hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Bethel Church
Bethel Church (suom. Betel-seurakunta) on tunnustuskuntiin sitoutumaton uuskarismaattinen seurakunta, joka toimii Reddingissä, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sai alkunsa helluntailaisen Assemblies of God -kirkkokunnan seurakuntana vuonna 1954 ja irtaantui AofG:sta vuonna 2006. Seurakunta perusti vuonna 1998 Betelin yliluonnollisen palvelutyön koulun (The Bethel School of Supernatural Ministry).
Seurakunta määrittelee tehtäväkseen hengellisen herätyksen. Herätyksen se katsoo merkitsevän Jumalan valtakunnan laajenemista henkilökohtaisella, alueellisella ja globaalilla tasolla manifestoidun Jumalan läsnäolon kautta.
Kymenlaakson Sanomat
Kymenlaakson Sanomat oli Kotkassa vuosina 1927–1934 ilmestynyt Kansallisen Edistyspuolueen sanomalehti.
"Uuden Kotkan" lakattua vuonna 1920 Kymenlaakson edistyspuoluelaiset jäivät vaille omaa lehteä. Uusi lehti "Kymenlaakson Sanomat" perustettiin pääasiassa puolueen ja "Helsingin Sanomien" rahoituksella. Se joutui kilpailemaan Kotkan vanhempien lehtien "Etelä-Suomen", "Eteenpäin"-lehden ja "Kotka Nyheterin" kanssa. Lopulta kannattamaton lehti päätettiin lopettaa ja sen kirjapaino myytiin "Etelä-Suomelle".
Kolmesti viikossa ilmestyneen "Kymenlaakson Sanomien" levikki oli 1 000 kappaletta vuonna 1934. Sen päätoimittajana työskenteli Eero Viitanen (1928–1934) ja vastaavana toimittajana Kaarlo Pitkänen (1931–1932).
Kymen Lehti
Kymen Lehti oli Kouvolassa vuosina 1939–1951 ilmestynyt sanomalehti.
Arvo Martian perustama "Kymen Lehti" oli tarkoitettu Kouvolan ja Pohjois-Kymenlaakson paikallislehdeksi, mutta sota-ajan uutistulva teki siitä normaalin sanomalehden. Lehti ei pärjännyt kilpailussa "Kouvolan Sanomien" kanssa, ja vuonna 1947 Martia myi sen sosiaalidemokraateille, joiden varsinainen piirilehti oli Kotkassa ilmestynyt "Eteenpäin". Lopulta "Kymen Lehti" lopetettiin kannattamattomana.
Pääosin kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1 900 kappaletta vuonna 1943 ja 1 000 kappaletta vuonna 1948. Sen päätoimittajina työskentelivät Arvo Martia (1939–1947) ja August Syrjänen (1947–1951).
Jean de Roquetaillade
Jean de Roquetaillade (myös Joan de Peratallada k. 1362) oli fransiskaanisaarnaaja ja alkemisti.
Hän opiskeli filosofiaa Toulousessa viiden vuoden ajan ja liittyi sitten fransiskaaniluostariin Orléansissa, missä hän jatkoi opintojaan. Hänen harjoitti tislausta ja kehitti yleislääkkeen, jota kutsui elämän vedeksi "aqua vitæ" tai "quinta essentia".
Hän saarnasi Wienissä ja tulkitsi saarnoissaan Ilmestyskirjaa varsin omintakeisesti. Hän joutui harhaoppien tähden vankilaan Avignoniin. Ranskan kansalliskirjasto on täydellisin kokoelma hänen kirjoituksiaan. Niissä hän kertoo, miten antikristus nousee Aragonian Pietari II:n jälkeläisten joukoista, mitä seuraa tuhatvuotinen rauha ja vielä toisen antikristuksen tuleminen ennen viimeistä tuomiota. Espanjalainen kirjallisuudentutkija Marcelino Menéndez y Pelayo on verrannut Jean de Roquetailladen kirjallisia lahjoja Arnau de Vilanovaan.
Josep Torres Clavé
Josep Torres i Clavé (1906, Barcelona - 1939, Els Omellons), oli katalonialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän oli merkittävä modernin liikkeen hahmo 1930-luvulla. Torres Clavé kuoli rintamalla Espanjan sisällissodassa.
Landsbygden
Landsbygden oli Vaasassa vuosina 1935–1936 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
"Vasa-Postenin" ja "Österbottens Dagbladin" lakattua ruotsinkielinen Pohjanmaa jäi vaille varsinaista maaseutulehteä. Ruotsalaisen kansanpuolueen pohjanmaalaisen talonpoikaisryhmän viimeinen lehtiyritys oli kerran viikossa ilmestynyt "Landsbygden". Sen päätoimittajana työskenteli Uno Berg ja vastaavana toimittajana Jakob Alfred Strandberg.
Lantmannabladet
Lantmannabladet oli Helsingissä vuosina 1937–1970 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
"Lantmannabladet" syntyi vuonna 1937, kun "Hufvudstadsbladetin" maaseutupainoksen maatalousosasto muutettiin erilliseksi viikkolehdeksi. Vuodesta 1946 lähtien sen liitteenä ilmestyi myös erikseen tilattava "Fiskarbladet". Vuosina 1969–1970 "Lantmannabladet" ilmestyi joka toinen viikko. Vuoden 1970 lopulla se yhdistettiin jälleen "Hufvudstadsbladetiin".
