hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Panagía Ekatontapylianín kirkko
Panagía Ekatontapylianín kirkko ( eli Παναγία η Εκατονταπυλιανή, "Panagía i Ekatontapylianí"; myös "Panagia Ekatontapiliani", "Panagia Katapoliani") on bysanttilaisaikainen kirkko Paroikián kaupungissa Pároksen saarella Kreikassa. Se on yksi Kreikan parhaiten säilyneistä bysanttilaisista kirkoista.
Kirkko rakennettiin alun perin 300-luvulla. Legendan mukaan kirkon olisi rakennuttanut keisari Konstantinus Suuri. Kerrotaan, että tämän äiti Helena olisi tunnetulla matkallaan Palestiinan pyhille paikoille joutunut myrskyyn ja päätynyt Pároksen saarelle. Pároksella Helena lupasi Neitsyt Marialle rakentaa kirkon, jos hänen matkastaan tulisi onnistunut. Konstantinus rakennutti kirkon äitinsä kuoleman jälkeen.
Alkuperäinen kirkko oli kolmilaivainen basilika. 500-luvulla keisari Justinianus I laajensi kirkkoa ja lisäsi siihen kupolin. Aikojen kuluessa kirkkoa on laajennettu ja muutettu usein, ja se on nykyisin yhdistelmä varhaiskristillisiä, bysanttilaisia ja jälkibysanttilaisia aineksia. Kirkossa on käytetty Pároksen antiikin aikaisten rakennusten, kuten temppelien, osia.
Kirkko sijaitsee lähellä Paroikián satamaa. Se on osa luostaria ja omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle. Panagía Ekatontapylianín nimi tarkoittaa ”Sadan oven Neitsyt Marian” kirkkoa. Kirkossa sanotaan olevan 99 ovea, sekä yksi salainen ovi, joka aukeaa sinä päivänä, kun Konstantinopolin Hagia Sofia on jälleen ortodoksinen kirkko. Kirkkoon kuuluu varsinaisen kirkon lisäksi kolme kappelia, jotka on omistettu Pyhille Palkattaparantajille ("Ágioi Anárgyroi") ja Pyhälle Filippukselle sekä Pyhälle Theoktistille, joka eli luostarissa 800-luvulla. Kirkon ulkopuolella on toiset kolme kappelia, jotka on omistettu Pyhälle Nikolaokselle, Pyhälle Theodosialle sekä Pyhälle Demetriokselle. Rakennuskokonaisuuteen kuuluvat myös baptisterio sekä munkkien keljat.
Kirkossa on ihmeitätekeväksi uskottu Neitsyt Marian ikoni. Kirkon suuri juhla vuosittain on Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen päivänä 15. elokuuta.
Panagía Episkopín kirkko
Panagía Episkopín kirkko () on bysanttilaisaikainen kirkko Thíran saarella Santorínin saariryhmässä Kreikassa. Se on omistettu Neitsyt Marialle ("Panagía").
Kirkko on rakennettu keskibysanttilaisena aikana 1000-luvulla. Sen paikalla oli aiemmin varhaiskristillinen basilika. Kirkko toimi alun perin saaren katedraalina, mistä se on saanut nimensä toisen piispaan ("epískopos") viittaavan osan. Venetsialaisvallan aikana se toimi katolisena kirkkona. Kirkko on säilynyt nykyaikaan hyvin. Kirkossa on seinämaalauksia ja ikoneita 1000- ja 1100-luvuilta.
Episkopín kirkko sijaitsee Mésa Gonián alueella Kamárin ja Episkopí Goniáksen kylien välissä Profítis Ilías -vuoren pohjoispuolella. Kirkko on tyypillinen bysanttilaismallinen ristinmuotoinen kirkko, jossa on keskellä kupoli.
Panagía Paraportianín kirkko
Panagía Paraportianín kirkko () on kirkko Mýkonoksen kaupungissa Mýkonoksen saarella Kreikassa. Se on omistettu ”Portin vieressä” olevalle Neitsyt Marialle.
Kirkko edustaa valkoista kykladista arkkitehtuuria. Se sijaitsee lähellä merenrantaa ja Mýkonoksen kaupungin satamaa. Kirkon nimi osoittaa, että se on alun perin ollut lähellä kaupungin venetsialaisaikaisen linnan ("Kástro") porttia. Kirkko koostuu oikeastaan useasta pienestä kirkosta, jotka on rakennettu aikojen kuluessa rykelmäksi ja kahteen kerrokseen toistensa päälle. Keskellä on Pyhän Eustathioksen (Efstatioksen) kirkko. Sen ympärillä ovat Pyhien Palkattaparantajien ("Ágioi Anárgyroi"), Pyhän Sozonin sekä Pyhän Anastasian kirkot. Näiden neljän kirkon päällä on kupolilta näyttävä Neitsyt Marialle omistettu kirkko, josta kokonaisuus on saanut nimensä.
Vanhin kirkoista on Pyhien Palkattaparantajien kirkko, joka on rakennettu 1300-luvun loppupuolella. Muut kirkot on rakennettu 1500–1600-luvuilla. Kirkkokokonaisuus on kunnostettu 1920-luvulla. Kirkon itäpäässä on pieni kaari, joka toimii kellotornina.
Miraakkelinäytelmä
Miraakkelinäytelmä on keskiaikainen näytelmälaji, jonka keskeinen aihe on ihme. Se syntyi noin 900–1100-luvulla ja kuvaa Neitsyt Marian tai kristillisten pyhimysten elämää ja etenkin heihin liittyviä ihmetekoja. Nykyään miraakkelinäytelmä erotetaan yleensä Raamatun kertomuksiin keskittyvistä mysteerinäytelmistä, joiden kultakautta miraakkelinäytelmät edelsivät. Keskiajalla tällaista erottelua ei kuitenkaan käytetty.
Keskiajalla miraakkelinäytelmiä esitettiin varsinkin Ranskassa, Englannissa ja Saksassa. Tunnettuja näytelmiä ovat "Ludus De Sancta Katharina", "Miracles de Notre Dame", johon kuuluu 42 näytelmää, "Marienklage" ja "Mariken van Nieumeghen". Neitsyt Marian lisäksi etenkin Pyhä Nikolaus oli näytelmissä suosittu hahmo. Suomessa keskiajalta säilynyt Piispa Henrikin surmavirsi on ilmeisesti liittynyt piispan kohtalosta ja ihmeistä kertoneeseen mirakkelinäytelmään.
Kärkkistenjärvi
Kärkkistenjärvi on Varsinais-Suomessa Laitilassa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Pitkäjärven−Lukujärven valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 5,5 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä, ja siinä on kilometrin verran rantaviivaa. Siihen ei laske ojia eikä siitä laske laskuojaa. Järvi sijaitsee Kärkkistensuolla, joka on enimmäksen puuton kosteikko Kulijärven ja Pitkäjärven välissä. Itärannan läheisyydessä on kaksi loma-asuntoa, joille johtaa tiet Uudestakaupungista.
Talollinen Juho Nurmi haki vuonna 1911 lupaa "Kärkisjärven" eli nykyisen Kärkkistenjärven järvenlaskuun, johon hän sai luvan samana vuonna. Hän haki samassa yhteydessä myös lupaa laskea etelämpänä olevan Kulijärven vedenpintaa.
Pyramos ja Thisbe
Pyramos ja Thisbe on babylonialainen tarina Pyramos-nuorukaisesta ja hänen lemmitystään Thisbestä. Roomalainen kirjailija Ovidius on kirjoittanut sen "Muodonmuutoksia"-teokseensa.
Tarinan rakastavaiset sopivat tapaamisesta kaupungin ulkopuolella. Paikalle ensin tulleen Thisben on paettava leijonaa, joka repii hänen huntunsa. Myöhemmin paikalle tullut Pyramos löytää verisen hunnun, luulee Thisben kuolleen ja surmaa itsensä. Thisbe palaa ja näkee kuolevan Pyramoksen. Thisbe surmaa itsensä syöksymällä Pyramoksen miekkaan.
