hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Finnhits 8
Finnhits 8 on suomalaisia iskelmiä sisältävän Finnhits-kokoelmalevysarjan vuonna 1978 ilmestynyt kahdeksas osa.
A-puoli
B-puoli
Blue Lake Communications
Blue Lake Communications Oy (aikaisempi nimi Savonlinnan Puhelin Oy) on Savonlinnan seudulla toimiva tietoliikennealan yritys. Sen palveluihin kuuluu alan koko kirjo tietoliikenneyhteyksistä ja viihdepalveluista aina laajoihin tietotekniikan yritysratkaisuihin.
Yhtiön juuret ovat Savonlinnan seudun puhelinliiketoiminnassa.
Blue Lake Communications Oy on osa BLC-konsernia ja kuuluu Finnet-ryhmään.
Kolmas Englannin–Hollannin sota
Kolmas Englannin–Hollannin sota (, ) käytiin vuosina 1672–1674 Englannin kuningaskunnan ja Alankomaiden tasavallan välillä. Se oli osa Englannin ja Hollannin välisiä sotia ja samalla osa Ranskan ja Hollannin välistä sotaa.
Englanti liittyi Ranskan hyökkäykseen Hollantiin, mutta se sai tarpeekseen satamien saartamisesta Michiel de Ruyterin johtamien hollantilaisten voitettua neljä taistelua.
Jääpallon SM-sarja 1944
Jääpallon Suomen mestaruudesta vuonna 1944 pelattiin jatkosodasta huolimatta. Asemasotavaihe mahdollisti cup-muotoisen kilpailun järjestämisen. Kilpailuun osallistui 21 joukkuetta. Mukana oli myös yksi joukkue TUL:stä, Viipurin Toverit. Takaisin vallatussa Viipurissa voitiin taas järjestää otteluita, ja Ilves ja Sudet saivat pelata kotikaupungissaan vielä yhden kauden. Viipurilaisjoukkueista Viipurin Toverit ja Sudet kuitenkin putosivat cupista jo ensimmäisellä kierroksella. Ilves selvisi välieriin voittamalla kotonaan Helsingin Hukat, joka koostui pääasiassa vanhoista Viipurin Palloseuran pelaajista. Ilveksen ja Hukkien ottelu jäi viimeiseksi Viipurissa pelatuksi jääpallo-otteluksi. Välierissä HIFK voitti Ilveksen 4-1. HIFK:n vastustaja loppuottelussa oli WP-35, Varkaudessa pelatun loppuottelun voitti jatkoajalla HIFK.
20.helmikuuta 1944 Varkaus
HIFK:n joukkue Herbert Lundström (mv), Pehr Lindholm, Frans Karjagin, Odert Forsstedt, Erik Åberg, Lars Green, Lasse Tiivola, Hans Byman, Leo Karjagin, Walter Svanström, Torsten Svanström, Paul Wanner, Sture Svanström ja Nils Öhrnberg.
Shy
Shy oli englantilainen hard rock -yhtye.
Yhtye toimi Trojan -nimen alla vuoteen 1983 asti, jonka jälkeen kitaristi Steve Harris muutti sen. Shyn perustajajäseniä Harrisin lisäksi olivat laulaja Tony Mills, basisti Mark Badrick, rumpali Alan Kelly ja kosketinsoittaja Paddy McKenna. Yhtyeen debyyttialbumi "Once Bitten... Twice Shy" julkaistiin vuonna 1983. Julkaisun jälkeen uusi basisti Roy Davies korvasi Badrickin.
Vuonna 1985 Shy teki levytyssopimuksen RCA Recordsin kanssa ja julkaisi toisen studioalbuminsa "Brave the Storm". Albumi oli menestys Englannissa ja Shy lähti kiertueelle Bon Jovin ja Twisted Sisterin kanssa. Shy teki kolmannen studioalbuminsa tuottaja Neil Kernonin kanssa Alankomaissa. "Excess All Areas" julkaistiin vuonna 1987 ja se nousi Top-75 -listalle kotimaassa. "Excess All Areas" on Shyn parhaiten menestynyt albumi. Neljäs studioalbumi "Misspent Youth" tehtiin yhteistyössä uuden levy-yhtiön, MCA Recordsin kanssa vuonna 1990. Mills jätti yhtyeen vuonna 1994, ja Jon Francis liittyi yhtyeeseen uudeksi laulajaksi, mutta lähti muutaman keikan jälkeen. Seuraavan albumin "Welcome to the Madhousen" lauluosuudet teki John Ward. Albumi julkaistiin vain Japanissa.
Vuonna 2000 Mills palasi takaisin ja kaksi vuotta myöhemmin "Unfinished Business" -albumi julkaistiin. Kelly oli lähtenyt yhtyeestä, joten hänet korvasi Bob Richards. "Sunset and Vine" albumi vuonna 2005 toi yhtyeeseen toisen kitaristin Ian Richardsonin ja uuden kosketinsoittaja Joe Baskettsin. Mills jätti yhtyeen toisen kerran vuonna 2006, kun hän liittyi norjalaisen hard rock -yhtye TNTn riveihin. Kolmen vuoden päästä Shyn uudeksi laulajaksi oli valittu Lee Small. Viimeiseksi jäänyt studioalbumi "Shy" julkaistiin Escape Musicin kautta vuonna 2011. Steve Harris menehtyi aivokasvaimeen lokakuussa 2011. Yhtyeen mukaan Harris on korvaamaton, ja hänen tilalleen ei etsitä uutta kitaristia. Myös nykyinen kokoopano jäi yhtyeen viimeiseksi. Shy soitti viimeisen keikkansa lokakuussa 2014 Firefest -festivaaleilla, Englannissa. Keikalla esiintyi alkuperäinen laulaja Tony Mills.
66652 Borasisi
66652 Borasisi on Neptunusta kauempana Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli transneptuninen kohde. Se kuuluu Kuiperin vyöhykkeeseen ja on cubewano. Borasisin löysivät C. A. Trujillo, J. X. Luu ja D. C. Jewitt vuonna 1999. Ennen nimeämistään Borasisi tunnettiin väliaikaisella tunnuksella 1999 RZ. Borasisilla on myös kuu nimeltä Pabu. Borasisi ja Pabu saivat nimensä Kurt Vonnegutin kirjassa "Kissan kehto" esiintyviltä fiktiivisiltä Auringon ja Kuun jumaluuksilta, joista Borasisi on Aurinko.
Borasisin seuralainen Pabu on siihen itseensä verrattuna varsin suurikokoinen, ja täten ne muodostavatkin yhdessä kaksoispikkuplaneetan. Borasisi ja Pabu kiertävät toistensa ympäri elliptisillä radoilla, joiden inklinaatio ekliptikaan nähden on noin 54°. Borasisin Aurinkoa kiertävän radan inklinaatio on kuitenkin hyvin pieni, vain noin 0,56°. Systeemin massa on 3,7 +/-0,4 x10 kg (Borasisin arviolta (3,433 ± 0,027) x 10 kg ja Pabun (1,34 ± 0,27) x 10 kg), tiheys noin 1000 kg m ja albedo 477 nanometrissä 0,12 +/-0,01.
Jääpallon SM-sarja 1945
Jääpallon Suomen mestaruudesta 1945 pelattiin muutaman vuoden tauon jälkeen jälleen sarjamuotoisesti. Sarjaan osallistui 20 joukkuetta ja ne jaettiin neljään lohkoon, joiden voittajat pelasivat cup-muotoisen loppukilpailun mitaleista. Urheilun harrastaminen oli sodan jälkeisenä pula-aikana hankalaa kun kaikista varusteista oli pulaa, mutta erityisen hankala tilanne oli evakkoseuroille jotka menettivät sodassa kotikaupunkinsa. SM-sarjassa oli evakkoseuroja neljä. Viipurin Toverit ja Sudet asettuivat Helsinkiin. Viipurin Ilves siirtyi Tampereelle ja otti käyttöönsä nimen Ilves-Kissat. Ensolainen Ylä-Vuoksen Palloseura jatkoi toimintaansa Imatralla. Sarjamuotoisessa kilpailussa oli ensi kertaa mukana myös neljä TUL:n seuraa, Viipurin Toverit, Turun Pyrkivä, Pietarsaaren Into ja Varkauden Työväen Palloilijat. TUL:n seurat sijoitettiin eri lohkoihin. Viipurin Toverit oli ainoa joka pärjäsi omassa lohkossaan Palloliiton seuroja vastaan.
