hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Köppinen
Köppinen (s. 2003) on suomenhevonen, joka on vuosien 2014 ja 2017 ravikuningas. Ori saavutti ensimmäisen kuninkuuden elokuussa Porissa järjestetyissä Kuninkuusraveissa. Toisen kuninkuuden ori saavutti Espoossa sijaitsevalla Vermon raviradalla elokuussa 2017. Köppisen omistavat siuntiolaiset Jyrki ja Maija Korhonen, jotka myös vastaavat sen valmennuksesta.
Köppinen juoksi koelähdön marraskuussa 2006 Vermossa kasvattajansa Jyrki Korhosen ajamana ja ensimmäisen varsinaisen kilpailunsa seuraavan vuoden toukokuussa silloisen valmentajansa Tapio Perttusen ohjastamana. Hevonen selvisi nelivuotiskaudellaan Kriteriumin finaaliin, jossa se sijoittui laukanneena kuudenneksi. Viisivuotiaana Köppinen siirtyi takaisin omistajiensa valmennukseen. Suurin menestys tuli Turun Metsämäessä juostussa L. Fabritius Memorialissa, jossa ori oli toinen ohjastajanaan Pertti Puikkonen. Vuonna 2011 Köppinen sijoittui toiseksi Turussa ravatussa Kylmäveristen Pohjoismaiden mestaruudessa norjalaisen Hallsta Lotuksen jälkeen. Hevosen ohjastajana toimi tuolloin Antti Teivainen.
Ensimmäiseen kuninkuuskilpaansa Köppinen osallistui vuonna 2012 Mikkelissä, jossa ori oli lopputuloksissa kuudes. Vuoden 2013 Kuninkuusravit Köppiseltä jäivät väliin, mutta Poriin se osallistui yhtenä ennakkosuosikeista. Köppinen epäonnistui 1609 metrin osalähdössä, mutta 2 100 metrin osalähdön kakkossija ja päätösmatkan voitto riittivät ravikuninkuuteen. Oriilla kävi melkein samalla tavalla vuoden 2017 kuninkuusraveissa, kun 1609 metrin osalähdössä suoritus oli vasta kuudennes, 2100 metrin osalähdöstä tuli kolmoissija ja päätösmatkalta ylivoimainen voitto. Päätösmatkan huima ero riitti kokonaiskilpailun voittoon, jolloin Köppinen kruunattiin kuninkaaksi.
Ori osallistui vielä viimeisenä kilpailuvuotenaan kuninkuuskisaan ollen kokonaiskilpailun toinen. Köppinen voitti päätösmatkan, mutta eroa kilpailua johtaneeseen Costelloon ei syntynyt riittävästi, jotta ori olisi uusinut ravikuninkuutensa.
Jim Thompson
Jim Thompson on seuraavien henkilöiden nimi:
Herttoniemen kaatopaikka
Herttoniemen kaatopaikka oli Helsingin Herttoniemen pohjoisimmassa osassa vuosina 1948–1953 toiminut pienehkö Helsingin kaupungin kaatopaikka. Se sijaitsi vanhassa sorakuopassa Siilitien ja Viikintien risteyksessä. Se tunnettiin myös nimellä "Sopulitien kaatopaikka".
Entisen kaatopaikan alue on kooltaan 5 700 m, sen luonnonmaa oli hiekkaa, eikä alueella sijainnut luokiteltuja pohjavesialueita. Tälle kaatopaikalle tuotiin ainakin yhdyskunta- ja teurastamojätteitä. Sen historia jäi lyhyeksi, sillä alueen omakotitalojen, etenkin Kitusentien asukkaat, alkoivat valittaa kaatopaikan aiheuttamista hajuhaitoista. Herttoniemeläisten sitkeyden ansiosta heidän lähellään sijainnut kaatopaikka suljettiin, ja uusi avattiin Botbyhöjdenin sorakuoppaan. Se tuli tunnetuksi Vartiokylän kaatopaikkana.
Tämän kaatopaikan täyttö sai maatua rauhassa vuodet 1953–2002. Tämän jälkeen alueelle tehtiin kaavamuutos, jossa sille kaavoitettiin kerrostaloja. Kaatopaikan koko aines poistettiin peruskalliota myöten ja tilalle tuotiin puhdasta maata. Kunnostus suoritettiin vuoden 2002 aikana.
Täyttöaines kuljetettiin nykyaikaiselle kaatopaikalle. Aines oli jo tätä ennen täysin maatunutta. Vain lasin, posliinin, filmin ja metalliesineiden kaltaisia jätteitä oli tunnistettavissa. Maa-aines ei ollut merkittävässä määrin saastunutta. Joitakin vaarallisia aineita kuitenkin oli tavattu. Niitä olivat PAH-yhdisteet ja raskasmetallit.
Matti Manner
Matti Esa Manner (s. 5. heinäkuuta 1953 Piikkiö) on suomalainen asianajaja ja varatuomari. Hän on asianajotoimisto Brander & Manner Oy:n osakas. Manner on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1975 ja saanut varatuomarin arvon vuonna 1979.
Mannerin asianajotoiminnan painopisteitä ovat yhtiöoikeus ja yritysjärjestelyt, sopimus- ja vahingonkorvausoikeus, kansainvälinen kauppa sekä näihin liittyvät oikeudenkäynnit ja välimiesmenettelyt. Mannerilla on pitkäaikainen kokemus kotimaisista ja kansainvälisistä yrityskaupoista sekä kansallisten ja kansainvälisten kaupallisten sopimusten laatimisesta. 
Ennen Brander & Mannerin perustamista Manner on työskennellyt mm. tuomarin ja esittelijän tehtävissä Turun käräjäoikeudessa ja Turun hovioikeudessa, lakimiehenä asianajotoimistossa, assistenttina Turun yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa, nimismiehenä sekä henkikirjoittajana.
Manner on toiminut Suomen Asianajajaliiton hallituksen puheenjohtajana (2001–2004), varapuheenjohtajana (1998–2001), hallituksen jäsenenä (1995–1998) ja varajäsenenä (1992–1995). Lisäksi Manner on toiminut lukuisissa muissa luottamustoimissa mm. Suomen Asianajajaliitossa.
Riippumaton "The International Who’s Who of Business Lawyers" on rankannut Mannerin usean vuoden ajan. Manner on ollut monen välimiesoikeuden puheenjohtaja tai jäsen sekä useiden yhtiöiden hallituksen jäsen tai puheenjohtaja. Lisäksi Manner on julkaissut artikkeleita oikeudellisen alan julkaisuissa mm. suunnatusta osakeannista. Suomen lakimiesliitto ry myönsi Mannerille yrittäjyyspalkinnon 2005.
Derrick Brooks
Derrick Dewan Brooks (s. 18. huhtikuuta 1973 Pensacola, Florida) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan tukimies.
Tampa Bay Buccaneers varasi Floridan osavaltionyliopiston joukkueessa pelanneen Brooksin vuoden 1995 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, numerolla 28. Hän pelasi Buccaneersissa koko NFL-uransa, 14 kautta, eikä häneltä jäänyt väliin yhtään ottelua. Runkosarjaotteluita hänelle kertyi 224. Kaudella 1997 hän oli osaltaan johdattamassa Buccaneersia pudotuspeleihin ensimmäisen kerran sitten kauden 1981 ja kaudella 2002 Super Bowlin voittoon ensimmäisen kerran seuran historiassa. Brooks suoritti tammikuussa 2003 pelatussa ottelussa (Super Bowl XXXVII) kolme taklausta ja yhden syötönkatkon, joka johti kuuden pisteen maaliin, touchdowniin, hänen vietyä pallon vastustajan maalialueelle juostuaan 44 jaardia. Buccaneers voitti ottelussa Oakland Raidersin luvuin 48–21.
