hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tomb Raider: The Angel of Darkness
Tomb Raider: The Angel of Darkness on Core Designin kehittämä ja Eidos Interactiven julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin vuonna Microsoft Windowsille, PlayStation 2:lle ja OS X:lle. Peli kuuluu "Tomb Raider" -pelisarjaan.
Joki ja tuuli
Joki ja tuuli on suomalaisen iskelmälaulaja Arja Havakan 15. helmikuuta 2013 julkaistu viides studioalbumi. Neljätoista kappaletta sisältävän albumin nimikappale ”Joki ja tuuli” julkaistiin singlenä. Albumin on tuottanut Kimmo Klemettinen ja kemiläinen Greatsounds Ky. Albumin muusikkoina pääosin toimii Jari Sillanpään orkesterina keikkaileva Men in Black. Tosin kappaleessa ”Tuska” Havakkaa säestää kemiläinen Akustiset-soitinyhtye, johon kuuluu Tuula Hellgren, Sirpa Rastas, Reijo Ollila ja Juhani Ikäheimonen.
Albumi sisältää muun muassa Paula Koivuniemen tunnetuksi tekemän ”Kas kas - niin, niin” -kappaleen, Jamppa Tuomisenkin levyttämän ”En itke kuitenkaan” -kappaleen ja kreikkalaisen Mikis Theodorakisin säveltämän, Arja Saijonmaan suomalaisille tutuksi tekemän, Sauvo Puhtilan suomenkielisin sanoin, ”Tuskan”. Albumilla on myös Arja Havakan tuotannosta kaksi uudelleensovitettua vanhempaa kappaletta; alun perin vuonna 2003 levytetty ”Lumilintu”, joka julkaistiin erillisenä singlenä vuotta aikaisemmin levyllä "Kultalevy! − Musiikin hippuja Lapin kultamailta", ja Veikko Juntusen säveltämä ”Olet syvällä sydämessäin”, jonka Havakka levytti ensimmäisen kerran vuonna 1999 albumilla "Muistot ei kuole koskaan".
Albumin nimikappaleen sävellys on irlantilainen kansanlaulu ”Danny Boy”, johon suomenkieliset sanat on tehnyt Seija Vuoma. Alkuperäiset sanat irlantilaiseen laulun on tehnyt Frederic Weatherly.
Albumi julkaistiin vuonna 2013 helmikuun 13. päivä. Albumi on Arja Havakan ensimmäinen studioalbumi yli kymmeneen vuoteen. Edellinen oli vuonna 2002 julkaistu "Hän saavu ei". Väylän pyörre -sivuston arvostelussa Arto Junttila kiitti albumin musiikkia tanssittavuudesta ja sujuvuudesta sekä laulajan äänen tummasta sävystä ja persoonallisuudesta. Albumin nimikappale ”Joki ja tuuli” julkaistiin samana vuonna myös AXR Musicin kokoomalevyllä "Eläköön iskelmä vol. 2".
Ann-Mari Grönvik
Ann-Mari Grönvik, o. s. "Nordman" (26. maaliskuuta 1896 Helsinki – 31. tammikuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kääntäjä ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä "Ellen Almark" ja "Eric Moreton".
Grönvikin vanhemmat olivat esittelijäsihteeri Johan Alfred Nordman (1848–1942) ja Sigrid Anna Helena de la Chapelle (1862–1948). Hän oli naimisissa päätoimittaja Axel Adolf Emil Grönvikin (1897–1992) kanssa.
Nimellä "Ann-Mari Grönvik":
Nimimerkillä "Ellen Almark" (Ann-Mari Grönvikin ja Ebba von Bonsdorffin yhteisesti käyttämä nimimerkki):
Nimimerkillä "Eric Moreton":
Nimellä "Ann-Mari Nordman":
Nimellä "Ann-Mari Nordman":
Nimellä "Ann-Mari Grönvik":
Kaisa Salmi
Kaisa Johanna Salmi (s. 1968, Helsinki, Suomi) on suomalainen installaatio-, performanssi-, yhteisö-, ja ympäristötaiteilija.
Hänet tunnetaan muun muassa mittavista ympäristötaideteoksistaan, kuten eduskuntatalon portaille (2007) ja Turun tuomiokirkon edustalle (2008) sommitelluista gerbera-asetelmista. Muita uutisoituja ja huomioita herättäneitä ympäristöteoksia ja performansseja ovat olleet muun muassa Helsingin Narinkkatorille Helsinki-viikolle muovijätteistä tehty teos "Muovivyöry" (2010), Lahdessa 28. huhtikuuta 2013 tuhansia osallistujia kerännyt "Fellmanin pelto - "elävä monumentti"" -suurperformanssi ja siitä tehty elokuva sekä Oulun keskustassa elokuussa 2013 Pakkahuoneenkadun peittänyt 34 000 ruusupensaasta koottu teos.
Salmi on koulutukseltaan taiteen maisteri Aalto-yliopistosta (2011), teatteritaiteen maisteri valosuunnittelussa Teatterikorkeakoulusta (2006) ja tekee parhaillaan (vuonna 2013) taidekasvatuksen väitöskirjaa Aalto-yliopistossa.
Salmi on palkittu 1. palkinnolla ympäristötaidekilpailussa Helsingissä vuonna 2010 ja hänet valittiin Suomen instituutin vuoden 2011 suomalaiseksi taiteilijaksi Virossa.
I. Grekova
I. Grekova (, oikealta nimeltään Jelena Sergejevna Venttsel, Еле́на Серге́евна Ве́нтцель; 21. maaliskuuta 1907 Tallinna – 14. huhtikuuta 2002 Moskova) oli venäläinen kirjailija ja matemaatikko.
Jelena Venttsel syntyi opettajaperheeseen. Hän valmistui Leningradin yliopiston fysiikan ja matematiikan tiedekunnasta vuonna 1929 ja työskenteli vuodesta 1935 lähtien Žukovskin lentosota-akatemiassa Moskovassa ja vuosina 1968–1986 Moskovan rautatieinsinööri-instituutissa. Venttselin tieteelliset tutkimukset käsittelevät soveltavaa matematiikkaa. Hänestä tuli tekniikan tohtori vuonna 1954 ja professori vuonna 1955.
”Matemaattisella” salanimellä I. Grekova (venäjän "igrek" – tuntematonta tarkoittava y) esiintyneen Venttselin kirjailijanura alkoi vuonna 1957. Hän tuli tunnetuksi "Novyi mir" -lehdessä ilmestyneistä kertomuksistaan "Za prohodnoi" (”Portin takana”, 1962) ja "Damski master" (”Kampaaja”, 1963). Niitä seurasivat muun muassa pienoisromaanit "Na ispytanijah" (”Kokeissa”, 1965), "Malenki Garusov" (”Pikku-Garusov”, 1970), "Kafedra" (”Oppituoli”, 1978) ja "Leskien laiva" ("Vdovi parohod", 1981) sekä romaani "Porogi" (”Kynnykset”, 1984). 1960–1970-lukujen ”kaupunkilaisproosaan” liittyvä kirjailija tunnetaan neuvostoliittolaisen sivistyneistön ja arkielämän tarkkanäköisenä ja myötätuntoisena kuvaajana, joka Natalja Baranskajan tavoin tuo esille aikansa kirjallisuudessa harvinaisen naisnäkökulman. Grekova kirjoitti myös runo- ja proosamuotoisia lastenkirjoja.
Kirsti Toppari
Kirsti Hilja Julia Toppari (o.s. Harmaja, ent. Joutsia; 31. elokuuta 1923 Helsinki – 1. marraskuuta 2018 Espoo) oli suomalainen toimittaja, koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän työskenteli "Helsingin Sanomissa" vuodesta 1950 alkaen ja "Aku Ankan" päätoimittajana vuosina 1978–1988.
