hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Archie Scott Brown
William Archibald Scott Brown eli Archie Scott Brown (13. toukokuuta 1927 Paisley, Renfrewshire, Skotlanti – 19. toukokuuta 1958 Heusy, Verviers, Belgia) oli brittiläinen rata-auto- ja Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui yhteen Formula 1 -osakilpailuun kaudella 1956, Britannian GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa eikä saavuttanut pisteitä. Hän yritti myös saman kauden viimeiseen kilpailuun, Italian GP:hen, muttei päässyt, koska hänen ajolupansa loppui.
Archie Scott Brown sai kuolettavat vammat Spa-Francorchampsin rata-autokilpailussa vuonna 1958. Hän kuoli sairaalassa seuraavana päivänä, alle viikko 31-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen.
Consumed by Your Poison
Consumed by Your Poison kanadalaisen deathcore-yhtye Despised Iconin esikoisalbumi, joka julkaistiin 2. lokakuuta 2002. Albumi uudelleenjulkaistiin 4. huhtikuuta 2006 levymerkillä Century Media Records.
Gesterbyn koulu
Gesterbyn koulu on Kirkkonummella Gesterbyn kunnanosassa sijaitseva peruskoulu. Koulussa annetaan opetusta luokka-asteille 1–6. Oppilaita koulussa on noin 450 ja opettajia noin 25. Koulussa on kielikylpyopetusta. Rehtorina toimii Raija Vahasalo.
Panagiótis Vasilópoulos
Panagiótis ”Pános” Vasilópoulos (, s. 8. helmikuuta 1984 Maroúsi) on kreikkalainen koripalloilija.
Ennen pääsarjauraansa Vasilópoulos pelasi "Iraklis Pyrgoun" joukkueessa Kreikan neljänneksi korkeimmalla tasolla.
Vasilópoulos meni PAOK Thessalonikin juniorijoukkueisiin ja pelasi niissä aina vuoteen 2001 saakka, jolloin hänet nostettiin edustusjoukkueeseen. Hän lähti seurasta vuonna 2005 ja liittyi Olympiakosin joukkueeseen. Joukkueen mukana hän pääsi pelaamaan Euroliiga, mutta hänen harmikseen hän ei aluksi päässyt pelaamaan omassa pelipaikassaan nuoressa joukkueessa, joka haittoi hänen kehittymistään. Vuonna 2008 Vasilópoulos solmi Olympiakosin kanssa neljän vuoden jatkosopimuksen. Kaudella 2008–2009 hänen riesanaan olivat useat loukkaantumiset, jotka pitivät hänet poissa lukuisista Euroliiga-otteluista.
Kreikan juniorimaajoukkueissa Vasilópoulos edusti alle 18-vuotiaita, 20-vuotiaita sekä 21-vuotiaita. Alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa 2002 hän voitti hopeaa ja vuoden 2003 alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa hän voitti myös hopeaa.
Aikuisten maajoukkueen kanssa hän voitti kultaa EM-kisoissa 2005 sekä hopeaa vuoden 2006 MM-kisoissa.
Anni Hautala
Anni Hautala (o.s. Henttu, s. 17. huhtikuuta 1982) on suomalainen radio- ja tv-juontaja.
Hän on juontanut Radio Suomipopilla "Aamulypsy"-ohjelmaa vuosina 2006–2009 sekä uudelleen vuodesta 2013 alkaen.
Hautala toimi "Aamulypsyn" ensimmäisenä juontajana yhdessä Jaajo Linnonmaan kanssa ennen jäämistään äitiyslomalle heinäkuussa 2009. Hän palasi radioaalloille vuoden 2011 alussa Arttu Harkin kanssa Radio Suomipopin "Valtakunnan viralliseen iltapäivään".
Vuosina 2011 ja 2012 Hautala oli The Voicen "Heräämön" aamujuontajana yhdessä Niko Kivelän, Teemu Vesterisen, Sami Hedbergin, Suvi Hartlinin ja Juha Västin kanssa. Tammikuussa 2013 Hautala palasi Radio Suomipopin "Aamulypsyn" juontajaksi yhdessä Jaajo Linnonmaan, Juha Perälän ja Juha Vuorisen kanssa.
Hautala on juontanut Nelosella "Kielletty rakkaus"-, "Kadonneen jäljillä"- ja "Kaikki vastaan 1" -televisio-ohjelmia. Syksyllä 2017 hän juonsi Juuso Mäkilähteen kanssa Idolsin kahdeksatta kautta.
Lisäksi Anni Hautala toimi ääninäyttelijänä sivuroolissa "Angry Birds -elokuvassa" sekä näyttelijänä elokuvassa "Luokkakokous 2 – Polttarit".
Hautala elää Helsingissä avoliitossa stand-up koomikko Niko Kivelän kanssa. Hautalalla on aiemmasta suhteestaan vuonna 2009 syntynyt poika.
Donald McAlpine
Donald McAlpine (s. 1934, Quandialla, Australia) on australialainen elokuvaaja, joka on ollut kuvaamassa useita tunnettuja elokuvia ja oli myös Oscar-ehdokkaana kuvauksestaan Baz Luhrmanin elokuvassa "Moulin Rouge!" vuonna 2001. Luhrmanin ohella McAlpine on kuvannut myös monia Bruce Beresfordin ja Chris Columbusin elokuvia.
Jurassic Rock
Jurassic Rock on Mikkelissä vuosittain järjestettävä musiikkifestivaali. Ensimmäinen Jurassic Rock järjestettiin vuonna 2007. Festivaali on pääosin kaksipäiväinen, kolmipäiväisenä sitä juhlittiin, kun festivaali sijaitsi viimeisen kerran Visulahdessa vuonna 2013. Festivaalia järjestettiin Visulahdessa samalla paikalla kuin vuosina 1987–1990 pidetty Dinosaurock vuosina 2007-2013. Vuonna 2014 Jurassic Rock muutti Mikkelin Kenkäveroon, lähemmäksi keskustaa.
Vuonna 2009 Jurassic Rockissa oli yhteensä 13 000 kävijää, perjantaina 6 000 ja lauantaina 7 000.
Vuodesta 2014 Jurassic-viikonlopun sunnuntaina on järjestetty myös koko perheelle suunnattu tapahtuma Jurassic Piknik. Vuonna 2014 tapahtumassa esiintyivät Vesa-Matti Loiri ja Samuli Edelmann. Vuonna 2015 tapahtumassa esiintyivät Jari Sillanpää ja Antti Tuisku. Vuonna 2016 tapahtuma järjestettiin jo kolmatta kertaa ja siellä esiintyvät Kake Randelin, Virve Rosti, Freeman & Menneisyyden Vangit ja Jean S. ft. Eini & Meiju Suvas.
Karakalpakit
Karakalpakit (karakalpakiksi "qaraqalpaqlar") ovat Uzbekistaniin kuuluvassa Karakalpakiassa asuva turkkilaista karakalpakin kieltä puhuva kansa.
Karakalpakian lisäksi karakalpakkeja asuu Uzbekistanin Ferganan ja Horezmin alueilla, Turkmenistanissa, Kazakstanissa ja Afganistanissa. Vuonna 1989 entisessä Neuvostoliitossa oli 423 500 karakalpakkia, joista 389 100 asui Karakalpakiassa. Afganistanissa karakalpakkeja arvioidaan olevan noin 5 000 henkeä. Karakalpakin lisäksi he puhuvat uzbekkia, venäjää ja Afganistanissa daria. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.
