös Kangasniemestä.
Riku Pelo
Oopperalaulaja, baritoni Riku Pelo (s.1974).
mm. "Johannes-passio" (Bach), "Matteus-passio" (Bach), "Jouluoratorio" (Bach), "h-mollimessu" (Bach), "Requiem" (Verdi), "Te Deum" (Charpentier), "Requiem" (Fauré), "Requiem" (Duruflé), "Via crucis" (Liszt), "Jouluoratorio" (Saint-Saëns), "Triduum paschale" (Kostiainen), "Vigilia" (Rautavaara).
"Suomen Kansallisoopperassa:"
mm. Julius Caesar: "Akillas" (Händel), Ihmepoika A: "Isä/Köksä" (Hietala/Paleface), Leijonankesyttäjä: "Poika / Herra Leonard von Voi" (lastenooppera), Hölmöläiset-koululaisooppera: "Matti" (Linkola), Tohtori Akustiikka ja kadonnut ääni (lastenooppera), Kadoskissa: "Sellovaara" (lastenooppera).
"Roolit muualla:"
Savonlinnan Oopperajuhlat: "Taikuri" (Nora) Kani Koipeliinin kuperkeika, La Boheme: "Marcello" (Puccini), Don Pasquale: "Malatesta" (Donizetti), Viimeiset Kiusaukset: "Seppä" (Kokkonen), Neito tornissa: "Fogden" (Sibelius), Harrbådan neito: "Pekka" (S. Pohjola), Opera d’Alvilda in Åbo: "Alfo" (Badia), Dido ja Aeneas: "Aeneas" (Purcell), Don Giovanni: "Leporello" (Mozart), Così fan tutte: "Guglielmo" (Mozart), Lemmenjuoma: "Belcore" (Donizetti), Madama Butterfly: "Sharpless" (Puccini), Gianni Schicchi: "Marco" (Puccini), Savitri: "Kuolema" (Holst), Vanhapiika ja varas: "Bob" (Menotti), Fitness-kevytooppera: "Tero" (Lintinen), PULA! Ooppera Konikapinasta: "Nuorukainen" (Kuusisto), Den svarte munken: "Kovrin" (Nordgren), Messenius ja Lucia: "Noviisi" (Kortekangas), Käärme: "Iso-Venne" (Saastamoinen), The Rockland: "Pekka Ahopelto" (Linkola), Cherbourgin sateenvarjot: "Guy" (Cassard), Tuhkimo: "Prinssi" (Rodgers), My Fair Lady: "Freddy" (Loewe), Keisarin valssi: "Aleksanteri I" (Siikavire).Riku Pelo toimii aktiivisesti myös basistina erityisesti jazz-musiikin kentällä sekä sovittaa ja säveltää musiikkia eri kokoonpanoille.
Pentacon
Pentacon GmbH on Saksan Dresdenissä toimiva hienomekaanisten ja optisten laitteiden ja komponenttien valmistaja, joka kuuluu Schneider Kreuznach -konserniin. Nykyinen Pentacon-yritys juontaa juurensa Itä-Saksassa toimineeseen VEB Pentacon Dresdeniin, joka valmisti muun muassa Praktica-, Zeiss Ikon-, Contax-, Ica-, Ernemann-, Exakta-, Exa- ja Pentacon-merkkisiä kameroita. Yrityksen piirissä kehitettiin peiliheijastuskameralle olennainen pentaprismaetsin, josta yritys sai myös nimensä. Pentaconiin juontaa juurensa myös järjestelmäkameroissa pitkään käytetty objektiivien M42-kierrekiinnitys eli niin sanottu Praktica–Pentax-kierre.
VEB Pentacon Dresden syntyi vähitellen, kun optisen alan valmistajat yhdistyivät Saksassa. Ensimmäinen fuusio oli Zeiss Ikon vuonna 1926, jossa yhdistettiin saksalaiset kameravalmistajat Internationale Camera Actiengesellschaft ICA AG (Dresden), Contessa-Nettel AG (Stuttgart) ja Ernemann-Werke (Dresden). Seuraavina vuosina mukaan tulivat AG Hahn für Optik und Mechanik (Kassel) ja C. P. Goerz AG (Berliini). Toisen maailmansodan jälkeen osa tehtaista jäi Itä-Saksan puolelle, jossa niistä muodostui VEB Zeiss-Ikon. 1950-luvun lopulla siitä muodostettiin VEB Kinowerke Dresden yhdistämällä siihen VEB Kamera-Werke Niedersedlitz (joka juonsi juurensa Charles A. Noblen ja Guthe & Thorschin kameraverstaisiin ja oli Praktica-järjestelmäkameran edeltäjän Praktiflexin kehittäjä), VEB Welta-Kamera-Werk Freital (johon kuului myös Reflekta-kameratehdas), VEB Altissa-Camera-Werk (tunnettu myös Altiflex- ja Altix-kameroista) ja VEB Aspecta Dresden, joka valmisti projektoreita, suurennuskoneita ja objektiiveja. Vuonna 1964 yhteiseksi nimeksi tuli VEB Pentacon Dresden. 1970-luvun vaihteessa siihen liitettiin vielä VEB Feinoptisches Werk Görlitz (ent. Meyer-Optik) sekä Exakta- ja Exa-kameroista tunnettu Ihagee Kamerawerk AG, ja kymmenen vuotta myöhemmin dresdeniläinen Mentor-kameratehdas.
