hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Koneiden kapina
Koneiden kapina eli kyberneettinen kapina on kuvitteellinen tai mahdollisesti tulevaisuudessa tapahtuva kehityskulku, jossa tekoälyyn pohjautuvat laitteet pyrkivät ottamaan poliittisen, taloudellisen ja sotilaallisen vallan itselleen. Useissa koneiden kapinan fiktiivisissä kuvauksissa ihmisten eloonjäänti perustuu ihmisluonnon tunteellisiin ja epäloogisiin ominaisuuksiin, joita koneilla ei ole. Ihmiseen verrattuna valokuvamuisti ja moniajo-ominaisuudet puolestaan antavat tekoälylle huomattavaa etua.
Kyberneettinen kapina on yleinen teema tieteisfiktiossa. Aihepiirin varhaisia käsittelijöitä oli tšekkiläinen kirjailija Karel Čapek, jonka näytelmässä "R.U.R." vuodelta 1921 käytettiin ensimmäisen kerran sanaa robotti. Aiemmin jo Frankensteinin ja Golemin hirviöhahmot ilmensivät ihmisen luoman elottoman olion heräämistä eloon ja ryhtymistä väkivaltaiseksi. Myöhempiä koneiden kapinaan perustuvia tarinoita ovat muun muassa "Terminator"-elokuvat ja "Taisteluplaneetta Galactica".
Tekoälyn tutkija Eliezer Yudkowskyn mukaan tahallisesti aggressiiviset koneet ovat epätodennäköisempi uhka ihmiskunnalle kuin ohjelmointivirheiden seurauksena tuhoa aiheuttavat laitteet. Fyysikko Stephen Hawking piti kehittyvää tekoälyä mahdollisena uhkana ihmiskunnalle.
Lymyluura
Lymyluura ("Grallaria eludens") on luurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Lymyluuraa tavataan Brasiliassa ja Perussa. Laji on huonosti tunnettu, mutta sen ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tumbesinluura
Tumbesinluura ("Grallaria watkinsi") on luurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tumbesinluuraa tavataan Lounais-Ecuadorissa ja Luoteis-Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta se on luokiteltu pienen levinneisyysalueensa vuoksi silmälläpidettäväksi.
Fysikerna
Fysikerna on Yleisradion ruotsinkielinen televisionäytelmä vuodelta 1968. Se on Tom Segerbergin ohjaus sveitsiläisen kirjailija Friedrich Dürrenmattin tunnetusta näytelmästä "Die Physiker" (1962, suom. "Fyysikot").
Möbius on ollut jo pitkään mielisairaalassa, kun sinne saapuu kaksi muuta fyysikkoa. Toinen kutsuu itseään Newtoniksi, toinen Einsteiniksi. Pian ilmenee, etteivät he olekaan sairaita, vaan on pantu mielisairaalaan turvasäilöön vaarallisten tutkimustensa jatkamisen estämiseksi. Mieleltään oikeasti sairas ylilääkäri von Zahn kähveltää tutkimustulokset ja miettii ryhtymistä niiden avulla maailman valtiaaksi.
Petrischule
Petrischule eli Die Deutsche Hauptschule zu St. Petri on Pietarissa toimiva koulu, jonka opetuskieli oli ensimmäiseen maailmansotaan saakka saksa. Koulu on perustettu 1709, ja 1760-luvulla valmistunut koulurakennus sijaitsee Pietarin ydinkeskustassa Nevski Prospektilla. Se sai vuonna 1764 julkisen koulun aseman ja oli keisarinna Katariina Suuren erikoissuojeluksessa. Koulu oli taide- ja kulttuuripainotteinen.
Koulu on Venäjän ensimmäisiä kouluja ja Pietarin ensimmäinen. Neuvostovallan aikana sen nimi muuttui, mutta 1991 se sai takaisin historiallisen nimensä. Nykyisinkin koulu on hyvin saksapainotteinen. Sen oppilasmäärä on 500.
Pietarissa oli 1900-luvun alkupuolella neljä saksankielistä kirkkokoulua, joista Petrischule oli suurin. Oppilasmäärä oli niihin aikoihin noin 1 600, sekä poikia että tyttöjä. Tuolloin oppilaista neljännes oli venäläisiä, muut saksalaisia, baltiansaksalaisia, suomalaisia ja skandinaaveja. Koulu aloitettiin kymmenvuotiaana.
Koulua ovat käyneet monet merkittävät venäläiset henkilöt, kuten Lev Puškin, Modest Musorgski, Friedrich Martens, Lou Salomé ja Carl Fabergén pojat sekä myöhemmin Daniil Harms ja kirjailija Joseph Brodsky sekä semiootikko Juri Lotman. Suomalaisista sitä on käynyt muun muassa runoilija Edith Södergran. Tyttökoulun kurssi kesti seitsemän vuotta, jonka jälkeen tytöt ylioppilastutkinnon suoritettuaan saattoivat aloittaa yliopisto-opinnot.
Koulussa pantiin painoa nykykielten opetukseen. Oppiaineina olivat alaluokilta alkaen venäjän lisäksi saksa ja ranska, kolmannelta luokalta englanti. Muita aineita olivat algebra, geometria, maantieto, historia, luonnonhistoria, fysiikka, uskonto, käsityö ja piirustus.
Koulu oli periaatteessa luterilainen, mutta oppilaina olleet ortodoksit ja juutalaiset saivat omaa uskonnonopetusta.
Sonic &amp; All-Stars Racing Transformed
Sonic & All-Stars Racing Transformed on Sumo Digitalin kehittämä ja Segan julkaisema ajopeli. Se julkaistiin PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja Wii U:lle marraskuussa 2012, PlayStation Vitalle joulukuussa 2012, Microsoft Windowsille tammikuussa 2013, Nintendo 3DS:lle helmikuussa 2013, sekä iOS:lle ja Androidille tammikuussa 2014. PS3 ja Wii U-versiot pelistä tullaan julkaisemaan Japanissa 15. toukokuuta 2014.
"Sonic & All-Stars Racing Transformed" on jatkoa Sonic & Sega All-Stars Racingille, neljäs osa "Sega Superstars"-sarjassa sekä kahdeksas ajopeli Sonic the Hedgehog-pelisarjassa.
Kartago liekeissä
Kartago liekeissä (videolevityksessä "Liekehtivä Karthago", , ) on vuonna 1960 valmistunut italialais-ranskalainen elokuva, joka tyylilajiltaan edustaa historia-aiheista peplumia. Emilio Salgarin romaaniin perustuvan elokuvan on ohjannut Carmine Gallone. Sen pääosia esittävät José Suarez, Anne Heywood, Daniel Gélin, Pierre Brasseur ja Ilaria Occhini.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat kolmanteen puunilaissotaan vuonna 146 eaa. Karthagosta karkotettu kenraali Hiram palaa kaupunkiin tapaamaan rakastettuaan Ophiria. Hän pelastaa Baalin uhrialttarilta roomalaisen Fulvian, joka on hoitanut häntä haavoittuneena. Hiram estää nuorelle soturille Tsourille luvatun Ophirin häät, mutta jää temppelikaartin komentajan Phegorin vangiksi. Hiramiin rakastunut Fulvia lupautuu Phegorin rakastajattareksi auttaakseen Hiramin pakoon. Roomalaisten hyökätessä Hiram asettuu Karthagon armeijan johtoon. Tsour kaatuu taistelussa, Hiram ja Ophir pakenevat laivalla turvaan ja vaille vastarakkautta jäänyt Fulvia vetää roomalaisten kanssa juonitelleen Phegorin mukanaan palavan kaupungin liekkeihin.
