hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Keltapaviaani
Keltapaviaani ("Papio cynocephalus") on Afrikan keski- ja itäosissa elävä paviaanilaji. Sen elinympäristöä ovat savannit, avoimet metsät ja metsänreunat, kalliot sekä heinää ja piikkipensaikkoa kasvavat puoliaavikot. Kannan suuruus on vähintään kymmeniätuhansia yksilöitä.
Keltapaviaaniuros on pituudeltaan 80–115 senttimetriä ilman häntää ja naaras 50–70 senttimetriä. Häntä on 46–68 senttimetriä. Uros painaa 22–30 kilogrammaa ja naaras 11–15 kilogrammaa. Turkki on kellertävänharmaa, ja pakaroiden yläpuolella on kiiltävänmusta paljas laikku.
Keltapaviaani on päiväeläin, joka elää tavallisimmin 30–40 yksilön laumoissa. Naaras synnyttää yleensä yhden poikasen 1–2 vuoden välein. Naaras on sukukypsä viisivuotiaana ja uros seitsemänvuotiaana. Luonnossa keltapaviaani elää 20–30-vuotiaaksi ja vankeudessa joskus 40-vuotiaaksi.
Keltapaviaanit ovat kaikkiruokaisia ja syövät monipuolisesti niin kasveja kuin kaikenlaisia pieniä eläimiäkin.
New Yorkin lippu
New Yorkin lippu on sinetin ohella New Yorkin kaupungin virallinen tunnus. Se on pystysuuntainen trikolori, jonka värit ovat sininen, valkoinen ja oranssi. Lipun keskelle valkoiseen palkkiin on kuvattu New Yorkin kaupungin sinetti sinisellä. Lipun värit ovat samat kuin Alankomaiden 1600-luvulla käyttämässä lipussa ja viittaavat kaupungin perustukseen alun perin alankomaalaisena Uuden Amsterdamin siirtokuntana. Kolmivärinen lippu otettiin käyttöön vuonna 1915 ja sen yksityiskohtia muutettiin viimeksi 30. joulukuuta 1977. Tuolloin lipussa olevan sinetin vuosiluku vaihdettiin vuodesta 1664, jolloin kaupungin alue luovutettiin Englannin kuningaskunnalle vuodeksi 1625, jolloin alankomaalaiset perustivat alkuperäisen siirtokunnan. Yleisen lipun lisäksi New Yorkin kaupungin viidellä hallintoalueella () on omat viralliset lippunsa.
Bronxin hallintoalueen lippu on vaakaraitainen trikolori, jonka värit ovat oranssi, valkoinen ja sininen. Se perustuu siirtomaa-aikaiseen alankomaalaiseen lippuun, jonka keskelle on lisätty alueen nimen alkuperän, Bronckin suvun vaakuna. Lippu otettiin käyttöön vuonna 1912.
Brooklynin hallintoalueen lippu valkoinen, ja sen keskelle on kuvattu Brooklynin sinetti. Lisäksi lipun reunat ovat keltaiset. Lippu perustuu Brooklynin kaupungin vanhaan lippuun ennen vuotta 1898, kun se liitettiin New Yorkin kaupunkiin.
Manhattanin hallintoalueen lippu muistuttaa suuresti kaupungin lippua. Sen keskellä on Manhattanin sinetti kaupungin sinetin asemesta.
Queensin hallintoalueen lippu on vaakaraitainen trikolori, jonka uloimmat raidat ovat sinisiä ja keskimmäinen raita valkoinen. Lipun keskellä on ristissä tulppaani ja ruusu, joita ympyröi wampum-helminauha. Tulppaani symboloi Alankomaita, ruusu Englantia ja wampum alueen alkuperäiskansoja. Lippu otettiin käyttöön vuonna 1913.
Staten Islandin hallintoalueen lippu on valkoinen, ja sen keskelle on kuvattu alueen sinetti. Nykyinen lippu otettiin käyttöön vuonna 2002.
New Yorkin pormestari käyttää erillistä muotoa kaupungin lipusta. Pormestarin virallisessa lipussa on viisi sinistä viisisakaraista tähteä kaaressa kaupungin sinetin yläpuolella. Lisäksi monilla kaupungin organisaatioilla, kuten kaupunginvaltuustolla, poliisilaitoksella, palolaitoksella, puhtaanapitolaitoksella ja puisto-osastolla on omat lippunsa.
As-Safira
As-Safira tai Sfire (, pohjoissyyrian arabialla: "Sfīre") on kaupunki Syyrian pohjoisosassa Aleppon maakunnassa. Kaupunki on As-Safiran piirikunnan keskus. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 63 708 asukasta ja koko piirikuntaan 178 293.
Syyrian pääkaupunki Damaskos on linnuntietä noin 301 kilometriä etelälounaaseen ja Aleppo 25 kilometriä luoteeseen.
Kaisa Sere
Kaisa Sere (1954 Kokkola – 5. joulukuuta 2012) oli suomalainen tietojenkäsittelytieteilijä. Sere valmistui filosofian tohtoriksi Åbo Akademista vuonna 1990. Professori tietojenkäsittelytieteessä vuonna 1998. Vuosina 2010–2011 Sere toimi myös vanhempana tutkijana Suomen Akatemiassa ja vararehtorina Åbo Akademissa.
Al-Bab
Al-Bab () on kaupunki Syyrian pohjoisosassa Aleppon maakunnassa. Kaupunki on al-Babin piirikunnan keskus. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 63 069 ja koko piirikuntaan 292 713 asukasta.
Syyrian pääkaupunki Damaskos sijaitsee linnuntietä noin 336 kilometriä etelälounaaseen, Aleppo noin 38 kilometriä länsilounaaseen ja Turkin raja lähimmillään noin 30 kilometrin etäisyydellä pohjoisessa.
Al-Bab jäi Syyrian presidentti Bašar al-Assadin hallintoa vastustaneiden kapinallisten käsiin Syyrian sisällissodan aikana keväällä 2012. Ääri-islamilainen Isis-järjestö ajoi muut kapinalliset kaupungista talvella 2013-2014 ja kaupunki toimi sittemmin Isisin tukikohtana hyökkäyksillä Aleppon maakunnan kapinallisia ja hallituksen joukkoja vastaan. Myöhemmin kurdeihin liitettyjen SDF-joukkojen taistelijoiden vallattua läheisen Manbijin Turkki aloitti operaatio Eufratin kilven Pohjois-Syyriassa estääkseen kurdeja valtaamasta al-Babia ja luomasta näin yhteyttä Afriniin lännessä. Turkki ja sen tukemat kapinalliset uutisoivat vallanneensa kaupungin helmikuussa 2017.
Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 63 069 ja koko piirikuntaan 292 713 asukasta. Vuonna 2017 kaupungissa oli arviolta 100 000 asukasta. Kaupungin asukkaiden valtaosa on etniseltä taustaltaan arabeja ja valtauskonto on sunnalainen islam.
Theatres des Vampires
Theatres des Vampires on italialainen goottimetalliyhtye, jonka alkuaikojen tuotannossa on black metal -vaikutteita. Yhtyeen kappaleiden sanoituksien aiheena on vampirismi.
Epilän rautatieasema
Epilän rautatieasema () oli rautatieliikennepaikka Tampere–Pori-radalla Epilän kaupunginosassa Tampereella. Liikennepaikka oli radan ensimmäisiä asemia ja se avattiin 1895. Ensimmäinen liikennepaikkarakennus oli vain odotussuoja, joka valmistui 1896. Varsinainen asemarakennus valmistui 1918, mutta vaurioitui välittömästi Suomen sisällissodassa. Korjaustyöt valmistuivat 1920.
