hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sinileppärousku
Sinileppärousku ("Lactarius quieticolor") on rouskujen sukuun kuuluva laji. Se on erinomainen ruokasieni.
Sinileppärousku muistuttaa männynleppärouskua. Se on kokonaan väriltään lähinnä sinivihreän sävyinen ja maltokin on samanväristä.
Sinileppärouskua tavataan mäntymetsissä.
Croton Distributing Reservoir
Croton Distributing Reservoir oli New Yorkissa ollut suurikokoinen tekojärvi. Se rakennettiin vuosina 1839-1842. Järvi oli pinta-alaltaan 16 000 neliömetriä, ja sen graniittiset muurit olivat 15 metriä korkeat ja 7,5 metriä paksut. Muurien päällä kulki kävelytie, josta oli näkymät yli kasvavan kaupungin. Tekojärvi oli osa New Yorkin vesihuoltoa, jonne johdettiin vettä rautaputkilla 66 kilometriä pohjoisempana olevasta Croton-joesta. Tekojärvi sijaitsi Viidennellä avenuella 40. ja 42. katujen välisellä alueella.
Tekojärvi purettiin 1900-luvun alussa, ja nykyään samalla paikalla sijaitsee New Yorkin kaupunginkirjaston pääkirjasto New York Public Library, joka valmistui vuonna 1911.
Metsävahakkaat
Metsävahakkaat ("Hygrophorus") on vahakkaiden heimoon kuuluva suku.
Metsävahakkaat ovat väriltään ruskeita, harmaita tai vaaleita. Ne ovat kookkaampia kuin helovahakkaat ("Hygrocybe"). Metsävahakkaiden jalka on renkaaton, mutta jalkaa peittävä lima voi toisinaan muodostaa paksun kuvion jalan latvaan.
Metsävahakkaita esiintyy kangasmetsissä ja lehdoissa, toisin kuin helovahakkaat, joita tavataan niityillä ja kulttuuriympäristössä.
Östra Nyland
Östra Nyland oli Loviisassa vuodesta 1881 lähtien ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Vuoden 2015 alussa se yhdistettiin "Borgåbladetin" kanssa uudeksi "Östnyland"-lehdeksi.
Lehden perustajiin kuuluivat ruotsalaisen puolueen nimekkäimmät edustajat V. M. von Born, R. A. Wrede ja Kasten Antell. Se edusti äärimmäistä konservatismia ja oli "Nya Pressenin" perustamiseen saakka svekomaanien johtava äänenkannattaja. Vähitellen "Östra Nyland" maltillistui ja muuttui Loviisan ja lähikuntien paikalliseksi lehdeksi. Vanhoillisuudesta ja oikeistolaisuudesta ei kuitenkaan luovuttu, kunnes vuonna 1937 lehti siirtyi Ernst von Bornin ja Jonas Baumgartnerin perheen omistukseen. Jatkossa levikkialueeltaan suppea "Östra Nyland" selvisi ulkoasuaan uudistamalla ja keskittymällä paikalliseen uutisvälitykseen. Vuonna 1945 siihen liitettiin osapainoksena kotkalainen "Kotka Nyheter", joka vuodesta 1971 lähtien esiintyi vain mainintana lehden nimiössä.
"Hufvudstadsbladetista" tuli lehtiyhtiön osakas vuonna 1982 ja vuonna 1988 yhtiön osake-enemmistö siirtyi Konstsamfundetin omistukseen. Konstsamfundetin omistamat "Östra Nyland" ja porvoolainen "Borgåbladet" yhdistettiin vuonna 2015 KSF Median "Östnyland"-lehdeksi.
"Östra Nyländ" ilmestyi aluksi kahdesti, vuosina 1939–1985 kolmesti, myöhemmin neljästi ja loppuvaiheessa kolmesti viikossa. Lehden pääasiallista levikkialuetta olivat Loviisa ja Lapinjärvi sekä osittain Pyhtää ja Myrskylä. Vuonna 2009 levikki oli noin 3 570 kappaletta.
Ove
Ove on alun perin tanskalainen miehen etunimi. Sen alku­muoto on ollut "Aghi", ja samaa alku­perää ovat myös nimet Åke ja Aake. Saksassa nimi esiintyy muodossa Uwe.
Suomessa nimi Ove on 1900-luvun alusta vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 1190 pojalle. Oven nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 14. joulukuuta.
Piirilääkäri
Piirilääkäri on nimitys, joka viittaa aikanaan valtion palveluksessa olleisiin lääkäreihin. Suomen ensimmäinen piirilääkäri palkattiin Pohjanmaalle vuonna 1749. 1800-luvun alussa piirilääkäreitä oli 12 ja sata vuotta myöhemmin 53. Piirilääkärijärjestelmä lakkautettiin vuonna 1939. Kaupunginlääkärien palkkaaminen 1840-luvulta alkaen paransi lääkäritilannetta. Esimerkiksi Turkuun tuli piirilääkäri vuonna 1754, sairaala 1759 ja porvarien kustantama kaupunginlääkäri 1755. Kaupunginlääkäri muuttui vuonna 1827 kaupungin palkkaamaksi.
Nooa (nimi)
Nooa, monissa kielissä Noah, on heprealaisperäinen miehen etunimi, joka johtuu "lepoa" tai "lohdutusta" tarkoittavista heprean kielen sanoista. Nimi on tullut tunnetuksi Raamatun vedenpaisumuskertomuksesta (1. Moos. 6-9), jonka mukaan Nooa rakensi Jumalan käskystä arkin, jossa hän perheineen pelastui ainoina ihmisinä veden­paisumuksesta.
Suomessa nimi Nooa tai Noah on yleistynyt vasta 1900-luvun lopulta lähtien. Joulukuuhun 2018 mennessä nimi Nooa on annettu Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan noin 2910 ja Noah 1155 pojalle, joista valtaosa on syntynyt vuoden 2000 jälkeen.
Nooan nimipäivä on 15. joulukuuta, joka on myös suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Noahin nimipäivä. Suomenkieliseen kalenteriin nimi lisättiin vuonna 2015.
IF Boltic
IF Boltic on karlstadilainen urheiluseura. Seura muistetaan lähinnä sen jääpallohistoriasta, mutta sillä oli toimintaa myös jalkapallossa ja käsipallossa. Boltic on yksi Ruotsin jääpallon menestyneimpiä seuroja, se on voittanut maan mestaruuden yhdeksän kertaa.
Vuonna 2000 Boltic yhdistyi IF Karlstad-Götan kanssa, ja seurojen perinteitä jatkamaan perustettiin BS BolticGöta.
IF Bolticin perusti vuonna 1946 karlstadilainen poikajoukko. Seura sai nimensä brittiläisten jalkapalloseurojen Bolton ja Celtic mukaan, yhdessä nimistä muodostui Boltic.
Boltic nousi Ruotsin korkeimmalle sarjatasolle vuonna 1976 ja sijoittui heti ensimmäisenä kautenaan etelälohkon ykköseksi. Seura nousi heti Ruotsin jääpallon hallitsevaksi joukkueeksi. Vuosina 1979-1988 se voitti kahdeksan Ruotsin mestaruutta ja pelasi kymmenen kertaa peräkkäin loppuottelussa. Kaikkiaan Boltic voitti yhdeksän Ruotsin mestaruutta, ja loppuottelussa se pelasi 13 kertaa. Maailmancupin Boltic voitti kuudesti. IF Boltic yhdistyi vuonna 2000 IF Karlstad-Götan kanssa, ja näin syntyi BS BolticGöta.
Vuodesta 2008 fuusioseura on palannut käyttämään nimeä IF Boltic.