Lehden levikki oli 1940-luvulla 17 000–19 000 kappaletta. Sen päätoimittajina työskentelivät Amos Anderson (1937–1942), Bjarne Westermarck (1943–1945), Nils Westermarck (1945–1947), Torsten Storgårds (1947–1951) ja Oscar Nissén (1951–1970).
Fernando García Mercadal
Fernando García Mercadal (5. huhtikuuta 1896 Zaragoza – 3. helmikuuta 1985 Madrid) oli espanjalainen arkkitehti. Vuonna 1930 hän oli perustamassa GATEPAC-ryhmää yhdessä arkkitehtien Aizpurúa, Sert ja Torres Clavén kanssa.
Maanantai (lehti)
Maanantai oli Helsingissä vuosina 1924–1925 ilmestynyt sanomalehti.
Maanantai-aamuisin ilmestyneen uutislehden olemassaolon perusta oli ruotsinkielisen "Nya Tidningenin" tavoin se, että Helsingin suuret sanomalehdet tulivat maanantaisin ulos painosta vasta iltapäivällä. Viikonlopun tapahtumiin, urheiluun, taiteeseen ja kirjallisuuteen keskittyneen "Maanantain" linja oli suomalaiskansallinen ja oikeistoa myötäilevä. Lehti lakkasi jo neljän kuukauden kuluttua, kun pääkaupungin sanomalehdet siirsivät ilmestymisensä maanantai-aamuun. K. F. Puromiehen julkaiseman lehden päätoimittajina työskentelivät Erkki Ilmari Lehtonen (1924–1925) ja Heikki Soini (1925).
Fernando Higueras
Fernando de Higueras Díaz (1930 – 30. tammikuuta 2008) oli espanjalainen arkkitehti. Hän syntyi Madridissa. Hän valmistui vuonna 1959 Madridin arkkitehtikoulusta ja vuonna 1961 hän sai yhdessä Rafael Moneon kanssa kansallisen arkkitehtuuripalkinnon projektistaan taiteen restaurointikeskukseksi Madridissa.
Nord-Österbotten
Nord-Österbotten oli Kokkolassa vuosina 1943–1945 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kokkolan oikeistolaiset liikemiehet perustivat "Nord-Österbottenin" liberaalin ja rauhanpyrkimyksiä tukeneen "Österbottningenin" kilpailijaksi. Puolueisiin sitoutumaton lehti oli linjaltaan saksalaismielinen ja sotauutisoinnissaan korostetun optimistinen. Poliittisen uskottavuutensa menettänyt "Nord-Österbotten" lopetettiin ilmeisesti kannattamattomana. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Runar Carl Itäinen.
Juan de Villanueva
Juan de Villanueva (15. syyskuuta 1739 Madrid, Espanja – 22. elokuuta 1811) oli espanjalainen arkkitehti. Ventura Rodríguezin ohella hänet tunnetaan espanjalaisesta uusklassisismista.
Walmis Westerlund
Walmis Westerlund (1872 Varkaus – 11. huhtikuuta 1898 Berliini, Saksa) oli suomalainen Porin kauppakoulun johtaja ja kaupallisen alan oppikirjojen tekijä.
Westerlund kävi Kuopion lyseon ja sen jälkeen Raahen Porvari- ja Kauppakoulun. Hän oli jonkin aikaa Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa Helsingissä kunnes hänet valittiin vuonna 1895 Porin kauppakoulun johtajaksi.
Westerlund ajoi 1890-luvun puolivälissä korkeamman asteen suomenkielisen kauppaoppilaitoksen perustamista Suomeen. Hän kirjoitti aiheesta artikkeleita Valvoja-lehteen sekä Päivälehteen ja kiersi myös ympäri maata esittelemässä hanketta liike-elämän edustajille. Vuonna 1897 päätettiinkin perustaa osakeyhtiö Helsinkiin perustettavaa suomenkielistä korkeampaa kauppaopistoa varten. Yhtiön perustamiskokous oli huhtikuussa 1898 visi päivää sen jälkeen kun Westerlund oli kuollut keuhkotautiin Berliinissä. Westerlund oli matkustanut syksyllä 1897 tutustumaan eurooppalaiseen kauppaopetukseen eri maissa valtion matka-apurahan saatuaan. Hän sairastui matkan aikana Genovassa Italiassa ja vietti koko talven Välimeren rannalla. Keväällä hän aikoi palata Suomeen mutta matka katkesi Berliinissä.
Westerlundin kuoleman jälkeen uusi oppilaitos Suomen Liikemiesten Kauppaopisto aloitti kuitenkin toimintansa syyskuussa 1898 ja sen johtajana oli aluksi Kaarlo Brofeldt ja sitten Kyösti Järvinen.
Ventura Rodríguez
Ventura Rodríguez Tizón (14. heinäkuuta 1717 – 26. syyskuuta 1785) oli espanjalainen arkkitehti ja taiteilija. Aluksi hänen tuotantonsa edusti barokkia, mutta hän siirtyi vähitellen uusklassisismiin.
