hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Residencia de Estudiantes
Residencia de Estudiantes (suom. ”opiskelijaresidenssi”) on yksi alkuperäisistä espanjalaisista kulttuurikeskuksista Madridissa, Espanjassa. 1900-luvun alusta sen puoleenväliin saakka se toimi merkittävänä kulttuurillisena ympäristönä, jonka tarkoituksensa oli rohkaista ja kehittää Espanjan lahjakkaimpia nuoria ajattelijoita, kirjailijoita ja taiteilijoita.
Residencia de Estudiantes perustettiin vuonna 1910. Siitä tuli Espanjan ensimmäinen kulttuurillinen keskus, ja se säilyi samanlaisena Espanjan sisällissotaan eli vuoteen 1936 asti. Vuonna 1915 se kuitenkin siirrettiin nykyiselle paikalleen, kukkulalle nimeltä Colina de los Chopos. Residenssin johtaja Alberto Jiménez Fraud piti keskuksen luovan, älykkään ja edistyksellisen keskustelun kohtaamispaikkana. Se toimi myös paikallisten nuorten porttina Eurooppaan.
Residenssin varsinainen ajatus oli avustaa Madridin yliopiston opiskelijoita opinnoissaan luomalla mahdollisimman virikkeelliset elinolosuhteet. Asuntolassa painotettiin erityisesti tieteen ja taiteen väliseen vuoropuheluun, ulkomailta tulevaan avant garde -suuntaukseen ja Espanjan yleiseen modernisoitumiseen.
Residenssissä ovat opiskelleet, opettaneet ja asuneet lukuisat kulttuurillisesti merkittävät henkilöt. Jotkut asukkaista olivat tuolloisia espanjalaistaiteen johtohahmoja, kuten esimerkiksi runoilija Federico García Lorca, taiteilija Salvador Dalí, ohjaaja Luis Bunuel ja Nobelin voittanut tiedemies Severo Ochoa. Vakituisia vierailijoita olivat muun muassa myös Miguel de Unamuno, Manuel de Falla, Juan Ramón Jiménez, José Ortega y Gasset, Rafael Alberti, Dámaso Alonso ja Antonio Machado. Residenssi toimi myös Eurooppaan yltävänä keskustelutilana, jossa käytiin dialogia muun muassa uusista keksinnöistä ja teoksista. Tästä syystä sinne matkustivat keskustelemaan ja tekemään tutkimusta sellaiset henkilöt kuin Albert Einstein, Howard Carter, Marie Curie, Gilbert Keith Chesterton, Paul Valéry, Igor Stravinski, Herbert George Wells, Max Jacob, Le Corbusier, John Maynard Keynes, Alexander Calder, Walter Gropius ja Henri Bergson.
Saapasjalkakissa (täsmennyssivu)
Saapasjalkakissa () on klassinen satu puhuvasta kissasta.
Saapasjalkakissa tai Puss in Boots voi viitata myös:
Margitin silta
Margitin silta on Tonavan yli kulkeva holvisilta Budapestissa Unkarissa. Silta yhdistää Pestin Pyhän Tapanin kaarikadun ja Budan Margitin kehäkadun, ja sen kautta pääsee myös Margitinsaarelle.
Margitin silta oli Budapestin toinen silta Ketjusillan jälkeen. Sen rakentamiseksi järjestettiin vuonna 1871 suunnittelukilpailu, jonka voitti ranskalainen arkkitehti Ernest Goüin. Sillan rakennustyöt alkoivat 1872 ja se avattiin liikenteelle 30. huhtikuuta 1876. Sillalta ei ollut vielä silloin yhteyttä Margitinsaareen, koska sillan ja saaren välinen etäisyys oli suurempi kuin nykyään. Tonavan sääntelyn yhteydessä 1800-luvun lopulla Margitinsaarta laajennettiin, ja yhdyssilta Margitinsillan ja saaren välille rakennettiin vuosina 1899–1900.
Vuonna 1879 sillan yli alkoi liikennöidä hevosvetoinen raitiotie, joka muuttui sähköiseksi 1894. Vuonna 1920 sillan kannen puupalkit korvattiin kivillä. Kun lisäksi liikenne kasvoi, siltaa vahvistettiin ja levennettiin vuosina 1935–1937 ja se muutettiin nelikaistaiseksi.
Toisen maailmansodan aikana marraskuussa 1944 sillan Pestin-puoleiset pilarit tuhoutuivat räjähdyksessä. Räjähdys tapahtui epäselvissä olosuhteissa iltapäiväruuhkan aikaan, ja se vaati paljon ihmisuhreja. Perääntyvät saksalaiset räjäyttivät sillan Budan-puoleisen osan helmikuussa 1945. Sodan jälkeen Margitinsilta saatiin käyttöön toisena Budapestin silloista. Sen eteläiset kaistat avattiin liikenteelle marraskuussa 1947 ja koko silta 1. elokuuta 1948.
Margitinsillassa on seitsemän pilaria: yksi keskellä, kaksi rannoilla ja neljä niiden välissä. Pilareissa on patsaat, jotka on veistänyt ranskalainen kuvanveistäjä Thabard vuonna 1874. Sillassa on keskuspilarin kohdalla 30 asteen käännös, jotta pilarit olisivat suorassa Tonavan kummankin haaran virtaukseen nähden.
Sillalla on neljä ajokaistaa, kaksi raitiotietä niiden välissä ja jalkakäytävät kummassakin reunassa. Sillan yli kulkevat raitiotielinjat 4 ja 6. Sillan puolivälissä on raitiovaunupysäkki ja yhdyssilta Margitinsaareen.
Tímea Babos
Tímea Babos (s. 10. toukokuuta 1993 Sopron) on unkarilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 25 syyskuussa 2016 ja nelinpelissä ykkösenä heinäkuussa 2018. Hän on voittanut urallaan kolme WTA-turnausta kaksinpelissä ja 19 WTA-turnausta nelinpelissä. Vuonna 2018 hän voitti nelinpelissä Kristina Mladenovicin kanssa Australian avoimen mestaruuden
Vuonna 2009 Babos pääsi loppuotteluun Ranskan avointen tyttöjen nelinpelissä Heather Watsonin kanssa. He kuitenkin hävisivät loppuottelun Elena Bogdanille ja Noppawan Lertcheewakarnille. Heinäkuussa Babos pelasi tenniksen Euroopan-mestaruuskilpailujen nelinpelin loppuottelussa Zsofia Susanyin kanssa. He hävisivät ranskalaisparille. Vuonna 2010 Babos pelasi Australian avointen tyttöjen nelinpeliä Gabriela Dabrowskin kanssa. He hävisivät loppuottelussa Jana Čepeloválle ja Chantal Škamloválle. Ranskan avointen tyttöjen kaksinpelissä Babos pelasi Sloane Stephensin kanssa voittaen turnauksen loppuottelussa Lara Arruabarrena-Vecinon ja María-Teresa Torró-Florin. Babos ja Stephens voittivat myös Wimbledonin ja Yhdysvaltain avoimet. Jälkimmäisessä he saivat luovutusvoiton.
Babos teki debyyttinsä ITF-turnauksissa huhtikuussa 2009. Hän voitti kauden aikana kaksi pelaamistaan viidestä kaksinpelin loppuottelusta. Babos pelasi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen pääsarjassa Budapestissa heinäkuussa 2010. Hän hävisi turnauksen ensimmäisellä kierroksella Timea Bacsinszkylle luvuin 4–6, 2–6. Kauden aikana hän voitti kolme ITF-turnausta kaksinpelissä ja neljä nelinpelissä. Vuonna 2011 Babos voitti neljä ITF-turnausta sekä kaksinpelissä että nelinpelissä. Hän pääsi toiselle kierrokselle Budapestin WTA-turnauksessa voitettuaan Anna Remondinan. Toisella kierroksella hän hävisi ykköseksi sijoitetulle Roberta Vincille kolmessa erässä luvuin 6–4, 5–7, 2–6. Helmikuussa 2012 Babos pääsi välieriin Bogotán WTA-turnauksessa, jossa hän hävisi Aleksandra Panovalle. Seuraavalla viikolla hän saavutti ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa, kun hän päihitti Monterreyn loppuottelussa Alexandra Cadanțun.