Lohkovoittajiksi selviytyivät HIFK, Hukat, WP-35 ja OPS. Helsingissä pelatussa välierässä OPS yllätti ennakkosuosikki HIFK:n. Varkaudessa pelatussa ottelussa WP-35 voitti Hukat. Loppuottelu pelattiin Oulussa, WP-35 ei antanut OPS:n yllättää vaan voitti toisen mestaruutensa. Oululaisille mitali oli ensimmäinen.
Lohkossaan viimeiseksi jäänyt Lappeenrannan Urheilu-Miehet säilytti sarjapaikkansa voitettuaan karsinnassa joulukuussa 1945 Mikkelin Palloilijat 14-0. Sarjasta pudotettiin TUL:n joukkueet.
25.2.1945 Oulu
WP-35:n joukkue: Pentti Antikainen (mv), Veikko Eronen, Artturi Jussila, Kauko Immonen, Aarni Sutinen, Heikki Karikoski, Martti Vepsäläinen, Arvo Heiskanen, Väinö Markkanen, Viljo Eronen, Vilho Kantanen, Veikko Tuomainen, Yrjö Jussila, Leo Huupponen ja Erkki Immonen. Valmentajana oli Hugo Hirki.
OPS:n joukkue: Olavi Haapakoski, Olavi Pyykkö, Leevi Leiviskä, Raine Vilen, Kalle Sohlo, Reino Arvola, Pentti Kamppila, Veikko Sohlo, Lauri Halonen, Joju Kilponen ja Toivo Suomalainen.
"Pääartikkeli: Jääpallon Suomensarja 1945"
Lohkojen voittajiksi selvisivät Helsingin Palloseura, Kuopion Pallo-Toverit ja Porin Kärpät. Näiden lisäksi myös Rauman Iirot nousivat mestaruussarjaan, josta pudotettiin vain TUL:n joukkueet Viipurin Toverit, Turun Pyrkivä, Pietarsaaren Into ja Varkauden Työväen Palloilijat.
Helokat
Helokat ("Pholiota") on helttasienisuku, jonka taksonomia on melkoisesti elänyt. Kyseessä on kuitenkin pääasiassa kannoilla kasvavia lahottajia. Suomessa arvioidaan kasvavan ainakin parikymmentä helokkalajia. Monet ovat suomuisia ja renkaallisia. Varsinaisia ruokasieniä ne eivät ole.
Schalke 04 Basketball
Schalke 04 Basketball on saksalainen koripalloseura Gelsenkirchenissä. Seura toimii FC Schalken alaisuudessa.
Seura syntyi 1960-luvulla, jolloin ASC Buer ja BG Buer yhdistyivät BG Eurovia Bueriksi. Vuonna 1974 Eurovia Buer siirtyi Schalken alaisuuteen. Schalke voitti koripallon 2. Bundesliigan vuosina 1977, 1982 ja 1984, mutta seura ei onnistunut nousemaan karsintojen kautta pääsarjaan. Vuonna 1988 seura nousi pääsarjaan, mutta putosi heti yhden kauden jälkeen. Tiukentuneen talouden takia Schalke putosi edelleen Regionalligaan vuonna 1994 ja myöhemmin vielä 2. Regionalligaan. 2000-luvulla seura nousi takaisin Regionalligaan ja vuonna 2004 Schalke pelasi jälleen 2. Bundesliigassa. Seura pelasi vielä kaudella 2008–2009 Pro A:ssa, mutta tippui kauden jälkeen Pro B:hen. Schalke ei ottanut pelipaikkaa Pro B:ssä vastaan, vaan siirtyi pelaamaan alasarjoihin.
Soikkoratamo
Soikkoratamo ("Plantago media") on ratamokasveihin ("Plantaginaceae") kuuluva monivuotinen ruoho. Sen lehdet kasvavat ruusukkeena maata vasten, ja kukka- ja siemenvarsi nousee pystynä noin 20-50 cm:n korkeuteen.
Jokseenkin harvinainen. Esiintyy niityillä, tienvierillä ja nurmikoilla. Kukat ovat lähes valkoisia. Vana on liereä. Lehdet ovat tavallisesti puikeita tai soikeita, ehyt- tai hieman hammaslaitaisia, ja pehmeäkarvaisia. Tähkä on palleromainen tai lieriömainen. Heteiden ponnet ovat valkoisia tai punertavia ja palhot ovat punertavia.
Vyömessinkiyökkönen
Vyömessinkiyökkönen eli messinkiyökkönen ("Diachrysia chrysitis") on keskikokoinen, varsin yleinen yöperhoslaji.
Vyömessinkiyökkönen on helposti tunnistettava perhonen. Siiven poikki kulkee kaksi leveää, metallinhohtoisen vihreää ja kiiltäväpintaista vyötä. Niiden väliin jäävä alue on vaalean ruskea, ja siinä erottuvat hyvin reunoiltaan tummanruskeat munuais- ja rengastäplät. Myös siipisuonet näkyvät helposti. Siiven kärkiosa on vaaleanruskea. Takasiivet ovat tasaisen harmaanruskeat. Keskiruumiin päällä on pitkistä karvoista muodostuva ruskea kaulus. Pää on oranssinruskea. Siipiväli on 34–40 mm.
Vyömessinkiyökkösen voi sekoittaa poikkimessinkiyökköseen ("Diachrysia tutti").
Vyömessinkiyökkösen levinneisyysalue ulottuu läntisestä Euroopasta ainakin Länsi-Siperiaan. Levinneisyysalueen itäraja on epäselvä, sillä Aasiassa esiintyy muutamia hyvin samankaltaisia lajeja. Suomessa vyömessinkiyökköstä tavataan ainakin Etelä-Lapin korkeudelle saakka, pohjoisempana se tosin harvinaistuu. Perhoset lentävät kesäkuun puolivälistä elokuun puoleen väliin. Toisen sukupolven yksilöitä voidaan tavata lokakuulle saakka.
Laji viihtyy hyvin monenlaisissa elinympäristöissä, mutta etenkin kulttuuriympäristöissä kuten pihoilla, puutarhoissa ja viljelysmailla. Vyömessinkiyökkönen on huomattavan runsaslukuinen, ja perhosia voi sopivalla paikalla tavata erittäin runsaasti. Vuotuista vaihtelua yksilömäärässä on, mutta huonoinakin vuosina laji on yleinen. Toukka koteloituu kasvillisuuteen tai maanpinnalle tekemänsä vaalean kotelokopan sisään. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.
Toukka syö erityisesti nokkosta ("Urtica dioica"), mutta kelpuuttaa myös monet muut ruohovartiset kasvit.
Perttu Hietanen
Perttu Pekka Juhani Hietanen (s. 1950) on porvoolainen säveltäjä.
Hietanen tunnetaan erityisesti Eino Leinon runoihin 1970-luvulla tekemistään sävellyksistä. Vesa-Matti Loiri levytti laulut kolmelle albumille vuosina 1978, 1980 ja 1985. Hän on säveltänyt paljon myös elokuvamusiikkia, etenkin porvoolaisen elokuvantekijän Petteri Saarion dokumentteihin.
Perttu Hietasen viime aikojen töitä ovat Porvoossa esitetyt "Balladi Suomen sodasta" (2004), joka sisältää Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoiden" runoja porvoolaisten laulajien ja muusikoiden tulkitsemina, sekä "Niin muistan" (2007), joka sisälsi useiden suomalaisten runoilijoiden tekstejä lähinnä Suomen sisällissodan ajalta ja aiheista.