Itä-Saksan luhistuttua Pentacon Dresden oli suurissa vaikeuksissa. Heinäkuussa 1990 tehtaan kuudesta tuhannesta työntekijästä töitä oli vain 150:lle. Sitä ennen tehtaan tuotannosta kolme neljäsosaa oli viety länsimaihin, ja muun muassa Britanniassa Praktica-kameroilla oli noin 25 prosentin markkinaosuus järjestelmäkameroissa. Jälleenyhdistymistä yrityssektorilla valvonut Treuhandanstalt totesi yrityksen olevan raskaasti tappiollinen ja sen työntekijämäärän tarpeeseen nähden kuusinkertainen. Tehdas lakkautettiin kesäkuussa 1991. Pentaconin tuotemerkit osti linssivalmistaja Schneider-Kreuznachin omistaja Heinrich Manderman.
Valkola (Jyväskylä)
Valkola on pienalue Keljon kaupunginosassa Jyväskylässä. Alueen rakennuskanta koostuu enimmäkseen eri-ikäisistä pien- ja rivitaloista mutta alueella on myös luhtitaloja. Valkolan välittömässä läheisyydessä sijaitsee monia palveluja tarjoava Keljonkeskus.
Valkolassa sijaitsi Keljon koulu, joka lakkautettiin vuonna 2013. Sen tontille rakennetaan kerrostaloasuntoja, joiden on määrä valmistua vuoden 2018 loppuun mennessä.
Osuuskunta Helsingin Valokuidut
Osuuskunta Helsingin Valokuidut on osuuskunta, joka toimii Helsingissä Pitäjänmäen kaupunginosassa Marttilan alueella.
Osuuskunta on perustettu 2014. Rakentaminen alkoi 2014 ja verkko valmistui 2015 keväällä. Osuuskunta on rakentanut valokuituverkon (FTTH) Marttilan alueelle Helsingin Pitäjänmäkeen. Hanke pilottikohde tekniikalle, jolla voidaan rakentaa moderni ja nopea tietoliikenne vanhalle omakotitaloalueelle. Verkko oli myös Suomen ensimmäinen Soneran (Telian) Avoinkuitu- mallinen verkko Suomessa. Hankkeen toteuttamiseen osallistui Telian lisäksi Omakotiliitto ja Liikenne- ja Viestintäministeriö. Hankkeen piirissä on 160 omakotitaloa.
Osuuskunta voitti 2017 EU:n palkinnon "European Broadband Awards 2017 "sarjassa avoimuus ja kilpailu.
Verkko on rakennettu siten, että jokainen osakas saa neljä kuitua, jotka ovat kytketty päästä päähän osuuskunnan keskukselle asti. Tämä mahdollistaa, että asiakas voi kilpailuttaa netti yhteyden ottamalla yhteyttä (uuteen) operaattoriin ja siirtämällä "hyppykuitu" kotipäätteen liittimestä toiseen. Tällä hetkellä on saatavilla palvelut viideltä eri operaattorilta. Lisäksi on saatavilla kaapeliTV- palvelut (Elisa) ja keskusantennipalvelut.
MC-rasia
MC-rasia on vinyylilevysoittimen äänirasiatyyppi. Se on lyhenne sanoista Moving Coil.
Wolfgang Amadeus Phoenix
Wolfgang Amadeus Phoenix on ranskalaisen indie rock -yhtye Phoenixin neljäs studioalbumi, jonka julkaisi V2 Records 25. toukokuuta 2009. Albumilta julkaistiin kolme singleä vuoden 2009 aikana; "Lasso", "1901" ja "Lisztomania". Albumi oli yhtyeen läpimurtoalbumi, se sai positiivista palautetta kriitikoilta ja voitti Parhaan vaihtoehtoalbumin Grammy-palkinnon vuoden 2010 Grammy-palkintogaalassa.
Albumi nauhoitettiin vuoden 2008 aikana apulaistuottaja Philippe Zdarin kotistudiossa Pariisissa, Ranskassa. Yhtye haki nauhoittaessaan albumia modernia ja monipuolista soundia. Albumi eroaa yhtyeen edellisistä albumeista paljon ottamalla vaikutteita synth popista ja new wave-musiikista.
Väinö Tannerin muistomerkki
Väinö Tannerin muistomerkki eli Tannerin portti on Helsingin Sörnäisissä sijaitseva kuvanveistäjä Kari Juvan toteuttama muistomerkki valtiomies Väinö Tannerille. Muistomerkki sijaitsee Hämeentien ja Kaikukadun kulmassa, Väinö Tannerin kentän ja entisen Elannon pääkonttorin vierellä. Se on pystytetty vuonna 1985.
Punagraniittisella jalustalla seisova pronssiveistos esittää seitsemää harteikasta ihmismäistä hahmoa, jotka ovat keilamaisessa muodostelmassa kapean ja raskastekoisen portin luona. Hämeentien puoleisella sivulla porttia on yksinäinen hahmo, joka katselee vastakkaiseen suuntaan kuin portin toisella puolella olevat muut hahmot. Teos jättää avoimeksi, ovatko hahmot vasta saapuneet portille vai jo kulkeneet sen läpi. Hahmojen jykevä ja portin raskas olemus luovat teokseen arvokkuutta ja painostavan tunnelman. Portin toisessa pielessä on Tanneria esittävä pieni näköisreliefi, toisessa liehuvia lippuja. "Tannerin portti" on suurin Kari Juvan Helsinkiin toteuttamista useista julkisisista veistoksista. Se on jalustoineen yli viisi metriä korkea.