Alexander Reinhold Frey
Alexander Reinhold Frey (24. toukokuuta 1825 Viipuri – 14. kesäkuuta 1877 Viipuri) oli suomalainen lakimies ja poliitikko. Hän valmistui varatuomariksi vuonna 1851. Vuonna 1859 hänestä tuli Viipurin pormestari. Hän osallistui porvarissäädyn edustajana valtiopäiville 1872 ja 1877, jälkimmäisellä kerralla hän oli säätynsä puhemiehenä, mutta hän kuoli kesken kauden.
Anton Aimonen
David Anton Aimonen (6. syyskuuta 1857 Kustavi – 12. elokuuta 1927 Pöytyä) oli suomalainen rovasti ja hengellinen kirjailija.
Aimosen vanhemmat olivat talollinen David Abrahaminpoika Kevoi ja Serafia Lucia Nikkilä. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1878 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1883. Aimonen vihittiin papiksi samana vuonna.
Aimonen toimi Tammelan kappalaisena 1888–1894, Toholammin kirkkoherrana 1893–1910 ja Pöytyän kirkkoherrana 1910–1927. Hän sai rovastin arvon 1908.
Anton Aimonen oli naimisissa 1879–1896 Viktoria Wilhelmina Abrahamssonin (k. 1896) ja vuodesta 1896 Lydia Wilhelmina Konstantia Hellmanin kanssa.
Crocodile (vuoden 2000 elokuva)
Crocodile on Tobe Hooperin ohjaama kauhuelokuva, joka julkaistiin suoraan videolle vuonna 2000. Elokuva kertoo tappajakrokotiilista, joka haluaa syödä kahdeksan nuorta intialaisella suolla.
Mainland
Mainland on Shetlandsaarten pääsaari. Se on 967 neliökilometrin suuruinen, mikä tekee saaresta Skotlannin kolmanneksi suurimman ja Britteinsaarten viidenneksi suurimman saaren. Pääosa Shetlannin asukkaista asuu Mainlandilla. Vuonna 2011 sen asukasluku oli 18 765.
Simo Elomaa
Simo Olavi Elomaa (1. tammikuuta 1925 Punkalaidun – 4. kesäkuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja.
Hän toimi SAK:n ja sen edeltäjän Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton sihteerinä vuosina 1966–1984. Elomaa tunnettiin julkisuudessa näkymättömänä taustavaikuttajana, joka oli mukana ensimmäisen tulopoliittisen kokonaisratkaisun suunnittelussa 1960-luvun jälkipuoliskolla sekä myöhemmin 1970- ja 1980-luvuilla laajojen työehtosopimusten synnyttämisessä.
Elomaa muistetaan myös sosialidemokraattien ja kansandemokraattien leireihin jakautuneen ammattiyhdistysliikkeen eheyttäjänä. Vaikka Elomaa itse oli kansandemokraatti, oli hänellä hyvät suhteet sekä SAK:n sosialidemokraatteihin että työnantajajärjestöön. Ennen SAK:n palvelukseen siirtymistään Elomaa toimi muun muassa 1950-luvulla Porissa SKP:n piiritoimitsijana sekä Satakunnan Työn päätoimittajana vuosina 1959–1962. Hän opiskeli 1950-luvulla kahteen otteeseen Sirola-opistossa ja 1962–1964 Moskovan yhteiskuntatieteiden instituutissa.
Luzoninkäpinkäinen
Luzoninkäpinkäinen ("Edolisoma coerulescens") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Luzoninkäpinkäistä tavataan Filippiinien pohjoisosissa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Luzoninkäpinkäisen alalajia "altera" tavattiin Cebulla, mutta se kuoli sukupuuttoon 1900-luvun alussa.
Sumbankäpinkäinen
Sumbankäpinkäinen ("Edolisoma dohertyi") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Sumbankäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kainkäpinkäinen
Kainkäpinkäinen ("Edolisoma dispar") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Kainkäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin populaatio ja levinneisyysalue ovat pienet, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Kainkäpinkäinen elää metsissä ja metsänreunoilla. Sitä tavataan 1 400 metrin korkeuteen merenpinnan tasosta.
Kaitanokkakäpinkäinen
Kaitanokkakäpinkäinen ("Edolisoma tenuirostre") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Kaitanokkakäpinkäistä tavataan Australiassa, Indonesiassa, Mikronesiassa, Palaussa, Papua-Uudessa-Guineassa, Salomonsaarilla ja Itä-Timorissa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
K. A. Waaranen
Konrad Alexis Waaranen, sukunimi alun perin "Hougberg" (4. marraskuuta 1849 Joutseno – 22. joulukuuta 1923 Sortavala) oli suomalainen seminaarinlehtori ja kirjailija.
Hougbergin vanhemmat olivat filosofian tohtori, kirkkoherra, lääninrovasti Gabriel Wilhelm Hougberg ja Gustava Margareta Kjemmer. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin alkeisopistosta 1869 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatksi ja maisteriksi 1873 sekä suoritti teologian erotutkinnon 1877.
Hougberg toimi Sortavalan opettajaseminaarin uskonnon lehtorina 1880–1909.
Hougberg oli naimisissa vuodesta 1875 Ida Kristina Tavastin kanssa.Nimellä "Konrad Aleksis Hougberg":
Nimellä "K. A. Waaranen":
Nimimerkillä "Kunnas":
Makirankäpinkäinen
Makirankäpinkäinen ("Edolisoma salomonis") eli aiemmalta nimeltään sancristóbalinkäpinkäinen on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä tavataan kotoperäisenä Salomonsaariin kuuluvalla Makiran saarella. Saaren entinen nimi on San Cristóbal.
Filippiinienkäpinkäinen
Filippiinienkäpinkäinen ("Edolisoma mindanense") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Filippiinienkäpinkäistä tavataan Filippiineillä. Sen kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Laji on vähenemässä metsien tuhoutumisen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Jaana Eskelinen
Jaana Marjut Eskelinen (s. 8. huhtikuuta 1985 Pyhäselkä) on suomalainen kilpakävelijä. Hän edustaa Pyhäselän Urheilijoita ja hänen valmentajanaan on vuodesta 2007 lähtien toiminut Ari Lyytikäinen. Kalevan kisoista Eskelinen on saavuttanut 10 kilometrin kävelyssä hopeaa vuonna 2007 ja pronssia vuonna 2005. Lisäksi hän on ollut voittamassa kultaa 3 x 3 000 metrin kävelyviestissä.
Anna Bretagnelainen
Anna Bretagnelainen (, ) (25. tammikuuta 1477 Nantes, Ranska – 9. tammikuuta 1514 Blois, Ranska) oli Bretagnen herttuatar, Itävallan arkkiherttuatar ja Pyhän roomalaisen valtakunnan kuningatar (1490–1491) sekä kahdesti Ranskan kuningatar (1491–1498 ja 1499–1514). Hän oli myös Sisilian ja Jerusalemin kuningatar sekä Milanon herttuatar.
Anna oli Bretagnen herttuan François II:n (1435–1488) ja hänen toisen puolisonsa Navarran ruhtinattaren Margueriten tytär.
Kuolemansa jälkeen Anna joutui keskipisteeksi taistelussa, jota käytiin vallan keskittämiseksi Bretagnen ja Ranskan välillä. Tämä johti lopulta tämän itsenäisen herttuakunnan, viimeiseksi jääneenä, liittämiseen hallinnollisesti ja institutionaalisesti Ranskaan.
Monte Cavo
Monte Cavo on Albanolaisvuorten toiseksi korkein vuori Roomasta noin 25 km kaakkoon. Tämä 949 m korkea kartiomainen vuorenhuippu sijaitsee Rocca di Papan alueella, josta sinne johtaa ikivanha "via sacra" ('pyhä tie'). Monte Cavo on n. 10 000 vuotta sitten sammunut tulivuori, joskin tiedämme sen ainakin kerran heränneen eloon 600-luvulla eaa. Varsinkin 1800-luvulla vuori oli suosittu maalausten kohde. Mukaan oli tapana sijoittaa raunioita, roomalainen akvedukti tai paimenidylli. Monte Cavo lienee saanut nimensä "Cabum"-nimisestä kylästä.
