hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Malawin vaakuna
Malawin vaakuna on Malawin tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on otettu käyttöön vuonna 1964.
Vaakunan kilvessä on aaltokoroa kuvaamassa Njassajärveä. Keskellä kilpeä on leijona, joka kertoo maan kuulumisesta Kansainyhteisöön. Alhaalla on nouseva Aurinko, joka on peräisin siirtomaa-aikaisesta Njassamaan vaakunasta. Kilvenkannattajina on leijona ja leopardi ja kypäränkoristeena kotka, jotka ovat alueelle tyypillisiä eläimiä. Vaakunan jalusta esittää Mlanje-vuorta.
Vaakunassa on valtion motto "Unity and Freedom", suomeksi "Yhtenäisyys ja vapaus".
Luhtasara
Luhtasara ("Carex vesicaria") on monivuotinen kasvilaji sarojen suvussa.
Luhtasara kuuluu erilaistähkäisten kolmiluottisten sarojen ryhmään. Se kasvaa löyhästi mätästävänä 30–70 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat lähes varren pituisia, 4–8 mm leveitä. Emikukan esilehti eli pullakko on munanmuotoinen, 5–8 mm pitkä. Ulkonäöltään luhtasara muistuttaa Suomessa erittäin yleisenä kasvavaa pullosaraa ("Carex rostrata") sekä myös kaislasaraa ("Carex rhynchophysa"). Luhtasara risteytyy kaislasaran, pullosaran, jouhisaran ja kiiltosaran kanssa.
Luhtasaralla voi esiintyä "Anthracoidea subinclusa" -nokisientä.
Suomessa luhtasara on yleinen koko maassa paitsi aivan Pohjois-Lapissa. Se kasvaa järvien ja jokien rannoilla, ojissa, allikoissa ja tulvaniityillä.
Jaime Arbós
Jaime Arbós Serra (s. 29. helmikuuta 1952 Terrassa) on espanjalainen entinen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän pelasi seuratasolla Atlètic Terrassa HC:ssa.
Arbós pelasi neljissä olympialaisissa vuosina 1972–1984. Hän oli kentällä kahdeksassa pelissä Münchenin kisoissa 1972, joissa Espanja oli seitsemäs, ja oli voittamassa kultaa Barcelonan EM-kilpailuista 1974. Vuoden 1976 olympialaisissa Espanja oli kuudes ja Arbós teki yhden maalin seitsemässä ottelussa. Hän oli voittamassa hopeaa Moskovan kisoista 1980 ja osallistui vielä Los Angelesin olympialaisiin 1984, joissa hän teki neljä maalia.
Törrösara
Törrösara ("Carex muricata") on monivuotinen kasvilaji sarojen suvussa.
Törrösara muistuttaa suuresti hakarasaraa ("Carex spicata") ja kuuluu yhtäläistähkäisten kaksiluottisten sarojen ryhmään. Se kasvaa 15–60 senttimetriä korkeaksi. Törrösaran varsi on roteva ja yläosastaan hyvin karhea. Lehdet ovat 3–4 mm leveitä ja niiden kielekkeen kaari on tylppä, erona hakarasaraan. Kukintona on 2–3,5 cm pitkä tähkistö, joka koostuu 4–7 tähkäosasta. Niistä alimmat ovat toisistaan erilliset ja siirottavat. Pullakot ovat kiiltäviä, eri suuntiin kääntyneitä, 3–4,5 mm pitkiä ja niiden suuota on lyhyt.
Suomessa törrösaraa tavataan melko yleisenä eteläosassa, etenkin Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa. Lounais-Suomessa lajia pidetään alkuperäisenä, muuten muinaistulokkaana. Sen kasvupaikkoja ovat kuivat niityt ja pientareet.
Brian Lentz
Brian Pavia Lentz (s. 29. helmikuuta 1968 Glostrup) on tanskalainen entinen nyrkkeilijä. Hän edusti seuratasolla kööpenhaminalaista IK99:ä.
Lentz sijoittui EM-kilpailuissa 1991 alle 75-kiloisten sarjan viidenneksi. Hän kilpaili samassa painoluokassa myös Barcelonan olympialaisissa 1992, joissa hän putosi toisen kierroksen jälkeen ja oli jaetulla yhdeksännellä sijalla. Lentz oli vuonna 1996 jälleen EM-kisojen viides, tällä kertaa alle 81-kiloisissa.
Nigerin vaakuna
Nigerin vaakuna on Nigerin tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Vaakuna on otettu käyttöön vuonna 1962.
Vaakunan kilven keskellä on Aurinko. Sen vasemmalla puolella on hirssin tähkiä, oikealla puolella keihäs ja kaksi tuaregimiekkaa. Auringon alla on puhvelin pää.
Hirssintähkät kuvaavat maanviljelystä ja puhvelinpää karjankasvatusta. Keihäs ja miekat kertovat alueella aiemmin sijainneista valtioista.
Kilven molemmin puolin on kaksi Nigerin lippua. Kilven alapuolella olevassa nauhassa on maan virallinen ranskankielinen nimi "République du Niger".
Nuijasara
Nuijasara ("Carex buxbaumii") on tuulipölytteinen monivuotinen kasvilaji sarojen suvussa.
Nuijasara kuuluu valeyhtäläistähkäisten kolmiluottisten sarojen ryhmään. Se kasvaa 20–80 senttimetriä korkeaksi. Nuijasaralla voi esiintyä harvinaista "Anthracoidea buxbaumii" -nokisientä.
Nuijasaran alalajeista Suomessa tavataan kahta, rantanuijasaraa ("Carex buxbaumii" ssp. "buxbaumii") ja lapinnuijasaraa ("Carex buxbaumii" ssp. "mutica"). Lajia tavataan suurimmassa osassa Suomea, ei kuitenkaan aivan lännessä. Etelä-Suomessa nuijasara on harvinainen ja Lapissa paikoin yleinen, Inarin Lapissa jopa hyvin yleinen. Alalajien kasvupaikkavaatimukset ovat erilaiset: rantanuijasara kasvaa muun muassa ohutturpeisilla letoilla ja suoniityillä, lapinnuijasara ohutturpeisilla ravinteisilla soilla, puronvarsilla ja hiekkaisilla rannoilla.
Nuijasara on rauhoitettu Ahvenanmaalla.
Aristides de Sousa Mendes
Aristides de Sousa Mendes do Amaral e Abranches (19. heinäkuuta 1885 – 3. huhtikuuta 1954) oli portugalilainen diplomaatti. Hän pelasti yli 30 000 henkilöä kansallissosialistien vainolta toimiessaan maansa konsulina Bordeaux’ssa Ranskassa. Pelastetuista 12 000 oli juutalaisia. Toimintansa takia Aristides Sousa de Mendes joutui Portugalin diktaattorin António de Oliveira Salazarin epäsuosioon ja menetti virkansa, palkkansa ja eläkkeensä. Monien ihmisten auttaja joutui elämään loppuelämänsä köyhyydessä.
Lee Gi-Yeol
Lee Gi-Yeol (; s. 29. helmikuuta 1940) on eteläkorealainen entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän osallistui Tokion olympialaisissa 1964 alle 87-kiloisten sarjaan, jossa hän putosi toisen kierroksen jälkeen.
Svilen Rusinov
Svilen Alidov Rusinov (; s. 29. helmikuuta 1964 Pleven) on bulgarialainen entinen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla TsSKA Sofiaa.
Rusinov voitti vuonna 1986 pronssia MM-kisoissa alle 91-kiloisten sarjassa ja sai seuraavana vuonna vastaavasta sarjasta pronssia EM-kilpailuista. Hän osallistui vuonna 1988 Soulin olympialaisiin, joissa hän oli raskaan sarjan jaetulla yhdeksännellä tilalla hävittyään toisen kierroksen ottelunsa. Rusinov sai EM-pronssia yli 91-kiloisten sarjasta vuosina 1989 ja 1991.