Pohjanmaan Kansa
Pohjanmaan Kansa oli Vaasassa vuosina 1931–1991 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti.
Kommunistisen "Työn Äänen" lakkauttamisen jälkeen sen kirjapainoyhtiö Oy Kirjapaino Ab siirtyi sosiaalidemokraattien haltuun. Jo aikaisemmin lakannutta "Raivaajaa" korvaamaan perustettiin uusi lehti "Pohjanmaan Kansa". Toukokuussa 1931 sen kirjapaino joutui pommi-iskun kohteeksi. Vuosikymmenen loppuolella lehden toimintaedellytykset paranivat, mutta jo 1950-luvun alussa se joutui jatkuviin taloudellisiin vaikeuksiin, joista selvittiin vasta 1970-luvun alkuun mennessä. Valtion lehdistötuki ja ammattiliittojen lehtisetelit paransivat tilannetta 1970-luvun puolivälissä, ja vuonna 1980 lehtiyhtiölle valmistui uusi toimitalo. 1980-luvun puolivälissä yhtiö lähti mukaan paikallisradiotoimintaan ja alkoi julkaista "Uusi Vaasalainen" -kaupunkilehteä.
1980-luvun lopulla lehden levikki alkoi laskea ja sen toiminta muuttui tappiolliseksi. Kesäkuussa 1990 sovittiin fuusiosta "Demari"-lehteä julkaisseen Kustannus Oy Kansanvallan kanssa. "Pohjanmaan Kansan" muuttui "Demarin" osana julkaistuksi "Pohjanmaan Demariksi", jota painettiin aluksi Vaasassa. Pohjanmaan alueelliset vaihtosivut poistuivat "Demarista" vuonna 2001, jolloin lehti muuttui "Uutispäivä Demariksi".
"Pohjanmaan Kansa" ilmestyi aluksi kolmesti, vuosina 1945–1945 kuudesti, vuosina 1950–1967 jälleen kolmesti ja vuodesta 1968 lähtien neljästi viikossa. Sen levikki oli 1940-luvulla 3 000–5 000 kappaletta ja kohosi 1970-luvun lopussa yli kymmeneen tuhanteen. Päätoimittajina työskentelivät Isak Penttala (1931), Olavi Eronen (1931–1934), Frans Färm (Värtelä, 1935–1937), Eikka Mäkinen (1937–1939), Akseli Rodén (1939, 1941 ja 1947), Viljo Kosonen (1939–1940), Paavo A. Vuori (1941–1946), Viljo Hyvönen (1946–1947), Eero Oksanen (1947–1950), Viljo Kallio (1951–1952), Iivari Lumikero (1952–1954), Pentti Ketola (1954–1966), Arvo Pohjanhovi (1966–1975), Alpo Tiitinen (1975–1979), Vesa Karvinen (1979–1984) ja Iisakki Manninen (1984–).
Aleš Mušič
Aleš Mušič (s. 28. kesäkuuta 1982 Ljubljana, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan Olimpija Ljubljanassa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Mušič on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös keskellä.
Koko uransa ajan Olimpija Ljubljanassa pelannut Mušič aloitti pääsarjauransa kaudella 2000–2001, jolloin hän pelasi seurassa Slovenian pääsarjaa ja Interligaa. Mušič voitti kauden päätteeksi Slovenian-mestaruuden, kuten myös vuosina 2002, 2003, 2004, 2007, 2012, 2013 ja 2014. Kaudella 2005–2006 hän oli Olimpijan paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Slovenian liigan runkosarjassa Mitja Šivicin kanssa tehoilla 13+23=36. Kaudella 2006–2007 Mušič oli joukkueen paras pistemies samassa sarjassa tehoilla 14+18=32.
Kaudeksi 2007–2008 Olimpija siirtyi pelaamaan Itävallan Erste Bank Eishockey Ligaa, jossa Mušičin ensimmäinen kausi toi 41 runkosarja- ja 15 playoff-ottelussa tehot 4+11=15. Joukkue pelaa jokaisen EBEL-kautensa jälkeen myös Slovenian liigassa. Kaudella 2011–2012 hän oli Olimpijan kolmanneksi paras pistemies tehoilla 18+23=41. Slovenian liigan pudotuspeleissä Mušič oli joukkueen paras maalintekijä Justin Taylorin kanssa viidellä osumallaan. Kaudella 2012–2013 hän nousi Olimpijan kapteeniksi. Hän voitti koko Slovenian liigan pudotuspelien piste- ja maalipörssin tehoilla 7+4=11. Kaudella 2013–2014 Mušič oli EBEL:n runkosarjassa Olimpijan paras syöttäjä ja neljänneksi paras pistemies.
Mušič nimettiin kaudeksi 2015–2016 Olimpijan varakapteeniksi. Hän voitti EBEL-kauden jälkeen Slovenian-mestaruuden.
Mušič edusti Sloveniaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä Vancouverin olympiakisojen 2010 ja Sotšin olympiakisojen karsinnoissa. Hän jakoi Vancouverin karsinnoissa joukkueensa sisäisen maalipörssin voiton Marcel Rodmanin kanssa kahdella osumallaan.