Karakalpakkien varhaisimpia esi-isiä ovat Araljärven eteläpuolella 600–100-luvuilla eaa. asuneet sakit, joihin 500–700-luvuilla sekoittui turkkilaisia heimoja. Kansan muodostumiseen osallistuivat 700–900-luvuilla petšenegit ja oguusit, myöhemmin kiptšakit ja 1300–1400-luvuilla nogait. Karakalpakit mainitaan keskiaasialaisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1500-luvun lopussa. 1700-luvun puoliväliin saakka he asuivat Syrdarjan keski- ja alajuoksulla. Myöhemmin suurin osa siirtyi Syrdarjan läntisen laskujoen Žanadarjan varrelle. Vuonna 1811 karakalpakit liitettiin Hivan kaanikuntaan ja heidät siirrettiin Amudarjan suistoon. Vuodesta 1873 lähtien Amudarjan länsipuolinen alue kuului Venäjään. Yhteiskuntajärjestys perustui feodalismiin sekä patriarkaalisiin heimo- ja sukuyhteisöihin. Vuonna 1925 perustettiin Karakalpakian autonominen alue, josta vuonna 1932 tuli Uzbekistaniin kuuluva autonominen tasavalta.
Perinteisiä elinkeinoja ovat puolipaimentolaisuuteen perustuva karjanhoito, keinokasteluviljely ja kalastus. Asumuksina toimivat jurtta ja savitiilitalot. Miehet pitivät mustia lammaslakkeja, joihin kansan nimitys pohjautuu. Ruokavalion perustana olivat jauhot ja suurimot, maitotuotteet ja paistettu kala. Rikas suullinen kansanperinne käsittää eeppisiä sankarirunoja, lyyrisiä ja riittilauluja, satuja ja legendoja.
Alexandre Aja
Alexandre Aja (oik. Alexandre Jouan-Arcady; s. 7. elokuuta 1978, Pariisi, Ranska) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Aja nousi kansainväliseen kuuluisuuteen kauhuelokuvan "Haute tension" ansiosta vuonna 2003. Elokuvan jälkeen hän siirtyi työskentelemään Yhdysvaltoihin, ja hän oli tekemässä muun muassa elokuvaa "Hills Have Eyes". Hän työskenteli muun muassa 3D-kauhuelokuva "Piranha 3D:n" (2010) ohjaajana, käsikirjoittajana ja tuottajana.
Alexandren salanimi Aja muodostuu hänen nimikirjaimistaan.
Skeletons in the Closet
Skeletons in the Closet tarkoittaa seuraavia asioita:
Karakitain valtakunta
Karakitain valtakunta oli kitaanien perustama feodaalinen valtio Keski-Aasiassa noin 1140–1213.
Valtakunnan perustaja oli Kiinaa hallinneeseen kitaanidynastiaan kuulunut Jelyi Daši, joka džurtšeneille vuonna 1125 kärsityn tappion jälkeen valloitti Turkestanin sinne aikaisemmin asettuneiden mongolinsukuisten kitaanien avulla. Karakitain eli ”mustien kitaanien” valtakunta käsitti Amudarjalta ja Balhašjärveltä Kunlunille ja Beišanvuoristoon ulottuvan alueen. Karakitait viettivät paimentolaiselämää Talas- ja Tšujokien laaksoissa, mutta eivät verotusta lukuun ottamatta juurikaan puuttuneet alueen muiden kansojen elämään. Pääkaupunkina toimi Balasagun nykyisen Tokmakin lähellä.
Vuonna 1211 mongoleja paenneet naimaanit vangitsivat Karakitain hallitsijan. Tšingis-kaani valloitti alueen vuonna 1218. Karakitait sulautuivat alueen turkkilaisiin kansoihin.
Euroopan lääkevirasto
Euroopan lääkevirasto eli European Medicines Agency eli EMA on lääkevalmisteiden arviointiin perustettu virasto. Vuosina 1995–2004 siitä käytettiin nimeä The European Agency for the Evaluation of Medicinal Products. Viraston toiminnan rahoituksesta vastaavat Euroopan unioni ja lääketeollisuus sekä epäsuorasti myös jäsenmaat. Se perustettiin harmonisoimaan jäsenmaiden kansallisten valvontaelinten toiminta mutta ei korvaamaan niitä.
Virasto vastaa lääkevalmisteiden myyntilupahakemusten tieteellisestä arvioinnista. Virasto sijaitsee Lontoon Canary Wharfissa, ja sen johdossa on professori Guido Rasi (11/2015–). Melko lähellä EMA:a Canary Wharfissa toimii myös Euroopan pankkiviranomainen (EBA), joka toinen EU:n erillisvirasto. Marraskuussa 2017 EU:n jäsenmaat päättivät, että virasto siiretään Britannian EU-eron vuoksi Amsterdamiin.
Bolgaarin kieli
Bolgaarin kieli on muinaisten bolgaarien puhuma turkkilainen kieli, joka tunnetaan lähinnä henkilö- ja paikannimien, lainasanojen sekä lyhyiden piirto- ja hautakirjoituksien perusteella.
Asovanmeren ympärillä asuneiden bolgaarien muodostama heimoliitto, "Suur-Bolgaria", hajosi 600-luvun puolivälissä. Sen jälkeen tunnetaan kaksi bolgaariryhmää: Volgan keskijuoksulla ja Kaman alajuoksulla asuneet volganbolgaarit sekä tonavanbolgaarit, jotka 800-luvulla sulautuivat nykyisiin slaavilaista bulgarian kieltä puhuviin bulgarialaisiin.
Bolgaari jakautuu kolmeen kielimuotoon:
Bolgaari kuuluu turkkilaisten kielten bolgaarilaiseen ryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat muinainen kasaari sekä nykykielistä tšuvassi. Bolgaarivaikutusta on havaittavissa myös kiptšakkilaiseen ryhmään kuuluvissa tataarissa ja baškiirissa.
The Healing Process
The Healing Process on kanadalaisen deathcoreyhtye Despised Iconin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 5. huhtikuuta 2005.
Harmaapäälokki
Harmaapäälokki ("Larus cirrocephalus") on eteläisen pallonpuoliskon lokkilintu.
Linnun pituus on 39–42 cm, siipien kärkiväli 100–115 cm ja paino 255–360 g. Se on hieman naurulokkia kookkaampi mutta kalalokkia pienempi, ja on olemukseltaan suuresti kaitanokkalokkia muistuttava. Aikuisen linnun pää on vaaleanharmaa, koivet ja nokka tummanpunaiset, selkäpuoli harmaa ja vatsapuoli, pyrstö sekä niska valkoiset. Siipisulat ovat mustat valkoisin kärkitäplin. Sukupuolet ovat saman näköisiä.
Harmaapäälokki elää kahdella mantereella: nimialalaji "cirrocephalus" Etelä-Amerikassa Argentiinan, Brasilian, Paraguayn ja Perun kosteikoissa, alalaji "poiocephalus" laikuittain Afrikassa muun muassa Mauritaniassa, Tshadjärvellä, Keniassa, Sambiassa ja Etelä-Afrikassa. Maailmanlaajuisesti lajin elinympäristön ala on arvioitu 1–10 miljoonaksi neliökilometriksi ja populaatiokoko 240 000–440 000 yksilöksi. Pesimäajan ulkopuolella harmaapäälokit vaeltelevat laajalti.
Harmaapäälokit elävät lisääntymisaikana monenlaisilla kosteikoilla niin järvien, jokien kuin meren rannoilla saarissa, lahdekkeissa, lammikoissa ja niemissä.
Pesä on joko avoimesti maassa tai kelluvien kasvien varassa. Munia on tavallisesti kaksi tai kolme. Pesii vain kerran kesän aikana. Molemmat emot huolehtivat poikasista.
Lajin dieetti käsittää kaloja ja pieniä vedessä tai mudassa eläviä selkärangattomia. Syö myös kuolleita kaloja.
Luettelo televisiosarjan Babylon 5 jaksoista
"Babylon 5" on yhdysvaltalainen science fiction -draamasarja, jonka on luonut J. Michael Straczynski.
"Babylon 5: The Lost Tales" () on suoraan DVD:lle julkaistu tuotanto. DVD sisältää kaksi jaksoa, joista kumpikin keskittyy yhteen sarjan hahmoon.
Oliivimesikot
Oliivimesikot ("Timeliopsis") on mesikkojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Oliivimesikkojen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia).
