hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Norsunluurannikon ympäristöpolitiikka
Norsunluurannikon ympäristöpolitiikkaan liittyvät paikalliset ja maailmanlaajuiset ympäristökysymykset ja kansainväliset, valtiolliset ja kunnalliset sopimukset ja ohjauskeinot, keskustelu, tutkimus ja rahoitus. Ympäristöpolitiikkaan vaikuttavat puolueet, rahoittajat, asukkaat, yhteisöt, yhdistykset, kansalaisliikkeet ja lehdistö. Ympäristöpolitiikka vaikuttaa lajien monimuotoisuuteen ja kansanterveyteen. Norsunluurannikko itsenäistyi Ranskasta vuonna 1960. Maa on saanut nimensä entisen siirtomaakauden tärkeän vientituotteen mukaan. Maan kymmenet eri heimot puhuvat toisistaan eriytyneitä kieliä, joita ymmärretään usein vain heimon asuinalueella. Pääkansoja on viisi: akan, kru, mande, senufo ja laguuni. Norsunluurannikon ympäristöpolitiikkaan sisältyy rikkaan eliöstön ja sademetsien suojelu, plantaasien hallinta ja hollantilaisen öljy-yhtiön myrkkyskandaali vuonna 2006.
Maa jakautuu 500 km pitkään rannikkoon ja sen alankoon, sisämaan ylänköön ja vuoristoon. Rannikolla on kookosplantaaseja, etelässä trooppista sademetsää ja muualla savanneja. Metsiä on otettu muuhun käyttöön. Plantaasit ovat korvanneet rannikon alkuperäistä trooppista sademetsää. Osa jalopuista on ryöstöhakattu.
Norsunluurannikolla on runsaslajinen eliöstö. Sademetsissä on runsaasti simpansseja ja marakatteja, savannilla paviaaneja ja leopardeja ja vesissä virtahepoja ja krokotiileja. Luonnonsuojelualueisiin sisältyy Bounan kansallispuisto (Park National de Bouna) Abidjan pohjoispuolella, Foret de Tain, sisämaassa Maraoun kansallispuisto ja Tain kansallispuisto.
Afrikan norsunluun kaikki kaupallinen kauppa on kielletty CITES -sopimuksessa vuonna 1992 (CITES: Convention on the International Trade in Endangered Species of Wild Flora and Fauna).
Vuonna 2006 hollantilainen öljy-yhtiö Trafigura vei säiliöaluksella Abidjaniin tonneittain myrkkyä, joka vietiin 15 kaatopaikalle. Lähes satatuhatta ihmistä sairastui hengitysvaikeuksiin, pahoinvointiin ja ripuliin ja ainakin 15 kuoli. YK-raportin 9/2009 mukaan kuolemat liittyivät myrkkyihin. Yhtiö kiistää. Trafigura maksoi 152 milj. € valtiolle rannikon puhdistamiseksi. Sairastumisista Trafigura siirtää vastuun alihankkijalle. Brittiasianajotoimisto Leigh Day ajoi asukkaiden oikeutta asiassa. Sen mukaan syyskuussa 2009 30 000 ihmistä sai 1050 euron korvauksen jätevesihaitoista. Greenpeace raportoi toimineensa ympäristökatastrofin aiheuttaneen varustamon asettamisessa vastuuseen Norsunluurannikon ympäristökatastrofissa vuonna 2006.
Mikko Mantere
Mikko Mantere on suomalainen nyrkkeilijä.
Mantere selviytyi puolivälieriin junioreiden EM-kilpailujen 48 kg:n sarjassa Edinburghissa 1992. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Tampereen MM-kilpailuissa 1993 hän karsiutui 48-kiloisten ensimmäisellä kierroksella. Myöhemmin samana vuonna hän sai Bursan EM-kilpailuissa pronssia 48 kg:n painoluokassa. Hän voitti puolivälieräottelussa ranskalaisen Rachid Bouaitan pistein 20–7, mutta hävisi välieräkamppailun Bulgarian Daniel Petroville 4–11.
Mantere edusti seuratasolla Turun Weikkoja. Hän voitti SM-kilpailuissa 48 kg:n painoluokassa kultaa 1992, 1993 ja 1995 sekä hopeaa 1994.
Aarnu, Evena, Vinjami
Aarnu, Evena, Vinjami: 1700 ehdotusta etunimeksi on Rea Lehtosen, Juri Nummelinin ja Elina Teerijoen kirja etunimistä. Teoksen on julkaissut kustannusyhtiö Nemo vuonna 2006. Kirja on laajennettu laitos Nummelinin ja Teerijoen teoksesta "Aenna, Rosma, Velveena: 300 etunimiehdotusta maailmalta" vuodelta 2004. Teokseen on koottu nimiä, joita ei kirjan ilmestyessä ole käytetty Suomessa vielä kertaakaan.
Hergé-museo
Hergé-museo () on ennen kaikkea Tintistä tunnettua sarjakuvapiirtäjä Hergétä kunnioittamaan perustettu museo, joka sijaitsee Louvain-la-Neuvessa Belgiassa. Museo avattiin 2. kesäkuuta 2009. Rakennuksen on suunnitellut ranskalainen Pritzker-palkittu arkkitehti Christian de Portzamparc. Museonjohtaja on Laurent de Froberville.
Museon idea syntyi jo Hergén elinaikana. Kolme vuotta hänen kuolemansa jälkeen Stiftung Hergé (nyk. Studios Hergé) ryhtyi viemään suunnitelmaa eteenpäin. Ensin museon kotipaikaksi suunniteltiin Brysseliä. Vuosien keskustelun jälkeen sijaintipaikaksi ilmoitettiin kuitenkin yliopistokaupunki Louvain-la-Neuve, ja Hergén leski Fanny Rodwell antoi hankkeeseen 17 miljoonaa euroa.
Museorakennuksen suunnitteli ranskalainen Pritzker-palkittu arkkitehti Christian de Portzamparc. Hän suunnitteli luonnon keskelle sokkeloisen valoisan rakennuksen, jossa on viistoja seiniä. Lasista ja betonista rakennettuun valkoisen rakennuksen ovelle johtaa pitkä puinen kävelysilta. Kokonaisuus muodostuu neljästä yksiköstä, joita yhdistävät toisiinsa sillat ja lasiset käytävät. Tiloissa on kahdeksan näyttelyhuonetta.
Näyttelyn on suunnitellut alankomaalainen taiteilija Joost Swarte. Näyttely alkaa kolmannesta kerroksesta, jossa ovat ensimmäiset neljä näyttelysalia, ja siirtyy sen jälkeen toiseen kerrokseen, jossa ovat muut salit. Näyttelyn pinta-ala on 2 000 m².
Saksalainen lehdistö ("Die Welt" ja "Frankfurter Allgemeine Zeitung") toi museon avaamisen yhteydessä esille sieltä täysin puuttuvan kriitiikin Hergén rasismista ja natsisympatioista. Avajaisten yhteydessä syntyi myös skandaali siitä, ettei valokuvaajien sallittu kuvata tilaisuudessa. Kiellon syynä olivat näyttelytilojen runsaat alkuperäiskuvat, joita ei haluttu kuvattavan.
Stoubtsy
Stoubtsy (, IPA: [s'towpʦɪ]) eli Stolbtsy (; , ) on pienehkö kaupunki Valko-Venäjällä Minskin alueella, maanteitse 76 kilometriä Minskistä lounaaseen. Kaupunki on maatalousvaltaisen hallintopiirin (rajon) keskus. Koko piirin väkiluku oli vuoden 2009 väestönlaskennassa 42 007, josta 15 367 asui Stoubtsyn kaupungissa.
Alue on kuulunut useasti Puolaan, vielä Riian rauhassa 1921 alue vahvistettiin Puolaan kuuluvaksi. Stoubtsy liitettiin osaksi Valko-Venäjän sosialistista neuvostotasavaltaa (BSSR) vuonna 1939. Historia näkyy väestörakenteessa: Väestöstä noin 68,8 % taustaltaan valkovenäläisiä, 23,4 % puolalaisia ja noin 6 % venäläisiä.