Mušič pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2008, 2013 ja 2015. Hän pelasi I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010, joista jälkimmäinen turnaus päättyi B-lohkon kultaan ja ensimmäinen A-lohkon hopeaan. Mušič jakoi vuoden 2009 turnauksessa Slovenian sisäisen tehotilaston voiton Tomaž Razingarin kanssa lukemalla +6. Hän pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012, 2014 ja 2016, joista kaikki turnaukset päättyivät kultaan.
Mušič pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2002 sekä II-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2001, jolloin hän voitti kultaa. Mušič pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan EM-kilpailuissa vuosina 1999 ja 2000, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän oli Slovenian paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 5+5=10.
Vähä Pelijärvi
Vähä Pelijärvi on Pirkanmaalla Parkanossa Hoseuksessa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Vähä Pelijärvi on osa Vatajanjoen valuma-aluetta.
Järven pituus on 150 metriä ja leveys 110 metriä. Se sijaitsee kallioisen mäen ja kangasmaaston välissä Iso Pelijärven eteläpuolella laajan ojitetun suoalueen laidalla ja itseään laajemman avosuon keskellä. Avosuolle laskee pari suo-ojista ja itse järveen laskee vain yksi suo-oja. Iso Pelijärvestä laskeva puoli kilometriä pitkä Peliluoma laskee järven pohjoisrantaan. Peliluoma jatkaa etelärannasta matkaansa kaakkoon ja yhtyy Venesjokeen aivan Vähä Venesjärven alapuolella. Järven kaikki rannat ovat avosuota ja rannat ovatkin autiot. Järvelle ei johda teitä. Noin 150 metriä järvestä lounaaseen siajitsee avolouhos.
Raivaaja (Vaasa)
Raivaaja oli Vaasassa vuosina 1920–1926 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti.
Sisällissodan jälkeen Vaasan läänin sosiaalidemokraatit menettivät "Vapaan Sanan" radikaalivasemmistolle. Sen tilalle perustettiin uusi lehti "Raivaaja". Pienen ja kilpailukyvyttömän lehden talous oli heikko, ja se teki lopulta kauan lykätyn konkurssin. Vaasan seuraava sosiaalidemokraattinen lehti "Pohjanmaan Kansa" syntyi vuonna 1931.
Kahdesti tai kolmesti ilmestyneen "Raivaajan" levikki oli 1 000–1 200 kappaletta. Sen vastaavina toimittajina työskentelivät Isak Penttala (1921 ja 1924–1926) ja P. Lempiäinen (1921–1924).
Vi Subversa
Vi Subversa (oik. Frances Sokolov, 20. kesäkuuta 1935 – 19. helmikuuta 2016) oli brittiläinen anarkofeministi ja muusikko, joka tunnettiin vuosina 1976–1987 vaikuttaneen anarkopunk-yhtye Poison Girlsin laulaja-kitaristina.
Lontoossa syntynyt juutalaistaustainen Subversa aloitti muusikonuransa vasta keski-ikäisenä perheenäitinä 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1976 hän oli Brightonissa mukana perustamassa Poison Girls -yhtyettä. Kolme albumia julkaissut Poison Girls hajosi 1987, mutta Subversa jatkoi esiintymisiään kuolemaansa saakka.
K. F. Puromies
Karl Frithiof (K. F.) Puromies, vuoteen 1906 "Bäckman" (22. kesäkuuta 1873 Helsinki – 2. lokakuuta 1943), oli 1903 perustetun helsinkiläisen K. F. Puromiehen kirjapainon perustaja ja vuosina 1910–1943 toimitusjohtaja. Yritys oli paitsi kirjapaino, myös kirjan- ja lehdenkustannusyhtiö. Se julkaisi muun muassa lyhytaikaista viikkolehteä Maanantai.
Puromies oli Suomen Graafisen Teollisuuden Liiton puheenjohtaja 1923–1943 ja toimi monissa muissa järjestöissä hallituksessa ja puheenjohtajana. Hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi 1933.
Kirjapainon nimi oli vuoteen 1906 K. F. Bäckmanin Kirjapaino. Sanoma Oy osti kirjapainon 1960-luvulla.
Rauman Sanomat
Rauman Sanomat oli Raumalla vuosina 1919–1921 ilmestynyt Kansallisen Edistyspuolueen sanomalehti.
"Turun Sanomien" kustannusyhtiö osti vuoden 1919 lopulla kokoomuslaisten haltuun joutuneen "Rauman Lehden" kirjapainon. Paikalliset edistyspuoluelaiset alkoivat julkaista turkulaislehden tuella "Rauman Sanomia", joka ei kyennyt vastaamaan "Länsi-Suomen" kilpailuun. Lehti lakkasi "Turun Sanomien" myytyä kirjapainonsa. Sen tilalle perustettiin vuonna 1924 uusi "Rauman Lehti".
Kolmesti viikossa ilmestyneen "Rauman Sanomien" päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Eino Kilpi (1920), J. A. Savola (1920–1921) ja Aarne Alpo Rahunen (1920–1921).
José Manuel Aizpurúa
José Manuel Aizpurúa (1902, San Sebastián – 6. syyskuuta 1936 San Sebastián) oli espanjalainen arkkitehti.