Omri Casspi
Omri Casspi (; s. 22. kesäkuuta 1988 Holon) on israelilainen koripalloilija, joka on pelannut NBA:ssa vuodesta 2009 lähtien. Hän edustaa kaudella 2018–2019 Memphis Grizzliesiä.
Casspi aloitti pelaamisen Hapoel Holonin juniorijoukkueissa, joissa hän pelasi aina vuoteen 2005 saakka. Hän siirtyi ammattilaiseksi Maccabi Tel Aviviin, jonka paidassa hän voitti heti Israelin mestaruuden. Casspi ei ollut vielä aivan valmis koviin peleihin Maccabissa, jonka takia hänet myytiin Hapoel Galil Elyoniin lainalle. Yhden kauden jälkeen hän teki paluun Maccabiin.
Casspin oli alun perin tarkoitus osallistua , mutta hän ei saanut varmuutta siitä, että hänet valittaisiin ensimmäisellä kierroksella, jolloin hän päätti vetäytyä koko varaustilaisuudesta. hän kuitenkin osallistui, jossa Sacramento Kings varasi hänet numerolla 23. Samalla hänestä tuli ensimmäinen israelilainen pelaaja, joka on varattu NBA:han ensimmäisella kierroksella. Heinäkuussa 2009 Casspi siirtyi Sacramentoon. Hän edusti seuraa kahden kauden ajan, jonka jälkeen hänet kaupattiin Cleveland Cavaliersille. Casspi pelasi seurassa kesään 2013 asti, jolloin hän teki Houston Rocketsin kanssa monivuotisen sopimuksen. Vuonna 2014 hän siirtyi Sacramento Kingsiin. Heinäkuussa 2015 Casspi ja Kings tekivät kaksivuotisen ja kuuden miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Kevätkaudella 2017 Casspi pelasi hetken aikaa New Orleans Pelicansissa ja Minnesota Timberwolvesissa. Kesällä 2017 hän siirtyi Golden State Warriorsiin.
Heinäkuussa 2018 Casspi teki sopimuksen Memphis Grizzliesin kanssa.
Casspi kuului maansa alle 16-vuotiaiden, 18-vuotiaiden ja 20-vuotiaiden maajoukkueisiin. Vuodesta 2008 lähtien hän on kuulunut myös Israelin koripallomaajoukkueeseen.
Sopiva nuori mies
Sopiva nuori mies () on intialaisen Vikram Sethin romaani vuodelta 1993. Teoksen päähenkilö on kapinallinen tytär Lata, jolle äiti etsii aviomiestä. Teos päättyy vuoteen 1952. Se kertoo Intian perinteistä ja maan poliittisista ja uskonnollisista myllerryksistä itsenäistymisen vanavedessä. Romaani sisältää kokonaiset 591 552 sanaa ja on näin ollen 13. pisin romaani. Seth on suunnittelemassa teokselle jatko-osaa "Sopiva nuori nainen", jonka ilmestymisajankohdaksi hän on ajatellut vuotta 2013.
USS John C. Stennis (CVN-74)
USS John C. Stennis (CVN-74) on Yhdysvaltain laivaston Nimitz-luokan lentotukialus, joka on nimetty 41 vuotta Mississipin osavaltion senaattorina olleen John C. Stenniksen mukaan.
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding Companyltä Newport Newsistä Virginiasta. Sen köli laskettiin 13. maaliskuuta 1991 ja alus laskettiin vesille 11. marraskuuta 1993 kumminaan John C. Stennisin tytär Margaret Stennis-Womble ja tilaisuuden pääpuhujana varapresidentti Albert Gore. Alus otettiin palvelukseen 9. joulukuuta 1995 ensimmäisenä päällikönään Robert C. Klosterman.
Alus vastaanotti ensimmäisen lentokoneen F-14B:n laskuun 18. tammikuuta 1996. Alukselle tehtiin laivaston historian ensimmäinen F/A-18E/F -koneen laskeutuminen lentotukialukselle 18. tammikuuta 1997. Aluksella palveli koeajojen aikana Tukialuslennosto 8 ja kesäkuusta 1996 alkaen Tukialuslennosto 20 (Reservi), joka poistui lyhyen aikaa aluksella koulutusta saatuaan. Aluksen vakinaiseksi lennostoksi oli suunniteltu Tukialuslennosto 7.
Alus lähti 26. helmikuuta 1998 Norfolkista ensimmäiselle partiomatkalleen ja samalla sen kotisatamaksi määrättiin San Diego. Alus läpäisi Gibraltarinsalmen 3. maaliskuuta ja se saapui Punaisellemerelle 7. maaliskuuta kuljettuaan Suezinkanavan läpi. Se saapui 11. maaliskuuta Arabianlahdelle liittyen operaatio Southern Watchiin koottuun laivasto-osastoon.
"John C. Stennis" on Tukialustaisteluosasto 3:n johtoalus. Taisteluosaston muita aluksia ovat:Alus palasi 3. toukokuuta 2013 Bremertoniin oltuaan merellä kahdeksan kuukautta. Alus siirrettiin 27. kesäkuuta Puget Soundin laivastontelakan kuivatelakalle numero 6 neljäksitoista kuukaudeksi huoltoon.
Mestarit (elokuva)
Mestarit (videona nimillä Champions – Mestarit ja Mestarit – kiekkokaukalon kauhut, "The Mighty Ducks") on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut Walt Disney Picturesin elokuva. Elokuvan aiheena on jääkiekko, ja sen mukaan nimettiin myöhemmin NHL-joukkue Mighty Ducks of Anaheim. Elokuva on saanut kaksi jatko osaa, "Mestarit 2" (1994) ja "Mestarit 3" (1996). Elokuvien jälkeen tehtiin vielä animaatiosarja "Mestarit", jota esitettiin 1996–1997.
Gordon Bombay (Estevez) on uransa huipulla oleva puolustusasianajaja, joka vapauttaa työkseen syyttettyjä, usein jopa syyllisiä, rankalta tuomiolta. Moraalia hän ei tunne, vaan raha on tärkeintä. Gordon ei pidä jääkiekosta saatikka lapsista, mutta viinasta kyllä. Hän käryää usein rattijuopumuksista ja joutuu yhdyskuntapalveluun. Hän joutuu palaamaan vanhaan kotikaupunkiinsa valmentamaan hyljeksittyä lasten jääkiekkojoukkuetta. Pian alkaa kiekkopeli sujua ja myös Gordon alkaa nauttia elämästä.
Tasismi
Tasismi on informalismin sukuinen abstrakti taidesuuntaus tai suorastaan informalismin rinnakkaistermi. Tasisteiksi sanotaan usein samoja taiteilijoita kuin informalisteiksikin. Erona on se, että tasismissa painotettiin taiteilijan fyysistä ilmaisua, joka haluttiin siirtää maalauskankaalle mahdollisimman suoraan.
Sana 'tasismi' tulee ranskan kielen sanasta "tache", joka tarkoittaa läikkää tai tahraa.
Tasismi-termiä alettiin käyttää abstraktin ekspressionismin eurooppalaisesta muunnoksesta Ranskassa 1950-luvun alussa.
Tasismi saattoi olla väriläikkien spontaanista levittämistä kankaalle esimerkiksi taiteilijan tunne-elämän suorina eleinä. Läikät voivat olla myös abstraktiota ilman yhteyttä tunnetulkintoihin.
Tasismissa oli samoja piirteitä kuin lyyrisessä abstraktiossa tai amerikkalaisessa toimintamaalauksessa (action painting), jota kutsutaan myös roiskemaalaukseksi. Tasismissa voi olla myös kalligrafista sävyä.
Tasisteiksi eli läikkätaiteilijoiksi nimitettiin myös impressionisteja vuonna 1899. Samoin ja pointillismia ja fauvismia sanottiin halveksivasti läikkätaiteeksi eli tasismiksi.