Osuusliike Elanto järjesti Tannerin syntymän satavuotisjuhlavuonna 1981 Tannerin muistomerkistä kutsukilpailun kuudelle kuvanveistäjälle, joista voittajaksi valikoitui Kari Juva ehdotuksellaan "Tannerin portti". Juvan alkuperäiseen ehdotukseen sisältyi myös portin ylhäältä sulkeva vaakapalkki, jonka Juva lopulta jätti pois antaakseen teokselle avoimemman ilmeen. Muut kutsutut kuvanveistäjät olivat Kauko Räsänen, Kimmo Pyykkö, Raimo Heino, Arvo Siikamäki ja toisen palkinnon saanut Nina Terno. Tanner oli ollut Elannon pitkäaikainen toimitusjohtaja ja muistomerkki sijoitettiin hänen työpaikkanaan toimineen Elannon pääkonttorin viereen. Viereinen Haapaniemen kenttä uudelleennimettiin samoihin aikoihin Väinö Tannerin kentäksi. Patsastoimikunnan puheenjohtajana toimi entinen eduskunnan puhemies Veikko Helle. Tannerin sotasyyllisyystuomion vuoksi muistomerkin pystyttäminen oli vielä 1980-luvun alussa varsinkin ulkopoliittisesti arka aihe, mutta pääministeri Kalevi Sorsa tuki hanketta. Muistomerkki paljastettiin 12. maaliskuuta 1985. Presidentti Mauno Koivisto ei voinut osallistua tilaisuuteen Neuvostoliiton valtionpäämiehen Konstantin Tšernenkon hautajaisten vuoksi, joten paljatustilaisuudessa esiintyivät Helle ja presidentin puoliso Tellervo Koivisto.
Anne Juppo
Anne Mari Juppo (s. 1966) on suomalainen filosofian tohtori. Hän on dosentti ja Helsingin yliopiston farmasian tiedekunnassa farmaseuttisen tuotekehityksen professori. Hän oli 2003–2005 kolmen vuoden sopimuksella niin sanottu adjunct professor, jonka palkan maksoi osittain lääketehdas, ja viran ohella hän työskenteli 1996–2006 johtajana Astra Zenecan Mölndalin tutkimuskeskuksen tuotekehitysyksikössä Göteborgin lähellä.
Juppo on väitellyt filosofian tohtoriksi farmasian alalta. Hän työskenteli aiemmin 1992–1995 Orion Pharmalla tutkijana.
Montserrat Venturós
Montserrat Venturós i Villalba (kutsumanimeltään Montse Venturós) (s. 1985 Berga) on Candidatura d'Unitat Popular -puoluetta edustava katalonialainen poliitikko. Hän on toiminut vuodesta 2015 lähtien Bergan kunnanjohtajana.
Venturósia vastaan nostettiin syyte hänen annettua ripustaa kunnantalon parvekkeelle Katalonian itsenäisyysmielisten käyttämä Estelada-lippu. Hän kieltäytyi kaksi kertaa saapumasta oikeuteen antamaan lausuntoa, minkä seurauksena hän oli pidätettynä marraskuussa 2016. Oikeudenkäynti Venturósia vastaan jatkui toukokuussa 2018, jolloin syyttäjä vaati hänelle sakkoja ja puolen vuoden kieltoa toimia julkisessa virassa. Venturós ilmoitti, että jos hänelle langetetaan virkakielto, hän ei aio noudattaa sitä. Kesäkuussa 2018 oikeus määräsi Venturósille syyttäjän vaatimuksen mukaisen kuuden kuukauden virkakiellon ja sakkoja.
Venturós on uhmannut kunnanjohtajana muissakin asioissa Espanjan keskushallintoa. Esimerkiksi vuonna 2016 Berga oli yksi yli 300 katalonialaisesta kunnasta, joka ei sulkenut kunnantaloaan Espanjan perustuslain päivänä, vaikka perustuslain päivä on pyhäpäivä Espanjassa. Venturós kertoi, että kyse on symbolisesta kansalaistottelemattomuudesta Espanjan valtiota vastaan.
Sean O’Brien
Sean O’Brien (s. 19. joulukuuta 1994) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laituri. O’Brien edustaa kaudella 2018–2019 Dekstone Tuři Svitavyta.
O’Brien aloitti koripallouransa Southern Illinoisin yliopiston joukkueessa. O’Brien pelasi yliopistossa täydet neljä vuotta, joiden aikana O’Brien teki keskimäärin 9,5 pistettä ja otti 6,2 levypalloa ottelua kohden.
Heinäkuussa 2017 O’Brien teki ensimmäisen ammattilaissopimuksen Korisliigassa pelaavaan Korihaihin.O'Brien pelasi Korihaissa koko kauden ja oli joukkueen tehokkain pelaaja tehden 13,8 pistettä ja 7,6 levypalloa per peli.
Kaudeksi 2018–2019 O'Brien teki sopimuksen tsekkiläisen Dekstone Tuři Svitavytan kanssa.