Kaupunki sijaitsee Itämereen laskevan Niemenin yläjuoksulla, joen koillisrannalla. Nykyisistä liikenneyhteyksistä tärkeimpiin kuuluvat Minskistä saapuva ja kaupungin pohjoispuolitse kiertävä Varsova-Brest-Baranavitšy-Stoubtsy-Dzjaržynsk-Minsk-Orša-Moskova -moottoritie M1 (eurooppatie E30) sekä samansuuntainen rautatie. Stoubtsyssä on tämän pääradan rautatieasema.
Martti Backman
Martti Olavi Backman (s. 28. toukokuuta 1948 Lahti) on suomalainen toimittaja. Hän on toiminut Iltalehden ja Suomen Kuvalehden päätoimittajana. Backman on myös toimittanut useita MOT-ohjelmia Yleisradiolle.
Backman valmistui Sanomien toimittajakoulusta 1970 ja valtiotieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1976.
Gary Leeman
Gary Leeman (s. 19. helmikuuta 1964 Toronto, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Toronto Maple Leafs varasi Leemanin toisella kierroksella varausvuorolla 24. Toronton lisäksi Leeman edusti NHL:ssä Calgary Flamesia, Montreal Canadiensia, Vancouver Canucksia ja St. Louis Bluesia. NHL-urallaan Leeman pelasi runkosarjassa 667 ottelua joissa teki tehot 199+267=466 ja sai 531 rangaistusminuuttia.
Leeman edusti kaudet 1997-1999 Saksan DEL-liigan Hannover Scorpionsia ennen kuin lopetti uransa vuonna 1999.
Leeman voitti Stanley Cupin vuonna 1993 Montrealissa. Hän pelasi NHL:n tähdistöottelussa 1989.
Leeman on Rick Vaiven ja Dave Andreychukin lisäksi ainoa pelaaja, joka on tehnyt Torontossa 50 maalia yhdellä kaudella NHL:n runkosarjassa.
Hollywood Boulevard
Hollywood Boulevard on bulevardi Hollywoodissa, Los Angelesissa, Kaliforniassa. Se alkaa Sunset Boulevardilta ja kulkee luoteeseen Vermont Avenuelle, edelleen länteen Laurel Canyon Boulevardille ja päättyy Sunset Plaza Drivelle. Kadun nimi oli vuosina 1887–1910 Prospect Avenue.
Kadulle luotiin vuonna 1958 Hollywood Walk of Fame.
Saila
Saila on suomalainen naisen etunimi, joka on muodostettu Aila- ja Laila-nimien mukaelmana.
Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan etunimen Saila on 1900-luvun alusta syyskuun 2018 loppuun mennessä saanut 2430 henkilöä, joista melkein puolet on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla.
Ruotsin jalkapallon 1. divisioona
1. divisioonaa on jaettu kahteen lohkoon, pohjois- ja etelälohkoon, joissa kummassakin pelaa 14 joukkuetta.
Kummankin lohkon joukkueet pelaavat keskenään kaksinkertaisen sarjan, jolloin kauden ottelumääräksi tulee 26 ottelua. Lohkojen voittajat nousevat suoraan Superettaniin ja toiseksi sijoittuneet pelaavat karsinnat Superettanin 13. ja 14. sijoittuneiden joukkueiden kanssa. Kolme viimeistä putoavat suoraan 2. divisioonaan.
Piraija (elokuva)
Piraija ("Piranha") on vuonna 1978 tehty kauhukomedia parvesta tappajapiraijoja. Elokuvan ohjasi Joe Dante ja sen pääosia näyttelivät Bradford Dillman, Heather Menzies, Kevin McCarthy, Keenan Wynn ja Dick Miller. Elokuvan tuotti Roger Corman. "Piraija" on parodia vuoden 1975 elokuvasta "Tappajahai" ("Jaws"). James Cameron ohjasi elokuvalle jatko-osan nimeltä "".
Kaksi nuorta saapuu yöllä armeijan hylättyyn tukikohtaan. He päättävät ottaa paikassa olevasta uima-altaasta ilon irti ja menevät sinne naku-uinnille. He eivät tiedä, että karmiva salaisuus vaanii heidän allaan ennen, kuin se nousee ja ahmaisee heidät kitaansa. Kun nuorten kauhunhuudot kiirivät punaisen veden pinnalla, valot laitetaan päälle ja selviää, että rakennus on kaukana hylätystä ja tyhjästä.
Vakuutusalan tutkija Maggie McKeown lähetetään etsimään kahta nuorta patikoijaa, jotka katosivat lähellä Lost River Lakea. Hän palkkaa juron, korvessa asuvan Paul Groganin oppaakseen. Tutkiessaan aluetta he löytävät hylätyn armeijan laitoksen. Ainut asukas on tohtori Robert Hoak, entinen huippusalaisen projektin johtaja. Projektin tarkoituksena oli kasvattaa kylmän veden piraijoja Vietnamin sotaan. Projekti lopetettiin jo vuosia sitten, mutta Hoak oli jatkanut lihansyöjäkalojen kasvattamista.
Tutkiessaan päärakennusta Maggie ja Paul vapauttavat vahingossa piraijat paikalliseen jokeen, joka johtaa järvelle, jossa lasten kesäleiri ja vastikään avattu lomakohde voivat tarjota nälkäisille lihansyöjille paljon kalanruokaa. Maggie ja Paul juoksevat varoittamaan paikallisia, mutta heidän varoituksensa menevät kuuroille korville... kunnes piraijat saavuttavat uimarit.
Hyökkäyksen jälkeen Paul ja Maggie keksivät päästää kaiken jätevesialtaan veden järveen, koska Paulin mukaan se tappaa kaiken vedessä olevan. Päästyään jätevesialtaalle Paul sitoo ympärilleen köyden ja sukeltaa jokeen. Sitten hän vapauttaa jätevedet, ja pian sen jälkeen joutuu piraijojen hyökkäyksen kohteeksi. Maggie hyppää veneeseen ja poimii Paulin sen kyytiin.
Päästyään kuivalle maalle Paul autetaan paareille. Elokuvan lopussa uutistoimittaja puhuu valtion tiedemiehelle tapahtumasta (joka mainitsi Maggielle työskennelleensä tohtori Hoakin kanssa), ja tiedemies kertoo, ettei ole enää vaaraa eikä pelätä tarvitse. Elokuva loppuu näkyyn merelle, ja kuuluu ääniä, joita piraijat tekivät ennen hyökkäämistään. (Se siis viittaa siihen, että jotkut piraijat selvisivät jätevesimyrkytyksestä...)
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen kuvaa "Piraijaa" hyvän käsikirjoituksen varassa toimivana halpaelokuvana ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Save (yhtye)
Save on Moskovasta, Venäjältä kotoisin oleva death metal-yhtye. Yhtye julkaisi ensimmäisen pitkäsoittonsa, "Зачем Тебе Жить" () vuonna 2004. Toinen pitkäsoitto nimeltään "Мегаполис" () julkaistiin vuonna 2007. Albumi sisälsi ensimmäistä enemmän death metallin ja modernin metallin elementtejä.
Krister Stendahl
Krister Stendahl (21. huhtikuuta 1921 – 15. huhtikuuta 2008) oli ruotsalainen uuden testamentin tutkija ja pappi, joka toimi Tukholman hiippakunnan luterilaisena piispana vuosina 1984–1988. Hän loi myös huomattavan uran Yhdysvalloissa ja oli muun muassa Harvardin yliopiston teologisen koulun dekaanina vuosina 1968–1979.
Stendahl sai tohtorinarvon Uppsalan yliopistosta.
Stendahl kannatti naisten ja seksuaalivähemmistöjen edustajien oikeutta tulla vihityiksi papeiksi. Hän edisti ekumeniaa sekä kristillisten suuntausten että eri uskontokuntien välillä ja vaati uskovia etsimään hyviä asioita myös muista uskoista. Hän piti kristittyjen kuolemanjälkeisen elämän korostusta itsekkäänä ja katsoi, että se puuttui niin juutalaisuudesta kuin varhaisesta kristinuskostakin.