Epilä oli tärkeä liikennepaikka rautatien alkuaikoina. Asema läheisyyteen siirtyivät tapetti- ja maalitehtaat vuonna 1907. Hyvien liikenneyhteyksien ansiosta syntyi myös huvila-asutusta läheisen Epilänharjun rinteille.
Aseman merkitys väheni Lielahden rautatieaseman avaamisen jälkeen 1928. Epilä muutettiin vain tavaraliikenteen käyttöön ja henkilöliikenne päättyi. Henkilöliikenteelle avatiin seisakevaihde 1931. Epilän liikennepaikka lakkasi olemasta henkilöliikenteen pysähdyspaikka 1979 ja se lakkautettiin 1983. Asemarakennus taloushuoneineen on purettu ja jäljellä on vain 1960-luvulla tehty kuormauslaituri.
Raholan seisake
Raholan seisake () oli rautatieliikennepaikka Tampere–Pori-radalla Ristimäen kaupunginosassa Tampereella. Seisake avatiin 1937 ja korotettiin miehitetyksi laituriksi 1952. Miehitys kuitenkin kesti vain kolme vuotta. Henkilöliikenne lopetettiin 1983 ja liikennepaikka lakkautettiin seuraavana vuonna.
Laiturirakennus tehtiin vuonna 1951 sen ajan vaatimattomien asemarakennusten, kuten Jaatilan ja Törmän rautatieasemien tapaiseksi. Rakennus purettiin 2001.
Väinö Nurmimaa
Väinö Johannes Nurmimaa (1923–1995) oli suomalainen yritysjohtaja, koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hänelle myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi 1983. Hän oli Sanoma Oy:n toimitusjohtaja 1976–1985. Sitä ennen hän oli Tesvision toimitusjohtaja 1959–1964, Rank Xeroxin toimitusjohtaja 1964–1967, Asea:n toimitusjohtaja 1967–1969, Saab-Valmetin toimitusjohtaja 1969–1971 ja Sanoma oy:n varatoimitusjohtaja 1971–1976.
Nurmimaan veli oli lavastaja Seppo Nurmimaa.
Samosa
Samosa tai samoosa on friteerattu tai paistettu leivonnainen, jonka on sanottu olevan peräisin Keski-Aasiasta. Täytteenä käytetään esimerkiksi lihaa, kalaa, kanaa tai kasviksia. Samosien koko ja koostumus vaihtelee alueittain, mutta yleensä ne ovat kolmion tai nelitahokkaan muotoisia. Intiassa samosien kanssa tarjoillaan lisukkeena usein raitaa ja chutneyta.
Resepteissä on paljon muuntelun varaa.
Brofeldtin talo
Brofeldtin talo on Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Pohjoisesplanadi 15 sijaitseva kolmikerroksinen uusrenessanssityylinen liike- ja toimistotalo, jonka rakensi vuonna 1830 kauppias Peter Brofeldt. Talo oli aluksi kaksikerroksinen, mutta luultavasti jo 1831 siihen rakennettiin kolmas kerros. Talossa oli pohjakerroksessa kauppapuoteja, toisessa kerroksessa oli Brofeldtin oma asunto ja kolmannessa kerroksessa vuokra-asunto. Taloon lisättiin jo 1830-luvun puolivälissä yksikerroksinen siipi Sofiankadun puolelle ja piharakennukset tontin pohjois- ja länsilaidoille. Brofeldt myi talon vuonna 1841 kauppias Aleksei Kudrakoffille, jonka kauppapuodista myytiin sitten muun muassa kaviaaria ja hanhenmaksaa. Vuonna 1863 C. Th. Mellgren suunnitteli taloon muutokset, joihin kuului uusi kaksikerroksinen siipirakennus Sofiankadun varrelle sekä piharakennuksien korotukset. Vuonna 1895 talon julkisivut muutettiin uusrenenssanssityylisiksi, Pohjoisesplanadin puolelle tehtiin näyteikkunat ja portaikko siirrettiin pääjulkisivun keskelle. Nämä muutokset suunnitteli arkkitehti Theodor Höijer.
Brofeldtin taloa muutettiin jälleen vuosina 1912–1914, jolloin talon pihasiipi ja Sofiankadun puoleinen siipi purettiin ja tilalle rakennettiin uusi kolmikerroksinen siipirakennus Sofiankadun varteen sekä pihalle yksikerroksinen jugendtyylinen pankkisali. Nämä muutostyöt suunnittelivat arkkitehti Lars Sonck sekä arkkitehtitoimisto Valter Jung & Emil Fabritius. Samalla myös talon ullakolle rakennettiin toimistotiloja. Vuonna 1923 valmistui vielä arkkitehti Runar Finnilän suunnittelema lisärakennus talon pihalle. Pankki toimi talossa aina vuoteen 1931, jolloin talon osti Helsingin kaupunki.
Vuosina 1968–1971 talossa tehtiin suuri peruskorjaus, jonka suunnitteli arkkitehti Aarno Ruusuvuori. Brofeldtin talossa on toiminut viimeksi Helsingin kaupungin rahatoimisto.
Luvijärvi
Luvijärvi on kuivatettu järvi Luvialla Eurajoella Satakunnan maakunnassa. Se sijaitsee Luvian Perän kylässä Eurajoen ja Nakkilan, aiemmin Luvian ja Kiukaisten rajalla.
Järven pinta-ala on noin 15 hehtaaria ja valuma-alue noin 1000 hehtaaria. Järvi on osa pienen rannikkovesistöalueen muodostavaa Harjajuovan–Pinkjärven valuma-aluetta, ja sen lasku-uomana on ollut Luvian Laitakarin luona Selkämereen laskevan Harjajuovan sivuhaara Korvenoja.
Järvi kuivui, kun yläpuolista peltoaluetta kuivatettiin, ja kun myöhemmin järven alueella tehtiin ojituksia metsänparannusvaroilla metsänkasvun edistämiseksi. Vuonna 2015 entinen järvenpohja oli lähes kauttaltaan metsämaana.
Carl Theodor Mellgren
Carl Theodor Mellgren (8. toukokuuta 1836 Tukholma – 10. syyskuuta 1905 Tukholma) oli ruotsalainen Venäjällä työskennellyt arkkitehti ja akateemikko.
Mellgrenin vanhemmat olivat mitalinkaivertaja Karl Magnus Mellgren ja Natalia Hjorth. Hän sai ylioppilastodistuksen yksityisesti 1854 ja opiskeli sitten Helsingin teknillisessä reaalikoulussa ja Tukholman taideakatemiassa valmistuen arkkitehdiksi.
Mellgren toimi Moskovan kenraalikuvernöörin virkamiehenä 1877–1891 ja hän oli samalla kuvernementinhallinnon rakennusosastolla teknikkona. Hänet aateloitiin Venäjällä 1888 ja hän sai valtioneuvoksen arvonimen.
Muhammed Alin moskeija
Muhammed Alin moskeija on moskeija Kairon linnoituksessa Kairon keskustan lähistöllä Egyptissä. Moskeijan rakennutti Muhammad Ali vuosina 1830–1848.
Aschanin talo (Helsinki)
Aschanin talo eli Apteekin talo on Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Pohjoisesplanadi 17 sijaitseva kolmikerroksinen liike- ja toimistotalo. Talo on julkisivuiltaan uusrenessanssityylinen ja valmistui vuonna 1971. Talo vastaa ulkoasultaan paikalla aiemmin ollutta apteekkari Carl Aschanin vuonna 1833 rakentamaa taloa.
Aiempi Aschanin talo oli alun perin empiretyylinen, ja sen suunnitteli rakennusmestari Gabriel Andsten. Pohjoisesplanadin ja Unioninkadun kulmassa olleen talon kulma oli pyöristetty, ja kulmassa apteekin oven edessä oli neljän doorilaisen pylvään muodostama kaareva kolonnadi. Talon talon julkisivut muutettiin vuonna 1877 uusrenessanssityylisiksi F. A. Sjöströmin suunnitelmien mukaan. Samalla myös rakennuksen kulmassa olleet pylväät poistettiin.