Kamerunin kansalliskirjasto
Kamerunin kansalliskirjasto () on Kamerunin pääkaupungissa Yaoundéssa toimiva kansalliskirjasto. Se on perustettu vuonna 1952 maan kansallisarkiston perustamisen yhteydessä. Nämä laitokset erotettiin toisistaan vuonna 1966. Kokoelman laajuudeksi on mainittu 64 000 nimikettä (2008).
YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan mukaan Kamerunin aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) lukutaitoisia oli vain 71,3 prosenttia (vuonna 2010).
Cardi B
Belcalis Marlenis Almánzar (s. 11. lokakuuta 1992 New York, Yhdysvallat), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Cardi B, on yhdysvaltalainen rap-artisti ja lauluntekijä.
Cardi B sai alun perin huomiota keskustellessaan sosiaalisessa mediassa avoimesti urastaan striptease-tanssijana. Vuosina 2015–2017 hän esiintyi tositelevisiosarjassa "Love & Hip Hop: New York". Kahden mixtapen jälkeen hän sai levytyssopimuksen Atlantic Recordsilta helmikuussa 2017. Cardi B:n esikoissingle ”Bodak Yellow” nousi Billboard Hot 100-listan kärkisijalle. Myös hänen debyyttialbuminsa "Invasion of Privacy" (2018) nousi ykkössijalle Billboard 200-listalla.
Yhdysvaltalainen "Time"-lehti nimesi Cardi B:n vuonna 2018 yhdeksi vuoden vaikutusvaltaisimmista ihmisistä.
Belcalis Almánzar syntyi Bronxissa, New Yorkissa dominikaaniselle isälle ja trinidadilaiselle äidille. Hän varttui Highbridgen alueella etelä-Bronxissa. Almánzar kuului teini-ikäisenä Bloods-jengiin, johon hän liittyi ollessaan 16-vuotias. Lisäksi hän kävi musiikki- ja teatteripainotteista Renaissance High Schoolia.
Cardi B työskenteli teini-ikäisenä supermarketissa Manhattanilla, joka oli hänen viimeinen työpaikkansa ennen kuin hän aloitti työt strippiklubilla 19-vuotiaana. Hän on kertonut strippaamisen olleen hänen pakotiensä köyhyydestä sekä väkivallasta, jota koki silloisessa parisuhteessaan. Sen avulla hän myös tienasi tarpeeksi rahaa collegea varten.
Cardi B oli naimisissa rap-artisti Offsetin kanssa. Pariskunnan tytär Kulture syntyi 10. heinäkuuta 2018. Joulukuussa 2018 pariskunta ilmoitti eronneensa.
Mika Waltarin muistomerkki
Mika Waltarin muistomerkki eli Kuningasajatus on Helsingin Etu-Töölössä sijaitseva kuvanveistäjä Veikko Hirvimäen toteuttama muistomerkki kirjailija Mika Waltarille. Muistomerkki sijaitsee pienessä Mika Waltarin puistossa, joka on Runeberginkadun varrella Eteläisen Hesperiankadun ja Apollonkadun risteysten välissä. Se on pystytetty vuonna 1985.
Abstrakti veistos muodostuu kolmesta epäsäännöllisen muotoisesta kivipaadesta, jotka on sijoitettu matalalle jalustalle. Kulmikkaat kappaleet on veistetty Jyväskylän mustasta graniitista, ja ne ovat osin sileäpintaisia, osin rosoisia. Jalustaan on kaiverrettu sanat ”Mika Waltari 1908–1979”. Muistomerkin korkeus on 3,2 metriä, josta jalustan korkeus 0,5 metriä. Kukin kolmesta kivipaadesta painaa noin 5–6 tonnia.
Ajatus Mika Waltarin muistomerkistä virisi vuonna 1981, vain kaksi vuotta Waltarin kuoleman jälkeen. Muistomerkkikilpailun järjesti Helsingin yliopiston Eteläsuomalainen osakunta, jonka kunniajäsen Waltari oli ollut. Kilpailuun jätettiin 85 ehdotusta, joista pääosa oli abstrakteja. Voittajaksi valittiin vuoden 1983 alussa Veikko Hirvimäen ehdotus "Kuningasajatus", jonka nimi viittasi Hirvimäen mukaan Waltarin romaanissa "Turms kuolematon" esiintyvään lausahdukseen ”Ihmisessä itsessään ovat pisimmät matkat”. Muistomerkki rahoitettiin kansalaiskeräyksellä. Sen sijoituspaikaksi valittiin puisto lähellä Tunturikadulla sijainnutta Waltarin pitkäaikaista asuntoa. Helsingin kaupunginhallitus päätti huhtikuussa 1984 kunnostaa puiston ja nimetä sen Mika Waltarin puistoksi. Puiston aiempi nimi oli Oksasenlehto. Puiston vieressä on taiteilijoiden suosimana tunnettu ravintola Elite.