Veteraaniohjaaja Carmine Gallonen "Kartago liekeissä" on aikansa italialainen suurtuotanto. Se kuvattiin Rooman Cinecittàssa 70 millimetrin Super Technirama -laajakangastekniikalla Technicor-väreissä ja stereoäänellä varustettuna. Pääosia esittivät eurooppalaiset tähtinäyttelijät ja avustajia oli tuhansia. Ohjaaja itse oli jo aiemmin tehnyt puunilaissodista kertovan elokuvan "Scipio Africanus, Afrikan valloittaja" (1937).
Elokuva on komeasti lavastettu ja sujuvasti etenevä mahtipontinen spektaakkeli, joka tuo uskottavasti esille tuhoon tuomitun kaupungin epätoivon. Sen puutteita ovat yli 70-vuotiaan ohjaajan staattinen kamera sekä näyttelijäkunnan puuttuva karisma. Kuriositeettina on mainittu Mario Girottin eli Terence Hillin varhainen rooli Tsourina.
Kaupallisesti "Kartago liekeissä" oli vain kohtalainen menestys. Se oli Italiassa kauden 37. katsotuin elokuva ja keräsi lopulta 543 miljoonan liiran pääsylipputulot. Ranskassa sen näki yli puolitoista miljoonaa katsojaa.
Elokuva on saatavilla saksalaisen Sunfilm Entertainment/Savoy Filmin laadultaan kohtalaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää saksan-, englannin- ja ranskankieliset ääniraidat.
Traktorimarssi
Traktorimarssi on useiden maataloustraktoreiden muodostama moottorimarssi yleisellä maantiellä tai asemakaavoitetulla alueella, kuten kaupungissa tai taajamassa. Niitä järjestävät tavallisesti mieltäänosoittavat maanviljelijät ja vanhojen traktoreiden harrastajat erilaisina kesätapahtumina.
Traktorimarssi hidastaa ja ruuhkauttaa yleistä liikennettä, jonka takia siihen tarvitaan poliisiviranomaisen lupa.
Traktorilla yleisellä tiellä ajettaessa on käytettävä dieselpolttoainetta tai mikäli käytetään polttoöljyä, polttoainevero tulee maksaa päivämaksuna ja esittää maksukuitti vaadittaessa poliisille. Tämä ei koske maatalouteen liittyvää ajoa, lisäksi esim. 11.3.2016 Helsingissä järjestetty traktorimarssi luetaan siihen liittyväksi.
Frendit (7. tuotantokausi)
Frendien seitsemättä tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa 12. lokakuuta 2000 ja se jatkui 17. toukokuuta 2001 saakka. Sarjan päähenkilöinä ovat New Yorkissa asuvat ystävykset Rachel Green, Monica Geller, Phoebe Buffay, Joey Tribbiani, Chandler Bing ja Ross Geller. Tuotantokausi koostuu 24 jaksosta, joihin sisältyy myös kauden kaksiosainen päätösjakso, jossa juhlitaan Monican ja Chandlerin häitä.
"Frendien" seitsemättä tuotantokautta esitettiin edellisten kausien tapaan NBC:llä torstai-iltaisin kello 20.00. Suomessa MTV3:lla kauden esittäminen aloitettiin sunnuntaina 11. maaliskuuta 2001. Tuotantokausi keräsi keskimäärin 20,2 miljoonaa katsojaa jaksoa kohden, ja se oli Yhdysvaltain television neljänneksi katsotuin televisiosarja kaudella 2000–01. Katsotumpia olivat sarjat "" (29,8 miljoonaa), "Teho-osasto" (22,4 miljoonaa) ja "Haluatko miljonääriksi?" (20,3 miljoonaa katsojaa).
Muita sivuhenkilöitä:
Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie
Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie (”Julius Caesar, Gallian valloittaja”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Tanio Boccia alias Amerigo Anton. Sen pääosaa Julius Caesaria esittää yhdysvaltalainen Cameron Mitchell.
Elokuva perustuu löyhästi Caesarin muistelmateokseen "Gallian sota". Vercingetorixin johtamat gallialaiset nousevat vuonna 52 eaa. kapinaan roomalaisia vastaan. Lisäjoukkoja saadakseen Caesar päättää vaientaa senaatin arvostelun naittamalla ottotyttärensä Publian Ciceron veljelle Quitukselle. Publia ja hänen rakastettunsa, Caesarin viestinviejä Claudius Valerian joutuvat Vercingetorixin vangeiksi, mutta tämän mustasukkainen liittolainen kuningatar Astrid auttaa heidät vapaiksi. Caesarin joukot kukistavat gallialaiset Alesian taistelussa, Vercingetorix antautuu ja rakastavaiset saavat toisensa.
"Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie" on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Dino De Laurentiisin studiolla Roomassa sekä ulkokuvien osalta Jugoslaviassa. Se on tavanomainen historiaseikkailu, jonka puutteita ovat heikko käsikirjoitus ja sekavat taistelukohtaukset. Cameron Mitchell tekee vahvan näyttelijäsuorituksen Caesarina. Elokuvassa on useita yllättävän väkivaltaisia kohtauksia. Vaatimattomuudestaan huolimatta se on puitteiltaan suurisuuntaisin ohjaaja Tanio Boccian useista peplumeista.
Elokuva on saatavilla espanjalaisen Filmaxin laadultaan kohtalaisena DVD:nä, joka sisältää myös englanninkielisen ääniraidan. Amerikkalaiset public domain -julkaisut ovat heikkotasoisia.
Pikkumetsän aapinen
Pikkumetsän aapinen on peruskoulun ensimmäiselle luokalle tarkoitettu aapinen. Kirjassa opetellaan aakkosia lyhyen juonen avulla ja luetaan yksinkertaisia tekstejä.
Aapisen ovat laatineet Mervi Wäre, Marja-Kristiina Lerkkanen, Laura Suoranta-Hollo, Kotrolainen, Parkkinen, Kirkkopelto ja Ketonen ja sen on kustantanut SanomaPro.
Pikkumetsän lukukirja
Pikkumetsän lukukirja on toiselle luokalle tarkoitettu äidinkielen kirja. Se on jatkoa kirjalle "Pikkumetsän aapinen". Hahmoja ovat muun muassa ketut Kulta ja Muru sekä Hukka-Uuno, Ansa ja Ossi ja uusi hahmo, Huuko-pöllö, jota eläimet yrittävät opettaa lentämään. Kirja on tarkoitettu jo lukemaan oppineille ja se sisältää pidempiä ja monimutkaisempia lauseita kuin edeltäjänsä.
Lukukirjan ovat laatineet Mervi Wäre, Marja-Kristiina Lerkkanen, Laura Suoranta-Hollo, Parkkinen ja Kirkkopelto ja sen on kustantanut SanomaPro, jota ennen kustannuksesta vastasi WSOY Oppimateriaalit.
Giedrius Arlauskis
Giedrius Arlauskis (s. 1. joulukuuta 1987) on liettualainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Watford FC:tä. Hän kuuluu myös Liettuan jalkapallomaajoukkueeseen, jossa pelaamisesta hän kieltäytyi vuosina 2010-11 Raimondas Žutautasin ollessa päävalmentajana.
Arlauskis aloitti ammattilaisuransa kotimaansa FK Šiauliaissa, josta tie kävi vuonna 2008 romanialaiseen Unirea Urziceniin. Kaudella 2008-09 hän voitti Romanian liigan Unirean riveissä. Vuonna 2010 hän siirtyi Venäjän valioliigan Rubin Kazaniin, jossa hän oli kuitekin pääosin Sergei Ryžikovin varamaalivahtina pelaten vain seitsemän ottelua. Kauden 2014-2015 Arlauskis pelasi Romanian Liga I:n Steaua Bukarestissä, ollen kentällä 25 pääsarjaottelussa ja kuudessa Eurooppa-liigan ottelussa.