Aizpurúa oli GATEPAC-Ryhmän tärkeimpiä jäseniä yhdessä Fernando García Mercadalin, Josep Lluís Sertin ja Josep Torres Clavén kanssa.
Antonio Fernández Alba
Antonio Fernández Alba (s. 17. joulukuuta 1927, Salamanca) on espanjalainen arkkitehti. Hän opiskeli Madridissa ja oli ensimmäisiä modernistiseen liikkeeseen kriittisesti suhtautuneita arkkitehteja 1900-luvun jälkipuoliskolla. Hänen ensimmäisessä työssään, Santa Marían koulussa Madridissa (1959–1960), näkyivät jo merkit Alvar Aalto -vaikutteisesta kriittisestä regionalismista.
Saarijärven Paavo (sanomalehti)
Saarijärven Paavo oli Jyväskylässä vuosina 1917–1932 ilmestynyt Maalaisliiton sanomalehti.
Vihtori Vesterisen johtamat Keski-Suomen maalaisliittolaiset ryhtyivät perustamaan omaa lehteä syksyllä 1917. Maaseutuväestölle tarkoitettu "Saarijärven Paavo" oli raittiushenkinen ja aitosuomalainen puoluelehti, jossa oli vain vähän uutisaineistoa. Lehti kärsi jatkuvista talousvaikeuksista ja pysyi hengissä vain uskollisten kannattajiensa tuella. Vuonna 1932 lehden tukiyhtiö osti pula-aikana vaikeuksiin joutuneen "Keskisuomalaisen", jolloin "Saarijärven Paavo" voitiin lopettaa.
"Saarijärven Paavo" ilmestyi vuosina 1918–1919 ja 1923–1932 kolmesti ja vuosina 1920–1922 kuudesti viikossa. Kuusipäiväisen lehden rinnalla julkaistiin myös kolmipäiväistä painosta. Lehden levikki oli 1930-luvun alussa alle 3 000 kappaletta eikä koskaan noussut yli kuuden tuhannen. Päätoimittajina työskentelivät Lauri Perälä (1918–1919), Väinö Kivilinna (Borg, 1919–1921), Eero Lappalainen (1921–1926) ja Anttoni Takala (1926–1932).
OBX-indeksi
OBX-indeksi ("OBX", Oslo Børs Index) on norjalaisen Oslon pörssin vuonna 1986 käyttöön otettu osakeindeksi. Siihen kuuluu 25 pörssin eniten vaihdetuinta osaketta. Osakelista tarkistetaan kahdesti vuodessa edeltävän kuuden kuukauden kaupankäynnin pohjalta. Enimmäisosuutta rajoitetaan kuitenkin UCITS III -säädösten mukaisesti ja Euroopan talousalueen ulkopuolisten yritysten osakkeiden osuus voi OBX-indeksissä olla enintään 10 prosenttia. Muutokset astuvat voimaan joulukuun kolmannen torstain jälkeisenä perjantaina.
Joulukuun 18. päivästä 2015 alkaneen puolivuotiskauden ajan OBX-osakeindeksin kokoonpano on seuraava. Taulukossa on listattu mukana olevat yhtiöt (joissain tapauksissa osakesarjat), osakelyhenne, yrityksen toimiala GICS-luokittelun mukaisesti (Global Industry Clasification Standard) ja yrityksen osakkeen indeksipaino prosentteina.
Matti Tausti
Matti Ilmari Kustaa Tausti (ent. Helminen) (15. elokuuta 1924 Tampere – 1. helmikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Tausti toimi muun muassa Kotkan kauppalanarkkitehtina ja suunnitteli Rauhalan koulun (1956, vihittiin käyttöön 1958).
Tausti tunnettiin ennakkoluulottomien ideoiden ja valitusten tehtailijana. Hän oli työryhmässä, joka ideoi 1970-luvulla liikekeskuksen rakentamista Helsinkiin Töölönlahden alle ja hahmotteli suunnitelman paperille. Vuonna 1970 hän hahmotteli Suomeen 4–5 superlääniä, joista Länsi-Suomen läänin asukasmäärä olisi ollut 1,3 miljoonaa ja Tampere sen pääkaupunki. Vuonna 1975 hän vastusti metroa, koska se tekee hänen mukaansa ihmisestä koneen, kun taas henkilöauto takaa vapaan liikkumisen.
Silvano Fashion Group
Silvano Fashion Group AS on virolainen vaatealan, erityisesti naisten alusasujen ja uimapukujen suunnitteluun, valmistukseen ja myyntiin keskittynyt konserni. Silvanon hallituksen puheenjohtajana on Toomas Tool ja konsernin johtoryhmän ainoa jäsen on Jarek Särgava.
Silvano Fashion Group on muodostettu kolmen keskeisen taustayrityksen pohjalta. Nämä ovat valkovenäläinen "Milavitsa" (toiminut vuodesta 1908), virolainen "Klementi" (vuodesta 1944) ja latvialainen "Lauma" (vuodesta 1960). Yrityksen perustamisvuodeksi esitetään 1944, joka oli virolaisen taustayhtiön perustamisajankohta. Vuonna 1994 Klementi yksityistettiin, ja 80 prosenttia yrityksen omistuksesta siirtyi työntekijöille. Klementi listautui Tallinnan pörssiin vuonna 1997, ja vuonna 2002 Alta Holding hankki enemmistön yhtiöstä.