Mental Madness Records
Mental Madness Records on saksalainen tanssimusiikkiin erikoistunut levymerkki, jonka omistaa Dennis Bohn. Se perustettiin vuonna 2000. Levymerkki julkaisee muun muassa handsup-, hardstyle- ja dancecoremusiikkia. Mental Madness Recordsin tunnetuimpiin artisteihin kuuluvat mm. Discotronic, Special D. ja Alex M. vs. Marc Van Damme. Yhtiöllä on kolme alalevymerkkiä: Mental Madness Black, Mental Madness Studios ja Mental Madness White. Yhtiö julkaisee vuosittain sen edustamiin musiikkilajeihin perustuvia Bounce!-kokoelmalevyjä.
Suomessa ja muualla pohjoismaissa levymerkin musiikkia julkaisee DJ Beat Records Scandinavia.
Tough Stuff! Music
Tough Stuff! Music on saksalainen tanssimusiikkiin erikoistunut levymerkki, jonka omistaa Patrick Scholl. Se perustettiin vuonna 2009. Levymerkki julkaisee muun muassa handsup-, dancecore- ja housemusiikkia. Sen tunnetuimpiin artisteihin kuuluvat mm. Justin Corza, DJ THT, Commercial Club Crew ja ChuDazz. Yhtiöllä on neljä alalevymerkkiä: Big Beef!, Funk Food!, Juicy Fresh! ja Baked Beans!. Yhtiö julkaisee vuosittain sen edustamiin musiikkilajeihin perustuvia kokoelmalevyjä, esimerkiksi Hands Up Top 20.
Suomessa ja muualla pohjoismaissa levymerkin musiikkia julkaisee DJ Beat Records Scandinavia.
Estadio Municipal Germán Becker
Estadio Municipal Germán Becker on jalkapallostadion, joka sijaitsee Temucon kaupungissa Chilessä. Stadion otettiin käyttöön 13. elokuuta 1965 ja sen yleisökapasiteetti on 18 125. Se toimii jalkapalloseura Deportes Temucon kotikenttänä.
Stadion toimii yhtenä pelipaikkana vuoden 2015 Copa Américassa.
Yötä vastaanottamaan
Yötä vastaanottamaan on toukokuussa 1996 ilmestynyt Yön CD-single, jonka nimikappale on samaan aikaan julkaistulta uudelta studioalbumilta "Satelliitti". Toinen kappale "Kesäaikaan" on versio Ernos-yhtyeen vuoden 1970 käännöshitistä. Alun perin sen levytti brittiläinen Mungo Jerry nimellä "In the Summertime".
Single nousi Suomen viralliselle listalle viiden viikon ajaksi ja oli korkeimmillaan sijalla 8.
Luettelo YK:n pakkausnumeroista 1801–1900
Alla on esitetty YK:n asettamat kemikaalien sekä teollisten valmisteiden pakkaus- ja kuljetusmerkinnät aineille, joiden YK-numerot ovat 1801–1900.
Joulu omin päin
Joulu omin päin on marraskuussa 1996 ilmestynyt Yön CD-single. Sen nimikappale on myöhemmin julkaistu vuoden 1998 kokoelmalla "Yön pimeä puoli". Toisena kappaleena singlellä on versio Vesa-Matti Loirin alun perin levyttämästä joululaulusta "Sydämeeni joulun teen", jota ei ole jälkeenpäin julkaistu yhdelläkään Yön kokoelmalla.
Single nousi Suomen viralliselle listalle kolmen viikon ajaksi ja oli korkeimmillaan sijalla 9.
Miehen tie (kappale)
Miehen tie on toukokuussa 1997 ilmestynyt Yön CD-single, jonka nimikappale on myöhemmin syksyllä julkaistulta albumilta "Pirstaleet". Vuonna 2001 siitä tehtiin uusi versio kokoelmalle "Legenda". Olli Lindholm on kutsunut laulua yhdeksi Yön uran hienommista. Singlen kaksi muuta kappaletta puolestaan ovat mukana vuoden 1998 kokoelma-albumilla "Yön pimeä puoli". "Sunny" on versio Lea Lavenin 1977 tekemästä käännösiskelmästä, jonka alun perin levytti amerikkalainen Bobby Hebb vuonna 1966.
Single nousi Suomen viralliselle listalle viiden viikon ajaksi ja oli korkeimmillaan sijalla kahdeksan.
Dhankuta
Dhankuta () on kaupunki Itä-Nepalin Kosin vyöhykkeen Dhankutan piirikunnassa. Dhankutan kaupunki toimii Nepalin Itäisen kehitysalueen hallintokeskuksena.
Kaupungissa 28 364 ihmistä vuonna 2011 ja koko piirikunnassa 163 412. Kaupungin pinta-ala on 48,21 neliökilometriä ja asukastiheys 588 as./km. Koko 891 neliökilometrin piirikunnassa asukastiheys oli 183 as./km. Dhankutan piirikunta on Dhankutan kaupungin lisäksi jaettu 34 kyläyhteisöön (VDC).
Malawin presidentti
Malawin presidentti on sekä valtionpäämies että hallituksen johtaja. Malawilla on käytössään presidentillinen järjestelmä. Pääministerin virkaa ei ole. Presidentti valitaan viiden vuoden välein.
Malawin ensimmäiseksi presidentiksi valittiin vuonna 1966 siihenastinen pääministeri Hastings Kamuzu Banda. Hän julisti vuonna 1971 itsensä elinikäiseksi presidentiksi. Banda hallitsi Malawia kovaotteisesti ja tukahdutti opposition ilmaukset. Banda pysyi presidentin virassa vuoteen 1994, jolloin järjestettiin monipuoluevaalit ja Bakili Muluzi voitti vanhan ja sairaan presidentti Bandan. Malawin kolmanneksi presidentiksi valittiin vuonna 2004 Bingu wa Mutharika. Hän kuoli 5. huhtikuuta 2012, ja siihenastisesta varapresidentistä Joyce Bandasta tuli presidentti. Hän oli eteläisen Afrikan ensimmäinen naispresidentti. Hän ei ole sukua Hastings Bandalle. Vuonna 2014 Malawin presidentiksi valittiin Bingu wa Mutharikan veli Peter Mutharika.
Mustafa Akıncı
Mustafa Akıncı (s. 28. joulukuuta 1947 Limassol) on kyproksenturkkilainen poliitikko ja Pohjois-Kyproksen presidentti. Hän on toiminut muun muassa Nikosian miehitetyn lohkon pormestarina. Akıncı voitti vuoden 2015 presidentinvaalien toisella kierroksella hallitsevan presidentin Derviş Eroğlun.
Hän on naimisissa Meralin kanssa ja heillä on kolme tytärtä: Zerin, Doğa ja Çınla. Hän puhuu englantia.
Hwang Kyung-Seon
Hwang Kyung-Seon (tai Hwang Gyeong-Seon) (, s. 21. toukokuuta 1986 Soul) on eteläkorealainen taekwondoin. Hän on kaksinkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari naisten 67 kg:n painoluokassa.
Hwang saavutti Ateenan olympialaisissa 2004 pronssia 67 kg:n sarjassa kukistettuaan pronssiottelussa guatemalalaisen Heidy Juárezin pistein 5–2. Pekingissä 2008 hän voitti kultaa kaadettuaan loppuottelussa kanadalaisen Karine Sergerien pistein 2–1. Hän uusi 67-kiloisten kultamitalin Lontoossa 2012 voitettuaan loppuottelussa turkkilaisen Nur Tatarin 12–5.