Heinäkuussa 2015 Arlauskis siirtyi Englannin valioliigaan nousseeseen Watford FC:hen.
Arlauskis debytoi Liettuan jalkapallomaajoukkueessa marraskuussa 2008 ystävyysottelussa Moldovaa vastaan. Hän kieltäytyi edustamasta Liettuaa, kun Raimondas Žutautas toimi maan valmentajana. Vuonna 2012 hän palasi takaisin maajoukkueeseen ja otti ykkösvahdin viitan harteilleen vuotta myöhemmin.
Olivier Lechner
Olivier Lechner (s. 14. maaliskuuta 1986) on Ranskan ja Monacon kansalaisuuden omaava jalkapalloilija, joka edustaa monacolaista Sun Casino-seuraa. Hän pelaa myös Monacon jalkapallomaajoukkueessa, jonka riveissä pelaamissaan kuudessa epävirallisessa maaottelussa hän on tehnyt peräti 15 maalia, ollen maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä. Lechner on 181 senttimetriä pitkä ja pelipaikaltaan hyökkääjä. Maajoukkueessa hän pelaa numerolla 9.
Ruusuikkuna
Ruusuikkuna on pyöreä lasimaalausikkuna, jossa on kiviset puitteet. Ruusuikkunat ovat yleisiä keskiajan goottilaisissa kirkoissa niiden läntisten julkisivujen portaalien yläpuolella ja poikkilaivojen päädyissä.
Ruusuikkunan keskustasta säteilee jakokarmeja ja kivisiä puitteita, joiden välissä on maalattua lasia. Se muistuttaa ruusua terälehtineen, mistä se on saanut nimensäkin. Ruusuikkunoiden tehtävänä oli valaista kirkkosalia ja esittää vertauskuvallisesti aurinkoa. Niiden maalauksissa esitetään joskus mutkikkaita raamatullisia kohtauksia.
Varhaisimmat tunnetut esimerkit koristelluista pyöreistä ikkunoista ovat 900-luvulta romaaniselta kaudelta Italiasta. Näiden ruusuikkunoiden esikuvana on saattanut toimia antiikin Rooman aikaisen Pantheonin lasittamaton kattoikkuna "oculus". Ruusuikkunoiden koko kasvoi 1100-luvulla kun monumentaalirakentamisen tekniikan kehitys teki mahdolliseksi entistä laajempien seinäpinta-alojen käytön. 1100-luvun puolivälissä rikkaasti koristelluista ruusuikkunoista tuli varhaisgoottilaisten kirkkojen tunnusmerkkejä.
Ruusuikkunoiden suunnittelu saavutti huippunsa ranskalaisessa gotiikassa. 1200-luvulla ne olivat kasvaneet jo täyttämään koko päälaivan leveyden. Englannin kirkoissa ruusuikkunoita tehtiin lähinnä poikkilaivoihin.
Tunnettuja ruusuikkunoita on muun muassa Mantesin kirkossa (n. 1200), Pariisin Notre Damessa (n. 1220), Laonissa, Chartresissa, Reimsissä (1230) ja Rouenissa. Chartresin katedraalin ruusuikkuna on halkaisijaltaan 13 metriä. Sen maalauksen päähahmo on Jeesus-lasta sylissään pitävä Neitsyt Maria, johon ikkunan muut hahmot viittaavat säteittäisesti.
Tomi Lahtinen
Tomi Lahtinen (s. 8. kesäkuuta 1984 Tampere) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Ilves FS:ää, johon hän siirtyi Kampuksen Dynamosta vuonna 2013. Aiemmin hän on edustanut Sääksjärven Loisketta. Futsal-Cupin sekä kaksi liigahopeaa ja yhden liigapronssin KaDyn riveissä saavuttanut Lahtinen voitti kaudella 2013-14 Ilveksen paidassa Suomen mestaruuden. Maajoukkueessa hän on pelannut yhdeksän ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Niko Stenholm
Niko Stenholm (s. 10. joulukuuta 1990) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa GFT:ia. Hän kuuluu myös Suomen futsalmaajoukkueeseen, jossa hän on pelannut neljä ottelua ja tehnyt yhden maalin.
Stenholm pelasi Ilveksessä kausina 2012-2016 ja sitä ennen AC Estudiantesissa ja Turun Pallokerhossa. Stenholm on voittanut Ilveksessä kahdesti futsalin Suomen mestaruuden.
Kuutamolla (Se ei mee pois)
”Kuutamolla (Se ei mee pois)” on suomalaisartisti Laura Närhen kappale, joka julkaistiin hänen esikoissinglenään vuonna 2002. Kappale on Aku Louhimiehen ohjaaman "Kuutamolla"-elokuvan tunnuskappale, ja se sisältyy elokuvan soundtrackille. Kappaleen on sanoittanut ja säveltänyt Leri Leskinen ja Samuli Laiho.
Single julkaistiin promootiosinglenä, joten se ei sijoittunut singlelistalle. Julkaisuvuonnaan "Kuutamolla (Se ei mee pois)" nousi parhaimmillaan radioiden soitetuimmaksi kappaleeksi. Rumba-lehdessä julkaistulla "50 hittiä" listalla "Kuutamolla (Se ei mee pois)" nousi parhaimmillaan toiselle sijalle. "Kuutamolla"-elokuvan ohjannut Aku Louhimies on ohjannut kappaleen musiikkivideon.
Vuonna 2013 kappaleesta julkaistiin Pauli Hanhiniemen esittämä versio "Vain elämää" -televisiosarjan myötä.
Bulls Press
Bulls Press, virallisesti "Bulls Presstjänst" on ruotsalainen lehtisyndikaatti, joka välittää lehtiin muun muassa sarjakuvia, kuvitusta, grafiikkaa, sanaristikoita ja julkaisuoikeuksia monenlaiseen materiaaliin. Se tarjoaa myös painatuspalveluita. Yhtiöllä on toimintaa yhdeksässä eri maassa: Ruotsissa, Suomessa, Norjassa, Tanskassa, Saksassa, Puolassa, Virossa, Latviassa ja Liettuassa. Pääkonttori on Tukholmassa. Bulls on perheyritys, jonka perusti Cornelius Bull vuonna 1929.
Bulls on ollut pohjoismaiden suurin sarjakuvasyndikaatti, joka on levittänyt pääosaa myös Suomen lehdissä ilmestyvistä sarjakuvista. Suomalaisten piirtämistä sarjakuvista Bullsin levityksessä ovat olleet muun muassa Jorma Pitkäsen "Näkymätön Viänänen", Ilkka Heilän "B. Virtanen" sekä Tove ja Lars Janssonin "Muumipeikko" ja myös 1990-luvulta alkaen ilmestyneet uudet Muumi-sarjakuvat. Bulls levittää pohjoismaissa muun muassa Harald Hirmuinen ja Mustanaamio-sarjakuvia. Yhtiö hallitsee sarjakuvahahmojen käyttöoikeuksia myös muissa yhteyksissä kuin sanomalehdissä. Kaikkiaan Bulls välittää noin 150 sarjakuvaa ja edustaa monia suuria yhdysvaltalaisia sarjakuvasyndikaatteja Pohjois-Euroopassa.
Belojarskin ydinvoimalaitos
Belojarskin ydinvoimalaitos () on Venäjän Länsi-Siperian Sverdlovskin alueella, kolme kilometriä 26 000 asukkaan Zaretšnyin kaupungin pohjoispuolella sijaitseva ydinvoimalaitos. Voimalan länsipuolella on lauhdutusvesialtaana toimiva Belojarskin tekoallas. Aluekeskus Jekaterinburg sijaitsee 45 kilometriä voimalasta länteen.