The Boys
The Boys tai Boys voi viitata ainakin seuraaviin:
The Saints
Saints tai Saint voi viitata ainakin seuraaviin asioihin:
Tammisto (täsmennyssivu)
Tammisto on suomenkielinen nimi, joka esiintyy sekä paikannimenä että sukunimenä. Se voi viitata muun muassa seuraaviin:
Stonerville
Stonerville on vuonna 2010 kuvattu ja vuonna 2011 julkaistu komediaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Patrick Cavanaugh, Joey Diaz, Cameron Goodman, Brian Guest, Alex Mauriello, Phil Morris, Leslie Nielsen, Bob Rumnock, Pauly Shore ja Preston Vanderslice. Elokuvan on ohjannut Bill Corcoran. Elokuva julkaistiin suoraan videolle. Elokuva oli Nielsenin viimeinen näyttelijänä. Hän kuitenkin ehti ennen kuolemaansa äänittää osuutensa Ready Espanosa -nimiselle hahmolle elokuvaan "The Waterman Movie", jonka on tarkoitus ilmestyä joulukuussa 2012.
Hepojärvi
Hepojärvi () on Nevan vesistöön kuuluva järvi Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksen eteläosassa Toksovan koillispuolella. Kapea hiekkaharju erottaa sen Kaukolanjärvestä.
Hepojärven pinta-ala on neljä neliökilometriä. Keskimääräinen syvyys on 4,1 metriä ja suurin syvyys 12,5 metriä. Järvi laskee Laatokkaan Murjajoen kautta. Sen rannat ovat suosittu vapaa-ajanviettokohde.
Valentina Osejeva
Valentina Aleksandrovna Osejeva (, myös "Osejeva-Hmeljova", Осе́ева-Хмелёва; 28. huhtikuuta 1902 Kiova – 5. heinäkuuta 1969 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija.
Valentina Osejeva opiskeli Kiovan Lysenko-instituutissa ja työskenteli lastenkotien kasvattajana. Hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät vuonna 1937. Osejevan opettavaiset runot, sadut ja kertomukset kertovat yleensä lasten arkielämästä. Hänet tunnetaan parhaiten trilogiasta ”Vasjok Trubatšov ja hänen toverinsa” ("Vasjok Trubatšov i jego tovarištši", 1947–1952), joka kuvaa pioneerien toimintaa toisen maailmansodan aikana. Kirjan kaksi ensimmäistä osaa saivat Stalin-palkinnon vuonna 1952.
Pitkä tie kotiin (vuoden 1997 elokuva)
Pitkä tie kotiin () on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Mark Jonathan Harris. Elokuva kertoo toisen maailmansodan jälkeisistä juutalaispakolaisista. Elokuvan pääosia esittävät Edward Asner, Sean Astin, Martin Landau, Miriam Margolyes, David Paymer, Helen Slater, Michael York ja Nina Siemaszko. Morgan Freeman toimii elokuvan kertojana. Elokuva voitti Parhaan dokumentin Oscar-palkinnon vuonna 1998.
Nikolai Ljaško
Nikolai Nikolajevitš Ljaško (, oikea sukunimi "Ljaštšenko", Ля́щенко; 19. marraskuuta 1884 Harkovan läänin Lebedin – 26. elokuuta 1953 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Nikolai Ljaško syntyi sotilaan perheeseen. Hän työskenteli metallimiehenä Harkovan, Nikolajevin, Sevastopolin ja Donin Rostovin tehtailla ja osallistui työväenliikkeen toimintaan. Vuodesta 1903 lähtien hän kuului Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen menševikkiryhmään. Samana vuonna hänet karkotettiin Aunuksen ja vuonna 1908 Vologdan lääniin.
Ljaškon ensimmäiset kertomukset ilmestyivät vuosina 1904–1905. Vuonna 1920 hänestä tuli yksi proletaarikirjailijoiden Kuznitsa-ryhmän johtajista. Hänet tunnetaan parhaiten pienoisromaanista "Domennaja petš" (”Masuuni”, 1925), joka jo ennen Fjodor Gladkovin ”Sementtiä” käsitteli teollisuuden jälleenrakentamista kansalaissodan jälkeen. Omaelämäkerrallinen romaani "Sladkaja katorga" (”Makea pakkotyö”, 1934; toinen osa 1936) kuvaa Venäjän työväen vallankumousliikkettä 1900-luvun alussa.
Vera Ketlinskaja
Vera Kazimirovna Ketlinskaja (, 11. toukokuuta 1906 Sevastopol – 23. huhtikuuta 1976 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vera Ketlinskaja syntyi upseerin perheeseen. Vuodesta 1920 lähtien hän toimi Komsomolissa ja liittyi NKP:hen vuonna 1927. Ketlinskajan ensimmäinen teos ilmestyi vuonna 1928. Hänen varhaistuotantonsa kertoo lähinnä Komsomolin ja työläisnuorison elämästä. Romaani "Mužestvo" (”Rohkeus”, 1938) kuvaa Komsomolskin kaupungin rakentajia.
Toisen maailmansodan aikana Ketlinskaja asui piiritetyssä Leningradissa. Hänen romaaninsa "V osade" (”Piirityksessä”, 1947) sai Stalin-palkinnon vuonna 1948. Romaani "Inatše žit ne stoit" (”Toisin ei kannata elää”, 1960) pyrki kuvaamaan avoimesti Stalinin vainojen aikaa. Vuonna 1972 ilmestyi muistelmateos "Vetšer, okna, ljudi" (”Ilta, ikkunat, ihmiset”). Kirjailijantyönsä ohella Ketlinskaja toimi myös journalistina ja kirjallisuuskriitikkona.
Augustus Prew
Augustus Art Prew (s. 17. syyskuuta 1987) on englantilainen näyttelijä.
Prew syntyi Hammersmithissä, Lontoossa. Hän on sisustussuunnittelija Wendy Dagworthyn ja Jonathan Prew’n poika.
Prew’n debyytti oli televisiosarjassa "24Seven", jossa hän esitti poikaa nimeltä Drew Jessup. Sarjan jälkeen hän sai roolin elokuvasta "Poika" (2002), jossa hän esitti poikaa nimeltä Ali. Vastikään hän on esiintynyt "Borgiat, maan ja taivaan valtiaat" -televisiosarjassa esittäen prinssi Alfonsoa.
Vera Inber
Vera Mihailovna Inber (, 10. heinäkuuta 1890 Odessa – 11. marraskuuta 1972 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija ja runoilija.
Vera Inber syntyi kirjankustantajan perheeseen. Hän opiskeli Odessan naisten korkeakoulussa ja asui jonkin aikaa Pariisissa, jossa hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa "Petšalnoje vino" (”Surullista viiniä”, 1914). Venäjän kansalaissodan aikana Inber oli Odessassa, josta hän vuonna 1922 muutti Moskovaan. Hän liittyi konstruktivisteina tunnettuun kirjailijaryhmään ja työskenteli journalistina. Toisen maailmansodan aikana Inber asui piiritetyssä Leningradissa. Vuonna 1943 hän liittyi NKP:n jäseneksi.
Inberin runous on taiteellisesti vähäarvoista. Hänet tunnetaan parhaiten Leningradin piirityksestä kertovasta runoelmasta "Pulkovski meridian" (”Pulkovon meridiaani”, 1943) ja esseekokoelmasta ”Melkein kolme vuotta: Leningradin päiväkirja” ("Potšti tri goda. Leningradski dnevnik", 1946), jotka saivat Stalin-palkinnon vuonna 1946. Omaelämäkerrallinen romaani ”Paikka auringossa” ("Mesto pod solntsem", 1928) kuvaa 1920-luvun sivistyneistöä.