Stendahl kuoli 86-vuotiaana Bostonissa, Massachusettsissa. Hän oli työskennellyt Massachusettsissa Brandeisin yliopistolla.
Georges Boulanger
Georges Boulanger on seuraavien henkilöiden nimi:
Vaajakosken vesivoimalaitos
Vaajakosken vesivoimalaitos on Jyväskylässä Vaajavirrassa Naiskoskessa sijaitseva vesivoimalaitos. Laitoksen on rakennuttanut SOK. Laitoksen on omistanut vuodesta 1984 alkaen Suur-Savon Sähkö. Voimala on harvinainen koska sen vedenottokapasiteetti on suuri verrattuna korkeuseroon, joka on parhaimmillaan 2 metriä. Voimalaitoksen sisällä ei myöskään ole avattavia patoluukkuja vaan kiinteä patokynnys. Laitos käynnistetään imemällä kompressoreilla tyhjö kuhunkin ilmatiiviiseen virtauskanavaan (3 kpl), jolloin vesi syöksyy kynnyksen yli turbiiniin lapon ansiosta.
Voimalaitos sijaitsee Naissaaren itäpuolella. 
Voimalaitoksen ja Naissaaren välissä on käytöstä poistettu tukinuittokanava. Toisella puolen voimalaitosta on kalahissi sekä kalankasvatusaltaita, jotka myöskään eivät enää ole käytössä.
Saaren länsipuolella on Vaajakosken vanha vesivoimalaitos, Wanha Woimala.
Kari Sihvonen (sarjakuvapiirtäjä)
Kari A. Sihvonen (s. 1980) on suomalainen kuvittaja ja sarjakuvapiirtäjä. Hänen sarjakuviinsa kuuluu "Myrkky"-lehdessä esiintynyt Kapteeni Kanki.
Voikkaan rautatieasema
Voikkaan asema (, ratakm 217+000) on Suomen rataverkolla, Kouvola–Kuusankoski-radalla, Kouvolan kaupungin Voikkaan taajamassa sijaitseva lakkautettu rautatieliikennepaikka.
Liikennepaikka perustettiin vuonna 1902 silloiselle Voikkaa–Haarankallio-radalle. Se palveli lähinnä Voikkaan tehtaan tavaraliikennettä, mutta oli myös henkilöliikenteen käytössä pula-ajan vuosina 1945–1949. Liikennepaikka lakkautettiin ja siitä tuli Kuusankosken aseman alainen syksyllä 1964, jolloin nykyinen Kouvola–Kuusankoski-rata valmistui.
Voikkaan ratapiha on nykyisin tehdasalueella toimivien yritysten, kuten ABB:n ja Teräspyörä Oy:n, käytössä. Sitä käytetään myös Kouvolan seudun ammattiopiston eli KSAO:n radanrakennuskoulutukseen. Ratapihalla olevaa kalustoa ei ole huollettu, ja esim. tuhoutuneita Move 66 vetureita siellä on kaksi.
Puinen asemarakennus on valmistunut joko vuonna 1931 tai 1946. Se on purettu, ja ratapihan ympäristö on erittäin metsittynyttä. Esimerkiksi virallinen Asematie on tällä hetkellä kuin kävelypolku. Reunimmaisella raiteella on vielä betoninen asemalaituri.
Oxford-kenkä
Oxford-kenkä on miesten juhlallisin jalkinetyyppi. Oxford-kenkä eroaa muista kengistä siten, että oxford-kengässä kengännauhojen yhdessä pitämät päälliset puoliskot on ommeltu kengän pään alle. Lisäksi kengän kieli on tehty eri osasta kuin etupäällinen. Rei'ityksellä eli "perforaatiolla" varustettua oxfordia kutsutaan "brogueksi". Mitä enemmän rei'itystä brogue-kengässä on, sitä vähemmän juhlallinen se on klassiseen oxford-kenkään verrattuna.
Oxfordeja on käytetty 1700-luvulta alkaen. Yhdysvalloissa oxfordeista voidaan käyttää myös nimitystä "balmorals". Kaksiväristä oxford-kenkää kutsutaan "spectatoriksi" tai "co-respondentiksi".
Nystølsvatnet
Nystølsvatnet on Länsi-Norjassa, Balestrandin kunnassa, Vetlefjorddalen-laakson länsipuolella sijaitseva ylänköjärvi. Järven vesi on peräisin lähinnä sen pohjois- ja eteläpuolisilta Nystølseggin ja Såfossenipan vuorimassiiveilta. Vesi laskee Holmevatnetin, Byttevatnetin, Mjellsvatnetin, Myravatnetin ja Litlevatnetin järvien kautta länteen jatkuen Gaula-jokena Dalsfjorden-vuonoon ja Atlantin valtamereen.
Järven pohjoisrannalla kulkee Riksvei 13 -tie.
Heinrich Noë
Heinrich August Noë (16. heinäkuuta 1835 München – 26. elokuuta 1896 Bolzano) oli saksalainen kirjastonhoitaja ja matkakirjojen kirjoittaja.
Noë opiskeli Erlangenissa luonnontieteitä ja vertailevaa kielitiedettä. Hän toimi kirjastonhoitajana Münchenissä 1857–63, mutta omistautui sen jälkeen kirjoittamiselle. Noë kirjoitti useita matkakirjoja, ja hänet tunnetaan erityisesti Alppeja koskevista luonnonkuvauksistaan.
Larger Than Life
"Larger Than Life" on yhdysvaltalaisen poikabändin Backstreet Boys toinen single heidän vuonna 1999 ilmestyneeltä albumilta "Millennium". Kappaleen sanoittivat Max Martin, Kristian Lundin ja Brian Littrell, ja se on suurimmaksi osaksi tribuutti ryhmän faneille. Kappale rikkoi ennätyksen pisimmästä vietetystä ajasta MTV:n "Total Request Liven" listasijalla yksi. "Billboard Hot 100" -listalla kappale nousi sijalle 25 ja Britannian singlelistalla viidenneksi. "Blender" -lehti taas rankkasi kappaleen listan "500 suurinta hittiä syntymäsi jälkeen" sijalle 292. Kappale on myös yksi ryhmän suosituimmista kappaleista.
Kappaleen "Larger Than Life" musiikkivideo oli suuren budjetin tuotettava, jonka ohjasi Joseph Kahn 12.–14. elokuuta vuonna 1999 Orlandossa, Floridaassa. Kahn ohjasi myös yhtyeen videon "Everybody (Backstreet's Back)" kesäkuussa 1997. Musiikkivideo sijoittuu futuristiseen avaruuteen ja sisältää lukuisia erikoisefektejä ja animaatiota, kuten myös tanssiesityksen. Videon alussa esiintyy suuri avaruusalus ja useita bändin edellsiä hittejä kelautuu ohi. Robotti, jonka kasvoja esittää Antonio Fargas (esitti myös bussikuskia videolla "Everybody (Backstreet's Back)"), herättää yhtyeen jäsenet aluksesta.
Jokainen yhtyeen jäsen esiintyy videolla yksin sekä yhdessä ryhmän tanssiesityksessä.
Videon kustannukset nousivat yli alkuperäisen budjetin, minkä vuoksi Howie Doroughin asusteet eivät olleet kovin eriskummaliset. Video on "Guinnessin ennätystenkirjassa 11. kalleimpana musiikkivideona arvioidulla 2 100 000 dollarin kuluillaan."
Vakio
Cardboard sleeve
Britannia
Remix-tuplavinyyli
Kappale "Larger Than Life" löytyy myös levyltä" Now That's What I Call Music! 4".
More Than That
"More Than That" on yhdysvaltalaisen poikabändin Backstreet Boys kolmas single heidän albumiltaan "Black & Blue", joka julkaistiin 21. marraskuuta 2000. Kappale pysyi Yhdysvaltojen Billboard Hot 100 -listalla 20 viikkoa ja oli korkeimmillaan sijalla 27. Britannian singlelistalla kappale nousi listasijalle 12. Muihin Backstreet Boysin singleihin verrattuna kyseinen kappale pärjäsi kehnosti, ja se myi ainoastaan 800 000 kopiota.