Brooks valittiin urallaan 11 kertaa NFL:n tähdistöotteluun, Pro Bowliin, ja kerran tähdistöottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi, kaudella 2005. Kaudella 2000 hän sai Walter Payton NFL Man of the Year Awardin (samana vuonna palkinnon sai myös Chicago Bearsissa pelannut Jim Flanigan), kaudella 2002 AP NFL Defensive Player of the Year Awardin ja kaudella 2003 Byron ”Whizzer” White NFL Man of the Year Awardin. Vuonna 2010 hänet valittiin NFL:n 2000-vuosikymmenen All-Decade Teamiin ja vuonna 2014 Pro Football Hall of Fameen. Jälkimmäisenä vuonna Buccaneers jäädytti hänen pelinumeronsa, numeron 55, ja valitsi hänet Ring of Honoriinsa.
Pelaajauransa jälkeen Brooks on muun muassa toiminut AFL-joukkue Tampa Bay Stormin puheenjohtajana (vuodesta 2011) ja johtanut perustamaansa hyväntekeväisyyssäätiötä Derrick Brooks Charities.
Brooks on naimisissa ja hänellä on neljä lasta, kaksi poikaa ja kaksi tytärtä.
Tapaninkylän kaatopaikka
Tapaninkylän kaatopaikka oli Helsingin pitäjän alueella, nykyisessä Tapaninkylässä toiminut kaatopaikka. Paikan otti käyttöön Valtion rautatiet vuonna 1903, ja se oli käytössä vuoteen 1944 saakka. Vuonna 1946 tämä alue liitettiin osaksi Helsinkiä. Alue tunnetaan nykyään nimellä "Hiidenkiven puisto".
Alueen historia alkaa siitä, kun VR pakkolunasti maata Rajatien, Kotinummentien ja Vanhan Tapanilantien väliseltä alueelta soranottoa varten ratapenkereen rakentamiseksi. Vuonna 1903 Helsingin kaupunki päätti 1903 muuttaa alueen kaatopaikaksi. Paikka oli tuolloin varsin kaukana kaupungista, maaseudulla. Alueelle tuotiin jätettä myös junalla, mikä oli ainutlaatuista Suomessa. Kaatopaikalle meni oma pistoraide.
Tälle kaatopaikalle tuotu jäte oli lähinnä talousjätettä. Aluetta ei valvottu. Vaarallisia aineita on tavattu vain vähäisiä määriä, sillä kaatopaikan käyttöaikana jäte oli pääasiassa orgaanista helposti hajoavaa jätettä, joka maatui helposti.
Alueen läheisyyteen alkoi läheisyyteen syntyä asutusta, lähinnä puhtaanapitolaitoksen omien työntekijöiden asumuksia. Helpon lannoitusaineen saannin vuoksi läheisyyteen tuli puutarhaviljelystiloja, kauppapuutarhoja. Niitä perustettiin kaikkiaan vain n. 20, mutta ne olivat maa-alaltaan isoja. Kaatopaikka auttoi suuresti niitä, sillä jäte oli maatuvaa ja mukana oli runsaasti lantaa. Jäte ei ollut terveydelle vaarallista, joten sitä voitiin käyttää lannoitteena toisin kuin nykyajan biojätteiden multaa.
Kaatopaikan ikä oli poikkeuksellisen pitkä, yli 40 vuotta. Tämä viittaa siihen, että jäte maatui täydellisesti, ja toisaalta se on seurausta siitä, että jätettä voitiin hyötykäyttää lannoituksessa. Ilmeisesti tätä kaatopaikkaa ei laajennettu kertaakaan, mutta nähtävästi 1940-luvulla jätteen määrä kasvoi niin, ettei tätä kaatopaikkaa enää voitu käyttää suunnitellulla tavalla.
Nykyään kaatopaikan tilalla on Hiidenkiven puisto eikä kaatopaikasta voi havaita mitään merkkejä maastossa.
Arseenitrifluoridi
Arseenitrifluoridi (AsF) on epäorgaaninen arseenin ja fluorin muodostama myrkyllinen molekyyliyhdiste. Ainetta voidaan käyttää puolijohdeteollisuudessa ja fluoraavana reagenssina.
Huoneenlämpötilassa arseenitrifluoridi on helposti haihtuva väritön neste. Yhdiste hydrolysoituu helposti veden vaikutuksesta. Aine on nestemäisenä hieman sähköä johtavaa johtuen sen autoionisoitumisesta AsF ja AsF-ioneiksi. Yhdiste on Lewis-happo ja muodostaa komplekseja Lewis-emästen kuten rikkitrioksidin, nitrosyylifluoridin ja fluoridien ja antimonipentafluoridin kanssa.
Arseenitrifluoridia voidaan valmistaa vetyfluoridin ja arseenitrioksidin välisellä reaktiolla. Koska arseenitrifluoridi hydrolysoituu hyvin helposti ja vetyfluoridi sisältää usein vettä, käytetään arseenitrifluoridin valmistuksessa vetyfluoridin lähteenä kalsiumfluoridin ja rikkihapon tai fluoririkihapon seosta. Muita tapoja syntetisoida yhdistettä ovat muun muassa arseenitrikloridin ja natriumfluoridin välinen reaktio tai lähtemällä arseenipentafluoridista.
Arseenitrifluoridia voidaan käyttää fluoraavana reagenssina valmistettaessa epämetallien fluorideja. Yhdisteen etuna on suhteellisen alhainen kiehumispiste eli se voidaan poistaa tuotteesta tislaamalla. Arseenitrifluoridia voidaan käyttää myös puolijohteiden douppaamiseen, aurinkokennojen valmistuksessa, sekä heksafluoriarsenaattisuolojen ja eräiden grafiitin interkalaatioyhdisteiden valmistuksessa.
Risto Sipilä
Risto Sipilä (s. 1965 tai 1966) on helsinkiläinen asianajaja ja varatuomari. Sipilä on toiminut Asianajotoimisto Borenius Oy:n palveluksessa vuodesta 2004. Hänen asiantuntemusalueitaan ovat rakentamis- ja kiinteistöoikeus sekä erityisesti rakennusurakoihin liittyvät oikeudenkäynnit ja hän myös luennoi näistä aiheista säännöllisesti.
Sipilä on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1991 ja saanut auskultoituaan varatuomarin arvon vuonna 1993.
Hän on toiminut Suomen Asianajajaliiton puheenjohtajana vuodesta 2013, jolloin hän oli 47-vuotias. Sitä ennen hän toimi Asianajajaliiton varapuheenjohtajana (2010–2013) sekä lukuisissa muissa liiton luottamustehtävissä. Sipilä on lisäksi toiminut Helsingin Asianajajayhdistyksen puheenjohtajana (2002–2006) sekä Suomen Lakimiesliiton hallituksen jäsenenä.
Matti Kunnas
Matti Klaus Erik Kunnas (s. 31. lokakuuta 1953 Joensuu) on mikkeliläinen asianajaja, joka on toiminut asianajotehtävissä yli 30 vuoden ajan. Omassa toimistossaan Ervasti & Kunnas Oy:ssä hän on harjoittanut asianajotoimintaa vuodesta 1981. Toimeksiannot painottuvat erityisesti konkurssi- ja yrityssaneerausasioihin sekä perintöoikeuteen.
Kunnas on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1979 ja oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1999. Hän on väitellyt oikeustieteen tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2013. Hän sai laamannin arvonimen vuonna 2014.
Matti Kunnas on toiminut Suomen Asianajajaliiton yhteydessä toimivan itsenäisen valvontalautakunnan puheenjohtajana vuodesta 2010 vuoteen 2016. Kunnas on aiemmin toiminut lukuisissa Asianajajaliiton luottamustehtävissä kuten Mikkelin osaston puheenjohtajana ja liiton hallituksen jäsenenä. Kunnas on ollut pitkään myös muissa yhteiskunnallisissa luottamustehtävissä, muun muassa Mikkelin kaupunginhallituksen jäsenenä.
Tammikuussa 2017 Matti Kunnakselle myönnettiin Matti Ylöstalo -palkinto.