Pentti Niinivuori
Pentti Valdemar Niinivuori (27. elokuuta 1931 Forssa – 5. heinäkuuta 1988 Forssa) oli suomalainen nyrkkeilijä.
"Isi" Niinivuori edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Helsingissä 1952 hän hävisi 57-kiloisten sarjassa ensimmäisessä ottelussaan Italian Sergio Caprarille pistein 1–2 ja Melbournessa 1956 60-kiloisten sarjassa ensimmäisellä kierroksella Puolan Zygmunt Milewskille pistein 0–3.
Niinivuori saavutti vuonna 1953 Varsovan EM-kilpailuissa pronssia 60 kilogramman sarjassa. Hän voitti jugoslavialaisen Stefanovicin pistein 2–1 ja tyrmäsi kolmannessa erässä italialaisen Giacomo di Jasion. Välierissä hän hävisi unkarilaiselle István Juhászille pistein 0–3. Samana vuonna Niinivuori oli Euroopan edustaja USA–Eurooppa-ottelussa, jossa Eurooppaa edustivat Neuvostoliiton johtaman blokin ulkopuoliset eurooppalaisnyrkkeilijät. Ottelut käytiin kesäkuussa 1953 Chicagossa ja St. Louisissa, ja niissä Niinivuori otti molemmissa otteluissa pistevoitot. Vuoden 1955 EM-kilpailuihin Niinivuori ei päässyt liittoriitojen vuoksi. Vuonna 1957 Prahan EM-kilpailuissa hän voitti 63,5-kiloisten ensimmäisellä kierroksella bulgarialaisen Alex Mitzevin pistein 3–0, mutta hävisi toisessa ottelussaan brittiläiselle David Stonelle pistein 0–3.
Vuonna 1955 Niinivuori voitti Pohjoismaiden mestaruuden. Vuoden 1957 PM-kisoissa hän saavutti hopeaa ja vuonna 1959 pronssia.
Seuratasolla Niinivuori edusti Forssan Alkua. Hän voitti Suomen mestaruuden 60 kilogramman sarjassa vuosina 1953–1955 sekä 67-kiloisissa vuonna 1959. Hän voitti kahdeksan TUL:n mestaruutta vuosina 1951–1958.
Ivar Malmikoski
Ivar (Iivari) Mikael Malmikoski (2. toukokuuta 1927 Turku – 25. tammikuuta 2010) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Malmikoski edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa. Hän hävisi 67-kiloisten sarjan ensimmäisellä kierroksella Tanskan Victor Jørgensenille tuomariäänin 1–2. Vuonna 1955 hän saavutti Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hopeaa 75 kilogramman sarjassa.
Seuratasolla Malmikoski edusti Turun Urheiluliittoa ja Turun Jyryä. Hän voitti Suomen mestaruuden 67 kilogramman sarjassa vuosina 1951 ja 1952. Hän voitti Nyrkkeilyliiton mestaruuden vuonna 1954 sekä TUL:n mestaruuden vuosina 1952–1954.
Pentti Kontula
Pentti Olavi Kontula (4. syyskuuta 1930 Lohja – 13. kesäkuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä.
"Pena" Kontula edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa. Hän voitti 71-kiloisten sarjan ensimmäisellä kierroksella romanialaisen Naescu Serbun tuomariäänin 3–0 mutta hävisi toisessa ottelussaan bulgarialaiselle Petar Spassofille äänin 0–3.
Seuratasolla Kontula edusti huippuvuosinaan Helsingin Työväen Nyrkkeilijöitä. Hän voitti Suomen mestaruuden 75 kilogramman sarjassa vuosina 1954 ja 1955 sekä saavutti 71-kiloisissa SM-hopeaa vuonna 1951 ja SM-pronssia vuonna 1952. Hän voitti TUL:n mestaruuden 71-kiloisissa vuosina 1953 ja 75-kiloisissa vuonna 1955.
Börje Grönroos
Börje Johannes Grönroos (s. 13. tammikuuta 1929 Helsinki – 17. joulukuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä ja yleisurheilija.
Grönroos edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisten nyrkkeilykilpailuissa. Hän hävisi 75-kiloisten sarjan ensimmäisellä kierroksella ruotsalaiselle Stig Sjölinille tuomariäänin 0–3 Luzernin EM-kilpailuissa 1959 hän voitti 75 kilogramman sarjan ensimmäisessä ottelussaan tanskalaisen Achton Mikkelsenin pistein 3–2 mutta hävisi seuraavassa ottelussaan Neuvostoliiton Gennadi Šatkoville pistein 0–5. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Grönroos saavutti hopeaa vuonna 1955.
Seuratasolla Grönroos edusti nyrkkeilijänä Helsingin Voimailijoita. Hän voitti Suomen mestaruuden 75 kilogramman sarjassa vuosina 1952 ja 1959.
Yleisurheilijana Grönroos edusti Idrottsklubben -32:ta ja saavutti viestijuoksussa neljä SM-mitalia: pronssia 4 × 800 metrillä vuonna 1953, hopeaa 4 × 800 metrillä vuonna 1954 sekä pronssia 4 × 400 metrillä ja 4 × 800 metrillä vuonna 1955. Hänen ennätyksensä 800 metrin juoksussa oli 1.53,8 vuodelta 1955.
Börje Karvonen
Börje Karl Verner Karvonen (14. syyskuuta 1938 Helsinki – 7. maaliskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Seuratasolla Karvonen edusti Tapanilan Erää ja Malmin Ponnistajia. Karvosen nyrkkeilyuran huippuvuodet nähtiin 1960-luvulla. Vuonna 1966 hänet valittiin vuoden nyrkkeilijäksi Suomessa. Hän voitti Suomen mestaruuden 54 kilogramman sarjassa vuosina 1960–1965 ja 1967 sekä 57-kiloisissa vuonna 1966. Hän oli ensimmäinen kahdeksana peräkkäisenä vuonna Suomen mestaruuden voittanut nyrkkeilijä. Karvonen on Suomen Nyrkkeilyliiton suurmestari.
Kansainvälisissä kehissä Karvonen otteli nyrkkeilymaaotteluissa Suomen väreissä 31 kertaa. Häntä pidettiin 60-luvulla "varmana ottelupisteen tuojana". Maaotteluista voittoja kertyi kaikkiaan 23. Tappioita tuli kaikkiaan kahdeksan, joista viisi jakautunein tuomariäänin. Karvonen valittiin Pohjoismaiden parhaaksi boksaajaksi vuosina 1963 ja 1965.
Karvonen edusti Suomea olympialaisissa kahdesti, Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964. Molemmilla kerroilla Karvosen ottelut päättyivät avauskierroksella. Karvonen menetti olympiakarsinnoissa paikan Paavo Roiniselle sarjaan 54 kg. Niinpä hän laihdutti itsensä sarjan 51 kg olympiaedustajaksi. Roomassa hän hävisi avauskierroksella burmalaisottelijalle jaetuin äänin. Tokiossa filippiiniläinen Arnulfo Torrevillas aiheutti Karvoselle koko uran ainoan tyrmäystappion.
Karvonen edusti Suomea kolme kertaa EM-kisoissa eli vuosina 1963 Moskovassa, 1965 Itä-Berliinissä ja 1967 Roomassa. Vuoden 1963 kisoissa Karvonen koki pistetappion Jugoslavian Branislav Petricille, joka pääsi kisoissa loppuotteluun. Vuoden 1965 EM-kisoissa Karvonen koki jälleen pistetappion sittemmin pronssia saavuttaneelle Länsi-Saksan Horst Rascherille. Kolmansissa EM-kisoissaan 1967 Karvonen koki jälleen 1. kierroksen pistetappion. Tällä kertaa vastustaja oli pronssille edennyt Bulgarian Nikolai Savov.