Muistomerkin ulkonäkö herätti jo ennen sen valmistumista kiivaan julkisen keskustelun. Teosta syytettiin vaikeatajuiseksi ja jopa Waltarin elämäntyötä halventavaksi. Kiistan on sanottu olleen suurin Helsinkiin liittynyt patsaskiista sitten "Sibelius-monumentista" 1960-luvulla käydyn keskustelun. Kiistely hidasti muistomerkin toteuttamiseen tarvittua rahankeräystä, sillä jotkut jo tukijoiksi ilmoittautuneet peruivat tukensa sen jälkeen kun Hirvimäen ehdotus oli valittu toteutettavaksi. Hirvimäen teoksen vastustajina esiintyi muun muassa itseään ”Visavuoren naisiksi” kutsunut ryhmä, johon kuuluivat muun muassa Lenita Airisto, Lippe Suomalainen, Kyllikki Virolainen ja Sanelma Vuorre. Myös Helsingin ylipormestari Raimo Ilaskivi ja kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Harri Holkeri arvostelivat Hirvimäen veistosta julkisesti. Samoja henkilöitä oli myöhemmin 1990-luvulla mukana vastustamassa Veikko Myllerin abstraktia Risto Rytin muistomerkkiä ja taidemuseo Kiasman rakentamista Mannerheimin ratsastajapatsaan viereen. Esittävän patsaan saamiseksi Waltarille yritettiin käynnistää kilpaileva hanke, joka ei kuitenkaan johtanut mihinkään. Waltarin itsensä tiedetään arvostaneen modernia taidetta.
Muistomerkki paljastettiin 7. marraskuuta 1985. Tilaisuudessa puhuivat muun muassa Eteläsuomalaisen osakunnan inspehtori, professori Matti Klinge ja kirjailijan tytär Satu Waltari.
Marie-Thérèse Paquin
Marie-Thérèse Paquin (4. heinäkuuta 1905 Montreal – 9. toukokuuta 1997 Montreal) oli kanadalainen pianisti. Hän opiskeli aluksi Montrealissa Angéline Normandin-McNamaran ja Alfred La Libertén johdolla pianonsoittoa ja Louis Michielsin johdolla musiikin teoriaa. Vuonna 1926 hän lähti stipendillä Brysseliin, jossa häntä opettivat Camille Gurickx (piano), Paul Gilson (teoria) ja Ernest Closson (estetiikka ja historia). Palattuaan Montrealiin vuonna 1927 Paquin ryhtyi yhteistyöhön Dubois-jousikvartetin kanssa. Hän myös säesti sellaisia laulajia kuin Léopold Simoneauta sekä Lauritz Melchioria ja soitti orkesterien solistina.
Opetustyötä Paquin teki muun muassa Québecin musiikkikonservatoriossa vuosina 1951–1971 ja 1981-1982. Hän opiskeli paitsi musiikkia, myös Montrealin yliopistossa kieliä (espanja, italia, saksa), joten hän toimi librettojen kääntäjänä. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen vuonna 1980 ja Québecin kansallisen ritarikunnan ritari vuonna 1986. Vuonna 1982 hän voitti Calixa-Lavallée-musiikkipalkinnon.
Gustave Borgnis-Desbordes
Gustave Borgnis-Desbordes (22. lokakuuta 1838 Provins – 18. heinäkuuta 1900 Hanoi) oli ranskalainen siirtomaa-ajan kenraali.
Borgnis-Desbordes syntyi pioneeriupseerin perheeseen. Hän valmistui Palaiseaun polyteknisestä koulusta ja Metzin tykistökoulusta ja aloitti sotilasuransa laivastossa. Vuosina 1868–1871 Borgnis-Desbordes osallistui Ranskan siirtomaasotiin Kotšinkiinassa. Saksan ja Ranskan sodan jälkeen hänestä tuli kenraalin adjutantti Pariisissa ja vuonna 1875 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi.
Borgnis-Desbordes lähetettiin Senegaliin vuonna 1876. Hän johti Ranskan siviiliviranomaisten määräysten vastaisesti Kaartan valtausta ja toimi Ylä-Senegalin sotilasalueen komentajana vuosina 1880–1883. Borgnis-Desbordes aloitti sotaretket tukulorivaltakuntaa vastaan ja perusti vuonna 1881 tukikohdan Kitaan ja vuonna 1883 Bamakoon. Hän torjui Samori Tourén joukkojen hyökkäyksen ja teki Bélédougousta Ranskan protektoraatin.
Vuonna 1883 Borgnis-Desbordes ylennettiin everstiksi ja hän palasi Pariisiin johtamaan siirtomaaministeriön Ylä-Senegalin ja Nigerin osastoa. Vuosina 1884–1885 hän osallistui Vietnamissa Ranskan ja Kiinan sotaan. Vuonna 1886 Borgnis-Desbordes ylennettiin prikaatikenraaliksi ja vuonna 1889 hänestä tuli Ranskan Indokiinan joukkojen komentaja. Seuraavana vuonna hän sai ylennyksen divisioonakenraaliksi. Kotimaassaan Borgnis-Desbordesia pidettiin yhtenä ranskalaisen kolonialismin sankareista.
Tōkyō metron Ginza-linja
Ginza-linja () on Tōkyō metron operoima metrolinja Tokiossa, Japanissa. Sen reitti kulkee Tokion keskusta-alueen koillisosasta Taitōn erillisalueen Asakusan metroasemalta Ginzan kautta lounaaseen Shibuyan erillisalueen Shibuyan metroasemalle. Linjalla on 19 asemaa ja se on 14,3 kilometriä pitkä.
Ginza-linja on Japanin ja koko Aasian vanhin metrolinja, jonka ensimmäinen osuus Asakusasta Uenoon avattiin jo vuonna 1927. Se perustettiin nimellä "Tōkyō chika tetsudō" (, ’Tokion maanalainen rautatie’).