Jääpallon SM-sarja 1946
Jääpallon Suomen mestaruudesta 1946 pelattiin 20 joukkueen nelilohkoinen sarja, jossa lohkovoittajat lopuksi ratkaisivat mitalien kohtalon. Palloliitto ja Työväen Urheiluliitto eivät jatkaneet enää yhteistyötään, ja TUL:n joukkueet oli pudotettu pois sarjasta. Uusina joukkueina niiden tilalle oli Suomensarjasta noussut Porin Kärpät, Rauman Pallo-Iirot, Helsingin Palloseura ja Kuopion Pallotoverit. 
WP-35 voitti kolmannen mestaruutensa. Loppuottelussa se voitti HJK:n, jolle mitali on sen jääpallohistorian viimeisin.
Lohkojen viimeiset putosivat sarjasta. Tilalle nousivat Pargas IF, Hämeenlinnan Pallokerho, Vaasan Pallo-Veikot ja Mikkelin Palloilijat.
24.2.2012 Helsinki
WP-35:n joukkue: Pentti Antikainen (mv), Väinö Markkanen, Viljo Eronen, Artturi Jussila, Aarni Sutinen, Veikko Eronen, Martti Nyyssönen, Yrjö Jussila, Vilho Kantanen, Kauko Immonen, Martti Vepsäläinen, Veikko Tuomainen ja Arvo Heiskanen. Valmentajana oli Hugo Hirki.
Leo Einesalo, Kalervo Tirri, Toivo Lievonen, Pentti Saares, Väinö Puhakka, Veikko Tarkiainen, Unto Rytkönen, Aarre Lievonen, Viljo Salakka, Niilo Miettinen, Eero Tuullas.
Augustinus Tumaole Bane
Augustinus Tumaole Bane OMI (s. 14. elokuuta 1947) on lesotholainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 23. tammikuuta 1977 ja nimitettiin Leriben hiippakunnan piispaksi 30. kesäkuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paul Khoarai, jota avustivat Evaristus Thatho Bitsoane ja Bernard Mohlalisi.
Gerard Tlali Lerotholi
Gerard Tlali Lerotholi OMI (s. 12. helmikuuta 1954) on lesotholainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 3. tammikuuta 1982 ja nimitettiin Maserun arkkihiippakunnan arkkipiispaksi 30. kesäkuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernard Mohlalisi, jota avustivat Evaristus Thatho Bitsoane ja Sebastian Koto Khoarai.
Lerotholi on seminaarin ja Lesothon kansallisen yliopiston professori.
Vata
Vata ("Myosoton aquaticum") on kosteitten paikkojen valkokukkainen kohokkikasvi. Vata on sukunsa "Myosoton" ainoa laji.
Yksi- tai monivuotinen vata kasvaa 15–40 cm korkeaksi. Hauras kasvi on rento tai koheneva ja usein runsashaarainen. Varsi on alaosasta kalju, yläosasta nystykarvainen. Tummanvihreät lehdet ovat leveitä, 2–8 cm pitkiä, hertta- tai tylppätyvisiä ja varren yläosassa ruodittomia ja nystykarvaisia. Kukinto on harsu, tukilehdet ovat vihreitä. Sekä verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Verholehdet ovat tylppiä, kauttaaltaan nystykarvaisia ja himmeitä. Valkoiset, lähestyveen asti kaksihalkoiset terälehdet ovat verholehtiä pitempiä. Emiö on tavallisest viisivartaloinen, heteitä on 10 kappaletta. Suomessa vata kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on kota, joka aukeaa viidellä matalasti halkoisella liuskalla.
Vata muistuttaa suuresti toista kohokkikasvilajia, lehtotähtimöä ("Stellaria nemorum").
Vataa tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Irlantia, Skotlantia, Islantia sekä Fennoskansdian ja Venäjän pohjoisosia. Aasian puolella levinneisyysalue on hajanaisempi. Siellä sitä tavataan muun muassa Länsi-Siperiassa, Iranissa, Turkissa, Kiinassa, Korean niemimaalla ja Japanissa. Vata on levinnyt ihmisen mukana myös Yhdysvaltain koillisosiin. Suomessa vata on jokseenkin harvinainen laji. Varmimmin sitä tapaa Etelä-Suomessa, jossa se on alkuperäislaji. Tuloskaslajina vataa on tavattu myös Pohjanlahden rannikkokaupungeissa ja Kainuussa.
Vataa esiintyy lehtokorvissa, rantapensaikoissa ja sorarannoilla, toisinaan tulokkaana myös ojanvarsilla, jouto- ja viljelymailla, kaatopaikoilla ja satamissa.
Jääpallon SM-sarja 1947
Jääpallon Suomen Palloliiton mestaruudesta 1947 pelattiin 20 joukkueen nelilohkoinen sarja, jossa lohkovoittajat lopuksi ratkaisivat mitalien kohtalon. Mestaruuden voitti WP-35. Ensimmäisen kerran Suomen mestaruus ratkaistiin liittojen Palloliitto-Työväen Urheiluliitto mestareiden välisessä loppuottelussa. WP-35 voitti ottelussa Porin Pallo-Toverit ylivoimaisesti.
Gualtiero Sigismondi
Gualtiero Sigismondi (s. 25. helmikuuta 1961) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1986 ja nimitettiin Folignon hiippakunnan piispaksi 3. heinäkuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Chiaretti, jota avustivat Giuseppe Betori ja Arduino Bertoldo. Sigismondi asetettiin virkaansa 5. lokakuuta.
Fuengirolan rautatieasema
Fuengirolan rautatieasema on Cercanías Málaga -lähijunien asema Fuengirolassa Espanjan Andalusiassa. Se on Málagasta Fuengirolaan kulkevan linjan C-1 pääteasema, mutta linjaa on suunniteltu jatkettavaksi länteen Esteponaan. Fuengirolan asema on maanalainen.
Amor-asteroidit
Amor-asteroidit ovat joukko radallansa Maata lähelle tulevia asteroideja, joiden pienin etäisyys Auringosta on enemmän kuin Maan keskietäisyys, mutta vähemmän kuin Marsin. Amor-asteroidien radat eivät leikkaa Maan rataa, mutta ne tulevat silti melko lähelle Maata. Amorit ovat saaneet nimensä vuonna 1932 löydetyn 1221 Amorin mukaan, vaikka joitain ryhmän jäseniä oli löydetty jo ennen sitä. 433 Eros oli esimerkiksi löydetty jo vuonna 1898. Suurin Amor-asteroidi on 1036 Ganymed, jonka läpimitta on noin 32 kilometriä. Sen keskietäisyys Auringosta on noin 2,66 AU:ta.
Oheisessa taulukossa on lueteltuna muutamia Amor-ryhmän asteroideja.
( * ) Numeroitu, mutta ei vielä nimetty
Antti Hassi
Antti Wilhelm Hassi (s. 28. joulukuuta 1931 Jämsä) on Taideteollisen korkeakoulun rehtori ja professori emeritus.
Hassi toimi kuvaamataidon opettajana ja taidemaalarina vuosina 1953–1971. Hän aloitti periodiopettajana Yleisradion ammattiopistossa 1962 sekä Helsingin ja Tampereen yliopistoissa aina vuoteen 1985. Hän toimi Taideteollisen oppilaitoksen (nykyinen Taideteollinen korkeakoulu) maalauksen, piirustuksen ja yleisen sommittelun tuntiopettajana sekä taiteellisen johtajan assistenttina vuosina 1958–1962. Hassi toimi Taideteollisen oppilaitoksen yliopettajana 1971–1973 sekä Taideteollisen korkeakoulun taidekasvatuksen professorina 1973–1983. Hassi vaikutti vahvasti Lahden Muotoiluinstituutin perustamiseen, toimi Lahden taideoppilaitosten suunnittelijana 1970–1971 sekä Muotoiluinstituutin rehtorina vuosina 1983–1994.