Hongisto
Hongisto on suomenkielinen nimi, joka esiintyy sekä paikannimenä että sukunimenä.Tunnettuja Hongisto-nimisiä henkilöitä ovat:
Pihlajisto (täsmennyssivu)
Pihlajisto voi tarkoittaa seuraavia:
Veniamin Kaverin
Veniamin Aleksandrovitš Kaverin (, oikea sukunimi "Zilber", Зи́льбер; 19. huhtikuuta 1902 Pihkova – 2. toukokuuta 1989 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Veniamin Kaverin syntyi sotilasmuusikon perheeseen. Hän opiskeli Pihkovan kymnaasissa, suoritti keskikoulun loppuun Moskovassa ja pääsi vuonna 1919 Moskovan yliopiston historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan. Vuonna 1920 Kaverin muutti Pietariin, jossa hän jatkoi opintojaan Pietarin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa sekä Itämaisten kielten instituutin arabian kielen osastossa.
Kaverinin kertomus "Odinnadtsataja aksioma" (”Yhdestoista aksiooma”, 1920) herätti Maksim Gorkin huomion. Suuri merkitys kirjailijan kehitykselle oli vuonna 1921 syntyneellä Serapion-veljien kirjallisuusryhmällä, jossa hän tutustui Lev Luntsiin. Kaverinin ensimmäinen julkaisu "Hronika goroda Leiptsig" (”Leipzigin kaupungin kronikka”) ilmestyi Serapionin veljeksien almanakassa vuonna 1922. Samana vuonna hän meni naimisiin ystävänsä Juri Tynjanovin sisaren kanssa.
Kirjailijan ensimmäinen novellikokoelma "Mastera i podmasterja" (”Mestareita ja heidän apulaisiaan”) ilmestyi vuonna 1923. Alkuvaiheen muotokokeiluja seurasi tyyliltään perinteisempi rikoskertomus "Konets hazy" (”Koplan loppu”, 1925). 1920-luvulla Kaverin harjoitti myös jatko-opintoja ja julkaisi vuonna 1929 väitöskirjan Osip Senkovskin elämästä. Filologian opintoihin liittyy hänen ensimmäinen romaaninsa, 1920-luvun kirjallisuuselämää kuvaava "Skandalist, ili Vetšera na Vasiljevskom ostrove" (”Skandalisti eli Iltoja Vasilinsaarella”, 1928). Ajan kulttuurielämä on taustana myös pienoisromaanissa "Tšernovik tšeloveka" (”Ihmisen luonnos”, 1929) sekä romaaneissa "Hudožnik neizvesten" (”Tuntematon taiteilija”, 1931) ja ”Toive täyttyy” ("Ispolnenije želani", 1936). Kaverinin tunnetuin teos on seikkailuromaani ”Kaksi kapteenia” ("Dva kapitana", 1936–1944), joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1946.
Stalinin kuoltua Kaverin tuli tunnetuksi Neuvostoliiton kulttuurielämän vapauttamista vaatineena liberaalina. Hän oli yksi "Literaturnaja Moskva" -almanakan (1956) perustajista, teki tunnetuksi Serapionin veljeksien perintöä sekä puolusti Aleksandr Solženitsynia ja muita vainottuja kirjailijoita.
Kaverinin romaanit "Otkrytaja kniga" (”Avoin kirja”, 1946–1954, lopullinen versio 1980) ja "Dvoinoi portret" (”Kaksoismuotokuva”, 1963–1964) liittyvät neuvostoajan tiedemaailman dramaattisiin kohtaloihin. Neuvostoliiton kulttuurielämää kuvaa romaani "Pered zerkalom" (”Peilin ääressä”, 1972) sekä lukuisat muistelmateokset. Sotavuosista kertovat romaanit "Nauka rasstavanija" (”Eroamisen taito”, 1982) ja "Nad potajennoi strokoi" (”Salatun rivin äärellä”, 1988). 1970–1980-luvuilla Kaverin kirjoitti myös lasten- ja nuortenkirjoja.
Sputnikin muistomerkki
Sputnikin muistomerkki on maailman ensimmäisen satelliitin Sputnik 1:n kunniaksi pystytetty muistomerkki, joka sijaitsee Koroljovinin kaupungissa Moskovan alueella Venäjällä. Muistomerkin suunnitteli ja valmisti venäläinen kuvanveistäjä Salavat Scherbakov. Muistomerkki on valmistettu ruostumattomasta teräksestä. Veistos esittää Sputnik-satelliittia kiertämässä maapalloa.
Krimin taistelu
Krimin taistelu (tunnetaan myös nimellä Krimin offensiivi) oli Saksan ja Neuvostoliiton välinen taistelu Krimin alueesta toisessa maailmansodassa vuonna 1944. Saksa oli aiemmin onnistunut valloittamaan alueen itselleen 4. heinäkuuta 1942. Taistelu alkoi 8. huhtikuuta 1944 ja päättyi Neuvostoliiton voittoon 12. toukokuuta. Tätä ennen puna-armeija oli onnistunut valtaamaan Sevastopolin kaupungin 9. toukokuuta mennessä. Taistelun seurauksena saksalaiset ja romanialaiset joukot joutuivat vetäytymään. Saksa menetti taistelussa noin 97 000 sotilasta.
Kuusisto (täsmennyssivu)
Kuusisto on suomenkielinen nimi, joka esiintyy paikannimenä ja sukunimenä. Yleisnimenä se tarkoittaa kuusistoa eli kuusimetsää.
Kosmoksen yksinäiset
Kosmoksen yksinäiset. Tiede maailmankaikkeuden salaisuutta etsimässä() on vuonna 1991 ilmestynyt tiedetoimittaja Dennis Overbyen kirja kosmologian kehityksestä. Kirja rakentuu kirjoitushetkensä merkittävien tutkijoiden, kuten Alan Guthin ja Stephen Hawkingin elämän ja elämäntyön ympärille ja muodostaa tarinan alan merkittävien löytöjen tekemisestä.
Markus Hotakainen kirjoitti "Tähdet ja avaruus" -lehdessä, että lukiessa tuntuu välillä kuin Overbye hieman kehuskelisi kuuluisten tutkijoiden tuntemisellaan, mutta sitten asia nousee taas kirjassa keskeisimmäksi. Hotakainen löytää teoksesta muutaman virheen. Esimerkiksi Cambridgen kolmannen radiolähdeluettelon 3C:n kohteiden numerointi ei viittaa tähtitieteellisiin koordinaatteihin vaan kohteen järjestysnumeroon mainitussa luettelossa. Kirjan suomennos on arvostelijan mukaan varsin sujuva.
Jonas Sjöstedt
Tor Jonas Sjöstedt, (s. 25. joulukuuta 1964 Göteborg Göteborg) on ruotsalainen poliitikko ja kirjailija. Hän on toiminut vasemmistopuolueen puheenjohtajana vuodesta 2012 lähtien. Sjöstedt on työskennellyt pitkään myös Volvon autotehtaalla Uumajassa.
Göteborgissa syntynyt Sjöstedt varttui isänsä ammatin vuoksi eri puolilla Ruotsia, muun muassa Sundsvallissa ja Västeråsissa. Hän oli Europarlamentin jäsen 1995–2006. Vuoden 2010 vaaleissa Sjöstedt palasi valtiopäiväedustajaksi valtiopäiville. Vuonna 2006 Sjöstedt muutti New Yorkiin, jossa hänen vaimonsa Ann Måwe oli diplomaattina Ruotsin pysyvässä edustustossa Yhdistyneissä kansankunnissa.
Yhdysvalloissa asuessaan Sjöstedt oli mukana Yhdysvaltain sosialistisen puolueen toiminnassa ja julkaisi kaunokirjallisen esikoisteoksensa. Yhteensä hän on kirjoittanut kahdeksan teosta, joista kolme on Europarlamenttiin sijoittuvia rikosromaaneja. Tammikuussa 2012 Sjöstedt valittiin vasemmistopuolueen puheenjohtajaksi.