Jai Ho! (You Are My Destiny)
Jai Ho! (You Are My Destiny) on yhdysvaltalaisen tyttöbändi The Pussycat Dollsin kappale heidän toiselta, Doll Domination-studioalbumilta. Sen julkaisi Interscope Records albumin neljäntenä singlenä 23. helmikuuta 2009. Nauhoituksen avainhenkilöiden, Jimmy Lovinen ja Ron Fairin katsottua Slummien miljonäärin he halusivat tehdä "Jai Ho!":sta "pop-kappaleen joka ei poikkea alkuperäisestä melodiasta" ja kysyivät Scherzingeriltä jos hän voisi tehdä kappaleelle oman tulkinnan. Kappale kreditoitiin nimellä ""A. R. Rahman and The Pussycat Dolls featuring Nicole Scherzinger"" joka aiheutti sisäisiä ristiriitoja sekä lopulta hajaannutti ryhmän.
Kappale sai musiikkikriitikoilta pääosin positiivisia vastaanottoja, jotka kehuivat sitä loistavaksi sovitukseksi. "Jai Ho! (You Are My Destiny)" oli kaupallinen menestys. Yhdysvaltain Billboard Hot 100-listalla kappale debytoi listan 100. sijalla. Seuraavalla viikolla kappale nousi listan 15. sijalle, aiheuttaen yhden listan suurimmista nousuista. Kansainvälisesti kappale menestyi erittäin hyvin listoilla, saavuttaen listan kärjen Australiassa, Suomessa, Israelissa sekä Irlannissa, samalla kun se pääsi monissa muissa valtioissa kymmenen parhaan joukkoon kuten Uudessa-Seelannissa ja Isossa-Britanniassa.
Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Itävallan Wienissä, Tramway Museumissa jonka viimeinen kohtaus on elokuvasta Slummien miljonääri. The Pussycat Dolls on esittänyt kappaleen "Jai Ho! (You Are My Destiny)" lukuisissa livetapahtumissa, kuten Late Night with Jimmy Fallonissa sekä yhdessä One Life to Live-sarjan jaksossa.
Skopunkten
Skopunkten on ruotsalainen kenkäkauppaketju. Sen omistaa Nilson Group, joka omistaa myös DinSkon ja Nilson Shoesin. Skopunktenilla on yhteensä yli kolmesataa myymälää, ja niitä on Ruotsissa, Suomessa, Tanskassa ja Norjassa. Suomeen yrityksen toiminta laajeni 22. syyskuuta 2011, kun se avasi ensimmäisen myymälän Kauppakeskus Koskikeskukseen Tampereelle. Yrityksen pääkonttori ja keskusvarasto sijaitsevat Varbergissä. Vuonna 2011 Skopunktenin liikevaihto oli 3 miljardia Ruotsin kruunua.
Kauppa (sopimus)
Kauppa on sopimus, jolla myyjä rahavastiketta vastaan luovuttaa tai sitoutuu luovuttamaan ostajalle omistusoikeuden sopimuksessa määriteltyyn omaisuuteen.
Kauppa tarkoittaa nimenomaisesti omistusoikeuden luovutusta. Kauppasopimus eroaa käyttöoikeuden luovutusta koskevista sopimuksista, joita ovat vuokra- tai leasingsopimukset. Yksi kaupan tunnusmerkeistä on kaupan kohteen omistusoikeuden luovuttaminen rahavastiketta vastaan. Jos luovutus on vastikkeeton, kyseessä on lahja. Jos taas vastikkeena luovutetaan muuta omaisuutta kuin rahaa, kyseessä on vaihto.
Pauri bareli
Pauri bareli on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Intiassa Maharashtran ja Madhya Pradeshin osavaltioissa. Kieltä puhui vuoden 2001 väestönlaskennassa äidinkielenään 638 000 ihmistä.
Pauri bareli kuuluu bhil-kielten ryhmään ja on läheistä sukua muun muassa bhilille ja kahdelle muulle bareli-nimiselle kielelle, rathwi barelille ja palya barelille. Pauri barelia kirjoitetaan devanagari-kirjaimistolla.
Rathwi bareli
Rathwi bareli on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Intiassa Maharashtran ja Madhya Pradeshin osavaltioissa. Kieltä puhui vuoden 2001 väestönlaskennassa äidinkielenään 101 000 ihmistä.
Rathwi bareli kuuluu bhil-kielten ryhmään ja on läheistä sukua muun muassa bhilille ja kahdelle muulle bareli-nimiselle kielelle, pauri barelille ja palya barelille. Rathwi barelia kirjoitetaan devanagari-kirjaimistolla.
Palya bareli
Palya bareli on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Intiassa Maharashtran ja Madhya Pradeshin osavaltioissa. Se kuuluu bhil-kielten ryhmään ja on läheistä sukua muun muassa bhilille ja kahdelle muulle bareli-nimiselle kielelle, pauri barelille ja rathwi barelille.
Bareli (täsmennyssivu)
Bareli voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ontelokude
Ontelokude eli putkineulos on putken muotoon punottua kangasta, jota käytetään käsitöissä paksun langan tapaan. Tavallisimmin ontelokudetta valmistetaan puuvilla- ja tekokuitulangasta. Kuteita valmistetaan eri vahvuuksina ja sitä myydään vyyhdeissä tai rullissa, joko yksivärisenä tai kirjavana. Ontelokuteesta voi virkata, neuloa ja kutoa esim. mattoja ja erilaisia sisustustuotteita kuten tyynyjä, koreja ja laukkuja. Normaalikokoinen kude on noin 8 mm leveä. Siitä on helppo virkata virkkuukoukulla nro 7 esim. mattoja.
Ontelokudetta valmistetaan sekä käsin että teollisesti. Ontelokudekoneessa, josta valmistuu kapeaa ontelokudetta, on pieniä neuloja 12–16 kpl.
Ontelokude on helpommin käsiteltävää kuin trikookude. Se on tasaisempaa, lisäksi siinä on vähemmän solmuja ja pääteltävää. Puuvillainen ontelokude kutistuu pesussa 15–20 %. Siksi suositellaankin, että kude kastellaan ja kuivataan ennen käyttöä.
Kotimaista ontelokudetta valmistaa mm. Lanka ja Tekstiili Lestijärveltä. Ontelokudetta valmistetaan myös esim. Virossa. Lappajärven Värjäämö Oy värjää ja myy kotimaista ontelokudetta, joka on valmiiksi kutistettu.
Wilhelmstrasse
Wilhelmstrasse on katu Berliinin keskustassa, Mitten ja osin Kreuzbergin kaupunginosassa. Se tunnettiin toiseen maailmansotaan saakka hallintokatuna, jonka varrella sijaitsi tärkeitä ministeriöitä. Wilhelmstrasse oli noihin aikoihin myös käsite, jolla voitiin viitata Saksan hallitukseen. Katu alkaa etelässä Kreuzbergista läheltä Mehringplatzia, samasta risteyksestä kuin Stresemannstrasse. Se leikkaa Unter den Lindenin aivan Pariser Platzin itäpuolella, ja tekee samalla pienen mutkan kääntyen pohjois–etelä-suuntaiseksi. Katu päättyy Spreejoen kohdalla ja jatkuu sen pohjoispuolella Luisenstrassena.
Wilhelmstrasse syntyi, kun Friedrichstadtin kaupunginosan asemaakavaa laajennettiin vuonna 1731. Siitä käytettiin aluksi myös nimeä "Husarenstrasse", mutta toisaalta nimi Wilhelmstrasse esiintyy asiakirjoissa jo 1735. Katu nimettiin silloisen Preussin kuninkaan Fredrik Vilhelm I:n mukaan. Kadun jatke pohjoisessa sai vuonna 1822 viralliseksi nimekseen "Neue Wilhelmstrasse" (”Uusi Wilhelmstrasse”).