Karvonen päätti aktiiviuransa vuoteen 1967. Siviiliammatiltaan Karvonen oli palomies. Hän ei juuri ollut julkisuudessa enää nyrkkeilyuran päätyttyä. Siviiliuransa Karvonen teki Helsingin Palolaitoksen palveluksessa: ensin Käpylässä ja myöhemmin Haagassa. Eläkkeelle hän jäi muistisairauden takia hieman alle 50-vuotiaana. Viimeiset vuotensa Karvonen vietti Antinkodissa Helsingissä.
Börje Karvosen puoliso Hely Karvonen (o.s. Siivonen) voitti lentopallon Suomen mestaruuden vuosina 1959 ja 1961.
Väinö Järvenpää
Väinö Kalevi Järvenpää (s. 25. syyskuuta 1933 Ii) on entinen suomalainen nyrkkeilijä.
"Väiski" Järvenpää edusti Suomea Rooman 1960 olympialaisissa ja hävisi 60-kiloisten sarjan ensimmäisellä kierroksella romanialaiselle Josif Mihalicille tuomariäänin 2–3. Luzernin EM-kilpailuissa 1959 hän voitti 63,5 kilogramman sarjassa ensimmäisessä ottelussaan belgialaisen Andre Billietin pistein 5–0 mutta hävisi toisessa ottelussaan itävaltalaiselle Rupert Königille pistein 1–4 ja päätyi sijoille 5–8. Belgradin EM-kilpailuissa 1961 hän voitti tšekkoslovakialaisen Ladislaw Reczeyn pistein 5–0 mutta hävisi ranskalaiselle Paul Cosentinolle pistein 1–4 ja sijoittui jälleen sijoille 5–8.
Järvenpää voitti Pohjoismaiden mestaruuden 63,5-kiloisten sarjassa vuonna 1959.
Seuratasolla Järvenpää edusti huippuvuosinaan Kokkolan Jymyä, johon kuuluivat myös kaksi muuta tuon ajan maajoukkuenyrkkeilijää, Olli Mäki ja Paavo Roininen. Lisäksi hän edusti Reisjärven Pilkettä, Iin Yritystä ja Oulun Pyrintöä. Järvenpää voitti Suomen mestaruuden 63,5 kilogramman sarjassa vuosina 1959 ja 1961. Hän saavutti SM-hopeaa 60-kiloisissa vuosina 1955 ja 1958. Hän voitti neljä TUL:n mestaruutta.
Väinö Järvenpään veljenpoika Hannu Järvenpää menestyi jääkiekkoilijana.
Paavo Roininen
Paavo Henno Roininen (s. 24. heinäkuuta 1935 Utajärvi) on suomalainen nyrkkeilijä.
”Pivo” Roininen edusti Suomea Rooman 1960 olympialaisissa ja hävisi 54-kiloisten sarjan ensimmäisellä kierroksella brittiläiselle Frankie Taylorille kehätuomarin keskeytyksellä ensimmäisessä erässä. Luzernin EM-kilpailuissa 1959 hän hävisi ensimmäisessä ottelussaan italialaiselle Primo Zamparinille tuomariäänin 0–3. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1961 ja saavutti PM-hopeaa vuonna 1959.
Seuratasolla Roininen edusti Kokkolan Jymyä, johon kuuluivat myös kaksi muuta tuon ajan maajoukkuenyrkkeilijää, Olli Mäki ja Väinö Järvenpää. Hän voitti Suomen mestaruuden 51 kilogramman sarjassa vuonna 1958, 54-kiloisissa vuonna 1959 sekä 61-kiloisissa vuonna 1961. Hän saavutti SM-pronssia 51-kiloisissa vuonna 1957. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1957 ja 1960.
Martti Lehtevä
Martti Alvari Lehtevä (s. 4. kesäkuuta 1931 Helsinki) on suomalainen nyrkkeilijä.
Lehtevä oli Suomen nyrkkeilyjoukkueen varamies Helsingin 1952 olympialaisissa. Hän hävisi Rooman 1960 olympialaisissa 63,5-kiloisten sarjan ensimmäisellä kierroksella eteläafrikkalaiselle William Ludickille tuomariäänin 0–5. Luzernin EM-kilpailuissa 1959 hän hävisi ensimmäisessä ottelussaan tanskalaiselle Benny Nielsenille tuomariäänin 0–5. Hän saavutti Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 1955.
Seuratasolla Lehtevä edusti Helsingin Tarmoa. Hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1958. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1952–1955.
Viljo Aho
Viljo Johannes Aho (2. marraskuuta 1932 Kanneljärvi – 23. helmikuuta 2013 Sysmä) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Aho edusti Suomea Rooman 1960 olympialaisissa 67-kiloisten sarjassa. Hän voitti ensimmäisessä ottelussaan marokkolaisen Mehmed Atmanin tuomariäänin 4–1 mutta hävisi sitten espanjalaiselle Navarro Morenolle pistein 0–5 ja karsiutui jatkosta. Hän saavutti Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 1957.
Seuratasolla Aho edusti Sysmän Sisua ja Lahden Ahkeraa. Hän voitti Suomen mestaruuden 71-kiloisten sarjassa vuonna 1961. SM-hopeaa hän saavutti vuonna 1960 ja SM-pronssia vuonna 1957.
Viljo Ahon veli Matti Aho kuului myös Rooman 1960 olympialaisten nyrkkeilyjoukkueeseen.
Matti Aho (nyrkkeilijä)
Matti Olavi Aho (29. toukokuuta 1934 Kanneljärvi – 23. helmikuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Aho edusti Suomea Rooman 1960 olympialaisissa 81-kiloisten sarjassa eli raskaassa keskisarjassa. Hän voitti ensimmäisessä ottelussaan irlantilaisen Colm McCoyn tuomariäänin 5–0 mutta hävisi sitten bulgarialaiselle Petar Spassoffille pistein 0–5 ja karsiutui jatkosta. Hän saavutti Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 1961.
Seuratasolla Aho edusti Sysmän Sisua, Viipurin Nyrkkeilijöitä ja Helsingin Poliisi-Voimailijoita. Hän voitti Suomen mestaruuden raskaassa keskisarjassa vuosina 1956, 1958 ja 1960 sekä raskaassa sarjassa vuosina 1957 ja 1961.
Matti Ahon veli Viljo Aho kuului myös Rooman 1960 olympialaisten nyrkkeilyjoukkueeseen.
Niemelä
Niemelä on suomalainen sukunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Ei kieltoja
Ei kieltoja ("The House of Yes") on Mark Watersin ohjaama draamakomedia vuodelta 1997. Elokuvassa näyttelevät Parker Posey, Josh Hamilton ja Tori Spelling.
Carlton Barrett
Carlton ”Carly” Barrett (17. joulukuuta 1950 Kingston, Jamaika – 17. huhtikuuta 1987 Kingston, Jamaika) oli vaikutusvaltainen reggaerumpali. Hän liittyi vuonna 1970 veljensä Astonin kanssa Bob Marleyn The Wailers -yhtyeeseen. Hänet murhattiin ampumalla kaksi kertaan päähän kotimatkallaan Jamaikassa pitkäperjantaina 17. huhtikuuta 1987. Carltonin murhasta syytettyinä pidätettiin pian hänen vaimonsa Albertine, tämän rakastaja, taksikuljettaja Glenroy Carter sekä toinen mies nimeltä Junior Neil. Albertine ja Carter saivat seitsemän vuoden vankeustuomion.
Valle Resko
Valle Aleksander Resko (alk. Valfrid Aleksander Resch, 3. kesäkuuta 1910 Uusikirkko – 2. elokuuta 1988 Lahti) oli suomalainen nyrkkeilijä, pesäpalloilija ja urheilujohtaja.