Vakio
AasiaKappaleen "More Than That" musiikkivideon ohjasi Marcus Raboy toukokuussa 2001. Video sisältää kaksi eri tapahtumapaikkaa. Ensimmäisessä yhtye laulaa aavikolla suuren valkokankaan edessä. Kankaalla näytetään useita eri kohtauksia: aavikon, ruuhkaisen kaupungin, pilvisen taivaan, salaman ja auringonlaskun. Toisessa yhtye kävelee aavikolla ryhmänä ja ajaen kahta autoa. Video debytoi "TRL:n" sijalla yksi 15. toukokuuta 2001.
Arkkienkeli Mikaelin luostari
Arkkienkeli Mikaelin luostari () on ortodoksinen luostari Sýmin saarella Kreikassa. Se sijaitsee Panormítiksen kylässä saaren eteläosassa. Luostarin rakennukset on rakennettu 1700–1900-luvuilla.
Luostarissa on vuonna 1905 rakennettu kellotorni, joka edustaa barokkia. Kellotornin esikuva on nykyisessä Turkissa, İzmirissä sijaitseva Agía Fotiní. Luostarissa säilytetään Sýmin suojeluspyhimyksen arkkienkeli Mikaelin ikonia, joka vietiin aikoinaan Sýmin kaupungin Gialókseen. Sieltä se selittämättömästi kuitenkin palasi Panormítikseen, jonka vuoksi sinne päätettiin rakentaa luostari. Paikalla, missä nykyisin sijaitsee vuonna 1783 rakennettu yksilaivainen pääkirkko, on aikoinaan sijainnut bysanttilainen kappeli. Luostarin kirkossa on runsaasti pyhiinvaeltajien uhrilahjoja ("támata"), sillä tavan mukaan Mikaelilta apua pyydettäessä on annettava jotain vastalahjana. Kirkon katossa ja seinissä on sýmiläisten veljesten, Michaíl ja Nikítas Karakostíksen maalaamia freskoja. Kirkon barokkityylinen ikonostaasi puolestaan on Mastrodíakis Taliadoúroksen tekemä.
Arkkienkeli Mikaelin luostarin museossa on esillä esimerkiksi vanhoja käsikirjoituksia, Panormítiksen rantaan ajautuneita rukouspulloja, jotka sisältävät merimiesten rahalahjoituksia, sekä kreetalaisen taidemaalarin Theódoros Poulákiksen jälkibysanttilainen maalaus.
Nykyisin luostari on pyhiinvaelluskohde ja Sýmin suosituin nähtävyys, ja sinne järjestetään päiväretkiä Sýmin kaupungista sekä läheiseltä Ródoksen saarelta.
Aleksandr Volkov (kosmonautti)
Aleksandr Volkov (; s. 27. toukokuuta 1948 Horlivka, Ukrainan SNT) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.
Volkov opiskeli Harkovan sotilaslentokoulussa valmistuen vuonna 1970. Hänet koulutettiin kosmonautiksi vuosina 1976–1979 ja hän toimi kosmonauttien koulutuksen johtajana 1990–1998. Hän lensi vuodesta 1985 alkaen avaruuslentoja: Saljut 7 (EO-4-2), Mir EO-4) ja Mir EO-10. Hän lensi 2. lokakuuta 1991 avaruuteen Neuvostoliitosta palaten 25. maaliskuuta 1992 Venäjän federaatioon. Hän vietti kaikkiaan 391 vuorokautta avaruudessa.
Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, joista Sergei Volkov valittiin vuonna 1997 kosmonauttikoulutukseen.
Iñaki Azkuna
Iñaki Azkuna (14. helmikuuta 1943 Durango – 20. maaliskuuta 2014 Bilbao) oli espanjalainen baskien kansallispuolueen poliitikko. Hän oli lääketieteen lisensiaatti ja oli vuosina 1999–2014 Bilbaon kaupungin pormestari.
The One (Backstreet Boysin kappale)
"The One" on yhdysvaltalaisen poikabändin Backstreet Boys neljäs single heidän hittialbumiltaan "Millennium". Kappaletta käytettiin myös "Hanada Shonen Shi" -nimisen animesarjan tunnuskappaleena.
"The View" -talkshown haastattelussa vuonna 2001 ryhmä kertoi, etteivät he olleet tarkoittaneet kappaletta "The One" neljänneksi singlekseen. Ryhmä kuitenkin piti kyselyn minkä kappaleen fanit valitsisivat neljänneksi singleksi ja Nick Carterin äänestettyä "the One" kappaletta hänen suuri fanijoukkonsa seurasi esimerkkiä. Muut bändin jäsenet toivoivat fanien äänestävän kappaletta "Don't Want You back". A.J. McLean sanoi "Don't Want You Back" -kappaleen olevan hänen yksi lempikappaleistaan joita bändi on tehnyt. Kappaleesta saatiin esimakua 17. marraskuuta 1998 kun pätkä kappaleesta julkaistiin DVD:llä "A Night Out With the Backstreet Boys".
Vakio
Japani
Remix-vinyyli
Kappaleen musiikkivideon ohjasi Chris Hafner ja Kevin Richardson. Video alkaa omistuksesta faneille, taustajoukoille, bändille ja tanssijoille. Itse video alkaa nopeutetulla kuvalla "Penn State University" -areenasta sitä muutettaessa koripallokentästä bändin lavaksi "Into the Millennium Tour"ia varten. Loppu videosta koostuu pätkistä kiertueen kuvamateriaalia ja joitain "still"- ja "off-stage"-kuvia. Materiaali itsessään ei liity kappaleeseen, vaikka osassa materiaalia bändi lauloikin kyseistä kappaletta.
Vladimir Titov
Vladimir Titov (; s. 1. tammikuuta 1947 Sretensk), on entinen Venäjän ilmavoimien eversti ja neuvostoliittolainen kosmonautti.
Hän valmistui lukiosta vuonna 1965 ja Ilmavoimien korkeakoulusta vuonna 1970. Hän valmistui Ilmavoimien akatemiasta vuonna 1987. Hän lensi 1 400 tuntia eri lentokoneilla. Hän on saanut lukuisia palkintoja, muun muassa Lenin-palkinto vuosina 1983 ja 1988, Ranskan kunnialegioonan komentajapalkinto ja vuonna 1990 Yhdysvalloissa Harmon-patsas.
Hänet valittiin kosmonautiksi vuonna 1976. Hän oli varamiehistössä vuonna 1982 Sojuz T-5 -lennolla ja vuonna 1983 Sojuz T-9 -lennolla. Hän oli Sojuz T-8 ja Sojuz T-10-1 ja Soyuz TM-4 -lentojen päällikkö. Hän lensi STS-63- ja STS-86-sukkulalennoilla. Hän vietti avaruudessa 387 vuorokautta.
Titov siirtyi eläkkeelle Venäjän avaruusjärjestöstä vuonna 1998, jonka jälkeen hän toimi Boeing-yrityksen Moskovan toimistossa.
Hän on naimisissa Aleksandra Kozlovan kanssa ja heillä on kaksi lasta.
Jäähyväiset aseille (täsmennyssivu)
Jäähyväiset aseille voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Karksi-Nuia
Karksi-Nuia on noin 1 500 asukkaan epäitsenäinen kaupunki ja entinen kaupunki Viljandimaan maakunnassa eteläisessä Virossa.
Karksi mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1248, jolloin Karksin alueeseen kuului Karksi, Halliste, Paistu ja Saarde, ja alueen keskuksena toimi Karksin linna. Liettualaiset tuhosivat linnaa muutaman kerran, mutta se rakennettiin kuitenkin aina uudelleen. Liettualaisten viimeisen hyökkäyksen jälkeen rakennettiin 1300-luvun jälkipuoliskolla uusi linna, johon kuului etu- ja päälinna vallihautoineen ja vahvoine muurineen.