Toppari aloitti työskentelyn Sanoma-yhtiössä vuonna 1950 ja loi uransa "Helsingin Sanomien" palveluksessa. Hän oli "Helsingin Sanomien" ”Nuorten posti” -palstan ensimmäinen toimittaja vuosina 1954–1968, ja vastasi lähes 20 vuotta yksinään myös lehden yleisönosaston toimittamisesta ennen siirtymistään vuonna 1978 saman yhtiön julkaisemaan "Aku Ankkaan".
Yhdessä Kaija Hackzellin kanssa Toppari toimitti "Helsingin Sanomissa" vuosina 1966–2001 ilmestynyttä paikallishistoriallista ”Helsingin vanhoja kortteleita” -artikkelisarjaa, jonka sisältö koottiin kuudeksi kirjaksi. Loppuvaiheessa Hackzell teki sarjaa yksin, ja kaksi viimeistä kirjaa ovat kokonaan hänen kirjoittamiaan. Toppari ja Hackzell palkittiin molemmat työstään vuonna 2001 kultaisella Helsinki-mitalilla.
Toppari myös toimitti isosisaruksestaan Saima Harmajasta kertovat teokset "Palava Elämä: Saima Harmajan päiväkirjaa ja kirjeitä" (1985) sekä "Varhainen Kevät: lisälehtiä Saima Harmajan päiväkirjoihin" (1977). Lisäksi hän kirjoitti helsinkiläisistä rakennuksista kertovat historiikit "Vanha kauppahalli" (1979), "Vinttikamarista se alkoi: Pohjolan tie talosta taloon" (yhdessä Kaija Hackzellin kanssa, 1982) ja "Satavuotias Ulrikasborg" (2007) sekä suomensi useita Disneyn sarjakuva- ja kuvakirjoja.
Kirsti Topparin vanhemmat olivat kansantaloustieteen professori Leo Harmaja ja taloustieteilijä Laura Harmaja. Topparilla oli yksi isoveli, Tapani Harmaja, joka kuoli hävittäjälentäjänä talvisodassa. Topparilla oli myös kaksi isosiskoa, Outi Harmaja sekä runoilijana tunnettu Saima Harmaja. Topparin elämää varjostivat sisarusten nuoret kuolemat: Outi menehtyi 1936, Saima 1937 ja Tapani 1940. Muiden Harmajan perheen jäsenten kuoltua Toppari tarjosi jälkipolville ensi käden tietoa Saima Harmajan elämästä teoksillaan.
Topparin ensimmäinen puoliso oli tehtaanisännöitsijä Gösta Vilhelm Joutsia (ent. Johansson). Kasvitieteilijä Harri Harmaja on heidän poikansa. Hänen toinen puolisonsa vuodesta 1950 oli ekonomi Unto Toppari.
Sota-aikana Toppari palveli Lottana.
Armas Paasonen
Paasosen vanhemmat olivat jarrumies Erik Johan Paasonen ja Maria Helena Topiasson. Hän kävi vain kansakoulun mutta opiskeli myöhemmin Kulutusosuuskuntien Keskusliiton osuuskauppakoulussa ja suoritti kauppakoulun oppimäärää vastaavan kurssin.
Paasonen työskenteli lämmittäjänä, laivan koneenkäyttäjänä ja konepajan työmiehenä 1900–1903. Hän oli valtion rautateiden palveluksessa vaihdemiehenä 1904–1918 mutta erotettiin Suomen sisällissodan jälkeen. Hän oli vankilassa poliittisista syistä 1918–1919 ja toimi vapaudttuaan osuuskaupan hoitajana Sonkajärvellä 1919–1928. Paasonen pääsi uudelleen rautateiden palvelukseen 1929 ja työskenteli sitten vaihdemiehenä ja junamiehenä. Hän oli agentuuriliikkeen johtajana 1945–1946. Paasonen toimi myös sosialidemokraattisen puolueen puhujana ja luennoitsijana.
Paasonen oli kansanedustajana 1911–1917, 1917–1918, 1924–1929, 1930–1933 ja 1936–1945 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän kuului myös Kuopion kaupunginvaltuustoon ja Iisalmen maalaiskunnan kunnanvaltuustoon. Paasonen oli sosialidemokraattisen puolueen puolueneuvoston jäsen.
Armas Paasonen oli naimisissa vuodesta 1916 Edit Elvira Piiraisen kanssa.
Aleksanteri Metsävuori
Aleksanteri (Nikolai) Metsävuori (sukunimi alk. "Schukoff"; 1881 Sippola – 6. toukokuuta 1918 Valkeala) oli suomalainen työmies joka toimi Suomen sisällissodan aikana Kouvolan asemakomissaarina.
Metsävuoren isä oli venäläinen ja äiti suomalainen. Hän työskenteli ennen sotaa eri puolilla Suomea ja oli viimeksi työssä Kymintehtaalla. Suomen sisällissodan alettua Metsävuoresta tuli Kouvolan rautatieaseman asemakomissaari. Hänen tehtäviinsä kuului junien ja matkustajien tarkastus vakoojien ja sabötöörien kiinnisaamiseksi. Metsävuori kuljetti myös junalla Kouvolaan muualta tuodut vangit asemalta kuulusteltavaksi Kouvolan miliisitalolle. Hänen kerrotaan osallistuneen myös itse vankien teloituksiin ns. Tommolan veripellolla.
Suurikokoinen, juoppona pidetty ja karskisti esiintyvä Metsävuori oli sodan aikana Kouvolassa hyvin näkyvä henkilö johon henkilöitiin punainen terrori. Sen sijaan paljon merkittävämmässä asemassa olleet punaisten tutkintakomitean puheenjohtaja Vihtori Saarinen ja Oskar Sundman jäivät suurelle yleisölle tuntemattomiksi.
Valkoiset ampuivat Metsävuoren Kouvolan valtauksen jälkeen toukokuun alkupäivinä kolmen muun punaisen kanssa ilman kenttäoikeuden tuomiota Tommolan veripellolle. Teloitusta johti Kouvolan komendanttina toiminut Martti Eklund.
Vladimir Ghika
Vladimir Ghika (s. 1873 Konstantinopoli – 1954, Jilava, Romania) oli romanialainen prinssi. Hän kuoli vankilassa kommunismin uhrina, kun hän kieltäytyi luopumasta katolisesta uskostaan. Paavi julisti hänet autuaaksi vuonna 2013.
Hän oli kääntynyt ortodoksista katoliseksi vuonna 1902 ja hänet vihittiin roomalais-katoliseksi papiksi vuonna 1923. Hän luopui omaisuudestaan köyhien hyväksi ja auttoi koleran, tuberkuloosin ja maanjäristysten uhreja.
Romanian kommunistinen hallinto syytti häntä "Vatikaanin vakoojaksi" ja vankilassa häntä kidutettiin raakalaismaisesti. Hän kuoli Jilavan vankilassa 1954.
Cody Goloubef
Cody Goloubef (s. 30. marraskuuta 1989 Oakville, Ontario) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa AHL-joukkue Stockton Heatissa.
Amatöörinä Goloubef pelasi University of Wisconsin–Madisonin miesten jääkiekkojoukkueessa. Hänet valittiin edustamaan Kanadaa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 2009, jossa joukkue voitti kultaa.
Goloubef valittiin toisen kierroksen seitsemäntenä pelaajan vuoden 2008 varaustilaisuudessa Columbus Blue Jacketsin toimesta. Hän allekirjoitti kolmen vuoden tulokassopimuksen 29. huhtikuuta 2010. Goloubef teki uransa ensimmäisen NHL-maalin San Jose Sharksia vastaan 11. helmikuuta 2013. Blue Jackets jatkoi kesällä 2013 Goloubefin sopimusta vuodella.