Vuonna 2016 linjalla ajettiin noin 1 429 468 000 matkustajakilometriä. Sen täyttöaste oli aamun ruuhka-aikana 157 prosenttia kapasiteetista.
Tōkyō metron Marunouchi-linja
Marunouchi-linja () on Tōkyō metron operoima metrolinja Tokiossa, Japanissa. Sen U-kirjaimen muotoinen reitti kulkee Tokion länsiosasta Suginamin erillisalueen Ogikubon metroasemalta kaupungin ydinkeskustaan Marunouchin kaupunginosaan Tokion rautatieasemalle ja jatkaa sieltä luoteeseen Toshiman erillisalueen Ikebukuron metroasemalle. Linjalla on 28 asemaa, joista kolme on Nakano-Sakauen ja Hōnanchōn välisellä haaralinjalla. Linja on 27,4 kilometriä pitkä.
Marunouchi-linja oli Tokion metrolinjoista Ginza-linjan jälkeen toinen, ja ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeen rakennetuista linjoista.
Vuonna 2016 linjalla ajettiin noin 2 367 461 000 matkustajakilometriä. Sen täyttöaste oli aamun ruuhka-aikana 157–161 prosenttia kapasiteetista.
Tōkyō metron Hibiya-linja
Hibiya-linja () on Tōkyō metron operoima metrolinja Tokiossa, Japanissa. Sen reitti kulkee Tokion keskusta-alueen lounaisosasta Meguron erillisalueen Naka-Meguron metroasemalta Hibiyan metroaseman kautta koilliseen Adachin erillisalueen Kita-Senjun metroasemalle. Linjan reitti on samankaltainen kuin aiemmin rakennetulla Ginza-linjalla. Linjalla on 21 asemaa ja se on 20,3 kilometriä pitkä.
Hibiya-linjalta operoidaan läpiajoliikennettä Tōbu-rautateiden Isesaki-linjalle.
Vuonna 2016 linjalla ajettiin noin 2 298 875 000 matkustajakilometriä. Sen täyttöaste oli aamun ruuhka-aikana 155 prosenttia kapasiteetista.
Siniliuske
Siniliuske tai glaukofaaniliuske on metavulkaaninen kivi, jota syntyy basaltin ja vastaavien kivien metamorfoosin tuloksena korkeissa paineissa ja matalissa lämpötiloissa (200–500 °C), suunnilleen 15–30 kilometrin syvyydessä. Kiven sinertävä väri aiheutuu glaukofaani- (Na-amfiboli) ja lawsoniitti-mineraaleista.
Siniliuskeita löytyy tyypillisesti orogeenisilta vyöhykkeiltä siirroskontaktissa vihreäliuske- tai harvemmin eklogiittifasieksen kiviin.
Siniliuske määritellään basalttisen koostumuksen kiveksi, jossa esiintyy mineraaleina glaukofaania + (lawsoniittia tai epidoottia) ± jadeiittia ± albiittia tai kloriittia ± granaattia ± muskoviittia. Siniliuskeen mikrorakenteet ovat usein suomuisia, sälöisiä tai liuskeisia, ja niitä edustavat kloriitti, valkoinen kiille, glaukofaani ja muut pitkulaiset tai litteät mineraalit.
Siniliuskeet ovat usein hienorakeisia, sillä mineraalien kasvua hidastaa kiven nopea metamorfinen kehitys, alhaiset muuttumislämpötilat ja monissa tapauksessa veden puute. Porfyyrisiä muunnoksia on kuitenkin olemassa. Kalliopaljastumissa siniliuskeet voivat näyttää sinisiltä, mustilta, harmailta tai sinivihreiltä.
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2019
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2019 käydään Ruotsin Örnsköldsvikissä ja Uumajassa. Kisat pelataan 18.–28. huhtikuuta 2019
Suomi lähtee turnaukseen puolustavana maailmanmestarina.
Gabin Ville
Gabin Ville (s. 25. syyskuuta 1997 Chamonix, Ranska) on ranskalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekossa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta Ville osaa pelata myös keskellä.
Ville on Les Houchesin kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Suomeen ja Karhu-Kissojen C-nuoriin kaudeksi 2012–2013, jonka päätteeksi Ville voitti C-nuorten Mestispronssia. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi Espoo Bluesiin, jossa Ville pelasi seuran B-nuorten kakkosjoukkueessa ja B2-nuorissa. Hän pelasi myös yhden ottelun lainalla Espoon Kiekkoseuran B-nuorissa. Kaudeksi 2014–2015 Ville siirtyi Helsingin IFK:n B-nuoriin.
Kauden 2014–2015 Ville aloitti kotimaassaan pelaten Ranskan liigacupia Ranskan alle 20-vuotiaiden maajoukkueen paidassa. Hän pelasi näin ollen ensimmäisen miesten pelinsä 25. elokuuta 2014 Ligue Magnusissa pelaavaa Chamonix HC:tä vastaan. Villen ensimmäinen miesten pääsarjamaali syntyi hänen neljännessä ottelussaan 29. elokuuta 2015 vieraissa CPH Dijonia vastaan. Ranskan liigacupin jälkeen Ville siirtyi Yhdysvaltoihin Northwood School Juniorin high school -joukkueeseen.