Wilhelmstrassen hienoin osa oli Leipziger Strassen ja Unter den Lindenin välinen osuus, jonka varrelle rakennettiin 1700-luvulla monia aatelispalatseja. Niissä oli suuret pihat, jotka muodostivat kadun länsipuoliseen kortteliin niin sanotun ministeripuutarhan ("Ministergärten"). Useat valtion laitokset asettuivat tälle alueelle 1800-luvun aikana. Preussin ulkoministerin virka-asunto perustettiin Wilhelmstrasse 76:een, ja se laajeni käsittämään myös viereiset talot 75 ja 74. Niiden vieressä sijainnut entinen Radziwillin palatsi muutettiin Otto von Bismarckin aikana Saksan valtakunnankansliaksi. Numerossa 73 sijaitsi keisarikunnan aikana hoviministeriö ja Weimarin tasavallan aikana valtakunnanpresidentin virka-asunto. Prinz-Albrecht-Palais numerossa 102 toimi natsi-Saksan aikana valtion terrorikoneiston keskuksena. Sen paikalla on nykyään Topographie des Terrors -museo.
Suuri osa Wilhelmstrassen hallintorakennuksista tuhoutui toisessa maailmansodassa. Niiden paikalle kadun länsipuolelle rakennettiin 1980-luvulla asuintaloja. Kadun varrella sijaitsee nykyään muun muassa Saksan valtiovarainministeriö. Se toimii Hermann Göringin 1930-luvulla rakennuttamassa Saksan ilmailuministeriön entisessä rakennuksessa, joka on säilynyt ainoana kadun varren vanhoista hallintorakennuksista. Myös eräät muut ministeriöt sekä Ison-Britannian suurlähetystö toimivat Wilhelmstrasella.
Itä-Berliinin puolelle jäänyt Wilhelmstrassen pääosa nimettiin syyskuussa 1964 "Otto-Grotewohl-Strasseksi" Itä-Saksan pääministerin Otto Grotewohlin mukaan. Katu sai vanhan nimensä takaisin vuonna 1993, ja se käsittää nykyisin myös entisen Neue Wilhelmstrassen osuuden.
Heikki Koukkunen
Heikki Koukkunen (21. maaliskuuta 1938 Suojärvi – 9. marraskuuta 1983 Joensuu) oli rajakarjalaista syntyperää oleva historioitsija ja kulttuurivaikuttaja. Hän tutki ja teki tunnetuksi synnyinseutunsa perinnekulttuuria sekä ortodoksisuutta.
Heikki Koukkunen oli ideoimassa TV-dokumentteja "Vanhaa ja uutta Karjalassa" vuonna 1973 ja "Taianteosta katrilliin" vuonna 1982 sekä ohjasi samana vuonna MTV:lle dokumenttisarjan "Out'in itkut", joka kertoo itkuvirsien taitaja Outi Katalkinista. Lisäksi hän oli professori Heikki Kirkisen ynnä muiden kanssa kokoamassa Karjalaista perinnekuvastoa, jonka Kimy-kustannus julkaisi vuonna 1983.
Koukkunen suoritti filosofian tohtorin tutkinnon Joensuun korkeakoulussa. Hänen väitöstilaisuutensa tammikuussa 1977 oli korkeakoulun ensimmäinen. Historian väitöskirjan aihe oli Suomen valtiovalta ja kreikkalaiskatoliset 1891-1897. Koukkunen ei kuitenkaan ollut korkeakoulun ensimmäinen tohtorin arvon saanut, sillä Kari Tuunainen ehti saada tutkintotodistuksen käteensä pari päivää aikaisemmin.
Cosina
Yhtiö perustettiin vuonna 1959 nimellä Nikō. Vuodesta 1966 lähtien se on valmistanut kameroita, ja vuodesta 1969 alkaen järjestelmäkameroita. Nikō muutti nimekseen Cosina vuonna 1973.
Cosina esitteli CS-2- ja CS-3-järjestelmäkamerat vuonna 1978. Seuraavia lanseerauksia olivat CT-1 ja CT-7 vuonna 1980, CT-10, CT-20 ja CT-1G vuonna 1982 ja CT-9 vuonna 1986.
Vuonna 1982 Cosina aloitti objektiivien valmistuksen muiden kameravalmistajien kiinnityksille. Digitaalikameroiden valmistuksen se aloitti 1997.
Huhtikuussa 2010 Cosina liittyi Micro Four Thirds -ryhmään.
Anželika Sidorova
Anželika Sidorova (s. 28. kesäkuuta 1991) on venäläinen seiväshyppääjä.
Sidorova saavutti pronssia Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 tuloksella 462 cm. Hän sai hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella 2013 tuloksella 460 cm. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän oli toinen tuloksella 470 cm. Zürichin EM-kisoissa 2014 Sidorova voitti kultaa tuloksella 465 cm. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän voitti kultaa tuloksella 480 cm. Pekingin MM-kisoissa 2015 Sidorova jäi ilman tulosta pudotettuaan kolme kertaa aloituskorkeudestaan 450. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän jäi karsinnassa ilman tulosta. Hän saavutti hopeaa Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 ennätystuloksellaan 490.
Sidorovan ennätys ulkoradoilla on 485 cm ja sisäradoilla 490 cm.
Spandaun linnoitus
Spandaun linnoitus eli Spandaun sitadelli ("Zitadelle Spandau") on alkujaan keskiajalta peräisin oleva linnoitus Berliinin Spandaun esikaupungissa. Se on Euroopan parhaimmin säilyneitä historiallisia linnoituksia. Linnoitus on tehty Spree- ja Haveljokien yhtymispaikassa sijaitsevalla pienelle saarelle, ja se on kokonaan veden ympäröimä.
Linnoituksen paikalla on sijainnut varhaiskeskiajalla slaavilainen asutuskeskus. Arkeologisten löytöjen perusteella jonkinlainen pieni linnoitusrakennelma on ollut paikalla ainakin jo 800-luvulla. Myöhemmin siitä tuli suuri linnoitus, jonka oli tarkoitus suojata Reininmaalta Puolaan ulottuneen tärkeän kauppareitin varrella sijainnutta Spandaun kaupunkia. Linnoituksen vanhin säilynyt osa on 32 metriä korkea Juliusturm-torni, joka on valmistunut noin vuonna 1200. Se on nykyään Berliinin vanhin ei-kirkollinen rakennus. Tornin yläosa on Karl Friedrich Schinkelin suunnittelema lisäys vuodelta 1838. Tornin seinät ovat 3,6 metriä paksut. Linnoituksen päähalli ("palas") on rakennettu vuosina 1521–1523.
Linnoituksen pääosa on valmistunut vuosina 1559–1583, ja sen rakennutti Brandenburgin vaaliruhtinas Joakim II. Linnoituksen suunnitteli italialainen rakennusmestari Chiaramella da Gandino pohjoisitalialaisten esikuvien mukaisesti. Hän suunnitteli neljä nuolimaista bastionia, jotka saivat nimikseen "König" (”kuningas”), "Königin" (”kuningatar”), "Kronprinz" (”kruununprinssi”) ja "Brandenburg". Neliönmuotoisen linnoituksen bastionien kärjet ovat noin 300 metrin päässä toisistaan. Uudenaikaiset bastionit olivat tärkeitä, koska tykkien kehitys oli tehnyt vanhanaikaisista linnoista huonoja puolustustarkoitukseen. Chiaramella da Gandinon johdolla rakennettiin samoihin aikoihin myös nykyinen porttirakennus, kurtiini ja vanha asevarasto.