Central Christian Church (Austin)
Central Christian Church on National Register of Historic Places -rekisteriin merkitty kirkkorakennus Austinissa Texasissa, joka valmistui vuonna 1929. Seurakunta perustettiin vuonna 1847 ja kirkon tontti ostettiin vuonna 1924.
Kälviän Tarmo
Kälviän Tarmo on vuonna 1909 perustettu kokkolalainen (ent. kälviäläinen) urheiluseura. Kälviän Tarmo on tunnettu erityisesti pyöräilystä, mutta seuran lajeihin ovat kuuluneet myös muun muassa paini, hiihto, yleisurheilu, salibandy ja jalkapallo.
Narvan taistelu (1944)
Narvan taistelu oli Saksan ja Neuvostoliiton välinen taistelu Narvan kaupungista Virossa toisessa maailmansodassa vuonna 1944. Saksa oli aiemmin vallannut Baltian maat itselleen vuonna 1941 operaatio Barbarossan aikana. Taistelu alkoi 2. helmikuuta 1944 ja päättyi Saksan torjuntavoittoon 10. elokuuta 1944. Itse kaupungin puna-armeija sai vallattua 26. heinäkuuta 1944. Saksalaiset vetäytyivät kaupungista Sinimägein kukkuloille ja onnistuivat torjumaan puna-armeijan hyökkäyksen Tannenbergin Linjan taistelussa. Myöhemmin seuranneissa Riian ja Tallinnan offensiiveissä Neuvostoliitto sai vallattua Viron itselleen 26. syyskuuta 1944 mennessä. Riika saatiin vallattua 24. lokakuuta 1944 mennessä ja Liettua Memelin taistelussa 28. tammikuuta 1945 mennessä. Loput Baltian maista ja siellä olevista saksalaisjoukoista antautuivat lopullisesti 8.–10. toukokuuta 1945 Neuvostoliiton valloitettua Berliinin ja Saksan antauduttua.
Unohdetut (televisiosarja)
Unohdetut () on yhdysvaltalainen television rikossarja, jota lähetettiin vuosina 2009–2010 ABC-televisiokanavalla 17 jaksoa. Sarja kertoo vapaaehtoisten amatöörietsivien ryhmästä (The Forgotten Network), jonka tavoitteena on tunnistaa tuntemattomia rikoksen uhreja ja saattaa vastuulliset oikeuden eteen. Kullakin ryhmän jäsenellä on omat syynsä osallistua ryhmän toimintaan. Jakson kertojana toimii rikoksen uhri.
Sarjan tuottajina ovat Jerry Bruckheimer ja Jonathan Littman. Jaksot sijoittuvat Chicagoon ja Los Angelesiin.
Suomessa MTV3-kanava aloitti sarjan lähetykset 6. tammikuuta 2012.
X Factor USA (1. tuotantokausi)
X Factor USA:n ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa FOX-kanavalla 21. syyskuuta – 22. joulukuuta 2011. Ohjelman tuomareina toimivat Simon Cowell, Paula Abdul, L.A. Reid, Nicole Scherzinger ja Cheryl Cole (vain kaksi ensimmäistä jaksoa). Ohjelman koelaulut järjestettiin kesällä 2011.
Kilpailun voittajaksi selviytyi 19-vuotias Melanie Amaro. Hän sai palkinnoksi viiden miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoisen levytyssopimuksen Epic Recordsin kanssa. Amaron mentorina kilpailussa toimi Simon Cowell.
Kilpailu alkoi koelauluilla, jotka järjestettiin Los Angelesissa, Miamissa, Newarkissa, Seattlessa, Chicagossa ja Dallasissa. Koelauluissa tuomaristo päätti jatkoonpääsijät, jotka etenivät kisan seuraavaan vaiheeseen. Koelauluissa oli mukana myös yleisö. Alla olevassa listassa ovat koelaulut, joissa ei ole tuomareita. Koelaulut, jossa ovat tuomarit, järjestettiin touko-kesäkuussa 2011.
Kolmipäiväinen Bootcamp oli kilpailun toinen vaihe. Tässä vaiheessa kilpailijoita oli mukana 162. Bootcampissa kilpailijat lauloivat ryhmissä tai yksitellen. Tuomaristo päätti edelleen jatkoonpääsijät. Bootcamp esitettiin televisiossa kahdessa osassa, ensimmäinen osa 5. lokakuuta ja toinen 6. lokakuuta. 32 kilpailijaa eteni jatkoon, kahdeksan jokaisesta kategoriasta.
Bootcampistä jatkoon päässeet lauloivat tuomareiden kodeissa. Jokaisella tuomarilla oli mukanaan tunnettu laulaja. Jaksot esitettiin Yhdysvalloissa 13., 16. ja 18. lokakuuta. Jokainen tuomari valitsi finaaliin neljä laulajaa, paitsi Simon Cowell, joka sai valita viidennen. Cowell tiputti alun perin jatkosta Melanie Amaron, mutta hän kävi pyytämässä häntä takaisin kilpailuun.
– Voittaja
      – Toiseksi sijoittunut
      – Kolmanneksi sijoittunut
Kilpailun viimeinen vaihe oli live-esitykset. Livelähetyksia tuli yhteensä yhdeksän jaksoa. Joka jaksossa tippui yksi tai useampi kilpailija. Finaaliin selvisivät Chris Rene, Josh Krajcik sekä Melanie Amaro, joka voitti kilpailun.
Äimäruoho
Äimäruoho ("Subularia aquatica") on pienikokoinen järvien ja murtovesien vesikasvi.
Yksivuotinen äimäruoho on valkojuurinen, rönsytön vanakasvi, joka kasvaa vain 2–8 senttimetriä korkeaksi. Sen lehtiruusukkeessa on useita liereitä, äimämäisiä ja suippokärkisiä lehtiä. Vanat ovat harvakukkaisia. Kukat ovat pieniä, valkoteriöisiä tai teriöttömiä. Sekä verho- että terälehtiä on neljä kappaletta. Upoksissa kasvavien äimäruohojen kukat ovat aukeamattomia. Suomessa äimäruoho kukkii heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kehittyvät lidut ovat 2–4 millimetriä pitkiä, pitkulaisen soikeita, pulleita ja aukeavia.
Äimäruohoa tavataan pohjoisella pallonpuoliskolla, mutta sen levinneisyysalue on hajanainen. Euroopassa lajin ydinaluetta ovat Skotlanti, Norja, Ruotsi, Suomi ja Luoteis-Venäjä. Muualla Euroopassa lajia kasvaa paikoitellen Islannissa, Irlannissa, Walesissa ja Tanskassa, sekä Saksasta itään läpi Itä-Euroopan Länsi- ja Pohjois-Venäjälle. Aasiassa lajia tavataan paikoitellen Etelä-Siperiassa sekä Kamtšatkan niemimaalla, josta levinneisyysalue jatkuu Pohjois-Amerikan puolelle Länsi-Alaskaan. Pohjois-Amerikassa äimäruohon levinneisyysalue seuraa toisaalta Kalliovuoria Alaskasta aina Kaliforniaan saakka, toisaalta sitä tavataan Pohjois- ja Koillis-Kanadassa. Lajia kasvaa myös Länsi-Grönlannissa.
Suomessa äimäruohoa tavataan paikoitellen koko maassa Ahvenanmaata lukuun ottamatta.
Äimäruohoa tavataan etupäässä makeassa vedessä, mikä selittääkin lajin levinneisyyden painopistettä esimerkiksi Euroopassa. Se viihtyy suojaisilla järvien rannoilla savi-, hiesu- ja liejupohjilla. Tavallisesti se kasvaa matalassa rantavedessä tai vähän vesirajan yläpuolella. Murtovedessä kasvaessaan äimäruohoa esiintyy etupäässä jokisuissa.
Kansallisteatteri (Budapest)
Kansallisteatteri () on Budapestin suurin ja koko Unkarin merkittävin teatteri. Se perustettiin alkujaan 1840. Teatteri on sijoinnut historiansa aikana useissa rakennuksissa, ja nykyinen rakennus avattiin vuonna 2002.