Hassi on tehnyt arvokasta työtä muotoilun ja taidekasvatuksen aseman vahvistamiseksi. Hassilla on laaja-alainen näkemys taidekasvatuksen ja muotoilun tärkeydestä ja hänellä on myös taito esittää asiansa kuulijaa ja lukijaa herättävällä tavalla. Antti Hassi on valovoimainen ja palavasieluinen taidekasvatuksen ja taideopetuksen sekä muotoilun yhteiskunnallisen merkityksen puolestapuhuja.
Eläkkeelle jäätyään Hassi on suunnitellut ja käynnistänyt Muotoilun tutkimuslaitoksen ja toiminut sen johtajana vuosina 1995–2000. Hän on edelleen mukana hankkeissa, joissa pyritään parantamaan taidepedagogiikan tasoa ammatillisessa opetuksessa ja samalla taiteilijoiden ja muotoilijoiden suhtautumista pedagogiikkaan. Hassi palkittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsenyydellä 2009.
Professori Osmo Hassi (1921–2018) oli hänen veljensä.
Suomentähtimö
Suomentähtimö eli idänluhtatähtimö ("Stellaria fennica", syn. "S. palustris" var. "fennica") monivuotinen, valkokukkainen kohokkikasvilaji. Suomessa suomentähtimö on luokiteltu silmälläpidettäväksi lajiksi.
Suomentähtimö kasvattaa 10–30 cm korkean hennon, kohenevan ja karhean varren. Väriltään kasvi on vihreä, kellanvihreä tai hennosti sinivihreä. Lehtilaidoissa on karheita nystermiä. Muodoltaan lehdet ovat lähes tasasoukkia, ulospäin ja yläviistoon siirottavia, ja ne ovat 5–25 mm pitkiä. Kukinto on kaksihaarainen, pitkä, harsu viuhko, jossa kukkia on tavallisesti 2–12 kappaletta. Joskus viuhko on muuntunut yksikukkaiseksi. Kukinnon tukilehdet ovat kaljuja. Sekä verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Verholehdet ovat 3–5 mm pitkiä, kaljuja ja leveälti kalvolaitaisia. Valkoiset terälehdet ovat syvään halkoisia ja 4,7–7 mm pitkiä. Heteiden ponnet ovat 0,4–0,8 mm pitkiä, emiö on kolmilehtinen. Suomessa suomentähtimö kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti avautuva, lyhyt kota. Siemenet ovat 0,9–1,2 mm pitkiä.
Suomentähtimö muistuttaa suuresti luhtatähtimöä ("Stellaria palustris"), ja aikaisemmin se luokiteltiinkin tämän muunnokseksi tai alalajiksi. Suomentähtimö risteytyy toisinaan toisen lähilajin, heinätähtimön ("Stellaria graminea") kanssa.
Suomentähtimö on mantereinen taigakasvi. Sen levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian itäosista Keski-Siperiaan. Lisäksi sitä tavataan myös Altain alueella. Suomessa lajia tavataan Järvi-Suomen alueella Etelä-Karjalasta ja Keski-Suomesta aina Keski-Lappiin. Runsaimmin lajia tavataan Kemijokivarressa Keski-Lapissa sekä pohjoisessa Keski-Suomessa Pihtiputaalla ja Viitasaarella. Varsinkin Lapissa esiintyy runsaasti lajin risteymää heinätähtimön kanssa. Suomentähtimö on todennäköisesti Suomessa tunnettua yleisempi, sillä monet esiintymät on tunnettu varsin lyhyen aikaan. Esimerkiksi pohjoisen Keski-Suomen yli 60 esiintymästä lähes kaikki on tehty 1990-luvulla tai myöhemmin.
Suomentähtimö kasvaa jokien ja järvien luhtarannoilla ja -pensaikoissa, lähdepurojen varsilla, ojissa ja turvekuopissa. Kasvupaikat ovat hyvin usein avoimia ja ravinteita tuoville tulvilla alttiita.
Takauma (narratologia)
Takauma eli takautuma on romaanissa, elokuvassa tai muussa fiktiossa jakso, jossa kerronnassa siirrytään ajassa taaksepäin. Takaumaa voidaan käyttää esimerkiksi syventämään taustatarinaa tai jonkin henkilöhahmon luonnetta.
Eripituiset takaumat () ovat elokuvakerronnassa tavallisia. Joskus valtaosa teoksesta kerrotaan takauman muodossa, ympärillään vain lyhyt kehyskertomus tarinan alussa ja ehkä myös lopussa. Elokuvissa tavallisin siirtymä kehyskertomuksesta takaumaan on sellainen, missä henkilöhahmo kertoo menneisyydestään, ja siitä leikataan ajassa taaksepäin muistelmaosuuteen esimerkiksi niin, että hahmon puhe jatkuu takauman kertojanäänenä. Lopussa kehyskertomukseen eli elokuvan nykyhetkeen voidaan palata, kuten Billy Wilderin elokuvassa "Nainen ilman omaatuntoa" (1944) tai Rob Reinerin lapsuusmuistelossa "Stand by Me – viimeinen kesä" (1986).
David Bordwell jakaa takaumat "hahmokeskeisiin" ja "ulkopuolisiin" takaumiin. Hahmokeskeinen eli subjektiivinen takauma on henkilökohtainen muisto, jonka henkilöhahmo kokee tai kertoo elokuvan aikana. Subjektiivisuus edellyttäisi, ettei takaumassa näytetä asioita, mitä takaumaa kertova hahmo ei ole ollut todistamassa, mutta näin kuitenkin usein tehdään. Ulkopuolinen eli objektiivinen takauma ei ole sidottu mihinkään hahmoon vaan siinä tarina vain siirtyy ajassa taaksepäin.
Subjektiivisen takauman muunnelma on "valheellinen takauma", joka osoittautuu tarinan edetessä epätodeksi. Hitchcock elokuvassa "Esirippu laskee" (1950) todistaja kertoo rikoksesta, joka nähdään hänen subjektiivisena takaumanaan. Lopussa paljastuu, että nähty takauma olikin valhetta. Akira Kurosawan "Rashomon" (1950) rakentuu neljän eri silminnäkijän erilaisista kertomuksista samasta menneestä tapahtumasta.
Hiukkajärvi
Hiukkajärvi on Kauhajoella Päntäneen kylässä sijaitseva järvi. Kooltaan se on varsin pieni, vain 0,15 km. Järvi kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen. Järven ympäristö on kaikkineen luonnoltaan karu kangasmaisemaan sijoittuva järvi, mutta silti hyvän hiekkarannan johdosta se on asiallisessa kunnossa halukkaiden käyttöön. Hiukkajärven rannassa sijaitsee myös Päntäneen metsästysseuran omistama maja, mutta se ei ole esteenä yksityishenkilöiden virkistyskäytölle.
Cubus
Cubus on norjalainen vaatekauppaketju. Ketjun omistaa Varner-Gruppen, johon kuuluu myös Dressmann, Dressmann XL, BikBok, Solo, Urban, Vivikes, Volt ja Carlings. Cubus toimii niin sanotun pikamuodin kentällä, jonka muita toimijoita ovat muun muassa Gina Tricot, H&M ja Zara.
Luminus Arena
Luminus Arena, vuosina 2007–2016 nimeltään Cristal Arena, sitä ennen het Fenixstadion, on jalkapallostadion, joka sijaitsee Belgiassa Genkissä. Stadion on avattu 1999 ja sitä on kunnostettu ja laajennettu kertaalleen vuonna 2007. Sen nykyinen yleisökapasiteetti on 24 956 ja se toimii paikallisen jalkapalloseura KRC Genkin kotikenttänä.
Stadion on isännöinyt myös Belgian maajoukkueen otteluita.