Spandaun linnoitusta pidettiin aikanaan lähes valloittamattomana, ja sillä oli mainittava rooli Brandenburgin ja Preussin sotahistoriassa. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana ruotsalaiset joukot vetäytyivät sen turviin. Seitsenvuotisen sodan aikana Fredrik Suuren vaimo, kuningatar Elisabet Kristiina pakeni sinne turvaan itävaltalaisilta. Ainoa varsinainen sotilaallinen yhteenotto linnoituksen luona käytiin Napoleonin sotien aikana vuonna 1813. Preussilaiset joukot pommittivat linnoitusta vallatakseen sen takaisin ranskalaisilta, jolloin varsinkin porttirakennus vaurioitui pahoin. Se sai nykyisen ulkoasunsa vuonna 1839 tehtyjen kunnostustöiden jälkeen. Linnoituksen sisäosia täydennettiin 1800-luvulla useilla uusilla rakennuksilla. Myöhemmin linnoitus toimi vankilana ja aarrekammiona. Ranskan vuosien 1870–1871 sodan jälkeen Saksalle maksamia sotakorvauksia säilytettiin vuosina 1874–1919 Juliusturmissa. Nykyisin linnoituksessa toimii Spandaun kaupungin historiallinen museo. Siellä pidetään myös konsertteja ja taidenäyttelyitä.
Vastoin yleistä käsitystä Rudolf Hessiä ja muita sodan jälkeen tuomittuja natsijohtajia ei pidetty vankeina Spandaun linnoituksessa, vaan Spandaun vankilassa.
Spandaun linnoituksen suojissa talvehtii noin 10 000 lepakkoa joka talvi.
Markus Rehm
Markus Rehm (s. 22. elokuuta 1988 Göppingen, Länsi-Saksa) on saksalainen vammaisurheilija, pituushyppääjä ja pikajuoksija. Hänen ennätystuloksensa pituushypyssä on 840 senttimetriä.
Hänen suurin saavutuksensa on paralympiakulta pituushypystä Lontoosta 2012. Samoista kisoista Rehm voitti pronssia 4×100 metrin pikaviestistä. Hänellä on kaksi kultaa vammaisurheilun MM-kisoista pituushypystä, vuosilta 2011 ja 2013. EM-kultaa Rehmillä on vuodelta 2012 100 metriltä ja pituushypystä. Heinäkuun 2014 loppupuolella Rehm hyppäsi Saksan mestariksi normaalissa pituushypyssä F44-luokan maailmanennätyksellä ja omalla silloisella ennätyksellään 824 cm. Rehm edustaa Bayer Leverkusenia ja häntä valmentaa keihäänheiton maailmanmestari Steffi Nerius.
Rehmin oikeassa jalassa on samanlainen proteesi kuin moninkertaisella paralympiavoittajalla, eteläafrikkalaisella Oscar Pistoriuksella molemmissa jaloissaan. Rehm menetti jalkansa 14-vuotiaana veneen potkurin osuttua siihen.
Laukut
Laukut ("Rhinanthus") on näivekasveihin kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti noin 45 lajia. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.
Laukkulajeja, joista osaa kasvaa Suomessa:
Frank Liivak
Frank Liivak (s. 7. heinäkuuta 1996 Tartto, Viro) on virolainen jalkapalloilija, joka edustaa Bosnian Premijer ligassa pelaavaa FK Sarajevoa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Liivak kuuluu Viron jalkapallomaajoukkueeseen ja häntä pidetään maan suurimpana lupauksena.
Nuoruutensa Liivak pelasi pääosin Alankomaissa, AFC Ajaxin farmiseurassa Almere Cityssä, josta hän siirtyi vuonna 2013 Italian suurseuran Napolin juniorijoukkueisiin. Hän ei pelannut otteluakaan seuran paidassa ja siirtyi tammikuussa 2015 Espanjan neljänneksi korkeimman sarjatason Alcobendas Sportiin. Helmikuussa 2017 hän teki yhden ja puolen vuoden sopimuksen FK Sarajevon kanssa.
Viron nuorten maajoukkueissa pelannut Liivak debytoi Viron jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2014 harjoitusottelussa Gibraltaria vastaan. Liivakin isä Jaanus Liivak on entinen koripalloilija.
Viktoriapark
Viktoriapark on puisto Berliinin Kreuzbergin kaupunginosassa. Sen pinta-ala on 12,8 hehtaaria. Puiston alueella sijaitsee Berliinin keskusta-alueen korkein luonnollinen kohta, 66 metriä korkea Kreuzberg-kukkula. Sen huipulla on vuonna 1821 valmistunut arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin suunnittelema Saksan vapaussotien kansallismuistomerkki ("Nationaldenkmal für die Befreiungskriege"), joka on omistettu Napoleonia vastaan 1813–1815 käydyille taisteluille. Muistomerkki muistuttaa kirkontornia ja näkyy kauas. Koko Kreuzbergin (’ristivuori’) kaupunginosa on saanut nimensä kukkulan mukaan. Viktoriapark muutettiin puistoksi Hermann Mächtigin suunnitelmien mukaan vuosina 1888–1894. Sinne rakennettiin muun muassa 24 metriä korkea keinotekoinen vesiputous. Puistoa laajennettiin länsiosastaan 1913–1916.
Aleksei Dmitrik
Aleksei Vladimirovitš Dmitrik (, s. 12. huhtikuuta 1984) on venäläinen korkeushyppääjä. Dmitrik saavutti hopeaa korkeyshypyssä Daegun MM-kilpailuissa tuloksella 235. Sisäradoilla Dmitrik saavutti hopeaa Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 tuloksella 233 ja Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 tuloksella 229. Ulkoradoilla Dmitrikin ennätys on 236 ja sisäradoilla 240.
Timanttiset
Timanttiset on suomalainen kello- ja korualan kauppaketju. Konserniin kuuluu 77 kello-, kulta- ja korualan vähittäismyymälää, jotka palvelevat monella eri paikkakunnalla ympäri Suomea.
Osuuskuntamuotoinen Timanttiset-ketju perustettiin vuonna 1972, ja se on Suomen suurin myymäläketju alallaan. Sillä on omaa maahantuontia ja omia yksinmyyntimerkkejä, kuten Orient, Esprit, Puma, Junghans, Speedo, Focus ja Jemis.
Kaliakra
Kaliakra () on pitkä ja kapea niemimaa Etelä-Dobrujan alueella pohjoisessa Bulgariassa Mustanmeren rannikolla, 12 kilometriä itään Kavarnan kaupungista ja 60 kilometriä koilliseen alueen suurimmasta kaupungista, Varnasta. Kaliakran alueella on monia keskiaikaisia linnoituksia ja alueella esiintyy myös delfiinejä ja merimetsoja. Alueella on enimmillään 70 metrin korkuisia kallioseinämiä, joiden alla on Mustameri.
Kaliakralla on aikojen saatossa ollut eri kielillä eri nimiä, ja sen nykyisen nimen uskotaan tulevan bysantin kreikan sanoista "kalos" (kaunis) ja "akra" (niemi tai linnoitus). Kaliakrasta käytetään myös nimeä Kaunis niemi. Vuonna 1791 paikalla käytiin Kaliakranniemen taistelu, joka oli osa viisivuotista Venäjän ja Turkin sotaa. Niemen kärjessä on pieni keskiaikainen kirkko ja jalkajousella ampuva patsas, joka osoittaa merelle päin. Kaliakraan rakennettiin ensimmäinen moderni majakka vuonna 1866. Siellä on myös patsas ja muistomerkki 1700- ja 1800-luvulla eläneen amiraali Fjodor Ušakovin muistoksi. Hän toimi venäläisten yhtenä johtajana Venäjän ja Turkin välisessä sodassa 1787-1792.
Olav Beddari
Olav Emanuel Beddari (4. tammikuuta 1928 Paatsjoki, Norja – 3. elokuuta 2014 Kirkkoniemi) oli norjalainen opettaja, rehtori ja kirjailija.
Beddari oli suomalaisten maahanmuuttajien jälkeläinen. Hän kävi Tromssan opettajaseminaarin ja valmistui 1951. Hän aloitti opettajantyönsä Berlevågissa. Vuonna 1954 hän muutti takaisin Skogfossiin Paatsjokilaaksoon, jossa hän työskenteli opettajana ja myöhemmin rehtorina siihen asti, kun hän 1994 jäi eläkkeelle.