Rusinov voitti yli 91-kiloisten MM-hopeaa Sydneyssä 1991 hävittyään loppuottelussa Kuuban Roberto Baladolle. Hän sai seuraavana vuonna superraskaan sarjan olympiapronssia ja hävisi vuonna 1993 toistamiseen MM-finaalin Baladolle. Rusinov ryhtyi myöhemmin ammattilaiseksi, mutta otteli vain kerran ennen kuin lopetti uransa vuonna 1999.
Revonsara
Revonsara ("Carex otrubae") on monivuotinen kasvilaji sarojen suvussa.
Revonsara kuuluu yhtäläistähkäisten kaksiluottisten sarojen ryhmään. Se muistuttaa ulkonäöltään paljon ketunsaraa ("Carex vulpina"), johon verrattuna alimman tähkän alla on selvä tukilehti ja varsilehtien kielekkeen kaari on pidempi, yli 5 millimetriä pitkä.
Suomessa revonsaraa tavataan ainoastaan Ahvenanmaalla. Aiemmin se on kasvanut myös kahdessa paikassa Varsinais-Suomen rannikolla, mutta laji on nykyisin hävinnyt manner-Suomesta. Uhanalaisuusluokituksessa revonsara on vaarantunut (VU). Laji on rauhoitettu Ahvenanmaalla.
Revonsaran kasvupaikkoja Suomessa ovat saviset merenrantaniityt ja kosteat niityt.
Curtis Leschyshyn
Curtis Leschyshyn (s. 21. syyskuuta 1969 Thompson, Manitoba, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Quebec Nordiques varasi Leschyshynin ensimmäisellä kierroksella varausnumerolla 3. Leschyshyn pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa Nordiquesissa kaudella 1988–1989, tätä ennen hän edusti juniorina WHL:n Saskatoon Bladesia. Leschyshyn pelasi Quebecissa yhteensä seitsemän kautta ennen kuin Nordiques muutti Coloradon Denveriin vaihtaen nimensä Colorado Avalancheksi. Kaudella 1991–1992 hän pelasi NHL:n lisäksi kuusi ottelua AHL:n Halifax Citadelsissa. Coloradossa Leschyshyn voitti Stanley Cupin kaudella 1995–1996. Stanley Cupin voiton jälkeisellä kaudella Leschyshyn kaupattiin Washington Capitalsiin yhdessä Chris Simonin kanssa vaihdossa Keith Jonesiin ja ensimmäisen kierroksen varausvuoroon. Vain kahden Capitalsissa pelatun ottelun jälkeen Leschyshyn kaupattiin uudestaan, tällä kertaa Hartford Whalersiin vaihdossa Andrei Nikolišiniin. Kauden jälkeen Whalers muutti Pohjois-Carolinaan ja vaihtoi nimensä Carolina Hurricanesiksi. Kolmen Hurricanesissa pelatun kauden jälkeen NHL:n laajennusjoukkue Minnesota Wild varasi hänet vuoden 2000 laajennusdraftissa.
Kaudella 2000–2001 Leschyshyn ehti pelata 54 ottelua Wildissä ennen kauppaamistaan Ottawa Senatorsiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon. Leschyshyn pelasi Ottawassa kolme kautta ennen kuin teki sopimuksen NHL:n työsulun jälkeen Colorado Avalanchen kanssa. Paluu Coloradoon oli kuitenkin lyhytaikainen sillä Leschyshyn ilmoitti lopettavansa uransa ennen kautta 2005–2006.
Leschyshyn pelasi NHL:n runkosarjassa 1 033 ottelua tehopistein 47+165=212, jäähyminuutteja hän keräsi 669.
Oxfordin rautatieasema
Oxfordin rautatieasema on yliopistostaan tunnetun Oxfordin kaupungin päärautatieasema Oxfordshiressä Englannissa. Se sijaitsee vajaan kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Asemaa ylläpitää First Great Western, minkä lisäksi asemalla pysähtyy CrossCountryn ja Chiltern Railwaysin junia. Kaukojunaliikennettä on muun muassa Lontoon Paddingtonin rautatieasemalle sekä Newcastlen ja Manchesterin suuntiin.
Sep Vanmarcke
Sep Vanmarcke (s. 28. heinäkuuta 1988 Kortrijk) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Topsport Vlaanderen-Mercator -joukkueessa 2010. Hän edusti Garmin-tallia 2011–2012, Belkin Pro Cycling Team / Team LottoNL-Jumbo -joukkuetta 2013–2016 ja on vuodesta 2017 kilpaillut yhdysvaltalaistallissa, nykyiseltä nimeltään EF Education First.
Vanmarcke on menestynyt etupäässä yhden päivän kilpailuissa. Hän sijoittui Bernhard Eiselin jälkeen toiseksi vuoden 2010 Gent–Wevelgem-klassikossa. Hän voitti Omloop Het Nieuwsblad -kilpailun 2012. Hän sijoittui toiseksi Pariisi–Roubaix-suurklassikossa 2013 hävittyään loppukirissä irtiottokumppanilleen Fabian Cancellaralle. Flanderin ympäriajossa 2014 hän sijoittui neljän ajajan loppukirissä kolmanneksi. Vuoden 2016 Gent–Wevelgemissä hän sijoittui Peter Saganin jälkeen toiseksi neljän miehen loppukirissä..
Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Onni pyörii
Onni pyörii on Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1942. Mika Waltarin käsikirjoitus perustuu Matti Jurvan ja Tatu Pekkarisen lauluun "Väliaikainen".
Päähenkilö Kauko Maja (Tauno Palo) on kasvanut tynnyrissä ja orpokodista päästyään sotkeutuu tahtomattaan puuhiin, joista ei seuraa hyvää.
Aikalaiskriitikoilla oli ennakkomainonnan ja tuotantoyhtiön aiempien elokuvien perusteella elokuvan suhteen odotuksia, mutta he joutuivat pettymään, sillä kyse ei ollut satufantasiasta, vaan "pesunkestävästä tosikertomuksesta". Elokuvan pelastajana pidettiin Paloa.
Myöhemmän tv-esityksen yhteydessä on elokuvassa erään kriitikon mukaan pari suomalaisen elokuvan surrealistisinta kohtausta. Lumikinosten taakse piiloutuvat mukamas humoristiset väkivaltakohtaukset ovat toisen kriitikon mukaan maamerkkejä suomalaisen elokuvan väkivallankuvauksesta.
Toni Harjajärvi
Toni Harjajärvi (s. 1982 Kuusamo) on suomalainen näyttelijä. Hän on ollut kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatteriin vuodesta 2009. Harjajärvi on näytellyt myös erinäisissä televisiotuotannoissa, kuten Yle TV2:n draamasarjassa "Taivaan tulet".
Harjajärvi aloitti näyttelijän työnsä Kuusamon Näyttämöllä vuonna 2002. Hän opiskeli teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijätyön laitoksella (Näty) vuosina 2004–2009. Harjajärvi on työskennellyt Tampereen Työväen Teatterissa syksystä 2009.
Opiskeluvuosinaan Harjajärvi näytteli muun muassa kappaleissa "Kipinähai" ja "Saari jolla ei ole rantoja". TTT:ssa hänellä on ollut näyttämötehtäviä muun muassa teoksissa "Tyynymies" / "The Pillowman" (rooli: Katurian) ja "Suden morsian" (Priidik). Minna Canthin klassikkonäytelmään perustuvassa musikaalissa "Anna Liisa" hän on näytellyt Johannesta.
Louisiana Red
Louisiana Red, oikealta nimeltä Iverson Minter (23. maaliskuuta 1932 Bessemer, Alabama, Yhdysvallat – 25. helmikuuta 2012 Hannover, Saksa) oli Yhdysvalloissa syntynyt bluesmuusikko. Hän vaikutti suuren osan urastaan, 30 vuotta, Saksassa.
Red levytti ensimmäisen levynsä 1947 Chessille taiteilijanimellä Rocky Fuller. Silloin, kuten pitkään sen jälkeenkin, hän työskenteli terästehtailla, autotehtailla ja rautateillä, sillä muusikontulot eivät riittäneet elantoon. 1950-luvulla hän soitti pari vuotta John Lee Hookerin kanssa.