Hwang voitti 67 kg:n maailmanmestaruuden Madridissa 2005 ja Pekingissä 2007 kukistettuaan kummallakin kerralla loppuottelussa ranskalaisen Gwladys Epanguen. Gyeongjun MM-kilpailuissa 2011 hän sai pronssia.
Hwang voitti Dohan Aasian kisoissa 2006 kultaa 67 kg:n sarjassa. Hän sai samassa painoluokassa hopeaa Aasian-mestaruuskilpailuissa 2006 ja 2012 sekä universiadeissa 2005. Hän voitti junioreiden Aasian-mestaruuden 63-kiloisissa 2003.
Cha Dong-Min
Cha Dong-Min (tai Ja-Dong-Min) (, s. 24. elokuuta 1986 Soul) on eteläkorealainen taekwondon olympiavoittaja
Cha voitti olympiakultaa miesten yli 80 kg:n painoluokassa Pekingissä 2008 kukistettuaan loppuottelussa kreikkalaisen Alexandros Nikolaidisin pistein 5–4. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui jaetulle yhdeksännelle sijalle.
Cha saavutti MM-hopeaa alle 87 kg:n sarjassa Gyeongjussa 2011 hävittyään loppuottelussa iranilaiselle Yousef Karamille. Hän voitti Aasian-mestaruuden yli 87 kg:n painoluokassa Hồ Chí Minhissa 2012. Hän voitti junioreiden Aasian-mestaruuden yli 78 kg:n painoluokassa 2003 ja opiskelijoiden maailmanmestaruuden yli 84-kiloisissa 2006.
Kari Järvinen (toimitusjohtaja)
Kari Järvinen on valtion sijoitusyhtiö Solidiumin toimitusjohtaja. Hän tuli tehtävään pian yhtiön perustamisen jälkeen 2009.
Ennen Solidiumia Järvinen työskenteli yli kymmenen vuotta investointipankki Mandatumissa kevääseen 2007, jolloin pankki myytiin Danske Bankille. Hän vietti sen jälkeen kaksi sapattivuotta.
Son Tae-Jin
Son Tae-Jin (, s. 5. toukokuuta 1988 Gyeongsan, Gyeongsangbuk) on eteläkorealainen taekwondon olympiavoittaja.
Son voitti olympiakultaa alle 68 kg:n painoluokassa Pekingissä 2008. Välieräottelussa hän kukisti taiwanilaisen Sung Yu-Chin ja loppuottelussa yhdysvaltalaisen Mark Lópezin, molemmat pistein 3–2. Hän oli voittanut olympiakarsintaturnauksen 2007.
Son voitti junioreiden Aasian-mestaruuden alle 63 kg:n sarjassa 2005.
Pēteris Vasks: String Quartet No. 4
Pēteris Vasks: String Quartet No. 4 on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin albumi, joka julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Nonesuch Records. Levyllä kuullaan latvialaisen Pēteris Vasksin teoksia.
Kaikki sävellykset Pēteris Vasks.
Alban Berg: Lyric Suite
Alban Berg: Lyric Suite on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin albumi, joka julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Nonesuch Records. Levyllä kuullaan itävaltalaisen Alban Bergin sävellyksiä ranskalaisen Charles Baudelairen runoihin. Levy voitti Grammyn parhaasta kamarimusiikkiesityksestä.
Kaikki sävellykset Alban Berg.
Sputnik News
Sputnik, toisinaan myös muodossa Sputnik News, on osa marraskuussa 2014 esiteltyä, Venäjän valtiollisen uutistoimisto ja mediatalo Rossija segodnjan "Sputnik"-brändiä. Se lopetti maaliskuussa 2016 toimintansa Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa.
Toiminnan julkistamisen yhteydessä marraskuussa 2014 Sputnikin emoyhtiön, valtiollisen mediaholdingyhtiön Rossija segodnjan johtaja Dmitri Kiseljov kertoi Sputnikin toteuttavan "venäläistä propagandaa, joka vastustaa ulkomaalaista aggressiivista propagandaa".
Sputnik Newsin suomenkieliset verkkosivut avattiin huhtikuussa 2015. Viestintäalan ammattilaiset ja Venäjä-asiantuntijat suhtautuvat sivustoon kriittisesti. Sputnik-media tuottaa osin paikallistoimitustensa voimin aineistoa usealla eri kielellä. Tavoitteeksi on kerrottu noin 30 eri kielellä julkaiseminen. Useassa maassa Sputnik-median tuotannon on tulkittu olevan osa Venäjän informaatiosodankäyntiä.
Merilammi
Merilammi on Varsinais-Suomessa Uudessakaupungissa ja Pyhärannassa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Pitkäjärven−Lukujärven valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 10 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja noin 300 metriä leveä. Siihen laskee kolme ojaa, joista suurin on Lamminjärven laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 1,1 kilometriä pitkä Myllypuro, joka laskee Ilmonhautaan eli Sirppujokeen Kärvälän kohdalla.
Järvellä on 1,9 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin kallio- ja moreenipohjaista metsämaastoa. Itäranta on suoistunutta ja länsirantaan päättyy kosteikonreuna. Järvi on matalana ruovikkoinen ja sen läpijuoksua varten keskelle on ruopattu kanava. Myös kosteikon reunaan on ruopattu oma kanavansa. Rannoille on rakennettu pari loma-asuntoa, joille johtaa tiet Uudestakaupungista. Järven poikki kulkee Pyhärannan ja Uudenkaupungin välinen raja siten, että pääosa järvestä sijaitsee Uudessakaupungin puolella.
Männäisten ruukin tarvitseman vesivoiman turvaamiseksi Sirppujoessa Särkijärven laskuvedet päätettiin ohjata Hankeranjärven kautta Sirppujokeen. Tätä varten rakennettiin vuosina 1787−1788 Taminanojaan sellainen pato , joka nosti Lukujärven vedenpintaa noin 1,5 metriä korkeammalle. Pato esti veden virtaamisen Pitkäjärveen, Lamminjärveen ja Merilammiin. Hankkeen vastustajat purkivat padon vuonna 1817 eikä sitä enää rakennettu uudelleen.
1800-luvun loppupuolella Merilammi ja Pitkäjärvi päätettiin laskea. Hanketta varten perustettiin järvenlaskuyhtiö, jonka osakkaat toteuttivat yhdessä tarvittavat toimet. Järvien ympärille merkittiin piirirajat vuonna 1892 ja sitten järvet laskettiin. Heinäpellot aidattiin aidalla, joka oli kaksi kyynärää korkea. Jokainen osakas sai rakennettavaksi määrämittaisen aidan, vaikka hänellä oli omistuksia useassa eri kohdassa. Vuosien 1968 ja 1984 peruskartoissa Merilammi on ruohottunut järvi ja Pitkäjärvi on myös matalaksi laskettu järvi.
Pitkäjärvi (Uusikaupunki)
Pitkäjärvi on Varsinais-Suomessa Uudessakaupungissa ja Laitilassa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Pitkäjärven−Lukujärven valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 85 hehtaaria ja se on 2,2 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Siihen laskee kahdeksan ojaa, joista kaakkoon laskee nimettömän lammen laskuoja, idästä Lukujärven laskuoja Taminanoja ja etelästä Kärkkistensuon laskuoja, joka tuo myös Kärkkisjärven liikavesiä. Järven luusua sijaitsee järven luoteiskulmassa, josta saa alkuunsa 200 metriä pitkä laskuoja Lamminjärveen.
Järvellä on on 8,8 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin kalli- tai moreenipohjaista metsämaastoa. Siinä on 11 saarta, joista neljä saarta ovat suuria. Niitä ovat esimerkiksi Isoluoto, Vähäluoto ja Kuusikari. Rannoille on rakennettu toistakymmentä loma-asuntoa, joille johtaa tiet Laitilasta tai Uudestakaupungista. Uudenkaupungin ja Laitilan välinen raja kulkee järven poikki.