Opettajana toimiessaan Beddari opetti sekä norjaksi että suomeksi. Hän keräsi aineistoa Paatsjokilaakson suomalaissukuisista ja työskenteli suomalais-norjalaisen kulttuurin säilyttämisen hyväksi. Beddari työskenteli myös Norjan ja Suomen suhteiden vahvistamiseksi kulttuurin ja koulutuksen piirissä.
Beddarille myönnettiin toiminnastaan useita huomionosoituksia. 1994 Beddari sai ansioistaan Suomalais-norjalaisen kulttuuri-instituutin norjalais-suomalaisen kulttuuripalkinnon. Vuonna 2002 hän sai Suomen leijonan ritarikunnan 1. luokan ritarin arvon. Vuonna 2008 Beddari vastaanotti kultaisen Kongens fortjenstmedaljen.
Trials Evolution
Trials Evolution on suomalaisen RedLynx-peliyhtiön vuonna 2012 julkaisema Trials-moottoripyöräpelisarjaan kuuluva peli Xbox 360 alustalle.
Pelistä on julkaistu Trials Evolution Gold Edition Windowsille.
Peli on Trials HD:n seuraaja.
Pelille on julkaistu vuonna 2014 jatko-osa nimeltä Trials Fusion.
Varnan lentoasema
Varnan lentoasema () on lentoasema Bulgarian kolmanneksi suurimmassa kaupungissa Varnassa. Se sijaitsee kymmenen kilometriä kaupungin keskustasta, lähellä Aksakovon kaupunkia. Vuonna 2013 Varnan lentoasemalla kävi 1 320 000 matkustajaa. Lentoasemalla on kolme terminaalia, joista uusin on aukaistu elokuussa 2013. Nykyisen kentän ensimmäinen terminaali avattiin vuonna 1972. Paikalla oli aiemmin ollut jo kuitenkin lentokenttä. Lentoaseman ainoa kiitotie on noin 2500 metriä pitkä ja se on päällystetty asfaltilla. Lentoasemalta lähtee lentoja 75 eri kohteeseen 29 eri maassa.
East Side Gallery
East Side Gallery on Berliinin Friedrichshainin kaupunginosassa säilytetty 1,3 kilometrin mittainen pätkä Berliinin muuria, joka on täytetty eri taiteilijoiden tekemillä maalauksilla. Se toimii nykyisin samanaikaisesti eräänlaisena ulkoilmagalleriana ja historiallisena muistomerkkinä. Se on suosittu nähtävyys ja jotkin sen maalauksista ovat muodostuneet lähes ikonisiksi kuviksi. East Side Gallery sijaitsee Mühlenstrasse-kadun varrella suunnilleen Berlin Ostbahnhofin ja Oberbaumbrücken välillä, missä Berliinin muuri kulki Spreejoen itärantaa seuraten.
Muurinpätkä täytettiin alun perin maalauksilla tammikuussa 1990, pari kuukautta muurin murtumisen jälkeen. Siinä missä Berliinin muurin Länsi-Berliinin puoleinen sivu oli jo entuudestaan täynnä graffiteja, suljetulla raja-alueella sijainnut Itä-Berliinin puoleinen sivu oli säilynyt koskemattomana. Kaikkiaan 118 taiteilijaa 21:stä maasta loi tälle paikalle suuren taideteosten sarjan, joka toimi samalla kannanottona muurin edustamaa väkivaltaa ja sortoa vastaan. Kuvia on kaikkiaan 106. Se on maailman suurin ulkoilmagalleria. Kokonaispituus on 1 316 metriä. Nykyisin se on myös yksi harvoja Berliinin muurista säilytettyjä osia.
Kuvitettu osa muuria julistettiin jo vuonna 1996 suojeltavaksi. Huonoon kuntoon päässyt East Side Gallery restauroitiin vuonna 2009, jolloin 100 maalausta kunnostettiin ja 86 taiteilijaa maalasi työnsä kokonaan uudestaan alkuperäisten paikalle. Muurin ja Mühlenstrassen välinen alue muutettiin vuosina 2006–2009 yhteensä 3,7 hehtaarin laajuiseksi pitkäksi ja kapeaksi puistoksi. Vuonna 2013 East Side Galleryn muurista purettiin 20 metrin pätkä paikallisen rakennushankkeen tieltä berliiniläisten vastustuksesta huolimatta.
Venenosaurus
Venenosaurus oli hirmuliskoihin kuuluva suku, joka eli liitukaudella. Siihen kuuluva laji oli "V. dicrocei". Suvun lajit olivat noin 10 metriä pitkiä. Ne olivat kasvissyöjiä, jotka ulottuivat syömään myös puiden latvustossa olevia lehtiä. "Venenosaurus" lienee ollut paljolti samankaltainen kuin "Cedarosaurus" ja "Aeolosaurus". Venenosauruksen jäänteitä on löydetty Utahista, Yhdysvalloista. "Venenosauruksesta" on löydetty epätäydelliset luurangot aikuisesta ja nuoresta yksilöstä.
Futura (kirjasinlaji)
Futura on groteskifontti, jonka suunnitteli Paul Renner vuonna 1927. Futura julkaistiin vuonna 1936.
Futuraa käytetään monissa mainoksissa, pienissä teksteissä ja opastustauluissa. Muun muassa IKEA, Volkswagen, Prisma ja Dolce & Gabbana käyttävät Futuraa.
Futura Condensed on nimensa mukaisesti tiivistetty versio Futurasta. Futura Condensed-fontista on julkaistu paksu versio vuonna 1930, keskipaksu ja erittäin paksu versio 1936 ja ohut versio 1950.
GCHQ
Government Communications Headquarters (lyh. GCHQ) on brittiläinen tiedustelu- ja turvallisuuspalvelu, joka on vastuussa Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ja asevoimien puolesta tehdystä signaalitiedustelusta ja tietoturvasta. Päämajana "The Doughnut" Cheltenhamissa, se toimii "Joint Intelligence Committee" (JIC) -komitean ohjauksen alla Security Service (MI5), Secret Intelligence Service (MI6) ja Defence Intelligence (DI) -tiedustelupalveluiden rinnalla. Ison-Britannia ulkoministeri on vastuussa GCHQ:n toiminnasta, mutta GCHQ ei ole osa Ison-Britannian ulkoministeriötä, ja sen pääjohtaja on arvoltaan "Permanent Secretary".
GCHQ perustettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen nimellä "Government Code and Cypher School" (GC&CS, "hallituksen koodi- ja salakirjoituskoulu") ja tunnettiin sillä nimellä aina vuoteen 1946 asti. Se sijaitsi toisen maailmansodan aikana Bletchley Parkissa, jossa siitä tuli kuuluisa saksalaisen Enigma-salakirjoituksen murtamiseksi tehdystä työstä. GCHQ koostuu nykyään kahdesta pääosastosta: "Composite Signals Organisation" (CSO), joka on vastuussa informaation keräämisestä ja CESG (ent. "Communications-Electronics Security Group"), joka on vastuussa Ison-Britannian omien yhteydenpitojen turvaamisesta. "Joint Technical Language Service" (JTLS) on pieni osasto, jonka tehtävänä on tekninen kielituki, käännöstyö ja tulkinta muissa valtion virastoissa. Hallinnollisista syistä se sijaitsee samassa rakennuksessa kuin GCHQ.
Vuonna 2013 GCHQ sai merkittävästi mediahuomiota, kun NSA-ilmiantaja Edward Snowden paljasti, että virasto yrittää kerätä kaikkea internet- ja puheludataa Isossa-Britanniassa Tempora-ohjelman kautta.
Hallesches Torin hautausmaat
Hallesches Torin hautausmaat tarkoittaa usean hautausmaan muodostamaa kokonaisuutta Berliinin Kreuzbergissä, Landwehrkanalin eteläpuolella lähellä Hallesches Toria ja Mehringplatzia.