Nykymatkailijalle Monte Cavo tarjoaa näköalakohteen — paikoitusalueelle johtaa metsäinen ja kiemurteleva "Strada per Monte Cavo" (4.77 km) — mutta paikan rakenteet televiestintäantenneineen sekä kieltotauluineen saattavat verottaa tunnelmaa.
Monte Cavon latinalainen nimi on "Mons Albanus", ja se oli latinalaisten pyhä vuori ainakin 1000-luvulta eaa. lähtien, siis kauan ennen Rooman perustamista. Vuorta hallitsi Juppiterille ("Iuppiter Latiaris") omistettu temppeli sekä muinainen asutuskeskus Alba Longa. Tarun ja paikallisten uskomusten mukaan Alba Longan oli perustanut Troijan sodasta Laviniumiin asettuneen Aineiaan poika Askanios. Myytin mukaan siis Alba Longa oli Laviniumin kolonia. Vaikka tästä ei ole mitään arkeologista näyttöä, tarinassa korostuu näiden kahden paikkakunnan välinen yhteys. Laviniumissa Aineiasta oli vastassa ystävällismielinen kuningas Latinus, joka on sittemmin antanut nimensä sekä latinalaisille että Latiumille. Taistellessaan etruskikuningasta vastaan Latinus oli äkkiä hävinnyt silmistä ilmaantuakseen sittemmin Mons Albanukselle jumalaksi korotettuna Juppiter Latiariksena, kaikkien latinalaisten etnisen yhtenäisyyden symbolina. Joka vuosi kokoonnuttiin Juppiter Latiariksen temppelialueelle viettämään latinalaisjuhlia. Mons Albanuksella solmittiin myös latinalaisliitto 600-luvulla eaa. ennen kaikkea etruskeja vastaan. Liitto hajosi v. 338 eaa., ja kulttikeskus siirrettiin Rooman Capitoliumille.
Keskiajalla Juppiterin temppelin sijoille perustettiin dalmatialaiserakkojen apostoli Pietarille pyhittämä retriitti. Sen jälkeen rakennusta käyttivät erilaiset uskonnolliset järjestöt. 1700-luvulla tila muutettiin luostariksi ja peruskorjattiin käyttäen hyväksi vanhan Jupiter-temppelin kiviä.
Vuonna 1890 tilat muutettiin kansainvälisen tason hotelliksi. Kuuluisia vierailijoita ovat olleen mm. kuningas Umberto II, näytelmäkirjailija Luigi Pirandello, marsalkka Armando Diaz sekä kuningas Edvard VIII puolisonsa Wallis Simpsonin kanssa. Toisen maailmansodan aikana Saksan "Wehrmacht" käytti hotellia radioviestinnän tukikohtana.
Sotien jälkeen tiloja on käytetty televiestintäasemana, ja antennien ja muiden laitteistojen valtaama alue on ympäröity aidalla. Tästä toiminnasta on tehty lukuisia valituksia sen ympäristöönsä levittämän elektromagneettisen säteilyn johdosta. Antiikin Rooman muinaisuskonnon palauttamista haikailevat uuspakanat ovat vaatineet paikan palauttamista muinaiseen kunniaansa. Suunnitteilla ja osin toteutettunakin on liikojen antennien siirto muualle.
Aadam Leino
Aadam Leino (1. lokakuuta 1858 Koski Hl – 11. lokakuuta 1897 Koski Hl) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja.
Leinon vanhemmat olivat ratsutilallinen Heikki Ylöstalo ja Helena Sofia Adamintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin alkeisopistosta 1882 ja työskenteli sitten toimittajana ja kirjailijana.
Leino oli naimisissa vuodesta 1897 Hilma Katriina Jurvan kanssa.
Lars Josef Achrén
Lars Josef Achrén (21. tammikuuta 1811 Oravainen – 13. elokuuta 1842 Munsala) oli herännäinen suomalainen pappi.
Achrénin vanhemmat olivat kappalainen Matias Achrén ja Elisabet Ulf. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1832 ja pappistutkinnon 1833 ja toimi sitten väliaikaisena pappina useissa Etelä-Pohjanmaan seurakunnissa. Herännäisyyteen kääntynyt Achrén käänsi ruotsiksi Anders Björkqvistin tunnetun postillan, käännös ilmestyi 1843 nimellä "Trons Öfning till salighet".
Achrénin puoliso vuodesta 1838 oli Charlotta Fredrika Stenbäck, runoilija Lauri Stenbäckin sisar.
Kuparijodidi
Kuparijodidi eli kupari(I)jodidi (CuI) on epäorgaaninen kupari- ja jodidi-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisissa synteeseissä ja polymeerejä stabiloivana reagenssina. Luonnossa kuparijodidia esiintyy marshiittimineraalina.
Kuparijodidi on huoneenlämpötilassa valkoista kiinteää ainetta, jonka epäpuhtaudet värjäävät ruskehtavaksi. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta. Se liukenee kuitenkin ammoniakkiin, jodidiliuoksiin ja syanidiliuoksiin muodostaen kompleksi-ioneja, esimerkiksi diammiinikupari(I)-ionin [Cu(NH)]. Myös rikkihappo liuottaa kuparijodidia.
Kuparijodidia voidaan valmistaa alkuaineistaan kuuman kuparin ja kaasuuntuneen jodin välisellä reaktiolla. Toinen tapa on kupari(II)suolan vesiliuoksen ja alkalimetallijodidiliuoksen välinen reaktio. Tässä reaktiossa muodostuu ensin kupari(II)jodidia. Se on kuitenkin pysymätön yhdiste, koska jodidi-ioni pelkistää Cu-ionin Cu-ioniksi hapettuen itse jodiksi. Veteen liukenematon kuparijodidi saostuu ja voidaan erottaa suodattamalla. Reaktiossa sivutuotteena muodostuva jodi värjää saostuman ruskeaksi ja kuparijodidin valkoinen väri saadaan esiin natriumtiosulfaattiliuoksen avulla.
Kuparijodidia käytetään polymeerien lisäaineena parantamaan niiden stabiilisuutta korkeita lämpötiloja ja valoa vastaan. Sitä käytetään myös valoherkissä papereissa valokuvauskemikaalina, korroosionestoaineena kaivosteollisuuden sovellutuksissa, eläinten rehun lisäravinteena, pilvien kylvämiseen ja sen elohopean kanssa muodostamaa kaksoissuolaa käytetään lämpötilaindikaattorina. Kuparijodidia voidaan käyttää myös orgaanisten synteesien katalyyttinä muun muassa useissa kytkentäreaktioissa.
Voimapaperi
Voimapaperi on valkaisemattomasta sulfaattiselluloosasta valmistettua lujaa kääre- tai säkkipaperia. Sen paino on 60–90 g/m².
Voimapaperit ovat yksi perinteisimmistä paperilaaduista, joita on valmistettu 1800-luvun lopulta lähtien. Voimapaperitehtaat sijaitsevat yleensä sellutehtaan yhteydessä, koska varsinkaan ruskeaa kraft-massaa ei kannata kuivata ja kuljettaa.
Voimapaperien päätyypit ovat:
Carl Wilhelm Ahrenberg
Carl Wilhelm Ahrenberg (14. toukokuuta 1807 Turku – 3. huhtikuuta 1880 Viipuri) oli suomalainen opettaja ja rehtori.