Finnhits (albumi)
Finnhits (tunnetaan myös epävirallisella nimellä "Finnhits 1") on suomalaisia iskelmiä sisältävän Finnhits-kokoelmalevysarjan ensimmäinen osa, joka ilmestyi vuonna 1974. Levyn kappaleet ovat vuosilta 1971–1974.
Levy nousi Mitä Suomi soittaa -listan kärkeen vuoden 1974 maaliskuussa ja se piti kärkitilaa hallussaan myös huhtikuun listalla.
A-puoli
B-puoli
Bulldozer (yhtye)
Bulldozer on speed/black metal -yhtye Milanosta, Italiasta ja se oli aktiivinen 1980-luvulta 1990-lukuun. Pitkän tauon jälkeen yhtye on jatkanut toimintaansa 2008 vuodesta eteenpäin.
Ville Ylinen
Ville Ylinen (s. 5. heinäkuuta 1984 Seinäjoki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkäävä keskikenttäpelaaja, mutta pystyi pelaamaan myös oikealla laidalla.
Pelaajauransa hän aloitti TP-Seinäjoen riveissä. Sieltä hän siirtyi VIFK:n vahvuuteen kaudeksi 2006 ja pelasi kaudet 2007-2008 Veikkausliigaa Vaasan Palloseurassa. Kaikkiaan hän pelasi Veikkausliigassa 28 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Veikkausliigassa vietettyjen kahden kauden jälkeen hän siirtyi FC Kiiston kautta takaisin kotikaupunkiinsa ja pelasi viimeksi Kakkosessa SJK:n riveissä.
Phyllis Haver
Phyllis Haver, oikealta nimeltään Phyllis O’Haver, (6. tammikuuta 1899 Douglass, Kansas – 19. marraskuuta 1960 Canaan, Connecticut) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Phyllis Haver syntyi Phyllis O’Haveriksi Douglassissa, Kansasissa James Hiram Haverin (1872–1936) ja tämän vaimonsa Rose Gunterin (1879–1920) lapseksi. Kun Phyllis oli nuori, hänen perheensä muutti silloiseen vähän yli puolen miljoonan asukkaan Los Angelesin kaupunkiin, Kaliforniaan. Haver kävi Los Angeles Polytechnic High Schoolia. Valmistuttuaan koulusta Haver säesti pianolla uusia mykkäelokuvia paikallisissa elokuvateattereissa.
Haver koekuvattiin komediaelokuvaa varten tuottajan Mack Sennettin hetken mielijohteesta. Sennett palkkasi Haverin hänen alkuperäisiin "Bathing Beautiesiin". Seuraavina vuosina hän näytteli naispääosia Sennett Studiosin mykkäelokuvissa. Hänestä oli tullut vuoteen 1917 mennessä johtavia komedienneja.
Sennett Studiosilla Haver näytteli ensimmäistä kertaa Roxie Hartin roolia "Chicago"-näytelmän elokuvaversiossa "Intohimojen syleilyssä", joka ilmestyi vuonna 1927. Hänen vastanäyttelijänään oli unkarilainen elokuvanäyttelijä Victor Varconi. Yksi kriitikko kehui hänen näyttelysuoritustaan "hämmästyttävän hienoksi" ja lisäsi vielä, että Haver "tekee tästä tragedian ja komedian yhdistelmästä viihdyttävimmän teoksen".
Haver esiintyi vuoden 1928 komediaelokuvassa "Sukupuolten taistelu", jonka ohjasi D. W. Griffith. Seuraavana vuonna Haver näytteli Lon Chaneyn kanssa tämän viimeisessä mykkäelokuvassaan "".
Haver vetäytyi varhaiseläkkeelle 31-vuotiaana elokuvateollisuudesta kahden äänielokuvan jälkeen vuonna 1930. Haverin viimeiseksi elokuvaksi jäi romanttinen draama "She Couldn't Say No". Haver esiintyi omana itsenään 24 vuotta myöhemmin uransa päätyttyä televisiossa, sarjassa "This Is Your Life" vuonna 1954.
Phyllis Haver meni vihille newyorkilaisen miljonääri William Seemanin kanssa vuonna 1929. Heidän häissään vieraili New Yorkin silloinen pormestari James J. Walker. He erosivat vuonna 1945 16 aviovuoden jälkeen. Heillä ei ollut lapsia.
Haver vietti loppuelämänsä eläkettään viettäen Sharonin kaupungissa, Connecticutissa. Hän kuoli 61-vuotiaana barbituraattimyrkytykseen eli unilääkkeiden yliannostukseen kotonaan Canaanin kaupungin Falls Villagessa, Connecticutissa 19. marraskuuta 1960. Viranomaisten mukaan hän oli tehnyt itsemurhan. Haver tuhkattiin ja tuhkat siroteltiin ympäri New Yorkin kaupunkia.
Toni Hahto
Toni Hahto (s. 7. huhtikuuta 1982 Vaasa) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitalinkki, mutta on pelannut myös laitapuolustajana.
Hahto on edustanut suurimman osan urastaan Vaasan Palloseuraa. Hän on pelannut Veikkausliigassa kaikkiaan 115 ottelua ja tehnyt niissä 6 maalia.
Janne Ahola
Janne Ahola (s. 1. kesäkuuta 1987 Seinäjoki) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on maalivahti. Juniorivuosinaan hän aloitti jalkapallon pelaamisen Sepsi-78:n ja TP-Seinäjoen riveissä. Hän on pelannut myös A-nuorten SM-sarjaa VIFK:n riveissä. Aikuisten tasolla hän ehti pelata yhden kauden TP-Seinäjoen riveissä Kakkosta, jonka jälkeen hän liittyä VPS:n miehistöön kaudeksi 2007. Pelaavaan kokoonpanoon hän on päässyt vain harvoin, mutta pääsi kokeilemaan Veikkausliigan tunnelmaa heti ensimmäisellä kaudellaan vaasalaisseuran riveissä. Ahola on myös päässyt edustamaan Suomea nuorten maajoukkueessa.
Paul Eriksson (jääkiekkoilija)
Paul Eriksson (s. 26. huhtikuuta 1991 Gävle, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa try-outilla Mestis-joukkue HC Keski-Uusimaassa. Hän laukoo oikealta ja on pelityyliltään hyökkäävä puolustaja. Erikssonin vahvuuksiin kuuluu kiekollinen peli ja pelirohkeus. Hänen heikkouksiin kuuluu ajoittainen yli-innokas hyökkäyspään pelaaminen, eikä Eriksson ole myöskään kovin isokokoinen. Juhani Tamminen on verrannut häntä Sami Vataseen. Erikssonin isä on ruotsalainen ja äiti venäläinen.
Eriksson aloitti jääkiekon omien sanojensa mukaan noin neljävuotiaana Djurgårdens IF:ssä. Hän voitti joukkueessa J18 Allsvenskanin mestaruuden vuonna 2008, jonka jälkeen Eriksson siirtyi Södertälje SK:hon kaudeksi 2008–2009. Seuraavalla kaudella 2009–2010 hän pelasi myös neljän ottelun verran IF Björklövenin J20-joukkueessa. Helmikuussa 2010 Eriksson siirtyi I-divisioonaan ja Lycksele SK:n joukkueeseen, jossa hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä.
Kaudeksi 2010–2011 Eriksson siirtyi Timrå IK:n J20-joukkueeseen, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 7+17=24. Eriksson sijoittui J20 SuperElitin puolustajien pistepörssissä kuudenneksi Djurgårdens IF:n Carl Ackeredin kanssa. Samalla kaudella hän pelasi myös kaksi ottelua Timrån Elitserien-joukkueessa sekä yhden ottelun lainalla I-divisioonajoukkue Kovlands IF:ssä marraskuussa 2010.