Kokonaisuuteen kuuluu viisi hautausmaata, jotka ovat Berliinin vanhimmat yhä käytössä olevat. Niillä on säilynyt paljon näyttäviä hautamuistomerkkejä eri vuosisadoilta. Alueelle on haudattu kaikkiaan noin 80 000 ihmistä. Alueen hautausmaat otettiin käyttöön vuonna 1735.
Stubenrauchstrassen hautausmaa
Stubenrauchstrassen III kaupungin hautausmaa on Berliinin Friedenaun kaupunginosassa sijaitseva hautausmaa. Se tunnetaan taiteilijoiden hautausmaana, jonne on haudattu muun muassa säveltäjä Ferruccio Busoni, näyttelijä Marlene Dietrich ja valokuvaaja Helmut Newton. Hautausmaa perustettiin vuonna 1881 ja sitä on myöhemmin laajennettu.
Detskaja literatura
Detskaja literatura (, ) on suuri neuvostoliitolais-venäläinen kirjankustantamo.
Detskaja literatura aloitti bolševikkien aloitteesta toimintansa sekä Moskovassa että Leningradissa 9. syyskuuta 1933 "Molodaja gvardija" () -kustantamon lastenjaostona, jonka nimeksi tuli aluksi "DETGIZ" (lyhennyksenä venäjän kielen sanoista Lasten valtiollinen kustantamo). Aloitteellisia olivat muun muassa kirjailijat Maksim Gorki, Arkadi Gaidar, Tamara Gabbe ja Kornei Tšukovski sekä hänen äitinsä Lidija Tšukovskaja.
Ensimmäisenä toimitusjohtajana kustantamossa toimi Samuil Maršak. Hänen mukanaan toimintaan tulivat muun muassa Maršakin pikkuveli Mihail Iljin, Daniil Harms, Aleksandr Vvedenski, Solomon Lurie, Aleksei Tolstoi ja Jevgeni Schwartz. Jo ensimmäisenä vuonna kustantamo julkaisi 168 lastenkirjaa painoksen ollessa viiden ja kymmenen tuhannen välillä.
Vuonna 1937 Stalinin vainoissa toisen maailmansodan tai kuten venäläiset tapaavat sanoa, suuren isänmaallisen sodan aattona, monia kustantamon kirjailijoita pidätettiin ja ammuttiin.
Kaikesta huolimatta kustantamo on jatkanut toimintaansa. Esimerkkinä voi mainita Mihail Prišvinin kuvitetun luontopainotteisen lastenkirjan, joka ilmestyi Moskovassa venäjäksi vuonna 1973 sadan tuhannen kappaleen painoksena. Kustantamo on toiminut jo yli 80 vuotta ja julkaisee nykyään myös esimerkiksi äänikirjoja.
Rannikkoprikaati
Rannikkoprikaati (RPR) on 1. tammikuuta 2015 perustettu Suomen merivoimien rannikkojoukkokoulutukseen ja rannikkotaisteluihin erikoistunut valmiusjoukko-osasto.
Merivoimien suomenkielinen varusmiespalvelus aloitetaan aina prikaatin päätukikohdassa Upinniemessä, Kirkkonummella. Rannikkoprikaati tuottaa jatkuvaa meritilannekuvaa ja valvoo koko Suomenlahden alueellista koskemattomuutta.
Rannikkoprikaati muodostettiin, Suomenlahden meripuolustusalueen lakkauttamisen myötä, lähinnä Kirkkonummen Upinniemeen jääneistä ja siirtyneistä yksiköistä, mutta sillä on toimintaa myös Helsingin Santahaminassa. Upinniemessä toimiva aluskalusto on kuulunut 1. tammikuuta 2015 alkaen Rannikkolaivastoon.
Rannikkoprikaati vastaa suomenkielisestä rannikkojoukkojen alokkaiden koulutuksesta peruskoulutuksen osalta. Koulutettavia prikaatissa ovat myös mm. pioneerit, sukeltajat, merivalvojat ja meritiedustelijat.
Kommodori Raimo Pyysalo oli joukko-osaston ensimmäinen komentaja. Nykyinen komentaja on kommodori Vesa Tuominen.
Rannikkoprikaati kouluttaa vuosittain noin 2000 varusmiestä, joista 30 - 40 hlöä on asepalvelusta suorittavia naisia. Prikaatissa on yli 300 henkilöä sotilas- ja siviilitehtävissä.
Rannikkoprikaatin joukkoyksiköt ovat:
Ernst-Thälmann-Park
Ernst-Thälmann-Park on puisto Berliinin Prenzlauer Bergin kaupunginosassa, Greifswalder Strassen ja Danziger Strassen varrella. Sen laajuus on noin 16 hehtaaria.
Puiston paikalla sijaitsi yli sadan vuoden ajan Pankowin kaasulaitos, jonka suuri kaasusäiliö oli yksi Berliinin maamerkeistä. Alueelle rakennettiin vuosina 1983–1986 puisto ja 4 000 asukkaan asuinalue. Puiston keskuksena on tekolampi ja aukio, jossa on Lev Kerbelin veistämä 13 metriä korkea ja 16 metriä leveä Ernst Thälmannin muistomerkki. Koko puisto on nimetty hänen mukaansa. Puiston alueella on myös teatteri, galleria ja Zeissin suurplanetaario. Kaasulaitoksesta jäljelle jäänyt hallintorakennus toimii nykyisin kulttuurikeskuksena.
Jono (kirja)
Jono () on venäläisen Vladimir Sorokinin kiistelty esikoisteos vuodelta 1980. Ensimmäinen julkaisu oli kuitenkin englanniksi ranskassa ("The Queue") vuonna 1983. Se on julkaistu 1985 neuvostoaikana venäjäksi ja Jukka Mallinen on sen suomentanut vuonna 1990, jolloin se ilmestyi SN-kirjojen kustantamana.
Kyseessä on vaikeasti luokiteltava ja tulkittava teos, siinä voi nähdä neuvostoaikojen alun avantgardismia, mutta se on toisaalta hyvin realistinen kuvaus siitä, että venäläiset ovat tottuneet jonottamaan, jos jotain erityistä on saatavissa tai vaikkei olisikaan. Teos ei ole sinänsä vaikealukuinen, mutta saattaa tuntua tylsältä, ellei seuraa tarkasti jonon muodostumista ja muuttumista ja siinä käytyjä keskusteluja, joissa tulee tavallaan minimalismin keinoin esille Neuvostoliiton koko kuva.
Päähenkilönä on Vadim, joka on jonottamassa jotakin. Hän ei niinkään pidä väliä sillä, mitä on saatavilla, eikä se ilemene juonestakaan eikä ole oleellista. Hän kuitenkin tapaa mielenkiintoista eri-ikäistä väkeä, erityisesti kiinnostavia vastakkaisen sukupuolen edustajia. Hän päätyy lopulta eräänlaisen syöjättären suojiin, eikä häntä paljon kiinnosta se, mitä siellä oikein jonotettiin.
Samuli Samuelsson
Samuli Kalevi Samuelsson (s. 23. kesäkuuta 1995 Ikaalinen) on suomalainen pikajuoksija, joka edustaa Ikaalisten Urheilijoita. Hän kilpailee 100 ja 200 metrillä. Samuelssonia valmentavat Mauri Salomäki ja Mikael Ylöstalo.
Kalevan kisoissa Samuelsson on voittanut kultaa 200 metrillä Porissa 2015, Oulussa 2016 ja Seinäjoella 2017 ja 100 metrillä Seinäjoella 2017. Hän on saavuttanut 100 metrillä hopeaa vuosina 2015 ja 2016. Vuonna 2014 Samuelsson ylsi 200 metrillä pronssille. Sisäratojen SM-kisoissa hän on saavuttanut 60 metrillä kultaa 2018, hopeaa 2017 ja pronssia 2016. 200 metrillä hän sai hopeaa 2016.