Alkuperäinen rakennus purettiin 1960-luvun lopulla, kun sen toisen päädyn havaittiin vajonneen muuta rakennusta alemmaksi. Aschanin talon julkisivut rakennettiin uudestaan 1968–1971 arkkitehti Aarno Ruusuvuoren vastatessa suunnittelusta. Uudisrakennuksen julkisivut vastasivat Sjöströmin suunnittelemaa ulkoasua. Uuteen taloon sijoitettiin Helsingin kaupungin virastoja. Nykyisin talossa sijaitsee muun muassa ravintola Sasso.
Sayyidah Zaynab
Sayyidah Zaynab (, Sayyeda Zeinab, suom. ’rouva Zaynab’) eli Set Zaynab, on kaupunki Syyrian pääkaupunki Damaskosta ympäröivässä Rif Dimašqin maakunnassa. Kaupunki on Damaskoksen maaseutupiirikunnan (Markaz Rif Dimašq) suurin kaupunki. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 136 427 ja koko piirikuntaan 902 216 asukasta.
Kaupunki on Syyrian pääkaupunki Damaskoksen kaakkoinen esikaupunki, keskustojen väli on vain yhdeksän kilometriä.
Kaupungin nimi viittaa profeetta Muhammadin lapsenlapseen, tytär Fatima bint Zahran lapseen Zaynab bint Aliin. 1990-luvulla aiemman pyhäkön paikalle rakennettua kaupungin päämoskeijaa, jossa uskotaan olevan rouva Zaynabin hauta, pidetään suuressa arvossa. Osa islamintulkinnoista katsoo Zaynab bint Alin osaksi Muhammadin talonväkeä, Ahl al-Baitia.
Ramūnas Butautas
Ramūnas Butautas (s. 22. toukokuuta 1964 Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen koripallovalmentaja. Hän on koripalloilija Stepas Butautasin poika.
Butautas on valmentanut seurajoukkueita Liettuan lisäksi Latviassa, Ukrainassa ja Kazakstanissa. Hän valmensi Liettuan miesten maajoukkuetta vuosina 2007–2009, jolloin se voitti pronssia Espanjan EM-kilpailuista 2007 ja sijoittui neljänneksi Pekingin kesäolympialaisissa 2008 sekä 11:nneksi Puolan EM-kilpailuissa 2009.
Giedrius Gustas
Giedrius Gustas (s. 4. maaliskuuta 1980 Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen koripalloilija.
Pelintekijänä tai heittävänä takamiehenä pelaava Gustas on voittanut urallaan muun muassa Euroliigan mestaruuden, EuroCupin mestaruuden ja Liettuan sekä Latvian mestaruudet.
Liettuan maajoukkueessa Gustas voitti Euroopan mestaruuden Ruotsista 2003 ja EM-pronssia Espanjasta 2007.
Jaramana
Jaramana () on kaupunki Syyrian pääkaupunkia ympäröivän Rif Dimašqin maakunnan Damaskoksen maaseutupiirikunnassa (Markaz Rif Dimašq). Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 114 363 asukasta.
Jaramana on eräs Syyrian pääkaupunki Damaskoksen kaupunkirakenteeseen kiinnikasvanut lähiökaupunki. Siitä länsiluoteeseen sijaitsevaan pääkaupungin ydinkeskustaan on vain runsaan viiden kilometrin matka.
Kaupungissa on palestiinalaisten pakolaisleiri. Syyrian sisällissodan aikana kaupungissa on tehty pommiattentaatteja.
Kristjan Kangur
Kristjan Kangur (s. 23. lokakuuta 1982 Pärnu) on virolainen koripalloilija.
Pienenä tai isona laitahyökkääjänä pelaava Kangur on pelannut kotimaansa lisäksi Saksassa, Ranskassa ja Italiassa. Hän on voittanut muun muassa Italian ja Viron mestaruudet ja cup-mestaruudet. Hänet on valittu useasti Viron vuoden koripalloilijaksi.
Viron maajoukkueessa Kangur pelasi 7,4 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla vuoden 2015 EM-kilpailuissa, missä maa karsiutui pudotuspelivaiheesta.
Duma
Duma (, myös muodossa "Douma") on kaupunki Syyrian pääkaupunkia ympäröivän Rif Dimašqin maakunnan Damaskoksen maaseutupiirikunnassa (Markaz Rif Dimašq). Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 110 893 asukasta.
Duma on eräs Syyrian pääkaupunki Damaskoksen kaupunkirakenteeseen kiinnikasvanut lähikaupunki. Pääkaupunki sijaitsee 12 kilometriä Dumasta lounaaseen.
Kaupunki on ollut useasti Syyrian hallituksen joukkojen iskujen kohteena Syyrian sisällissodan aikana. Kesällä 2015 Syyrian armeijan raportoitiin ampuneen kapinallisalueenaan pitämänsä kaupungin asuinalueelle epätarkkoja ”elefanttipommeja” ja toisessa iskussa ohjuksia, mitkä molemmat iskut tappoivat useita kymmeniä ihmisiä. Lokakuun lopulla 2015 raportoitiin Syyrian hallituksen joukkojen iskeneen ohjuksin siviiliväestöä vastaan Duman torialueella, jolloin ainakin 40 ihmistä, mukana naisia ja lapsia, sai surmansa ja noin 100 loukkaantui. Jo saman päivän aikana uhriluku nousi 57:ään, ja uhreista viisi oli lasta.
Piitsjoen metsärata
Piitsjoen metsärata oli Suojärvellä sijainnut kapearaiteinen Metsähallituksen metsärautatie joka oli käytössä vuosina 1938–1940. Rata alkoi Matkaselkä–Suojärvi-radan varrella Näätäojan ja Paperon välissä olleesta Piitsojan liikennepaikasta ja suuntautui etelään kohti Neuvostoliiton rajaa. Radan raidelevys oli 750 mm ja pituus noin 13 kilometriä. Radalla oli käytössä Lokomon valmistama 0–4–0T höyryveturi valmistusnumero 124/1938. Veturi evakuoitiin 1940 Suomeen ja se oli käytössä sitten Eskolan metsäradalla. Veturi luovutettiin 1945 Neuvostoliittoon.
Siim-Sander Vene
Siim-Sander Vene (s. 12. marraskuuta 1990 Tartto, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen koripalloilija.
Pienenä tai isona laitahyökkääjänä pelaava Vene on pelannut kotimaansa lisäksi Liettuassa, Latviassa ja Saksassa. Hän on voittanut muun muassa Liettuan, Latvian ja Baltian liigan mestaruudet.
Viron maajoukkueessa Vene pelasi 7,8 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla vuoden 2015 EM-kilpailuissa, missä maa karsiutui pudotuspelivaiheesta.
Hannu Honkanen (jalkapalloilija, 1965)
Hannu Honkanen (s. 3. joulukuuta 1965 Rovaniemi) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Honkanen on Rovaniemen Palloseuran kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa SM-sarjan kaudella 1984. Honkanen pelasi RoPS:ssa yhteensä kahdentoista kauden ajan, esiintyen useiden loukkaantumisten rajoittamana vain 84 pääsarjaottelussa. Vuonna 1986 hän oli mukana voittamassa Suomen Cupin finaalia. Kausina 1992 ja 1994 Honkanen pelasi myös lainalla Kakkosen Rovaniemen Lapissa ja Visan Pallossa. Hän lopetti uransa saman sarjatason Rovaniemen Kanuunoissa 1996.