Ville Kyrönen
Wilhelm ”Ville” Kyrönen (14. tammikuuta 1891 Nilsiä – 24. toukokuuta 1959 New York Yhdysvallat) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa maastojuoksukilpailussa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi. Suomen joukkue voitti juoksussa joukkueolympiahopeaa, mutta koska Kyrönen oli neljänneksi nopein suomalainen, häntä ei laskettu kuuluvaksi Suomen joukkueeseen. Kilpailussa vain maan kolmen nopeimman pisteet vaikuttivat joukkueen sijoitukseen. Lisäksi hän kilpaili maratonjuoksussa vuosien 1924 ja 1932 kesäolympialaisissa.
Federal
Federal oli vuosina 1901-1903 sekä 1907-1909 valmistettu automerkki, jota valmisti kaksi eri yhdysvaltalaista autotehdasta.
1901-1903 valmistetut Federal-autot olivat höyryautoja. Autotehdas valmisti höyrymoottorisia Federal-autoja Brooklynissa. Niissä oli 2-sylinterinen 10 hevosvoiman eli 7 kilowatin moottori, ja voimansiirto oli ketjun välityksellä.
1907-1909 valmistetut Federal-autot olivat bensiinikäyttöisiä autoja ja niitä valmisti toinen
Federal-autotehdas Chicagossa. Ensimmäisissä malleissa oli kaksitahtinen 9 kilowatin (12 hevosvoiman) ottomoottori. Myöhempiin malleihin laitettiin 10 kilowatin (14 hevosvoiman) 2-sylinterinen ilmajäähdytteinen bokser-moottori.
Cars: Cars Collection, Suuri Tietokirja Autoista, osa 12, 1987
Eino Seppälä
Eino Seppälä (11. marraskuuta 1896 Virolahti – 4. huhtikuuta 1968 Imatra) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän oli voittamassa kultaa 3 000 metrin juoksun joukkuekilpailussa vuoden 1924 kesäolympialaisissa. Samoissa olympialaisissa hän osallistui myös 5 000 metrin juoksuun, jossa sijoittui viidenneksi.
Seuratasolla Seppälä edusti ensin Virolahden Sampoa ja myöhemmin myös Haminan Tarmoa.
Hey, Soul Sister
Hey, Soul Sister on amerikkalaisen rock-artisti Trainin kappale, jonka sanoittivat Patrick Monahan, Amund Bjørklund, sekä Espen Lind. Kappale julkaistiin heidän viidennen, Save Me, San Francisco-studioalbumin ensimmäisenä singlenä.
Kappale sijoittui Billboard Hot 100-listalla kolmannelle sijalle, joka on artistin kaikista paras sijoitus kyseisellä listalla. 21. syyskuuta 2012 kappaletta oli myyty Yhdysvalloissa yli 6 miljoonaa digitaalista kopiota. Se oli vuoden 2010 myydyin kappale iTunes Storessa, sekä vuoden 2010 toiseksi parhaiten Yhdysvalloissa myynyt kappale. Se on samalla yhtyeen tähän mennessä menestynein single, sillä se on sijoittunut listojen kärkisijoille 16 eri valtiossa.
Valkopyrstökerttu
Valkopyrstökerttu ("Poliolais lopesi") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Valkopyrstökerttua tavataan Kamerunissa, Päiväntasaajan Guineassa ja Nigeriassa. Se o yhä paikallisesti yleinen, mutta vähenemässä elinympäristöjen tuhooutmisen vuoksi. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Valkopyrstökerttu elää tiheissä ja kosteissa metsissä keskikorkeuksissa ja vuoristoissa.
Viimeinen auringonnousu
Viimeinen auringonnousu on Markku Ropposen vuonna 1994 ilmestynyt rikosromaani. Vanha sotaveteraani murhataan asuntoonsa. Teosta epäillään vahtimestari Veikko Ojalaa, joka ei kuitenkaan tunnusta tekoa, mutta tuomitaan silti vankilaan. Hän pakenee etsiäkseen oikean murhaajan. Toinen päähenkilö on rikosetsivä Kalle Jantomaa, joka kollegoineen yrittää saada kiinni Ojalan.
Mikko Simula
Mikko Simula (s. 12. toukokuuta 1973 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli oikea laitalinkki.
Simula on edustanut urallaan Helsingin Jalkapalloklubia, Finnairin Palloilijoita, Pallokerhoa-35, Atlantis FC:tä, AC Allianssia, FC Kiffeniä, Tikkurilan Palloseuraa sekä SexyPöxyjä. Veikkausliiga-debyyttinsä hän teki HJK:n riveissä 31. heinäkuuta 1991 ottelussa Mikkelin Palloilijoita vastaan. Hän pelasi urallaan yhteensä 159 pääsarjaottelua, joissa hän teki 22 maalia. Simula on pelannut poikamaajoukkueissa yhteensä kahdeksan ottelua ja Suomen futsalmaajoukkueessa seitsemän ottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin.
Joni Järviö
Joni Järviö (s. 17. heinäkuuta 1992 on sysmäläissyntyinen salibandymaalivahti. Järviö aloitti uransa Bandy Boys -88 -seurassa, jossa saavutti mm. useita Itä-Suomen mestaruuksia juniorisarjoissa. 
Kahden 2. divisioonakauden jälkeen, jotka Järviö pelasi Sysmässä BB-88:n riveissä, hänet ostettiin KooVee:n edustusjoukkueeseen ja A-junioreihin Tampereelle. Lisäksi hän torjui nuorten U-19 MM-kultaa Saksassa 2011.
Kauden 2013-2014 hän on Suomen A-maajoukkueen harjoitusringissä sekä liigajoukke KooVee:n selkeä ykkösmaalivahti. KooVee:n kanssa sopimus on katkolla tämän kauden jälkeen.
Vuonna 2014 Järviö siirtyi Kooveesta Classiciin.
OM (auto)
OM eli Officine Meccaniche oli vuosina 1918–1934 valmistettu italialainen automerkki. Tehdas valmisti näinä vuosina henkilö- ja kilpa-autoja. 1928 tehdas muutti nimensä "O.M. Fabbrica Bresciana di Automobili"ksi, joka pysyi yhtiön nimenä niin kauan kuin se säilyi itsenäisenä autotehtaana eli vuoteen 1934 .
OM 467 esiteltiin vuonna 1921, joka menestyi hyvin autokilpailuissa. Moottorin iskutilavuus oli 1410 cm3, tehoa yli 14 kW (yli 20 hv). Vaihteita oli kolme, mutta peruutusvaihde puuttui. OM 467 oli tuotannossa vain yhden vuoden.
Vuonna 1933 Fiat-yhtymän otettua OM-tehtaan haltuunsa se keskittyi hyötyajoneuvojen (linja-autot ja kuorma-autot), traktorien, trukkien, merimoottoreiden sekä rautatiekaluston ja junanosien valmistamiseen. Samalla OM-merkkisten henkilöautojen valmistus loppui.
Ensimmäinen sodanjälkeinen malli oli vuonna 1950 esitelty kevyt kuorma-auto Leoncino, jota myytiin paljon. Sitä seurasivat vuosina 1957–1964 mallit Tigrotto, Tigre, Lupetto, Cerbiatto ja Daino. Vuonna 1975 OM-merkki sulautettiin Iveco-merkkiin, jolloin OM automerkkinä katosi.
Oodi (kappale)
Oodi on Katri Ylander & Yksinäinen yhtye -kokoonpanon kappale, joka julkaistiin yhtyeen syyskuussa 2013 julkaistun "Uusi maa"-albumin toisena singlenä. Kappale jaettiin radioille 23. elokuuta ja julkaistiin digitaalisesti viikkoa myöhemmin, 30. elokuuta 2013. Kappaleen on sanoittanut ja säveltänyt Ylander ja Matti Salovaara.
Alkuvuodesta 2014 kappaleesta julkaistiin uusi versio lisänimellä "Power Mix", joka nousi Yle Radio Suomen soitetuimmaksi kappaleeksi tammikuun lopussa 2014.
Kappaleesta on julkaistu myös musiikkivideo, jonka on ohjannut Ylander ja Salovaara yhdessä Mikko Haataisen kanssa.
Erkki Hedmanson
Erkki Juhani Hedmanson (1921 – 16. heinäkuuta 1976) oli suomalainen diplomaatti. Hän oli koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri, ja hän oli suurlähettiläs Lagosissa 1973–1976.
Lasse Heikinheimo
Lauri Johannes (Lasse) Heikinheimo (vuoteen 1935 Heikel; 4. kesäkuuta 1917 Simo – 21. huhtikuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä, koulutukseltaan maatalous- ja metsätieteiden tohtori (1954). Hän oli Metsäntutkimuslaitoksen metsäekonomian tutkimusosaston kansantaloudellisen metsäekonomian professori vuosina 1963–1984. Hän tutki erityisesti työvoimakysymyksiä sekä metsätalouden ja metsäteollisuuden suunnittelua.
Sezen Aksu
Sezen Aksu (s. 13. heinäkuuta 1954) on turkkilainen popmusiikkia esittävä laulaja. Hän aloitti uransa 1970-luvun puolessavälissä. Hänestä käytetään myös lempinimeä "Minik Serçe".
Shankar
Shankar voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Hexenhaus
Hexenhaus oli vuosina 1983–1987 toiminut suomalainen goottirock-yhtye.
Muiden goottiyhtyeiden tapaan myös Hexenhaus oli tunnettu erityisen synkistä sanoituksistaan. Soundi-lehden arvostelija kuvasi yhtyettä "yhtä synkäksi kuin Pyhät Nuket, Musta Paraati ja Sielun Veljet yhteensä". Hexenhaus julkaisi ainoastaan yhden singlen vuonna 1984. Lisäksi yksi yhtyeen kappale oli mukana 1987 ilmestyneellä kokoelma-EP:llä "Antakke leippä".
Vuonna 2013 Ektro Records julkaisi Hexenhausin koko tuotannon kokoelma-albumilla "Jumalan kosto 1984–1987". Se sisältää aiemmin ilmestyneiden levytysten lisäksi demo- ja livenauhoituksia.
Metronome (kappale)
Metronome (suom. metronomi) on brittiläisen Manicured Noise -yhtyeen single vuodelta 1980.
Se on ilmestynyt luettelotunnuksella PRE 003. Taustalla on levy-yhtiö Charisma Records. Single on painettu etiketittömälle kokomustalle vinyylille ja se on tehty Englannissa.
Singlen toinen kappale on sanaton sävellys nimeltään "Moscow 1980", ja se viittaa tuona vuonna pidettyihin Moskovan olympialaisiin. Kappale päättyy juoksijan hengitysääniin urheilusuorituksen päättyessä.Erään arvion mukaan kappale "Moscow 1980" on oudon epämiellyttävää ja merkityksetöntä muzakia ja ennakoi yhtyeen välitöntä ja varmaa vaipumista unohduksiin: "Last time around, Manicured Noise produced an oddly unlovable, pointless piece of muzak called ´Moscow 1980´, which signalled imminent oblivion in no uncertain fashion;".
Manicured Noise
Manicured Noise oli brittiläinen post punk -yhtye.
Vuonna 1980 siltä ilmestyi single "Metronome / "Moscow 1980" " luettelotunnuksella PRE 003. Taustayhtiö oli Charisma Records Ltd ja kappaleiden tekijä Walsh.
Samana vuonna ilmestyi single "Faith" / "Freetime" (PRE 006). New Musical Express -lehden singlepalstalla yhtye mainittiin viikon kehittyneimmäksi ja sitä verrattiin rytmiikaltaan Talking Headsiin. Saksofoni ja laulusuoritus olivat tarpeeksi omaperäisiä pelastamaan yhtyeen suoranaiselta imitoinnilta. "Faith" oli arvioijan mielestä suurenmoista vakavasti otettavaa tanssimusiikia: "a marvellous piece of serious dance music". Yhtye oli kokemassa miehistönvaihdoksia.
Ikikukat
Ikikukat ("Rhodanthe") on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Tunnettuja lajeja on noin 60.
Ikikukat ovat korkeudeltaan 20–40 cm. Kukkien värejä ovat valkoinen, keltainen, vaaleanpunainen ja punainen.
Ikikukkia esiintyy luonnonvaraisina Etelä-Afrikassa ja Australiassa.
Kasvi viihtyy kosteahkossa maassa aurinkoisella kasvupaikalla.
Kelta-, ruso- ja herttaikikukkaa käytetään yksivutisina kesäkukkina. Niitä käytetään myös leikkokukkina ja kuivakukkina. 
Siemenet voidaan kylvää suoraan avomaalle, mutta taimet voidaan myös esikasvattaa huhtikuun loppupuolella.
Lyijykerttu
Lyijykerttu ("Camaroptera brachyura") eli aiemmalta nimeltään savulyijykerttu on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Lyijykerttua tavataan suuressa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Sen on kuvattu olevan yleinen tai runsaslukuinen monilla alueilla, ja sen kannankehitys on nouseva. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viherlyijykerttu
Viherlyijykerttu ("Camaroptera chloronota") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Viherlyijykerttua tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on nouseva. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Raitakerttu
Raitakerttu ("Calamonastes undosus") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Raitakerttua tavataan Angolassa, Botswanassa, Burundissa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Ruandassa, Etelä-Afrikassa, Swazimaassa, Tansaniassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tummaraitakerttu
Tummaraitakerttu ("Calamonastes simplex") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Tummaraitakerttua tavataan Djiboutissa, Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kalaharinraitakerttu
Kalaharinraitakerttu ("Calamonastes fasciolatus") eli aiemmalta nimeltään isoraitakerttu on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Kalaharinraitakerttua tavataan Angolassa, Botswanassa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa ja Zimbabwessa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Plaza de España
Plaza de España voi viitata muun muassa seuraaviin paikkoihin:
Espanja:
Dominikaaninen tasavalta:
Portugal:
Guam:
Chile:
Yhdysvallat:
Italia:
Romania:
Valaansuomu
Valaansuomu tai seepiansuomu on seepia-mustekalojen sisäinen tukiranka, selkäkilpi, joka vastaa anatomisesti muiden nilviäisten kuten kotiloiden ja simpukoiden ulkoista kuorta. Pääasiassa aragoniitti-kalkkia oleva, rakenteeltaan huokoinen mutta kova valaansuomu on valkoinen, pitkän soikea, reunoistaan ohut ja keskeltä paksumpi. Seepiat käyttävät kaasulokerorakenteista suomuaan kelluvuutensa ja uintisyvyytensä säätelyyn.
Näitä "valaskalan suomuja” voi löytää valtamerten rannoille ajautuneina. Noin kahdeksan senttimetrin pituisia suomuja myydään nykyisin kalsiumin lähteeksi lemmikkieläimille kuten häkkilinnuille, kilpikonnille ja akaattikotiloille. Virallinen kauppanimi on "os sepiae ('valaansuomu'), linnuille", mutta lemmikkieläinkaupat myyvät niitä myös seepiansuomu-nimellä.
Aiemmin valaansuomuja on käytetty teollisesti jauhamalla niistä kiillotuspulveria, jota on käytetty muun muassa hammastahnan ja antasidien ainesosana. Niistä on myös kaiverrettu kultaseppien valumuotteja.
Drive By
Drive By on amerikkalaisyhtye Trainin kappale heidän kuudennelta, California 37-studioalbumilta. Se julkaistiin Yhdysvalloissa 10. tammikuuta 2012 albumin ensimmäisenä singlenä. Kappaleen sanoittivat yhtyeen päälaulaja Patrick Monahan sekä norjalainen sanoittajakaksikko, Espen Lind ja Amund Bjørklund, jotka sanoittivat myös Trainin vuoden 2010 hittikappaleen, "Hey, Soul Sisterin".
"Drive By" ylsi korkeimmillaan 10. sijalle Billboard Hot 100-listalla, ollen yhtyeen kolmas kyseisellä listalla kymmenen parhaan joukkoon päässyt single. 23. heinäkuuta 2012 RIAA palkitsi kappaleen tuplaplatinalla yli 2 miljoonan kappaleen myynnistä Yhdysvalloissa. Kansainvälisesti kappaleesta tuli Top 10-hitti 13 valtiossa. Train esitti kappaleen televisiosarjan 90210 episodissa "Blood Is Thicker Than Mud", jonka ensiesitys oli 23. maaliskuuta 2012. Train esitti Elmon ja Count von Countin kanssa kappaleesta myös parodiaversion nimeltään "Five By" "Seesamtie"-sarjan jaksossa.
Grönlannin suuri kanjoni
Grönlannin suuri kanjoni on Grönlannin paksun jääpeitteen alla kulkeva lähes 800 km:n pituinen uoma. Sen arvellaan syntyneen noin neljä miljoonaa vuotta sitten. Kanjoni kulkee saaren keskivaiheilta pohjoiseen kohti Pohjoista jäämerta Petermannin jäätikön vuonoon. Kanjonissa arvellaan kulkevan jään sulamisvesiä jäätikön sisäosista rannikolle. Se on maapallon pisin kanjoni. Kanjoni löytyi vuonna 2013. Löytymisestä kertoivat tiedelehti Sciencessä 30. elokuuta 2013 Bristolin, Calgaryn ja Urbinon yliopistojen tutkijat.
Mermaid
Mermaid on amerikkalaisyhtye Trainin kappale heidän kuudennelta, California 37-studioalbumilta. Se julkaistiin singlenä 27. joulukuuta 2012. Kappaleen sanoittivat Pat Monahan, Espen Lind, Amund Bjørklund, Tor Erik Hermansen, ja Mikkel Eriksen sekä tuottivat Espionage ja Butch Walker, jotka vastasivat myös Trainin vuoden 2010 menestyskappaleen, Hey, Soul Sisterin tuottamisesta.
Digital Download
Burton Lane
Burton Lane (alk. Burton Levy, 2. helmikuuta 1912 New York – 5. tammikuuta 1997 New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja, joka tunnetaan parhaiten menestyneestä Broadway-musikaalistaan "Finian’s Rainbow".
Burton Lane syntyi vuonna 1912 New Yorkissa ja jätti high schoolin kesken aloittaakseen uransa säveltäjänä. Hän työskenteli teini-ikäisenä sanoittaja Harold Adamsonin kanssa ja muutti 1930-luvulla Hollywoodiin säveltämään elokuvamusiikkia. Hän sävelsi musiikin noin 30 MGM- ja Paramount -yhtiöiden elokuvaan. Yksi hänen ensimmäisistä merkittävistä hiteistään oli kappale ”Everything I Have Is Yours” vuoden 1933 elokuvasta "Suurkaupungin tytär". Adamsonin lisäksi Lane teki yhteistyötä muun muassa Frank Loesserin ja Ralph Freedin kanssa.
Vuonna 1947 Lane palasi New Yorkiin ja sai Broadwaylla menestystä säveltämällään musikaalilla "Finian’s Rainbow", jonka sanoitti E. Y. Harburg. Näytelmä kertoi rasistisesta etelävaltiolaisesta, jonka ihonväri muuttuu mustaksi. Säveltäjä Harold Arlen, jonka kanssa Harburg oli tehnyt musiikkia jo pitkään, kieltäytyi näytelmän säveltämisestä, koska piti aihetta ”liian poliittisena”. Lane suostutteli Harburgin muun muassa poistamaan lynkkauskohtauksen ja lisäämään huumoria poliittisen sanoman vastapainoksi. Francis Ford Coppola ohjasi näytelmästä elokuvaversion "Finianin sateenkaari" vuonna 1968.
Hän jatkoi elokuvamusiikin säveltämistä MGM:lle, tällä kertaa yhteistyössä sanoittaja Alan Jay Lernerin kanssa. Heidän kappaleensa ”Too Late Now” elokuvasta "Kuninkaalliset häät" (1951) oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Muita Lanen yhteistyökumppaneita 1950-luvulla olivat Dorothy Fields ja Ira Gershwin. Vuonna 1965 Lane teki Alan Jay Lernerin kanssa teatterimusikaalin "On a Clear Day You Can See Forever", joka jäi hänen viimeiseksi suuren menestyksen saavuttaneeksi produktiokseen. Burton Lane valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1972.
Uransa loppuvuosina Lane toimi pitkään muun muassa ASCAPin johdossa. Hän kuoli New Yorkissa vuonna 1997.Lähde: Internet Broadway Database.Lähde: Allmovie.
Kesäleimu
Kesäleimu ("Phlox drummondii") on leimujen sukuun kuuluva yksivuotinen kasvilaji. Se on kotoisin Texasin seudulta Yhdysvalloista.
Kesäleimu on 20–40 senttimetriä korkea. Kukat ovat valkoisia, punaisen, sinisen tai liilan sävyisiä tai monivärisiä.
Kesäleimu viihtyy aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla kosteahkossa ja ravinteikkaassa maassa.
Kesäleimua käytetään koristekasvina puutarhoissa. Se soveltuu myös leikkokukaksi. Siihen kuuluvia lajikeryhmiä ovat "Phlox" Nana-, "Phlox" Grndiflora- ja "Phlox" Stellata-ryhmät. Muita lajikkeita ovat Brilliant ja Twinkle-lajikkeet. Suomessa taimet pitää esikasvattaa maalis-huhtikuussa.
Lielahden voimalaitos
Lielahden voimalaitos on Tampereen Sähkölaitoksen yhteistuotantovoimalaitos Tampereen Lielahdessa. Voimalaitoksen pääpolttoaine on maakaasu ja varapolttoaine kevyt polttoöljy. Laitos on otettu tuotantokäyttöön vuonna 1988. Sen sähköteho on 147 MW ja lämpöteho 160 MW.
Joensuun voimalaitos
Joensuun voimalaitos on Fortumin yhteistuotantovoimalaitos Joensuussa. Laitoksen pääpolttoaineet ovat puu ja turve. Lisäksi voimalaitos polttaa biokaasua ja ruokohelpeä. Se käynnisti tuotantonsa vuonna 1986. Voimalaitoksen sähköteho on 50 MW ja kaukolämpöteho 110 MW. Voimalaitoksen piippu on 100 metriä korkea.
Voimalaitoksen kupeessa on vuonna 2009 käyttöön otettu biolämpölaitos, jonka teho on 30 MW. Fortumin Joensuun sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokseen integroitu bioöljylaitos tuottaa sähkön ja kaukolämmön lisäksi tulevaisuudessa 50 000 tonnia bioöljyä vuosittain. Bioöljyn raaka-aineena käytetään metsähaketta ja muuta puubiomassaa. Bioöljylaitos perustuu nopeapyrolyysitekniikkaan, ja se on maailmassa teollisessa mittakaavassa lajissaan ensimmäinen.
Valeliskokalat
Valeliskokalat (Pseudotrichonotidae) on auloppikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä vesistä Tyynestämerestä ja Intian valtamerestä.
Valeliskokalojen heimoon kuuluu 1 suku ja 1 tai 2 lajia. Lajit ovat valelliskokala ("Pseudotrichonotus altivelis") ja "P. xanthotaenia". Ruumiinrakenteentaan ne ovat pitkänomaisia ja sylinterimäisiä kaloja. Ne ovat pienikokoisia ja kasvavat korkeintaan noin 9 cm:ä pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat pienikokoinen suu, pitkä selkäevä ja rasvaevän puuttuminen. Valeliskokalalajeilla ei ole uimarakkoa.
Valeliskokalaa tavataan Tyynestämerestä Izun niemimaan läheisyydestä Japanista ja "P. xanthotaenia" elää Intian valtameressä Maskareenien alangolla Saya de Malha Bank-matalikolla. Valeliskokalat elävät lähellä pohjaa usein kaivautuneena hiekkaan.
Hajota ja hallitse 1993–2001
Hajota ja hallitse 1993–2001 on YUP-yhtyeen lokakuussa 2001 julkaistu kokoelma-albumi. Kokoelmalla olevat kappaleet ovat covereita tai uudelleen sovitettuja ja äänitettyjä versioita YUP:n vanhemmista kappaleista. Lisäksi albumilla on muilla levyillä julkaistuja kappaleita, kuten Nylon Beat-yhtyeen kanssa levytetyt kappaleet: "Rakastuin sinuun liian helposti" ja Tuomarin todistajat-tribuuttialbumilla ollut "Huda huda!". Albumilla on lisäksi piiloraitana cover-versio ABBAn kappaleesta "Eagle".
Seinäjoen voimalaitos
Seinäjoen voimalaitos on Vaskiluodon Voiman yhteistuotantovoimalaitos Seinäjoella Kyrkösjärven rannalla. Laitoksen pääpolttoaineet ovat paikallinenturve ja puuaines.
Vanajan voimalaitos
Vanajan voimalaitos on Elenia Lämmön yhteistuotantovoimalaitos Hämeenlinnassa. Vanajan kaupunginosassa sijaitsevan voimalaitoksen polttoaineina ovat biopolttoaineet, maakaasu, turve ja moottoripolttoöljy. Sen sähköntuotannon kapasiteetti on 61 MW ja kaukolämmöntuotannon 105 MW.
Anat
Anat on länsiseemiläinen jumalatar. Hänet tunnetaan etenkin ugaritilaisista teksteistä vuosilta 1500–1200 eaa. ja muinaisesta Egyptistä, ja hänet mainitaan vielä 400-luvulla eaa. Egyptin Elefantinen juutalaisyhteisössä kirjoitetuissa teksteissä ja epäsuorasti myös Vanhassa testamentissa. Anat kuvattiin yleensä nuoreksi ja väkivaltaiseksi soturijumalattareksi.
Anat on samankaltainen kuin sumerilainen Inanna ja mesopotamialainen Ištar, ja häntä on verrattu lisäksi kreikkalaisiin sekä intialaisiin jumalattariin kuten Durgaan ja Kaliin. On myös mahdollista että Anat on sama jumala kuin Astarte. Anatista on säilynyt hyvin vähän esineistöä, ja sekin on samankaltaista esimerkiksi Astartea kuvaavien esineiden kanssa.
Anatia palvottiin sodan jumalattarena Lähi-idässä ja 1400-luvulta eaa. alkaen myös Egyptissä, missä hänet yhdistettiin hevosiin ja sotavaunuihin ja missä hän toimi faraon suojelijana varusteinaan miekka ja kilpi. Ugaritissa Anatin tehtävät olivat maskuliinisia, kuten sodankäynti, metsästys ja politiikka. Hän oli myös eläinten suojelija, "eläinten valtiatar". Anat on väkivaltainen ja uhitteleva, ja hänen kerrotaan tappaneen ainakin sankari Aqhatin ja kuolemanjumala Motin. Toisaalta hän suri kuollutta Baal-jumalaa ja näki vaivaa haudatakseen tämän. Anat kuvataan Ugaritin ja Egyptin teksteissä myös Taivaan valtiattarena.
Anat kuvattiin ainakin pääjumala Ēlin tyttäreksi, Baalin sisareksi ja Dagonin tyttäreksi. Jotkut tutkijat tulkitsevat Anatin olevan Baalin puoliso, sillä Anatin ja Baalin suhde on hyvin läheinen ja erityinen. Anatin ei kuitenkaan koskaan mainittu olevan seksuaalisessa kanssakäymisessä. Elefantinessa Anatia, tai kahta erillistä jumalatarta, palvottiin nimillä Anat-Jahu ("Jahven Anat") ja Anat-Betel ("Betelin Anat"), mikä saattaa viitata siihen, että hänet nähtiin Jahven ja Betelin puolisona.
Vanhassa testamentissa Anat esiintyy ainoastaan muutamassa paikannimessä ja henkilönnimessä.
Lowell Bailey
Lowell Bailey (s. 15. heinäkuuta 1981) on yhdysvaltalainen ampumahiihtäjä ja lajinsa maailmanmestari. Hän kilpaili maailmancupissa vuosina 2002–2018. Bailey voitti normaalimatkan maailmanmestaruuden Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017.
Bailey on osallistunut Torinon 2006, Vancouverin 2010, Sotšin 2014 ja Pyeongchangin 2018 talviolympialaisiin sekä yksitoista kertaa ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin. Sotšin olympialaisissa hän oli normaalimatkalla kahdeksas ja Pyeongchangissa miesten viestissä kuudes. MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi viestissä Hanty-Mansijskissa 2011, 13:nneksi takaa-ajokilpailussa ja yhteislähdössä Nové Městossa 2013 sekä yhteislähdössä Kontiolahdella 2015. Oslossa 2016 hän sijoittui yhteislähtökilpailussa kymmenenneksi ja normaalimatkalla 15:nneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän voitti nolla-ammunnalla normaalimatkan maailmanmestaruuden 3,3 sekunnin erolla Ondřej Moraveciin. Lisäksi hän oli pikakilpailussa neljäs sekä takaa-ajossa ja yhteislähdössä kuudes.
Bailey saavutti Euroopan-mestaruuskilpailuissa pronssia pariviestissä 2018.
Bailey on sijoittunut ampumahiidon maailmancupin yhteistuloksissa parhaimmillaan kahdeksanneksi kaudella 2016–2017. Normaalimatkan cupissa hän oli samalla kaudella kolmas. Hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa ampumahiihdon maailmancupissa oltuaan kolmas Kontiolahden pikakilpailussa kaudella 2013–2014. Tätä ennen hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailuissa oli viides sija, jonka hän saavutti kaudella 2011–2012 kahdesti. Hochfilzenin maailmanmestaruus oli samalla hänen ensimmäinen maailmancupvoittonsa. Myöhemmin samalla kaudella hän oli toinen Pyeongchangin pikakilpailussa.
Bailey lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2018.
Vihdin Salisudet
Vihdin Salisudet on vihtiläinen salibandyn erikoisseura, rekisteröitynyt yhdistys ja Suomen Salibandyliiton jäsenyhdistys. Seuran toiminta alkoi vuonna 1992 ja varsinainen perustava kokous pidettiin vuonna 1994.
Perustamisen aikaan seurassa oli yksi joukkue ja noin 25 jäsentä. Kahdenkymmenen vuoden taipaleen aikana Salisudet on kasvanut 14 joukkueen, lasten sählykerhojen ja kaikkiaan lähes 300 jäsenen seuraksi.
Paikallisesti Salisudet on merkittävä ja aktiivinen toimija vihtiläisessä urheilu- ja liikuntakentässä.
Valtakunnallisessa mittakaavassa Salisudet on lisenssipelaajien määrällä mitattuna Salibandyliiton 50. suurimman jäsenseuran joukossa , kaikkiaan lähes 900 jäsenseurasta.
Kaudella 2013–2014 miesten edustusjoukkue pelaa Salibandyliiton III-divisioonan Etelä-Suomen alueen 1. lohkossa. Kausi alkaa 29.9.2013 ja päättyy runkosarjan osalta 22.3.2014. Mahdolliset II-divisioonan nousukarsintapelit pelataan runkosarjan jälkeen siten, että kausi päättyy viimeistään 5.4.2014.
Uutta tälle kaudelle on Etelä-Suomen alueella miesten III-divisioonassa kokeiltava tehokas peliaika (3x15 minuuttia), jonka myötä turnauksia on aiempaa enemmän. Uudistuksella tavoitellaan aiempaa enemmän ja siten toimivammin porrastettuja tasoeroja eri divisioonien välille.
Naisten edustusjoukkue pelaa niin ikään III-divisioonassa, Etelä-Suomen alueen 1. lohkossa. Naisten joukkueen kausi alkaa 6.10.2013 ja päättyy 12.4.2014.
Muita seuran joukkueita pelaa niin aikuisten kuin juniorienkin sarjoissa.
Aikuiset
JunioritSeuran järjestämät salibandykerhot tarjoavat mahdollisuuden harjoitella leikkimielisesti salibandyn perustaitoja ja tietenkin pelata. Salibandyn lisäksi kerhoissa opitaan ja harjoitetaan yleisiä aktiivisesti liikkuvan ihmisen ja ryhmässä toimimisen taitoja. Kerhoista nuori pelaaja voi iän ja taitojen karttuessa jatkaa edelleen Salibandyliiton toimintaan osallistuviin joukkueisiin. Kerhojen vetäjinä toimivat osaavat aikuiset ja ne ovat avoinna peruskoulujen lukukausien mukaisesti..
M/S Sinu-I-Wasa Tolu
M/S Sinu-I-Wasa Tolu () on vuonna 1964 Ruotsissa nimellä "Dana Scarlett" valmistunut autolautta. Se rakennettiin Ab Öresundsvarvetin telakalla Landskronassa. Alus aloitti liikennöinnin Skandinavisk Linjetrafikin omistuksessa helmikuussa 1964 Ruotsin Landskronan ja Tanskan Kööpenhaminan välillä. Alus liikennöi ajoittain myös välillä Helsingborg – Helsingør. Alus on ollut myös Ruotsin merivoimien käytössä reservialuksena miinanlaskijana nimellä Marö-83. Vuosien 1975–1984 välillä alus liikennöi säännöllisesti Helsingborgin ja Helsingørin välillä. Siirryttyään L-T linjenin omistukseen se siirtyi takaisin Landskronan reitille ja edelleen Scarlett Linen omistukseen. Scarlett Line -varustamon mentyä 1993 konkurssiin, alus myytiin Argentiinaan 1994. Vuonna 1996 alus ostettiin Fidži-saarille. Vuonna 2007 se alkoi palaa Levukan satamassa. Sen jälkeen se on muutettu rahtia kuljettavaksi ro-ro -alukseksi.
Elokuvavuosi 2015
Elokuvavuosi 2015 käsittelee vuoden 2015 aikana ensi-iltansa saaneita elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Nanook, pakkasen poika
Nanook, pakkasen poika () on Robert J. Flahertyn ohjaama yhdysvaltalainen dokumenttielokuva vuodelta 1922. Elokuva kuvaa jo katoamassa ollutta eskimojen perinteistä elämäntapaa. Sitä pidetään kaikkien aikojen ensimmäisenä dokumenttielokuvana ja tyylisuunnan klassikkona.
Nanook, pakkasen poika oli ensimmäinen dokumenttielokuva, joka luopui valloituselokuvan sankariperinteestä. Siinä tekijä ei ollut sankari vaan kamera käännettiin kohti kuvattavia. Toisaalta tekijän rooli nimenomaan elokuvantekijänä kasvoi.
Flaherty oli kuvannut materiaalia eskimoista jo aiemmin, mutta filmi tuhoutui. Hän palasi eskimoiden pariin ja kuvasi uutta materiaalia. Elokuva filmattiin yhdellä kameralla hyvin vaikeissa olosuhteissa, ja jotkin kohtauksista ovat lavastettuja vaikkakin todenmukaisia.
Elokuva esittelee eskimoperheen elämäntavan eri puolia, kuten hylkeenmetsästystä ja iglunrakennusta. Elokuvan päähenkilö on ”Nanook” (oikealta nimeltään Allakariallak).
Elokuvaa ei voi pitää perinteisessä mielessä kokonaan dokumenttielokuvana. Nanookin kahta vaimoa ja lapsia esittävät henkilöt ovat rooleihin valittuja eivätkä todellisuudessa olleet hänen perhettään. Kuvausten aikaan eskimot olivat jo siirtyneet metsästämään etupäässä kivääreillä, mutta käyttivät Flahertyn vaatimuksesta elokuvassa perinteisiä harppuunoitaan. Pääosaa esittänyt Allakariallak kuoli kaksi vuotta elokuvan valmistumisen jälkeen. Flaherty väitti hänen kuolleen nälkään, mutta todellisuudessa hän kuoli todennäköisimmin tuberkuloosiiin.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Nanook" oli mukana heistä kolmentoista listalla.
Mihail Šatrov
Mihail Filippovitš Šatrov (, oikea sukunimi "Maršak", Марша́к; 3. huhtikuuta 1932 Moskova – 23. toukokuuta 2010 Moskova) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.
Mihail Šatrov syntyi insinöörin perheeseen. Hänen isänsä, puoluejohtaja Aleksei Rykovin lanko, menehtyi 1930-luvun lopulla Stalinin vainoissa ja äiti vangittiin vuonna 1949. Šatrov valmistui Moskovan vuori-instituutista vuonna 1956 ja liittyi NKP:hen vuonna 1961.
Šatrov tunnetaan parhaiten vallankumoushistoriallisista ja Lenin-aiheisista näytelmistään kuten "Šestoje ijulja" (”Heinäkuun kuudes”, 1964), "Sinije koni na krasnoi trave" (”Sinisiä hevosia punaisella nurmella”, 1979), "Tak pobedim!" (”Näin me voitamme”, 1982, Neuvostoliiton valtionpalkinto 1983) ja "Dalše… dalše… dalše! "(”Eteenpäin, eteenpäin, eteenpäin”, 1988). Hän on laatinut käskirjoituksen suomalais-neuvostoliittolaiseen elokuvaan "Luottamus" (1976). Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Šatrov keskittyi Moskovaan vuonna 2003 avatun kulttuurikeskus Krasnyje Holmyn rakentamiseen.
Onneli ja Anneli
Onneli ja Anneli on 17. tammikuuta 2014 ensi-iltansa saanut Saara Cantellin ohjaama elokuva, joka perustuu Marjatta Kurenniemen kirjaan "Onnelin ja Annelin talo" (1966). Elokuva kuvattiin Loviisassa kesällä 2013.
Ekaluokkalaiset Onneli (Aava Merikanto) ja Anneli (Lilja Lehto) löytävät kadulta kirjekuoren, joka on täynnä rahaa. Rahoilla he ostavat salaperäiseltä rouva Ruusupuulta (Eija Ahvo) talon, joka on kuin kahdelle pikkutytölle tehty. Talossaan he viettävät yhdessä unelmiensa kesää, ja tutustuvat samalla uusiin ystäviin, kuten uusiin naapureihinsa Tingelstiinaan (Elina Knihtilä) ja Tangelstiinaan (Kiti Kokkonen).
Lähde
Marraskuussa 2014 lasten raati palkitsi "Onnelin ja Annelin" parhaana pitkänä elokuvana Chicagon kansainvälisillä lastenelokuvafestivaaleilla. Pukusuunnittelija Auli Turtiainen sai elokuvasta parhaan pukusuunnittelun Jussin vuonna 2014.
Vladimir Tendrjakov
Vladimir Fjodorovitš Tendrjakov (, 5. joulukuuta 1923 nykyisen Vologdan alueen Verhovažjen piirin Makarovskajan kylä – 3. elokuuta 1984 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vladimir Tendrjakov syntyi virkailijaperheeseen. Hän haavoittui toisessa maailmansodassa, työskenteli opettajana ja Komsomolin piirisihteerinä. Vuonna 1945 Tendrjakov muutti Moskovaan, jossa hän opiskeli Neuvostoliiton elokuvakoulussa ja myöhemmin Gorkille nimetyssä kirjailijainstituutissa, josta hän valmistui vuonna 1951. Kirjailija liittyi NKP:hen vuonna 1948.
Tendrjakov oli Stalinin kuolemaa seuranneen suojasään näkyvimpiä kirjailijoita. Hänen kertomuksensa, pienoisromaaninsa ja romaaninsa kuvaavat etupäässä maaseudun ongelmia sekä yksilön moraalisia valintoja. Niistä tunnetuimpia ovat "Vävy" ("Ne ko dvoru", 1954), "Kelirikko" ("Uhaby", 1956), "Podjonka – vek korotki" (”Surviaisella on lyhyt elämä”, 1965), "Tri meška sornoi pšenitsy" (”Kolme säkillistä juolavehnää”, 1973) ja "Rasplata" (”Tilinteko”, 1979). Kirjailijan neuvostoyhteiskunnan traagisia vaiheita kuvaavat kertomukset sekä antiutopia "Tietokone-evankeliumi" ("Pokušenije na miraži") ilmestyivät vasta perestroikan aikana.
Dmitri Gusarov
Dmitri Jakovlevitš Gusarov (, 4. lokakuuta 1924 nykyisen Pihkovan alueen Velikije Lukin piirin Tulubjevon kylä – 6. elokuuta 1995 Petroskoi) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Dmitri Gusarov syntyi kyläsepän perheeseen. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui partisaanitoimintaan Neuvosto-Karjalassa. Gusarov valmistui Leningradin yliopiston filologisesta tiedekunnasta vuonna 1951 ja työskenteli sen jälkeen Petroskoissa "Na rubeže" (myöhemmin "Sever") -kirjallisuuslehden toimittajana. Vuosina 1954–1990 hän oli lehden päätoimittaja.
Gusarovin varhaisia teoksia olivat partisaaneista kertova pienoisromaani "Pletšom k pletšu" (”Rinta rinnan”, 1949) ja kaksiosainen romaani "Bojevoi prizyv" (”Taistelukutsu”, 1953–1957). Vuonna 1963 hän julkaisi moraalikysymyksiä pohtivan romaanin "Tsena tšeloveku" (”Ihmisen hinta”) ja vuonna 1968 vallankumoussankari Pjotr Anohinista kertovan kirjan "Tri povesti iz žizni Petra Anohina" (”Kolme kertomusta Pjotr Anohinin elämästä”). Kirjailijan pääteos on Ivan Grigorjevin partisaaniryhmästä kertova dokumenttiromaani "Korpi ei tunne armoa" ("Za tšertoi miloserdija", 1977), josta hän sai Karjalan ASNT:n valtionpalkinnon. Vuonna 1988 ilmestyi kertomuskokoelma "Partisaanimusiikkia" ("Partizanskaja muzyka", 1988).
Kirjailija on palkittu muun muassa Leninin kunniamerkillä. Vuonna 1965 hän sai Karjalan ASNT:n ja vuonna 1980 Venäjän SFNT:n ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimet. Vuonna 1994 hänet nimettiin Karjalan tasavallan kansankirjailijaksi.
Eino Prykä
Eino Prykä (1919–1953) oli yksi vankikapinan johtajista Neuvostoliitossa Vorkutan työleirillä vuonna 1953.
Prykä syntyi Isossakyrössä 1919. Hän oli vanhempineen kahdesti siirtolaisena Yhdysvalloissa, ennen kuin perhe muutti 1930-luvun alussa rakentamaan Neuvosto-Karjalaa. Prykä valmistui Petroskoissa näyttelijäksi. Suomalaisväestöön kohdistuneissa Stalinin vainoissa Prykä vangittiin 1930-luvun loppupuolella. Vapauduttuaan hän toimi talvisodan aikana Kuusisen kansanarmeijan rintamateatterissa. Ennen jatkosotaa Prykä lähetettiin vakoilutehtäviin (desantiksi) Suomeen, jossa joutui vangiksi. Suomen kansalaisuudesta huolimatta hänet palautettiin Neuvostoliittoon syksyllä 1944.
Neuvostoliiton puolella Prykä joutui työleirille. Lyhyen vapausajan jälkeen vuonna 1951 hänet vangittiin uudelleen ja tuomittiin vihollisen auttamisesta 25 vuodeksi pakkotyöhön ja viideksi vuodeksi karkotukseen. Sysyllä 1951 hän saapui Vorkutan pakkotyöleirille, jossa vangit louhivat hiiltä ankarissa oloissa. Vankeja oli lähes 100 000, joista monet olivat Ukrainan, Liettuan, Latvian ja Viron "nationalisteja".
Heinä-elokuussa 1953 leirillä syntyi vankien lakko. Sen aloittivat Kazakstanista siirretyt vangit. Vankilan johto yritti aluksi ratkaista tilanteen neuvottelemalla ja lupaamalla pieniä parannuksia vankien oloihin. Vangit vaativat tuomioidensa uudelleenkäsittelyä ja vankeustuomioiden kumoamista. Tätä eivät paikalliset virkamiehet voineet luvata. Useimmilla leiriosastoilla työt saatiin käyntiin lupailemalla, uhkailemalla ja väkivallalla.
Leiri numero 10 eli 29. kaivoksen leiri ei antanut periksi, vaikka Moskovasta kävi korkea-arvoinen valtuuskunta asiaa sovittelemassa. lakkojohtajana oli puolalainen Edward Buc. Prykä oli luultavasti leirin ainoa suomalainen. Paikalliset vartijat korvattiin ulkopuolelta tulleilla, ja lakkolaiset piiritettiin 1. elokuuta 1953. Leirin johtaja Andrei Derevjanko vaati lakkolaisia antautumaan ja uhkasi voimakeinoilla. Vangit eivät suostuneet. Piirittäjät aloittivat ampuimisen, jossa parissa minuutissa kuoli kymmeniä vankeja ja toistasataa haavoittui. Virallinen raportti ilmoitti 53 kuolleen, mutta uusi tutkimus arvioi kuolleiden määräksi 64, joista ainakin kuusi oli ulkomaalaisia, joukossa myös Eino Prykä. (Baltteja ja ukrainalaisia ei laskettu ulkomaalaisiksi.)
Pyrkä haavoittui tulituksessa kuolettavasti. Hän menehtyi haavoihinsa leirisairaalassa kaksi kuukautta myöhemmin ja hänet on haudattu alueelle nimettömään hautaan.