Eugenen alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2014 Samuelsson jäi sekä 100 että 200 metrillä alkueriin. Zürichin EM-kisoissa 2014 hän oli varamiehenä 4 × 100 metrin viestissä. Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2014 Samuelsson juoksi 100 m ja 200 m sekä 4 × 100 metrin viestissä ankkurina ajan 39,33. Amsterdamin EM-kisoissa 2016 Samuelsson jäi 200 metrillä alkueriin ajalla 21,36. Samuelsson juoksi myös miesten pikaviestijoukkueessa, joka karsiutui niin ikään alkuerissä.
Samuelsson juoksi Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 kolmannen osuuden Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka saavutti pronssia ajalla 39,70. 100 metrillä hän oli neljäs ajalla 10,36.
Kesäkuussa 2015 Samuelsson alitti Genevessä ensimmäisen kerran 21 sekunnin ajan 200 metrillä juostuaan +0,8 sekuntimetrin myötätuulessa ajan 20,91. Hän paransi ennätystä heinäkuussa 2015 Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa aikaan 20,89, jolla hän sijoittui kuudenneksi. Elokuussa 2016 Lappeenrannan Eliittikisoissa Samuelsson paransi vielä ennätystään viisi sadasosaa 20,84:ään -0,3 vastatuuleen. Samuelsson paransi ennätystään Seinäjoen Kalevan kisoissa heinäkuussa 2017 aikaan 20,73, joka on Suomen kaikkien aikojen tilastossa jaetulla viidennellä sijalla.
Heinäkuussa 2015 Samuelssonin juoksi Ikaalisissa 100 metriä aikaan 10,42. Aika oli 20-vuotiaiden kaikkien aikojen paras suomalaistulos. Aiemmin ennätystä piti nimissään Visa Hongisto ajalla 10,45 vuodelta 2006. Elokuussa Kuortaneen Eliittikisoissa Samuelsson paransi ennätystä aikaan 10,40.
Syyskuussa 2016 Samuelsson juoksi Tampereella Ratinan stadionilla Suomi-Ruotsi maaottelun yhteydessä sekä oman ennätyksensä 100 metrillä 10,38, että Suomen pikaviestijoukkueessa uuden Suomen ennätyksen 39,25.
Jämsänkosken pikajuoksukarnevaaleilla heinäkuussa 2017 Samuelsson paransi 100 metrin ennätyksensä aikaan 10,32. Hän paransi ennätyksensä aikaan 10,30 samassa kuussa Seinäjoen Kalevan kisoissa. Tulos sivuaa myös Eetu Rantalan 22-vuotiaiden Suomen ennätystä.
Hallissa hän on juossut 60 metriä aikaan 6,72 s helmikuussa 2018 Helsingissä sisäratojen SM-kilpailuissa ja 200 metriä aikaan 21,34 s helmikuussa 2016 Växjössä.
Dániel Kiss
Dániel Kiss (s. 12. helmikuuta 1982 Budapest) on unkarilainen aitajuoksija. Hän kilpailee 110 metrin aidoissa. Kissin ennätys on vuonna 2010 Budapestissä juoksema 13,32.
Hänen suurin saavutuksensa on EM-pronssi 2010 EM-kisoista Barcelonasta. Kiss on kilpaillut kaksissa olympialaisissa ja yksissä MM-kisoissa, mutta aina matka on päättynyt viimeistään semifinaalivaiheeseen.
Kiss on 195 senttimetriä pitkä ja painaa 84 kiloa. Hän edustaa Ikarus BSE -seuraa.
Uudenmaankatu (Hyvinkää)
Uudenmaankatu on katu Hyvinkäällä. Se on Hämeenkadun ohella toinen Hyvinkään pääkaduista. Katu alkaa seututie 130:stä ja jatkuu Hyvinkään keskustaan, jossa se risteää Siltakadun (osa yhdystie 1360:tä) sekä Jokelankadun (osa yhdystie 1421:tä) kanssa, ja jatkuu Hämeenkatuna. Kadun alkuosa on numeroitu paikallistieksi 11490, ja jatkuu Kalevankadun risteyksestä seututienä 290.
Keski-Suomen sanataideyhdistys Rapina
Keski-Suomen sanataideyhdistys Rapina ry on vuonna 2005 perustettu yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää, ylläpitää ja vahvistaa sanataiteen tuntemusta Keski-Suomessa. Rapinassa on mukana kirjailijoita, sanataideohjaajia, sekä kirjoittamisen ja kirjallisuuden opettajia ja opiskelijoita.
Yhdistys tekee yhteistyötä alan muiden toimijoiden kanssa ja tutustuttaa uusia harrastajia sanataiteeseen. Se järjestää koulutuksia ja työpajoja monipuolisesti ja kaiken ikäisille, esimerkiksi päiväkoti-, koulu- ja vanhusryhmille tai työyhteisöille.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 1958
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1958 yhdeksännen kerran. Kilpailut alkoivat Unkarin Budapestissa 31. elokuuta ja päättyivät 6. syyskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kilpailulajeina olivat uinti, uimahypyt ja miesten vesipallo.
Isäntämaa
Ahmed Zaki Jamani
Ahmed Zaki Jamani (myös: Ahmed Zaki Yamani) (, s. 30. kesäkuuta 1930) on šeikki, lakimies ja poliitikko, joka toimi Saudi-Arabian öljyministerinä 1970-luvun vuoden 1973 öljykriisin aikana.
Jamani opiskeli oikeustiedettä Egyptissä ja Yhdysvalloissa. Palattuaan kotimaahansa hän toimi eri yritysten johtotehtävissä. Maan valtiovarainministerinä hän oli 1956–1958 ja ulkoministerinä 1960–1962. Vuosina 1962–1986 hän toimi tämän maailman suurimman öljynviejämaan öljyministerinä. Hän oli keskeisesti vaikuttamassa öljyntuottajajärjestö OPEC:ssa ja oli sen puheenjohtajana vuosina 1974–1975. Tällöin maan öljytulot kohosivat huippuunsa. OPEC:n asema kuitenkin heikentyi 1980-luvulla, ja öljytulot laskivat. Tällöin Jamani menetti kuningashuoneen suosion, ja hän menetti ministerinviran 1986.
Jamani oli vuonna 1975 n keskeinen panttivanki.
Mike &amp; Molly
Mike & Molly on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin CBS-televisiokanavalla 20. syyskuuta 2010. Sarjan päähenkilöitä ovat Mike ja Molly (näyttelijöinä Billy Gardell ja Melissa McCarthy), jotka tapaavat Anonyymien ylensyöjien kokouksessa ja ihastuvat toisiinsa.
Sarjaa tehtiin kuusi tuotantokautta. Melissa McCarthy palkittiin roolistaan parhaan komediasarjan naispääosan Emmy-palkinnolla. Kaikki tuotantokaudet on esitetty myös Suomen televisiossa.
Poliisikonstaapeli Mike ja alakoulun opettaja Molly käyvät samassa vertaistukiryhmässä, Anonyymissä ylensyöjissä. He ihastuvat toisiinsa ryhmätapaamisessa ja aloittavat seurustelusuhteen. Sarjan alussa Molly asuu äitinsä Joycen ja laihan siskonsa Victorian kanssa, jotka auttavat häntä myös laihduttamisessa. Miken paras ystävä on hänen työkaverinsa Carl.
Saint-Martin-d’Uriage
Saint-Martin-d'Uriage on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Rhône-Alpesin alueella. Kunnassa oleva linna Château d’Uriage on yksityisomistuksessa. Kylpyläkasino Uriage-les-Bains on sen sijaan suosittu matkailukohde.
Atari Football
Atari Football on Atarin kehittämä ja julkaisema kolikkopeli, joka julkaistiin Pohjois-Amerikassa lokakuussa . Pelissä pelataan amerikkalaista jalkapalloa.