1400-luvulla linnaa varusteltiin merkittävästi sen ollessa Viljandin komtuurin käytössä. Linnaan tuotiin monenlaisia aseita ja elintarvikkeita. Vuonna 1535 Karksin alue liitettiin Liivinmaan Ritarikuntaan, linna oli vuosina 1573–1578 Liivinmaan herttuan Magnusin asuinpaikka. Linna on ollut myös puolalaisten, ruotsalaisten ja venäläisten hallussa. Linnoitus tuhoutui Pohjansodassa lopulta 1708. Tuhoutuneen linnan etuosaan rakennettiin kirkko.
1800-luvun lopulla alue oli käsityö- ja maatilatyöläisten asuinpaikka Karksin kartanolle kuuluneen Nuian kapakan ja kirkon yhteydessä. Paikan nimi "Nuia" muunnettiin vuonna 1987 "Karksi-Nuiaksi".
Vuonna 1993 Karksi-Nuia sai kaupunginoikeudet. Karksi-Nuian kaupunki ja sitä ympäröivä Karksin kunta yhdistyivät vuoden 1999 lokakuussa yhdeksi kunnaksi, Karksin kunnaksi. Viron kuntauudistuksen osana 24. lokakuuta 2017 Karksin, Abjan ja Hallisten kunnat sekä Mõisakülan kaupunki yhdistyivät Mulgin kunnaksi.
Vuonna 2011 Karksi-Nuian epäitsenäisessä kaupungissa oli 1 573 asukasta, joista 1 518 (96,5 %) oli virolaisia, 21 (1,3 %) venäläisiä ja 33 (2,1 %) muita kansallisuuksia.
Viktor Savinyh
Viktor Petrovitš Savinyh (; s. 7. maaliskuuta 1940 Berezkiny, Venäjän neuvostotasavalta) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.
Savinyh valittiin kosmonautiksi 1. joulukuuta 1978. Hän lensi Sojuz T-4-, Sojuz T-13- ja Sojuz TM-5 -avaruusaluksilla. Hän siirtyi eläkkeelle 9. helmikuuta 1989. Hän lensi 252 vuorokautta avaruudessa.
Savinyh on naimisissa, ja perheessä on yksi lapsi.
Nexuiz
Nexuiz on Alientrap Softwaren kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on ladattavissa internetistä ilmaiseksi ja koko pelin sisältö on avointa lähdekoodia, joka on julkaistu GNU GPL -lisenssin alaisena. Pelin ensimmäinen virallinen versio 1.0 julkaistiin 31 toukokuuta vuonna 2005, kun nykyinen versio 2.5.2 julkaistiin 1 lokakuuta 2009. Pelimoottorina toimii DarkPlaces, joka on ankarasti muokattu ja nykyaikaistettu Quake-pelimoottori.
"Nexuizin" pelityyli on saanut runsaasti vaikutteita Quakesta sekä Unreal Tournamentista. Peli keskittyy pääsääntöisesti verkkopelaamiseen, mutta siinä on myös mahdollisuus yksinpeliin tietokoneohjattuja vastustajia vastaan. Pelillisesti Nexuiz on hyvin nopeatempoinen ammuntapeli, jossa kerätään futuristisia aseita ympäri kenttää ja pyritään ampumaan vastustajat ja suorittamaan pelimuodon määrittelemää tehtävää. Pelimuotoja on useita, kuten esimerkikiksi "Deathmatch" sekä "Capture the Flag". Pelissä on myös useita virallisia karttoja, ja yhteisön tekemien karttojen myötä niiden lukumäärä nousee jopa satoihin. "Nexuiz" on myös grafiikan puolesta hyvin edistynyt, ja sitä pidetäänkin yhtenä kehittyneimmistä ja näyttävimmistä avoimen lähdekoodin peleistä.
Maaliskuussa 2010 julkistettiin, että Nexuizin alullepanija Lee Vermuilen oli myynyt oikeudet Nexuiz-tavaramerkkiin IllFonic-nimiselle pelitalolle. IllFonic kehittää Nexuiz-nimistä uutta kaupallista peliä, jonka on määrä ilmestyä vuoden 2011 aikana PlayStation Storeen, Xbox Live Arcadeen sekä Steamiin. Peliä kehitettiin alun perin DarkPlaces-pelimoottorille, mutta se vaihdettiin CryEngine 3:een. IllFonic viittaa alkuperäiseen Nexuiziin nykyään nimellä "Nexuiz Classic" tai "GPL Nexuiz". Alkuperäisen Nexuizin yhteisö ei kuitenkaan hyväksynyt tätä muutosta, sillä heidän mukaansa heidän työpanoksensa oli tuhottu. Tämän vuoksi yhteisö aloitti uuden pelin, Xonoticin kehittämisen Nexuizin pohjalta, joka on alkuperäisen GNU GPL -lisensoidun Nexuizin ideologinen seuraaja.
Evander Kane
Evander Kane (s. 2. elokuuta 1991 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue San Jose Sharksissa. Hän on Atlanta Thrashersin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta , jolloin Thrashers varasi Kanen koko varaustilaisuuden neljäntenä pelaajana. Hänen kausipalkkansa on 7 miljoonaa dollaria.
Kane pelasi ennen ammattilaisuraansa kolmella kaudella WHL-joukkue Vancouver Giantsissa. Hän voitti ensimmäisellä kaudellaan 2006–2007 CHL:n mestaruuden, Memorial Cupin. Hän pelasi tuosta kaudesta vain kauden loppupuolella, kun pelasi suurimman osan runkosarjasta BCMML-juniorisarjaa. Kaudella 2008–2009 Kane valittiin WHL:n tähdistökentälliseen.
Kane teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Thrashersin kanssa heinäkuussa 2009. Hän debytoi NHL:ssä 3. lokakuuta Tampa Bay Lightningia vastaan ja antoi ottelussa syöttöpisteen Rich Peverleyn tekemään maaliin. Yhteensä tulokaskausi toi Kanelle 66 runkosarjaottelussa tehot 14+12=26.
Atlanta Thrashers siirtyi ennen kautta 2011–2012 Winnipegiin, Manitobaan, ja joukkueen nimeksi tuli Winnipeg Jets. Kane teki tuolla kaudella, kolmannellaan NHL:ssä, 74 runkosarjaottelussa tehot 30+27=57 ja oli joukkueensa paras maalintekijä sekä toiseksi paras pistemies Blake Wheelerin jälkeen. Syyskuussa 2012 hän allekirjoitti Jetsin kanssa kuusivuotisen jatkosopimuksen.
Kane siirtyi lokakuun 2012 alussa NHL:n työsulun vuoksi KHL-joukkue Dinamo Minskiin. Hänen otteensa KHL:ssä olivat pettymys, sillä hän teki 12 ottelussa vain yhden maalin ja hänen lukemansa plus-miinus-tilastossa oli –8. Dinamo purki hänen sopimuksensa marraskuun puolivälissä.
Kausi oli Kanelle ongelmallinen. Helmikuussa hänet siirrettiin pelaavasta kokoonpanosta syrjään sillä hän ei noudattanut joukkueen pukukoodia pelipäivänä ja hän joutui kahakkaan joukkuetovereidensa kanssa. Myöhemmin hänen ilmoitettiin olevan sivussa loppukauden olkapääleikkauksen vuoksi. Helmikuun aikana Kane siirtyi isossa pelaajakaupassa Buffalo Sabresiin yhdessä Zach Bogosianin ja Jason Kasdorfin kanssa. Winnipeg sai kaupassa Tyler Myersin, Drew Staffordin, Brendan Lemieux'n ja Joel Armian sekä ensimmäisen kierroksen varausvuoron.
Kane pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009 ja voitti kultaa. Hän on pelannut myös miesten MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2011 ja 2012.
Valto Laitinen
Valto Uolevi Laitinen (23. marraskuuta 1926 Helsinki – 11. lokakuuta 2004 Pariisi, Ranska) oli suomalainen jazz- ja viihdemuusikko, pianisti, säveltäjä ja sovittaja.