Vuonna 1825 perustettu Unkarin tiedeakatemia pyrki saamaan juuri säädetyn unkarin kirjakielen yleisempään tietoisuuteen muun muassa kannustamalla pysyvän unkarilaisen teatterin rakentamiseen. Pestin teatteri muutti 1837 uuteen lahjoitusvaroihin rakennettuun rakennukseen. Siitä tuli Kansallisteatteri 1840, ja sen ensimmäiseksi johtajaksi tuli kriitikko József Bajza. Häntä seurasi Endre Bartay 1843. Kansallisteatterin neljän ensimmäisen vuosikymmenen merkittävin näytelmäkirjailija oli Ede Szigligeti, sillä kolmasosa teatterin esityksistä oli Szigligetiltä. Hän oli myös teatterin johtajana 1873–1878.
Kansallisteatteri muutti 1908 vanhtunteesta rakennuksesta tyhillä olleeseen Kansan teatterin rakennukseen Blaha Lujzan aukiolle. Siellä kansallisteatteri majoittui vuoteen 1964, jolloin se joutui jättämään rakennuksen, joka oli edellisenä vuonna saanut purkutuomion hallitukselta. Se purettiinkin seuraavana vuonna metron tieltä, ja purkua on sanottu jopa osana kommunistihallinnon yritystä heikentää Unkarin kansallista yhtenäisyyttä. Tämän jälkeen kansallisteatteri sijaitsi useissa rakennuksissa Pestin laitamilla.
Teatterin uudesta kodista keskuteltiin useita vuosikymmeniä, kunnes 1997 kaupungin keskusta-vasemmistolainen hallitus aloitti rakennustyöt Elisabetin aukiolle. Fidesz-johtoinen valtion hallinto veti kuitenkin seuraavana vuonna projektin jäihin liian suurten kustannusten takia. Tämän jälkeen alkoi uusi keskustelu teatterin paikasta. Samaan aikaan Elisabetin aukion työmaa oli koskemattomana kolmisen vuotta, ja paikalliset kutsuivat sitä nimellä ”Nemzeti lyuk” (). Kaupunki alkoi rakentaa 2001 paikalle kokouskeskusta. Teatteri päätettiin lopulta sijoittaa Pestin keskustan eteläpuolelle, Tonavan rantaan. Mária Siklósin suunnittelema rakennus valmistui 2002.
Teatterirakennus voidaan jakaa kolmeen osaan. Keskellä on lähes ympyränmuotoinen pääsali ja pienempi teatteri. Tätä osaa ympäröi yleisötilat, ja pääsalia reunustaa U:n muotoiset tekniset tilat. Koko teatterirakennuksen pinta-ala, kun myös ulkoilmateatteri otetaan huomioon, on 20 844 neliömetriä.
Päänäyttämön yleisökapasiteetti on 619, ja yleisö pääsee sinne kolmesta eri kerroksesta. Toisessa kerroksessa on lisäksi aitiot, joihin kuuluu myös kolme kuninkaallista aitiota. Päälava on 24*17,9 metriä pinta-alaltaan ja 28 metriä korkea. Siinä on 72 nostettavaa ja laskettavaa kohtaa. Pienempään teatteriin, joka sijaitsee pääsalin ja eteisaulun alapuolella, mahtuu 120–180 katsojaa.
Mike Sillinger
Mike Sillinger on kanadalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, joka toimii nykyään Edmonton Oilersin pelaajatarkkailijana. Sillinger pelasi urallaan 17 kautta NHL:ssa. Hän edusti NHL:ssä 12 eri joukkuetta, ja oli osana pelaajasiirtoa yhdeksän kertaa. Molemmat ovat NHL:n ennätyksiä (jakaa pelaajasiirtoennätyksen Brent Ashtonin kanssa).
Detroit Red Wings varasi Sillingerin WHL:sta vuonna koko tilaisuuden yhdentenätoista, jossa hän myös aloitti NHL-uransa. Hän pelasi myöhemmin joukkueissa Mighty Ducks of Anaheim, Vancouver Canucks, Philadelphia Flyers, Tampa Bay Lightning, Florida Panthers, Ottawa Senators, Columbus Blue Jackets, Phoenix Coyotes, St. Louis Blues, Nashville Predators ja New York Islanders. Näistä 12 joukkueesta Sillinger pelasi täysiä kausia vain Detroitissa, Vancouverissa, Columbuksessa ja New Yorkissa. Muihin joukkueisiin hän joko siirtyi kesken kauden, tai hänet kaupattiin niistä pois. Red Wings -aikoinaan hän voitti vuonna 1992 sekä Calder Cupin, että koko liigan maalipörssin Adirondack Red Wingsin joukkueessa ollessaan vielä tulokas AHL:ssa.
Sillinger on edustanut Kanadan maajoukkuetta kahteen otteeseen, voittaen kultaa vuoden 1991 nuorten MM-kisoissa, sekä toimien joukkueen kapteenina vuoden 2000 MM-kisoissa.
Eläkkeelle jäämisensä jälkeen Sillinger nimettiin Edmonton Oilersin pelaajatarkkailijaksi.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1974–1975
Kausi 1974–1975 oli 35. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. Mestaruuden voitti Turun NMKY.
Mestaruussarjaan nousivat Hyvinkään Tahko ja Äänekosken Huima.
Pyörösätkin
Pyörösätkin ("Ranunculus circinatus") on järvien ja murtovesien valkokukkainen leinikkikasvi.
Monivuotinen pyörösätkin kasvaa 30–80 cm pitkäksi. Sen varsi on ohut, vihreä ja nivelvälit ovat lehtiä pitempiä. Kaikki lehdet ovat uposlehtiä. Lehdet ovat korvakkeellisia ja niiden ruoti on noin 5 mm pitkä. Lehtilapa on 1–3 cm pitkä, muodoltaan pyöreä tai leveän viuhkamainen sekä 3–5 kertaa hapsiliuskainen. Lehtilavan liuskat ovat kaikki samassa tasossa ja ne ovat jäykkiä, joten ne eivät mene suppuun vedestä nostettaessa. Kukat ovat vedenpinnan yläpuolella yksittäin lehtiä vastapäätä. Kukkaperät ovat tavallisesti 3–6 cm pitkiä, selvästi saman nivelen lehtiä pitempiä. Valkoiset, tyvestä keltaiset terälehdet ovat tavallisesti 6–10 mm pitkiä ja niiden mesikuoppa on sirppimäinen. Terälehdet tuskin koskettavat toisiaan. Heteitä on 15–25. Suomessa pyörösätkin kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä koostuu 1–1,3 mm pitkistä, harvakarvaisista ja siipipalteettomista pähkylöistä, joissa on 0,2–0,3 mm pitkä ota. Pyörösätkin on myrkyllinen kasvilaji.
Pyörösätkimen tarkka levinneisyys tunnetaan heikosti. Euroopassa laji on yleisin Englannissa, Tanskassa, Etelä-Ruotsissa ja -Suomessa sekä Puolan ja Baltian alueella. Lajia tavataan paikoitellen myös Länsi-, Keski- ja Itä-Euroopassa Ranskasta Venäjälle, josta levinneisyysalue jatkuu Siperian itäosiin. Pyörösätkin kasvaa myös Pohjois-Amerikan keskiosissa halki mantereen. Suomessa pyörösätkimen levinneisyysalue ulottuu rannikkoalueella Satakunnasta Ahvenanmaan kautta Kymenlaaksoon.
Pyörösätkin kasvaa emäksisissä, rehevissä järvissä ja murtovedessä suojaisissa paikoissa liejupohjalla. Laji kasvaa tavallisesti yli metrin syvyydessä.