Valle Resko edusti Suomea kaksissa olympialaisissa.Amsterdamissa 1928 hän hävisi 61,2-kiloisten sarjassa ensimmäisellä kierroksella argentiinalaiselle Pascual Buonfigliolle pistein 0–3 ja Lontoossa 1948 73-kiloisten sarjassa ensimmäisellä kierroksella unkarilaiselle László Pappille tyrmäyksellä toisessa erässä; Papp voitti lopulta kultaa. Budapestin EM-kilpailuissa 1930 Resko, silloiselta nimeltään Resch, hävisi ensimmäisessä ottelussaan sittemmin kultaa voittaneelle Saksan Josef Besselmannille teknillisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Resko voitti neljä Suomen mestaruutta: kääpiösarjassa 16-vuotiaana vuonna 1927, kevyessä sarjassa vuosina 1929 ja 1934 sekä keskisarjassa vuonna 1937. Hän edusti seuratasolla Viipurin Voimailijoita ja Viipurin Nyrkkeilijöitä, joista jälkimmäistä hän oli perustamassa.
Resko pelasi myös pesäpalloa ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1933 Lahden Mailaveikkojen riveissä. Hän edusti myös Viipurin Pallonlyöjiä ja Havin Kiriä.
Resko toimi valmentajana jo vuosina 1929–1937. Nyrkkeilytuomarina ja juryn jäsenenä hän toimi vuosina 1934–1971 ja osallistui tässä toimessa vuosien 1952, 1960 ja 1964 olympialaisiin. Hän kehitti niin sanotut valkorystyskäsineet, jotka otettiin olympiatasolla käyttöön vuonna 1972. Hän oli Suomen Nyrkkeilyliiton varapuheenjohtaja vuosina 1939–1956 ja puheenjohtaja vuosina 1957–1971. Hän kuului kansainvälisen nyrkkeilyliiton (AIBA) hallitukseen vuosina 1957–1966. Suomen Valtakunnan Urheiluliiton hallituksessa hän istui 1949–1972.
Resko kirjoitti nyrkkeilyoppaat "Nyrkkeilytaito" (1931) ja "Nyrkkeily – reilu peli" (1947). Aaro Laine kirjoitti hänestä teoksen "Valle Resko, kappale Suomen nyrkkeilyn historiaa" (1944). Resko esiintyi vuoden 1952 olympialaisten kunniaksi ideoidussa elokuvassa "Jees, olympialaiset, sanoi Ryhmy".
Valle Reskon poika Anssi Resko oli 1960-luvulla Suomen parhaita ratamoottoripyöräilijöitä.
Roslagin mahonki
Roslagin mahonki on perinteinen, puun suojaamisessa käytetty läpikuultava pintakäsittelyaine. Roslagin mahonki valmistetaan tervasta ja keitetystä pellavaöljystä eli "vernissasta" ja puutärpätistä.
Suomessa Roslagenin mahonkia on käytetty puunsuojaukseen jo 1700-luvulta lähtien. Perinteisesti aineella on suojattu erityisesti veneitä ja rakennuksia. Perinteinen, Ruotsista omaksuttu sekoitussuhde on 1:1:1 tervaa, vernissaa ja puutärpättiä. Ohenteena käytetään tärpättiä, jonka on oltava puutärpättiä, sillä mineraalitärpätti tai lakkabensiini paakkunnuttaa tervan seoksessa.
Aineen oma väri on kuultava ruskea, mutta sitä voidaan sävyttää erilaisilla pigmenteillä. Kuultavuuden ansiosta puun omat syyt antavat pinnalle vaihtelua. Käsittely antaa puulle suojaavan pinnan kosteutta vastaan siten, että se myös hengittää eikä lahoa. Mikäli Roslagenin mahonkia halutaan saada peittävämmäksi tai sävyttää muilla kuin pigmenteillä, siihen voidaan sekoittaa pellavaoljy(vernissa)pohjaista maalia. Tällöin se muistuttaa "tervamaalia". Roslagenin mahonki voidaan valmistaa itse, mutta saatavilla on myös teollisesti valmistettuja tuotteita. Näihin on usein lisätty homeenestoaineita.
Aineen kuivumisaika on pitkä: pinta on sateenkestävä pinta alle vuorokaudessa, käsittelykuiva neljässä vuorokaudessa, mutta perusteellinen kuivuminen kestää kolmesta neljään viikkoa.
Propofoli
Propofoli (valmisteniminä mm. Propofol-Lipuro (Suomessa), Unifol ja Diprivan) on lyhytvaikutteinen lääkeaine, jota käytetään suonensisäisenä anestesia-aineena, joko yleisanestesiassa tai sen valmistelussa, jolloin se on rauhoittava. Propofolia käytetään usein tehohoidossa tajunnantason laskemiseen. Propofolin maksimivaste saavutetaan noin kahdessa minuutissa aineen antamisesta, ja vaikutus kestää noin 5–10 minuuttia aineen antamisen lopettamisesta. Anestesian lisäksi propofoli saa aikaan hengityslamaa, sydämen toiminnan vähenemistä, verisuonten laajentumista ja verenpaineen laskua.
Propofoli kehitettiin 1970-luvulla, ja nykyisin se on länsimaissa käytännössä kokonaan syrjäyttänyt aiemmin laajassa anestesiakäytössä olleen tiopentaalin. Propofoli on WHO:n listalla yhteiskunnalle tärkeimmistä lääkkeistä. Lääkeainetta käytetään myös eläinlääkinnässä.
Pop-laulaja Michael Jackson kuoli propofolin ja bentsodiatsepiineihin kuuluvien loratsepaamin ja diatsepaamin sekakäyttöön.
Hannes Koivunen
Johannes (Hannes) Evert Koivunen (24. elokuuta 1911 Helsinki – 29. syyskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä.
"Hanski" Koivunen sijoittui Berliinin 1936 olympialaisten raskaassa keskisarjassa (alle 79,3 kg) sijoille 5–8. Hän voitti kanadalaisen Oliver Shankin pistein 3–0 mutta hävisi saksalaiselle Richard Vogtille pistein 0–3. Milanon EM-kilpailuissa 1937 hän hävisi ensimmäisellä kierroksella norjalaiselle Jarl Johansenille pistein 0–3.
Seuratasolla Koivunen edusti Helsingin Jyryä, Helsingin Työväen Nyrkkeilijöitä ja Helsingin Voimailijoita. Hän voitti Suomen mestaruuden raskaassa keskisarjassa vuosina 1932–1937 sekä raskaassa sarjassa vuonna 1941. Hän saavutti SM-hopeaa raskaassa keskisarjassa vuonna 1931 sekä raskaassa sarjassa vuosina 1940 ja 1942. SM-pronssia hän saavutti raskaassa keskisarjassa vuonna 1939.
Koivunen otteli ammattilaisena kymmenen kertaa vuosina 1945–1949. Hän istui Helsingin Voimailijain johtokunnassa sekä toimi seurassa valmentajana ja toimitsijana.
Tatra 12
Tatra 12 oli tšekkoslovakialaisen Tatran vuosina 1922–1933 valmistama henkilöauto. Auto oli parannettu versio edeltäjästään T11:stä. T12:n seuraajamalli oli T57.
Teknisesti uudenlainen Tatra 11 oli osoittanut toimivuutensa; erittäin kevyt mutta vääntöjäykkä keskusputkirunkorakenne sekä ilmajäähdytteinen moottori olivat kilpailevien valmistajien mustamaalaamiskampanjoista huolimatta saaneet ostavan yleisön vakuuttuneeksi auton luotettavuudesta. Epäilyksiä hälvensivät erityisesti hyvät tulokset vaativissa ralleissa, joista merkittävin oli 5 300 kilometrin mittainen Moskova – Tbilisi – Moskova.
Merkittävin parannus T12:ssa oli etuakselin jarrut, jotka puuttuivat edeltäjämallista. Myös moottorin tehoa oli kasvatettu.
T12:n voimanlähteenä oli kaksisylinterinen, ilmajäähdytteinen bokserimoottori. Moottorin takana olleessa vauhtipyörässä oli tuuletin, jonka ympärillä oli ilmavirtaa ohjaava kokoojapelti. Sylinterien jäähdytysrivotus oli muotoiltu ilmavirran suunnan mukaisesti. Moottorin lohko oli valmistettu duralumiinista. Kampiakseli oli vierintälaakeroitu. Polttoaineensyötöstä vastasi Zenith 26 ABC -kaasutin. Moottorin teho oli noin 9 kW.