Alta Holding perusti Silvano Fashion Groupin vuonna 2005, jolloin siitä tuli Klementin holding-yhtiö. Seuraavana vuonna Silvano osti 60 % enemmistöosuuden Milavitsasta ja 100 % osuuden Lauma Lingerie -yhtiöstä. Ennen vuoden 2006 loppua omistukset yhdistettiin Silvano Fashon Groupiksi. Vuonna 2007 Silvano Fashon Group listautui Varsovan pörssiin ja hankki omistukseensa "Amadea Line" -vähittäismyymäläketjun Liettuasta.
Yrityksellä on viisi tytäryhtiötä, jotka sijaitsevat Virossa, Valko-Venäjällä, Latviassa, Ranskassa ja Venäjällä.
Silvano Fashion Group hallinnoi useita tuotemerkkejä, joista tunnetuimmat ovat Milavitsa, Alisee, Hidalgo, Lauma Lingerie ja Laumelle. Alusvaatteet ja uimapuvut valmistetaan Milavisan tehtailla Minskissä ja Lauman tehtailla Liepajassa. Tuotteet myydään tukkumyynnin, franchisemyymälöiden ja omien myymälöiden kautta. Vuoden 2014 lopussa konsernilla oli yhteensä 682 Milavitsan ja Lauman brändimyymälää. Myyntiä on ainakin 25 eri maassa, erityisesti nykyisissä tai entisissä esimerkiksi IVY-maissa, mutta myös Belgiassa, Saksassa, Italiassa, Arabiemiraateissa, Iranissa, Saudi-Arabiassa ja Ugandassa.
Silvano Fashion Groupin osake noteerataan Tallinnan ja Varsovan pörsseissä. Joulukuussa 2017 yhtiön osake kuului OMX Baltic 10 -indeksiin, joka on Nasdaqin osakeindeksi kymmenen keskeisen Baltian maissa kotipaikkansa pitävän pörssiyrityksen osakkeelle.
José Benito de Churriguera
José Benito de Churriguera (1665 – 1725) oli espanjalainen barokin ajan arkkitehti ja kuvanveistäjä.
Olli-Pekka Vehviläinen
Olli-Pekka Vehviläinen (s. 1933) on suomalainen historiantutkija ja professori. Hän oli vuodesta 1973 Tampereen yliopiston yleisen historian professori ja 1967–1998 Helsingin yliopiston yleinen historian dosentti. Hän on tutkinut Saksan 1930–1940-luvun ulko- ja sisäpolitiikkaa.
Vehviläinen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1994.
Helene Weigel
Helene Weigel (1900–1971) oli itävaltalais-saksalainen näyttelijä. Hän oli Bertolt Brechtin puoliso ja näytteli monissa Brechtin näytelmissä pääosaa. Hän oli älykäs ja dynaaminen näyttelijä, aikanaan paras Brechtin näyttelijäilmaisuja käsittelevien teorioiden tulkitsija, esimerkkiinä nimiosatulkinta näytelmässä "Mutter Courage und ihre Kinder" ("Barbara Peloton"). Weigel ja Brecht olivat vuosina 1933–1948 yhdessä maanpaossa. He perustivat 1949 yhdessä teatterin Berliner Ensemble, jonka johtaja hän oli vuodesta 1956l
Sähköinen Rouva Maa
Sähköinen Rouva Maa on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen 13. ja viimeisin studioalbumi. Se julkaistiin 19. helmikuuta 2016.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 14, ja tippui seuraavalla viikolla sijalle 25.
Ransford Osei
Ransford Osei (s. 5. joulukuuta 1990 Kumasi) on ghanalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Rovaniemen Palloseuraa. Pelipaikaltaan molempijalkainen Osei on hyökkääjä. Hän on pelannut myös Ghanan jalkapallomaajoukkueessa.
Osei aloitti uransa Ghanan valioliigan Kessbenissä, jota hän edusti vuodet 2005–2008, jossa hän pelasi 30 ottelua tehden kolme maalia. Vuodet 2008–2011 Osei edusti Israelin Ligat ha'Alin Maccabi Haifaa, josta hän kävi lainalla kotimaassaan Berekum Chelseassa, alankomaalaisessa Twentessä ja Granada CF:n kakkosjoukkueessa. Maccabin kanssa Osei voitti kerran Ligat ha'Alin. Tammikuussa 2012 Osei siirtyi eteläafrikkalaiseen Bloemfontein Celticiin, jossa hän pelasi vain puolisen vuotta, ennen kuin elokuussa 2012 palasi takaisin kotimaahansa ja Asante Kotokon riveihin. Joulukuussa 2013 Osei purki sopimuksensa seuran kanssa, voitettuaan kerran liigamestaruuden ja kerran supercupin. Tammikuussa 2015 hän siirtyi eteläafrikkalaiseen Polokwane Cityyn, jossa hän pelasi vain saman vuoden heinäkuuhun. Helmikuussa 2016 Osei siirtyi testijakson jälkeen Suomen Veikkausliigan Rovaniemen Palloseuraan kaksivuotisella sopimuksella.