Hän esiintyi Euroopassa 1970-luvun lopulta ja muutti Saksaan 1980-luvun alussa, ja ura alkoi kääntyä tässä vaiheessa nousuun. Lähes 50 albumistaan hän levytti suurimman osan Saksassa. Suomessa hän ehti esiintyä nelisenkymmentä kertaa, viimeksi 2010, yleensä kokkolalaisen yhtyeen Wentus Blues Bandin kanssa. Hän esiintyi myös yhtyeestä tehdyssä konserttifilmissä "Family Meeting" (2007), ja hänestä itsestään tehdyssä dokumentissa Mississippi-Alaveteli (2001).
Kanariantaateli
Kanariantaateli ("Phoenix canariensis") on Kanariansaarilla alkuperäisesti kasvava taatelien suvun palmulaji. Sitä viljellään myös koristekasvina muun muassa Välimeren maissa.
Kanariantaateli kasvaa vähitellen suureksi ja puumaiseksi. Sen haaraton, tasapaksu runko on melko sileä. Runko on yleensä 10–14 metriä korkea ja jopa 75–90 senttimetriä paksu. Vanhojen lehtikantojen jäänteet varisevat ajan myötä pois rungosta, jättäen runkoon kauniin ruutumaisen kuvioinnin. Lehtilatvus on vanhemmiten 6–10 metriä halkaisijaltaan. Lehdet ovat hienoja, sulkamaisia, jäykästi kaarevia ja väriltään himmeän tummanvihreitä. Tyypillisesti ne ovat kuutisen metriä pitkiä, mutta voivat kasvaa jopa kymmenen metrin mittaisiksi. Lehdessä on lehdyköitä 300–400 kappaletta. Lehden keskiosassa ne ovat 30–40 cm pitkiä ja 2 cm leveitä. Tyviosan lehdykät ovat muuttuneet teräviksi oraiksi. Kukat ovat keltaisia. Ne sijaitsevat lehtien lomassa olevissa oranssinpunaisissa, runsashaaraisissa ja usein yli metrin pituisissa kukinnoissa. Kanariantaateli on kaksikotinen. Hedelmä on läpimitaltaan noin 2 cm pitkä, oranssi, mauton luumarja.
Kanariantaatelin hedelmät eivät kelpaa ihmiselle syötäviksi toisin kuin sen paljon viljelty lähilaji välimerentaateli eli taatelipalmu ("Phoenix dactylifera").
Nimensä mukaisesti kanariantaateli on alun perin kotoisin Kanariansaarilta. Nykyään sitä kasvatetaan laajalti Välimeren alueen maissa. Lajia on istutettu paljon myös mm. Kaliforniaan ja Floridaan. Se menestyy myös pohjoisempana ja lajia voi Euroopassa tavata kasvatettuna Etelä-Englantia myöten.
Kanariantaateli on suosittu kadunvarsi- ja puistopuu. Se on olennainen osa Välimeren alueen kaupunkiarkkitehtuuria. Lajia istutetaan myös lintujen pesimispuiksi. Esimerkiksi Etelä-Espanjassa merkittävä osa mustarastaskannasta pesii kanariantaatelien suojaa antavissa, oraisissa lehtiruusukkeissa.
Iskelmä Sastamala
Iskelmä Sastamala on Iskelmä-ketjuun 1. tammikuuta 2012 liittynyt paikallisradio, jonka omistaa Kustannusliike Aluelehdet Oy. Asema kuuluu Pirkanmaalla Sastamalan ja Hämeenkyrön sekä Satakunnassa Kankaanpään seudulla. Ennen vuoden 2011 loppua asema toimi nimellä Radio Manta. Iskelmän-ohjelmiston lisäksi asemalta voi kuunnella arkisin paikallisuutisia (kello 9.26, 11.26, 13.30, 15.26, 17.30), paikallismakasiinia kaksi kertaa päivässä (kello 13:30 ja 17:30), jumalanpalveluksen Tyrvään kirkosta sunnuntaisin (kello 10:00) ja Mantan matkassa -ohjelmaa joka kuukauden ensimmäisenä perjantaina (kello 19:00). Iskelmä Sastamala selostaa myös VaLePan ja Kankaanpään Mailan vieraspeliotteluita. Iskelmä Sastamalan toimitus on Alueviesti-lehden yhteydessä Sastamalassa Hopunkatu 1:ssä Kustannusliike Aluelehdet Oy:n rakennuksessa. Asema tekee myös markkinointiyhteistyötä Iskelmä Satakunnan kanssa.
Sastamala: 101,2 MHz
Kankaanpää: 105,3 MHz
Hämeenkyrö: 96,9 MHz
Unkarinsara
Unkarinsara ("Carex melanostachya") on monivuotinen kasvilaji sarojen suvussa. Sitä tavataan alkuperäisenä Keski-Euroopasta Keski-Aasiaan. Suomessa unkarinsara on hyvin harvinainen tulokas.
Unkarinsara kasvaa löyhästi mätästäen 40–45 senttimetriä korkeaksi. Kasvin pitkästä suikertavasta juurakosta kasvavat pystyt varret, joiden tyvitupet ovat punertavia. Vaaleanvihreät 2–3 millimetriä leveät lehdet ovat varren pituisia tai hieman lyhyempiä. Unkarinsaran kukinnossa on kahdesta kolmeen hedetähkää ja kaksi emitähkää. Pullakot ovat noin 5 mm pitkiä, leveän munanmuotoisia ja kypsinä uurteisia. Tähkäsuomut ovat pullakoita pidempiä. Pullakoiden kärki on pitkä ja syvästi halkoinen.
Mäkiarho
Mäkiarho ("Arenaria serpyllifolia") on yksivuotinen, kuivien kasvupaikkojen pienikokoinen kohokkikasvi.
Mäkiarho kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Kasvi on lyhytkarvainen ja sen varsi pysty tai koheneva ja tavallisesti hyvin haarova. Vastakkain olevat, lähes ruodittomat lehdet ovat 3–6 mm pitkiä ja väriltään harmahtavanvihreitä. Muodoltaan lehdet ovat kolmiomaisen puikeita ja suippoja sekä yksisuonisia. Kukkien valkoiset terälehdet ovat kynnettömiä, ehyitä ja kooltaan 3–4 mm pitkiä. Verholehdet ovat terälehtiä pitempiä. Emiö on kolmelehtinen, ja heteitä on 8–10 kappaletta. Suomessa mäkiarho kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava pulleatyvinen kota. Siemenet ovat nystermäisiä ja rasvalisäkkeettömiä.
Ulkomuodoltaan mäkiarho on varsin monimuotoinen ja vaihteleva, ja se jaetaan useisiin alalajeihin.
Mäkiarho on levinnyt laajalle, mutta levinneisyysalue on varsin hajanainen. Tavallisin laji on Euroopassa, jossa sitä tavataan koko maanosassa lukuun ottamatta Islantia, Fennoskandian vuoristoja ja pohjoisosia, Pohjois-Venäjää sekä Kaakkois-Euroopan aroalueita. Mäkiarhoa kasvaa myös Pohjois-Afrikassa erityisesti Marokosta Tunisiaan sekä muun muassa Etiopiassa. Aasiassa levinneisyysalue on paljon hajanaisempi. Lajia tavataan paikoitellen Turkissa, Iranissa, Saudi-Arabiassa, eripuolilla Keski-Aasiaa, Kiinassa, Filippiineillä, Korean niemimaalla ja Japanissa. Mäkiarho on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan erityisesti mantereen itä- ja keksiosiin. Lisäksi sitä tavataan paikoitellen myös Etelä-Amerikassa. Ihmisen mukana laji on levinnyt muun muassa Australiaan.
Suomessa mäkiarho on alkuperäislaji Etelä-Suomessa ja on yleinen aina Tampereen korkeudelle saakka. Pohjoisempana sitä tavataan vain satunnaisesti. Pohjoisimmat havainnot ovat Oulun seudulta sekä Keski-Lapista. Runsaimmillaan laji on Ahvenanmaalla.