Pitkäjärvi on matala ja ruovikkoinen ja se kuuluu kokonaan luonnonsuojelualueeseen.
Männäisten ruukin tarvitseman vesivoiman turvaamiseksi Sirppujoessa Särkijärven laskuvedet päätettiin ohjata Hankeranjärven kautta Sirppujokeen. Tätä varten rakennettiin vuosina 1787−1788 Taminanojaan sellainen pato , joka nosti Lukujärven vedenpintaa noin 1,5 metriä korkeammalle. Pato esti veden virtaamisen Pitkäjärveen, Lamminjärveen ja Merilammiin. Hankkeen vastustajat purkivat padon vuonna 1817 eikä sitä enää rakennettu uudelleen.
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa Pitkäjärvi on hyvin erilainen kuin nykyään. 1800-luvun loppupuolella Merilammi ja Pitkäjärvi päätettiin laskea. Hanketta varten perustettiin järvenlaskuyhtiö, jonka osakkaat toteuttivat yhdessä tarvittavat toimet. Järvien ympärille merkittiin piirirajat vuonna 1892 ja sitten järvet laskettiin. Heinäpellot aidattiin aidalla, joka oli kaksi kyynärää korkea. Jokainen osakas sai rakennettavaksi määrämittaisen aidan, vaikka hänellä oli omistuksia useassa kohdassa.
Harry Partch: U.S. Highball
Harry Partch: U.S. Highball on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin albumi, joka julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Nonesuch Records. Levyllä kuullaan yhdysvaltalaisen Harry Partchin teoksia.
Kaikki sävellykset Harry Partch.
Lamminjärvi (Pyhärannan Radansuu)
Lamminjärvi on Varsinais-Suomessa Pyhärannassa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Pitkäjärven−Lukujärven valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 13 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Siihen laskee neljä ojaa, joista yksi on Pitkäjärven laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 150 metriä pitkä laskuoja Merilammiin.
Järvellä on 1,8 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin kallio- ja moreenipohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu loma-asuntoja vain yhteen kohtaan ja sinne johtaa tiet Uudestakaupungista. Laitilan ja Uudenkaupungin vastaiset rajat kiertävät järven läheltä niin, että se kuuluu kokonaan Pyhärantaan.
Männäisten ruukin tarvitseman vesivoiman turvaamiseksi Sirppujoessa Särkijärven laskuvedet päätettiin ohjata Hankeranjärven kautta Sirppujokeen. Tätä varten rakennettiin vuosina 1787−1788 Taminanojaan sellainen pato , joka nosti Lukujärven vedenpintaa noin 1,5 metriä korkeammalle. Koska Lukujärven viereisten järvien vedenpinta on lähes samalla tasolla ja niiden väliset kannakset matalia, tulvi Lukujärvi muihin järviin yhdistäen ne itseensä. Pato esti veden kulun Lamminjärven reittiä pitkin ja järvi on silloin kuivunut matalaksi. Hankkeen vastustajat purkivat padon vuonna 1817 eikä sitä enää rakennettu uudelleen.
CAS (täsmennyssivu)
CAS tai Cas voi tarkoittaa seuraavia:
Mugam Sayagi: Music of Franghiz Ali-Zadeh
Mugam Sayagi: Music of Franghiz Ali–Zadeh on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin albumi, joka julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Nonesuch Records. Levyllä kuullaan azerbaidžanilaisen Firəngiz Əlizadə teoksia.
Kaikki sävellykset Firəngiz Əlizadə.
Pilvi (täsmennyssivu)
Pilvi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Luettelo maailman kultavarannoista
Tämä on luettelo maailman kultavarannoista joulukuussa 2010.
Indirubiini
Indirubiini (CHNO) on heterosyklinen aromaattinen yhdiste ja indigotiinin isomeeri. Indirubiinia voidaan käyttää väriaineena ja lisäksi sitä ja sen johdannaisia tutkitaan mahdollisina syöpälääkkeinä.
Huoneenlämpötilassa indirubiini on punaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee etanoliin ja dietyylieetteriin. Indirubiinin absorptio on voimakkainta aallonpituuksilla 552 nm ja 603 nm.
Indirubiinia muodostuu valmistettaessa indigoa kasveista. Fermentointiolosuhteissa osa prosessissa muodostuvasta indoksyylistä hapettuu isatiiniksi ja indirubiinia muodostuu isatiinin ja indoksyylin reagoidessa keskenään. Luonnonindigossa indirubiinia on vaihtelevia määriä, noin 2–4 %, minkä vuoksi luonnonindigon sävy vaihtelee.
Indirubiinia voidaan käyttää väriaineena, mutta sen käyttö ei ole kovin yleistä. Yhdisteen ja sen johdannaisten lääketieteellisiä ominaisuuksia sen sijaan tutkitaan. Indirubiini on vaikuttava aine kiinalaisessa kansanperinnässä käytettävässä seoksessa nimeltä Danggui longhui wang. Kiinalaiset ovat käyttäneet sitä muun muassa leukemian hoitoon. Indirubiinin vaikutus kasvainten hoidossa arvellaan johtuvan sen kyvystä inhiboida eräitä kinaasientsyymejä kuten sykliineistä riippuvaisia kinaaseja, glykogeenisyntaasikinaasia, tyrosiinikinaasireseptoreja ja verisuonten endoteelien kasvutekijää VEGF:ää. Indirubiinin on havaittu olevan myös aryylihiilivetyreseptorin aktivaattori.
Miehen tie (täsmennyssivu)
Miehen tie voi tarkoittaa seuraavia:
Lappli-Talot
Lappli-Talot Oy on torniolainen puutaloja käsitöinä valmistava talotehdas, joka aloitti toimintansa vuonna 1978 rakennuspalveluyhtiönä. Omat tuotantotilat Tornion Laivaniemeen valmistuivat 1982Tällä hetkellä Lappli-Talot valmistaa noin 300 talopakettia vuodessa Suomen lisäksi mm. Ruotsiin ja Norjaan. Lappli on erikoistunut yksilöllisten talopakettien valmistukseen, ja Lapplin rakentamista taloista 90 % tehdään asiakkaan omien suunnitelmien tai arkkitehdin suunnitelmien mukaan.
Lappli-Talot on osa kotimaista PRT-Forest -konsernia, joka on yksi johtavista suomalaisista puurakentamisen toimijoista. Konsernin päätoimialoja ovat mekaaninen puu- ja rakennustarviketeollisuus sekä pientaloteollisuus. PRT-Forest tuottaa laadukasta rakentamista ja viihtyisää asumista asiakaslähtöisesti sekä noudattaa yhteiskuntavastuun periaatteita. Liikevaihto vuonna 2017 oli 141 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 707 ammattilaista.
Lappli-Talojen lisäksi PRT-Forest-konserniin kuuluvat myös muun muassa Kontiotuote Oy, Piklas Ikkunat ja Ovet Oy, Mellano Oy sekä Jukkatalo Oy.
Käsiraha
Käsiraha tarkoittaa Suomessa rahamäärää, jonka ostaja luovuttaa myyjälle ennen molemminpuolisesti sitovan kauppasopimuksen syntymistä. Sitä käytetään erityisesti kiinteistön ja asunto-osakkeiden kaupassa, ja sen tarkoituksena on varmentaa ostajan aikomus. Käsirahaa voidaan käyttää myös muissa sopimustyypeissä kuten tavanomaisen irtaimen kaupassa.
Kun kauppa on lopullisesti päätetty, käsiraha vähennetään suoritettavaksi jäävästä kauppahinnasta eli se lasketaan osaksi kauppahintaa. Jos taas kauppaa ei synny ostajasta johtuvasta syystä, käsiraha jää myyjälle siltä osin kuin se on määrältään kohtuullinen.