Ydinvoimala on yksi Venäjän vanhimmista. Sen kaksi ensimmäistä yksikköä perustui Obninskin ydinvoimalaitoksessa kokeiltuun kevytvesijäähdytteiseen ja grafiittihidasteiseen reaktorityyppiin (LWGR, Light Water cooled Graphite moderated Reactor). Yksikkö 1 oli teholtaan 108 MW (reaktorimalli AMB-100) ja liitettiin sähköverkkoon 26. huhtikuuta 1964. Yksikkö 2 oli teholtaan 160 MW (malli AMB-200) ja kytkettiin verkkoon 29. joulukuuta 1967. Nämä reaktoriyksiköt suljettiin lopullisesti vuosien 1983 ja 1990 alussa.
Huhtikuussa 2014 käytössä oli ainoastaan voimalan reaktoriyksikkö 3. Se on reaktorimalliltaan BN-600 -tyyppinen, 600 megawatin nopea hyötöreaktori. Voimalaitosyksikkö liitettiin sähköverkkoon 8. huhtikuuta 1980. Lisäksi voimalaitokseen on valmistumassa 4. yksikkö. Se on 864 MW:n tehoinen nopea hyötöreaktori (mallia BN-800). Yksikköä rakennettiin kesästä 2006 saakka ja se kytkettiin verkkoon joulukuussa 2015.
Lisäksi Sverdlovskin alueella on tehty päätös päätös 1220 megawatin BN-1200 -tyyppisen 5. hyötöreaktoriyksikön rakentamisesta. Viitosyksikkö olisi tarkoitus saada rakennettua 2020-luvun alkuun mennessä, jolloin nykyisen 3. yksikön tuotannollinen aika on suunniteltu päättyvän.
Ydinvoimalaitoksen omistaa Venäjän valtion Rosatom ja sen toiminnasta vastaa Rosatomin tytäryritys, osakeyhtiö Rosenergoatom.
Edvard Oerstroem
Edvard Oerstroem (Oerström) (12. helmikuuta 1862 Pietari - 1922) oli virkamies, joka toimi Suomen ministerivaltiosihteerinä.
Oerstroemin vanhemmat olivat pankinjohtaja Andrei Oerstroem ja Helena von Barnewitz. Hän palveli vuodesta 1883 alkaen Venäjän oikeusministeriössä ja tuli siellä 1895 osastopäälliköksi. 1900 Oerstroem siirtyi Suomen valtiosihteerinvirastoon ja tuli 1901 hoitamaan valtiosihteerin apulaisen tehtävää, mihin hänet nimitettiin vakinaiseksi 1902. Vjatšeslav von Plehwen surman jälkeen heinäkuussa 1904 hän hoiti virkaa tekevänä ministerivaltiosihteerin tehtäviä, samoin kuin Constantin Linderin jälkeen 1905, tämän saatua eron tehtävästä. Oerstroem oli Helsingin yliopiston vt. kansleri 1905-1906, mutta 1906 hän siirtyi senaattoriksi Venäjän hallitsevan senaatin oikeusosastolle. Oerstromin vaiheet Venäjän vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen ja lokakuun vallankumouksen jälkeen ovat tuntemattomat. Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkelin mukaan hän kuoli 1922.
Oerstomin puoliso oli Katarina Samarski-Bychovets.
Pränikkälä
Pränikkälä (myös Bränikkälä) on kylä Liedon kunnassa Härkätien ja Savijoen alueella Ankan ja Pokkolan kylien välissä n. 6 kilometriä Liedon keskustasta Hämeenlinnan suuntaan. Kylän maamerkkinä on Parmaharjun urheilukeskus hyppyrimäkineen.
Kylän nimen taustalla lienee alasaksalainen henkilönnimi Brendecke. Kylässä tavataan 1370-luvulla saksalaissyntyinen maanomistaja Johannes Kölnare, joka ilmeisesti viittaa Kölniin. Mahdollisesti jo 1320-luvulla kylässä omisti maata saksalainen Hinzekinus.
Vuonna 1374 turkulainen Johannes Kölnare lahjoitti kylässä sijaitsevan maatilan tuomiokirkon Pyhän Bartolomeuksen alttarin perustamista varten. Vielä vuonna 1515 Pränikkälän tila oli alttarisäätiön omistuksessa, mutta vuoteen 1540 mennessä se oli muuttunut veronalaiseksi kaksitaloiseksi kyläksi.
Sirkus Europa
Sirkus Europa on Yleisradion ja Ylioppilasteatterin vuonna 1968 toteuttama ”informatiivinen tv-kabaree”, joka käsittelee teollistuneiden ja kehitysmaiden välistä kuilua laulujen ja välitekstien keinoin. Marja-Leena Mikkolan käsikirjoittaman laulunäytelmän sävelsi Kaj Chydenius ja ohjasivat Eija-Elina Bergholm, Anja Koski ja Ere Kokkonen. Asiantuntijana tuotannossa toimi muun muassa Tricont-ryhmässä vaikuttanut vasemmistoaktivisti Johan von Bonsdorff ja ohjausassistenttina Päivi Istala.
Chris Romano
Chris Romano, joka tunnetaan myös nimellä Romanski, on yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten sarjasta Blue Mountain State, jossa hän näyttelee Sammy Cacciatorea. Romano myös tuottaa ja käsikirjoittaa sarjaa. Romano on näytellyt Ensisilmäyksellä-sarjassa Punchy-hahmoa, tuottanut sarjaa, ja käsikirjoittanut jakson "Tweleve Horny Women". Romano on tuottanut ja käsikirjoittanut Sarah Silverman Program-ohjelmaa.
Lauri Ojala
Lauri Fritjof Ojala (22. syyskuuta 1918 Kaustinen – 6. heinäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen trumpetisti.
Hän opiskeli Helsingin konservatoriossa (nyk. Sibelius-Akatemia) ja suoritti loppututkinnon 1938.
Vuonna 1947 Ojala sai jaetun ensimmäisen palkinnon Genevessä pidetyssä kansainvälisessä trumpettikilpailussa. Hän jakoi voiton belgialaisen André Marchalin kanssa, vaikka joutui soittamaan kilpailuun sävelletyn C-trumpettikappaleen vanhalla B-trumpetilla ja joutui näin koko ajan soittaessaan transponoimaan.
Vuonna 1950 Ojala voitti ensimmäisen palkinnon WCBS-televisioaseman järjestämässä kilpailussa New Yorkissa. Hänestä tuli siihen aikaan yksi harvoista televisiossa esiintyneistä suomalaisista. Ojala pääsi 82 kilpailijan joukosta viiden kilpailijan loppukilpailuun ja voitti kilpailun soittamalla Kimalaisen lennon ja Venetsian karnevaalin.
Vuonna 1950 Ojala opiskeli Bostonissa ja 1952 Roomassa. Hän toimi Helsingin kaupunginorkesterissa trumpetin äänenjohtajana 1945–1977. 1960-luvulla Ojalalle tarjottiin ilman koesoittoa kolmen vuoden sopimusta Wienin sinfoniaorkesterin äänenjohtajana. Hän kuitenkin kieltäytyi tarjouksesta.
Ojala toimi Sibelius-Akatemiassa trumpetinsoiton lehtorina 42 vuotta vuodesta 1955 vuoteen 1997. 1980-luvulla Suomen musiikkipiireissä puhuttiin, että 95% Suomen trumpetisteista oli jossakin vaiheessa ollut Ojalan oppilaana. Ojala myös toimi Helsingin NMKY:n orkesterin, Lohjan kaupunginorkesterin, Finnairin Pilottipuhaltajien ja Vuosaaren mieslaulajien johtajana. Lisäksi hän on esiintynyt kapellimestarina, trumpetistina, viulistina ja laulajana Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla.