Hän kävi koulunsa Helsingin Koelyseossa 1940–1944 ja sai keskikoulun päästötodistuksen. Hän opiskeli pianonsoittoa muun muassa koulutoverinsa Matti Raution johdolla ja kiinnostui jo kouluaikanaan jazzista ja esiintyi aluksi eri koululaisyhtyeissä. Vuonna 1947 hän liittyi Olli Hämeen kvintettiin, jossa soitti vuoden verran. Hänen tyylillisiä esikuviaan olivat mm Nat King Cole ja Lennie Tristano.
Vuonna 1948 hän perusti oman kvartetin, jonka kanssa vieraili vuotta myöhemmin Pariisissa jazzfestivaaleilla. Hän soitti vielä muun muassa Jorma Weneskosken ja Leo Lindblomin yhtyeissä. Hän ryhtyi myös säveltämään 1950-luvun alkupuolella.
Vuonna 1958 hän muutti jälleen Pariisiin – tällä kerralla pysyvästi ja asui siellä elämänsä loppuun. Hän ei toki unohtanut kotimaataan, vaan vieraili Suomessa muun muassa Kaamosjazz-juhlilla.
Suomessa hänen sävellyksistään tunnetaan parhaiten kappale "Kun syksy saapuu Helsinkiin", jonka sanat on kirjoittanut Ulla Sand (pseudonyymi). Maynie Sirén levytti kappaleen 1957 ja Pentti Lasanen 1970 (Yleisradion kantanauhalle). Toinen Suomessa tunnettu Laitisen sävellys on "Kai laulaa saan" (alun perin "C’est toute une musique"), jonka Katri-Helena levytti 1971.
Ranskassa hän oli tunnettu säveltäjä, jonka lauluja levytti muun muassa tunnettu chansonlaulaja Mireille Mathieu. Hän oli myös tunnettujen jazzkerhojen ja hotellien (muun muassa Hotelli Ritzin) pianisti.
Erkki Pohjanheimo on tehnyt Valto Laitisesta kaksi televisio-ohjelmaa. "Kuunnelkaa laulujani – Valto Laitinen" -ohjelma kuvattiin etupäässä Pariisissa. Ensilähetys Yle TV1:ssä oli 24.10.1971. Siinä Mikko Valtasaari ja Teija Sopanen haastattelivat Laitista. Hänen laulujaan esittivät Pariisissa muun muassa Virginia Vee, Georgette Lamaire ja Marc-Fabien Bonnard. Pasilan studiossa kuvatuissa jaksoissa lauloivat Marion Rung, Lea Laven, Anki ja Fredi. Toinen ohjelma "Suomalainen Pariisissa" esitettiin seuraavana vuonna. Helsingissä kuvatussa ohjelmassa Erkki Pohjanheimo haastattelee Laitista, ja suomalaiset artistit esittävät hänen sävelmiään Ossi Runnen orkesterin säestyksellä.
Joan Blondellin filmografia
Joan Blondell (1906–1979) näytteli yli viisikymmentä vuotta kestäneen uransa aikana yli 150:ssa elokuva- ja televisiotuotannossa. Seuraavassa luettelossa ovat kaikki hänen elokuva-, televisio- ja teatteriesiintymisensä. Lisäksi Blondellin palkinnot ja ehdokkuudet ovat luetteloituna.
Saattue (yhtye)
Saattue on vuonna 2001 perustettu metalliyhtye. Yhtye julkaisi ensimmäisen Kivisydän-EP:n vuonna 2004 ja sitä seuranneen Ikiuneen-EP:n vuonna 2006. Joitakin biisejä julkaistiin myös Mikseri.netissä. Vuonna 2007 yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Spikefarm Recordsin kanssa ja tämän tuloksena yhtyeen esikoisalbumi Jäähyvästi julkaistiin vuoden 2008 tammikuussa. Yhtyeen toinen pitkäsoitto, nimeltään Vuoroveri, julkaistiin 21. lokakuuta 2009.
Saattue julkaisi pienen levytystauon jälkeen Kärsimysnäytelmä-levyn vuonna 2016 venäläisen levy-yhtiön Endless Desperation Productions kautta. Levy on kuunneltavissa myös digitaalisesti Bandcamp-sivuston kautta.
Tällä hetkellä Saattue on määrittelemättömän pituisella tauolla. Lopettamishetkellä yhtyeellä on tekeillä EP-levy ja sen julkaisuajankohdasta ei ole tarkempaa tietoa. Saattue kuitenkin julkaisi pari coverkappaletta.
Musiikissaan Saattue yhdistelee suomen kieltä synkkiin, raakoihin ja tunnelmallisiin elementteihin. Saattueen juuret ovat syvällä doom metallissa ja muissa äärimetallin alalajeissa. Tämän lisäksi yhtyeen musiikkiin ovat vaikuttaneet Mana Manan kaltaiset synkät rock-aktit.
EP:t
Heinrich Noë (pikakirjoittaja)
Heinrich Karl Noë (italiassa nimellä Enrico Noë, 18. kesäkuuta 1835 Jihlava – 29. joulukuuta 1914 Wien) oli opettaja, joka sovitti saksalaisen Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmän italian kielelle.
Noë opiskeli Padovassa ja toimi opettajana Venetsiassa, Splitissä, Triestessä ja vuodesta 1869 Grazissa. Hän laati Franz Xaver Gabelsbergerin saksankielisen pikakirjoitusjärjestelmän pohjalta italian kielelle soveltuvan järjestelmän ja julkaisi sen vuonna 1863. Järjestelmästä tuli pian Italian suosituin pikakirjoitusjärjestelmä.
Kalevi Lahtinen
Sulo Kalevi Lahtinen (1936 – 8. lokakuuta 1981) oli suomalainen basso, oopperalaulaja, laulupedagogi, kuoron- ja orkesterinjohtaja. Lahtinen oli alkuaan kansakoulunopettaja. Hän opiskeli 1959–1961 Lahden musiikkiopistossa Tauno Kaivolan ja 1961–1968 Sibelius-Akatemiassa Oiva Soinin ja Matti Lehtisen oppilaana. Hän suoritti lauludiplomin 1967 ja valmistui musiikinopettajaksi 1968. Hän täydensi opintojaan muun muassa Luganossa (F. Husler) ja Wienissä (D. Buchholz) sekä monien ulkomaisten pedagogien kursseilla.
Lahtisen musiikkiopinnot alkoivat 16-vuotiaana Tuuban soitolla Kouvolan seurakunnan torvisoittokunnassa. Ensimmäisessä virassaan kansakoulun opettajana Lahtinen keräsi Kärkölän pitäjän talojen ullakoilta suojeluskunnan aikaiset torvet, ja ne kunnostettiin. Nuorena ja lahjakkaana muusikkona hän opetti isännille nuottien lukua ja yhteissoittoa. Näin Lahtinen perusti Kärkölän soittokunnan sekä Kärkölän sekakuoron. Hän toimi 1960-luvun alkupuolella myös Kärkölän kirkon kesäkanttorina. Oltuaan useiden koulujen musiikinopettajana hän toimi 1969–1973 Savonlinnan musiikkiopiston yksinlaulun lehtorina ja vararehtorina 1970–1973.
Monipuolinen ja aikaansaava Lahtinen teki uraauurtavaa työtä suomalaisen oopperataiteen puolesta erityisesti Savonlinnan oopperajuhlia edeltäneiden Savonlinnan musiikkipäivien toiminnanjohtajana 1969–1973 sekä Savonlinnan oopperajuhlien toiminnanjohtajana 1970–1972, ennen Martti Talvelaa. Hän toi oopperajuhlille muun muassa ensimmäiset ulkomaiset esiintyjät, ja juhlien jatkuvuuden pelastikin juuri Lódžin suuri ooppera Puolasta. Vuosina 1973–1976 Lahtinen työskenteli Kuopion musiikkiopiston oopperaluokan johtajana ja laulunopettajana sekä Kuopion Orkesterin intendenttinä. Vuodesta 1976 lähtien hän toimi Helsingin konservatorion laulun lehtorina kuolemaansa saakka. Viimeisenä kesänään Lahtinen esiintyi sotapäällikön aseenkantajan roolissa MTV3:n esittämässä viisiosaisessa televisiosarjassa "Sotapäällikön poika" (pääosissa Leo Lastumäki, Sylvi Salonen ja Jukka-Pekka Palo).