Bent Skammelsrud
Bent André Skammelsrud (s. 18. toukokuuta 1966 Sarpsborg) on norjalainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskikenttäpelaaja.
Skammelsrud edusti juniorina Rakkestadia. Hän pelasi kaudet 1986–1989 Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla edustaen Drøbak-Frognia ja Frigg Osloa. Kaudella 1990 Skammelsrud edusti Ruotsin pääsarjan Allsvenskanin Malmötä pelaten 20 sarjaottelua. Kaudeksi 1991 hän siirtyi Norjan pääsarjan Tippeligaenin Rosenborgiin, jota edusti aina kauden 2002 loppuun asti yhteensä 268 sarjaottelussa. Välissä Skammelsrud pelasi kaudella 1997–1998 kahdeksan ottelua Saksan Bundesliigan Bayer Leverkusenissa. Hän voitti Rosenborgissa 11 peräkkäistä Norjan-mestaruutta vuosina 1992–2002 ja lisäksi Norjan cupin 1992, 1995 ja 1999.
Norjan A-maajoukkueessa Skammelsrud pelasi 38 ottelua ja teki kuusi maalia vuosina 1989–2000. Hän oli mukana EM-kilpailuissa 2000.
Hanny’s Voorwerp
Hanny’s Voorwerp () on erittäin harvinainen astronominen kohde IC 2497-kierteisgalaksin läheisyydessä pienen leijonan tähdistössä. Kohteen löysi hollantilainen kouluopettaja Hanny van Arkel osana Galaxy Zoo -vapaaehtoisprojektia. Hanny’s Voorwerpin vihreä valo on peräsin IC 2497:n ytimen sammuneesta tai lepotilassa olevasta kvasaarista, jonka säteily on saanut tielleen osuneen seuralaisgalaksin materian hohtamaan. Kvasaarin ja Hanny’s Voorwerpin suuresta etäisyydestä johtuen Voorwerp on edelleen nähtävissä vaikka itse kvasaari on jo sammunut.
Thessalonikin varhaiskristilliset ja bysanttilaiset muistomerkit
Thessalonikin varhaiskristilliset ja bysanttilaiset muistomerkit () on Unescon maailmanperintökohde, joka käsittää nimensä mukaisesti Thessalonikin kaupungin merkittävimmät varhaiskristillisen ja bysanttilaisen ajan rakennukset Kreikassa.
Vuonna 315 eaa. perustettu Thessaloniki oli kristinuskon varhaisia keskuksia ja useita vuosisatoja Bysantin valtakunnan merkittävin kaupunki Konstantinopolin jälkeen. Maailmanperintökohteeseen on listattu viisitoista historiallista muistomerkkiä 300- ja 1400-lukujen väliseltä ajalta. Niistä suurin osa on kirkkoja tai luostareita. Kohde on liitetty maailmanperintöluetteloon vuonna 1988.
Acheiropoíitoksen kirkko
Panagía Acheiropoíitoksen kirkko () on bysanttilaisaikainen kirkko Thessalonikissa Kreikassa. Se kuuluu Thessalonikin varhaiskristillisiin ja bysanttilaisiin muistomerkkeihin, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Kirkko on rakennettu noin vuonna 450–475 varhaisemman roomalaisen kylpylän paikalle. Osa kylpylästä jatkoi toimintaansa kirkon vieressä. Kirkko on saanut nimensä siellä säilytetystä Neitsyt Marian käsittä tekemättömästä ("akheiropoietos") ikonista. Kirkkorakennusta on muutettu ja laajennettu 600-luvulla sekä 1300–1400-luvuilla. Osmanivallan aikana rakennus toimi moskeijana ja se tunnettiin nimellä Eskin moskeija (”Vanha moskeija”).
Kirkko on malliltaan tyypillinen varhaiskristillinen kolmelaivainen basilika. Se on koristeltu seinämaalauksin ja mosaiikein.
Bysanttilainen kylpylä (Thessaloniki)
Bysanttilainen kylpylä () on bysanttilaisaikainen kylpylä Thessalonikissa Kreikassa. Se on Kreikan ainoita tuolta ajalta säilyneitä kylpylärakennuksia. Rakennus kuuluu Thessalonikin varhaiskristillisiin ja bysanttilaisiin muistomerkkeihin, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Kylpylä on valmistunut 1200-luvun lopulla tai 1300-luvun alussa. Se oli käytössä useita vuosisatoja aina vuoteen 1940 saakka. Turkkilaisvallan aikana se tunnettiin nimellä Koule Kafen kylpylä. Rakennus sijaitsee Áno Pólissa (”Yläkaupunki”) pienessä korttelissa, jota rajaavat kadut Theotokópoulou, Kríspou ja Chrysostómou. Sen lähellä sijaitsee muun muassa Latómoksen luostari.
Kylpylä noudattaa roomalaisen kylpylän yleistä mallia. Rakennus on suorakulmainen ja jakaantuu kolmeen alueeseen. Ensimmäinen oli "frigidarium" ("psykhrolousion") eli kylmä huone, joka muodosti rakennuksen vestibyylin ja jota käytettiin vaatteiden vaihtamiseen. Toinen alue oli "tepidarium" ("khliaropsykhrion") eli lämmin huone, jossa valmistauduttiin kylpyyn. Kolmas alue oli "caldarium" eli kuuma huone, joka oli varsinainen kylpyhuone. Sen lattian alla oli hypokausti eli lämmitystila. Rakennusta muutettiin usein vuosisatojen kuluessa, ja se muun muassa laajennettiin kaksinkertaiseksi, niin että sekä miehet että naiset saattoivat käyttää sitä samaan aikaan.
Hagia Sofia (Thessaloniki)
Hagia Sofia () eli "Pyhän viisauden kirkko" (Ναός Αγίας Σοφίας, "Naós Agías Sofías"; myös "Agía Sofían kirkko") on bysanttilaisaikainen kirkko Thessalonikissa Kreikassa. Se kuuluu Thessalonikin varhaiskristillisiin ja bysanttilaisiin muistomerkkeihin, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Kirkko rakennettiin 700-luvulla varhaisemman, maanjäristyksessä tuhoutuneen kirkon paikalle. Kirkko on malliltaan basilika, jossa on kupoli, ja se edustaa siirtymävaihetta kohti ristinmuotoisia kupolikirkkoja. Kirkko on koristeltu mosaiikein ja seinämaalauksin.
Rakennus toimi moskeijana vuodesta 1585. Siinä oli tulipalo vuonna 1890 ja se rakennettiin uudestaan vuosina 1907–1910. Rakennuksesta tuli jälleen kirkko vuonna 1912. Kirkko vaurioitui pahoin vuoden 1978 maanjäristyksessä.
Latómoksen luostari
Latómoksen luostari (; myös "Latomoun luostari") on bysanttilaisaikainen ortodoksinen luostari Thessalonikissa Kreikassa. Se kuuluu Thessalonikin varhaiskristillisiin ja bysanttilaisiin muistomerkkeihin, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Luostari on rakennettu 400-luvun lopulla tai 500-luvun alussa. Se sijaitsee Thessalonikin Áno Pólissa (”Yläkaupunki”). Luostarin pääkirkko ("katholikon") on nimeltään Pyhän Davidin kirkko ("Ósios Davíd", "Hosios Davidin kirkko"). Kirkko rakennettiin varhaisemman roomalaisaikaisen rakennuksen päälle.
Kirkko muutettiin moskeijaksi osmanien vallattua kaupungin vuonna 1430. Se palautettiin kirkoksi vuonna 1921. Tuolloin sen turkkilaisvallan aikana peitetyt mosaiikit löydettiin uudelleen. Mosaiikeissa on harvinaisia aiheita, kuten Hesekielin näky Kristus Emmanuelista parrattomana nuorena miehenä, joka istuu sateenkaarella.