Auto GP World Series -kausi 2012
Auto GP World Series -kausi 2012 oli Euroseries 3000 -sarjan vuonna 2010 korvanneen Auto GP -sarjan kolmas kausi. Kausi alkoi 11. maaliskuuta Italian, Monzan radalla ja päättyi 23. syyskuuta Yhdysvaltain, Infineon Racewayn radalla. Sarjan hallitseva mestaritalli DAMS poistui sarjasta viime kauden päätteeksi.
Sarjan mestaruuden voitti brittiläinen Adrian Quaife-Hobbs. Toiseksi sijoittui norjalainen Pål Varhaug ja kolmanneksi venäläinen Sergei Sirotkin.
Kaudella ajettiin yhteensä seitsemän kisaviikonloppua World Touring Car Championship -osakilpailujen yhteydessä. Jokaisen kisaviikonlopun aikana ajettiin kaksi 35-40 minuutin tai 85 kilometrin pituista kilpailua. Jokaisessa kilpailussa kunkin kilpailijan on suoritettava pakollinen varikkopysähdys.
Lisäksi:
Kuljettaja sai minuutin aikasakon, koska ei suorittanut varikkopysähdyksellään pakollista takerenkaiden vaihtoa.
Facu Regalia
Facundo ”Facu” Regalia (s. 23. marraskuuta 1991 Buenos Aires) on argentiinalainen moottoriurheilija. Hän muutti perheensä kanssa kahdeksanvuotiaana Madridiin, Espanjaan. Hän ajoi uransa alussa Espanjan lisenssillä, mutta vuodesta 2010 lähtien hän on edustanut Argentiinan lisenssiä.
Regalia aloitti karting-uransa vuonna 2006 ja ajoi siellä vuoteen 2007 saakka. Vuonna 2008 hän siirtyi Formula Racing -sarjaan. Samana vuonna hän ajoi Formula BMW -sarjassa, jossa hän sijoittui sarjan 16:nneksi. Vuonna 2009 hän jatkoi sarjassa sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Hän jatkoi vielä vuonna 2010 sijoittuen jälleen kahdeksanneksi. Vuonna 2011 Regalia ajoi Italian Formula 3 -sarjassa, jossa hän saavutti kaksi palkintokorokesijaa ja sijoittui loppupisteissä kymmenenneksi. Vuonna 2012 Regalia ajoi European F3 Open -sarjassa voittaen kolme kilpailua ja sijoittuen loppupisteissä neljänneksi. Hän ajoi myös kymmenen kilpailua Auto GP World Series -sarjassa sijoittuen sarjan seitsemänneksi sekä neljä kilpailua GP3-sarjassa saavuttamatta pisteitä.
Vuonna 2013 Regalia ajoi täyden kauden GP3-sarjassa ART -tallin kuljettajana. Hän ajoi paalulta voittoon Saksan viikonlopun ensimmäisessä kilpailussa. Toisen kilpailun hän joutui keskeyttämään auton teknisiin ongelmiin. Hän nousi kauden aikana mukaan sarjan mestaruustaisteluun ja johti sarjaa ennen kauden päätösviikonloppua. Lopulta Daniil Kvjat vei sarjan mestaruuden ja Regalia sijoittui sarjan toiseksi saavuttaen kuusi palkintokorokesijaa, yhden voiton, paalupaikan ja kisan nopeimman kierroksen. Vuonna 2014 Regalia siirtyi GP2-sarjaan Hilmer Motorsport -tallin kuljettajaksi. Hän ajoi vain kahdeksan kilpailua eikä saavuttanut yhtään pistettä. Vuonna 2015 Regalia teki paluun Auto GP -sarjaan.
Don Jessop
Donald Scott "Don" Jessop (21. kesäkuuta 1927 – 21. toukokuuta 2018) oli australialainen poliitikko. Hän syntyi Adelaidessa ja opiskeli Adelaiden yliopistossa, minkä jälkeen hänestä tuli optometristi Port Augustassa. Hän pääsi valtuutetuksi City of Port Augustassa. Vuonna 1966 hänet valittiin liberaalina Australian edustajainhuoneeseen Greyn vaalipiiristä; hän voitti istuneen Jack Mortimerin.
Vuonna 1969 Jessop putosi edustajainhuoneesta, ja häntä seurasi siellä Laurie Wallis. Vuonna 1970 Jessop tuli valituksi Australian senaattiin, jossa hän istui, kunnes hänet voitettiin vuonna 1987.
Julma maailma
Julma maailma ("World Gone Wild") on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteistoimintaelokuva, jonka ohjasi Lee H. Katzin. Käsikirjoituksesta vastasi Jorge Zamacona. Pääosassa esiintyyvät Bruce Dern, Michael Paré, Catherine Mary Stewart ja Adam Ant.
Ydinpommin runteleman jäljiltä oleva maailma vuonna 2087 on veden pulassa. Ainoastaan syrjäinen Lost Wells asuinalue on selvinnyt holokaustista ja sen asukkaat yrittävät pitää hengissä olemisen lähdettä turvassa. Paha kultti on kuitenkin heidän perässään saatuaan tietää kylässä olevan vettä. Ethan huomaa ettei kyläläisistä ole suojelemaan omiaan väkivaltaisilta kulttilaisilta, joten hän pyytää apua George Landonilta, joka saa mukaansa muutaman lisävahvistuksen.
Robert Banks (poliitikko)
Robert George Banks (s. 18. tammikuuta 1937) on brittiläinen poliitikko. Hänet valittiin parlamentin jäseneksi konservatiivina, ja hän istui parlamentissa helmikuusta 1974 toukokuuhun 1997. Hän tuli valituksi englantilaisesta Harrogaten vaalipiiristä. Häntä edelsi James Ramsden, ja hänen vetäydyttyään hänen seuraajakseen valittiin Phil Willis.
Kids of 88
Kids of 88 on new wave -musiikkiduo Aucklandista, Uudesta-Seelannista. Duoon kuuluu Jordan Arts ja Sam McCarthy.
Kids of 88:n esikoisalbumi "Sugarpills" ilmestyi elokuussa 2010. Albumi nousi Uuden-Seelannin albumilistan toiselle sijalle, ja sitä edeltänyt single kappaleesta ”My House” singlelistan kolmanneksi.
Monica Iozzi
Monica Iozzi de Castro (s. 2. marraskuuta 1981 Ribeirão Preto) on brasilialainen näyttelijä ja toimittaja. Iozzi on vuodesta 2009 esiintynyt palkitussa viikoittaisessa viihteellisessä ajankohtaisohjelma Custe o Que Custarissa.
JWH-073
JWH-073 on CB- ja CB-kannabinoidireseptorien osittaisagonistina toimiva synteettinen yhdiste. Se sitoutuu CB-reseptoriin noin viisi kertaa voimakkaammin kuin CB-reseptoriin. Nimi JWH viittaa erääseen yhdisteen kehittäjistä, John W. Huffmaniin.
JWH-073 luokitellaan Suomessa huumausaineeksi.
Moll Flanders (elokuva)
Moll Flanders on vuonna 1996 kuvattu romanttinen draamaelokuva, joka perustuu Daniel Defoen samannimiseen romaaniin 1700-luvulta. Elokuvan on ohjannut Pen Densham ja siinä näyttelevät Robin Wright, Morgan Freeman, Stockard Channing, John Lynch, Brenda Fricker, Geraldine James, Aisling Corcoran, Jeremy Brett, Britta Smith, Cathy Murphy, Emma McIvor ja Maria Doyle Kennedy.
Kylmää kyytiä Alaskassa
Kylmää kyytiä Alaskassa ("Kevin of the North", tunnetaan myös nimellä Chilly Dogs) on vuonna 2001 kuvattu komediaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Skeet Ulrich, Natasha Henstridge, Rik Mayall, Lochlyn Munro, Leslie Nielsen, Jay Brazeau, Robin Nielsen ja Gina Stockdale. Elokuvan on ohjannut Bob Spiers.