Isaac Tillberg
Isaac Tillberg (5. maaliskuuta 1763 Turku – 5. maaliskuuta 1830 Vaasa) oli suomalainen maanmittari. Hän suoritti maanmittarin tutkinnon 1782 ja sai heti samana vuonna Turun ja Porin läänin varamaanmittarin viran. Komissiomaanmittariksi Tillberg nimitettiin 1793 ja kolmanneksi maanmittariksi 1803. Vuonna 1816 hän siirtyi Vaasan läänin ensimmäiseksi maanmittariksi ja kolme vuotta myöhemmin Tillbergille myönnettiin kollegiasessorin arvonimi.
Turun ja Porin läänin maanmittarina toimiessaan Tillberg kartoitti erityisesti Satakuntaa. Vuonna 1802 hän laati Porin uuden asemakaavan kaupunkia vuotta aikaisemmin kohdanneen suurpalon jälkeen. Tillbergin kustavilaista tyyliä edustavassa kaavassa esiintyy ensimmäistä kertaa muun muassa kaupungin nykyinen kauppatori.
Delaney Bramlett
Delaine Alvin ”Delaney” Bramlett (1. heinäkuuta 1939 Pontotoc, Mississippi– 27. joulukuuta 2008 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, rockmuusikko ja levytuottaja. Hänen lähes viisi vuosikymmentä kestänyt uransa kietoutuu yhteen monien 1960- ja 1970-luvun rockin supertähtien urien, kuten Eric Claptonin, George Harrisonin ja Leon Russellin kanssa. Keskeinen osa hänen uransa alkua oli lauluyhtye Delaney & Bonnie hänen silloisen vaimonsa Bonnie Bramlettin kanssa, sekä heidän huippumuusikoista vaihtuvin kokoonpanoin koostunut yhtyeensä Delaney & Bonnie and Friends.
Mississippin osavaltiossa syntynyt ja varttunut Bramlett muutti 1960-luvun alussa Los Angelesiin, jossa hän sai nimeä laulaja-lauluntekijänä, yhteistyökumppaneinaan muun muassa Joey Cooper, Mac Davis ja Jackie DeShannon. Vuosikymmenen puolivälissä Bramlett oli mukana televisiosarjan "Shindig!" vakioyhtyeessä nimeltä The Shindogs. Näihin aikoihin hän teki yhteistyötä myös J. J. Calen ja Leon Russellin kanssa ja julkaisi omalla nimellään joitakin singlejä.
Vuoden 1969 syksyllä brittikitaristi Eric Clapton liittyi mukaan Delaney & Bonnie & Friends -yhtyeen kiertueelle lyhytaikaiseksi jääneen superyhtye Blind Faithin hajottua. Clapton ja Bramlett ystävystyivät, ja Delaney Bramlett päätyi tuottajaksi Claptonin ensimmäiselle sooloalbumille "Eric Clapton". Clapton on myöhemmin kiittänyt Bramlettia siitä, että suostutteli ja opetti hänet laulamaan.
Bramlett opetti myös The Beatlesin kitaristille George Harrisonille slide-kitaran soittoa, mikä johti gospeltyyliseen jamisessioon, jonka pohjalta syntyi Harrisonin hittikappale ”My Sweet Lord”. Bramlett oli mukana myös muun muassa Joe Cockerin, Jimi Hendrixin, Janis Joplinin, Billy Prestonin, John Lennonin, The Everly Brothersin, Steve Cropperin ja Billy Burnetten levyillä tai esiintymisissä. Delaney & Bonnie and Friends -yhtyeen levyillä ja keikoilla esiintyivät Claptonin ja Harrisonin lisäksi muun muassa Leon Russell, King Curtis, Duane ja Gregg Allman, Dave Mason, Rita Coolidge, Carl Radle, Jim Gordon, Bobby Whitlock, Jim Keltner, Bobby Keys ja Gram Parsons.
Juuri ennen kuolemaansa 2008 Bramlett julkaisi viimeiseksi jääneen albuminsa "A New Kind of Blues". Vuonna 2011 hänet hyväksyttiin Mississippi Musicians Hall of Famen jäseneksi.
Delaney ja Bonnie Bramlettin tytär on laulaja Bekka Bramlett.
Bonnie Bramlett
Bonnie Bramlett (o.s. "Bonnie Lynn O’Farrell", s. 8. marraskuuta 1944 Altona, Illinois) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän tuli alun perin tunnetuksi rocklauluduosta Delaney & Bonnie, jonka hän muodosti silloisen aviomiehensä Delaney Bramlettin kanssa. Duon Friends-taustayhtyeessä vieraili ajan huippumuusikoita, kuten Eric Clapton, George Harrison ja Jimi Hendrix.
Bonnie Bramlett on kotoisin Illinois’n osavaltiosta. Siellä hän lauloi jo 14–15-vuotiaana taustoja muun muassa Albert Kingille sekä Ike & Tina Turnerille, joiden Ikettes-lauluryhmässä hän esiintyi muutaman kerran ensimmäisenä valkoihoisena, iholtaan tummaksi värjättynä. Bonnie muutti Los Angelesiin 1967 ja tapasi pian Delaney Bramlettin.
Sekä avioliitto että musiikillinen yhteistyö Delaney Bramlettin kanssa päättyivät 1972, ja Bonnie Bramlett lähti soolouralle. Hänen esikoisalbumillaan "Sweet Bonnie Bramlett" (1973) soittaa taustoja skotlantilainen Average White Band. Bramlett esiintyi 1970-luvulla muun muassa Stephen Stillsin kanssa ja tuli 1980-luvulla tunnetuksi gospellaulajana. Vuonna 1988 hän meni naimisiin muusikko-näyttelijä Danny Sheridanin kanssa, joka tuotti hänen levyjään.
Bonnie Bramlett on ollut mukana kirjoittamassa monia 1970-luvun hittikappaleita, kuten Leon Russellin kanssa yhdessä tehty ”Superstar”, jonka ovat levyttäneet muun muassa Rita Coolidge ja The Carpenters, sekä Eric Claptonin kanssa syntynyt, tämän ensimmäiselle sooloalbumille päätynyt ”Let It Rain”.
Delaney ja Bonnie Bramlettin tytär on laulaja Bekka Bramlett (s. 1968), joka oli 1990-luvun puolivälissä lyhyesti Fleetwood Mac -yhtyeen jäsenenä. Kaikki kolme nähdään sivuosissa vuoden 1971 elokuvassa "Nasta laudassa". Bonnie Bramlett näytteli sivuhahmoa Bonnie Watkins vuosien 1988–1997 televisiosarjassa "Roseanne", nimellä Bonnie Sheridan. Bonnie Bramlett nähdään myös baarimestarin roolissa vuoden 1991 elokuvassa "The Doors".
Aschanin talo
Aschanin talo viittaa seuraaviin:
Ranskalaisen elokuvan festivaali
Ranskalaisen elokuvan festivaali (aiemmin "Kultaisia ranskalaisia") on virolaisen Kultuurikuld MTÜ -yhdistyksen ja Ranskan instituutin järjestämä pienois-festivaali, joka sai alkunsa lokakuussa 2013. Kolmepäiväinen festivaali nostaa esiin joka vuosi yhden ranskalaisen elokuvan tähden: vuonna 2013 teemana oli ranskalainen näyttelijä Juliette Binoche, vuonna 2014 näyttelijä Fanny Ardant. 
Vuonna 2015 festivaalissa esitetään ranskalaisen elokuvaohjaajan Benoît Jacquot'n tuotantoa. . Elokuvat näytetään Tallinnassa Artis- ja Helsingissä Kino Engel- sekä Kino Sheryl -elokuvateattereissa.
Alpino-luokka
Alpino-luokka oli Italian laivaston kahden aluksen fregattiluokka, jonka alukset olivat paranneltuja Canopo-luokan aluksia.