Panagía Chalkéonin kirkko
Panagía Chalkéonin kirkko () on bysanttilaisaikainen kirkko Thessalonikissa Kreikassa. Se kuuluu Thessalonikin varhaiskristillisiin ja bysanttilaisiin muistomerkkeihin, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Kirkko on rakennettu vuonna 1028. Se on omistettu ”Kupariseppien Neitsyt Marialle”, mikä viittaa alueella työskennelleisiin käsityöläisiin. Se sijaitsi alun perin kaupungin antiikin aikaisella agoralla eli torilla niin kutsutun Kupariseppien stoan lähellä. Kirkon rakennuttaja oli sen länsipään sisäänkäynnin yläpuolelle kirjoitetun omistuskirjoituksen mukaan "prōtospatharios" Kristoforos, Lombardian "katepanō" (kummatkin bysanttilaisia arvonimiä).
Kirkko on tyypiltään ristikirkko, jossa on kupoli. Se on rakennettu punatiilistä ja siksi sitä kutsutaan myös ”Punaiseksi kirkoksi”. Siinä on paljon vaikutteita konstantinopolilaisesta arkkitehtuurista. Kirkosta tehtiin moskeija vuonna 1430 osmanien vallattua kaupungin ja se tunnettiin nimellä Kazantzilarin moskeija (”Kupariseppien moskeija”).
Thessalonikin kaupunginmuuri
Thessalonikin kaupunginmuuri () on Thessalonikin kaupungin bysanttilaisaikainen kaupunginmuuri Kreikassa. Se on rakennettu kaupungin roomalaisaikaisen muurin paikalle. Muurit tunnetaan myös Linnoituksen ("Kástra") nimellä. Ne kuuluvat Thessalonikin varhaiskristillisiin ja bysanttilaisiin muistomerkkeihin, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Ensimmäinen muuri rakennettiin paikalle heti kaupungin perustamisen jälkeen 300-luvulla eaa. Myöhemmät päärakennusvaiheet ovat olleet 200-, 300- ja 400-luvuilla. Parhaiten on säilynyt varhaisbysanttilaisena aikana keisari Theodosiuksen kaudella noin vuonna 390 rakennettu osuus. Rakentamiseen käytettiin muun muassa kaupungin antiikin aikaisten rakennusten kiviä. Muuri suojeli kaupunkia menestyksekkäästi hyökkäyksiä vastaan useiden vuosisatojen ajan. Muuria on korjattu sen historian aikana usein.
Muuri oli alun perin noin 8 kilometriä pitkä ja siitä on säilynyt noin 4,3 kilometrin osuus. Muurin korkeus oli 10–12 metriä ja paksuus 5 metriä. Muuri ympäröi pohjoisessa kaupungin akropoliin eli linnavuoren ja yläkaupungin, ja kiersi idän ja lännen puolelta kohti merta, jonka puolella muuri kulki merenrantaa pitkin. Näin se kiersi koko tuolloisen kaupunkialueen. Pohjoispuolella muuri yhtyi akropoliin muureihin. Länsipuolella oli suuri Kultainen portti. Itäpuolella on säilynyt portti nimeltä Anna Palaiologina Kantakuzenen portti. Muurissa on useita torneja, joista tunnetuin on Trigonion torni (”Kolmikulmatorni”). Torneja on säilynyt noin 60 kappaletta.
Jälkibysanttilaisena aikana muurien yhteyteen akropoliin koillisosaan rakennettiin Heptapyrgion-niminen linnoitus. Osmanit rakensivat merimuurin itäpäähän varhaisemman tornin paikalle suuren Valkoisena tornina tunnetun tornin noin vuonna 1430. Vuosien 1873–1911 välisenä aikana turkkilaiset purkivat merimuurin kaupungin viilentämiseksi, sekä osan idän ja lännenpuolisista muureista, jotta kaupungilla olisi tilaa kasvaa.
Tykikos
Tykikos (, vuoden 1938 raamatunsuomennoksessa Tykikus) oli apostolisen ajan aasialainen kristitty, joka yhdessä Trofimoksen kanssa seurasi apostoli Paavalia tämän matkalla Makedoniasta Jerusalemiin. Hänen kerrotaan myös seurannen Paavalia Roomaan, josta apostoli lähetti hänet Efesokseen, toden­näköisesti järjestämään sikäläisen seurakunnan toiminnan ja rohkaisemaan sitä.. Uudessa testamentissa hänet mainitaan viisi kertaa, Apostolien teoissa, Efesolaiskirjeessä, Kolossalaiskirjeessä, Kirjeessä Titukselle ja Toisessa kirjeessä Timoteukselle.
Apostolien tekojen mukaan Tykikos oli kotoisin Aasian maakunnasta. Hän oli yksi henkilöistä, jotka Paavali ja Luukas tapasivat Troaksessa ollessaan paluu­matkalla Kreikasta Makedonian kautta Jerusalemiin.
Efesolaiskirjeessä Tykikos mainitaan kirjoittajan "rakkaana veljenä ja Herran uskollisena palvelijana." Kolossalaiskirjeessä häntä sanotaan "rakkaaksi veljeksi, uskolliseksi palvelijaksi Herran työssä.". Molempien kirjeiden mukaan Paavali aikoi lähettää Tykikoksen näiden kirjeiden vastaan­ottajien luo rohkaisemaan heitä ja antamaan lisää tietoja.
Kirjeessä Titukselle ja toisessa kirjeessä Timoteukselle mainitaan, että Tykikos oli jälleen Paavalin seurassa sen jälkeen, kun hän oli vedonnut keisariin ja päässyt jälleen vapauteen. Katkelma kirjeessä Titukselle viittaa aikaan niiden kahden kerran välillä, jolloin Paavali oli roomalaisten vankina ja jolloin hän jälleen jatkoi lähetys­matkojaan. Titus oli tuolloin Kreetassa järjestämässä sikäläisen seurakunnan toimintaa. Kirjeessään Paavali ilmoitti aikovansa lähettää hänen luokseen joko Artemaan tai Tykikoksen, joiden oli määrä johtaa seurakunnan toimintaa saarella niin, että Titus voisi palata Nikopoliin.
Toinen kirje Timoteukselle on kirjoitettu vain vähän ennen Paavalin teloitusta. Sen mukaan Paavali jatkoi edelleen ahkerasti evankeliumin julistusta, ja vaikka hän olisikin mielellään tavanut ystäviään, hän asetti Kristuksen asiant etusijalle ja lähetti ystävänsä jatkamaan työtä. Tykikoksen hän oli kirjeen mukaan lähettänyt Efesokseen. Koska Timoteus johti samaan aikaan Efesoksen seurakuntaa, Tykikoksen saapuminen hänen tilalleen olisi vapauttanut hänet, niin että hän olisi voinut tavata Paavalin Roomassa.
Tykikoksen myöhemmistä vaiheista on olemassa osittain risti­riitaisia perimä­tietoja. Catholic Encyclopedian 
mukaan hän on toiminut piispana mahdollisesti joko Kolofonissa, Khalkedonissa tai Kyproksen Neapoliksessa (nyk. Limassol). Hippolytus Roomalaisen mukaan Tykikus oli yksi seistemästä­kymmenestä opetus­lapsesta.
Tykikoksen muistoäivä on 29. huhtikuuta.
Lukkionjärvi
Lukkionjärvi eli Lukkianjärvi on Varsinais-Suomessa Uudenkaupungin Kahloisilla oleva laskettu järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Lukkionjoen valuma-alueeseen.
Soikion muotoisen entisen järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja sen halkaisija on 120 metriä. Järven paikalla oleva kosteikko ja suo ovat yhteensä 750 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Siihen laskee kaksi ojaa ja kuivatetulta Kotojärveltä tuleva pääuoma juoksee Lukkionjärven läpi. Järven ja sen ympäröimän suon rannat ovat rakentamattomia. Lasketun järven pohjamudat ovat joko metsää tai peltomaata.