Ojala vaikutti laajasti taiteen alalla sekä synnyinseudullaan Keski-Pohjanmaalla, että kotimaisemissaan pääkaupunkiseudulla. Hän muun muassa perusti Eero Erkkilän kanssa Keski-Pohjanmaan musiikkiopiston ja kuului pitkään Uudenmaan Taidetoimikuntaan.
Vuonna 1995 Ojalan trumpettiesityksiä koottiin CD-levylle Yleisradion 1950-luvun nauhoista.
Ojala kuoli synnyinmaisemissaan Kaustisella kesällä 2002. Usein trumpettivirtuoosina ja maestrona tunnetulle Ojalalle pidettiin muistokonsertti niin Kaustisella kuin Helsingin Tuomiokirkossa. Hänen aikalaisensa muistelivat häntä erinomaisena esiintyjänä, seuramiehenä ja valovoimaisena persoonana.
Hänen isänsä oli kaustislainen viulupelimanni Friiti Ojala.
Otavan iso musiikkitietosanakirja 4 ISBN 951-1-04763-9
Helsingin Sanomat
Keskipohjanmaa
Perhonjokilaakso
Dante Exum
Dante Exum (s. 13. heinäkuuta 1995 Melbourne) on australialainen koripalloilija, joka on pelannut vuodesta 2014 lähtien Utah Jazzin joukkueessa. Hänen isänsä on yhdysvaltalaislähtöinen koripalloilija Cecil Exum.
Exumin isä oli ammattilaiskoripalloilija, joten hän kasvoi koripallon ympärillä. Exum ei pelannut Australian seurajoukkueissa koripalloa, vaan siirtyi vuonna 2011 Australia Institute of Sportin organisaatioon. Hän opiskeli Lake Ginninderra Collegessa, josta hän valmistui lokakuussa 2013. Tämän myötä hän olisi voinut siirtyä vielä joulukuussa 2013 Yhdysvaltain yliopistosarjoihin, mutta hän päätti jäädä kotimaahansa loppukaudeksi. Samalla hän päätti ilmoittautua NBA:n vuoden .
Kesän 2014 varaustilaisuudessa Utah Jazz varasi Exumin koko varaustilaisuuden viidentenä pelaajana.
Exum on edustanut Australian juniorimaajoukkueita ja hän oli mukana vuoden 2012 alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa hän teki keskimäärin 17,3 pistettä ottelua kohden ja johdatti maansa turnauksen loppuotteluun. Vuonna 2013 hän oli mukana alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa hän teki keskimäärin 18,2 pistettä ottelua kohden. Lisäksi hänet valittiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen. Vuonna 2013 Exam debytoi myös Australian koripallomaajoukkueessa, kun hän pelasi Uutta-Seelantia vastaan Oseanian-mestaruuskilpailuissa.
Näkymätön Viänänen
Näkymätön Viänänen on suomalaisen Jorma Pitkäsen piirtämä strippisarjakuva. Sarjan päähenkilö on kuihtuneessa Näläkäjärven maalaiskylässä asuva Viänänen-niminen perheellinen suomalainen pienviljelijä, joka on muuttunut näkymättömäksi; hänestä näkyy vain päässä oleva Hankkijan lippalakki. Sarjan kantavana teemana ovat humoristisesti kuvatut kehitysalueiden asukkaiden vaikeudet ja tyytymättömyys ”Helsingin herroihin”. Sarjan muita hahmoja ovat Viänäsen äkäinen vaimo ja suuri lapsilauma. Sarjan hahmot puhuvat Savon murretta. Näkymätön Viänänen aloitti ilmestymisensä vuonna 1973 "Sarjis"-lehdessä ja pääsi myöhemmin ruotsalaisen Bulls-syndikaatin levitykseen. Se ilmestyi parhaimmillaan noin 20 lehdessä, kunnes syndikaatti lopetti sen levityksen vuonna 1994. Pitkänen piirtää sarjaa edelleen ja kommentoi siinä Viänäsen suulla ajankohtaisia yhteiskunnallisia aiheita. 1970-luvun stripeissä Viänänen kuvattiin mielipiteiltään vennamolaisena, nykyään perussuomalaisena. Viänänen on kuvattu usein olutpullo (oletettavasti) kädessä.
Sarjasta on julkaistu useita albumeita.
FC Akateemiset
FC Akateemiset () on vuonna 2009 ilmestynyt kolmaskymmeneskolmas romaani Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjassa. Romaani julkaistiin suomeksi 2014 Mika Kivimäen kääntämänä ja Kariston kustantamana. Teoksen satiirin aiheena on jalkapallo.
Kirja sai myönteisen vastaanoton, joskin arvosteluissa mainittiin juonen rönsyilevyys.
Viemärin valtias
Viemärin valtias () on Terry Pratchettin vuonna 2012 ilmestynyt nuortenkirja. Teoksen on julkaissut suomeksi vuonna 2014 Karisto Mika Kivimäen suomennoksena.
Kirjan tapahtumat sijoittuvat väljästi kuningatar Viktorian valtakauden alkupuolelle, ja tapahtumapaikkana on Lontoo. Osa kirjan hahmoista on fiktiivisiä, mutta mukana on myös historiallisia hahmoja, kuten kirjailija Charles Dickens ja Henry Mayhew, joka tutki laajasti ja toi julkisuuteen Lontoon köyhälistön keskuudessa vallitsevia ongelmia. Kirjassa esiintyvät myös poliitikko Benjamin Disraeli, Lontoon poliisivoimien uudistaja Robert Peel sekä omana aikanaan maailman rikkaimpiin henkilöihin kuulunut Angela Burdett-Coutts, joka lahjoitti runsaasti varojaan köyhälistön auttamiseen muun muassa perustamalla kouluja. Myös keksityillä hahmoilla on esikuvinaan todelliset ihmistyypit.
Kirjan päähenkilö on nuori Repolainen, joka elättää itsensä toshaamalla eli etsimällä viemäriverkosta sinne huuhtoutuneita kolikoita ja muuta arvotavaraa. Repolainen on erittäin taitava tosher ja sikälikin onnekas, että hän on onnistunut saamaan itselleen vakituisen asuinpaikan vanhan ja viisaan juutalaismiehen Solomon Cohenin luota. Solomonilla on pahanhajuinen koira Oonan, joka kulkee usein Repolaisen mukana.
Eräänä myrsky-yönä Repolainen pelastaa tytön pahoinpitelijöiden kynsistä. Sattumalta paikalle osuvat myös Charles Dickens ja Henry Mayhew, jotka ottavat tytön suojiinsa. Koska tytön henkilöllisyyttä ei aluksi tiedetä, Mayhew'n vaimo nimeää hänet Simplicityksi. Myöhemmin tyttö paljastuu saksalaisen ruhtinaskunnan prinssin karanneeksi vaimoksi, jonka kintereillä ovat väkivaltaa kaihtamattomat etsijät. Repolainen ei ole kiinnostunut poliittisesta juonittelusta ja yläluokkaisissa piireissä liikkuminen on hänelle täysin vierasta, mutta hän haluaa pelastaa tytön keinolla millä hyvänsä.
Vartti Etelä-Karjala
Vartti on Etelä-Karjalassa keskiviikkoisin ja sunnuntaisin ilmestyvä kaupunkilehti.