Alun perin aluksia suunniteltiin tilattavan vuosina 1959-1960 "Circe" ja "Climene" sekä vuosina 1960-1961 "Perseo" ja "Polluce". Tilausta kuitenkin siirrettiin suunnitelmien muuttuessa ja lopulta ainoastaan kaksi alusta tilattiin vuonna 1962.
Toby Kebbell
Tobias Alistair Patrick "Toby" Kebbell (s. 9. heinäkuuta 1982 Pontefract, Yorkshire), on brittiläinen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa menestyneissä elokuvissa.
Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti
Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti on vuonna 2013 perustettu kansalaisjärjestöistä koostuva yhteenliittymä, joka on edistänyt Tunisian rauhanomaista demokratiakehitystä. Kvartetti sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2015.
Kvartettiin kuuluvat:
Gemfibrotsiili
Gemfibrotsiili (CHO) on fibraatteihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä korkean veren lipiditason alentamiseen.
Gemfibrotsiili aktivoi muiden fibraattien tavoin PPAR-α-reseptoreja (peroksisomin proliferaattoriaktivoitu reseptori-α) sitoutumalla niihin. Näiden reseptorien aktivoituminen johtaa lipoproteiinilipaasientsyymin aktivoitumiseen, minkä seurauksena vapaiden triglyseridien ja LDL-kolesterolin pitoisuus elimistössä laskee. Gemfibrotsiilia käytetään erityisesti sepelvaltimotautia sairastavien potilaiden hoitoon ja sen on todettu alentavan kuolleisuutta. Gemfibrotsiili vähentää sydäntapahtumien esimerkiksi sydänkohtausten riskiä. Lääkeaine imeytyy ihmisen ruuansulatuskanavasta hyvin ja metaboloituu maksassa inaktiivisiksi metaboliiteiksi.
Tyypillisiä gemfibrotsiilin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla maha- ja suolistokanavan oireet, lihaskivut ja lihasten heikkous ja maksaentsyymiarvojen kasvu. Harvinaisena esiintyy myös iho-oireita ja erektiohäiriöitä miehillä. Gemfibrotsiili on CYP3A4-entsyymin inhibiittori, minkä vuoksi HMG-CoA-reduktaasin estäjien eli statiinien pitoisuudet elimistössä kasvavat. Lääkeaine voimistaa myös varfariinin vaikutusta.
Gemfibrotsiilia voidaan valmistaa isovoihapon estereiden tai suolojen ja litiumdi-isopropyyliamidin tai n-butyylilitiumin muodostaman enolaatin reaktiolla 3-(2,5-ksylyloksi)propyylibromidin kanssa ja muodostuvan esterin hydrolyysillä. Toinen tapa on 5-(2,5-dimetyylifenoksi)-2,2-dimetyylipentanaldehydin hapetus gemfibrotsiiliksi.
HMNZS Arbutus
HMNZS Arbutus (viirinumero K403) oli Uuden-Seelannin laivaston vuonna 1944 valmistunut parannellun Flower-luokan korvetti, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Britannian kuninkaallinen laivasto tilasi aluksen 28. heinäkuuta 1942 Greenockista George Hall and Companyltä. Sen köli laskettiin 3. toukokuuta 1943 ja alus laskettiin vesille 26. tammikuuta 1944. Alus valmistui 5. heinäkuuta.
Alus luovutettiin valmistuessa Uudelle-Seelannille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "HMNZS Arbutus".
Toisen maailmansodan päätyttyä alus osallistui helmikuussa 1947 kahden kuukauden purjehdukseen Tyynellä valtamerellä. Tahitilla alusta vartioineet miehet olivat humalassa, jolloin väkijoukko yritti tunkeutua alukseen. Huhtikuussa aluksen miehistö osallistui heikon palkan ja huonojen työolosuhteiden aiheuttamaan kapinaan.
Alus palautettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle vuonna 1948 ja se romutettiin elokuussa 1951.
Kevin McCarthy (poliitikko)
Kevin McCarthy (s. 1965) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja vuodesta 2006 alkaen Kaliforniasta valittu edustajainhuoneen jäsen. Kesästä 2014 alkaen hän on toiminut edustajainhuoneen republikaaniryhmän johtajana.
McCarthy ilmoitti syyskuussa 2015 pyrkivänsä edustajainhuoneen puhemieheksi. Kampanjan suosio laski sen jälkeen, kun hän televisiossa pyrki heittämään epäilyksiä presidenttiehdokas Hillary Clintonia kohtaan. McCarthy huomautti, kuinka selvästi Clintonin kannatusluvut ovat laskeneet sen jälkeen, kun republikaanit perustivat tutkintakomission selvittämään tämän toimia ulkoministerinä. Clinton sai McCarthyn puheista tukea syytteilleen, joiden mukaan tutkinta on pelkkää politikointia, jonka päämäärä on vahingoittaa Clintonia. McCarthy ilmoittikin 8.10.2015 jättäytyvänsä pois puhemieskilvasta.
Vuoden 2018 täytevaalien jälkeen republiskaanit ovat edustajainhuoneessa vähemmistönä. McCarthy valittiin jälleen edustajainhuoneen republikaaniryhmän johtajaksi.
Työmies–Eteenpäin
Työmies–Eteenpäin oli Wisconsinin Superiorissa vuosina 1950–1998 ilmestynyt amerikansuomalainen kommunistinen sanomalehti.
"Työmies–Eteenpäin" syntyi, kun New Yorkin osavaltion Yonkersissa julkaistu "Eteenpäin" yhdistettiin Superiorissa ilmestyneeseen "Työmieheen". Lehden kustantajana toimi Työmies Society. Päätoimittajana työskenteli aluksi G. M. Wästilä, vuosina 1972–1975 Frank Walli ja vuodesta 1975 lähtien Timo Poropudas. International Workers’ Orderin ja sen suomalaisen järjestön lakkauttamisen jälkeen "Työmies–Eteenpäin" toimi amerikansuomalaisten kommunistien tärkeimpänä yhdyssiteenä.
Päivälehtenä aloittaneen julkaisun levikki oli aluksi noin 4 000 kappaletta. 1970-luvulla sen levikki laski alle puoleen ja ilmestymistiheys yhteen kertaan viikossa. 1990-luvulla "Työmies–Eteenpäin" ilmestyi enää vain kerran kuukaudessa. Vuonna 1986 sen rinnalle perustettiin englanninkielinen "The Finnish American Reporter", joka jatkaa toimintaansa poliittisesti sitoutumattomana julkaisuna.
Veera W. Vilo
Veera W. Vilo (s. 1990) on suomalainen näyttelijä ja elokuvantekijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa, "Bunny the Killer Thing" (2015), Kyrsyä – Tuftland (2017) ja tv-sarjassa "Nymfit" (2014).
Vilo valmistui näyttelijäksi vuonna 2014 Isossa-Britanniassa, yliopistosta University of Wales Trinity Saint David (Bachelor of Fine Arts Honours Acting).
Näyttelemisen ohella Vilo on myös toiminut tuottajana elokuvassa Kyrsyä – Tuftland (2017), josta hän on voittanut Parhaan Fiktiivisen Elokuvan palkinnon Arizona Underground Film Festivaaleilta.
Ennen näyttelijän uraansa Vilo voimisteli Olarin Voimistelijoissa Deltat-joukkueessa vuosina 2004–2008. Vilo voitti joukkuevoimistelun junioreiden maailmanmestaruuden vuonna 2005, naisten maailmanmestaruuden vuonna 2008 ja World Cup -kultaa vuonna 2008.