Ahrenbergin vanhemmat olivat asessori Henrik Jakob Ahrenberg ja Margareta Kristina Tihleman. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1832 ja tuli sitten pitkän ulkomaan matkan jälkeen opettajaksi, ensin Helsinkiin ja sitten Viipuriin, missä hän toimi lukion ja sittemmin yläalkeiskoulun lehtorina 1836-1872 sekä vuodesta 1857 myös rehtorina. 1859-1865 Ahrenberg oli Viipurin koulujen tarkastaja, joka yhtenäisti alueen kouluja muiden Suomen koulujen kanssa muun muassa niin, että lukion opetuskieleksi tuli ruotsi saksan ja venäjän asemesta. Ahrenberg oli 1865 asetetun koulukomitean jäsen, joka vastusti kirkon ja koulun erottamista toisistaan. Hän asettui myös alkeiskoulun ja lukion yhdistämistä vastaan.
Ahrenbergin puoliso vuodesta 1840 oli Mathilda Maria Bäck (k. 1901). Heidän kotinsa oli Viipurin ensimmäisiä sivistyskoteja, jonka kielenä oli suomi. Perheen poika Johan Jacob Ahrenberg (1847–1914) oli tunnettu arkkitehti, taidemaalari, taidekriitikko ja kirjailija.
Cay Sevón
Cay Inger Elisabeth Sevón (ent. Kankaanpää, s. 22. maaliskuuta 1949 Kauniainen) on suomalainen valtiotieteiden tohtori, joka vastasi Turun kulttuuripääkaupunkivuodesta Turku 2011 -säätiön toimitusjohtajana. Hän toimii nyt säätiön asiamiehenä.
Cay Sevón kirjoitti ylioppilaaksi Grankulla Samskolasta 1969 ja opiskeli sosiologiaa ja poliittista historiaa Helsingin yliopistossa. Sevón työskenteli Suomen Kommunistisen Puolueen keskuskomitean kansainvälisellä osastolla
Sevón toimi 1997–2001 Turun kaupungin yhteiskuntasuhteista ja edunvalvonnasta vastaavana yhteyspäällikkönä, sitten sisäasiainministeriön kuntaosaston osastopäällikkönä ja ylijohtajana sekä samoissa tehtävissä myös valtiovarainministeriössä vuoteen 2008, jolloin hänet nimitettiin Turku 2011 -säätiön toimitusjohtajaksi.
Sevón väitteli valtiotieteiden tohtoriksi 1996 aiheenaan Ruotsin puolueettomuus jälleenrakennusajan Euroopassa. Hän on toiminut myös Stakesin tutkijana ja Suomen Akatemian tutkimusapulaisena. Vuonna 2010 Sevón valittiin Vuoden yhteiskuntatieteilijäksi.
Joulukuussa 2013 hallinto- ja kuntaministeri Henna Virkkunen nimitti Sevónin yhdeksi kolmesta pääkaupunkiseudun kuntajakoselvittäjästä.
Sevónin isä oli toimittaja Enzio Sevón.
Sevón sai Turun kulttuuripääkaupunkihankkeen vetäjänä Olutliiton ”Paha Nuutti”-nimityksen vuonna 2010. Olutliitto nimeää Pahaksi Nuutiksi henkilön tai tahon, joka on toiminnallaan jarruttanut olutkulttuuria Suomessa.
Voronežin taistelu (1943)
Voronežin taistelu oli tammikuussa 1943 käyty akselivaltojen ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Voronežin kaupungin hallinnasta. Saksalaiset olivat edetessään vallanneet kaupungin heinäkuussa 1942. Taistelu oli seurausta saksalaisten Stalingradissa kärsimästä tappiosta ja se päättyi puna-armeijan voittoon 25. tammikuuta 1943. Taistelussa puna-armeija sai yli 140 000 sotavankia.
Yrjö Airila
Yrjö Elias Airila (vuoteen 1906 Nyholm; 25. kesäkuuta 1887 Vaasa – 25. kesäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, professori ja farmakologian tutkija.
Airilan vanhemmat olivat kirkkoherra Abel Nyholm ja Elisabeth Forsman. Hänen veljensä oli kielentutkija Martti Airila. Airila valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1914 ja väitteli samana vuonna tohtoriksi adanaliinin ja bromuraalin farmakologiasta. Airila toimi ensin Helsingin yliopiston kokeellisen farmakologian dosenttina vuodesta 1916 ja sitten lääketieteellisen kemian assistenttina sekä vuodesta 1917 lääketieteellisen kemian ja farmakologian vt. professorina. Farmakologian professoriksi hänet nimitettiin 1924. Lääkintöhallituksen oikeuskemistinä Airila toimi 1920–1924, samoin ajoittain lääkärinä maaseudulla ja Helsingissä vuodesta 1922 sekä Savonlinnan kylpylän ylilääkärinä 1939–1942. Robert Tigerstedtin johdolla opiskellut Airila täydensi tietojaan Wienissä ja Berliinissä. Tutkijana hän perehtyi muun muassa anafylaksiaan sekä tiettyjen aineiden vaikutuksiin verenkiertoon. Airila oli kansainvälisesti tunnettu tiedemies, jota pidetään nykyaikaisen farmakologian uranuurtajana Suomessa.
Airilan ensimmäinen puoliso vuodesta 1913 oli Hellin Olivia Lundán (er.) ja toinen vuodesta 1934 Stella Alile Spoof.
Emanuele Filiberto (Aostan herttua)
Emanuele Filiberto, Aostan toinen herttua (13. tammikuuta 1869 Genova – 4. heinäkuuta 1931 Torino) oli Savoijin kuningashuoneen jäsen ja italialainen marsalkka. Hän oli Italian armeijan keskeisimpiä komentajia ensimmäisen maailmansodan aikana.
Emanuele Filiberto oli Espanjan kuningas Amadeus I:n vanhin poika ja Italian kuningas Viktor Emanuel III:n serkku. Hän kouluttautui alkujaan tykistöupseeriksi. Maailmansodan puhjetessa vuonna 1914 hän toimi tykistön tarkastajana ja oli sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti. Italian liittyessä sotaan toukokuussa 1915 hän oli 10:nnen armeijakunnan komentaja, mutta siirtyi samantien kolmannen armeijan johtoon. Emanuele Filiberto kuului maailmansodan aikana Italian armeijan osaavimpiin komentajiin. Hänen kolmas armeijansa onnistui valtaamaan Gorizian kuudennessa Isonzon taistelussa elokuussa 1916 ja luomaan siten italialaisille sillanpääaseman Isonzo-joen vastarannalle. Tämä oli ainoa Italian saavuttama merkittävä voitto Isonzon taisteluissa. Italialaisten linjojen hajottua Caporetton taistelussa lokakuussa 1917 Emanuele Filiberto pelasti kolmannen armeijan perääntymällä hallitusti Tagliamenton taakse.
Emanuele Filiberto ylennettiin sodan aikana kenraaliksi. Sodan jälkeen hän sai Italian armeijan ylimmän kenraalinarvon ("generale d’esercito") ja hänet nimitettiin ylimmän sotaneuvoston jäseneksi sekä ensimmäisen armeijan komentajaksi. Fasistihallinto antoi hänelle 1926 marsalkan arvon. Emanuele Filiberton kuoltua vuonna 1931 Aostan herttuan arvon peri hänen poikansa Amadeus, josta myöhemmin tuli Etiopian varakuningas. Nuoremmasta pojasta tehtiin toisen maailmansodan aikana Kroatian nukkehallitsija nimellä Tomislav II.
Emanuele Filiberton puoliso oli vuodesta 1895 Orléansin ”prinsessa” Hélène, Pariisin kreivin tytär.
Heidi Lindewall
Heidi Maria Lindewall (s. 28. elokuuta 1979 Vaasa) on suomalainen kilpakävelijä. Hän edustaa Vantaan Salamia ja hänen valmentajanaan on toiminut vuodesta 2003 lähtien Valentin Kononen. Kalevan kisoista Lindewall on saavuttanut 10 kilometrin kävelyssä kultaa vuonna 2001 ja pronssia vuonna 2000. Lisäksi hän on sisäratojen SM-kilpailuissa voittanut pronssia 3 000 metrin kävelyssä.