Mäkiarho on tyypillinen ihmisen muokkaaman kulttuuriympäristön kasvi. Se kasvaa kalkkipitoisilla kallioilla, aukkoisilla kallio-, rinne- ja vallikedoilla, soralaikuilla, hiekkaisilla pientareilla, pihoilla, joutomailla, kesantopelloilla sekä teiden ja rautateiden penkereillä.
Sigma 50mm f/1.4 EX DG HSM
Sigma 50mm f/1.4 EX DG HSM on kiinteäpolttovälinen objektiivi, jota on saatavilla Canonin, Nikonin, Pentaxin, Konica Minoltan, Sonyn ja Four Thirds bajonetilla. 50mm polttovälin ansiosta objektiivi soveltuu yleiskäyttöön, mutta myös muotokuvaukseen. Pieni aukkoarvo mahdollistaa kuvauksen myös epäotollisissa valo-olosuhteissa. HSM ultraäänimoottori mahdollistaa jatkuvan manuaalitarkennuksen automaattitarkennuksen rinnalla.
Carlo Borromeo
Carlo Borromeo (2. lokakuuta 1538 Arona – 3. marraskuuta 1584 Milano) oli katolisen kirkon kardinaali, Milanon arkkipiispa ja yksi vastauskonpuhdistuksen merkittävimmistä hahmoista. Paavi Paavali V kanonisoi Carlo Borromeon pyhimykseksi vuonna 1610. Hänen muistopäivänsä on 4. marraskuuta. Hän on Salzburgin yliopiston kuten myös pastoreiden ja seminaristien suojeluspyhimys.
Richard Neutra
Richard Joseph Neutra (8. huhtikuuta 1892 Wien, Itävalta-Unkari – 16. huhtikuuta 1970 Wuppertal, Saksan liittotasavalta) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen arkkitehti. Neutra tunnetaan etenkin funktionalismin välittäjänä Euroopasta Yhdysvaltoihin. Neutran tunnetuimpiin rakennuksiin kuuluvat maastoa myötäilevät, keveärakenteiset huvilat, kuten Kaufmann House Palm Springsissä (1947) sekä Lowell House Los Angelesissa (1929).
Sykeröpiippo
Sykeröpiippo ("Luzula sudetica") on monivuotinen vihviläkasvilaji piippojen suvussa.
Sykeröpiippo kasvaa löyhästi mätästävästi 15–20 senttimetriä korkeaksi. Sen kukinto on yleensä tiivis sykeröstö, jossa on viidestä kymmeneen pallomaista lyhytperäistä sykeröä. Kehälehdet ovat mustanruskeita, samoin kotahedelmä. Sykeröpiippo risteytyy kalvaspiipon ("Luzula pallescens") kanssa.
Suomessa sykeröpiippo on yleinen ja yksi runsaslukuisimmista piippolajeista kevätpiipon, nurmipiipon ja kalvaspiipon jälkeen. Etelä-Suomessa sykeröpiippo on harvinainen, laji puuttuu kokonaan lounais- jä länsirannikoilta. Se yleistyy noin Keski-Pohjanmaa–Pohjois-Karjala -linjan pohjoispuolella. Sykeröpiippo on aivan tavallinen koko Lapissa, esimerkiksi Utsjoella hyvinkin yleinen. Sykeröpiipon kasvupaikkoja Suomessa ovat etelässä letot ja lähdesuot, pohjoisessa rannat, tuoreet niityt, teiden ja polkujen varret.
Liassine Cadamuro
Liassine Cadamuro-Bentaïba (, s. 5. maaliskuuta 1988 Toulouse, Ranska) on algerialainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaava Cadamuro edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Real Sociedadia.
Cadamuro pelasi juniorivuotensa Ranskassa Sochaux'ssa. Sittemmin hän siirtyi pelaamaan joukkueen reserviin Championnat de France amateur eli neljänneksi korkeimmalle tasolle.
Kesällä 2008 Cadamuro siirtyi Espanjaan ja Real Sociedadiin, mutta pelasi aluksi joukkueen reservissä kolme kautta, kunnes joukkueen valmentaja Philippe Montanier nosti hänet edustukseen kaudelle 2011–2012. Cadamuro pelasikin avausottelunsa 10. syyskuuta 2011 FC Barcelonaa vastaan.
Cadamuro sai ensimmäisen maajoukkuekutsun Algerian maajoukkueeseen 10. helmikuuta 2012 vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskisojen karsintaotteluun Gambiaa vastaan. Cadamuro pelasi myös Algerian avauskokoonpanossa.
Cadamuro pelasi ensimmäiset arvokisansa 2013 Afrikan-mestaruuskisoissa. Hän pelasi turnauksessa yhden ottelun oltuaan avauksessa Tunisiaa vastaan. Algerian kisat päättyivät alkulohkoon.
Cadamuro valittiin Algerian joukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuihin. Hän ei pelannut kisoissa otteluakaan, mutta sai vaihtopelaajana keltaisen kortin alkulohkon ottelussa Venäjää vastaan. Algerian kisat päättyivät neljännesvälieriin.
Davy Jones (näyttelijä)
Davy Jones (30. joulukuuta 1945 Manchester, Iso-Britannia – 29. helmikuuta 2012 Martin County, Florida, Yhdysvallat) oli brittiläinen The Monkees -yhtyeen laulaja ja näyttelijä. The Monkees -yhtye tuli kuuluisaksi yhdysvaltalaisen NBC-kanavan esittämästä samannimisestä komediasarjasta, jota lähetettiin vuosina 1966-1968, ja se myi miljoonia levyjä.
Jones kuoli floridalaisessa sairaalassa sydänkohtaukseen.
Iskelmä Rovaniemi
Iskelmä Rovaniemi on vuonna 2007 Iskelmä-ketjuun liittynyt, Lapin maakunnassa Rovaniemen kaupungin alueella toimiva paikallisradio, jonka omistaa kaupungissa sijaitseva Lapin Klubi ry. Ennen Iskelmä-ketjuun liittymistä aseman nimi oli Rovaniemi Radio. Iskelmä Rovaniemen toimitus sijaitsee Rovaniemellä Valtakatu 19:ssa.
Kanavaa voi myös kuunella Rovaniemen alueella Telian Kaapeli-TV-verkossa taajuudelta 87,7 MHz.
Mohamed Aoudia
Mohamed Amine Aoudia (, s. 6. kesäkuuta 1987 El-Harrach, Alger, Algeria) on algerialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Aoudia edustaa Saksan 2. Bundesliigassa FSV Frankfurtia.
Aoudia pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerian maajoukkueessa 17. marraskuuta 2010 harjoitusottelussa Luxemburgia vastaan. Hän oli mukana vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskisoissa, jossa Algerian kisat päättyivät alkulohkoon.
José María Usandizaga
José María Usandizaga (1887–1915) oli espanjalainen säveltäjä. Hän syntyi San Sebastiánissa ja lähti Pariisiin opiskelemaan Vincent d'Indyn ja pianonsoitossa Gabriel Grovlezin johdolla Schola Cantorumiin. Hän hyödynsi työssään kansanomaista baskimusiikkia ja ansioitui varsinkin näyttämömusiikin säveltäjänä. Hänen teostensa joukossa ovat ooppera "Mendy-Mendiyan" (1910) sekä zarzuelat "Las golondrinas" (1914) ja "La llama" (1915).
Usandizaga kuoli tuberkuloosiin.
Itävalta-Unkarin kompromissi
Itävalta-Unkarin kompromissi (, ) oli vuonna 1867 solmittu sopimus, jolla vanha Habsburgien keisarikunta korvattiin personaaliunioniin perustuvalla Itävalta-Unkarin kaksoismonarkialla. Kompromissin allekirjoittivat Itävallan keisari Frans Joosef I ja Unkarin delegaation edustaja Ferenc Deák. Tämä kompromissi loi pohjan uudelle poliittiselle järjestykselle, jossa itävaltalaisen Cisleithanian ja unkarilaisen Transleithanian alueita hallinoivat eri parlamentit ja eri pääministerit. Yhtenäisyyden takasivat yhteinen hallitsija, armeija ja useat yhteiset ministeriöt. Kompromissi oli voimassa vuoteen 1918 saakka.