Heinäkuussa 2011 Eriksson siirtyi try-outille Mestis-joukkue TuToon. Hän sai elokuussa "training campin" jälkeen kauden 2011–2012 kattavan jatkosopimuksen. Eriksson ei kuitenkaan vastannut häneen kohdistuneisiin odotuksiin ja lähti joukkueesta joulukuussa 2011. Tammikuussa 2012 Eriksson siirtyi loppukaudeksi Venäjän nuorten sarjassa, MHL:ssä pelaavaan Olimpija Kirovo-Tšepetskiin. Saman vuoden elokuussa hän teki try-out -sopimuksen Mestiksen nousijajoukkue HC Keski-Uusimaan kanssa.
Lumouksen haihtuminen
Lumouksen haihtumisella (, ) tarkoitetaan yhteiskuntatieteissä mystiikan kulttuurista rationalisointia ja devalvaatiota, joka ilmenee nykyaikaisessa yhteiskunnassa. Termin kehitti alun perin Max Weber kuvaamaan modernisoitua, byrokraattista ja maallistunutta länsimaista yhteiskuntaa, jossa tieteellinen ymmärrys on paljon arvostetumpaa kuin uskomus, ja missä prosessit on suunnattu kohti rationaalisia tavoitteita.
Craig Thomson
Craig Thomson on seuraavien henkilöiden nimi:
Kevin Korjus
Kevin Korjus (s. 9. tammikuuta 1993 Tallinna, Viro) on virolainen moottoriurheilija. Hän on toiminut aikaisemmin Lotus F1 Team -tallin testikuljettajana. Korjuksen isä Aivar Korjus oli sidecarcross-kuljettaja.
Hän aloitti uransa kartingissa vuonna 2006 sijoittuen kuudenneksi Rotax Max Euro Challenge -sarjassa. Seuraavana vuonna hän voitti Viron sarjan mestaruuden, Baltic Junior -mestaruuden ja Rotax Max -finaalin. Hän myös sijoittui toiseksi Euro Challenge -luokassa. Vuonna 2008 Korjus voitti Euro Challenge -sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän kilpaili Suomen Formula Renault -sarjassa sijoittuen toiseksi ja Formula Renault North European Zone -sarjassa sijoittuen kolmanneksi. Hän myös sijoittui neljänneksi Viron Formula Renault -sarjassa. Vuonna 2009 Korjus sijoittui viidenneksi FR2.0 NEC -sarjassa.
Vuonna 2010 Korjus voitti Eurocup Formula Renault -sarjan mestaruuden Koiranen Motorsport -tallissa. Hän myös sijoittui kahdeksanneksi NEC-sarjassa. Vuonna 2011 Korjus kilpaili Formula Renault 3.5 -luokassa ja sijoittui sarjan kuudenneksi. Korjus testasi marraskuussa Renaultin F1-autoa Abu Dhabin nuorten kuljettajien testeissä. Hänestä tuli näin ollen Marko Asmerin jälkeen toinen virolainen, joka on testannut F1-autoa. Hän ajoi samana vuonna myös Auto GP-sarjassa kaksi kilpailua. Korjus jatkoi FR 3.5 -sarjassa kaudella 2012. Hän vaihtoi Tech 1 Racing -tallista kesken kauden Lotus Charouz -tiimiin. Hän sijoittui sarjan 10:nneksi.
Vuonna 2013 Korjus siirtyi GP3-sarjaan ajaen Koiranen GP -tallissa. Hän ajoi heti avausviikonlopun aika-ajoissa nopeimmin, mutta hän oli saanut 10 lähtöruudun rangaistuksen, eikä hän päässyt lähtemään paalupaikalta. Toisessa kilpailussa hän ajoi maaliin toisena. Silverstonessa Korjus ajoi itsensä paalupaikalle, mutta jäi kilpailussa lopulta toiseksi. Korjus saavutti kaiken kaikkiaan neljä palkintosijaa sijoittuen loppupisteissä seitsemänneksi. Samana vuonna Korjus ajoi kolme kilpailua Euroopan Formula 3 -sarjassa saavuttamatta pisteitä.
Vuonna 2014 Korjus siirtyi European Le Mans Series -sarjaan.
Uhrilampaat (romaani)
Uhrilampaat () on Thomas Harrisin kirjoittama toinen Hannibal Lecter -aiheinen teos, joka julkaistiin vuonna 1988 ja suomennettiin vuonna 1989. Kirja on palkittu vuonna 1988 Bram Stoker -palkinnolla ja vuonna 1989 Anthony-palkinnolla.
Kirjasta on tehty myös samanniminen elokuva, joka voitti viisi Oscar-palkintoa.
Romaani sijoittuu 1980-luvun alkuun. Jack Crawford pyytää nuorta FBI-harjoittelijaa, Clarice Starlingiä laatimaan psykologisen profiilin sarjamurhaajasta ja sosiopaatista nimeltä Hannibal Lecter. Crawford uskoo, että Lecterin näkemys auttaa saamaan kiinni sarjamurhaajan lempinimeltään ”Buffalo Bill”. Tutkimuksen aikana, Starling käy Lecterin luona hankkimassa lisätietoa. Lecter antaa Starlingille arvoituksellisia vihjeitä vastineeksi Claricen lapsuusmuistoista.
Buffalo Billin kaapatessa seitsemännen uhrinsa, senaattorin tyttären, Catherine Baker Martinin Tennesseen osavaltiossa Lecter neuvottelee itselleen siirron pois Baltimoresta tarjoamalla tietoa Buffalo Bilistä. Lecter kuitenkin suostuu paljastamaan murhaajan henkilöllisyyden vain Catherinen äidille, senaattori Ruth Martinille.
Starling näkee Lecterin vielä kerran ennen kuin tämä siirretään pois erityissellistä. Lecter antaa Starlingille vihjeen: ”Me himoitsemme sitä mitä näemme päivittäin” ja vaatii kuulla Claricen pahimman muiston lapsuudestaan. Starling paljastaa, että jäätyään orvoksi hän asui jonkin aikaa serkkunsa karjatilalla ja eräänä yönä hän näki tämän teurastavan lampaita. Myöhemmin Clerice päättelee Lecterin vihjeestä, että Buffalo Bill tunsi ensimmäisen uhrinsa. Siirtonsa aikana Lecter kuitenkin pakenee.
Starling etsii Buffalo Bilin vihjeen avulla ja pelastaa Catherinen. Hän valmistautuu FBI-akatemiasta ja saa pian onnittelusähkeen Lecteriltä, jossa Lecter toivoo karitsojen viimein vaienneen.
Romaania pidettiin menestyksenä heti sen julkaisemisen jälkeen. Kirjailija Clive Barker kuvaili teosta veitsenteräväksi viihteeksi, kauniisti rakennetuksi ja kirjoitetuksi, kun taas The Washington Post ylisti Thomas Harrisia. Kirjaa ovat kehuneet myös muun muassa
The Independent ja Roald Dahl.
Colditz (televisiosarja)
Colditz on BBC:n tuottama brittiläinen 1970-luvun televisiosarja. Se kuvaa saksalaisessa Colditzin linnassa toisen maailmansodan aikana sijainnutta vankileiriä brittiläisten sotavankien päiväkirjojen pohjalta. Sarjan 22 jaksoa kertovat vankien vaiheista vuodesta 1940 aina sodan loppuun ja Colditzin vapauttamiseen. Sarjassa nostetaan myös esille saksalaisten upseerien ja brittiupseerien välille syntynyt molemminpuolinen kunnioitus. Sarjan mukaan saksalaisten komendantti pelasti niskuroineen yhdysvaltalaisen sotilaan sotaoikeudelta aivan sodan lopussa. Sotaoikeuden tuomiona olisi todennäköisesti ollut kuolemanrangaistus, sillä vangin niskurointi oli rikoksista pahimpia. Sarjaa esitettiin viimeksi Suomessa vuonna 1996.
Idäntähtimö
Idäntähtimö ("Stellaria hebecalyx") on valkokukkainen, Euraasiassa tavattava kohokkikasvilaji.