Moottorin öljynkulutus oli 2,5 dl /100 km ja sen ulkopuolelle oli sijoitettu tankki, josta valui öljyä moottoriin. Autossa oli Boschin magneettosytytys. Auto oli varustettu sähköisellä käynnistysmoottorilla. Sähköjärjestelmä oli 6-volttinen.
Moottorin takana oli kuiva nelilevyinen kytkin, joka välitti voiman neliportaiseen vaihteistoon, jossa oli alumiinirunko. Vaihteisto oli kiinnitetty takapäästään keskusputkirunkoon, jonka sisällä kulki voimansiirtoakseli. Runkoputken takapäässä oli vetopyörästö, johon oli rakennettu heilurityyppinen erillisjousitus. Taka-akseli oli jousitettu poikittain asennetun, puolielliptisen lehtijousen avulla, joka oli kiinnitetty keskeltä vetopyörästön runkoon ja päistään jarrukilpiin. Auton moottori makasi jäykällä etuakselilla olleen poikittaisen lehtijousen päällä. Erillisiä iskunvaimentimia ei ollut, vaan jousilehtien välinen kitka vaimensi joustoliikettä.
Kullakin pyörällä oli mekaanisella välityksellä toimivat rumpujarrut. Takajarrurummuissa oli kaksi paria jarrukenkiä, joista toinen pari oli seisontajarrua varten.
T12:sta oli useita korimalleja, muun muassa avo- ja umpikoriset, kaksioviset henkilöautot sekä tavarankuljetukseen tarkoitettuja muunnelmia.
Unkarilainen Unitás kokosi T12:ia vuosina 1928-1933. Autoja valmistui 500 kappaletta, joista kolme on säilynyt. Yksi niistä on Budapestin liikennemuseossa.
Justice League Task Force
Justice League Heroes Task Force on vuoden 1995 lokakuussa julkaistu videopeli, joka perustuu DC Comicsin supersankariryhmään Oikeuden Puolustajat. Pelin julkaisivat Acclaim Entertainment Segalle ja Super Nintendolle. Pelissä on mahdollisuus pelata tarinamoodin lisäksi yksi vastaan yksi tappelua haluamallaan hahmolla.
Darkseid on hyökännyt maaplaneetalle ja tuhonnut samalla armeijan tukikohdan. Yksi Oikeuden Puolustajista jäljittää muut ryhmänsä jäsenet kerätäkseen tietoa tapahtuneesta, mutta joutuukin tappeleimaan heitä vastaan. Voitettuaan kaikki viisi Oikeuden Puolustajaa vastaan asettuvat Darkseidin kätyrit Despero ja Cheetah. Päästessään tämän jälkeen Darkseidia vastaan selviää etteivät tappelun kohteena olleet Oikeuden Puolustajat olleet oikeita vaan robotteja. Ennen Darkseidin kohtaamista pelaajan valitsema Oikeuden Puolustaja täytyy kohdata oma klooninsa. Sittemmin päihitettyä Darkseidin muut Oikeuden Puolustajat pääsevät vapaaksi.
Sankarit:
Viholliset:
Olavi Ouvinen
Olavi Johannes Ouvinen (10. joulukuuta 1926 Viipuri – 6. helmikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Ouvinen edusti Suomea Lontoon 1948 olympialaisten kääpiösarjassa (alle 54 kg). Hän voitti tanskalaisen Erik Thastumin tuomariäänin 3–0 mutta hävisi irlantilaiselle Willie Lenihanille pistein 0–3.
Seuratasolla Ouvinen edusti Viipurin Tovereita, Helsingin Tarmoa ja Helsingin Nyrkkeilijöitä. Hän voitti Suomen mestaruuden kärpässarjassa vuosina 1945–1946 sekä kääpiösarjassa vuosina 1944 ja 1947–1949.
Ouvinen otteli amatöörinä 111 ottelua, joista hän voitti 101. Ammattilaisena käymistään kymmenestä ottelusta hän voitti viisi.
Matti Tammelin
Matti Kalervo Tammelin (6. syyskuuta 1926 Helsinki – 6. helmikuuta 1998 Turku) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Tammelin edusti Suomea Lontoon 1948 olympialaisten höyhensarjassa (alle 58 kg). Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella australialaiselle Laurence S. Birksille teknillisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Seuratasolla Tammelin edusti Turun Jyryä ja Turun Tovereita. Hän saavutti SM-hopeaa 62-kiloisten sarjassa vuonna 1950 ja SM-pronssia 60-kiloisissa vuonna 1951. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1945 ja 1951.
Tauno Rinkinen
Tauno Rinkinen (23. heinäkuuta 1924 Sortavala – 3. helmikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä.
"Tane" Rinkinen edusti Suomea Lontoon 1948 olympialaisten kevyessä sarjassa (alle 62 kg). Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella irlantilaiselle Michael McCullaghille tuomariäänin 0–3.
Rinkinen osallistui kahteen maaotteluun. Seuratasolla hän edusti Helsingin Tarmoa ja voitti kevyessä sarjassa Suomen mestaruuden vuosina 1947 ja 1948. Hän saavutti TUL:n mestaruuskilpailuissa hopeaa vuosina 1946 ja 1947.
Rumphella aggregata
Rumphella aggregata on Gorgoniidae-heimoon kuuluva pehmytkoralli. Se kasvaa haarovina, tasapaksuina, ruskeansävyisinä varsina. Se on kotoisin Tyyneltämereltä. Riutta-akvaarioissa sitä pidetään yhtenä helppohoitoisimmista "Gorgoniidae"-lajeista, koska se hankkii ravintoa symbioosissa elävien fotosynteettisten levien kautta eikä siksi tarvitse säännöllistä ruokkimista eläinplanktonilla.
Rentenmark
Rentenmark (lyhenne RM) oli Saksassa 15. marraskuuta 1923 hyperinflaation torjumiseksi käyttöön otettu valuutta. Yksi Rentenmark jakautui 100 Rentenpfennigiin.
Rentenmark korvasi paperimarkan (). Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksa kärsi vakavasta talouskriisistä. Valtio ei omannut kultareserviä valuutan takaamiseksi, joten Rentenmarkan liikkeelle laittanut pankki Rentenbank kiinnitti maita ja teollisuustuotteita 3.2 miljardin edestä uuden valuutan takaamiseksi. Valuutan ilmestyessä 1 Rentenmark vastasi 10 (biljoonaa) paperimarkkaa, jolloin sen vaihtokurssiksi tuli 4.2 RM yhtä Yhdysvaltain dollaria kohti.
Yleisö hyväksyi sen ja se auttoi tehokkaasti inflaation torjumisessa. Seuraavaksi lailliseksi maksuvälineeksi tuli 30. elokuuta 1924 Reichsmark ja sen arvo vastasi Rentenmarkia.
Rentenmark oli osa Hjalmar Schachtin valuuttapolitiikkaa, jonka tarkoituksena oli lopettaa Saksan hyperinflaatio yhdessä kansleri Gustav Stresemannin ja talousministeri Hans Lutherin harjoittaman talouspolitiikan kanssa. Valuutta jätettiin käyttöön Reichsmarkin rinnalle ja viimeiset Rentenmark-setelit olivat käyttökelpoisia vuoteen 1948 saakka.
Seteleitä laskettiin liikkeelle seuraavan kokoisina: 1, 2, 5, 10, 50, 100, 500 sekä 1000 Rentenmarkia
Kolikoita laskettiin liikkeelle seuraavan kokoisina: 1, 2, 5, 10 ja 50 Rentenpfennigiä sekä 1 ja 3 Rentenmarkia.