Preussin–Itävallan sodan häviämisen jälkeen Itävallan oli pakko löytää ratkaisu monikansallisen valtakunnan kansallisuusongelmiin. Enää ei voitu ylläpitää Unkarin kuningaskunnan autonomian rajoituksia sisäpolitiikassa vuosien 1848–1849 tukahdutettujen vallankumousten ja vapaussotien takia. Kompromissi hyväksyttiin virallisesti 30. maaliskuuta 1867 Unkarin uudelleen perustetuilla valtiopäivillä.
Itävallan keisarikunta ja Unkarin kuningaskunta muodostivat kahdesta autonomisesta yksiköstä kaksoismonarkian. Kummallakin oli oma liberalismin innoittama perustuslakinsa, oma parlamenttinsa ja oma budjetti. Molempien parlamenttien kamarit lähettivät edustajansa eräänlaiseen yhteiseen parlamenttiin äänestämään yhteisestä budjetista.
Ensimmäinen kompromissi, allekirjoitettu vuonna 1867, määritteli tulevien kompromissien (1877–1887–1900–1907) ehdot. Se määritteli "yhteiset asiat" (ulkopolitiikka, sota, Bosnia-Hertsegovinan hallinnointi vuodesta 1878 alkaen ja näiden tehtävien rahoittaminen), ja asiat ”joiden ratkaisu sopimuksen mukaan oli tarkoituksen mukaista” (tulli- ja rahaliitto, posti, rautatiet).
Kompromissi oli kymmenvuotinen ja se tuli neuvotella uudelleen joka kymmenes vuosi. Suurin osa neuvotteluista koski osapuolien osallistumista yhteiseen budjettiin; vuonna 1867 Itävalta rahoitti budjetista 70 % ja Unkari 30 %. Vuoteen 1907 mennessä Unkarin osuus nousi 35 %:iin yhteisestä budjetista.
Sopimus päättyi 31. lokakuuta 1918.
Jouhisara
Jouhisara ("Carex lasiocarpa") on soilla ja rannoilla kasvava monivuotinen saralaji.
Jouhisara kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Sen pitkästä suikertavasta juurakosta kasvaa hoikkia, lähes liereitä varsia. Varren kanssa samanpituiset lehdet ovat kouruisia, lähes rihmamaisia, 1–2 millimetriä leveitä, väriltään tumman harmaanvihreitä. Jouhisaran kukinnossa on hede- ja emitähkiä yhdestä kolmeen. Tähkät ovat 1–3,5 cm pitkiä, pystyjä ja tiheäkukkaisia. Munanmuotoiset pullakot ovat enintään 5 millimetriä pitkiä ja tiheästi lyhytkarvaisia, mikä on yksi lajin erityistuntomerkeistä. Usein otakärkiset tähkäsuomut ovat pullakoiden pituisia.
Jouhisara risteytyy joidenkin muiden sarojen kanssa. Suomessa tunnetaan lajin ristemiä vankkasaran ("Carex riparia"), aapasaran ("Carex rotundata") ja luhtasaran ("Carex vesicaria") kanssa.
Jouhisaralla voi esiintyä jouhisarannoki ("Anthracoidea intercedens") ja "Anthracoidea subinclusa" -nokisieniä.
Suomessa jouhisara kasvaa yleisenä koko maassa, etenkin itä- ja pohjoisosissa jopa erittäin yleisenä. Sen kasvupaikkoja ovat nevat, letot, korvet ja rannat, harvoin myös rämeet.
Pekka Nevalainen
Pekka Nevalainen (s. 20. huhtikuuta 1951 Tyrvää, Suomi) on suomalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja taidegraafikko. Hän asuu ja työskentelee Kiskossa.
Pekka Nevalainen on opiskellut maalausta Suomen Taideakatemian koulussa 1969–1974. Hän kuului muun muassa performansseja tuottaneeseen Record Singers -ryhmään sekä yhteiskunnan arvoja satirisoineeseen Ö-ryhmään.
Nevalainen aloitti pop-henkisten ja kantaaottavuudestaan tunnettujen maalausten parissa. 1970- ja 1980-luvun vaihteessa hän alkoi tuottaa installaatiotaidetta, eritoten maa-, tila-, ja videotaidetta. Nevalainen tunnetaan erilaisten kulttuurien myyttien tulkitsijana, esimerkkeinä Kalevalan ja muinaisen Egyptin aihepiirit. Myöhemmät teokset 1990-luvun alkupuolelle saakka painottuivat muun muassa perhettä ja suomalaista maaseutua kuvaaviin teemoihin. Tilataide- ja ympäristötaideteoksiin keskittymisen jälkeen Nevalainen on alkanut tuottaa enemmän pienimuotoisempia, marmorista ja pronssista valmistettuja veistoksia, sekä väriä ja pintaa käsitteleviä maalauksia.
Nevalaiselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.
Kansanedustaja ja ministeri Valde Nevalainen oli Pekka Nevalaisen isä.
Zakaria Labyad
Zakaria Labyad (, s. 9. maaliskuuta 1993 Utrecht, Alankomaat) on marokkolainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Labyad edustaa Liga Sagresssä pelaavaa Sporting CP:ta.
Labyad aloitti maajoukkueuransa Alankomaiden alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2009. Kaksi vuotta myöhemmin Labyad siirtyi edustamaan vanhempiensa kotimaata Marokkoa ja pelasi vuoden 2011 aikana kymmenen maaottelua Marokon alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa.
29. helmikuuta 2012 Labyad pelasi ensimmäisen maaottelunsa aikuisten tasolla Marokon kohdatessa harjoitusottelussa Burkina Fason.
Jänönsara
Jänönsara ("Carex leporina", synon. "Carex ovalis") on monivuotinen kasvilaji sarojen ("Carex") suvussa.
Jänönsara kuuluu yhtäläistähkäisten kaksiluottisten sarojen ryhmään. Se kasvaa mätästävästi 10–60 senttimetriä korkeaksi. Varret ovat karheasärmäisiä ja kasvavat pystysti tai kohenevasti. Harmaanvihreät lehdet ovat vartta lyhyempiä, 1,5–4 mm leveitä. Jänönsaran kukinnossa on kolmesta kahdeksaan tiheähköä, vaaleanruskeaa–ruskeaa 5–15 mm pitkää tähkää. Emikukat sijaitsevat tähkän kärjessä. Vaaleanruskeat pullakot ovat enintään 5 mm pitkiä, litteitä ja pitkäotaisia. Jänönsaraa muistuttaa huomattavasti sopulinsara ("Carex macloviana").
Suomessa jänönsaraa tavataan yleisenä Pohjois-Pohjanmaan korkeudelle ja edelleen pohjoiseen harvinaisena Rovaniemen korkeudelle. Etelä- ja keskiosissa maata laji on erittäin yleinen. Jänönsaraa pidetään muinaistulokkaana. Sen kasvupaikkoja ovat muun muassa niityt, pientareet ja teiden varret.
Kolmas sotaleikki
Kolmas sotaleikki on runoilija Ville Hytösen runokokoelma, jonka tämä julkaisi keksityn hahmon nimellä Anna Halmkrona vuonna 2008. Hytönen esitti Halmkronaa muun muassa verkkoyhteisö Facebookiin tekemällä profiililla ja keskustelemalla julkisesti Halmkronan nimellä. Hytösen mukaan kirjan kustantajakaan ei tiennyt Halmkronan todellisesta henkilöllisyydestä.