Lahtinen johti ja koulutti muun muassa Lahden Sekakuoroa, Savonlinnan Oopperakuoroa ja Savonlinnan Orkesteria sekä toimi Musiikkiopettajien liiton puheenjohtajana. Oopperalaulajana hän esiintyi Lahdessa, Kuopiossa, Savonlinnan Oopperajuhlilla ja vierailijana Suomen Kansallisoopperassa. Kotimaan lisäksi hän konsertoi muun muassa Ruotsissa ja Puolassa ja esiintyi orkesteri- ja oratoriosolistina sekä eri kuorojen ja yhtyeiden solistina Virossa ja Pohjois-Amerikassa. Lahtinen työskenteli myös maakuntalehtien musiikkiarvostelijana. Lahtinen menehtyi vain 45-vuotiaana sydänkohtaukseen omassa kodissaan.
Kalevi Lahtisella on neljä lasta avioliitosta tekstiili- ja korutaiteilija Helkky-Leena Lahtisen (s. 1937) kanssa. Helkky-Leena Lahtinen on tehnyt koruja Savon­linnan ooppera­juhlilla ja taidetta yksityiskoteihin. Pariskunnan keskimmäinen tytär Eva Humphrey-Lahti on Englannissa asuva kuvataiteilija.
Epic Armageddon
Epic Armageddon ("Epic") on "Warhammer 40,000" maailmaan sijoittuva miniatyyripeli. Pelissä komennetaan kokonaisen armeijan kokoisia joukkoja miniatyyrien mittakaavan ollessa 6 mm. Pieni mittakaava mahdollistaa Warhammer 40,000 -peliä laajemmat taistelut peliajan pysyessä 1-3 tunnissa. Epic sisältää elementtejä, joita isomman mittakaavan joukkuetason peleissä ei voi helposti mallintaa, kuten panssarivaunujoukkueet tai suuret sotakoneet.
Alkuperäisen version pääsuunnittelija oli Jervis Johnson ja sen julkaisi Games Workshop vuonna 1988 nimellä "Adeptus Titanicus". Syyskuussa 2013 Games Workshop lopetti pelin jakelun ja miniatyyrien valmistamisen. Specialist Games, Games Workshopin osasto joka loppuvaiheessa huolehti Epicistä, oli jo aiemmin avannut pelikehitystä faniyhteisölle julkaisemalla viimeistelemättömiä versioita säännöistä kuluttajien kommentoitavaksi. Lakkauttamisen jälkeen ilmestyi useita yhteisöjä, jotka jatkavat sääntöjen kehittämistä ja jakelua. Epic on edelleen Games Workshopin omaisuutta, mutta miniatyyriharrastuksen luonteen ja yhtiön avoimen politiikan nojalla sääntöjen jakelu on laillisesti mahdollista.
Viimeinen Games Workshopin julkaisema versio pelistä on nimeltään Epic:Armageddon. Epic:Armageddon-perussääntökirjan ja Epic:Swordwind-lisäosan voi ladata ilmaiseksi esimerkiksi Miniwars-yhteisön sivuilta. Miniwars jakelee myös Epic: Armageddonin pohjalta kehitettyjä versioita pelistä, joista suurimmat ovat NetEA ja EpicUK, sekä Space Marine -version pohjalta kehitettyä NetEpic-sääntöpakettia.Viralliset armeijat tällä hetkellä:
Aikaisemmissa versioissa esiintyneet armeijat, joita ei enää valmisteta:
Piirisarja
Piirisarja on ryhmä integroituja piirejä tai siruja, jotka on suunniteltu toimimaan yhdessä. Ne markkinoidaan yleensä yhtenä tuotteena.
Termillä "piirisarja" viitataan yleisesti joukkoon erikoistuneita piirejä tietokoneen emolevyllä tai laajennuskortissa. Henkilökohtaisissa tietokoneissa ensimmäinen piirisarja IBM PC AT:ssa oli NEAT piirisarja, jonka Chips and Technologies valmisti Intel 80286 prosessorille. Intel Pentium -luokan mikroprosessoreissa termi "piirisarja" usein viittaa tiettyyn piiripariin emolevyllä: "pohjoissilta" ja "eteläsilta". Pohjoissilta linkittää prosessorin erittäin nopeiden laitteiden, erityisesti keskusmuistiin ja näytönohjaimeen ja eteläsilta yhdistää hitaampiin oheislaitteiden väyliin (kuten PCI tai ISA). Monissa moderneissa piirisarjoissa eteläsilta oikeastaan sisältää joitakin on-chip integroituja oheislaitteita, kuten Ethernet, USB- ja audio-laitteita. Piirisarja on yleensä suunniteltu toimimaan tiettyjen mikroprosessoriperheiden kanssa. Koska piirisarja säätelee yhteyksiä suorittimen ja ulkoisten laitteiden välillä, on se keskeisessä roolissa määrittelemässä järjestelmän suorituskyvystä.
Piirisarjan valmistaja on usein riippumaton emolevyn valmistajasta. Nykyisiä piirisarjojen valmistajia PC-yhteensopiville emolevyille ovat NVIDIA, AMD, VIA Technologies, SiS, Intel ja Broadcom. Applen tietokoneille ja Unix-työasemille Sun, NeXT, SGI ja muut ovat perinteisesti käyttäneet yksilöllisesti suunniteltuja piirisarjoja. Nyt Sunilla ja Applella on x86-prosessoreita ainakin osalla linjojensa tuotteissa, he ovat alkaneet käyttää standardeja PC-piirisarjoja joissakin tietokoneissaan. Jotkut palvelinvalmistajat myös kehittävät räätälöityjä piirisarjoja tuotteisiinsa.
Vuonna 1980 Gordon Campbellin perustama Chips and Technologies -yritys oli piirisarjojen valmistuksen edelläkävijä PC-yhteensopivissa tietokoneissa. Tuolloin valmistetut tietokonejärjestelmät usein jakoivat yleisesti käytettyjä piirisarjoja, vaikka laajalti erilaisia tietojenkäsittelyn erikoisominaisuuksia. Esimerkiksi NCR 53C9x oli edullinen piirisarja, joka sovelsi SCSI-liitäntää tallennuslaitteille. Se saattoi löytyä Unix-koneista kuten MIPS Magnumista, sulautetuista laitteista ja henkilökohtaisista tietokoneista.
Kotitietokoneissa, pelikonsoleissa ja arcade pelilaitteistoissa 1980 ja 1990 -luvulla, termiä piirisarja on käytetty mukautetun äänen ja grafiikan piireissä. Esimerkkeinä Commodore Amigan OCS- ja ECS-piirisarja ja SEGA:n System 16 -piirisarja.
Ammoniumvetykarbonaatti
Ammoniumvetykarbonaatti eli ammoniumbikarbonaatti eli hiilihapon ammoniumsuola on yhdiste, jonka kemiallinen kaava on NHHCO. Sitä käytetään kohotusaineena leivonnassa, muoviteollisuudessa ja lannoitteiden tuotannossa. Se on ärsyttävää silmille, iholle ja hengityselimille.
Spider-Man (vuoden 2002 videopeli)
Spider-Man on vuoden 2002 huhtikuussa julkaistu videopeli, joka perustuu samannimiseen elokuvaan Spider-Man – hämähäkkimies. Peli seuraa hyvin pitkälti elokuvan juonta, jossa Peter Parker tutustuu uusiin voimiinsa ja New Yorkin tuomiin haasteisiin. Pelissä päävastuksena toimii Vihreä Menninkäinen.
Leo Laaksonen
Leo Laaksonen (s. 12. elokuuta 1905) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Laaksonen edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia 1925–1931 ja Helsingin Palloseuraa 1932–1936. Hän voitti Suomen mestaruuden HJK:ssa 1925 sekä HPS:ssa 1934 ja 1935. Kaikkiaan Laaksonen pelasi 6 kauden aikana 21 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki viisi maalia.