Gorgoniidae
Gorgoniidae on pehmytkorallien heimo. Siihen kuuluu yli 20 sukua. Useimpien lajien rakenne on varpumainen: ne muodostuvat haarovista , ohuista oksista. Monet lajit syövät eläinplaktonia, joillakin on lisäksi symbioottisia, yhteyttäviä leviä.
Joitakin lajeja pidetään riutta-akvaariossa, joitakin hyödynnetään kosmetiikan valmistuksessa. Niitä tutkitaan myös lääketieteessä, koska niissä on tulehduksia estäviä ja kasvainten kasvua rajoittavia aineita.
The Essential Deep Purple
The Essential Deep Purple on Deep Purple -yhtyeen vuonna 2003 julkaistu kokoelma-albumi. Sen materiaali julkaistiin alun perin vuonna 1975 kokoelmalevyllä "24 Carat Purple".
Jos rakastat (kappale)
Jos rakastat on Kristiina Halkolan esittämä, vuonna 1971 levytetty musiikkikappale. Kappaleen on säveltänyt Kaj Chydenius, ja sanoittanut Matti Rossi. Se julkaistiin Halkolan samana vuonna ilmestyneellä esikoisalbumilla Täytyy uskaltaa. Kappale on yksi tunnetuimpia Halkolan esittämiä kappaleita.
Kappale kertoo tytöstä, joka asettaa ehtoja kumppanilleen. Jokainen säkeistö on eripituinen, jossa ei ole runomittaa eikä loppusointuja. Kertosäkeessä kerrotaan mitä tapahtuu, jos ehdot täytetään.
Jope Ruonansuu levytti vuonna 2001 kappaleesta oman version nimeltään "Rakastan turkulaisia".
Supertyttö
Supertyttö ("Supergirl") on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva. Se perustuu DC Comicsin supersankariin Terästyttöön, jonka loivat Otto Binder ja Al Plastino. Elokuvan ohjasi Jeannot Szwarc ja käsikirjoitti David Odell. Pääosissa näyttelevät Faye Dunaway ja Helen Slater. Itse elokuva tehtiin kuitenkin Christopher Reeven tähdittämien Teräsmieselokuvien menestyksen takia.
Elokuva huomioitiin muun muassa Saturn-ehdokkuudella parhaasta näyttelijän suorituksesta vuonna 1985. Kaupallista menestystä elokuva ei saanut, sillä se tuotti Yhdysvalloissa hieman yli 14 miljoonaa dollaria.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo "Supertyttöä" supertylsäksi ja antaa sille 1–5 tähden sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Kineettinen taide
Kineettinen taide perustuu liikkeeseen, kuten mobilet tai liikkuvia osia sisältävät veistokset ja rakennelmat. 
Liike voi vaatia katsojan aktiivisuutta tai esimerkiksi koneistoa, tietotekniikkaa tai magneettisuutta. Muun muassa Jean Tinguely on tehnyt sähköllä toimivia liikkuvia veistoksia.
Kineettisiksi on kutsuttu myös rakennelmia, jotka muuttuvat odottamatta kun katsoja siirtyy paikasta toiseen ja liikevaikutelmien luominen vuoron perään syttyvien ja sammuvien valojen avulla.
Naum Gabo ja Antoine Pevsner olivat ensimmäisiä, jotka käyttivät taiteesta nimeä kineettinen manifestissaan. Alkuun puhuttiin usein dynaamisesta taiteesta, kun tarkoitettiin teoksia, joissa on taiteen keinoin luotu liikettä tai
liikkeen illuusiota. Nykymerkityksessään termi kineettinen taide alkoi vakiintua vasta 1950-luvulta lähtien.
Op-taide taas perustuu liikkeen illuusioon. Sitä kutsuttiin alkuun kineettiseksi taiteeksi. Optiset maalaukset luovat värähteleviä liikeilluusioita. Geometriset kuviot ja moiré-tyyppinen efekti on op-taiteelle tyypillistä. Tavallisimmin se saadaan aikaan käyttämällä mustan ja valkoisen kontrastia tai vastavärejä ja tarkoin rajattuja koneellisen omaisesti toistuvia pintoja, kuten samankeskisiä ympyröitä, neliöitä tai viivoja. Esimerkiksi Bridget Riley on käyttänyt aaltoilevia kontrastisen värisiä viivoja. Maalaukset voivat myös luoda vaikutelmaa esiin työntyvästä tai sisäänpäin kupertuvasta muodosta. Victor Vasarely alkoi kutsua tällaisia maalauksia kinetismiksi (cinétisme). Myöhemmin on niitä on kutsuttu yleisemmin nimellä op-taide.
Joka tuuleen kylvää
Joka tuuleen kylvää ("Inherit the Wind") on Stanley Kramerin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka kertoo Daytonin kuuluisasta evoluutioteorian vastaisesta ”apinaoikeudenkäynnistä” eli Scopesin oikeudenkäynnistä. Vuonna 1960 ensi-iltaan tuodun elokuvan pääosia näyttelevät Spencer Tracy, Gene Kelly ja Fredric March.
Elokuva pohjautuu Jerome Lawrencen ja Robert Edwin Leen kirjoittamaan näytelmään "Inherit the Wind", joka taas pohjautuu tositapahtumiin vuodelta 1925. Näytelmä kertoo oikeudenkäynnistä, jossa oli syytettynä lukionopettaja John T. Scopes (1900–1970), joka ilmoitti osavaltionlain vastaisesti opettaneensa evoluutioteoriaa. Elokuvan piilotarkoituksena oli kuitenkin kommentoida valmistumistaan edeltäneen vuosikymmenen McCarthy-oikeudenkäyntejä.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Elokuvasta on tehty samanniminen uusintaversio, David Greenen ohjaama televisioelokuva vuodelta 1988.
Kaiken se kestää
Kaiken se kestää on Fred Cavayén ohjaama ranskalainen rikosdraama ja ihmissuhde-elokuva vuodelta 2008.
Tarina kertoo perheestä, jonka äiti Lisa pidätetään murhasta epäiltynä. Isä Julien jää kaksin pienen pojan kanssa ja yrittää saada Lisan vapaaksi valitusten ja lakimiesten avulla, mutta turhaan. Poika alkaa vieraantua äidistään ja hänen mielensä uhkaa järkkyä.
Elokuvavuosi 2008
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 2008 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomessa katsotuimmat elokuvat vuonna 2008 olivat "007 Quantum of Solace" (428 281 katsojaa), "Mamma Mia!" (399 641) ja "Sex and the City – Sinkkuelämää" (375 845). Suosituin suomalainen elokuva oli "Risto Räppääjä" 209 506 katsojallaan. "Yön ritari" oli Yhdysvalloissa suosituin elokuva.
TOP-24 kotimaiset elokuvat:
TOP-12 kaikki elokuvat:
Erityisnosto-oikeus
Erityisnosto-oikeus (, lyhenne SDR) on Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) luoma varantoväline ja reservivaluutta. IMF käyttää niitä kirjanpidossaan ja jakaa niitä jäsenmailleen. Se on kirjanpidollinen yksikkö, jonka arvo määräytyy maailman keskeisten valuuttojen muodostaman valuuttakorin perusteella. Valuuttakori koostuu Yhdysvaltain dollarista, eurosta, Japanin jenistä, Englannin punnasta ja Kiinan Renminbistä. Euro on korvannut valuuttakoreissa aikaisemmin mukana olleet Saksan markan ja Ranskan frangin. Valuuttakorin koostumus määrätään viiden vuoden välein. Erityisten nosto-oikeuksien valuuttakoodi on XDR.
Erityisnosto-oikeus otettiin käyttöön vuonna 1970. Tavoitteena on korvata valtiollisten valuuttojen ja kullan käyttöä kansainvälisissä maksusuorituksissa. Kiinan Renminbi päätettiin lisätä Kansainvälisen valuuttarahaston valuuttakoriin marraskuussa 2015, ja muutos tuli voimaan lokakuussa 2016.