Hytönen perustelee Parnassossa Halmkronaa käsitetaiteellisena performanssina, jonka tarkoitus oli osoittaa miten kasvoton kotimainen runoilija näkyy mediassa: "2000-luvun suomalainen esikoisrunoilija tempaistaan mukaan kirjalliseen elämään. - - Hänestä tulee runoilija yhtä lailla kontaktiensa kuin tekstinsä ansiosta."
Anna Halmkrona oli Hytösen teoksessa Britanniassa asuva Keminmaalla syntynyt suomalainen runoilija, joka käytti internetiä päälähteenään. Hytösen mukaan Halmkrona luennoi brittiyliopistoissa muun muassa aiheista "Nouvelle être vs. nouveau être", "The Ontology of Decamerone" ja "Entities and Sub-entities".
Hytönen julkaisi Halmkronasta Nuoren Voiman numerossa 2/2009 kollaasiesseen "Koop vai Anna? Siinäpä pulma - Kollaasin kautta syntyvä Anna Halmkronan ääni", jossa hän käsitteli Halmkronan kielen muodostumista. Kulttuurilehti Kerberoksessa julkaistiin Anna Halmkronan postuumiksi jäänyt essee, "Ei-kenenkään ja kaikkien kirjoittamaa", jossa hän käsittelee poetiikkaansa.
Sara Vilander
Sara Emilia Vilander (s. 1981 Rovaniemi) on suomalainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja, joka tuli tunnetuksi jo hajonneen Minerva-yhtyeen laulusolistina. Nykyisin hän laulaa, säveltää ja sanoittaa Sara & Susiraja-yhtyeessä.
Sara aloitti musiikkiuransa 15-vuotiaana hieman sattumalta heitettyään legendaarisen " Ai, tarvitteko te laulajaa" -lausahduksen jo silloin olemassa olleen Minerva-yhtyeen basistille Kimmo Räsäselle. Hän kirjoitti Minervan riveissä ensimmäisen levytyssopimuksen Merceedees tuotannon kanssa vuonna 1999.
Minerva-yhtyeen hajoamisen jälkeen Sara perusti uuden yhtyeen Sara & Susirajan yhdessä nuoruuden ystäviensä Lasse Rantasen, Timi Härkösen, Jukka Backmanin ja Junde Hietasen kanssa. Sara & Susiraja julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa 2007.
Sara Vilander on toiminut musiikin lisäksi aktiivisesti myös muilla taiteen aloilla, kuten teatterin ja animaation parissa. Hän esiintyi teinivuosinaan #KULT#-työryhmän musikaaleissa Hair, Joseph and the Amazing Technicolour Dreamcoat ja West Side Story, joista oli vierailuesityksiä myös Savoy-teatterin ja Svenska Teaternin lavoilla. Hän on myös vieraillut Porvoon kesäteatterin lavalla Pirturalli-näytelmässä.
Koulutukseltaan Sara Vilander on animaattori. Tähän ammattiin hän valmistui vuonna 2004 Radio- ja televisio-opisto Artosta.
Luettelo Suomen jalkapallomaajoukkueen otteluista
Tämä on luettelo Suomen jalkapallomaajoukkueen otteluista vuosilta 1911–2018. Mukana ovat kaikki ottelut, jotka Suomen Palloliitto luokittelee virallisiksi A-maaotteluiksi. Mukana ovat myös Olympiajoukkueen pelaamat ottelut vuosina 1979–1988. Lopputuloksissa Suomen maalit on aina mainittu ensin.
HMS Haughty
HMS Haughty on ollut neljän Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Fernandes (täsmennyssivu)
Fernandes voi tarkoittaa seuraavia:
Ystävättäreni poikaystävä
Ystävättäreni poikaystävä ("L'Ami de mon amie") on Éric Rohmerin ohjaama elokuva vuodelta 1987. Se on viimeinen elokuva Rohmerin kuusiosaisessa sarjassa "Comédies et proverbes".
Kuten sarjan muutkin elokuvat, tämä on arkea kuvaava keskusteluelokuva. Samanikäiset nuoret aikuiset, kaksi tyttöä ja kaksi poikaa, ajautuvat tilanteeseen, jossa ystävyys on vaakalaudalla, kun ilmassa on parienvaihtoa. Rohmerin tapaan ympäristö kuvastaa henkilöitä. Tapahtumapaikkana on Pariisin nykyaikainen, luonnonläheinen esikaupunki, johon historiaton pienoismaailma asettuu.
Elokuva oli vuonna 1988 César-ehdokkaana parhaan käsikirjoituksen ja Sophie Renoir lupaavan näyttelijän sarjassa.
Blanche on vastikään asettunut Pariisin lähelle muodikkaaseen Cergy-Pontoisen esikaupunkiin. Hänellä on uusi asunto, uusi työpaikka, jossa hän työskentelee itsenäisesti. Hän tutustuu uima-altaalla Léaan ja pian myös tämän tuttavaan Alexandreen, jota hän lähestyy kömpelösti. Elokuva seuraa parinvaihtoa kuvaavaa juonta, jossa Blanche ja Léa vaihtavat poikaystäviä.
Ampujakalat
Ampujakalat (Toxotidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan indopasifiselta merialueelta ja makeista vesistä Kaakkois-Aasian sekä Australasian alueilta.
Ampujakalojen heimoon kuuluu yksi suku ja kuusi lajia. Lajit ovat "Toxotes blythi", täpläampujakala ("Toxotes chatareus"), ampujakala ("Toxotes jaculatrix"), alkuampujakala ("Toxotes lorenzi"), "Toxotes microlepis" ja kiila-ampujakala ("Toxotes oligolepis"). Ruumiinrakenteeltaan ampujakalat ovat vinoneliönmuotoisia ja kooltaan noin 16–40 cm pitkiä. Suurin laji on täpläampujakala. Ampujakalojen suu ja silmät ovat kookkaat. Selkäeviä on yksi ja se sijaitsee ruumiin takaosassa. Selkäevä on peräevää lyhyempi. Lajit ovat pohjaväriltään tyypillisesti hopeanharmaita ja ruumiissa on mustia laikkuja tai raitoja.
Ampujakalalajien levinneisyys ulottuu Intiasta Australiaan, Polynesiaan ja Filippiineille. Ne elävät murtovesissä ja makeissa vesissä mangrovea kasvavilla alueilla. Makeanvedenlajit ovat yleisiä erityisesti Australiassa. Ne elävät yleensä pieninä ryhminä tyypillisesti matalassa vedessä. Ampujakalojen ravintoa ovat hyönteiset ja muut selkärangattomat eläimet, joita ne pyydystävät ruiskauttamalla suustaan vesisuihkun tarkasti saaliiseensa.
Monet ampujakalalajit ovat suosittuja makean veden akvaarioissa. Ne ovat myös hyviä ruokakaloja.
Elokuva jalostavasta rakkaudesta
Elokuva jalostavasta rakkaudesta on Mikko Niskasen ohjaama elokuva vuodelta 1967. Se perustuu Edvard Radzinskin näytelmään "Elokuvaa kuvataan", joka puolestaan perustuu tositapahtumiin.
Neuvostoliitossa elokuvan tekemistä opiskelleen Niskasen harvoin esitetty televisioelokuva on elokuva elokuvan tekemisestä. Pääosaa, elokuvaa "Vain kaksikymmenvuotias" tekevää ohjaajaa Netsajevia, esittää itse Niskanen. Hän vikittelee nuorta avustajaa, Anjaa (kirjailijana paremmin tunnettu Aulikki Oksanen). Kuvausten aikana Niskasen ja Oksasen välille syntyy todellisuudessakin suhde, joka kesti pitkään. Edvin Laineen valintaa sensoriksi kriitikko pitää "mielenkiintoisena". Niskanen oli ollut 1955 valmistuneessa Laineen ohjaamassa "Tuntemattomassa sotilaassa" avustajana.
Alussa viitataan Leninin lausuntoon, jonka mukaan tärkein taiteenlaji on elokuva. Neuvostoliiton aikana sensuuri kohdistui elokuvaan, kuten muuhunkin kulttuuriin, ja vasta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen ovat taiteilijat saaneet tehdä työtään vapaammin.