Kalifornian lippu
Kalifornian lippu on Kalifornian osavaltion virallinen tunnus sinetin ohella. Lippua kutsutaan englanniksi tavallisesti nimellä "Bear Flag" (). Lippu on pohjaväriltään valkoinen, ja sen keskelle on kuvattu karhu vihreällä ruoholla. Karhun alla on sanat "California Republic" (). Lipun vasemmalla laidalla karhun yläpuolella on pieni punainen viisisakarainen tähti. Lipun alalaidassa on punainen vaakaviiva.
Ensimmäisiä nykyisen Kalifornian alueen lippuja käyttivät Kaliforniaa 1830-luvulla hallinnutta Meksikoa vastaan taistelleet kapinalliset. Näistä vanhin tarkoin ulkonäöltään tunnettu lippu on "California Lone Star Flag" vuodelta 1836. Siinä on yksi punainen viisisakarainen tähti valkoisella pohjalla.
Ensimmäisen kerran nykyisenkaltaista lippua, johon oli kuvattu karhu, käyttivät kapinalliset Sonoman kaupungissa vuonna 1846. Lipun oli suunnitellut William L. Todd. Alkuperäinen lippu lahjoitettiin vuonna 1855 "Society of California Pioneers" -seuralle, joka säilytti lippua omissa tiloissaan, kunnes se tuhoutui San Franciscon vuoden 1906 suuren maanjäristyksen aiheuttamassa palossa.
Lippu otettiin virallisesti käyttöön osavaltion lippuna kolmas helmikuuta 1911. Tarkan nykyisen muotonsa lipun karhu sai vuonna 1955. Sitä suunniteltaessa lipussa esiintyvän karhun esikuvana käytettiin karhun ("Ursus arctos") sukupuuttoon kuolleen kalifornialaisen alalajin "U. arctos californicus" täytettyä yksilöä.
Kalifornian kuvernööri käyttää omaa lippuaan. Kuvernöörin lippuun on kuvattu Kalifornian sinetti ilman reunuksiaan sinisellä pohjalla. Lipun kulmissa on pienet, valkoiset viisisakaraiset tähdet
Työläisnainen (Yhdysvallat)
Työläisnainen oli Yhdysvalloissa vuosina 1930–1936 ilmestynyt kommunistinen naisten viikkolehti.
"Toverittaren" jatkajaksi perustettua "Työläisnaista" julkaistiin aluksi "Työmiehen" yhteydessä Wisconsinin Superiorissa. Vuonna 1931 se siirrettiin New Yorkin Brooklyniin. Alaotsikolla "Amerikan suomalaisten työläis- ja farmarinaisten viikkolehti" ilmestynyt 12-sivuinen julkaisu sisälsi uutisia sekä artikkeleita naisten elämästä ja asemasta. Siinä oli myös mainoksia ja jonkin verran englanninkielistä aineistoa.
"Työläisnaisen" toimittajana työskenteli sen koko ilmestymisajan Evi Suvanto. Lehden levikki oli enimmillään 14 000 kappaletta vuonna 1932. Helmikuussa 1936 sen tilalle perustettiin laajempaa yleisöä tavoitellut "Naisten Viiri".
Sergei Grankin
Sergei Jurjevitš Grankin (s. 21. tammikuuta 1985 Jessentuki) on venäläinen lentopalloilija, joka edustaa Venäjän lentopallon superliigassa pelaavaa Moskovan Dinamoa ja Venäjän miesten lentopallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 195 senttimetriä pitkä ja 96 kilogrammaa painava Grankin on passari. Hänen iskulyöntinsä ylettyy 351 senttimetrin korkeuteen ja blokkilyönti 325 sentin korkeuteen.
Grankin on edustanut Moskovan Dinamoa vuodesta 2006 alkaen. Hän on voittanut seuran kanssa kahdesti sekä CEV-cupin että Venäjän mestaruuden. Hänellä on myös kaksi Venäjän cupin voittoa. Ennen Dinamoa Grankin edusti Lutš Moskovaa vuodet 2005-2006 ja Neftjanik Jaroslavlia vuodet 2001-2005.
Grankin on kuulunut Venäjän maajoukkueeseen vuodesta 2006 alkaen. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa hän oli mukana saavuttamassa olympiakultaa ja vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä pronssia. Vuoden 2013 EM-kilpailuista hän oli saavuttamassa kultaa. Samoissa kisoissa hänet valittiin turnauksen parhaaksi passariksi. Grankin on saavuttanut myös kaksi maailmanliigan voittoa, vuosina 2011 ja 2013.
Leuanalussylkirauhanen
Leuanalussylkirauhaset (lat. "glandula submandibularis") ovat ihmisen suuontelon suuriin sylkirauhasiin kuuluvia eksokriinisiä erityisrauhasia. Normaalitilassa ne erittävät noin 69–70 % kaikesta syljestä. Ruokailun aikana leuanalussylkirauhasten osuus vähenee, koska valtaosan sylkinesteestä erittää korvasylkirauhanen (lat. "glandula parotis"). Leuanalussylkirauhasia on kaksi kappaletta ja ne sijaitsevat symmetrisesti molemmin puolin suuonteloa leukaluun (lat. "mandibula") kulman (lat. "angulus" "mandibulae") takana. Leuanalussylkirauhasen rauhaskudos on yhteydessä suuonteloon leuanalussylkirauhasen tiehyen (lat. "ductus" "submandibularis") välityksellä. Leuanalussylkirauhasen tiehyt kulkee leveän suupohjalihaksen (lat. "musculus" "mylohyoideus") päällä anteriorisesti ja päättyy suunpohjan pinnalla olevaan kielenaluslihakkeeseen (lat. "caruncula" "sublingualis").
Boris Tatar
Boris Tatar (s. 17. maaliskuuta 1993 Podgorica, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Lahtea. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja tai keskuspuolustaja.
Tatar edusti vuoteen 2013 asti Montenegron jalkapalloliigan FK Budućnost Podgoricaa. Vuonna 2013 hän oli lainalla FK Mladostissa, jossa hän teki yhdessätoista ottelussa yhden maalin. Kauden 2014–2015 loppupuolen Tatar edusti FK Zabjeloa. Kakkosen kaudeksi 2015 hän siirtyi Ekenäs SC:hen, jossa teki 22 ottelussa kaksi maalia. Lokakuussa 2015 Tatar teki kauden 2016 kattavan sopimuksen Veikkausliigan FC Lahden kanssa. Hän teki debyyttinsä Veikkausliigassa huhtikuussa 2016 Turun Interiä vastaan.
Tatar pelasi vuosina 2011–2012 Montenegron alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän ottelua. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän debytoi ystävyysottelussa vuonna 2012.
HMCS Mimico (K485)
HMCS Mimico (viirinumero K485) oli Kanadan kuninkaallisen laivaston parannellun Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin 15. toukokuuta 1942 Sunderlandista John Crown and Sonsilta nimellä "HMS Bulrush". Sen köli laskettiin 22. helmikuuta 1943 ja alus laskettiin vesille 22. lokakuuta. Se otettiin Kanadan laivaston palvelukseen 8. helmikuuta 1944 Sunderlandissa.
Alus saapui Stornowayssä pidetyn koulutuksen päätyttyä Obaniin Skotlantiin, jossa se liitettiin läntisen reitin alaisuuteen. Sen tehtävänä oli suojata Normandian maihinnousuun liittyviä saattueita ja se saapui saattueen mukana Normandian rannikon edustalle maihinnousua seuranneena päivänä. Alus oli Kanaalin alueella lukuun ottamatta syyskuuta, jolloin se oli hetken aikaa Portsmouthin komennossa ja lokakuussa Noren alaisuudessa tukikohtanaan Sheerness. Helmi-maaliskuussa 1945 alus oli huollettavana Chathamissa, mistä se palasi Sheernessiin jatkaen suojaustehtävissä toukokuuhun.