Tiina Muinonen
Tiina Annika Muinonen (s. 30. syyskuuta 1981 Vantaa) on aktiiviuransa jo lopettanut suomalainen kilpakävelijä. Hän edusti Kenttäurheilijat -58:aa ja hänen valmentajanaan toimi Pekka Muinonen. Kalevan kisoista Muinonen saavutti 10 kilometrin kävelyssä kultaa (vuonna 2000), kaksi hopeaa (2004, 2010) ja kaksi pronssia (2001, 2009). Lisäksi hän voitti 20 kilometrin kävelyssä kultaa vuonna 2007, hopeaa vuonna 2004 ja pronssia vuonna 2010. Ulkoradoilta Muinonen saavutti myös kolme kultaa ja pronssin 3 x 3 000 metrin kävelyviestissä. Sisäratojen SM-kilpailuista Muinonen voitti kaksi kultaa ja neljä hopeaa 3 000 metrin kävelyssä.
Aktiivisen kilpailu-uransa Muinonen lopetti vuoden 2011 Kalevan kisojen jälkeen.
Mainland (Orkneysaaret)
Mainland on Orkneysaarten pääsaari. Saaren pinta-ala on 523 neliökilometriä. Suurin osa Orkneysaarten väestöstä asuu Mainlandilla. Vuonna 2011 saaren asukasluku oli 17 162.
Ohjattu kasvu
Ohjattu kasvu on Raisio Oyj:n tehdasalueella Raisiossa sijaitseva graniittiveistos, jonka tekijä on vehmaalainen kuvanveistäjä Jarkko Roth (s. 1943). Se paljastettiin yrityksen 50-vuotisjuhlien yhteydessä 1989. Noin neljä metriä korkea kolmiosainen teos kuvaa Raision tehtaiden kasvua pienestä myllystä monipuoliseksi tuotantolaitokseksi.
Suojattu kasvu
Suojattu kasvu on Turussa Aurajoen länsirannalla sijaitseva graniittiveistos, jonka tekijä on vehmaalainen kuvanveistäjä Jarkko Roth (s. 1943). Vuonna 1983 valmistuneen teoksen lahjoitti kaupungille Rakennusliike Kivikartio 40-vuotisjuhlansa yhteydessä 1985. Kivikartion perustaja teollisuusneuvos Pauli Lappalainen kertoi teoksen kuvaavan sitä suojaisaa kasvuympäristöä, jonka vakaasti kehittyvä Turku tarjoaa eteenpäin pyrkivälle yritykselle.
Teoksen sijaintipaikka on Läntinen Rantakatu 25:n kohdalla.
Matti Kastu
Matti Tapani Kastu (s. 3. helmikuuta 1943 - k. 3. maaliskuuta 2015; ) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän on kotoisin Turusta Kastun kaupunginosasta. Hän opiskeli Turun musiikkiopistossa, Sibelius-Akatemiassa sekä Wienissä. Vuodesta 1973 hän kuului Tukholman oopperaan, mutta vieraili myös muualla ja esiintyi mm. Savonlinnan oopperajuhlilla.
Jarkko Roth
Jarkko Roth (s. 1943) on vehmaalainen kuvanveistäjä, joka käyttää materiaalinaan erityisesti graniittia. Hän on tunnettu myös mitalitaiteilijana.
Roth opiskeli Turun piirustuskoulussa.
Kanelipuodit
Kanelipuodit () on vuonna 1933 ilmestynyt puolanjuutalaisen kirjailijan Bruno Schulzin novellikokoelma. Kokoelman kertomukset on julkaistu suomeksi teoksessa "Kanelipuodit ja muita kertomuksia" (Basam Books, 2013) Tapani Kärkkäisen kääntäminä. "Kanelipuodit ja muita kertomuksia" -teoksessa on julkaistu suomeksi kaikki Sculzin säilyneet proosateokset, mukaan lukien Schulzin toinen teos "Kuolinilmoituksen sanatorio" (1936) sekä neljä kirjallisuuslehdissä ilmestynyttä novellia. Kirja on kuvitettu Schulzin piirroksin ja se on varustettu Virpi Hämeen-Anttilan kirjoittamalla esipuheella sekä suomentajan laajalla jälkisanalla ja viitteillä. Käännös on tehty Schulzin koottujen proosateosten tieteellisestä laitoksesta "Opowiadania: Wybór esejów i listów".
Schulzin kertomuksia ilmestyi suomeksi vuonna 1965 välikielen kautta valikoimana "Krokotiilikuja", jonka Otava julkaisi Moderneja kirjailijoita -sarjassa. Suomennoksen teki Aarno Peromies Josef Hahnin 1960-luvulla tekemästä saksannoksesta. Teoksesta kuitenkin puuttui useita tärkeitä tekstejä, varsinkin "Kuolinilmoituksen sanatoriosta".
Sentneri
Sentneri (tunnus cwt; engl. centum weight tai hundredweight) on vanha painomitta. Brittiläinen sentneri () on 112 paunaa eli 50,802 3 kg. Brittiläinen tonni ("long ton") on 20 cwt. Amerikkalainen sentneri "short hundredweight", on 100 paunaa, ja amerikkalainen tonni ("short ton") on 20 amerikkalaista sentneriä eli 2000 paunaa. Jalometallien punnituksessa käytetty "troy hundredweight" on kuitenkin 100 troy-paunaa eli 37,324 172 16 kg.
"Metrinen sentneri" tarkoittaa senttaalia, joka on 100 kg.
Kokoelma (Jukka Poika)
Kokoelma on suomalaisartisti Jukka Pojan ensimmäinen kokoelma-albumi. Suomen Musiikki -levy-yhtiö julkaisi sen digitaalisesti ladattavana, CD:nä sekä vinyylilevynä 4. lokakuuta 2013. Kokoelmalta-albumilta löytyy vanhojen kappaleiden lisäksi kaksi uutta kappaletta, "Pelimies" sekä "Laineet", jotka molemmat on julkaistu singleinä. "Laineet" on uusi versio vuonna 2003 Kompostikoplan kanssa levytetystä kappaleesta "Keinuta mua". Albumilla neljä kappaletta on tulkittu uudestaan.
"Kokoelma" nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan kuudenneksi, joka on myös sen toistaiseksi paras sijoitus listalla. "Kokoelma" ylitti kahdessa päivässä kultalevyrajan, kun sitä myytiin yli 10 000 kappaletta.
Aiju von Schöneman
Arja Anitra "Aiju" von Schöneman (s. 1939 Hämeenlinna) on turkulainen kulttuurivaikuttaja ja Turun tuomiokirkon entinen opas. Hän alkoi käyttää nimeä Aiju 12-vuotiaana.
Sotkamossa nimismiehen tyttärenä varttunut Schöneman tuli Turkuun opiskellakseen lukiossa. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuustiedettä, psykologiaa ja sosiologiaa. Hän työskenteli opintojen ohella toimittajana Radiokuuntelija-lehdessä. Hän tapasi tulevan puolisonsa, psykiatri Armo Hormian, joka pyysi Schönemania ryhtymään pienen kirjankustantamonsa Tajon kirjalliseksi johtajaksi. Schönemanista tuli Hormian kolmas vaimo. Väkivaltaisen avioliiton ja vuonna 1972 tapahtuneen avioeron jälkeen Schöneman jatkoi kahden lapsen yksinhuoltajana opintojaan Turun yliopistossa ja aloitti pitkän uransa Turun tuomiokirkon suosittuna oppaana, aluksi kesäisin ja vuodesta 1981 ympäri vuoden, ja toimi myös vahtimestarina. Schöneman jäi eläkkeelle 2003, mutta opastaa tuomiokirkossa yhä.