Alkuperäisnäytelmän kirjoittaja on venäläinen bestsellerelämäkertoja kirjoittanut Edvard Radzinski, jonka varhaistuotantoon näytelmä kuuluu. Elokuvaa kuvattiin osin oikeilla tapahtumapaikoilla.
Niskanen sai ohjauksesta Jussi-palkinnon, joita tuolloin jaettiin myös televisioelokuville.
Fantome-luokka (sluuppi)
Fantome-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston potkurilla varustettu parkkitakiloitu sluuppiluokka, johon kuului kuusi nelitykkistä alusta.
Luokan alusten rungot valmistettiin rautarungolle, joka päällystettiin teakilla ja kuparilla. Tämä aiheutti puheet komposiittialuksista
Alusten voimanlähteenä oli Humphrys, Tennant and Companyn toimittama kaksi sylinterinen pitkittäin asennettu compound-höyrykone, joka pyöritti 3,4 metriä halkaisijaltaan olevaa potkuria. Koneen tarvitsema höyry valmistettiin kolmella sylinterikattilalla, jotka tuottivat 4,1 barin paineen. Moottorin teho oli 623-754 kilowattia.
Luokan alukset varustettiin parkkitakilalla.
Aseistuksena oli kaksi seitsemän tuuman ja kaksi 64 naulan MLR -tykkiä.
Laivanrakennuksen nopea kehitys 1800-luvun puolivälissä aiheutti alusten vanhenemisen jo ennen palveluksen aloittamista. Alukset kuitenkin soveltuivat brittiläisen imperiumin syrjäisille laivastoasemille. Niiden aseistus oli riittävän vahva, jotta ne kykenivät selviytymään paikallisista kahakoista. Alukset palvelivat lisäksi tutkimustehtävissä, minkä vuoksi luokan viimeinen alus "HMS Egeria" jatkoi palvelustaan aina vuoteen 1911 saakka.
Ariel-luokka
Ariel-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston yhdeksän nelitykkisen potkurilla varustetun prikantiinitakiloidun tykkiveneen muodostama alusluokka.
Luokka oli ensimmäinen komposiittialusluokka eli alusten köli, kaaret ja perän palkit olivat rautaa ja niiden päälle tuli vielä rautakuori, joka oli peitetty puulla. Alukset suunnitteli laivaston pääsuunnittelija Sir Edward Reed. Alukset olivat myös ensimmäisiä, joihin asennettiin kompound-moottori. Koneisto tuotti 60 hevosvoimaa. Kaikki alukset oli varustettu lisäksi prikantiinitakilalla.
Alusten aseistuksena oli kaksi 64 naulan 56 cwt MLR -tykkiä ja kaksi Armstrongin valmistamaa, 20 naulan takaa ladattavaa tykkiä. Kaikki tykit olivat liikkuvilla laveteilla. Osa aluksista varustettiin 1880-luvulla kahdella viisituumaisella ja kahdella Vavasseurin nelituumaisella takaaladattavalla tykillä.
Nigerian vaakuna
Nigerian vaakuna on Nigerian tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1960 maan itsenäistyessä.
Vaakunan kilvessä on mustalla taustalla valkoinen aaltokoroinen Y-kuvio. Kuvio kuvaa kahta Nigeriassa virtaavaa jokea, Nigeriä ja Benuea. Musta väri symboloi alueen hedelmällisyyttä. Kilven yllä on lakipunos, jossa on Nigerian lipun värit. Kypäränkoristeena oleva punainen kotka ja kilvenkannattajina olevat takajaloillaan seisovat hevoset kuvaavat kansallista omanarvontuntoa ja voimaa.
Kilven alla on motto "Unity and Faith, Peace and Progress".
Östlund
Östlund voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Pohjolan Design-Talo
Pohjolan Design-Talo Oy on vuonna 1989 perustettu muuttovalmiita omakotitaloja suunnitteleva ja valmistava yritys. Vuoden 2011/2012 RTS Oy:n Omakotirakentaja-tutkimuksen mukaan Design-Talo on noussut suurimmaksi pientalovalmistajaksi 13 % osuudella myynnin arvosta Kastellin edelle ja Suomen ostetuimmaksi muuttovalmiskodiksi vuonna 2011. Design-Talo oli määrällisesti laskettuna Suomen kuudenneksi suurin talopakettien toimittaja vuonna 2007. Yritys on Pientaloteollisuus PTT ry:n jäsen ja se on panostanut voimakkaasti mm. muuttovalmiiseen tuotantoon sekä energiatehokkuuteen ja koko mallisto on saatavissa myös passiivitasoisena. Sijoitusyhtiö CapMan tuli vuoden 2011 alussa yhtiön pääomistajaksi.
Jalkapallon Suomen Cup 1955
Jalkapallon Suomen Cup 1955 oli cupin ensimmäinen järjestämisvuosi. Sarjojen päätyttyä kesällä 1955 pelattiin cup-kilpailu Antero Nymanin muistopalkinnosta. Kilpailuun oli oikeutettu osallistumaan mestaruus- ja Suomensarjan seurat sekä ne seurat, jotka nousivat Suomensarjaan. Kaikkiaan 31 seuraa 34:stä oli noudattanut kutsua. Ei-osallistuneista VIFK oli Saksan matkalla, Ilves-Kissat oli sopinut jo aiemmin juhlaottelusta ja WP-35 oli päättänyt keskittyä jääpalloon. Cupin ensimmäiset ottelut oli arvottu 18.10. pelattaviksi 22.10. Kilpailun voitti Valkeakosken Haka , joka loppuottelussa Olympiastadionilla voitti Helsingin Palloseuran tuloksella 5-1.
1.kierros
Suomen Cupin ensimmäinen voittaja Valkeakosken Haka: Olavi Leskinen; Väinö Pajunen - Antti Nieminen; Aimo Pulkkinen - Esko Valkama - Veijo Valtonen; Eero Nieminen - Kalle Kinnunen - Erkki Kinnunen - Veikko Asikainen - Juhani Peltonen.
Gandalf (yhtye)
Gandalf oli suomalainen melodista death metalia soittava yhtye, jonka musiikissa on piirteitä perinteisestä hard rockista. Yhtyeen perustivat vuonna 1993 rumpali (silloinen kitaristi) Nalle Österman (myöhemmin yhtyeissä Shaman, Korpiklaani ja Lullacry), kitaristi Timo Nyberg ja laulaja Jari Hurskainen. Gandalfiksi yhtye alkoi kutsua itseään vasta myöhemmin. Gandalf julkaisi albuminsa Wicked World Recordsin tytäryhtiön Earache Recordsin kautta.
Martti Tenkanen
Martti Viktor Tenkanen (5. marraskuuta 1911 Pyhäjärvi Viipurin läänissä – 28. kesäkuuta 1971 Harjavalta) oli suomalainen herätysliikkeen piirisihteeri, toimittaja, yrittäjä ja kirjailija.
Tenkanen teki nuoruudessaan maa- ja metsätaloustöitä kotitilallaan ja toimi ajoittain viulistina iltamatansseissa ja hääjuhlissa. Alkoholia nauttineet kutsumattomat häävieraat syyllistyivät 1930-luvun alussa usein miestappoihin ja ammuskeluun seurauksella, että syntynyt kahakka vaaransi eräissä häissä Tenkasen hengen. Hengellisen herätyksen saatuaan Tenkanen ryhtyi evankelisen herätysliikkeen matkapuhujaksi ja piirisihteeriksi Pohjois-Karjalaan, jatkaen tätä työtä, kunnes sotarintamalla 1942 alkanut ja verenmyrkytykseksi kehittynyt sairaus vakavine seurauksineen esti sen.
Tenkanen opittiin tuntemaan henkilönä, jolla oli sekä suullinen että kirjallinen sana hallussaan. Hänelle avautui vähitellen vapaa, mutta taloudellisesti vaikea kirjailijan ura. Hänen pääteoksensa, romaani "Karjalasta kajahtaa I-II", kuvaa tosipohjaisesti, iloineen ja murheineen, synnyinseutunsa kulttuuria sellaisena kuin se oli ennen sen menettämistä.