Alus lähti Britteinsaarilta toukokuussa ja se poistettiin palveluksesta 18. heinäkuuta, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Sorelissa. Alus myytiin valaanpyyntialukseksi ja se aloitti uudessa tehtävässään 1950 nimettynä "Olympic Victoriksi". Aluksen omistus siirtyi Japaniin 1956, jolloin se nimettiin "Otorimaru No. 12:ksi". Viimeiset merkinnät aluksesta Lloyd'sin rekisterissä on vuosilta 1962-1963.
Aluksenpäällikköinä olivat:
HMCS Forest Hill (K486)
HMCS Forest Hill (viirinumero K486) oli Kanadan kuninkaallisen laivaston parannellun Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin 22. heinäkuuta 1942 Paisleysta Fleming and Fergusonilta nimellä "HMS Ceanothus". Sen köli laskettiin 5. helmikuuta 1943 ja alus laskettiin vesille 30. elokuuta. Se otettiin Kanadan laivaston palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 1. joulukuuta Clydessä Skotlannissa.
Tobermoryssä järjestetyn koulutuksen jälkeen alus liittyi Kanadan 3. saattajaosastoon Londonderryssä, mistä se lähti 29. tammikuuta 1944 liittyäkseen ensimmäiseen saattueeseensa ONS28. Alus oli saattuetehtävissä Pohjois-Atlantilla aina joulukuuhun, jolloin se saapui Liverpooliin huollettavaksi. Kaksi kuukautta myöhemmin telakalta vapauduttuaan alus lähti Bermudalle koulutettavaksi.
Alus palasi saattuetehtäviin huhtikuussa 1945, jolloin se liittyi Halifaxiin sijoitettuun osastoon paikallissaattajaksi. Alus poistettiin palveluksesta 9. heinäkuuta, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Sorelissa. Alus romutettiin Hamiltonissa vuonna 1948.
Aluksenpäällikköinä olivat:
Alphonse Areola
Alphonse Areola (s. 27. helmikuuta 1993 Pariisi) on ranskalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Ranskan Ligue 1:n Paris Saint-Germainia. Areola on oikeajalkainen.
Areola on Paris Saint-Germainin kasvatti. Hän debytoi seuran paidassa toukokuussa 2013 Stade Brestiä vastaan. Hän pelasi tuolla kaudella kaksi ottelua ja oli mukana voittamassa Ligue 1:n mestaruutta. Kauden 2013–2014 Areola oli lainassa Ligue 2:n RC Lensissä pelaten 35 ottelua ja seuraavalla kaudella Ligue 1:n SC Bastiassa pelaten 36 ottelua. Kaudeksi 2015–2016 Areola siirtyi lainalle Espanjan Primera Divisiónin Villarreal CF:ään. Hän debytoi Espanjan pääsarjassa elokuussa 2015 Real Betisiä vastaan.
Areola on edustanut Ranskan kaikkia nuorten maajoukkueita alle 17-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Vuonna 2013 hän oli voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-kultaa pelaten turnauksessa seitsemässä ottelussa. Finaalissa Uruguayta vastaan Areola torjui kaksi rangaistuspotkua rangaistuspotkukilpailussa.
Paris Saint Germain
Ranska
Följetongi
Följetongi ( ’jatkokertomus’ < ’lisälehti, lehtinen’ < "feuille" ’lehti’ < ) on historiallinen sanomalehtikirjoitusten lajityyppi. Lisäksi sana tarkoittaa lehdessä tai muualla julkaistavaa jatkokertomusta.
Ranskalaisissa sanomalehdissä "feuilleton" oli alun perin ilmoitusliite, josta vuoden 1800 tienoilla muodostettiin sanomalehden sivulle viivan erottama ”alakertaosasto”. Ensimmäisenä sellaisen julkaisi "Journal des Débats", ja nimityksen keksivät Julien Louis Geoffroy ja Louis-François Bertin. Tähän osastoon sijoitettiin teatteriarvosteluja, ajankohtaispakinoita ynnä muita kepeähköjä kirjoituksia, jotka eivät olleet luonteeltaan poliittisia. Eurooppalaisessa sanomalehdistössä ”alakertaosasto” on säilynyt varsinkin ranskalaisessa lehdistössä, ja saksankielisissä sanomalehdissä otsikko "Feuilleton" tarkoittaa yleensä kulttuuriosastoa sekä siellä julkaistuja kirjoituksia.
Ranskalaisissa sanomalehdissä alettiin julkaista romaaneja "feuilleton"-osastossa vakituisesti 1830-luvulta alkaen; jo aikaisemmin kaunokirjallisuutta oli julkaistu brittiläisissä ja ranskalaisissa lehdissä jatkosarjoina, mutta varsinaista kaupallista merkitystä toiminta sai 1830-luvulla. Seuraavalla vuosikymmenellä merkittäviin följetongikirjailijoihin kuuluivat muiden muassa Eugène Sue ja Alexandre Dumas vanhempi, ja he kehittivät jatkokertomuksen muotoa ja kerrontatekniikkaa, joka piti jännitystä yllä.
Ruotsalaisten sanomalehtien följetongiosastoissa julkaistiin 1840-luvulta alkaen ensi sijassa kaunokirjallisuutta, ja ruotsin kielen sana "följetong" alkoi tarkoittaa ainoastaan jatkokertomuksia; tähän vaikutti myös kansanetymologia, joka käsitti sanan "följetong" johtuvan verbistä "följa" ’seurata’. Lehdistöstä tuli tärkeä kaunokirjallisten tekstien julkaisukanava, koska se pystyi tavoittamaan uusia lukijaryhmiä, kuten naiset. Ruotsista följetongit levisivät "Helsingfors Morgonbladin" kautta Suomeen ja muihin kotimaisiin sanomalehtiin.
Muiden joukkotiedotusvälineiden kehitys ja kilpailu johti 1900-luvun aikana följetongien hupenemiseen. Television ”saippuaoopperat” ovat lehtien jatkokertomusten nykyaikaisia vastineita. Ranskan kielessä sana "feuilleton" on alkanut tarkoittaa myös radion ja television jatkosarjoja.
Suomen kielessä "följetongin" merkitys ei ole yhtä suppea kuin ruotsissa, vaan sana tarkoittaa paitsi sanomalehden kaunokirjallista osastoa myös tällaisessa osastossa vähin erin julkaistavaa kertomusta, ”nurkkanovellia”.
Jarmo Junno
Jarmo Junno (s. 12. toukokuuta 1992) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Sievi Futsalia. Pelipaikaltaan Junno on hyökkääjä. Hän on 170 senttimetriä pitkä ja painaa 70 kilogrammaa.
Junno debytoi Futsal-liigassa Sievi Futsalin paidassa kaudella 2011–2012. Kaudella 2013–2014 hän saavutti Tervarien kanssa hopeaa. Kaudeksi 2014–2015 Junno palasi takaisin Sieviin ja voitti Suomen mestaruuden tuolla kaudella.
Junno on pelannut myös Suomen futsalmaajoukkueessa.
Jalkapallossa keskikenttäpelaajana pelaava Junno on edustanut vuodesta 2011 alkaen Kakkosessa pelaavaa FC YPA:a. Parhaimmalla kaudellaan, kaudella 2013 hän teki 26 ottelussa yhdeksän maalia.
Cavoniuksen talo
Cavoniuksen talo on Helsingissä Pohjoisesplanadi 21:ssä sijaitseva kolmikerroksinen toimisto- ja liiketalo jonka alun perin suunnitteli vuonna 1819 Carl Ludvig Engel. Talon Pohjoisesplanadin puoleinen osa valmistui vuonna 1820, läntinen ja itäinen pihasiipi 1843 ja itäsiiven lisärakennus 1849. Vuonna 1882 taloon rakennettiin pohjoinen pihasiipi, suunnittelijana oli arkkitehtitoimisto Kiseleff & Heikel. Vuotta myöhemmin 1883 valmistui vielä arkkitehti Sebastian Gripenbergin suunnittelema pihasiiven lisärakennus.