Vuoden 1855-1856 Kalmbergin kartastossa on "Lukiojärvi" oli yhtä pitkä kuin viereinen myöhemmin kokonaan kuivatettu "Muddaistenjärvi" eli Kotojärvi. Järveä on kuivatettu hiljalleen pelloksi 1800-luvuta saakka. Vuonna 1910 talollinen Frederik Vähäanttila anoi lupaa saada laskea Lukkiojärveä ja siihen annettiin lupa kaksi vuotta myöhemmin. Toinen tieto kertoo, että järveä laskettiin vuosina 1910 ja 1949. Työt olisvat olleet molemmilla kerroilla yhtäaikaisia Kotojärven kuivattamisen kanssa.
Electrosonic
Electrosonic on suomalaisomisteinen mutta nykyisin vain Suomen ulkopuolella toimiva yritys, joka suunnittelee, toteuttaa ja ylläpitää vaativia video- ja äänijärjestelmiä yritys-, opetus-, valvonta- ja tapahtumakäyttöön. Maailmanlaajuisesti Electrosonic Group työllistää yli 400 henkilöä toimipaikoissaan Yhdysvalloissa, Britanniassa, Ruotsissa, Kiinassa ja Arabiemiraateissa. Electrosonicin hallituksen puheenjohtaja on suomalainen Philip Aminoff ja sen emoyhtiö on Helectron Oy Ab.
Electrosonicin audiovisuaalisia esitysjärjestelmiä kuten videoseiniä on käytössä museoissa, planetaarioissa, teemapuistoissa, kokoushuoneissa, valvomoissa, tv-studioissa ja -tarkkaamoissa, hotelleissa ja kasinoissa, yleisötapahtumissa kuten maailmannäyttelyissä sekä digitaalisina opasteina.
Electrosonicin perustivat Lontoossa 1964 Denis Naisbitt, Michael Ray ja Robert Simpson. Yritys oli ensimmäisiä multivisiotekniikan kuten diaprojektorien häivelaitteiden ja nauhamuistin avulla tapahtuvan diaesitysten ohjelmoinnin kehittäjiä. Electrosonicin kansainvälinen toiminta sai alkunsa Expo ’67 -maailmannäyttelystä Montrealissa vuonna 1967. Vuoden 1992 Sevillan maailmannäyttelyyn Electrosonic rakensi maailman siihen asti suurimman videoseinän, joka koostui 850 monitorista.
Vuonna 1986 suomalainen Helvar osti aluksi vähemmistöosuuden Electrosonicista. Philip Aminoff toimi yhtiön toimitusjohtajana 1993–1998 ja on vuodesta 2002 alkaen ollut sen hallituksen puheenjohtaja. 1990-luvun puolivälissä Helvar ja Electrosonic julkaisivat yhteistä tuoteluetteloa nimellä "Helvar Electrosonic Group", vaikka valaistus- ja esitystekniikkaliiketoiminnot toimivat täysin erillisinä. Vuonna 2010 Electrosonic luopui laitteistomyynnistä ja keskittyi av-järjestelmien suunnittelu- ja palvelutoimintaan.
Electrosonic on laajentunut ostamalla yrityksiä Los Angelesista, Lontoosta ja New Yorkista. Yritys etsii uutta kasvua etenkin Lähi-Idän ja Kaukoidän markkinoilta.
Suomessa toimiva Electrosonic Lightinen Oy Ab kuului vuoteen 2010 asti Electrosonic-ryhmään, mutta on nyt turkulaisen Audico Systemsin omistuksessa. Ranskassa ja Etelä-Afrikassa toimivat Electrosonic-nimiset yritykset eivät kuulu Electrosonic Groupiin.
Ahnusjärvi
Ahnusjärvi on Varsinais-Suomessa Laitilan Mudaisilla oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistöön, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Lukkionjoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 4,6 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Siihen laskee kaksi ojaa. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkuunsa 2,3 kilometriä pitkä laskuoja Lukkionojaan. Järvellä on 1,2 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin kaliio- tai moreenipohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu 11 loma-asuntoa, joille johtaa tiet Uudestakaupungista.
Ahnusjärven pituussuunnassa itäänpäin on kaivettu sarja lampia, joita ei näkynyt vielä vuoden 1968 peruskartassa , mutta ensimmäinen lampi näkyi vuoden 1984 kartoissa. Tämän jälkeen lampia on kertynyt yhteensä neljä.
Järven happamuustaso vaihtelee välillä pH 5,3 ja 6,6 keskiarvon ollessa pH 5,75.
Salminen (täsmennyssivu)
Salminen tarkoittaa seuraavia:
Umpurinjärvi
Umpurinjärvi on Varsinais-Suomessa Uudessakaupungissa Kylähiidellä oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistöön.
Soikean muotoisen järven pinta-ala on 5,2 hehtaaria ja sen halkaisija on 150 metriä. Järveä ympäröi avosuo, jonka halkaisija yhdessä järven kanssa on 400 metriä. Suon reunaa kiertää suo-oja, joka laskee 3,6 kilometriä pitkänä Umpurinojana ja joka yhtyy Sirppujokeen Sorinniitulla. Suon ylittää korkeajännitelinja.
Vuonna 1837 talollinen Johan Abraham Uskartano ja kumppanit anoivat lupaa laskea "Umberjärven" vedenpintaa. Laskulupa saatiin seuraavana vuonna. Kun järven nykypintaa vertaa peruskarttoihin, ei vuoden 1968 jälkeen ole tapahtunut muuta kuin että suota kiertävä oja kaivettiin järven ympärille vuosien 1968 ja 1984 välissä.
Carpi FC 1909
Carpi Football Club 1909 on italialainen jalkapalloseura Carpin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie B:ssä. Seura pelaa kotiottelunsa 4 144-paikkaisella Stadio Sandro Cabassilla. Carpin puheenjohtaja on Claudio Caliumi ja päävalmentaja Fabrizio Castori. Kenties tunnetuin seuraa edustaneista pelaajista on maailmanmestari Marco Materazzi.
Carpi Football Club perustettiin vuonna 1909 nimellä AC Carpi. Seura tunnettiin tuolla nimellä vuoteen 2000 asti, jolloin seura meni konkurssiin sen pudottua Serie D:hen.
Seura nimettiin vuonna 2000 uudestaan Carpi Football Club 1909:ksi. Vuonna 2009 se pääsi takaisin Italian liigakartalle pelaamalla Italian neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla. Kaudella 2010–2011 se voitti Lega Pro Seconda Divisionen eli maan neljänneksi korkeimman sarjatason. Kaudeksi 2012–2013 Carpi nousi historiansa ensimmäistä kertaa toiseksi korkeimmalle sarjatasolle eli Serie B:hen. Huhtikuussa 2015 joukkue varmisti nousunsa kaudeksi 2015–2016, ensimmäistä kertaa historiassaan, Italian korkeimmalle sarjatasolle Serie A:han.
Iisakin Jussin tupa
Iisakin Jussin tupa on Kauhavan Kosolanmäellä sijaitseva talonpoikaismuseo. Museoalueella on vuonna 1850 rakennettu kaksikerroksinen hirsinen etelä-pohjalaistyylinen päärakennus sekä ulkorakennuksina talli, kärrylato, lutti (luhti), kaksi vilja-aittaa, syytinkitupa, navetta, sauna, viljankuivaaja ja paja.
Lähistöllä sijaitsee myös 1850-luvulta peräisin olevan Kosolanmäen lainamakasiini joka toimii nykyisin näyttelytilana. Molempia ylläpitää Kauhava-Seura.
Serge Atakayi
Serge Atakayi-Mantata (s. 30. tammikuuta 1999 Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta) on kinshasankongolaissyntyinen suomalainen jalkapalloilija, jonka joukkue on Rangers FC. Hän on pelipaikaltaan on laitahyökkääjä.