Vuosina 1984–1990 Schöneman oli yhdessä Ilkka-Juhani Takalo-Eskolan ja Antero Kareen kanssa perustamassa Retretin näyttelyluolastoa Punkaharjulla ja kouluttamassa sen oppaita. Tuomiokirkon ja Retretin ohella Schöneman on opastanut myös muun muassa Turun linnassa. Hän on toiminut Turun kaupungin nimistötoimikunnassa ja kulttuurilautakunnassa sekä Turun kirkkovaltuustossa ja -neuvostossa. Vuonna 2007 Turkuseura nimesi Aiju von Schönemanin Vuoden kulttuuriturkulaiseksi. Seuraavana vuonna hän oli yksi Turun Tähti -palkinnon saajista.
"Aiju" (Turkuseura, 2014) on Sinikka Klemettilän toimittama muistelmateos, jossa von Schöneman muistelee muun muassa väkivaltaista avioliittoaan Hormian kanssa.
Armando Diaz
Armando Vittorio Diaz (5. joulukuuta 1861 Napoli – 29. helmikuuta 1928 Rooma) oli italialainen marsalkka. Hän johti Italian sodankäyntiä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa 1917–1918.
Diaz kävi sotilaskoulun Napolissa ja Torinossa, ja aloitti upseerinuransa tykistön aliluutnanttina vuonna 1881. Vuonna 1894 hänestä tuli eversti ja 93:nnen jalkaväkirykmentin komentaja. Diaz komensi menestyksekkäästi rykmenttiään vuosien 1911–1912 sodassa Turkkia vastaan ja sai 1914 ylennyksen kenraalimajuriksi. Hän auttoi kenraali Luigi Cadornaa Italian armeijan uudelleenjärjestelyssä maailmansodan alla ja Italian liityttyä sotaan hänestä tuli päämajan operaatiojohtaja. Vuoden 1915 lopussa Diaz ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin 48:nnen jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Vuonna 1917 hän siirtyi 23:nnen armeijakunnan johtoon.
Italian kärsittyä nöyryyttävän murskatappion itävaltalaisille Caporetton taistelussa lokakuussa 1917 Cadorna siirrettiin uuden pääministerin Vittorio Orlandon määräyksestä syrjään ja Diaz nimitettiin 8. marraskuuta hänen tilalleen pääesikunnan päälliköksi, mikä tosiasiassa merkitsi Italian ylipäällikön tehtäviä. Diaz sai Italian armeijan takaisin jaloilleen, ja Itävalta-Unkarin hyökkäys Piaven luona kesäkuussa 1918 torjuttiin menestyksekkäästi. Maan hallituksen painostuksesta Diaz määräsi Italian armeijan myös vastahyökkäykseen, ja heinäkuun alkuun mennessä itävaltalaiset lyötiin. Lopullisesti Itävalta-Unkarin armeija murskattiin Vittorio Veneton taistelussa lokakuun 1918 lopussa. Aivan maailmansodan loppuvaiheessa saavutettu voitto teki Diazista suositun. Hänet ylennettiin ensin armeijakenraaliksi ("generale d’esercito") ja nimitettiin myöhemmin ylimmän sotaneuvoston varapuheenjohtajaksi. Hän toimi armeijan tarkastajana, kunnes jätti aktiivipalveluksen marraskuussa 1920. Joulukuussa 1921 Diazille myönnettiin erityinen aatelisarvo "duca della victoria" (”voiton herttua”). Hän toimi sotaministerinä Benito Mussolinin hallituksessa 1922–1924, mutta joutui vetäytymään tehtävästä terveysongelmien vuoksi. Vuonna 1924 hän sai vielä marsalkan sotilasarvon.
Barrie Colts
Barrie Colts on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Barrie Ontariossa.
Porttaalitunneli
Porttaalitunneli on Porin rautatieaseman yhteydessä sijaitseva jalankulku- ja pyöräilytunneli, joka yhdistää Porin keskustan Tiilimäen ja Isomäen kaupunginosiin.
Tampere-Pori-radan alittava tunneli on noin 100 metriä pitkä ja sieltä on yhteys myös asemalaitureille. Ratapihan jälkeen Porttaalitunneli jatkuu Valtatie 2:n alitse kevyenliikenteenväylänä ja liittyy Satakunnan keskussairaalan kohdalla muun muassa lentoasemalle ja urheilukeskukseen johtavalle Tiilimäentielle.
Vuonna 1998 valmistuneen Porttaalitunnelin on suunnitellut helsinkiläinen Arkkitehtitoimisto Esa Piironen. Se on osa vuonna 2002 perustettua Porin kansallista kaupunkipuistoa, joka ulottuu Kirjurinluodolta kaupungin keskustan puistoakselin kautta Isomäen urheilukeskukseen. Keskimääräinen vuorokausiliikenne tunnelissa oli kesäaikana 2012 noin 2 200 henkilöä.
Mississauga Steelheads
Mississauga Steelheads on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Mississauga Ontariossa.
Sudbury Wolves
Sudbury Wolves on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Sudbury Ontariossa.
Owen Sound Attack
Owen Sound Attack on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Läntisen konferenssin Keskilänsidivisioonassa. 
Seuran kotikaupunki on Owen Sound Ontariossa.
Raisin’ Cain
Raisin’ Cain on yhdysvaltalaisen kitaristi, laulaja, lauluntekijä, yhtyeenjohtaja ja tuottaja Johnny Winterin studioalbumi vuodelta 1980.
Vuoden 2012 uudelleenjulkaisun kansitekstin mukaan albumi sisältää hitin "Rollin’ and Tumblin’".
Tuotantoneuvojana ja äänittäjänä on toiminut Dave Still ja johtajana Steve Paul. Still on tehnyt miksauksen New York Cityssä Hit Factoryssa apunaan Chris Tergesen.
Kannen valokuvan on ottanut Susan Chang ja muut Susan Warford. Taidesuunnittelusta on vastannut Paula Scher.
Kiitoksissa on mainittu Teddy Slatus, Jacqueline Lau, Johnnie Allan, Mike Geremia, Elam Williams, Norman Simon (Uncle Sam's), Borck and Mensch, Eli Schoenfeld, Premier Talent ja CBS Recordsin henkilökunta.
sekätaustakuoro:
Maltti ja Valtti
Liikennepuistokonstaapelit Maltti ja Valtti ovat fiktiivisiä hahmoja, jotka perustuvat näyttelijä Jerry Mikkelisen alkuperäisideaan. Maltti ja Valtti ovat tulleet erityisesti tunnetuiksi Yle TV2:n lastenohjelmista.
Maltti ja Valtti ovat seikkailleet säännöllisesti Pikku Kakkosessa vuodesta 2008. Vuonna 2015 he myös Ylen perinteisessä joulukalenterissa.
Keväällä 2015 äänitettiin Yleisradiolle kymmenen jaksoa Maltin ja Valtin minikuunnelmia. Kuunnelmat käsikirjoittaja oli Jerry Mikkelinen, näyttelijöinä Mikkelinen (Maltti) ja Jussi Ollila (Valtti) ja ohjaajana Lasse Verkko.
Maltista ja Valtista on tehty myös lastenkirjoja. Syksyllä 2014 ilmestyi kuvakirja "Maltti ja Valtti: Tehtävä mummolassa". Toinen kuvakirja "Maltti ja Valtti: Melkein autiolla saarella" julkaistiin syyskuussa 2015. Kirjat on kuvittanut Teemu Åke ja julkaissut Schildts & Söderströms.
Maltti ja Valtti ovat tehneet myös musiikkia. Kappaleiden sävellyksestä ja sanoituksesta vastaavat Jussi Ollila ja Jerry Mikkelinen.
Maltti ja Valtti ovat esiintyneet live-tapahtumissa ja -tilaisuuksissa vuodesta 2009. Hahmot ovat esiintyneet niin pienissä kuin isoissa tapahtumissa (mm. Puistoblues, Hamina Tattoo). Tuotannosta vastaa Kulttuuriosuuskunta Kaje.