Osei on edustanut Ghanaa nuorten maajoukkueissa. Vuoden 2007 alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa Osei oli kilpailuiden toiseksi paras maalintekijä. Vuonna 2009 Osei voitti alle 20-vuotiaiden kanssa ikäluokan MM- ja Afrikan-mestaruuskilpailut, joista jälkimmäisissä hän oli myös paras maalintekijä. Ghanan jalkapallomaajoukkueessa Osei debytoi tammikuussa 2010 ystävyysottelussa Malawia vastaan.
Seurajoukkuetasolla
Maajoukkuetasolla
Henkilökohtainen
Apranga
Apranga APB on liettualainen yrityskonserni, joka käy vaatteiden, kenkien ja nahkatavaroiden vähittäiskauppaa usean eri brändin alla toimivien myymälöiden kautta. Yhtiö on tehnyt monia edustus-, franchise- tai yhteistyösopimuksia Baltian markkinoiden osalta lukuisten tunnettujen vaatemerkkien kanssa. Yrityskonsernilla on yhteensä yli 170 myymälälää Latviassa, Liettuassa ja Virossa. Konserniyhtiö Aptanga APB:n lisäksi yritysryppääseen kuuluu 18 muuta yhtiötä.
Esimerkkeinä konserniyrityksen edustamista noin 200 tuotemerkeistä tai myymäläketjuista ovat AJ (Armani Jeans), Aldo, Bershka, Burberry, Dolce & Gabbana, DSquared2, Ermenegildo Zegna, Emporio Armani (Giorgio Armani S.p.A), Gucci, Lanvin, Mados Linija, Mango, Marina Rinaldi, Massimo Dutti, Max Mara, Pull & Bear Ralph Lauren, Stradivarius, Weekend ja Zara (Inditex).
Yhtiön osake on vuodesta 1997 lähtien noteerattu Vilnan pörssissä. Helmikuussa 2016 yhtiön osake kuului OMX Baltic 10 -indeksiin, joka on NASDAQ Inc. -pörssiyhtiön osakeindeksi kymmenen keskeisen Baltian maissa kotipaikkansa pitävän pörssiyrityksen osakkeelle.
Hôtel de Soubise
Hôtel de Soubise on barokkityylinen kaupunkipalatsi Pariisin keskustassa Le Maraisin alueella 3. arrondissementissa, Rue des Francs-Bourgeois -kadun varrella. Hôtel de Soubisen omistaa nykyään Ranskan kansallisarkisto, jonka päätoimipiste on jaettu Hôtel de Soubisen ja läheisen Hôtel de Rohanin kesken. Hôtel de Soubisessa toimii lisäksi Ranskan historian museo.
Hôtel de Soubisen rakennutti vuosina 1705–1709 Soubisen ruhtinas François de Rohan. Ranskan kuningas Ludvig XIV lahjoitti hänelle varat tontin ostamiseen. Talon suunnitteli arkkitehti Pierre-Alexis Delamair. Paikalta purettiin Clissonin suvulle 1300-luvulla rakennettu kaupunkitalo, josta jäi jäljelle tornilla varustettu kulmaus. Hôtel de Soubisen on sanottu edustavan tyylillisesti Pariisin yksityistalorakentamisen huippua. Kokonaisuuteen kuuluu sisäpiha, jota kiertää pylväsrivistön koristama kaareva muuri. Talon loistokkaat sisätilat suunnitteli arkkitehti Germain Boffrand vuosien 1735–1740 tienoilla. Makuuhuoneen seinillä on François Boucherin tekemiä koristemaalauksia. Muita sisätilojen koristeluun osallistuneita taidemaalareita olivat muun muassa Carle Van Loo, Jean Restout ja Charles-Josep Natoire.
Hôtel de Soubise siirtyi Ranskan valtion omaisuudeksi keisarillisella määräyksellä vuonna 1808 ja Napoleon sijoitti sinne keisarillisen arkistonsa. Ranskan historian museon rakennukseen perusti Napoleon III vuonna 1867.
Elisenda de Montcada
Elisenda de Montcada (noin 1292 – 1364) oli Aragonian kuningatar, kuningas Jaakko II:n neljäs ja viimeinen vaimo.
Elisenda kuului yhteen Katalonian vaikutusvaltaisimmista perheistä keskiajalla. Heidät vihittiin Tarragonassa vuonna 1322. Kuningaspari perusti yhdessä luostarin Pedralbesiin. Kun kuningas kuoli vuonna 1327, Elisenda muutti luostarin yhteydessä olevaan palatsiin jossa hän asui elämänsä jäljellä olevat 37 vuotta. Hän ei ottanut nunnan vihkimystä mutta osallistui aktiivisesti luostarin toimintaan.
Elisendan sarkofagi on kaiverrettu marmorista ja sijoitettu luostarikirkon alttarin taakse. Sitä koristaa kaksi patsasta: kirkkosaliin päin näkyy Elisenda kuningattarena viittaan ja kruunuun pukeutuneena. Sakastiin päin näkyy Elisenda leskenä noviisin asussa. Arkkua kannattelee kolme leijonaa.
Elina Warsta
Elina Warsta (s. 1979) on suomalainen Kokkolassa asuva ja työskentelevä kuvittaja ja graafinen suunnittelija.