Atakayi tuli Suomeen vuonna 2010 pelaamaan Helsinki Cupia kinshasankongolaisen joukkueensa kanssa. Hän jäi turnauksen jälkeen Suomeen ja asui Oravaisissa vuoteen 2013 asti pelaten paikallisessa Oravais IF:ssä. Vuonna 2013 Atakayi muutti Pietarsaareen ja siirtyi pelaamaan FF Jaron junioreihin. Kaudella 2014 Atakayi oli kahdesti Jaron edustusjoukkueen vaihtopenkillä ja yhtä monta kertaa seuran farmijoukkueen, Kakkosessa pelaavan Jakobstads BK:n vaihtopenkillä. Talvella 2015 Atakayi pelasi neljä ottelua Jaron paidassa Liigacupissa. Debyytti Veikkausliigassa tapahtui huhtikuussa 2015 Tampereen Ilvestä vastaan Atakayin tullessa vaihdosta kentälle Jonas Emetin tilalle. Avausmaalinsa Veikkausliigassa Atakayi teki toukokuussa 2015 HIFK Fotbollin verkkoon. Näin ollen hänestä tuli historian nuorin Veikkausliigan maalintekijä 16 vuoden ja 107 päivän iässä. Atakayi jatkoi uraansa Jarossa joukkueen pudottua Ykköseen. Atakayi kävi kesällä 2016 skotlantilaisen Glasgow Rangersin testissä ja onnistuikin saamaan sopimuksen.
Atakayi on käynyt neljästi englantilaisseura Fulhamin testileirillä.
Atakayi debytoi Suomen alle 15-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen paidassa elokuussa 2014 Ruotsia vastaan. Hänellä ei vielä tuolloin ollut Suomen kansalaisuutta, mutta hän sai peliluvan, sillä kyseessä oli vain ystävyysottelu. Atakayilla on mahdollisuus edustaa A-maajoukkuetasolla joko Suomea tai synnyinmaataan Kongon demokraattista tasavaltaa. Hän sai Suomen kansalaisuuden vuonna 2016.
Niccolò de’ Niccoli
Niccolò de’ Niccoli (1364 Firenze – 22. tammikuuta 1437 Firenze) oli italialainen renessanssin humanisti ja antiikin käsikirjoitusten keräilijä. Tekstejä jäljentäessään hän on kehittänyt useita aakkoslajeja, esimerkiksi kursiivin.
Niccoli käytti 1300-luvun lopulta alkaen runsaasti varoja hankkiakseen antiikin käsikirjoituksia. Keräilijäkumppanina hänellä oli Poggio Bracciolini, joka teetti teksteistä jäljennöksiä Cosimo de’ Medicin kirjureiden käyttämällä kirjoitustyylillä, minuskelilla. Niccoli keksi, että tekstien jäljentäminen olisi nopeampaa, jos kirjoitusta yksinkertaistettaisiin. Näin syntyi kursiivi. Sen avulla voitiin myös "kursivoida" haluttuja tekstin kohtia.
Tekstit tulivat tunnetuiksi, kun Cosimo avasi Firenzeen Euroopan ensimmäisen julkisen kirjaston vuonna 1437. Samana vuonna kuolleen Niccolin kokoelma asetettiin sinne kaikkien luettavaksi. Kirjapainotaidon kehittyessä siirryttiin 1400-luvulla irtokirjasimiin, joihin otettiin mallia renessanssihumanistien käsin kirjoittamista teksteistä. Näin Niccolin aakkoslajit levisivät yleiseen käyttöön.
Soyosanin asema
Soyosanin asema (, hanja 逍遙山驛, ) on metroasema Dongducheonissa, Etelä-Koreassa. Se on nimetty läheisen Soyosan-vuoren mukaan, jonka juurella sijaitsee Yhdysvaltain maavoimien Camp Casey-sotilastukikohta. Matka Soyosanista Soulin asemalle kestää noin 78 minuuttia. Aseman kautta kulkee Gyeongwon-linja ja Soulin metron linja 1.
Asema avattiin liikenteelle 11. tammikuuta 1976 ja asemarakennus saatiin valmiiksi 21. syyskuuta 1982. 24 vuotta myöhemmin 7. toukokuuta 2006 asemarakennus suljettiin ja tilapäinen rakennus pystytettiin sen tilalle. Samalla Soulin metron linjaa 1 laajennettiin pohjoiseen Dongducheonin kaupungin läpi ja Soyosanista tuli sen pohjoinen pääteasema uuden asemarakennuksen valmistuttua 15. joulukuuta 2006.
Totojärvi
Totojärvi on Varsinais-Suomessa Laitilan Torrella oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistöön.
Järven pinta-ala on 0,75 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Siihen laskee yksi metsä ja pelto-oja. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 2,1 kilometriä pitkä laskuoja Sirppujokeen. Järvellä on on 460 metriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin kallio- ja moreenipohjaista metsämaastoa, joka on rannassa soistunutta. Länsipuolella on järveä isompi pelto. Rannoille on rakennettu yksi loma-asunto.
Hallun allas
Hallun allas oli Sakari Hinnerin esittämän päättelyn mukaan muinainen järviallas Varsinais-Suomessa Laitilassa. Muinainen järvi kuului nykyisen Sirppujoen vesistön keskiosan alueeseen ja oli eräs Sirppujoen uoman järvistä.
Hallun allas on myöhäinen nimitys luonnonhistoriallisten ja historiallisten vaiheiden kuvailemiseen. Hallun kylä sijaitsee juuri Hallun altaan kohdalla, mikä on ollut luonteva nimeämisperuste. Muinaisen Valkojärven ja Hallun altaan välistä jokiosuutta on kutsuttu Pihmonjoeksi.
Roomalaisella rautakaudella nykyisen kuivatetun Valkojärven paikalla oleva laaja peltoaukea oli merenlahti, jonne johti kaksi salmea. Eteläinen salmi maatui viimeiseksi, jolloin merenlahti muuttui järveksi, kun merenpinta laski niin sanotun "Nanson kynnyksen" alapuolelle. Yläpuolelle jäänyt järvi madaltui sitä mukaa, kun virtaus kulutti Nansion kynnystä. Yläpuolelle syntyneitä suuria järviä olivat Valkojärvi, Peräjärvi, Hankeranjärvi ja Ruotjärvi. Kynnyksen alapuolelle jäi merenlahti, joka maankohoamisesta johtuen madaltui ja kuroutui järveksi. Tämä lyhytikäinen järvi madaltui nopeasti suoksi, jonka jäänteeksi muodostui Hallun allas. Pieni jäänne Hallun altaasta näkyi vielä vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa, jossa sen yläpää sijaitsi Kylähiisin koillispuolella, nykyisen Uudenkaupungin ja Laitilan välisen rajan ja kantatien 43 välissä, ja alapää sijaitsi Hallussa Kekkomäen kohdilla . Allas oli jokea huomattavasti leveämpi vesiallas, joka seurasi joen uoman kulkua.
Vuonna 1928 käsiteltiin Hallun ja Kylähiiden kylien vesijättömaiden jakoa.
Asesepän paja
Asesepän paja on Ilomantsin Naarvan kylässä sijaitseva museo. Museo sijaitsee vuonna 1790 valmistuneessa pajarakennuksessa jonka rakensi Kainuusta Naarvaan muuttanut seppä Moilanen.
Viimeinen pajaa käyttänyt Moilasen suvun seppä oli Juho Moilanen (1876–1971) joka oli sekä aseseppä että tavallinen kyläseppä. Moilanen teki sepän töitä 1950-luvulle saakka. Tämän jälkeen Ilomantsi-seura ry teki pajasta museon joka on nykyisin avoinna sopimuksen mukaan.