Tunnustukseksi hengellisistä kirjoistaan, joista merkittävimmät kuvasivat runonlaulajasukua olevan herätysevankelista Pietari Kurvisen värikästä elämää Afrikassa ja sittemmin kotimaassa, Tenkanen sai 1954 Turun hiippakunnan tuomiokapitulilta saarnaluvan. Vuosina 1957–1963 hän toimitti kotiseutulehteä "Vpl. Pyhäjärvi".
Martti Tenkanen ja hänen puolisonsa, kondiittori Elina o.s. Akkanen harjoittivat 1950-ja 1960-luvuilla leipomotoimintaa Harjavallassa.
Nimellä "M. V. Tenkanen":
Nimellä "Martti Tenkanen":
Nimellä "Viktor Marttinen":
Ville Vilén
Ville Vilén (s. 1963) on toiminut Yleisradion Luovien sisältöjen johtajana vuodesta 2011. Vastuualueeseen kuuluu Ylen suomenkielisten lasten, nuorten, draaman, kulttuurin, viihteen, oppimisen sekä asian sisällöt. Lisäksi vastuuseen kuuluu Radion sinfoniaorkesteri ja Ylen toiminta Musiikkitalossa.
Aiemmin Vilén on toiminut Yle Vision ohjelmistoalueen johtajana (2006-2010) sekä Radio Suomen, YleX:n ja YleQ:n ohjelmajohtajana (vuosina 2003-2006). Lisäksi Vilén on työskennellyt Radiomafian musiikkipäällikkönä ja toimittajana.
Vilén on kotoisin Savonlinnasta ja koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Waiting for Sunset
Waiting For Sunset on espanjalainen metalcore/post-hardcore-yhtye. Se perustettiin vuonna 2007.
Hellin Mustala
Anna Hellin Mustala, o.s. "Louhivuori" (20. marraskuuta 1889 Varkaus – 9. heinäkuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen opettaja, suomentaja ja kirjailija.
Mustalan vanhemmat olivat sahanhoitaja Mikael Louhivuori (sukunimi vuoteen 1905 Lohtander) ja Anna Karolina Savolainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 Helsingin suomalaisesta tyttökoulusta ja suoritti opettajan tutkinnon 1911 Helsingin suomalaisessa jatko-opistossa.
Hellin Mustala oli naimisissa vuodesta 1915 sosiaalineuvos, pastori Paavo Mustalan kanssa.
Nimellä "Hellin Mustala":
Nimimerkillä "Anna-Kaisa":
Mark Katic
Mark Katic (s. 9. toukokuuta 1989 Timmins, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2018–2019 Saksan DEL-liigan Adler Mannheimiin. Hän on voittanut urallaan DEL-liigan mestaruuden Eisbären Berlinissä ja sijoittunut hopealle Ruotsin SHL:ssa Skellefteåssa. Lisäksi hän on pelannut ammattilaisena AHL- ja KHL-liigoissa. NHL:ssä Katicilla on 11 ottelua hänet varanneessa New York Islandersissa.
Hän pelasi juniorisarja OHL:ssä kausina 2005–2009. Hänen joukkueensa koko neljän vuoden OHL:ssä olonsa aikana oli Sarnia Sting. Hän pelasi OHL:ssä yhteensä 233 ottelua. Sinä aikana hän sai 28 maalia ja syötti 131. Yhteensä se on 159 pistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi 14 ottelua ja niissä tuli pisteitä 2+6=8. Hänet varasi NHL:ään New York Islanders kolmannella kierroksella 62. pelaajana .
AHL:n Bridgeport Sound Tigersissa Katic pelasi kauden 2009–2010. Hän pelasi seuraavalla kaudella sekä Islandersissa, NHL:ää että Sound Tigersissa, AHL:ää. Hän teki NHL-debyyttinsä ottelussa Philadelphia Flyersia vastaan kaudella 2010–2011, helmikuussa 2011, kun hänet nostettiin ylös Bridgeport Sound Tigersistä. Hän pelasi sen kauden aikana 11 peliä ja sai yhden syöttöpisteen. Hän ansaitsi 4 jäähyminuuttia. Katic loukkasi olkapäänsä seuraavan kauden alussa ja joutui olemaan sivussa lähes koko kauden. Hän pystyi pelaamaan vain 14 runkosarjaottelua.
Katic teki kesällä 2012 sopimuksen Saksan DEL-liigassa pelaavan Eisbären Berlinin kanssa. Katic oli keväällä 2013 voittamassa Eisbärenin kanssa DEL-liigan mestaruutta.
12. kesäkuuta 2013 Katic teki sopimuksen KHL:ään liittyneen kroatialaisen KHL Medveščak Zagrebin kanssa. Katic pelasi zagrebilaisjoukkueessa neljän kauden aikana 185 runkosarjaottelua ja teki niissä 56 pistettä. SHL-joukkue Skellefteå AIK hankki hänet Medveščak Zagrebista kesken kauden 2016–2017. Hän liittyi joukkueeseen helmikuussa 2017.
Katic edusti Skellefteåta kahdella kaudella ja pelasi seurassa 55 runkosarjaottelua. Skellefteå eteni keväällä 2018 SHL:n finaaleihin, mutta niissä se hävisi Växjölle. Pian finaalitappion jälkeen Katic teki sopimuksen saksalaisen Adler Mannheimin kanssa.
Ling Guang
Ling Guang (; s. 1. maaliskuuta 1966 Shanghai) on kiinalainen entinen koripalloilija. Hän pelasi Soulin olympialaisissa 1988, joissa Kiina sijoittui kuudenneksi ja Ling muun muassa voitti seitsemän levypalloa.
Päiväntasaajan Guinean vaakuna
Päiväntasaajan Guinean vaakuna on Päiväntasaajan Guinean tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1979. Vaakuna on myös maan lipun keskellä.
Kilvessä on mangrovepuu, joka on Päiväntasaajan Guineassa yleinen ja maan entisen pääkaupungin Batan symboli. Kilven yläpuolella olevat kuusi tähteä kuvaavat valtion manneraluetta ja viittä saarta Guineanlahdella
Kilven alla on valtion motto "Unidad, Paz, Justicia", suomeksi "yhtenäisyys, rauha, oikeus".
Kim Jin-hui
Kim Jin-hui (; s. 1. maaliskuuta 1940) on eteläkorealainen entinen lentopalloilija. Hän oli mukana Tokion olympialaisissa 1964, joissa Etelä-Korea oli turnauksen kymmenes eli viimeinen.
Rune (nimi)
Rune on pohjoismainen miehen etunimi. Nimi johtuu muinaisskandinaavisesta sanasta "rún", joka merkitsee salaista oppia tai tietoa.
Suomessa Rune-nimi oli annettu vuoden 2015 loppuun menessä 1080 miehelle ja alle viidelle naiselle. Yli puolet Rune-nimisistä on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla. Runen nimipäivä suomenruotsalaisessa kalenterissa on 28. helmikuuta.
Roberto Tamagnini
Roberto Tamagnini (s. 1. maaliskuuta 1942 San Marino) on sanmarinolainen entinen ampuja. Nykyisin hän toimii maansa ammuntaliiton presidenttinä.
Tamagnini osallistui olympialaisiin kolmesti, vuosina 1972–1980. Hän keskeytti 25 metrin olympiapistoolin kilpailussa Münchenin kisoissa 1972 ja oli vuoden 1976 kisoissa lajissa 46. eli kolmanneksi viimeinen. Moskovan olympialaisissa 1980 hän oli 40 kilpailijasta 36. paras.
Aittijärvi
Aittijärvi () on kylä Norjan Koutokeinossa. Se sijaitsee Suomen ja Koutokeinon keskustan välissä ja se on Suomea lähin kylä Koutokeinossa.
Suoppajärvi
Suoppajärvi () on kylä Norjan Koutokeinossa.