1900-luvun puolella talon pihasiipiä korjattiin ja rakennettiin uusi lisärakennus sekä sisustettiin taloon perustettu elokuvateatteri vuosina 1908–1909. Nämä muutokset suunnitteli arkkitehtitoimisto Valter Jung & Emil Fabritius. Emil Fabritius suunnitteli 1930-luvulla vielä taloon ikkunajaon muutokset, julkisivun itäiset näyteikkunat ja pääportaan muutokset. Myöhemmin on muun muassa talon ullakko sisustettu ateljeetiloiksi ja perustuksia vahvistettu vuonna 1962.
Teemu Kaislehto
Teemu Aleksi Kaislehto (s. 25. toukokuuta 1994 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa III-divisioonajoukkue Malax IF:ssä. Hän esiintyi kaudella 2015–2016 Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigajoukkueessa 14 runkosarjaottelussa jääden niissä ilman tehopisteitä. Kaislehto lopetti kauden jälkeen ammattilaiskiekkoilun, mutta hän jatkaa edelleen pelaamista III-divisioonassa harrastusmielessä.
Kaislehto on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Hän oli kaudella 2009–2010 seuran C-nuorten eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa viidellä osumallaan että SM-karsinnoissa neljällä osumallaan. Kaudella 2011–2012 Kaislehto oli HPK:n B-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 11+9=20. Kauden 2012–2013 päätteeksi hän voitti A-nuorten Suomenmestaruuden ja kaudella 2014–2015 Kaislehto toimi HPK:n A-nuorten kapteenina johdattaen joukkueensa SM-hopeaan. Kaudella 2013–2014 hän edusti joukkuetta myös Junior Club World Cupissa, joka päättyi hopeaan HPK:n hävittyä finaaliottelun venäläiselle Omskije Jastrebylle lukemin 2–0.
Kesällä 2015 Kaislehto harjoitteli HPK:n SM-liigajoukkueen mukana ja hän teki lopulta syyskuussa 1+1-vuotisen liigasopimuksen joukkueen kanssa. Kaislehto puki ensimmäisen kerran SM-liigaotteluun kauden 2015–2016 kolmanteen otteluun 16. syyskuuta 2015 vieraissa KooKoota vastaan, mutta hän ei saanut ottelussa kuitenkaan peliaikaa. Ensimmäiset jääaikansa Kaislehto sai lopulta neljännessä liigaottelussaan 30. syyskuuta 2015 Espoo Bluesia vastaan, jolloin hän sai peliaikaa 8.28 minuuttia. Kaislehto sai kauden aikana tililleen kaikkiaan 14 SM-liigaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Tammikuussa 2016 HPK lainasi hänet Mestis-joukkue TuToon kuukauden loppuun asti kestävällä try-out -sopimuksella. Kaislehto pelasi siellä kahdeksan ottelua tehden yhden syöttöpisteen, mutta hän jäi ilman jatkosopimusta ja palasi loppukaudeksi HPK:n vahvuuteen. Seura ei käyttänyt kauden jälkeen Kaislehdon sopimuksessa ollutta optiota.
Kun Kaislehto ei saanut enää mahdollisuutta jatkaa HPK:n SM-liigajoukkueessa, hän päätti lopettaa ammattilaisuransa. Kaislehto muutti tyttöystävänsä kanssa Vaasaan ja päätti keskittyä opiskeluun ja työhön. Hän tapasi kauden 2016–2017 mittaan rakennustyömaalla työskennellessä entisen Mestis-kiekkoilija Markus Nässlinin, joka houkutteli Kaislehdon nykyiseen seuraansa, III-divisioonajoukkue Malax IF:ään. Kaislehdon ilmoitettiin siirtyneen joukkueeseen marraskuussa 2016.
Kaislehto valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta keväällä 2013.
Hakolammi
Hakolammi on pieni järvi Tammelan Patamon kylässä Torronsuon eteläpuolella. Se laskee Torronsuohon pitkin Kalliopalonnotko-nimistä ojitettua suonotkelmaa, joka alaosastaan kuuluu Torronsuon kansallispuistoon. Järven korkeus merenpinnasta on 115,2 metriä, pinta-ala 2,98 hehtaaria ja rantaviivan pituus 0,89 kilometriä.
Hakolampeen laskee lännestä Kailaanlammi (korkeus merenpinnasta 115,7 metriä) ja tähän luoteesta Karkonlammi (korkeus 117,4 metriä merenpinnasta).
Voimassa olevassa valuma-aluejaossa nämä kolme lampea luetaan Paimionjoen vesistöön ja siellä Pajulanjoen valuma-alueeseen. Maastokartan perusteella tieto on väärä. Ehdotetun uuden valuma-aluejaon mukaan lammet kuuluvat Loimijoen valuma-alueeseen ja siellä nykyisen valuma-aluejaon mukaisessa jaotuksessa Kalliojärven valuma-alueeseen.
Uschakoffin talo
Uschakoffin talo on Helsingissä Pohjoisesplanadi 19:ssä sijaitseva kolmikerroksinen empiretyylinen toimisto- ja liiketalo jonka rakennutti venäläinen Suomeen vuonna 1808 muuttanut kauppias Jegor Uschakoff vuosina 1815–1816 Pehr Granstedtin toimiessa suunnittelijana. Talossa oli alun perin tavaramakasiineja ja kauppapuoteja alakerrassa ja yläkerroksissa asuntoja. Talon piharakennuksessa oli vielä renkitupa, sauna, talli ja navetta. Uschakoffin talon Unioninkadun puoleisen siiven pohjoisosa valmistui hiukan myöhemmin 1827–1828. 1800-luvun kuluessa taloon tehtiin vielä ikkunajakomuutoksia sekä rakennettiin näyteikkunat vuonna 1876 arkkitehti Theodor Höijerin suunnitelman mukaan.
Vuonna 1885 Uschakoffin perilliset myivät talon kirjakauppias Gustaf Wilhelm Edlundille. Edlund oli ostanut Uschakoffin talossa jo vuodesta 1848 toimineen J. C. Frenckellin kirjakaupan vuonna 1864 ja kirjakauppa toimi talossa G. W. Edlundin kirjakaupan nimellä vuodesta 1879 aina 1920-luvun alkuun. Edlund myi kuitenkin Uschakoffin talon jo vuonna 1896 Privatbankenille.
1900-luvulla taloon rakennettiin Jugendsalina tunnettu Privatbankenin pankkisali sisäänkäynteineen ja portaikkoineen sekä uudet näyteikkunat vuosina 1903–1904 arkkitehti Lars Sonckin suunnitelmien mukaan. Pankkisalin sisustuksen suunnitteli Valter Jung. Lars Sonck suunnitteli myös vuonna 1915 valmistuneen Privatbankenin pankkisalin laajennuksen. Privatbankenin toiminta päättyi fuusioon vuonna 1922 pankin jouduttua taloudellisiin vaikeuksiin.
Helsingin kaupunki osti Uschakoffin talon vuonna 1961. Uschakoffin talon sisäosat purettiin julkisivuja ja Jugendsalia lukuun ottamatta vuosina 1965–1968 tehdyissä muutostöissä jotka suunnitteli arkkitehti Aarno Ruusuvuori. Jugendsali muutettiin Helsingin kaupungin tiedotustilaksi vuonna 1983 ja nykyisin salissa toimii kahvila-ravintola. Uschakoffin talossa sijaitsee myös heinäkuussa 2018 avattu Market Helsinki, joka on kolmen suomalaisen brändin (R/H Studio, Papu, Frantsila) yhteismyymälä.