Tuoksuvahakas
Tuoksuvahakas ("Hygrophorus agathosmus") on metsävahakkaiden sukuun kuuluva laji. Se on syötäväksi kelpaava sieni. Sillä on karvasmantelimainen tuoksu.
Tuoksuvahakas on muihin vahakkaisiin nähden pienehkö. Lakin väri on harmaa tai valkoinen, sen pinta voi olla tahmea ja sen keskellä on säikeitä. Jalka on
joko lakin värinen tai vaaleampi. Se muistuttaa jyväsvahakasta.
Tuoksuvahakkaan isäntäpuu on kuusi ja sitä tavataan rehevissä kuusimetsissä.
Lännenkruunukyyhky
Lännenkruunukyyhky ("Goura cristata") on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Se elää uhanalaisena ja endeemisenä Indonesiassa.
Lännenkruunukyyhky on suurikokoinen kyyhkylaji ja voi kasvaa 66–70 cm pitkäksi. Yleisväritykseltään se on siniharmaa. Lajin yläselkä ja siipien kainalot ovat väriltään tumman punaruskea. Siivissä on valkoinen täplä. Lännenkruunukyyhkyn selkeä tuntomerkii on päälaella oleva kookas höyhenistä muodostunut kruunumainen töyhtö.
Lännenkruunukyyhkyä tavataan Indonesialle kuuluvilta Länsi-Papuan saarilta Misoolilta, Waigeolta, Salawatilta ja Batantan saarilta. Sen elinympäristöä ovat pääasiassa alankomaiden sademtsät, tulvametsät, soiset alueet ja mangrovemetsät. Lännenkruunukyyhkyt liikkuvat usein jokien varsilla. Lännenkruunukyyhkyjen ravintoa ovat maahan pudonneet hedelmät ja hyönteiset. Lännenkruunukyyhkynaaras munii yhden munan pesimäkauden aikana.
Lännenkruunukyyhlykannan kooksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Sitä uhkaavat metsäsätys ravinnoksi ja sen komean töyhdön vuoksi. Myös metsien hakkaaminen linnun levinneisyysalueella on uhka lajille sopivien elinympäristöjen vähenemisen vuoksi.
Valkovahakas
Valkovahakas ("Hygrophorus piceae") on metsävahakkaiden sukuun kuuluva laji. Se on syötävä sieni, mutta sen sekoittamista myrkyllisiin malikoihin pitää varoa.
Valkovahakas on kooltaan pieni. Se on kokonaan väriltään valkoinen. Lakki on laakea ja limainen. Ohut jalka on pitkänomainen.
Valkovahakasta tavataan kuusimetsissä.
Marja-Leena Mäkelä
Marja-Leena Mäkelä (aik. "Alanärä", s. 13. lokakuuta 1946 Alajärvi) on suomalainen kirjailija, kirjastonhoitaja ja kirjavinkkauksen uranuurtaja.
Mäkelä innostui kirjoista lapsuudessaan Ilmajoen Koskenkorvalla, missä hänen äitinsä toimi sivukirjaston hoitajana. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa ja toimi kirjastonhoitajana Ilmajoella ja Seinäjoella, jossa nykyisin asuu.
Mäkelä on toiminut kirjallisuuden ja kulttuurin läänintaiteilijana, Pohjanmaan kirjailijat ry:n puheenjohtajana ja Suomen nuorisokirjallisuuden instituutin hallituksen jäsenenä. Vuonna 2000 hän sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon ja vuonna 2001 Suomen kirjastoseuran Hilkka M. Kauppi -palkinnon. Vuonna 2013 Suomen nuorisokirjailijat ry palkitsi hänet Pääskynen-palkinnolla ja vuonna 2015 Suomen Kirjailijaliitto Kirjailija kiittää -palkinnolla.
Marja-Leena Mäkelä esittää nimiosaa marraskuussa 2015 Seinäjoen kaupunginteatterin Verstasnäyttämöllä ensi-iltansa saaneessa näytelmässä "Vanharoosa". Juulia Soidinahon käsikirjoittama ja Venla Korjan ohjaama teos perustuu iäkkäiltä kerättyihin tarinoihin.
Marja-Leena Mäkelän tytär on dekkarikirjailija Vera Vala.
Simon Desthieux
Simon Desthieux (s. 3. joulukuuta 1991 Belley) on ranskalainen ampumahiihtäjä, sekaviestin olympiavoittaja.
Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui pikakilpailussa 12:nneksi ja takaa-ajossa kuudenneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti kolmannen viestiosuuden Ranskan hopeajoukkueessa miesten viestissä. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti kolmannen osuuden Ranskan voittaessa kultaa sekaviestissä. Pikakilpailussa hän sijoittui 12:nneksi ja takaa-ajossa seitsemänneksi.
Desthieux saavutti ensimmäisen palkintosijansa ampumahiihdon maailmancupissa oltuaan toinen Tjumenin pikakilpailussa kaudella 2017–2018. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui samalla kaudella kahdeksanneksi. Yhteislähtöcupissa hän oli viides kaudella 2013–2014.
Desthieux saavutti junioreiden MM-kilpailuissa hopeaa viestissä 2010. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai kultaa normaalimatkalla 2011 ja pronssia pikakilpailussa 2012. EM-kilpailujen nuorten sarjassa hän on saanut hopeaa normaalimatkalla ja sekaviestissä 2011.
Alexandre Volinine
Alexandr(e) Volinine (; 16. syyskuuta 1882 Moskova, Venäjä – 3. heinäkuuta 1955) oli venäläinen balettitanssija ja balettipedagogi. Häntä on pidetty yhtenä aikakautensa parhaista baletinopettajista. Tanssijan uran päätyttyä hän piti vuodesta 1925 Pariisissa omaa balettikouluaan, jossa on opiskellut suomalaisiakin. Volinine oli Sergei Djagilevin Ballets russes -balettiseurueen jäsen ja tanssi Anna Pavlovan seurueessa sen maailmankiertueilla.
Vera Volkova
Vera Volkova (1912–1975) oli venäläinen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän muutti pois Venäjältä 1930-luvulla ja perusti vuonna 1943 Lontooseen balettikoulun, jossa opiskeli esimerkiksi Margot Fonteyn. Vuodesta 1952 hän oli Kööpenhaminan Det Kongelige Teaterissa.
Diaz
Diaz tai Díaz on espanjankielinen sukunimi. Se on muun muassa seuraavilla henkilöillä:Vastaava portugalinkielinen sukunimi on Dias.
Hope Town
Hope Town on pieni kaupunki Bahamalla. Hope Town sijaitsee Elbow Cayn saarella, ja se muodostaa oman hallintoalueensa johon kuuluvat myös viereiset Man-O-War Cay ja Great Guana Cay sekä muita pienempiä saaria. Hope Townin asukasluku on 458 ja naapurisaaret mukaanlaskettuna sen alueella on 691 asukasta.
Hope Townin perustivat englantilaiset siirtokuntalaiset jotka pakenivat Amerikan vapaussotaa. Valtaosa saaren asukkaista tuli Länsi-Floridasta, joka luovutettiin Espanjalle 1783. Hope Town perustettiin virallisesti 1785. Vuonna 1864 kaupunkiin rakennettiin majakka turvaamaan laivaliikennettä Abacon koralliriutoilta. Majakasta tuli myöhemmin koko kaupungin tunnus.
Autot ja golfkärryt ovat suosittuja kulkuvälineitä Elbow Caylla, mutta ne ovat kiellettyjä itse Hope Townissa. Kaupungissa kuljetaan kävellen tai polkupyörillä.
Gabriel Pentinpoika Oxenstierna
Gabriel Pentinpoika Oxenstierna (18. maaliskuuta 1586 – 12. joulukuuta 1656) oli ruotsalainen aatelismies, valtaneuvos ja Suomen kenraalikuvernööri 1631–1633.