Noel
Noel, ranskalaisittain Noël, on henkilön­nimi, joka johtuu joulua tarkoittavasta ranskan kielen sanasta "Noël". Nimi esiintyy sekä suku­nimenä että miehen etunimenä. Keski­ajalla nimi annettiin yleensä jouluna syntyneille pojille. Sen nais­puolisia vastineita ovat Noèle, Noela ja Noelle.
Nimen ranskan­kielinen kirjoitus­asu on "Noël", muoto "Noel" esiintyy vanhastaan lähinnä englannin­kielisissä maissa. Sana esiintyy myös joulu­pukin ranskan­kielisessä nimityksessä "Père Noël", sanan­mukaisesti "Isä Joulu" tai "Isä Noël".
Treema nimessä e:n yläpuolella ("ë") osoittaa, että o ja e äännetään erillisinä, eri tavuihin kuuluvana, ja sitä käytetään lähinnä selvyyden vuoksi, erotukseksi yhdelmästä "œ", joka ääntyy kuten suomen "ö".
Suomessa nimi Noel on joulu­kuuhun 2013 mennessä annettu noin 1470 henkilölle. Vuodesta 2015 lähtien Noelin nimipäivä on Suomessa sekä suomen- että ruotsin­kielisen kalenterin mukaan juuri joulun edellä, 23. joulukuuta.
Sandro Veronesi
Sandro Veronesi (1959 Firenze, Italia ) on italialainen kirjailija, esseisti ja toimittaja. Häntä pidetään sukupolvensa tunnetuimpana italialaisena kirjailijana.
Veronesi valmistui arkkitehdiksi Firenzen yliopistosta. Hän käsitteli lopputyössään Victor Hugon käsityksiä entistämisestä. ja siirtyi myöhemmin kirjoittamaan. Ensimmäisen teoksensa hän julkaisi 25-vuotiaana . Se oli runokokoelma "Il resto del cielo", (1984) joka on jäänyt ainoaksi yritykseksi runon alalla. Sen jälkeen hän on julkaissut useita romaaneja, esseekokoelmaa, näytelmän, kirjoittanut johdantoja romaaneihin ja esseekokoelmiin, tehnyt haastatteluja, käsikirjoituksia ja televisio-ohjelmia. Hän on perustanut Fandango Libri -kustantamon Domenico Procaccin kanssa ja myös verkkoradion.
Veronesin teos "Midifca di La forza del passato" on palkittu Campiello-palkinnolla 2000. "Caos calmo" sai Strega-palkinnon 2006 ja Prix Femina éstranger -palkinnon 2008, ja se on käännetty parillekymmenelle kielelle. Ruotsinnos ilmestyi 2013, suomennoskin on tiettävästi tehty, suomentajana Taru Nyström, mutta sitä ei ole julkaistu.
Veronesia on kirjailijana verrattu postmodernismin salaperäiseksi erakoksi luonnehdittuun Thomas Pynchoniin, mistä Veronesi itse ei kuitenkaan pidä. Hän haluaa kuvata teoksissaan omaa aikaamme ja sanoo, että hänen tuotantoaa leimaa filosofinen käsite entropia, hajoamispiste. Kiinnostus siihen myös vei hänet pois arkkitehtuurin parista, sillä hän katsoo, että kirjallisuus tarjosi käsitteen tarkasteluun paremman alustan.
Australian avoin tennisturnaus 2012
Vuoden 2012 Australian avoin tennisturnaus pelattiin 16.–29. tammikuuta 2012 Melbournessa. Se oli kaikkiaan 100:s Australian avoin tennisturnaus ja vuoden ensimmäinen Grand Slam -turnaus.
Kaksinpelien puolustavat mestarit olivat miehissä Serbian Novak Đoković ja naisissa Belgian Kim Clijsters. Nelinpelien puolustavat mestarit olivat miehissä Yhdysvaltojen Bob ja Mike Bryan ja naisissa Argentiinan Gisela Dulko ja Italian Flavia Pennetta. Sekanelinpelin puolustava mestaripari oli Slovenian Katarina Srebotnik ja Kanadan Daniel Nestor.
Miesten kaksinpeliturnauksen voitti kolmannen kerran urallaan Novak Đoković. Naisten kaksinpelimestari oli Valko-Venäjän Viktoria Azarenka, jolle Grand Slam -mestaruus oli ensimmäinen.
Miehistä turnauksen jättivät väliin mononukleoosista kärsivä Robin Söderling, polvivammasta toipuva Marin Čilić ja James Blake.
Lidia Ginzburg
Lidia Jakovlevna Ginzburg (; 18. maaliskuuta 1902 Odessa, Venäjän keisarikunta – 17. heinäkuuta 1990 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja esseisti. Hän oli Leningradin piirityksen aikana kaupungissa ja selvisi sieltä hengissä.
Ginzburg muutti Odessasta Leningradiin 1922 ja aloitti Taidehistorian korkeakoulussa opettajinaan Juri Tynjanov ja Boris Eihenbaum, jotka ovat venäläisen formalismin kaksi merkittävää hahmoa. Häntä itseään on luonnehdittu nuorformalistiksi.
Ginzburg selvisi hengissä paitsi Leningradin piirityksestä, myös 1940-luvun 1950-luvun alun juutalaisvastaisesta kampanjasta ja ystävästyi runoilijoiden uuden sukupolven kanssa ja kannusti heitä. Hehin kuului muun muassa Alexander Kushner.
Ginzburg julkaisi useita merkittäviä kriittisiä tutkimuksia, esimerkiksi 'Lermontovin luova polku' ("Tvorcheskii put' Lermontova", 1940), 'Herzenin Menneisyyteni ja ajatteluni' ("'Byloe i dumy' Gertsena", 1957), 'Lyriikasta' ("O lirike", 1964; 2. laaj. p. 1974), 'Psykologisesta proosasta' ("O psikhologicheskoi proze", 1971 2. uud. p. 1977) ja 'Kirjallisesta sankarista' ("O literaturnom geroe", 1979).
Ginzburg aloitti Leningradin piirityksen aikana 1942 muistiinpanojen tekemisen. Päiväkirjan tekstejä on julkaistu ensimmäisen kerran kirjallisuuslehti "Nevassa" 1984. Teos on ilmestynyt suomeksi nimellä "Leningadin piirityksen päiväkirja" (Into, 2011). Oxfordin yliopiston professori Andrei Zorin on julkaissut Ginzburgin 1940-luvun proosaa tieteellisenä laitoksena, johon sisältyy myös päiväkirja.
Masuuni Brunou
Masuuni Brunou, Juankosken tehtaan ja työväen museo on Juankosken teollisuushistoriasta kertova museo. Museo sijaitsee entisessä masuuni- eli sulattorakennuksessa Juankosken keskustaajamassa, keskellä ruukkialuetta (katuosoite lähteestä riippuen Juankoskentie 9 tai Juankoskentie 7b). Museon ylläpitäjänä on Juankosken Kulttuurihistoriallinen Seura.
Museossa on teollisuushistoriaan keskittyvä perusnäyttely. Lisäksi on vaihtuvia näyttelyitä erilaisista teemoista ja niissä näytetään paljon valokuvia. Esimerkiksi vuonna 2015 avattu ”Jussista Juiceksi – Juankoskelta Tampereelle” -teemanäyttely kertoo Juankoskella syntyneestä Juice Leskisestä.
Vuonna 1746 heinäkuussa Brynolf Brunou osakkaineen sai luvan perustaa rautaruukin "Juvankosken varrelle". Strömsdalsbruk oli järvimalmia käyttävistä tehtaista ensimmäinen Suomessa. Ensimmäiset vuodet olivat vaikeuksien ja omistajavaihdosten aikaa. Vuodesta 1851 alkaen venäläinen Ponomarev-omistajasuku omisti tehtaan ja sai sen kukoistamaan. 1900-luvulla ruukin omisti Anton von Alfhan, jonka aikana alkoi tuotantosuunnan muutos puuhiomoksi ja kartonkitehtaaksi. Alfhanin aikaan tuli myös kaksi tenniskenttää.