Lehti jaetaan Lappeenrantaan, Lemille, Luumäelle, Savitaipaleelle ja Taipalsaarelle. Keskiviikon painoksen jakelumäärä 65 000 kappaletta. Lehti ilmestyy myös näköispainoksena verkossa.
Lehti perustettiin nimellä "Lappeenrantalainen" vuonna 1964, ja se ilmestyi ensimmäisen kerran 27. huhtikuuta. Sen perustaja, alkuperäinen omistaja ja ensimmäinen päätoimittaja oli Olavi Peltola, joka oli edelliset viisi vuotta toiminut vuonna 1959 perustetun "Uutismiehen" päätoimittajana. Lehden tarkoitus oli ”lyhentää välimatkaa liike-elämän ja kuluttajien välillä”, ja se on ollut alusta alkaen poliittisesti sitoutumaton.
"Lappeenrantalainen" myytiin vuonna 1986 Etelä-Saimaan Kustannus Oy:lle ja vuonna 2005 Sanoma Kaupunkilehdet Oy:lle. Lehden nimeksi muutettiin "Vartti Etelä-Karjala" vuonna 2008, ja siitä tuli "Vartti"-kaupunkilehden aluepainos. Vuodesta 2011 lehden omistaja on ollut Sanoma Lehtimedia Oy, joka julkaisee myös "Vartti Kouvola" -lehteä. Huhtikuussa 2014 uutisoitiin Länsi-Savo-konsernin ostavan Sanoma Lehtimedian.
Don Juan tulee sodasta
Don Juan tulee sodasta on Yleisradion Televisioteatterin näytelmä vuodelta 1967. Se on Nelli ja Pertti Niemisen suomennos ja Mauno Hyvösen ohjaus itävaltalais-unkarilaisen Ödön von Horváthin näytelmästä "Don Juan kommt aus dem Krieg" (1936).
Tarinassa saksalainen Don Juan palaa ensimmäisestä maailmansodasta ja ryhtyy etsimään morsiantaan vaeltaen kaupungista kaupunkiin, kunnes sairastuu espanjantautiin. Siitä toivuttuaan hän joutuu – tai pääsee – taas naisten piirittämäksi. Katso-lehden Anna Kerttu Wiik luonnehti näytelmää katkeraksi satiiriksi, johon huumorin lisäksi liittyy moraalista vakavuutta.
Nimiroolia näytelmässä esittää Helge Herala. Muut näyttelijät ovat kaikki naisia, ja useimmat heistä esittävät näytelmässä useita eri rooleja: Irma Seikkula, Marita Nordberg, Anja Pohjola, Emma Väänänen, Iris-Lilja Lassila, Aila Arajuuri, Elli Castrén, Ritva Oksanen, Leila Itkonen, Ulla Kivipato, Isa Sirén, Jaana Oravisto ja Nina Söderström.
Siperian ydinvoimalaitos
Siperian ydinvoimalaitos (), tunnetaan myös nimellä Tomsk-7 tai Siperian kemiallinen kombinaatti () on Venäjän Siperian Tomskin alueella, kolmesta kuuteen kilometriä Severskin kaupungin koillispuolella sijaitseva, nyt jo suljettu ydinvoimalaitos ja jälleenkäsittelylaitos.
Aluekeskus Tomsk sijaitsee noin 15 kilometriä ydinvoimalaitoksen eteläpuolella.
Ydinvoimalaitos on yksi Venäjän vanhimmista. Sen ensimmäisten reaktorien rakenne perustui Obninskin ydinvoimalaitoksessa kokeiltuun kevytvesijäähdytteiseen ja grafiittihidasteiseen reaktorityyppiin (LWGR, Light Water cooled Graphite moderated Reactor). Voimalassa oli sen historian aikana kaikkiaan viisi eri reaktoria. Voimalan yhteydessä jalostettiin myös ydinaseplutoniumia; asevarustelu oli eräs kemiallisen kombinaatin perustamisen syy.
Voimalassa sattui 6. huhtikuuta 1993 säteilyonnettomuus, jossa puhdistettavana ollut tankki räjähti. Sen seurauksena jälleenkäsittelylaitokselta pääsi radioaktiivisia aineita ilman mukana karkuun. Radioaktiivinen laskeuma levisi ympäristöön niin, että 120 neliökilometrin laajuinen alue luokiteltiin saastuneeksi. Väestöä evakuoitiin ja useita lähikyliä muuttui asumiskelvottomaksi. Tapaus luokiteltiin INES-4 luokan "laitosonnettomuudeksi".
Käytöstä jo poistetun ydinvoimalaitoksen ja jälleenkäsittelylaitoksen omistaa Venäjän valtion Rosatom.
Severskiin on suunniteltu rakennettavan uutta Severskin ydinvoimalaa, johon tulisi kaksi uutta VVER-1200 -tyyppistä ydinreaktoria. Voimalayksiköt on tarkoitus rakentaa vuoteen 2030 mennessä.
Alan Tam
Alan Tam Wing-lun (譚詠麟) (s. 23. elokuuta 1950 Brittiläinen Hongkong) on hongkongilainen muusikko ja näyttelijä. Hän aloitti uransa vuonna 1979 ja vuoteen 2014 mennessä hän on julkaissut 115 albumia, joita on myyty maailmanlaajuisesti yli 35 miljoonaa kappaletta. Hän on levyttänyt neljällä kielellä: mandariinikiinaksi, kantoninkiinaksi, japaniksi ja englanniksi. Tam on myös eniten live-esiintymisiä tehnyt hongkongilainen artisti.
Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa "Naughty Boy" (反斗星) ilmestyi vuonna 1979. Ensimmäinen suuri hitti ”Love in Autumn” (愛在深秋) esitettiin ensimmäistä kertaa 1984. Hänen muita tunnettuja kappaleitaan ovat muun muassa ”Love in the Fog” (霧之戀), ”Friend” (朋友) ja ”Love of my Life” (一生中最愛).
Everstin tyttäret
Everstin tyttäret on Mainos-TV:n televisionäytelmä vuodelta 1967. Se on Ritva Nuutisen käsikirjoittama ja ohjaama sovitus uusiseelantilaisen Katherine Mansfieldin novellista "The Daughters of the Late Colonel". Siinä kaksi aikuista naimatonta tytärtä selvittelee elämän monimutkaisia kuvioita ankaran eversti-isänsä kanssa.
Divinyylibentseeni
Divinyylibentseeni (CH) on aromaattinen hiilivety. Tyypillisesti divinyylibentseeniä käytetään kahden keskenään isomeerisen muodon m-divinyylibentseenin ja p-divinyylibentseenin seoksena. Divinyylibentseeni on polymeeriteollisuudessa runsaasti käytetty monomeeri muoveissa ja kumeissa.
Divinyylibentseeni on huoneenlämpötilassa väritön neste. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee hiilivetyihin. Divinyylibentseeni on styreeniä reaktiivisempaa ja polymerisoituu helposti sekä itsensä, että muiden polymeroituvien yhdisteiden kanssa jo huoneenlämpötilassa. Divinyylibentseenin homopolymeroitumisessa muodostuva polymeeri on haurasta. Tämän vuoksi Divinyylibentseeniin lisätään stabilisaattoriksi tyypillisesti rikkiä ja 4-tert-butyylikatekolia.
Divinyylibentseenin valmistukseen käytettävä prosessi on samankaltainen styreenin valmistusmenetelmän kanssa. Reaktiossa dietyylibentseeni johdetaan reaktoriin, jossa on dehydrausreaktiota nopeuttavaa katalyyttiä. Reaktio suoritetaan noin 600 °C lämpötilassa ja tällöin reaktio tuote on pääasiassa m- ja p-divinyylibentseenien 2,25:1-seos. Sivutuotteena muodostuu etyylivinyylibentseeniä. Reaktiolämpötilassa muodostuva o-divinyylibentseeni reagoi helposti edelleen naftaleeniksi, eikä sitä juurikaan muodostu. Lopuksi tuote puhdistetaan alipainetislauksella.