Oxenstierna oli valtakunnankansleri Axel Oxenstiernan ja valtadrotsi Gabriel Gustafinpoika Oxenstiernan serkku. Hän jäi nuorena isättömäksi ja opiskeli ulkomaisissa yliopistoissa. Pian kotiinpaluunsa jälkeen hänet palkattiin kuningas Kaarle IX:n hoviin. Kustaa II Aadolf nimitti hänet moniin vastuullisiin virkoihin. Vuosina 1611–1617 Oxenstierna toimi kuninkaan asiainhoitajana Tallinnassa. Sen jälkeen hän vastasi armeijan varusteista. Vuonna 1631 hänet lähetettiin Suomeen kenraalikuvernööriksi, mutta vuonna 1633 hän luopui tehtävästä osallistuakseen hallitukseen. Vuodesta 1634 hänellä oli merkittävä virka Ruotsin valtaneuvostossa kamarimestarina (rikskattsmästare), mutta hän ei kyennyt kontrolloimaan hallituskumppaniensa toimia. Axel Oxenstiernan mukaan Gabriel-serkku oli omaneduntavoittelija. 1640-luvulla hän ehti olla vähän aikaa myös Liivinmaan kenraalikuvernööri. Vuonna 1651 hänet nimitettiin Korsholman ja Vaasan kreiviksi ja vuonna 1652 valtakunnanamiraaliksi.
Oxenstierna meni naimisiin vuonna 1610 Anna Gustafsdotter Banérin kanssa. Heille syntyi seitsemän tytärtä ja neljä poikaa.
Nina Vyroubova
Nina Vyroubova ("Virubova"; 4. kesäkuuta 1921 – 24. kesäkuuta 2007) oli venäläis-ranskalainen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän kuului Pariisin oopperaan 1949–1956. Hänen tekniikkaansa on kuvailtu loistavaksi ja eläytymistä vahvaksi.
Ahvenanmaan kongressi
Ahvenanmaan kongressi oli yritys saada aikaan erillisrauha Ruotsin ja Venäjän välille suuren Pohjan sodan aikana. Rauhanneuvotteluja käytiin vuosina 1718–1719 Lövön kylässä Vårdössä. Neuvotteluihin toivat lisäväriä kiistat kruununperimyksestä. Kaarle XII:lla ei ollut lapsia, ja jatkajan asemasta kilpailivat Fredrik Hesseniläinen (myöhemmin Fredrik) ja kuninkaan sisarenpoika Holstein-Gottorpin Kaarle Fredrik. Holsteinilaisten ulkopolitiikka keskittyi Tanskan vastustamiseen, kun taas hesseniläiset olivat ennen kaikkea venäläisvastaisia. Neuvottelut päättyivät tuloksettomina.
Kongressi jatkui puolitoista vuotta, ja se oli Ahvenanmaan kaikkien aikojen suurin poliittinen tapahtuma. Turusta Tukholmaan kulkeneen postireitin puolivälissä sijaitsevaa Lövötä ehdottivat kokouspaikaksi venäläiset. Kylän luonnonsatamaa rakennettiin suuremmaksi, ja diplomaatteja varten rakennettiin uusia rakennuksia. Ahvenanmaan taloja oli paljon tyhjillään, sillä ahvenanmaalaiset olivat paenneet sotaa manner-Ruotsiin jo 1714. Niinpä työväkeä tuotiin Suomen puolelta. Hienoja asuintaloja purettiin muualta Ahvenanmaalta ja pystytettiin uudelleen Lövöhön. Ruotsalaiset neuvottelijat asutettiin kylän eteläosaan, venäläiset pohjoiosaan. Molemmilla puolilla järjestettiin näyttäviä juhlia, joilla osoitettiin omaa valtaa ja varakkuutta Kaikkiaan kongressi työllisti yli kaksituhatta henkeä.
Rauha solmittiin vihdoin 1721 Uudessakaupungissa.
Lumisota (patsas)
Lumisota on suomalaisen kuvanveistäjä Viktor Janssonin suunnittelema pronssiin valettu patsas, joka sijaitsee Lahdessa, yhteiskoulun ja lyseon välisessä pienessä puistikossa. 1930-luvun henkinen patsas kuvaa lumipalloa heittäviä poikaa ja tyttöä. Patsas on vuodelta 1937.
Kunnanlääkäri
Kunnanlääkäri oli maalaiskuntien lääkärin virka, jota kaupungeissa vastasi kaupunginlääkäri. Ensimmäinen kunnanlääkäri palkattiin Viitasaarelle vuonna 1882, ja järjestelmä laajeni, kun 1885 kunnanlääkärien palkkaukseen saatettiin myöntää valtionapua. 1910-luvun alussa Suomessa oli 159 kunnanlääkäriä ja 1960-luvun alussa 445. Kunnanlääkärijärjestelmä loppui, kun kansanterveyslaki tuli voimaan 1972, ja toiminta siirtyi terveyskeskuksiin. Kaupunginlääkäreitä on ollut jo hiukan aikaisemmin. Turkuun tuli porvarien kustantama kaupunginlääkäri 1755, jonka palkka alettiin vuonna 1827 maksaa kaupungin varoista.
Tunnettuja kunnan- ja kaupunginlääkäreitä:
Andrea Oliva
Andrea Oliva (s. 1977 Modena) on italialainen huilisti. Hänen opettajiensa joukossa oli James Galway. Hänestä tuli vuonna 2003 Orchestra dell'Accademia Nazionale di Santa Cecilian ensihuilisti Roomassa. Oliva voitti ensipalkinnon kansainvälisessä kilpailussa Kobessa (2005) ja kolmannen palkinnon kansainvälisessä ARD-kilpailussa Münchenissä (2004). Oliva on esiintynyt muun muassa Carnegie Hallissa.
23-vuotiaana Oliva sai kutsun Berliinin filharmonikkoihin, jossa hän soitti muiden muassa Claudio Abbadon, Lorin Maazelin, Valeri Gergijevin, Sakari Oramon, Mariss Jansonsin ja Bernard Haitinkin toimiessa kapellimestareina. Oliva on lisäksi soittanut muun muassa Orchestra del Teatro dell'Operassa Roomassa. Muita orkestereita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet La Scalan orkesteri, Baijerin radion sinfoniaorkesteri ja Bambergin sinfoniaorkesteri.
Vuonna 2013 Oliva julkaisi Hyperion Recordsilla Angela Hewittin kanssa tekemänsä levytyksen Johann Sebastian Bachin huilusonaateista.
Gustaf Johan Gyllenstierna
Gustaf Johan Gyllenstierna () oli vapauden ajan suomalainen virkamies, Ruotsin kansliapresidentin sihteeri vuodesta 1738. Hän toimi voimakkaasti aikansa puolue-elämässä myssypuolueen hyväksi. Vastapuoli, hattupuolue epäili, että valtiopäivien salaisen valiokunnan tiedot vuotavat ulkomaiden tietoon. Venäjän lähetystön eteen järjestettiin eversti Lagercrantzin johtamat vartiomiehet, jotka pidättivät Gyllenstiernan helmikuussa 1741. Tutkimukset osoittivat hänen saaneen venäläiseltä ministeri Mihail Bestužev-Rjuminilta rahaa salaisista tiedoista. Hän sai teosta kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tutkimuksissa asiaan liitettiin kolme muutakin suomalaista, entinen virkamies Johan Arckenholtz, kielenkääntäjä Johan Mathesius ja Göran Helsingius. Heidän syyllisyydestään ei kutenkaan saatu näyttöä. Gyllenstierna vapautui 1743, mutta karkotettiin maasta. Hän toimi tämän jälkeen Venäjän palveluksessa Liivinmaalla.
Sangihenkäpinkäinen
Sangihenkäpinkäinen ("Edolisoma morio") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Sangihenkäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti melko yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi
Sulankäpinkäinen
Sulanhenkäpinkäinen ("Edolisoma sula") on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Sulankäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.