Ville aloitti kauden 2016–2017 NAHL-junioriliigan Minnesota Wildernessissa, mutta neljän siellä pelatun ottelun jälkeen, lokakuussa 2016 hän palasi kotimaahansa ja siirtyi Ligue Magnusin HC Chamonix-Morzineen. Villen tulokaskausi toi 24 runkosarjaottelussa tehot 6+2=8 ja kuudessa karsintasarjan ottelussa tehot 1+1=2. Morzine-Chamonixin kausi päättyi putoamiseen FFHG Division 1:een ja HC Morzine-Avoriazin vetäytymiseen Chamonix HC:n kanssa yhdistyneestä joukkueesta. CPH Dijon kuitenkin jättäytyi Ligue Magnusista, jossa Chamonix jatkoi pelejään. Ville siirtyi kaudeksi 2017–2018 kuitenkin Brûleurs de Loups de Grenobleen. Hän eteni joukkueen kanssa aina Ligue Magnusin finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Rouen Hockey Élite 76 otteluvoitoin 4–0. Ville edusti Grenoblea kauden aikana myös Continental Cupissa.
Kaudeksi 2018–2019 Ville siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekkoon.
Ville pelasi alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin hän toimi Ranskan kapteenina ja voitti pronssia. Ville voitti koko turnauksen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 4+8=12. Hänet valittiin Ranskan turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Ville pelasi myös IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2016, jolloin hän voitti kultaa. Ville voitti turnauksen jäähypörssin 29 minuutillaan. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna, jolloin Ville voitti pronssia.
Ranskan A-maajoukkueessa Ville on pelannut seitsemän ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Ice Hockey Challengessa 10. helmikuuta 2017 Itävallan Grazissa Slovakiaa vastaan. Ville keräsi ottelusta teholukeman +2.
Villen isoveli Malo pelaa Gabinin joukkuetoverina RoKin Mestis-joukkueessa. Veljesten isä Christophe Ville pelasi omalla urallaan peräti kolmet olympiakisat ja yhdeksät miesten MM-kilpailut. Hän toimii nykyään Ligue Magnusin Chamonix HC:n päävalmentajana.
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2019
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2019 pelataan 29. huhtikuuta – 5. toukokuuta 2019.
Ryhmä A pelaa Kazakstanissa, Astanassa ja ryhmä B pelaa pelinsä Virossa, Tallinnassa.
Ryhmän B voittaja nousee seuraavaksi vuodeksi A ryhmään ja A ryhmän kaksi parasta nousee pääsarja tasolle vuodeksi 2020.
A-Ryhmä
B-Ryhmä
Fenyylietyylimalonamidi
Fenyylietyylimalonamidi ("PEMA") on primidonin antikonvulsanttina toimiva metaboliitti, joskin sitä muodostuu primodin hajotessa paljon vähemmän kuin sen toista aktiivista metaboliittia: fenobarbitaalia.
Jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2018
Jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut on vuonna 2018 jaettu kahteen ryhmään, nimeltään A ja B.
A-ryhmän kisat käytiin 23-29.4.2018 ja ne pelattiin Hollannin Tilburgissa. B-Ryhmän kisat taas käytiin 14.-20.4.2018 ja kisat paikka toimi Espanjan Granada.
A-Ryhmän mestaruuden voitti Hollanti ja B-Ryhmän Espanja.
Punaisen kortin omaavat maat tippuivat sarjaporrasta alemmas.
Nekopideemi
Nekopideemi on imidatsopyridiineihin kuuluva nonbentsodiatsepiini, joka on sukua paremmin tunnetuille tsolpideemille ja alpideemille.
Sillä on sedatiivinen ja hypnoottinen vaikutus johtuen sen rakenteesta, joka muistuttaa muita nonbentsodiatsepiineja.
Nekopideemi ei ole Suomessa kaupan.
Tōkyō metron Tōzai-linja
Tōzai-linja () on Tōkyō metron operoima metrolinja Tokiossa, Japanissa. Sen nimi tarkoittaa ’itä–länsilinjaa’, ja sen reitti kulkeekin itä–länsisuuntaisesti Chiban prefektuurin Funabashin kaupungin Nishi-Funabashin metroasemalta Tokion länsiosaan Nakanon erillisalueen Nakanon metroasemalle. Linjalla on 23 asemaa ja se on 30,8 kilometriä pitkä.
Vuonna 2016 linjalla ajettiin noin 3 571 675 000 matkustajakilometriä, joten se oli Tōkyō metron linjoista käytetyin. Sen täyttöaste oli aamun ruuhka-aikana Kiban ja Monzen-Nakachōn välillä jopa 199 prosenttia kapasiteetista.
Tōkyō metron Chiyoda-linja
Chiyoda-linja () on Tōkyō metron operoima metrolinja Tokiossa, Japanissa. Sen reitti kulkee Tokion lounaisosasta Shibuyan erillisalueen Yoyogi-Ueharan metroasemalta Chiyodan erillisalueen kautta pohjoiseen Adachin erillisalueen Ayasen metroasemalle. Ayasesta johtaa lisäksi 2,1 kilometrin pituinen haara Kita-Ayasen metroasemalle. Linjalla on tämä haaralinja mukaan lukien 20 asemaa ja se on 24,0 kilometriä pitkä.