Divinyylibentseenistä muodostuva homopolymeeri polidivinyylibentseeni on haurasta eikä sillä juurikaan ole käyttökohteita. Sen sijaan divinyylibentseenin ja muiden monomeerien muodostamat heteropolymeerit ovat yleisessä käytössä. Yksi tärkeimmistä niistä on kopolymeeri styreenin kanssa ja näitä hartseja käytetään erityisesti ioninvaihdossa. Muissa polymeereissä divinyylibentseeniä käytetään ristisillottavana yhdisteenä. Ristisilloitus divinyylibentseenillä parantaa polymeerin kovuutta, kuumuudenkestävyyttä ja kimmomoduulia. Tällaisia polymeerejä käytetään muun muassa sähköneristeinä.
Laura Iltanen
Laura Iltanen (s. 11. syyskuuta 1995) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa pihtiputaalaista Liigaplokia Iltanen siirtyi Liigaplokiin kasvattajaseurastaan salolaisesta LP Viestistä Iltanen on pelipaikaltaan keskitorjuja ja hänen pituutensa on 178 cm.
Tanio Boccia
Camillo Tanio Boccia (4. huhtikuuta 1912 Potenza – 1. elokuuta 1982 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän teki elokuvansa taiteilijanimellä Amerigo Anton.
Tanssijana, koreografina ja näyttelijänä työskennellyt Boccia aloitti ohjaajanuransa elokuvalla "Dramma sul Tevere" vuonna 1952. Hän teki parikymmentä heikkotasoista viihde-elokuvaa, joiden tyylilajit vaihtelevat peplumista spagettiwesterniin ja sotaelokuvaan. Boccialla on kyseenalainen maine ”Italian huonoimpana elokuvaohjaajana” ja ”Italian Ed Woodina”.
BK Budiveljnyk Kiova
BK Budiveljnyk Kiova () on kiovalainen koripalloseura, joka pelaa maan pääsarjatasolla Superliigassa.
Vuonna 1945 nuori koripallovalmentaja perusti seuran, jonka tarkoitus oli toimia Kiovan instituutin oppilaiden urheiluseurana. Vielä tuolloin seura tunnettiin nimellä SKIF Kiova, mutta nimi muutettiin Budiveljnyk Kiovaksi vuonna 1962, kun seuran sponsoriksi tuli paikallinen yritys. Budiveljnyk ei voittanut Neuvostoliiton-mestaruutta 1960- ja 1970-lukujen aikana, vaikka se sijoittuikin usein mitalisijoille.
Vuonna 1982 seura osallistui ensimmäistä kertaa kansainvälisiin koripallosarjoihin, kun se oli mukana Korać cupissa. Kausi 1988–1989 oli seuran menestyksellisesti paras kausi Neuvostoliiton sarjoissa. Joukkue hävisi runkosarjassa ainoastaan Žalgiris Kaunasille ja joukkueet kohtasivat myös kauden loppuottelusarjassa. Budiveljnyk voitti ottelusarjan 2–0, jolloin se juhli ensimmäistä ja ainoaa Neuvostoliiton-mestaruuttaan.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Budiveljnyk voitti Ukrainan-mestaruuden kuusi kertaa perättäin vuosina 1992–1997. Seuralle 2000-luvun alku oli vaikeaa, eikä se enää sijoittunut mitalisijoille. Seuraavan Ukrainan-mestaruutensa seura voitti vasta kaudella 2010–2011. Samana kautena seura palasi pitkän tauon jälkeen kansainvälisiin sarjoihin ja se eteni Eurocupissa puolivälieriin asti. Kaudella 2013–2014 Budiveljnyk eteni ensimmäistä kertaa Euroliigaan.
Suomen Tukholman-instituutti
Suomen Tukholman-instituutti ("Finlandsinstitutet") Ruotsissa toimiva instituutti, joka tekee tunnetuksi suomalaista nykykulttuuria, edistää kulttuuri- ja tiedevaihtoa maiden välillä sekä esittelee suomalaista yhteiskuntakeskustelua, historiaa, politiikkaa ja talouselämää sekä suurelle yleisölle että tutkimusyhteisölle.
Instituuttia hallinnoi säätiö Stiftelsen Finlands kulturinstitut i Sverige. Intituutin toiminnan piiriin kuuluvia aloja ovat elokuva, kirjallisuus, musiikki ja teatteri. Se järjestää näyttelyjä ja seminaareja.
Instituutin toimitilat ovat 1896–1898 rakennetussa talossa, jonka on suunnitellut arkkitehti Johan Laurentz. Talo rakennettiin alkuaan Ruotsin NMKY:lle. Talon osti 1970 Stiftelsen Finlands Hus, josta myöhemmin tuli nykyinen säätiö. Vuonna 1995 säätiö myi naapurissa olevan hotelli Karelian kiinteistön ja julisti arkkitehtikilpailun jäljelle jääneen talon uudistamisesta. GWSK Arkitekter -arkkitehtitoimiston suunnittelemat muutostyöt toteutettiin 1995–1997.
Rakennuksessa on neljä maanpäällistä kerrosta ja kaksi maanalaista. Siinä on Suomen instituutin toimitilat, kirjasto, lukusali, näyttelytila ja talvipuutarha. Tukholman Suomalaisen Seuran toimitilat on myös samassa rakennuksessa.
Juha Taivainen
Juha Taivainen on suomalainen urheiluselostaja. Hän toimi jääkiekko- ja jalkapallolähetysten selostajana Canal+- ja MTV Sport -kanavilla. Hän selosti muun muassa Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuja, Englannin Valioliigaa ja Jääkiekon mestarien liigaa. Hän lopetti selostajanuransa keväällä 2016 ja toimii kivihoitajana.
Koristeellinen maisema
Koristeellinen maisema on taiteilija Ellen Thesleffin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1910. Kooltaan se on 101×101 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin,
jonne se hankittiin heti sen valmistumisvuonna 1910.
"Koristeellinen maisema" on dekoratiivista Thesleffiä. Tällöin luonnon kuvaaminen ei ollut ensiarvoista vaan esimerkiksi eri värisävyjen rinnakkain asettelu, kuten Thesleff tässä maalauksessa tekee. Tapa oli Suomessa niin yleinen vuosina 1909-1912, että puhuttiin puhtaan paletin kaudesta. Värejä ei sekoitettu toisiinsa vaan ne asetettiin harkitusti rinnakkain, jolloin niiden valovoima tuli paremmin esiin.
Ellen Thesleff itse on sanonut taiteensa dekoratiivisuudesta: "Minähän hengitän vain romantiikkaa - ja katsohan se on mystisempää kuin yleensä, se tulee ilmi viivojen leikissä ja värien keskinäisessä luonteessa."
Pietro II Orseolo
Pietro II Orseolo (961—1009) — 26. Venetsian tasavallan doge (vuodesta 991 lähtien) vuoteen 1009. Doge Pietro I Orseolon poika.
Vuonna 992 Pietro II Orseolo teki sopimuksen Bysantin keisari Basileios II kanssa Bysantin armeijan kuljetuksista. Venetsian suuri laivasto hoiti armeijan siirtoja eri puolille Bysantin valtakuntaa. Venetsian tasavalta sai sopimuksessa yksinoikeuden Bysantin kauppaan Länsi-Eurooppaan.