Monivuotinen idäntähtimö kasvaa 15–40 senttimetriä pitkäksi. Varsi on koheneva, kalju ja sileä. Harmahtavanvihreät lehdet ovat tasasoukkia tai soikean suikeita ja ruodittomia. Lisäksi ne ovat usein hieman käyriä ja tyven laidoilta ripsisiä. Kukinto on kaksihaarainen, vähäkukkainen ja harsu viuhko. Toisinaan se on muuntunut yksikukkaiseksi. Kukinnon tukilehdet ovat kalvomaisia ja tavallisesti karvalaitaisia. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verholehtien laidat sekä ulkopinta ovat ainakin kärkiosasta tiheäkarvaisia. Valkoiset, kaksijakoiset terälehdet ovat 4–8 mm pitkät eli noin verholehtien pituisia. Heteiden ponnet ovat 0,5–0,7 mm pitkiä, emiö on kolmilehtinen. Suomessa idäntähtimö kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava kota. Siemenet ovat kooltaan 1,1–1,2 mm.
Idäntähtimö muistuttaa suuresti lähilaji heinätähtimöä ("S. graminea").
Idäntähtimö on alun perin kotoisin Pohjois-Venäjältä ja Siperiasta. Suomessa lajia on tavattu aivan Venäjän rajan pinnassa Inarissa, Suomussalmella ja Kuhmossa.
Suomessa idäntähtimö on hyvin harvinainen tienvarsiniityillä tavattava sotatulokas toisen maailmansodan ajalta.
Colditz (täsmennyssivu)
Colditz voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Neuvostomiehityksen päivä
Neuvostomiehityksen päivä on eräissä Neuvostoliiton kuuluneissa Itä-Euroopan maissa vietettävä muistopäivä.
Latviassa "Latvian tasavallan miehityksen päivää" () vietetään 17. kesäkuuta vuoden 1940 tapahtumien muistoksi. Päivä on virallistettu vuonna 2000.
Moldovan virkaatekevä presidentti Mihai Ghimpu julisti vuonna 2010 kesäkuun 28. päivän neuvostomiehityksen päiväksi (). Julistus herätti polemiikkia myös hallitsevassa koalitiossa ja perustuslaillinen oikeus totesi sen perustuslain vastaiseksi.
Georgian parlamentti julisti vuonna 2010 25. helmikuuta neuvostomiehityksen päiväksi.
Rodolfo Cetoloni
Rodolfo Cetoloni (s. 3. tammikuuta 1946) on italialainen fransiskaaneihin kuuluva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Ferdinando Fulgencio Pasini 26. kesäkuuta 1973, ja hän sai 25. maaliskuuta 2000 nimityksen Montepulciano-Chiusi-Pienzan hiippakunnan piispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Silvano Piovanelli, jota avustivat Luciano Giovannetti ja Alberto Giglioli.
Cetoloni sai 28. toukokuuta 2013 uuden nimityksen Grosseton piispaksi.
Jane Says
Jane Says on Jane's Addictionin kappale, joka löytyy yhtyeen vuoden 1988 albumilta Nothing's Shocking. Kapple julkaistiin singlenä vuonna 1988 ja uudestaan vuonna 1997. Kappale kuuluu niihin yhtyeen kappaleisiin, jotka Perry Farrell ja Eric Avery kirjoittivat vuonna 1985, pian yhtyeen perustamisen jälkeen. Kappale nauhoitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1986, Radio Tokyo-studiossa, Los Angelesissa.
Kappale on yksi yhtyeen tunnetuimmista. Se kertoo Farrelin entisestä huonetoverista, Jane Bainterista, jolla oli ongelmia huumeiden ja poikaystävänsä kanssa. Farrel tapasi Janen vuonna 1984, kun Farrel vuokrasi itselleen talon Hollywoodista. Farrelin ja Janen lisäksi samassa asunnossa asui monta muutakin henkilöä. Farrelin mukaan Janen haaveena oli matka Eurooppaan, mihin kappaleessa viittaa säe: ""Jane says/I'm going away to Spain, when I get my money saved"". Lisäksi kappaleessa viitataan Janen poikaystävään nimeltä Sergio, jonka kanssa hänellä oli vaikea suhde: ""Jane says/I’m done with Sergio/He treat me like a rag-doll"".
Kappale julkaistiin ensimmäisen kerran singlenä vuonna 1988. Toinen versio julkaistiin vuonna 1997. Jälkimmäisessä versiossa käytettiin kappaleen live-versiota vuoden 1991 Lollapalooza-kiertueelta. Tästä versiosta tehtiin myös musiikkivideo, joka sisältää materiaalia vuoden 1997 konsertista New Yorkissa. Videolla bassoa soittaa Red Hot Chili Peppers-yhtyeen basisti Flea, vaikka kappaletta nauhoittaessa bassoa soitti Eric Avery.
Jane Says (1998)
Jane Says (live)
Luciano Giovannetti (piispa)
Luciano Giovannetti (s. 26. heinäkuuta 1934) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Arezzon hiippakuntaan 15. kesäkuuta 1957 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Zaban titulaaripiispaksi 15. helmikuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Telesforo Giovanni Cioli, jota avustivat Giuseppe Franciolini ja Angelo Scapecchi.
27. toukokuuta 1981 Giovannetti sai nimityksen Fiesolen hiippakunnan piispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 6. heinäkuuta. Hän jäi eläkkeelle 13. helmikuuta 2010.
Luciano Giovannetti
Luciano Giovannetti voi olla:
Idänukonputki
Idänukonputki ("Heracleum sibiricum") on moni- tai kaksivuotinen sarjakukkaiskasvi ukonputkien suvussa. Sen lähisukuinen laji on etelänukonputki ("Heracleum sphondylium"), jonka alalajina idänukonputkea voidaan pitää. Idännukonputki on etelänukonputken tavoin melko kookkaaksi kasvava putkikasvi. Lajien erona on idänukonputken teriön kellanvihertävyys ja pikkusarjan laitakukkien teriö on symmetrisempi. Suomessa idänukonputki on yleinen tai melko yleinen koko maassa paitsi Pohjois-Lapissa. Ahvenanmaalla se on katsottu alkuperäiseksi lehtokasviksi, muualla Suomessa tulokkaaksi. Muunnoksista var. "chaetocarpum" on harvinainen itäeuroppalainen uustulokas.
Suomen Kirkon Sisälähetysseura
Suomen Kirkon Sisälähetysseura oli vuonna 1905 Otto Aarnisalon aloitteesta perustettu sisälähetystyötä harjoittava järjestö, jonka tehtävä alun perin oli ylläpitää diakonissalaitoksia ja kirjapainoa. Sisälähetysseuran keskustoimisto toimi ensin Sortavalassa, sodan jälkeen Pieksämäellä ja 1960-luvulta lähtien Helsingissä.
Suomen Kirkon Sisälähetysseura perustettiin 11.4.1905 Helsingin Nikolainkirkon itäisessä sivuhuoneessa. Perustamiskokouksessa olivat mukana kaikki kirkon piispat, huomattavimmat valtiopäivämiespapit ja useita jumaluusopillisen tiedekunnan jäseniä, sekä suurten kristillisten liikkeiden ja herätysliikkeiden edustajia. Otto Aarnisalo valittiin va. toimitusjohtajaksi, virka vakinaistettiin 1907. Sisälähetysseuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Savonlinnan tuomiokapitulin asessori Aleksanteri Auvinen.
Sisälähetysseura hankki Sortavalan Evankelisen Seuran Liikolan diakonissalaitoksen ja siihen sisältyvän kirjapainon omistukseensa 164590 markan kauppahinnalla 27.4.1905.
Vuonna 2001 Suomen Kirkon Sisälähetysseura ja Suomen Kirkon Seurakuntatoiminnan Keskusliitto yhdistyivät nykyiseksi Kirkkopalvelut-konserniksi.
Seuran sääntöjen ensimmäisen pykälän mukaan: "Suomen kirkon Sisälähetysseuran tarkoituksena on Suomen Evankelis-luterilaisen kirkon piirissä ja sen Kirkkolaissa säädettyyn seurakuntahoitoon likeisimmästi liittyen ja tätä tukien harjoittaa niin sanottua sisälähetystointa."