Kun masuunin tuotanto lopetettiin vuonna 1910, rakennuksen sisätilat muutettiin varastoksi. Vuonna 1990 perustettu Juankosken Kulttuurihistoriallinen Seura aloitti rakennuksen remontoimisen museoksi. Museon avajaiset olivat toukokuussa 1991. Museo on saanut nimensä Brynolf Brunoun mukaan, joka oli yksi tehtaan perustajista.
Museo on avoin kesäaikaan säännöllisesti kesäkuun puolesta välistä elokuun puoleen väliin. Muina aikoina tilauksesta.
Viidakkokirja - Svengiseikkailu
Viidakkokirja - Svengiseikkailu (, Pohjois-Amerikassa "The Jungle Book Rhythm N'Groove") on Disneyn luomaan "Viidakkokirja"-animaatioon perustuva tanssipeli. Peli julkaistiin Euroopassa 17. marraskuuta ja Pohjois-Amerikassa 8. joulukuuta 2000. Pelissä pelaajan pitää tanssia erilaisten animaatiosta tuttujen kappaleiden tahdissa elokuvista ja sarjoista tuttujen hahmojen kanssa.
Pelissä pelaajan täytyy läpäistä erilaisia tasoja joita täytyy läpäistä joko tanssimaton kanssa tai ohjaimella joista ensimmäisenä mainittu laite on suositellumpi vaihtoehto. Pelissä on yhteensä 9 erilaista tasoa joissa tanssitaan Mowglilla tuttujen hahmojen kanssa. Jokaisessa tanssissa tulee erilaisia tahtipaneeleita joissa on aina nuoli johonkin suuntaan ja siihen suuntaan täytyy aina painaa joko ohjaimella tai tanssimatolla, tanssien aikana tulee vastaan myös lukuisia naamioita jotka antavat erilaisia erikoisuuksia, kuten "Tulimuuri" antaa tahtipaneelialueelle tulisen muurin joka estää tahtipaneeleiden pääsemisen varsinaiselle tahtialueelle ja jokaisella hahmolla on oma haastenaamio jonka saatua täytyy tanssia samaan tahtiin mitä kyseinen hahmo tanssii. Peli sisältää myös moninpelitilan jossa pelaaja voi ottaa haasteen toista pelaajaa vastaan.
Jotkut laulut kuten "The Bare Necessities" ja "I Wanna Be Like You" ovat alkuperäisestä elokuvasta;uudet kappaleet on käsikirjoittanut Nicolas Maranda, joka myös järjesti kaikki kappaleet. Lou Began laulaman alkuperäisen "I Wanna Be Like You" kappaleen musiikkivideon voi avata läpäisemällä yhden Lou Began tanssihaasteen.
Ginzburg
Ginzburg (, ) on Günzburgin kaupungin nimeen perustuva sukunimi. Useimpien tämä nimisten henkilöiden esivanhemmat olivat Ulmista karkotettuja juutalaisia. Nimi on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:Ginsberg, Ginsburg, Gensburg, Ginsburgh, Ginzberg, Ginzborg
C.-H. Hermansson
Carl-Henrik Hermansson (14. joulukuuta 1917 Bollnäs – 26. heinäkuuta 2016 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko. Hän oli kommunistisen puolueen johdossa vuosina 1964–1975, jona aikana se otti käyttöön nimen "Vasemmistopuolue Kommunistit". Hermansson istui valtiopäivillä vuosina 1963–1985. Hän ohjasi puolueensa linjauksia vähemmän uskollisiksi Moskovalle.
Hermansson julkaisi lukuisia kirjoja sekä kapitalismiin että vasemmistolaisuuteen liittyvistä aiheista.
Josif Stalinin kuoleman (1953) aikaan Hermansson ylisti diktaattoria puheissaan; toimittajat ja poliittiset vastavoimat muistuttivat häntä tästä toistuvasti, mutta hän sanoi katuvansa aiempia näkemyksiään.
Hermansson oli aikansa varakkain ruotsalainen puoluejohtaja.
Egyptin 21. dynastia
Egyptin 21. dynastia hallitsi Egyptiä, osan ajastaan kuitenkin vain Niilin suiston aluetta kolmannen välikauden alkuvaiheessa vuosina 1069–945 eaa. Dynastian pääkaupunkina oli Tanis.
Dynastian ensimmäisen hallitsijan, Smendesin noustessa valtaan Egypti oli jakautunut Ylä- ja Ala-Egyptiin. Smendesin hallinnassa oli vain Ala-Egypti.
Amenemnisu oli Smendesin seuraaja. Hänen hallituskautensa jäi vain nelivuotiseksi.
Psusennes I oli 21. dynastian kolmas kuningas. Hän meni naimisiin siskonsa Mutnedjmetin kanssa. Psusennes I hallitsi joko 41 tai 46 vuotta.
Amenemope oli Psusennesin poika. Isänsä viimeisinä vuosina hän toimi isänsä apuhallitsijana.
Osorkon vanhempi oli Amenemopen seuraaja. Osorkon vanhemman valtakausi merkitsi alkua tulevalle libyalaisten 22. dynastialle.
Siamun oli 21. dynastian kuudes hallitsija. Häntä pidetään Psuennes I:n jälkeen tämän dynastian tehokkaimpana hallitsijana. Siamunin hallintokaudella Taniksessa sijaitsevan Amunin temppelin koko kaksinkertaistettiin. Myös Mesenissä sijainnutta Horuksen temppeliä laajennettiin merkittävästi. Siamunin aikana pystytettiin Heliopolikseen kivi, jossa on hänen nimensä.
Dynastian aikaa nimitetään usein harhaanjohtavasti myös pappisdynastian ajaksi. Tämä johtuu siitä, että jo edellisen, 20. dynastian aikana, Amonin pappeus oli tullut perinnölliseksi ja papit alkoivat nimittää itseään myös kuninkaiksi. Käytännössä heidän hallinnassaan oli Ylä-Egypti Faijumiin saakka, kun taas 21. dynastian heikot faaraot hallitsivat lähinnä vain suiston aluetta. Pappisdynastia ei kuitenkaan kuulu Egyptin järjestysnumeroilla merkittyihin dynastioihin.
Dynastian viimeinen faarao oli Psuennes II, jolla ei ollut jälkeläisiä. Hänen jälkeensä valtaan nousi libyalaissyntyinen Sheshonq, joka perusti 22. dynastian. Libyalaiset oli alkujaan kutsuttu Egyptiin sotilaallisiksi apujoukoiksi, mutta myöhemmin he olivat jääneet maahan pysyvästi asumaan.
Rasvamaksa (kirja)
Rasvamaksa on Veikko Huovisen novellikokoelma vuodelta 1973.
"Helsingin Sanomien" toimittaja Ilkka Malmberg kirjoitti vuonna 2012, että kirjan tarinoita ”Ihmissyöntiä I–II” ei enää kirjoitettaisi eikä julkaistaisi, koska rasismille ollaan nykyään paljon herkempiä.
Järjen valossa
Järjen valossa: Elämänviisautta filosofiasta on Eero Ojasen lyhyt johdantokirja filosofiaan. Teoksen on julkaissut Kirjapaja vuonna 2011
Bruno Coquatrix
Bruno Coquatrix (5. elokuuta 1910 − 1. huhtikuuta 1979 Pariisi) oli pariisilaisen Olympia-teatterin omistaja ja manageri.
Coquatrix tunnetaan myös sanoittajana. Hän on sanoittanut yli 300 laulua.
Hän sai Olympian johtajuuden vuonna 1954. Hän toi Olympiaan esiintymään monia huippuartisteja, joiden muassa oli muun muassa Georges Brassens, Gilbert Bécaud, Johnny Hallyday, Dalida, Édith Piaf, Annie Cordy, Yves Montand ja Louis Armstrong.
Bruno Coquatrix kuoli 68-vuotiaana vuonna 1979 ja hänet on haudattu Père-Lachaisen hautausmaalle Pariisiin. Hänen puolisonsa oli Paulette Coquatrix (1916→).