Bysantin ja Venetsian armeijat suorittivat yhdessä suuren sotaretken Dalmatian kaupunkivaltiota vastaan vuonna 998, jotta neretvalaiset saataisiin kuriin Helatorstaina 998. Pietro otti tämän jälkeen itselleen arvonimen "Dux Dalmatianorum" (Dalmatian ruhtinas), erotuksena hänen pojastaan Giovanni Orseolosta.
9.5.1000 Doge Pietro II päätti rauhoittaa dalmatialaisten ja (slaaviheimo) neretvalaisten välit Kroatian ja Bulgarian välisissä sodissa. Hän suojeli näin Venetsian kauppakolonioita sekä roomalaistuneita dalmatialaisia. Hänen 6 aluksen laivastonsa valloitti koko Adrianmeren rannikon. Ainoa vastarintaan noussut oli neretvalaisten laivasto. Kun neretvalaiset olivat käyneet ryöstöretkellä Zadarin kaupungissa, Venetsian Doge lähetti heidän peräänsä 10 alusta ja merirosvot saatiin kiinni Kačan saaren lähellä. Merirosvot vangittiin ja tuotiin riemusaatossa Splitin kaupunkiin. Neretvalaisten emissaarit pyysivät vapauttamaan vangit. Pietro II suostui siihen, kun Neretvien Arkontti suostui kumartamaan Dogelle. Sen lisäksi neretvalaisten piti maksaa taas veroja Venetsialle. Verotusoikeus oli ollut voimassa vuodesta 948 lähtien sekä takaamaan Venetsian alusten turvallinen merenkulku Adrianmerellä. Pietro II vapautti kaikki vangit lukuun ottamatta kuutta neretvalaista, jotka jäivät panttivangeiksi venetsialaisille. Mantereen neretvalaiset rauhoittuivat, mutta Korčulan saaren asukkaat päättivät jatkaa sotiaan Pietro II vastaan, mutta se valloitettiin hyvin pian. Lastovon saari jäi vielä vastustelemaan venetsialaisten valtaa. Saari oli merirosvoistaan hyvin kuuluisa. Pietro II käski evakuoimaan saaren ja sen jälkeen koko Lastovo hävitettiin maantasalle. Samaan aikaan Kroatian kuningas Svetoslav Suronja lähti Venetsiaan hakemaan tukea heikentyneelle asemalleen. Kroatian kuningas Stjepan I Krešimirović meni naimisiin Pietro II tyttären, Joscella (Hicela) Orseolo, kanssa. Heidän pojastaan, Petar Krešimir IV Veliki, tuli Kroatian kuningas vuonna 1059.
Pietro II Orseolo oli naimisissa Maria Candianon kanssa, joka oli Vitale Candianon tytär sekä Doge Pietro IV Candianon veljentytär.
Ottone Orseolosta tuli isänsä, Pietro II, seuraaja dogena aina vuoteen 1026 asti. Hänen tyttärenpojastaan Peteristä tuli Unkarin kuningas.
Pietro II Orseolon voitto Dalmatiassa tunnetaan nykyään suurena juhlana nimeltään "Festa della Sensa", helatorstain juhla, joka on Venetsian vanhin juhla. Silloin Doge ja Olivolon piispa menivät ennen vanhaan Lidolle, jossa he siunasivat vedet ja toivottivat hyvää onnea Venetsian laivastolle.
Romano Fenati
Romano Fenati (s. 15. tammikuuta 1996) on italialainen ratamoottoripyöräilijä, joka kilpaili MotoGP-sarjassa.
Fenati kilpaili uransa alkuvaiheilla kotimaansa 125cc-sarjassa. Vuonna 2011 hän voitti tämän kuutioluokan Euroopan mestaruuden. Kaudeksi 2012 hän siirtyi Moto3-luokkaan FTR Hondan talliin. Fenati oli ensimmäisessä kisassaan Qatarissa toinen ja voitti jo seuraavan osakilpailun Espanjassa. Hänestä tuli ensimmäinen kuljettaja sitten Noboru Uedan ja vuoden 1991, joka on pystynyt ajamaan palkintosijoille kahdessa avausstartissaan. Hän oli lopulta MM-sarjan kuudes. Seuraavalla kaudella Fenati ei päässyt kertaakaan podiumille ja oli vasta sarjan kymmenes. Kauden 2014 kolmessa ensimmäisessä kilpailussa Fenati sijoittui kahdesti kärkikolmikkoon, voittaen Argentiinan GP:n. Argentiinan kilpailun podiumilla italialaiselle Fenatille soitettiin vahingossa Ranskan kansallislaulu "Marseljeesi". Hän oli lopulta sarjan yhteispisteissä viides kerättyään kauden aikana Argentiinan voiton lisäksi kolme voittoa. San Marinon Moto2-luokan osakilpailussa kaudella 2018 Fenati painoi ohitettaessa kilpakumppaninsa Stefano Manzin jarrukahvaa yli 200 kilometrin tuntinopeudessa ja Manzi sai vain vaivoin säilytettyä pyöränsä hallinnan, teko tuomittiin lajipiireissä poikkeuksellisen törkeänä ja järjestäjien langettaman kilpailukiellon lisäksi Fenatin talli Marinelli Snipers irtisanoi tämän sopimuksen välittömästi. Myös Fenatin seuraavan kauden talli MV Agusta ilmoitti ettei se ole enää kiinnostunut tämän palveluksista ja purkavansa tekemänsä sopimuksen.
Deon McCaulay
Deon McCaulay (s. 20. syyskuuta 1987) on belizeläinen jalkapalloilija, joka edustaa NASLissa pelaavaa Atlanta Silverbacksia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. 176 senttimetriä pitkä McCaulay on pelannut kotimaansa lisäksi Costa Ricassa, Hondurasissa ja USA:ssa. Hän on ollut myös MLS-seura Portland Timbersin testissä. McCaulay on Belizen jalkapallomaajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä kuudellatoista osumallaan. Hän voitti yhdessä Robin van Persien ja Luis Suárezin kanssa vuoden 2014 MM-karsintojen maalikuninkuuden yhdellätoista osumallaan.
Shalom Luani
Shalom Luani (s. 5. elokuuta 1994) on amerikansamoalainen jalkapalloilija ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänet tunnetaan parhaiten jalkapalloilijana ja hänen joukkueensa on Amerikan Samoan pääsarjassa pelaava Tafuana Jets. Luanin pelipaikka on hyökkääjä. Hän ratkaisi Amerikan Samoan jalkapallomaajoukkueelle maan historian ensimmäisen FIFA-voiton Tongan jalkapallomaajoukkuetta vastaan. Hän on pelannut vuodesta 2011 asti maajoukkueessa kahdeksan ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia, ollen yhdessä Ramin Ottin kanssa maan kaikkien aikojen paras maalintekijä. Amerikkalaisessa jalkapallossa Luani pelaa puolustavana pelaajana, ja hän kuuluu maansa alle 19-vuotiaiden maajoukkueeseen. Hän on 185 senttimetriä pitkä.
Else Lasker-Schüler
Else Lasker-Schüler (11. helmikuuta 1869 – 22. tammikuuta 1945) oli saksanjuutalainen runoilija, prosaisti, näytelmäkirjailija ja kuvittaja.
Hitlerin noustua valtaan 1933 Lasker-Schüler lähti Saksasta Sveitsiin ja edelleen 1940 Palestiinaan.
Häntä on pidetty 1900-luvun alkuvuosien ekspressionistina, mutta toisaalta häntä ei pidetä puhtaana ekspressionistina, sillä vaikka hän kuuluikin Der Sturmin piiriin, hän kääntyi myöhemmin juutalaisen mystiikan puoleen ja runojen teemat muuttuivat.