Seuran toimintatarkoituksena oli alusta saakka Raamattujen levittäminen, hengellisen kirjallisuuden kustantaminen, diakonissojen kasvattaminen ja diakonissalaitoksien tukeminen.
Luciano Giovannetti (ampuja)
Luciano Giovannetti (s. 25. syyskuuta 1945 Pistoia) on italialainen ampuja. Hän voitti kultamitalit trapissa kesäolympialaisissa vuosina 1980 (tulos: 198) ja 1984 (tulos: 192). Hän kilpaili olympialaisissa trapissa vielä vuonna 1988 Soulissa, mutta ei päässyt finaaliin.
Pietro Bottaccioli
Pietro Bottaccioli (15. helmikuuta 1928 Umbertide – 22. tammikuuta 2017) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Gubbion hiippakuntaan 1. lokakuuta 1950 ja nimitettiin sen piispaksi 26. huhtikuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernardin Gantin, jota avustivat Ennio Antonelli ja Antonio Ambrosanio.
Bottaccioli jäi eläkkeelle 23. joulukuuta 2004.
Mario Ceccobelli
Mario Ceccobelli (s. 14. elokuuta 1941) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Raffaele Baratta 3. syyskuuta 1966, ja hänet nimitettiin Gubbion hiippakunnan piispaksi 23. joulukuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. tammikuuta 2005. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Chiaretti, jota avustivat Pietro Bottaccioli ja Allan Chamgwera. Ceccobelli asetettiin virkaansa 6. helmikuuta.
Smurffit (elokuva)
Smurffit (engl. "The Smurfs") on vuonna 2011 valmistunut animaatioelokuva, jonka on ohjannut Raja Gosnell.
Smurffikylässä valmistellaan Sinisen Kuun juhlaa, mutta Gargamel-velho löytää kylän. Tohelo pakenee vahingossa alueelle, jonne aukeaa Sinisen Kuun aikaan portaali nykyaikaan. Suursmurffi (Pappa), Smurffiina, Ärjy, Välkky ja uusi skottismurffi Sisu seuraavat Toheloa New Yorkiin, jossa he tutustuvat Patrickiin ja Graceen, tavallisiin ihmisiin, joiden avulla he yrittävät päästä pois. Gargamel kuitenkin onnistuu nappaamaan Suursmurffin, jonka hän vie puistossa olevaan linnaan. Patrick, Tohelo, Smurffiina, Ärjy ja Sisu lähtevät linnalle, samalla kun Välkky hakee apua Smurffikylästä. Alkaa taistelu, jonka päätteeksi Kuu muuttuu siniseksi ja smurffit pääsevät palaamaan kyläänsä. Gargamel jää vangiksi New Yorkiin, eikä hänestä enää kuulla.
Allan Chamgwera
Allan Chamgwera (s. 30. huhtikuuta 1928) on malawilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. syyskuuta 1957 ja nimitettiin Zomban hiippakunnan piispaksi 12. helmikuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Matthias A. Chimole, jota avustivat James Chiona ja Felix Eugenio Mkhori.
Chamgwera jäi eläkkeelle 17. tammikuuta 2004.
Kalevalan mailta
Kalevalan mailta ("Från Kalevalas nejder") on suomalainen kansatieteellinen dokumenttielokuva vuodelta 1935. Se esittelee karjalaista luontoa ja kulttuuria. Elokuva liittyi Kalevalan 100-vuotisjuhliin. Elokuva tuhoutui Adams Filmin tulipalossa 1959. Siitä on säilynyt vain alkuosa ja kahdentoista minuutin verran äänettömiä katkelmia.
Alkunäytös: Alussa kerrotaan Elias Lönnrotin työstä Kalevalan kokoajana ja Akseli Gallen-Kallelan työstä suomalaisten kansalliseepoksen kuvittajana. Elokuvassa näytetään Gallen-Kallelan Kalevala-aiheisia kuvia, kuten "Lemminkäisen äiti", "Kullervon kirous", "Sammon ryöstö" ja "Väinämöisen lähtö".
Kalevalan mailta: Toisessa osassa näytetään Karjalan luontoa ja sen erityispiirteitä. Eläimet saavat oman esittelynsä. Karjalaisten elämästä näytetään muun muassa kaskenpolttoa, äestystä, lehmisavuja, kehräystä ja kalastusta. Mukana on myös ägläjärveläisen karhunkaataja Jaakko Pyyn haastattelu. Musiikillista antia edustavat kanteleensoittajat, runonlaulajat ja itkuvirret. Käsittelynsä saavat myös karjalaisten juhlat, kuten praasniekat eli kyläjuhlat ja karjalaisten hääseremoniat.
Kriitikot arvioivat "Kalevalan mailta" -dokumentin lähinnä sarjaksi erillisiä kuvia, jolla on kuitenkin arvonsa vanhan karjalaiskulttuurin tallentajana. Karjala-lehden kriitikko kaipasi teokseen punaista lankaa, yhteenkokoavaa juonta ja piti sitä pitkäveteisenä. Helsingin Sanomat näki elokuvassa myös hyvää, kuten muinaisten häämenojen tallentaminen ja kuvauksen korkea taso. Myös Ylioppilaslehti kehui kuvausta.
"Kalevalan mailta" kuvattiin kesä–lokakuussa 1934. Kuvauspaikkoja olivat Lönnrotin syntymäkoti Sammatissa ja Gallen-Kallelan ateljee Ruovedellä. Karjalaiset kuvauspaikat sijaitsivat lähinnä Pohjois-Karjalassa ja Laatokan Karjalassa, kuten Nurmes, Valamo, Suojärvi, Tolvajärvi Korpiselällä ja Mantsinsaari Salmissa. Kuvauksia suoritettiin myös Viipurissa ja Kainuussa (Sotkamo, Kajaani). "Kalevalan mailta" sai huonon yleisömenestyksen.
Käsikirjoittajista A. O. Väisänen osallistui vuonna 1921 kansatieteellisen elokuvan "Häidenvietto Karjalan runomailla" tekoon.
George Cosmas Zumaire Lungu
George Cosmas Zumaire Lungu (s. 4. helmikuuta 1960) on sambialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Chipatan hiippakuntaan 29. elokuuta 1985 ja nimitettiin sen piispaksi 23. joulukuuta 2002. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. helmikuuta 2003. Pääkonsekraattorina toimi Orlando Antonini, jota avustivat Medardo Joseph Mazombwe ja Telesphore George Mpundu.
Telesphore George Mpundu
Telesphore George Mpundu (s. 21. toukokuuta 1947) on sambialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 17. joulukuuta 1972 ja nimitettiin Mbalan hiippakunnan piispaksi 7. maaliskuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adolf Fürstenberg, jota avustivat Elias White Mutale ja Adrian Mung'andu.
1. lokakuuta 2004 Mpundu sai nimityksen Lusakan arkkihiippakunnan koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 28. lokakuuta 2006 hänestä tuli Lusakan arkkipiispa.
Joonas Kiistala
Joonas Kiistala (s. 6. tammikuuta 1988 Rovaniemi) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Kiistala aloitti uransa Rovaniemen Palloseurassa, jossa hän pelasi vuoteen 2008 päästen debytoimaan Veikkausliigassa kaudella 2008. Hän pääsi esiintymään joukkueen kokoonpanossa kuitenkin vain harvakseltaan ja siirtyikin vuonna 2009 FC Santa Clausin riveihin.
Elias White Mutale
Elias White Mutale (21. marraskuuta 1929 – 12. helmikuuta 1990) oli sambialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 6. syyskuuta 1964 ja nimitettiin Mansan hiippakunnan piispaksi 3. heinäkuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Clemens P. Chabukasansha, jota avustivat Emmanuel Milingo ja Nicola Agnozzi.
17. syyskuuta 1973 Mutale sai nimityksen Kasaman arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka.