hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Moustiers-Sainte-Marie
Moustiers-Sainte-Marie (oksitaaniksi "Mostiers Santa Maria") on kunta Provence-Alpes-Côte d'Azurin alueella Alpes-de-Haute-Provencen departementissa. Vuonna 2008 kunnassa asui 719 asukasta, joista 710 asui siellä vakituisesti. Historiallisesti paikka on tunnettu fajanssin tuotannostaan. Kunta on valittu kauneimpien ranskalaiskylien "Les Plus Beaux Villages de France" -järjestön jäseneksi.
Moustiers-Sainte-Marie sijaitsee rotkon suulla. Tästä syystä alueen talot on rakennettu toinen toistensa yläpuolelle ja kylää leimaavat ahtaat ja kapeat kujat. Kylän jakaa kahtia vuoristopuro Rioul ja Mairejoki. Niiden yli on rakennettu useita siltoja. Kylän tavaramerkki on "Cadeno", 227 metriä pitkä ketju, joka on viritetty jokilaakson yli 150 metrin korkeudelle. Ketjusta puolestaan riippuu tähti. Tarinan mukaan se saatiin eräältä Blacas-suvun paronilta tämän palatessa viidenneltä ristiretkeltä.
Moustiers-Sainte-Marien nimi tulee sanoista "Castrum Monasterium", eli munkkilinna. Nimi on mainittu ensimmäisen kerran vuonna 1084. Munkit tulivat kuitenkin alueelle jo vuonna 435, kun Pyhä Maximus toi paikalle muutamia munkkeja Île Saint-Honoratista. Munkit asuivat luolissa ja rakensivat kappelin Neitsyt Marialle. Saraseenien muodostama uhka sai munkit muuttamaan pois alueelta, mutta he palasivat vuonna 1052 perustaen sivuluostarin. Luostarin ympärille syntyi asutusta ja Provencen kreivi Raimond Bérengerin valtakaudella siitä tuli 18 yhdyskuntaa käsittänyt hallintokeskus. Kylän ympärille rakennettiin muuri vuonna 1246, mutta se ei estänyt useita piirityksiä ja ryöstöjä 1300-luvun aikana. Moustiers-Sainte-Mariesta tuli osa Ranskaa yhdessä muun Provencen kanssa vuonna 1481. Vuonna 1548 alue sai maavoudin.
1500-luvulla faenzalainen munkki toi kylään fajanssin valmistustaidon, mistä alkoi kylän nousukausi. Moustiers-Sainte-Marie tuli tunnetuksi fajanssin valmistuksestaan ja siitä, että sen tuotteet olivat yhtä hyviä kuin suurten Ranskalaisten fajanssitehtaiden. Tunnettuja fajanssimestarisukuja alueella olivat "Viry", "Clérisy" ja "Olery". Kylään tuli myös paperinvalmistusta, mikä kasvatti paikkaa entisestään. vuonna 1780 Moustiers-Sainte-Mariessa oli 3 600 asukasta. Fajanssintuotanto kylässä loppui vuonna 1874, mutta sen herätti henkiin Marcel Provence vuonna 1926. Samassa yhteydessä perustettiin fajanssimuseo "Musée Historique de la Fayance".
Virginianalppiruusu
Virginianalppiruusu ("Rhododendron catawbiense") on Pohjois-Amerikan kaakkoisosista kotoisin oleva suurikokoinen, ainavihanta pensas, joka kuuluu alppiruusujen sukuun ja kanervakasvien heimoon. Se on läheistä sukua appalakkienalppiruusulle, josta sen erottaa huomattavasti pienemmän verhiön perusteella. Lajit elävät osin samoilla alueilla ja voivat risteytyä keskenään.
Virginianalppiruusu on leveä pensas, joka kasvaa yleensä 1–3 metriä korkeaksi mutta joskus jopa 6 metriä korkeaksi. Sillä on jäykät, yläviistot haarat ja tiheä lehvästö, ja se saattaa kasvattaa maavarsia. Sen nuori haararanka on liereä ja kalju ja kuori sileä tai uurteinen ja liuskoina irtoava. Ruodilliset, ehyet lehdet ovat varrella kierteisesti, ja niiden lehtilapa on 8–12 senttimetriä pitkä, soikean pitkulainen, tylppä- tai suippokärkinen, pyöreätyvinen ja ehytlaitainen. Lehti on päältä tummanvihreä ja alta vaaleanvihreä ja pinnaltaan kiiltävä ja kalju tai heikosti karvainen.
Virginianalppiruusu kukkii huhti–kesäkuussa pian uusien lehtien puhkeamisen jälkeen. Sen kukinto on 15–20-kukkainen latvaterttu. Tuoksuvat kukat ovat kaksineuvoisia, ja niissä on pieni, 5-liuskainen verhiö. Leveän kellomainen, hyvin lyhyt- ja avaratorvinen teriö on läpimitaltaan 3,5–4 senttimetriä ja väriltään yleensä ruusun- tai liilanpunainen – joskus myös vaaleanpunainen tai valkoinen. Hedelmä on 1–2 senttimetrin mittainen, karvainen kota.
Virginianalppiruusu on kotoisin Pohjois-Amerikan kaakkoisosista. Sen luontainen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Virginiaan ja Kentuckyyn ja etelässä Georgiaan ja Alabamaan. Lajin tieteellinen nimi "catawbiense" viittaa Pohjois-Carolinan vuorilla virtaavaan Catawbajokeen, joka on puolestaan saanut nimensä lähistöllä eläneiltä catawbaintiaaneilta. Lajin löysi juuri tältä joelta vuonna 1809 skotlantilainen kasvitieteilijä John Fraser, joka vei sen mukanaan Englantiin.
Virginianalppiruusu menestyy parhaiten avoimilla paikoilla, happamassa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä 1 200–2 000 metrin korkeudessa. Se muodostaa vuorten lakialueille ja rinteille tiheitä pensaikkoja, jotka ovat vaikeakulkuisia mutta kukkiessaan erittäin näyttäviä. Laji on kuivuuden- ja talvenkestävä ja sietää jopa −29…–35 celsiusasteen pakkasia.
Virginianalppiruususta on jalostettu lukuisia talvenkestäviä lajikkeita risteyttämällä sitä muiden alppiruusulajien kanssa. Näitä risteymiä kutsutaan nimellä puistoalppiruusu ("Rhododendron" Catawbiense-Ryhmä). Talvenkestävyytensä vuoksi puistoalppiruusu on suosittu koristekasvi etenkin kylmän ilmaston alueilla, kuten Suomessa.
Val Valentino
Val Valentino (s. 14. kesäkuuta 1956 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen taikuri, joka tunnetaan parhaiten "Taikatemput paljastuvat" -ohjelmasta, jossa hän esitti ”Naamioitunutta taikuria”.
Tietokonevälitteinen viestintä
Klassisessa tietokonevälitteisen viestinnän (Computer-Mediated Communication, CMC) määritelmässä tietokonevälitteistä viestintää kuvataan viestinnäksi, joka tapahtuu ihmisten välillä tietokonelaitteiston välittämänä (Herring 1996, 1). Vaikka Herringin klassinen määritelmä on jo vuodelta 1996, kuvastaa se yhä nykyisiäkin mobiileja viestintävälineitä. Nykyisten mobiilien viestimien datan käsitteleminen ja välittäminen vaatii jo useampia mikroprosessorein varustettuja laitteita, jotka voidaan tulkita tietokoneiksi. Toisen määritelmän mukaan tietokonevälitteistä viestintää on kaikki ihmisten välinen vuorovaikutus, joka tapahtuu tietokonetta käyttäen (Thurlow, Lengel & Tomic 2004, 14-15). Lindlof ja Taylor (2002, 249) puolestaan määrittelevät tietokonevälitteisen viestinnän hieman tarkemmin. Heidän mukaansa tietokonevälitteinen viestintä on prosessi, jossa ihmiset luovat, ylläpitävät ja muokkaavat merkityksiä kun he viestivät toisilleen tietokoneistetun rakennelman välityksellä. Ihmiset siis jakavat ja yhteensovittavat viestiessään merkityksiä, kuten merkitysten yhteensovittamisen teoriakin asian selittää (ks. esim. Griffin 2003). December (2010) määrittelee tietokonevälitteisen viestinnän prosessiajattelun kautta. Hän näkee tietokonevälitteisen viestinnän prosessiksi, jossa ihmiset luovat, vaihtavat ja hahmottavat tietoa käyttämällä verkostoitunutta tietoliikenneverkkoa systeeminä, joka helpottaa viestien koodausta, välittämistä ja purkua.
Teknologiavälitteinen viestintä
Web 2.0
Sosiaalinen media
Puheviestintä
Tieto- ja viestintäteknologia
December, J. 2010. What is Computer-Mediated Communication. Viitattu 12.5.2010.
Griffin E. A. 2003. A first look at communication theory. 5th ed. New York: McGraw-Hill.
Herring, S. 1996. Computer-Mediated Communication; Linguistic, Social and Cross-Cultural Perspectives. Amsterdam: John Benjamins.
Lindlof, T. & Taylor, B, 2002. Qualitative Communication Research Methods. 2nd ed. Thousand Oaks: Sage.
Rekola, P. 2011. Nuorten aikuisten verkkoyhteisöpalvelujen mobiilikäyttö. Jyväskylän yliopisto. Viestintätieteiden laitos. Pro gradu -tutkielma.
Thurlow, C., Lengel, L. & Tomic A. 2004. Computer mediated communication. Social interaction and the internet. London: Sage
Pauli Rekolan verkkoportfolio
HMS Quality
HMS Quality (viirinumerot G62) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Q-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin 2. huhtikuuta 1940 Swan Hunter and Wigham Richardonilta Wallsendistä Newcastlesta osana kolmatta hätälaivuetta (). Aluksen köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 10. lokakuuta, ja alus laskettiin vesille 6. lokakuuta 1941. Alus valmistui 7. syyskuuta 1942, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 439 820 puntaa ilman amiraliteetin toimittamia ase-, viesti- ja tutkajärjestelmiä.
Alus siirrettiin 8. lokakuuta 1945 Australian laivastolle, joka nimesi sen "HMAS Qualityksi". Alus poistettiin palveluksesta 25. tammikuuta seuraavana vuonna ja se siirrettiin reserviin. Alus myytiin romutettavaksi 10. huhtikuuta 1958.
Busanin piiritys
Busanin piiritys oli Korean ja Japanin välillä käyty taistelu vuonna 1592. Se oli Dadaejinin taistelun ohella ensimmäinen Toyotomi Hideyoshin Korean valloituksissa käyty taistelu, ja aloitti niemimaalla pitkään raivonneen sodan.
Japanilaisten tuli vallata Busanin rannikko joukkojensa rantautumispaikaksi, ja maataistelua valittiin johtamaan paikallisia tietoja omannut Sō Yoshitoshi. Taistelusuunnitelmaan kuului samanaikainen hyökkäys Dadaejinin linnoitukseen, jota johtamaan nimitettiin Konishi Yukinaga.
Hyökkäys alkoi aamulla 24. toukokuuta, Sōn yritettyä ensin käännyttää korealaisia Japanin liittolaisiksi Ming-dynastiaa vastaan. Japanilaiset nousivat heti taistelussa ylivoimaisiksi arkebuusien avulla, sillä tämän uuden teknologian avulla he kykenivät tappamaan muureilla seisseitä korealaisia kaukaa. Korealaisten kenraali Jeong Bal yritti muodostaa korealaiset jousimiehet vastahyökkäykseen, mutta he joutuivat perääntymään. Tuntien taistelun jälkeen korealaisilta loppui nuolet.
Lopulta kenraali Jeong Bal menehtyi tulituksessa, mikä laski korealaisten taisteluintoa entisestään. Japanilaiset onnistuivat valtaamaan linnoituksen aamulla, ja lähes kaikki Busanin joukot tapettiin. Tämän lisäksi japanilaiset tappoivat myös jäljelle jääneet ihmiset siviilejä ja eläimiä myöten.
Busanin päädyttyä japanilaisten haltuun, sen kautta alettiin kuljettaa muonaa sekä joukkoja Japanista, kunnes amiraali Yi Sun-sin hyökkäsi sinne joukkoineen.
Pullonkaula
Pullonkaula on käsite, jota käytetään metaforana eri yhteyksissä. Käsite juontaa juurensa nesteen säilyttämiseen tarkoitetusta pullosta, jossa muoto kapenee yläosaa (kaulaa) myöten. Vaikka pullo olisi kuinka tilava, pullon suu määrittelee nesteen virtausnopeuden pullosta ulos virtausdynamiikan lakien mukaan. Liikenteessä pullonkaulalla tarkoitetaan liikennejärjestelmässä tai paljon käytetyssä reitissä olevaa kohtaa, jossa liikenne hidastuu rajallisen kapasiteetin vuoksi. Kyseessä voi olla esimerkiksi liian kapea tie tai silta.
Tietoteniikassa ja muissakin systeemeissä pullonkaula tarkoittaa järjestelmän osa-aluetta, joka estää koko järjestelmän toimimisen täydellä kapasiteetilla. Yleensä tämä johtuu siitä, että pullonkaulana toimivan osan suorituskyky on alhaisempi muihin osa-alueisiin verrattuna. Esimerkiksi suuria tietomääriä kasiteltäessä voidaan havaita, että kaikista moderneinkin laitteisto on käytännössä hyödytön, mikäli kiintolevy on hyvin vanhanaikainen. Tällöin pullonkaulaksi muodostuu hidas kiintolevy.
Pullonkaulailmiö tunnetaan myös ihmisen ja muiden lajien evoluutiossa ja maapallon eri alueiden asutushistoriassa, kun koko myöhemmän populaation kokonaisuudessaan tai populaation jollakin nimenomaisella alueella on päätelty olevan jonkin hyvin pienen perustajajoukon jälkeläisiä. Tällöin edeltävän populaation koko geneettisestä monimuotoisuudesta välittyy myöhempään populaatioon vain pieni osa.
Nancy Richey
Nancy Richey (s. 23. elokuuta 1942 San Angelo, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen tennispelaaja.
Richey voitti kaksinpelin Grand Slamin vuonna 1967 Australian avoimissa ja vuonna 1968 Ranskan avoimissa. Vuosina 1965 ja 1966 hän voitti Yhdysvaltain mestaruusturnauksen nelinpelin ja vuonna 1966 myös Australian avointen ja Wimbledonin nelinpelin. Myös hänen veljensä, Cliff Richey oli menestynyt tennispelaaja. Hänet valittiin Tennis Hall of Fameen vuonna 2003.
Yhteensä Richey voitti urallaan 69 kaksinpeliturnausta, 25 niistä avoimella aikakaudella. Hän oli korkeimmillaan WTA-maailmanlistan sijalla kolme vuosina 1968 ja 1972.
Yhdysvaltain Fed Cup -joukkueessa Richey pelasi ensimmäisen kerran vuonna 1964. Yhteensä hän pelasi 11 maaottelussa. Vuonna 1969 hän oli mukana Yhdysvaltain voittamassa Fed Cup -joukkueessa.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1899
Vuoden 1899 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Loosduinenissa. Kyseessä olivat kautta aikain kolmannet maailmanmestaruuskilpailut ammunnassa. Ohjelmassa oli ainoastaan kivääriammunta ja mitalit jaettiin kaikkiaan viidessä eri lajissa.
HMS Quadrant
HMS Quadrant (viirinumerot G67 ja D17) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Q-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin maaliskuussa 1940 Hawthorn Leslieltä Newcastlesta osana 3. hätälaivueen tilausta ja sen köli laskettiin 24. syyskuuta. Alus laskettiin vesille vasta 28. helmikuuta 1942, koska Norjan taisteluiden ja mantereen evakuointien aiheuttaman korjaustarpeen kasvu viivästytti uusien alusten rakentamista. Alus valmistui vielä saman vuoden lopulla 26. marraskuuta, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 436 576 puntaa ilman amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
"HMS Quadrant" lähti joulukuussa 1942 koeajojen loppuunsaattamiseksi ja aluksen varustamiseksi Scapa Flow’hun, missä se aloitti kouluttautumisen osana Kotilaivastoa. Alus saattoi 18. joulukuuta "HMS Musketeerin" ja "HMS Raiderin" kanssa taistelulaiva "HMS King George V:ttä" ja risteilijä "HMS Berwickiä" niiden suojatessa Jäämeren saattuetta JW51A.
Alus lainattiin Australian laivastolle, joka otti sen palvelukseen 18. lokakuuta 1945 nimellä "HMAS Quadrant". Aluksen ensimmäisenä Australian laivaston kuuluvana päällikkönä oli W. F. Cook. Miehistö alukselle tuli Australian laivastolla lainassa olleelta "HMAS Nizamilta", jonne "Quadrantin" brittimiehistö siirtyi.
Alus viipyi Garden Islandilla 8. joulukuuta saakka, kun sille tehtiin erilaisia muutostöitä ja täydennettiin varustusta muun muassa aluksen kattilat puhdistettiin, konehuoneen kaapelointi uusittiin ja asennettiin 2 naulan Mk VII ilmatorjuntatykki. Ensimmäisinä sodan jälkeisinä kuukausina alus kuljetti joukkoja Uuden-Guinean ja Australian välillä, mistä vapauduttuaan se valvoi Australian aluevesiä. Alus siirrettiin reserviin 20. kesäkuuta 1947 Sydneyssä. Huhtikuussa 1950 alkoivat aluksen muutostyöt tyypin 15 nopeaksi sukellusveneentorjuntafregatiksi Williamstownin telakalla, jonne se siirrettiin 14. kesäkuuta.
Muutostyöt saatiin päätökseen vuonna 1953 ja alus palautettiin palvelukseen vielä samana vuonna 16. heinäkuuta. Alus poistettiin palveluksesta 16. elokuuta 1957 ja se myytiin romutettavaksi 15. helmikuuta 1963.
Richard Gastin Lado
Richard Gastin Lado (; s. 5. lokakuuta 1979 Khartum, Sudan) on sudanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa seuratasolla maansa pääsarjassa pelaavaa Khartum-3 -joukkuetta. Lado on pelannut Sudanin maajoukkueessa neljä ottelua, muttei ole tehnyt niissä yhtäkään maalia.
Munamiehen maailma
Munamiehen maailma on Riku Niemisen luoman ja esittämän hahmon Munamiehen musiikkialbumi, joka ilmestyi 18. toukokuuta 2011. Se sisältää singlet ”Pidä huolta” ja ”Pomppufiilis”, sekä varta vasten Munamiehelle sävellettyjä kappaleita. Artisteina ovat muiden muassa Michael Monroe, Pedro Hietanen, ja kappaleiden sanoituksista vastaa ainakin Pekka Eronen.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 1, ylittäen myynnissä kultarajan.
Farid Bang
Farid Bang (oik. Farid El Abdellaoui, s. 4. kesäkuuta 1986 Melilla, Espanja) on saksalainen rap-artisti.
Farid El Abdellaoui syntyi Melillassa, joka on Espanjalle kuuluva kaupunki Marokon rannikolla. Hän muutti kahdeksan vuotiaana marokkolaisten vanhempiensa mukana Málagaan, josta myöhemmin matka jatkui Saksaan, Düsseldorfiin.
Saksassa Farid alkoi räpätä 19-vuotiaana yhdessä ystävänsä "Tekkenin" kanssa. Farid sai lopulta levysopimuksen Summer Cem tapahtuman kautta, jossa hän tapasi Eko Freshin. Samana vuonna Farid vieraili Eko Freshin mixtapella "Fick immer noch deine Story", jossa hän käytti taiteilijanimenään Farid Urlaubia. Lopulta noin kolme vuotta myöhemmin 4. heinäkuuta 2008 Farid julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Asphalt Massaka.
Killer Love
Killer Love on The Pussycat Dolls -yhtyeen laulajana ja Eden's Crush yhtyeen jäsenenä tunnetuksi tulleen Nicole Scherzingerin vuonna 2011 ilmestynyt ensimmäinen sooloalbumi. Ennen "Killer Lovea" Scherzinger työsti albumia nimeltä "Her Name Is Nicole", mutta sitä ei koskaan julkaistu.
John Nurminen
Johan (John) Viktor Nurminen (10. elokuuta 1877 Rauma – 26. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli merenkulkuneuvoksen arvonimen saanut suomalainen liikemies ja laivanvarustaja , joka loi nimeään kantavan John Nurminen Oy:n.
John Nurmisen isä Johan (John) Nurminen (1851–1914) oli myös raumalainen laivanvarustaja, jonka kauppahuone rakennutti ja omisti purjelaivoja. John Nurminen oli kauppahuoneen johdossa vuodesta 1897 ja osti sen isältään vuonna 1913, vuosi ennen tämän kuolemaa. Jo ennen ensimmäistä maailmansotaa hänet tunnettiin "Suomen parrukuninkaana" menestyksekkään parrukaupan ansiosta. Vuonna 1918 Nurminen oli senaatin valtuuttamana Suomen kaupallisena edustajana Berliinissä.
Nurminen muutti kauppahuoneensa osakeyhtiöksi vuonna 1919, laajensi toimintaa ja siirsi pääkonttorin Helsinkiin. Hän oli kaksi vuotta toimitusjohtajana, mutta taloudellisten vaikeuksien vuoksi yritys joutui 1920-luvun alussa pankin holhoukseen ja vuodesta 1923 perustajaosakkaisiin kuuluneen Antti Wihurin omistukseen. Kun Wihuri vuonna 1932 muutti yrityksen nimen Merihuolto Oy:ksi, Nurminen perusti omansa uudelleen vapatuneella alkuperäisellä nimellä. Hän jatkoi uuden John Nurminen Oy:n toimitusjohtajana vuoteen 1946 asti.
Nurminen oli vuonna 1935 myös perustamassa matkatoimisto Kalevaa. Hän sai merenkulkuneuvoksen arvonimen vuonna 1943. John Nurmisen jälkeen perheyritystä johti hänen poikansa Matti Nurminen ja sittemmin tämän poika Juha Nurminen.
John Nurmiselle on vuonna 1971 pystytetty Raumalle Yrjö Liipolan veistämä muistomerkki. Nurmisen mukaan on nimetty myös vuonna 1992 perustettu John Nurmisen säätiö.
Sibusiso Dlamini
Sibusiso Dlamini (s. 1. syyskuuta 1980 Mbabane) on swazimaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa seuratasolla eteläafrikkalaista Mpumalanga Black Aces FC:tä. Dlamini on pelannut Swazimaan maajoukkueessa 14 ottelua ja tehnyt yhden maalin. Hän oli mukana joukkueen kokoonpanossa muun muassa vuoden 2006 MM-kisojen karsinnoissa, joissa hän pelasi kaksi ottelua.
Luís Fróis
Luís Fróis (1532 – 8. heinäkuuta 1597) oli portugalilainen lähetyssaarnaaja. Hän syntyi Lissabonissa, ja liittyi jesuiittaveljestöön vuonna 1548.
Vuonna 1563 hän saapui Japaniin lähetystyötä tekemään, ja tapasi Kiotossa shōgun Ashikaga Yoshiterun. Myöhemmin hän ystävystyi Oda Nobunagan kanssa, ja viihtyi tämän vieraana Gifussa kirjoittaessaan kirjoja. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa kirja Japanin historiasta, joka julkaistiin kuitenkin vasta 1900-luvulla.
Gfot
Gfot on VR:n omistama kattamaton autovaunutyyppi. Vaunuun mahtuu kymmenen autoa, joista viisi alatasolle ja viisi ylätasolle. Vaunussa on myös mahdollista käyttää auton lohkolämmitintä (vain talviaikana).
Vaunuun saa lastattua seuraavia ajoneuvoja: henkilöautot, tila-autot, maasturit, pakettiautot, auto + matkailuvaunu / perävaunu / traileriyhdistelmät
Pituus maks. 5,05 m mahdollisine vetokoukkuineen, leveys maks. 2,20 m, kokonaiskuljetuspaino maks. 2500 kg, kuitenkin niin, että akseli- ja telipaino on alle 1400 kg
Vaunussa on 4 erikorkuista ajoneuvopaikkaa, jotka on jaettu kerroksittain seuraavasti:
Kuormauskorkeus 165cm
Kuormauskorkeus 205 cm (kaksi paikkaa), 230 cm (kaksi paikkaa) ja 260 cm (yksi paikka)
Ylätasoa ei ole katettu.
Vaunussa voi kuljettaa myös perävaunuja
Tavarankuljetusperävaunun enimmäismitat ovat: paino 1400 kg, pituus 5,00 m, leveys 2,20 m, korkeus 1,65 m
"Mikäli auto talviaikana kuormataan ulkotilaan, on matkan päätyttyä tarkistettava ennen käynnistystä, että moottoritilassa ei ole lunta eikä jäätä. VR ei korvaa lumen tai jään moottorille käynnistyksen yhteydessä aiheuttamia vahinkoja." Vr:n sivuilta.
Juksu
Juksu () on fiktiivinen hahmo, joka esiintyy Tove Janssonin kirjassa "Muumipapan urotyöt" ("Muminpappans bravader", 1950). Hän on Muumipapan nuoruudenystävä. Nuuskamuikkunen on hänen poikansa.
Juksu esiintyy Tove Janssonin Muumi-kirjoissa pelkästään Muumipapan nuoruudesta kertovassa kirjassa "Muumipapan urotyöt". Hän on ulkonäöltään Nuuskamuikkusen (joka esiintyi ensi kerran kirjassa "Muumipeikko ja pyrstötähti", 1946) näköinen – Juksulla tosin on hatussa punottu narunpätkä. Juksu on Muumipapan nuoruudenystävä Fredriksonin ja Hosulin kanssa. He seikkailevat Fredriksonin rakentamalla Merenhuiske-aluksella. Juksu on mukana perustamassa siirtokuntaa Muumipapan, Hosulin ja Mymmelin tyttären kanssa. Kirjassa Juksu saa Mymmelin kanssa lapsen, Nuuskamuikkusen, joka on siten sukua Pikku Myylle. Kirjan päätteeksi Juksu ja Mymmeli tapaavat Nuuskamuikkusen.
Juksua kuvaillaan syntymälaiskaksi, ja hän tekee vain asioita, jotka on kielletty. Juksu ei pidä kielloista, määräyksistä eikä puistonvartijoista. Juksu polttaa piipussaan tupakkaa, ja hänellä on tapana sanoa ”Huh ja hoh”. Muumipapan mukaan Juksu ei huolestunut huolestuttavista asioista eikä halunnut jättää jälkipolville itsestään muistoa. Juksu muistuttaa Muumipapan mielestä Nuuskamuikkusta.
Televisiosarjassa "Muumilaakson tarinoita" Juksu esiintyy jaksoissa "Muumipapan muistelmat I, Muumipapan muistelmat II ja Muumipapan muistelmat III", jotka kertovat Muumipapan nuoruudesta melko tarkasti kirjaa mukaillen. Hänen ääninäyttelijänään toimii Yleisradion dubbauksessa Timo Torikka ja MTV:n dubbauksessa Ilkka Villi. Kummassakin versiossa ääninäyttelijä on sama kuin Nuuskamuikkusella. Juksu ja hänen poikansa eroavat hieman toisistaan televisiosarjassa. Juksulla on esimerkiksi punainen hattu, tummanruskeat hiukset ja siniharmaat silmät, kun taas Nuuskamuikkusella on vihreä hattu, ruskeat hiukset ja ruskeat silmät.
"Muumien maailma" -sarjassa hahmon äänenä on Nuuskamuikkusen ääninäyttelijä Taneli Mäkelä.
Zakaria Abahassine
Zakaria Abahassine (s. 23. heinäkuuta 1988 Jyväskylä) on marokkolais-suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Seuratasolla hän edustaa Savonlinnan Työväen Palloseuraa. Abahassine on Jyväskylän Jalkapalloklubin kasvatti ja debytoi seuran edustusjoukkueessa kaudella 2007. Abahassine pelasi JJK:n edustusjoukkueessa kolmen vuoden ajan, muttei onnistunut tekemään todellista läpimurtoa Veikkausliigassa. Hän pelasi Rovaniemen Palloseurassa kauden 2011. Abahassinen isä on marokkolainen ja äiti suomalainen.
Miss Intia
Miss Intia ( tai "Femina Miss India") on Intiassa vuosittain järjestettävä kauneuskilpailu. Kilpailun järjestäjänä toimii "Femina"-naistenlehti, jota julkaisee Bennett, Coleman & Co. Ltd.
Vuoteen 2007 asti voittajasta tuli "Miss India Universe", joka lähetettiin Miss Universum -kilpailuun; ensimmäisestä perintöprinsessasta tuli "Miss India World", joka lähetettiin Miss Maailma -kilpailuun; ja toisesta perintöprinsessasta tuli "Miss India Earth", joka lähetettiin Miss Earth -kilpailuun. Vuonna 2007 Miss Intian järjestäjät päättivät luopua perintöprinsessoista, jolloin kaikki kolme ovat tasavertaisia voittajia.
Vuonna 2010 Miss Intian järjestäjät ilmoittivat, että eivät enää lähetä edustajaa Miss Universum -kilpailuun, ja kolmas voittaja osallistuu jatkossa Miss International -kilpailuun.
Intia ei osallistunut Miss Maailma -kilpailuun vuosina 1963, 1964, 1965, 1967.
Intialainen ei ole ikinä voittanut Miss International -kilpailua. Intia ei osallistunut kilpailuun vuosina 1963–1967, 1972, 1977, 1989, 1990.
Intia ei osallistunut Miss Universum -kilpailuun vuosina 1953–1963. I Am She – Miss Universe India -kilpailu lähetti edustajan Miss Universumiin vuosina 2010–2012. Vuodesta 2013 on järjestetty erillinen Miss Diva -kilpailu, jonka voittaja pääsee edustamaan Intiaa Miss Universum -kilpailuun.
Miss Intian kolmas voittaja lähetettiin ennen Miss Asia Pacific -kilpailuun. Vaikka Miss Asia Pacific oli maineikas kauneuskilpailu, sitä ei järjestetty säännöllisesti ja se lopetettiin vuonna 2006.
Edm (makuuvaunu)
Edm on VR:n omistama kaksikerroksinen makuuvaunutyyppi. Edm-vaunut on valmistettu Otanmäen vaunutehtaalla Vuolijoella (vuodesta 2007 alkaen osa Kajaania). Niitä käytetään pääradan yöjunissa välillä Helsinki–Rovaniemi–Kemijärvi sekä välillä Helsinki–Kolari vanhojen sinisten makuuvaunujen ohella.
Vaunussa on 38 makuupaikkaa. Matkatavaroita voi kuljettaa hytissä ja junan matkatavaravaunuissa. Koko vaunun alueella on GSM-kuuluvuus. Koko vaunu on ilmastoitu. Jokaisessa hytissä ja vaunun julkisissa tiloissa on savuilmaisimet.
VR-Yhtymä ja Talgo Oy sopivat 29. lokakuuta 2003 20 makuuvaunun tilauksesta, jonka arvo oli noin 59 miljoonaa euroa. Tilaukseen sisältyi optio toisesta 20 vaunun erästä.
Ensimmäinen vaunu – numeroltaan 28501 – valmistui koeajoihin lokakuussa 2005. Vaunu palautettiin tehtaalle ja toimitettiin vaunun 28502 kanssa joulukuussa 2005. Uudet makuuvaunut otettiin kaupalliseen liikenteeseen 1. helmikuuta 2006. Vaunujen ensimmäinen junavuoro oli P 61 Helsingistä Rovaniemelle.
Valmistuessaan Edm-vaunut korvasivat vähitellen sinisten CEmt-makuuvaunujen vanhimman valmistuserän.
Toukokuussa 2005 – ennen kuin yhtäkään vaunua oli valmistunut – oli VR ilmoittanut, ettei se aio käyttää optiotaan. VR:llä oltiin arvioitu, että uusia makuuvaunuja ei tarvitse tilata, ennen kuin vasta vuoden 2015 tienoilla.
Valtio kiirehti kalustohankintojen kanssa aluepoliittisista syistä. VR-Yhtymän ylimääräisessä yhtiökokouksessa valtion omistajaohjauksesta vastannut ministeri Jyri Häkämies (Kok.) päätti, että VR tilaa 20 makuuvaunua. Tilauspäätös johti VR-Yhtymän hallituksen puheenjohtaja Antti Lagerroosin ja pääjohtaja Henri Kuitusen eroon.
Toisesta makuuvaunuerästä järjestettiin EU-säännösten mukainen kilpailutus. Vaunutilauksesta olivat kiinnostuneita Transtech ja Alstom. Sopimus Transtechin kanssa tehtiin 17. huhtikuuta 2009 ja tilauksen arvoksi tuli noin 60 miljoonaa euroa.
Toisen valmistuserän ensimmäiset vaunut valmistuivat toukokuun 2010 lopulla, ja ne toimitettiin 2. kesäkuuta 2010. Vaunut saivat heti valmistuessaan vihervalkoisen värityksen ja eurooppalaisen standardinumeron. Kaupalliseen liikenteeseen vaunut otettiin kesä-heinäkuun 2010 aikana.
Ala- ja välitasolla on 11 hyttiä, joiden pinta-ala on 3,3 m². Ylätasolla on 8 hyttiä pinta-alaltaan 4,2 m² ja ne ovat suihkullisia. Osa alatason hyteistä voidaan yhdistää väliovella neljän hengen hyteiksi.
Vaunuissa on kaksi 4,0 m²:n invahyttiä, jotka sijaitsevat alatasolla.
Välitasolta löytyy lemmikeille kaksi paikkaa, joista löytyy kopalle syvennys, jonka koko on 50 cm × 80 cm × 90 cm.
Allergisille on varattu kaksi hyttiä välitasolta.
Vaunussa on WC-tiloja 2 kpl; välitasolla on pieni WC ja alatasolla inva-WC, jossa on myös lastenhoitotila.
Välitasolla on suihku, joka on tarkoitettu ala- ja välitason matkustajille.
Loputon luokkaretki
Loputon luokkaretki on Klamydian 7. syyskuuta 2011 ilmestynyt pitkäsoitto. Albumin bonus-CD:n kappaleet nauhoitettiin Hämeenlinnassa 24. heinäkuuta 2010. Levyltä julkaistiin single ”Suomalainen tarina”, josta kuvattiin musiikkivideo.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kymmenen viikkoa.
Rkt (ravintolavaunu)
Rkt on VR:n pikajunissa käyttämä ravintolavaunutyyppi. Vaunut valmistettiin Valtionrautateiden Pasilan konepajalla Helsingissä kolmessa erässä vuosien 1975–1986 välillä. Rkt-sarjan vaunut ovat olleet vuosikymmeniä Suomen rautateiden yleisimpiä ravintolavaunuja.
Vaunujen sisustus on säilynyt hyvin pitkälti muuttumattomana, joten 70-luvun tunnelma on huomioitu ravintolan tarjonnassa. Vaunun markkinointinimi on Raileri.
Rkt-vaunut liikennöivät pohjoisen Suomen pikajunissa sekä poikittaisliikenteessä:
Rkt-vaunuja käytetään myös erilaisissa tilausjunissa ja korvaavana kalustona Intercity-junissa.
Vuosina 1996–1998 vaunut 23809–23820 kävivät läpi saneerauksen VR Turun konepajalla. Vaunujen sisustusta muutettiin siten, että paikkaluku kasvoi 60:een. Lisäksi suurin sallittu nopeus nostettiin arvoon 160 km/h. Muutetut vaunut siirrettiin sarjaan Rk ja ne saivat uudet numerot 27809–27820. VR Hyvinkään konepaja täyskorjasi Rk-vaunut vuosina 2005–2007, jolloin ne saivat punavalkoisen Intercity-värityksen. Rk-vaunujen markkinointinimi Avecralla on ollut Kultainen Kulkuri, mutta sen käytöstä on sittemmin luovuttu.
Vaunu 23816 (myöhemmin Rk 27816) muutettiin vuonna 2000 Sibelius-junissa käytettäväksi yhdysliikennekelpoiseksi Rky 29981 -vaunuksi.
Rkt-sarjasta on vain yksi vaunu poistunut ennenaikaisesti. Vaunu 23837 hylättiin sen vaurioiduttua Jokelan junaturmassa 21.4.1996.
Rk-sarjan vaunuista puna-valkoinen Rk 27817 paloi Turun ratapihalla 20.-21.3.2012 tuhopolton seurauksena ja romutettiin myöhemmin.
1970-luvulla valmistuneista vaunuista ne, joita ei oltu saneerattu Rk-sarjaan, poistettiin liikenteestä vuodesta 2005 alkaen. Vuoteen 2007 mennessä vanhimmat vaunut olivat poistuneet liikenteestä. Vaunu 23808 siirrettiin vuonna 2007 Kihniön Aitonevalle virkistys- ja kokouskäyttöön.
Vuonna 1982 valmistuneiden vaunujen poistuminen alkoi vuonna 2011.
Mika Gröhn (jalkapalloilija, 1982)
Mika Gröhn (s. 29. elokuuta 1982 Rovaniemi) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitalinkki tai laitapuolustaja.
Gröhn on Rovaniemen Palloseuran kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Ykkösessä kaudella 2002 ja jo seuraavalla kaudella kuului joukkueen avauskokoonpanoon pelaten 24 ottelussa. Veikkausliigassa kaudella 2004 peliaika jäi kuitenkin vähäisemmäksi ja hän siirtyi kesken kauden sarjatasoa alempana pelanneeseen AC Ouluun. Kaudeksi 2006 Gröhn palasi RoPS:aan, mutta kärsi useista loukkaantumisista ja hänen ottelumääränsä jäivät vähäisiksi. Hän siirtyi FC Santa Clausiin 2008, pelaten siellä kolmen kauden ajan. Kaudeksi 2011 Gröhn palasi Veikkausliigaan RoPS:n joukkueessa. Loukkaantumiset kuitenkin pilasivat hänen kautensa jälleen ja Gröhn päätti lopettaa vuoden lopussa.
Gröhn ei ole sukua Jari Gröhnille, jonka kanssa hän on yhtä aikaa edustanut usealla kaudella sekä RoPS:aa että FC Santa Clausia.
Jason Moore
Jason Moore (s. 10. lokakuuta 1988 Bedford) on brittiläinen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2000. Vuonna 2003 hän sijoittui toiseksi National Junior TKM-mestaruussarjassa. Vuosina 2004-05 Moore kilpaili KF2-luokassa. Vuonna 2006 hän voitti National Junior TKM Extreme sarjan mestaruuden. Vuonna 2007 Moore siirtyi Formula Palmer Audi sarjaan. Hän sijoittui viidenneksi debyyttivuonnaan. Moore jatkoi sarjassa vuonna 2008 voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2009 Moore kilpaili F2-sarjassa saavuttaen vain kolme pistettä. Hän tosin ajoi nopeimman kierroksen kauden toiseksi viimeisessä Espanjan kilpailussa.
Jaakko Isteri
Jaakko Isteri (s. 6. marraskuuta 1983 Kemi) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Isteri on FC-88:n kasvatti ja debytoi Veikkausliigassa kaudella 2004 TP-47:n riveissä. Hän pelasi Torniossa kaksi kautta Veikkausliigaa. Joukkueen pudottua liigasta Isteri siirtyi pietarsaarelaiseen FF Jaroon, jossa peliaika jäi kuitenkin vähäiseksi. Jarosta hän siirtyi takaisin TP-47:aan. Kaudet 2009–2010 Isteri pelasi PS Kemi Kingsissä Ykkösessä. Hän siirtyi Rovaniemen Palloseuraan keväällä 2011.
Sō Yoshitoshi
Sō Yoshitoshi (, 1568 – 31. tammikuuta 1615) oli japanilainen daimio, joka hallitsi Tsushima-Fuchūn lääniä. Yoshitoshi kääntyi kristityksi Konishi Yukinagan vaikutuksesta, ja hänet kastettiin nimellä Dario. Hän osallistui Toyotomi Hideyoshin kampanjaan Joseonissa, ja johti joukkoja menestyksekkäästi Busanin piirityksessä.
Yoshitoshi oli Sō Masamorin viides poika, ja nousi klaanin johtoon, kun hänen ottoisänsä Sō Yoshishige hävisi Tsushiman taistelussa Toyotomi Hideyoshille. Yoshitoshi astui Hideyoshin palvelukseen, ja alkoi neuvotella Hideyoshin nimissä Joseonin kanssa, jotta tämä liittyisi Japanin suunnittelemaan hyökkäykseen Ming-dynastiaa vastaan. Joseonin kuningas kuitenkin kieltäytyi, ja Hideyoshi aloitti hyökkäykset niemimaalle.
Yoshitoshi oli merkittävässä osassa sodassa, sillä Tsushima sijaitsi strategisella paikalla Japanin ja Joseonin välissä. Hän oli myös perehtynyt vihollistensa alueisiin neuvotteluaikoinaan, ja sai tästä syystä komentajan aseman merkittävässä Busanin taistelussa vuonna 1593. Taistelussa japanilaiset saivat ylivoimaisen voiton arkebuusien avulla, mutta hyökkäys muuttui lopulta verilöylyksi, jossa lähes kaikki Busanin linnan asukkaat tapettiin. Onnistuneen valtauksen jälkeen Yoshitoshi sai jatkaa komentajan asemassa vielä useissa muissa taisteluissa niemimaalla.
Sō-klaani ei osallistunut Sekigaharan taisteluun vuonna 1600, mutta heidän annettiin jatkaa Tsushiman hallitsijoina.
Oulun Ooppera
Oulun Ooppera r.y. on 1965 perustettu oopperayhdistys, joka tuotti vuoteen 2011 saakka oopperaesityksiä Oulussa yhdessä Oulun kaupunginteatterin, Oulu Sinfonian ja Oulun konservatorion kanssa. Nykyisin oopperatuotannosta vastaa Oulun kaupunginteatteri.
Oulun musiikkiopiston opiskelijoiden tuottama Giuseppe Verdin oopperan La Traviata esitettiin huhtikuussa 1965 kauppaopiston Madetoja–salissa. Esityksen saaman kiinnostuksen vuoksi perustettiin oopperayhdistys kuten monessa muussakin kaupungissa. Yhdistyksen ensimmäiset oopperat olivat 1966–1967 esitetyt Giacomo Puccinin Madame Butterfly ja Pjotr Tšaikovskin Jevgeni Onegin. Edellisen ohjaaja oli Inga Laure ja jälkimmäisen Jussi Törnwall.
Vuosien 1968–1972 oopperat esitettiin Pohjankartanon juhlasalissa, syksyllä 1972 uuden teatteritalon valmistuttua myös oopperaesitykset siirtyivät sinne. Ensimmäinen uudessa teatteritalossa esitetty ooppera oli Suomen kantaesitys Georges Bizet'n oopperasta Helmenkalastajat.
Vuosina 1965–1970: Giuseppe Verdi: La Traviata, Giacomo Puccini: Madame Butterfly, Pjotr Tšaikovski: Jevgeni Onegin, Giuseppe Verdi: Naamiohuvit, Giacomo Puccini: Tosca, Leevi Madetoja: Pohjalaisia
Vuosina 1971–1980: Bedrich Smetana: Myyty morsian, Georges Bizet: Helmenkalastajat, Umberto Giordani: Andre Chénier, Pjotr Tšaikovski: Patarouva, Tauno Marttinen: Laestadiuksen saarna, Giuseppe Verdi: Rigoletto, Giacomo Puccini: Gianni Schicchi, Ruggiero Leoncavallo: Pajatso, Jacques Offenbach: Hoffmannin kertomukset, Daniel Auber: Fra Diavolo
Vuosina 1981–1990: Giacomo Puccini: La Bohème, Tauno Marttinen: Poltettu oranssi, Georges Bizet: Carmen, Aleksandr Dargomyzskij: Kivinen vieras, W.A. Mozart: Figaron häät, Giacomo Puccini: Madame Butterfly, Leevi Madetoja: Pohjalaisia, Benjamin Britten: Ruuvikierre, Otto Nikolai: Windsorin iloiset rouvat, Giuseppe Verdi: La Traviata
Vuosina 1991–2000: Gian-Carlo Menotti: Konsuli, Gioacchino Rossini: Sevillan parturi, Johan Strauss: Lepakko, Joonas Kokkonen: Viimeiset kiusaukset (1994–95), Gioacchino Rossini: Italiatar Algeriassa, Giacomo Puccini: Tosca, Leevi Madetoja: Juha, Igor Stravinski: Hulttion tie, W.A. Mozart: Cosi fan tutte, Aleksandr Dargomyzskij: Vedenneito
Vuosina 2001–2011: Einojuhani Rautavaara: Auringon talo, Giacomo Puccini: La Bohème, Seppo Paakkunainen: Kaikkeuden ytimessä, Giuseppe Verdi: Naamiohuvit, Olli Kortekangas: Messenius ja Lucia, W.A. Mozart: Don Giovanni, Jacques Offenbach: Hoffmannin kertomukset, Christoff Willibald Cluck: Orfeus ja Euridike, Aulis Sallinen: Punainen viiva, Pietro Mascagni: Cavalleria rusticana, Giacomo Puccini: Gianni Schicchi, Gian-Carlo Menotti: Meedio.
Asphalt Massaka
Asphalt Massaka on Farid Bangin ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin 4. heinäkuuta 2008.
Marcel Pilet-Golaz
Marcel Pilet-Golaz (s. 31. joulukuuta 1889, Cossonay, Vaud – k. 11. huhtikuuta 1958, Pariisi, Ranska) oli sveitsiläinen poliitikko. Hän kuului Sveitsin liittoneuvostoon vuosina 1928-1944 sekä toimi maansa liittopresidenttinä vuosina 1934 ja 1940.
Vares – Sukkanauhakäärme
Vares – Sukkanauhakäärme on 5. elokuuta 2011 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva. Se on jatkoa elokuvalle "Vares – Huhtikuun tytöt". Elokuva perustuu Reijo Mäen romaaniin Sukkanauhakäärme. Elokuvan ohjasi Lauri Törhönen.
Elokuva tuli vuokralle DVD:lle ja Blu-raylle 30. marraskuuta 2011 ja myyntiin 2. joulukuuta 2011.
Kakolan vankilassa valmistelee pakoaan vaarallinen kuritushuonevanki, Torsten Rapp.
Varatuomari Pauli Kontio epäilee vaimoaan uskottomuudesta.
Naistenhurmaaja ravintolapianisti Jesus Maria Lobo liikkuu vikkelästi ympäri kaupunkia perässään toinenkin yksityisetsivä, Wasenius.
Voitto Fjäderin ja Ingan kuntosalilla liikkuu kummallista väkeä.
Tuoreilla jäljillä kulkevan Vareksen elämä on taas vaakalaudalla ja moni henki on halpa Turussa.
Sukkanauhakäärmeen arvoitus raottuu sitä mukaa kuin ruumiskasa kasvaa.
Otar Tušišvili
Otar Tušišvili (, s. 14. kesäkuuta 1978 Gori, Georgian SNT) on georgialainen vapaapainija ja olympiamitalisti.
Tušišvili voitti sarjan 66 kg olympiapronssia Pekingissä 2008. Ateenassa 2004 Tušišvili sijoittui 66 kg:n sarjassa 21:nneksi ja Sydneyssä 2000 hän oli sarjan 63 kg 15:s. MM-kilpailuissa Tušišvili on saavuttanut yhden hopean ja kaksi pronssia, ja EM-kilpailuista hän on voittanut kolme pronssimitalia.
Giorgi Gogšelidze
Giorgi Gogšelidze (, s. 7. marraskuuta 1979 Gori, Georgian SNT) on georgialainen vapaapainija, olympiamitalisti, maailman- ja Euroopan mestari. Hän on edustanut kilpaurallaan myös Venäjää.
Gogšelidze voitti sarjan 96 kg olympiapronssia Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut Georgian edustajana kolme MM-mitalia ja neljä EM-mitalia, joiden joukossa on Euroopan mestaruus Tampereelta 2008. Venäjän edustajana Gogšelidze saavutti maailmanmestaruuden ja EM-hopeaa.
Jung, brutal, gutaussehend
Jung, brutal, gutaussehend on Kollegahin ja Farid Bangin yhteisalbumi, joka julkaistiin 19. kesäkuuta 2009.Limited Steelbox Edition
Serhat Balcı
Serhat Balcı (s. 15. maaliskuuta 1982 Istanbul) on turkkilainen vapaapainija.
Balcı on saavuttanut MM-hopeaa Istanbulista 2011, MM-pronssia Herningistä 2009 ja viisi EM-mitalia. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Balcı oli sarjassa 84 kg viides.
Matti Jaakkola (täsmennyssivu)
Matti Jaakkola voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Kilta-tuoli
Kilta-tuoli on Olli Mannermaan suunnittelema käsinojallinen tuoli. Mannermaa suunnitteli tuolin ollessaan Martelan (silloinen Tehokaluste) palveluksessa vuonna 1955. Tuoli sai samana vuonna kultamitalin Suomen suurmessuilla. Kilta-tuoli on osallistunut useisiin näyttelyihin ympäri maailmaa, ja on ollut mukana New Yorkin Museum of Modern Artin (MoMA) kokoelmissa.
Kilta-tuoli oli muiden Mannermaan Tehokalusteelle suunnittelemien toimistotuolien (Vista-nojatuoli ja Testa-kirjoitustuoli) ohella ensimmäisiä suomalaiskalusteita, joiden runko valettiin kevytmuovista, polystyreenistä, yhtenä kappaleena. Pehmusteena käytettiin vaahtomuovia ja jalkaosat olivat metallia. Kilta-tuoliin oli saatavana erilaisia jalkoja neljästä putkijalasta pyöriviin ja pyörillä varustettuihin keskusjalkoihin.
Matti Jaakkola (rovasti)
Matti Mikael (Mikko) Jaakkola (12. kesäkuuta 1879 Karkku – 19. maaliskuuta 1955 Pihtipudas) oli suomalainen kirkkoherra ja lääninrovasti. Jaakkola syntyi Karkussa ja suoritti ylioppilastutkinnon Tampereen lyseossa vuonna 1899. Valmistuttuaan papiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1904 hän työskenteli ensin Ruotsinpyhtäällä apulaispappina 1904–1906, sen jälkeen Porvoossa apulaispappina 1906–1907. Vuoden 1907 kesällä hän siirtyi Jyväskylän maaseurakunnan v.t. kirkkoherraksi ja sen jälkeen v. 1909 Pihtiputaalle pitäjän apulaispapiksi ja vuodesta 1917 alkaen toimi siellä kirkkoherrana. Vuosina 1927–1953 hän toimi Viitasaaren kirkkoherrana ja jatkoi viransijaisena vuoteen 1954. Hän toimi vielä Pihtiputaalla vt. kirkkoherrana joulukuuhun 1954 saakka. Hän toimi myös lääninrovastina vuosina 1939–1953 ja opetti Viitasaaren yhteiskoulussa.
Matti Jaakkola kuului Viitasaaren Isänmaalliset Kansalaiset -nimiseen ryhmän perustajiin ja oli sen kantava voima. Ryhmä oli yksi Suomen ensimmäisiä avoimesti juutalais- ja vapaamuurarivastaisia järjestöjä. Kirkkoherra Jaakkola kirjoitti myös aktiivisesti ryhmän aihepiiristä muun muassa lehtiin "Sinimusta", "Aktivisti", "Tapparamies", "Siniristi" ja "Kustaa Vaasa". Vuosina 1914–1917 hän oli Kuopion seurakunnan "Siunausta koteihin" -lehden vastaava toimittaja.
Matti Jaakkolan puoliso oli Katri Jaakkola (o.s. Liljeroos). Heille syntyi 11 lasta.
Shpat Qerimi
Shpat Qerimi (s. 1. kesäkuuta 1989 Gjakovë, Jugoslavia) on kosovolais-suomalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Kolmosessa pelannutta Lohjan Palloa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Costaricanvarpuspöllö
Costaricanvarpuspöllö ("Glaucidium costaricanum") on pöllöjen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Costa Ricassa ja Panamassa. Vaikka sen esiintymisalue on pieni, se ei kuitenkaan ole vaarantunut.
Lintu voi olla väritykseltään ruskea tai punaruskea. Se on kooltaan noin 15 cm. Se elää ylänkömetsien puiden lehvästössä, usein metsän reunamilla. Sitä tavataan myös metsien laitamilla puoliavoimilla alueilla 800–1 200 metrin korkeudessa.
Brighton (täsmennyssivu)
Brighton tarkoittaa seuraavia asioita:
Duo Duo
Duo Duo (s. 1951 Peking, Kiina) on kirjailijanimi, jota käyttää kiinalainen Li Shizheng. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa ilmestyi 1970-luvun alussa. Niissä runoissaan hän arvostelee kulttuurivallankumousta. Hän muutti Kiinasta vuosiksi 1989–2004 Taivaallisen rauhan tapahtumien vuoksi lähteen ja asui ensin Englannissa, myöhemmin myös Kanadassa ja Hollannissa. Kiinaan paluunsa jälkeen hän on työskennellyt kirjallisuuden opettajana eteläkiinalaisessa Hainanin yliopistossa.
Duo Duoa on luonnehdittu Kiinan kadotettuun sukupolveen kuuluvaksi runoilijaksi, joka edustaa sumuista koulukuntaa.
Duo Duo on saanut vuoden 2010 Neustadt-palkinnon. Palkintoperusteina mainitaan hänen runojensa kriittisyys. Hän etsii runoissaan oikeudenmukaisuutta ja tarkastelee ympäristöön kriittisesti.
P21 (proteiini)
p21/WAF1 on proteiini joka on ihmisessä koodattu CDKN1A geeniin. Geeni sijaitsee 6. kromosomissa.
Silja Ahonen
Silja Ahonen (s. 1988) on rytminen voimistelija. Hän on vuoden 2011 rytmisen voimistelun suomenmestari ja Suomen voimistelumaajoukkueen jäsen. Hänen kasvattajaseuransa on Hämeenlinnan Voimisteluseura. Nykyään Ahonen ei kilpaile mutta valmentaa.
Ahonen osallistui vuonna 2008 rytmisen voimistelun 4-ottelun suomenmestaruuskilpailuun ja sijoittui neljänneksi. Vuonna 2009 hän sai pronssia. Vuonna 2010 hän voitti vanne-finaalin ja sai 4-ottelun hopeaa. Vuonna 2011 hän voitti nauha-finaalin, tuli toiseksi vanne-, pallo- ja keila-finaaleissa, ja sai 4-ottelun kultaa.
Siemens IT Solutions and Services
Siemens IT Solutions and Services on globaali, Siemens AG:n omistama IT-palvelutalo. Suomessa Siemens IT Solutions and Services Oy on toiminut itsenäisenä yhtiönä heinäkuusta 2010 asti. Yhtiö toimittaa tietotekniikan ulkoistuspalveluja ja ratkaisuja teollisuuteen, energia-alalle ja julkisen sektorin organisaatioille. Yhtiön historia Suomessa ulottuu aina vuoteen 1855, jolloin Siemens toimitti Suomeen ensimmäisen lennättimen. Siemens ja ranskalainen IT-yhtiö Atos Origin ilmoittivat vuodenvaihteessa 2010 muodostavansa strategisen kumppanuuden, jonka myötä Siemens IT Solutions and Services siirretään Atos Originin omistukseen. Kaupan myötä syntyvällä uudella IT-yhtiöllä on yhteenlaskettuna arviolta 78 500 työntekijää maailmanlaajuisesti.
Siemens IT Solutions and Services Oy toimittaa IT-ratkaisuja, kuten toiminnanohjausjärjestelmiä ja niihin liittyviä ulkoistuspalveluja. Yhtiön asiakkaita ovat teollisuuden, energia-alan ja julkisen sektorin organisaatiot. Siemens toi SAP:n ensimmäisenä Suomeen vuonna 1994 ja se on toimittanut yhteensä yli 2000 SAP-projektia maailmanlaajuisesti.
Heikki Halmesmäki
Heikki Halmesmäki (ent. "Halminen"; 6. lokakuuta 1891 Kiikoinen – 3. toukokuuta 1959 Oulu) oli suomalainen teologi ja rovasti (1948).
Halmesmäki syntyi maanviljelijäperheeseen Kiikoisissa, suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1910 Turun klassillisessa lyseossa ja opiskeli teologiaa Helsingin yliopistossa. Hänet vihittiin papiksi Porvoossa 4. kesäkuuta 1914, ja pastoraalitutkinnon hän suoritti vuonna 1921. Hän toimi Viitasaaren seurakunnan ylimääräisenä pappina ja kappalaisena 1914–1957, minkä jälkeen hän siirtyi Pelkosenniemen kirkkoherraksi.
Halmesmäki osallistui Suomen sisällissotaan ja oli aktiivisesti mukana suojeluskuntatoiminnassa. Hän toimi päätoimittajana sanomalehdessä "Sisä-Suomi" vuosina 1929–1930, sekä kustantajana ja toimittajana lehdessä "Viitasaaren Seutu" vuosina 1933–1944. Hän pakinoi lehdessä nimimerkillä "Pihkurin Pekka". Halmesmäki oli Viitasaaren Rauhanyhdistyksen perustajajäsen ja toimi myös Viitasaaren rotaryklubin presidenttinä vuosina 1954–1955.
Halmesmäen ensimmäinen puoliso (1915–1946) oli Aino Eeva Ihanne (o.s. Kalima) ja toinen puoliso (1947–) Aili Maria (o.s. Strömberg). Hänellä oli ensimmäisestä avioliitosta viisi lasta ja toisesta yksi.
Tullihallitus
Tullihallitus oli vuosina 1812–2012 toiminut Suomen valtion keskusvirasto, joka hallinnoi Suomen tullia. Se johti ja valvoi tulli- ja valmisteverojen sekä autoveron perimistä.
Valtiovarainministeriön alaisuudessa toiminut Tullihallitus oli yksi Suomen vanhimpia keskusvirastoja. Sen alaisuudessa toimi viisi tullipiiriä, tullilaboratorio ja sen yhteydessä tulliasiain neuvottelukunta. Tullihallitus toimi Helsingin keskustassa Erottajankadun ja Uudenmaankadun kulmatalossa.
Tullihallitus sai alkunsa 18. helmikuuta 1812 asetetusta päätullijohtokunnasta, jonka tehtäviin kuului kruunulle kuuluvien tullien periminen ja tilitys, tullikamarien valvonta, salakuljetuksen ehkäisy, maan kauppataseen laskeminen sekä merihylkyjä koskevien tietojen kerääminen. Päätullijohtokunta muutettiin Tullihallitukseksi keisarillisella asetuksella vuonna 1885. Itsenäisyyden aikana tullihallituksen tehtäväkenttä laajeni: se huolehti valmisteverojen kannosta vuosina 1919–1936 ja uudelleen 1991 alkaen sekä auto- ja moottoripyöräveron vuodesta 1958 alkaen. Tullihallitus oli myös yksi Suomen neljästä tilastoviranomaisesta ja tuotti tilastoja.
Vuoden 2013 alusta alkaen Tullihallituksesta, sen alaisista viidestä tullipiiristä ja Tullilaboratoriosta muodostui yksi Tulli-niminen viranomainen.
Titteli vuoteen 1885 "ylijohtaja", siitä alkaen "pääjohtaja".
Verohallitus
Verohallitus oli vuosina 1969–2010 toiminut Valtiovarainministeriön alainen Suomen valtion keskusvirasto. Yhdessä yhdeksän eri puolilla maata sijaitsevan veroviraston kanssa Verohallitus muodosti verohallinnon, jonka tehtävänä oli toimittaa verotus ja tilittää verot ja muut maksut valtiolle, kunnille, seurakunnille ja Kansaneläkelaitokselle.
Verohallitus perustettiin vuonna 1969 verotuksen yhdenmukaisuuden valvomiseksi. Vuonna 1970 siihen yhdistettiin vuonna 1941 perustettu liikevaihtoverokonttori. Verohallinnon organisaatio uudistui 1.9.2010. Organisaatiomuutoksessa Verohallitus lakkautettiin ja sen entiset tehtävät jakautuivat usealle taholle.
Olli Ikkala (kansanedustaja)
Olli Kustaa Ikkala (29. heinäkuuta 1927 Vaasa – 6. joulukuuta 2001 Espoo) oli suomalainen professori, virkamies, pankinjohtaja ja kokoomuslainen poliitikko.
Ikkala suoritti lakitieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1951, ja hänelle myönnettiin varatuomarin arvo vuonna 1953. Ekonomitutkinnon Ikkala sai vuonna 1954 Helsingin kauppakorkeakoulussa.
Ikkala väitteli lakitieteen tohtoriksi vuonna 1955 ja hän toimi finanssioikeuden professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1964–1971, valtiovarainministeriön vero-osaston ylijohtajana 1966–1970 ja verohallituksen ensimmäisenä pääjohtajana 1970–1971, Suomen teollisuusliiton toimitusjohtajana 1971–1975, HOP:n johtokunnan jäsenenä 1975–1986 ja pääjohtajana 1984–1986 sekä kokoomuksen kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä 1987–1991. Vuosina 1971–1975 hän oli myös jäsenenä niin sanotussa idänkaupan komissiossa, ja kuului myös Uusi Suomi -sanomalehden johtokuntaan.
Ikkalan vanhemmat olivat Aili Maria Salovius ja hallintoneuvos Artturi Kustaa Ikkala. Ikkalan veli Eero Ikkala oli lääketieteen ja kirurgian tohtori sekä professori.
Dəliməmmədli
Dəliməmmədli () on kaupunki Azerbaidžanin Goranboyn piirissä. Se sijaitsee Bakun ja Tbilisin välisen rautatien sekä M1-valtatien varrella noin 20 kilometriä Goranboysta luoteeseen. Asukkaita on 5 200 henkeä (vuonna 2010).
Dəliməmmədlistä tuli kaupunkimainen taajama vuonna 1958 ja kaupunki vuonna 1991.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1901
Vuoden 1901 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Luzernissa. Kilpailut olivat viidennet maailmanmestaruuskilpailut ammunnassa. Ohjelmassa oli vapaakivääri ja vapaapistooliammunta.
Asplöven HC
Asplöven Hockey Club on haaparantalainen jääkiekkoseura. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, Hockeyettanissa. Seuralla ei ole junioritoimintaa.
Asplöven perustettiin vuonna 1972 ja se pelasi 1990-luvulla ns. kalottiliigaa, jossa pohjois-Ruotsin ja pohjois-Suomen joukkueet molemmin puolin rajaa kohtasivat toisensa. Esimerkkejä vastustajista olivat Övertorneå HF, EtPo, TIHC, SoPa, KeKi ja Roki.
"Lähde: EliteProspects"