Chiyoda-linjalta operoidaan läpiajoliikennettä pohjoisessa JR Higashi-Nihonin Jōban-linjalle ja etelässä Odakyū-rautateiden Odawara-linjalle ja Tama-linjalle.
Vuonna 2016 linjalla ajettiin noin 3 213 914 000 matkustajakilometriä, mikä tekee siitä Tōkyō metron toiseksi käytetyimmän linjan. Sen täyttöaste oli aamun ruuhka-aikana 178 prosenttia kapasiteetista.
Tōkyō metron Yūrakuchō-linja
Yūrakuchō-linja () on Tōkyō metron operoima metrolinja Tokiossa, Japanissa. Sen reitti kulkee luoteesta Saitaman prefektuurin Wakōn kaupungin Wakōshin metroasemalta Tokion keskustaan ja Yūrakuchōn metroaseman kautta itään Kōtōn erillisalueen Shin-Kiban metroasemalle. Linjalla on 24 asemaa, mutta Wakōshin ja Kotake-Mukaiharan välillä se jakaa raiteet ja asemat Fukutoshin-linjan kanssa. Linja on 28,3 kilometriä pitkä, josta 8,3 kilometriä on myös Fukutoshin-linjan käytössä.
Vuonna 2016 linjalla ajettiin noin 2 865 578 000 matkustajakilometriä. Sen täyttöaste oli aamun ruuhka-aikana 159 prosenttia kapasiteetista.
Chaz Williams
Chaz Williams (s. 6. huhtikuuta 1991) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka pelaa kaudella 2017–2018 Islannin pääsarjassa pelaavassa Thor Thorlakshofnissa. Hän pelasi yliopistouransa Hofstran ja Massachusettsin yliopistoissa. Pelipaikaltaan Williams on takamies.
Williams oli kaksinkertainen Vuoden konferenssipelaaja pelatessaan Bishop Fordin lukiossa Brooklynissa. Hän sitoutui läheiseen Hofstran yliopistoon, ja pääsi nopeasti joukkueen aloitusviisikkoon. Ensimmäisellä ja ainoalla kaudella Hofstran yliopistossa Williams teki keskiarvoikseen 9,8 pistettä ja 4,8 syöttöä ottelua kohden. Kesällä 2010 Williams siirtyi Massachusettsin yliopistoon.
Siirron myötä Williams ei pelannut kaudella 2010–2011. 2011–2012 Williams johdatti "UMassin" 25:een voittoon. Williams teki 16,9 pistettä, otti 4,4 levypalloa, antoi 6,2 syöttöä ja otti 2,2 riistoa ottelua kohden ja hänet nimitettiin kauden päätteeksi All-Atlantic 10 Konferenssin ykköstähdistöviisikkoon. Seuraavalla kaudella Williams nimitettiin jälleen tähdistöviisikkoon, kun hän teki 15,5 pistettä ja antoi 7,3 syöttöä per peli.
Kesällä 2013 Williams harkitsi osallistuvansa , mutta UMassin päävalmentaja Derek Kellogg kertoi Williamsille, että hänet tultaisiin varaamaan vasta toisella kierroksella, joten Williams päätti pelata viimeisen kautensa yliopistossa ja johdattaa Massachusetts NCAA:n lopputurnaukseen ensimmäistä kertaa.
Seniorikaudellaan Williams johdatti Massachusettsin kuudennelle sijalle lopputurnauksessa. 13. helmikuuta 2014 Williams nimitettiin 30 finalistin joukkoon, jotka tavoittelisivat Vuoden yliopistopelaaja-palkinnosta.
9. elokuuta 2014 Williams teki sopimuksen turkkilaisen Eskisehir Basketin kanssa.Viiden pelin jälkeen seura ja Williams purkivat sopimuksen 14. marraskuuta 2014.
20. helmikuuta 2015 NBA:n kehitysliigassa pelaava Maine Red Claws hankki Williamsin. 8. maaliskuuta hänet kuitenkin vapautettiin joukkueesta.20. maaliskuuta Williamsin oikeudet hankki Delaware 87ers.
Kauden 2016–2017 Williams pelasi Sveitsin pääsarjassa Lions de Genèven riveissä.
Williams teki sopimuksen Suomeen ja Korisliigassa pelaavaan Korihaihin 2. heinäkuuta 2017 . 23. marraskuuta Williams halusi purkaa sopimuksensa Korihaiden kanssa vedoten perhesyihin. Williams ehti pelata Korihaiden paidassa 11 ottelua ja tehdä niissä 12,6 pistettä, 2,6 levypalloa ja 3,8 syöttöä ottelua kohden. Tammikuussa 2018 Williams teki sopimuksen Islannin pääsarjassa pelaavaan Thor Thorlakshofniin.
F1 2018
F1 2018 on Codemastersin kehittämä ajopeli, joka perustuu Formula 1 -kauteen 2018. Peli julkaistiin PlayStation 4, Xbox One ja Microsoft Windows -alustoille 24. elokuuta 2018.
Peli sisältää kaikki kauden 2018 tallit, kuljettajat ja radat. Peliin palaa myös F1 2011 tuttu haastattelu, joka vaikuttaa myös pelaajan uraan.
Luettelo sinfonisen metallin yhtyeistä
Tämä on luettelo sinfonisen metallin yhtyeistä