Laaksonen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1926–1936 yhteensä neljä maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Vasili Solovjov-Sedoi
Vasili Pavlovitš Solovjov-Sedoi (, 25. huhtikuuta 1907 Pietari, Venäjä − 2. joulukuuta 1979 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen säveltäjä, joka on tunnettu erityisesti sävellyksestään Unohtumaton ilta, suoraan suomennettuna Moskovan iltoja ("Podmoskovnyje vetšera"). Solovjov-Sedoin sävellys ”Leningrad” ("Vetšernaja pesnja") kuullaan Topi Sorsakosken ja Agentsin levyllä Half and Half.
Solovjov-Sedoi valmistui Leningradin konservatoriosta vuonna 1936. Hän sävelsi baletteja, operetteja sekä elokuva- ja kamarimusiikkia. Hän toimi Leningradin säveltäjäyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1948–1964.
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 1935
Vuoden 1935 painin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin kreikkalais-roomalaisen painin osalta huhtikuussa Kööpenhaminassa, Tanskassa. Vapaapainissa kisattiin Brysselissä, Belgiassa syyskuun alussa.
Pasi Laaksonen
Pasi Laaksonen (s. 15. elokuuta 1972 Jyväskylä) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Laaksonen nousi jyväskyläläisen JyP-77:n edustusjoukkueeseen 1992. Hän pelasi JyP:ssa ja sen seuraajassa Jyväskylän Jalkapalloklubissa vuoteen 1997 asti 1.–3. divisioonissa. Laaksonen siirtyi Veikkausliigaan PK-35:een kaudeksi 1998, jonka päätteeksi hän voitti SM-pronssia ja hänet valittiin vuoden liigatulokkaaksi. Hän pelasi FC Jokereiksi nimensä vaihtaneessa seurassa neljä kautta ja voitti vielä Suomen Cupin 1999 sekä SM-hopeaa 2000. Laaksonen valittiin Jokereissa myös vuoden liigamaalivahdiksi 1999. Kaudeksi 2002 Laaksonen siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin, jossa hän voitti Suomen mestaruuden, mutta pelasi kauden aikana vain kaksi ottelua. Laaksonen palasi vielä yhdeksi kaudeksi Jokereihin ennen lopettamistaan. Kaikkiaan Laaksonen pelasi kuuden pääsarjakauden aikana 135 ottelua.
Laaksonen pelasi maajoukkueessa vuosina 1999–2001 yhteensä viisi maaottelua.
Sordiino
Sordiino eli soittimen äänenväriä muuntava tai hiljentävä lisäosa. Jousisoittimissa käytetään soittimen tallassa kiinnitettynä olevaa haarukan muotoista sordiinoa. Puhaltimissa sordiino on metallinen tai muusta materiaalista valmistettu kartio, jonka soittaja voi työntää soittimen kelloon. Patarumpujen sordiinona toimii sen kalvolle asetettu kangas.
Wieniläisklassisen kauden pianomusiikissa sordiino saattoi tarkoittaa myös kielten sammuttimia. Esimerkiksi Beethovenin kuutamosonaatissa ensimmäisessä osassa oleva esitysohje "senza sordini" tarkoittaa, että osa on soitettava kokonaisuudessaan pedaalin kera.
AA-12
AA-12 eli Auto Assault-12 on yhdysvaltalaisen Maxwell Atchissonin 1972 kehittämä automaattihaulikko. Nykyistä vuoden 2005 versiota on siten kehitetty yli 18 vuotta ennen kuin sen valmistusoikeudet myytiin Military Police Systems Inc.:lle. Aseen alkuperäiset ratkaisut ovat olleet pohjana useille uusille aseille kuten USAS-12 rynnäkköhaulikolle.
Ase toimii joko kerta- tai täysautomaattina ampuen jopa 300 laukausta minuutissa. Siihen voi liittää 8 patruunan tankolippaan tai joko 20 tai 32 patruunan rumpulippaan. AA-12:n rekyyli on hyvin pieni. Lisäksi haulikko on sekä nopea että tarkka.
Haulikossa voidaan käyttää kolmen tuuman 12 kaliiperin patruunoita. Sitä voidaan käyttää myös valorakettien laukaisuun. Siihen on saatavilla myös "frag-12"-patruunoita, jotka räjähtävät osuessaan kohteeseensa.
Shakin kansainväliset arvonimet
Maailman shakkiliiton FIDE:n myöntämät
lähi-, kirje- ja tehtäväshakin arvonimet ovat elinikäisiä. Pelaajille ja ratkaisijoille ne myönnetään ainoastaan kilpailumenestyksen perusteella, eli ne kuvaavat tavallaan pelaajaluokkia. Naisilla on omat kansainväliset arvonimensä, joiden vaatimukset ovat alemmat, mutta se ei kuitenkaan estä heitä tavoittelemasta yleisiä arvonimiä normaalien kriteerien mukaisesti.
Miesten ja naisten suurmestarin ja kansainvälisen mestarin arvoja ei myönnetä suoraan vahvuusluvun perusteella, vaan yleisin tapa niiden saamiseen on tietyt, tarkasti määritellyt ehdot täyttävien tulosten tekeminen eri turnauksissa. Näitä onnistuneita suorituksia kutsutaan arvonimituloksen tekemiseksi eli kiinnitykseksi arvonimeen. Aiemmin arvonimitulokset piti tehdä tietyn ajan sisällä, mutta tämä ehto on poistunut
Edelläolevan lisäksi pelaajan pitää olla saavuttanut arvonimelle asetettu Elo-raja. FIDE-mestariksi ja -mestariehdokkaaksi korottuu saavuttamalla asetetun Elo-rajan.
Kirje- ja tehtäväshakissa on vastaavat hierarkiansa ja kaikissa pelimuodoissa on henkilön luonnollisesti mahdollista pätevöityä kansainväliseksi tuomariksi. Lisäksi FIDE myöntää "International Organizer (IO)" -sertifikaatteja kilpailujen järjestäjille.
Vuosiluvut ovat arvonimien perustamisvuosia. Ensimmäiset niistä FIDE myönsi 1950.
Seuraavat lähishakin kansainvälisten arvonimien myöntämisperusteet ovat heinäkuulta 2014.
FIDE-mestarien ja -mestariehdokkaiden arvot voi myönnetään pelkän rajan ylittävän elo-luvun saavuttamisesta. Ylempien arvojen (SM, KvM, NSM ja NkvM) saavuttaminen on riippuvainen useiden ehtojen täyttymisestä. Näitä ovat yleispätevästi muun muassa seuraavat:
Arvonimen voi myös saada menestymällä tietyssä mestaruusturnauksessa. Tällöin pelaajan oma liitto voi tehdä asiassa hakemuksen.
Arvonimituloksissa mainittu suoritusluku Rp lasketaan kaavalla formula_1
missä Ra on vastustajien elo-keskiarvo ja pelaajan tositulosta vastaava muutos dp luetaan FIDE:n tekemästä suorituslukutaulukosta.
Suurmestarin (, 1950) arvoon vaaditaan 2500 pisteen elo-rajan saavuttamista. Arvonimitulokseen eli -kiinnitykseen vaaditaan muun muassa suorituslukua 2600 vähintään 27:ssä hyväksyttävässä pelissä, joissa vastustajien vahvuuslukukeskiarvo on ollut vähintään 2380 ja kaikkien yksittäisten vastustajien vahvuus vähintään 2200.
Kansainvälisen mestarin (, 1950) arvolle on samankaltaiset ehdot. Elo-raja 2400 pistettä, kiinnityksen suorituslukuvaatimus 2450.
Naisten suurmestarin (, 1977) elo-raja on 2300.
Naisten KvM -arvon (, 1950) elo-raja on 2200.
FIDE-mestarin (, 1978) arvoon vaaditaan elo-luku 2300, naisten FIDE-mestarin arvoon 2100.
FIDE-mestariehdokkaan () elo-vaatimus on 2200; naisten vastaava 2000.