Warstan äiti Taruliisa Warsta (o.s. Tamminen, 1947–2012) oli serifraafikko ja kirjailija. Warsta valmistui Lahden Muotoiluinstituutista graafiseksi suunnittelijaksi vuonna 2005 ja työskenteli 2004–2008 WSOY:n palveluksessa kirjagraafikkona. Hänen kirjagrafiikkaansa on palkittu Vuoden kaunein kirja -kilpailussa. Warstan puoliso on sisustusarkkitehti ja muotoilija Kasper Tammela, jonka kanssa hänellä on Solmu-niminen design-yritys.
Warsta on suunnitellut useiden kirjojen ulkoasuja ja kansia mm. Kari Hotakaiselle, Pirkko Saisiolle, Helmi Kekkoselle, Aki Ollikaiselle, Tuomas Kyrölle, Umayya Abu-Hannalle, Antti Holmalle, Roope Lipastille, Miina Supiselle, Antti Leikakselle, Jussi Kylätaskulle ja Sari Pöyliölle.
Warsta on kuvittanut seuraavat teokset:
Näiden lisäksi Warsta on tehnyt kuvituksia useisiin muihinkin lastenkuva- ja tietokirjoihin.
Vuonna 2013 Warsta voitti Pauligin järjestämän Juhla Mokka -kahvirasian kuvituskilpailun, johon tuli lähes kuusisataa ehdotusta.
Tomi Kontion teoksen "Koira nimeltään Kissa" -kuvittanut Warsta on ehdolla vuoden 2016 Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon voittajaksi, kuvitus valittiin Suomen edustajaksi IBBY (International Board on Books for Young People) -kunnialistalle.
Opetus- ja kulttuuriministeriön myöntämä Lastenkulttuurin valtionpalkinto myönnettiin Warstalle 17. marraskuuta 2016.
Afrobolivialaiset
Afrobolivialaiset ovat pääasiassa Afrikasta espanjalaisten tuomista orjista polveutuvia bolivialaisia. Terminä afrobolivialainen on suhteellisen uusi ja afrobolivialaisista käytetään usein espanjankielistä nimeä "negro".
Arviot afrobolivialaisten määrästä vaihtelevat 6 000:n ja 158 000:n välillä. CIA:n julkaisema The World Factbook arvioi afrobolivialaisten muodostavan 1 % koko Bolivian väestöstä. Suuret heitot arvioiden välillä johtuvat siitä, että Bolivian väestönlaskennat eivät huomioi eri rotuja. Suurimmat keskittymät afrobolivialaisia on La Pazin departementissa Nor Yungasin ja Sud Yungasin maakunnissa. Pienempiä afrobolivialaisyhteisöjä löytyy lähes jokaisesta Bolivian kaupungista.
Afrobolivialaisten historia ulottuu Etelä-Amerikan siirtomaa-ajalle. Espanjalaiset toivat afrikkalaisia orjia perun varakuningaskunnan hopeakaivoksille ja 1600-luvun vaihteessa heitä oli alueella jo satoja tuhansia. Vuonna 1611 Ylä-Perun eli nykyisen Bolivian Potosín hopeakaivoksilla työskenteli arviolta 6 000 afrikkalaista tai mulattiorjaa. Afrikkalaisia tuotiin hopeakaivosten lisäksi paikallisille kokaplantaaseille. Orjuus lakkautettiin Bolivian perustuslaissa 19. joulukuuta 1827, mutta poliittisten syiden takia se pantiin käytäntöön vasta vuonna 1851. Termi "afrobolivialainen" syntyi vasta 1990-luvulla ja useammin käytettyjä termejä ovat "negro" (musta) ja "moreno" (ruskea).
Afrobolivialaiset puhuvat enimmäkseen espanjan kieltä. Maaseudulla asuvat afrobolivialaiset puhuvat sitä omalla murteellaan, johon on sekoittunut afrikkalaistaustaisia sanoja. Etenkin Sud Yungasin alueella afrobolivialaiset puhuvat usein myös aimaran kieltä.
Nor Yungasin ja Sud Yungasin alueiden afrobolivialaisista suurin osa työskentelee maatalouden parissa kasvattaen esimerkiksi kokaa, kahvia, sitrushedelmiä, kaakaota ja muita rahakasveja. Kokapensaiden lehdet ovat tärkein viljelytuote. Kasvien viljelyn ohella kasvatetaan myös kanoja ja harjoitetaan metsästystä. Afrobolivialaiset ovat pääasiassa kristittyjä muiden bolivialaisten tapaan.
CB Gran Canaria
Club Baloncesto Gran Canaria – Claret, S.A.D., lyhyemmin CB Gran Canaria, on espanjalainen koripalloseura Kanariansaarten Las Palmasista. Se pelaa kotiottelunsa Gran Canaria Arenalla.
Gran Canaria hävisi ULEB Eurocupin loppuottelun vuonna 2015. Keväällä 2013 se ylsi Liga ACB:n välieriin. Vuonna 2016 Gran Canaria pelasi Espanjan cupin loppuottelussa.
Miesten Superpesiksen kausi 2016
Superpesiksen kausi 2016 oli Suomen pesäpallon pääsarjan Superpesiksen 27. kausi. Kauteen osallistuu 14 joukkuetta, ja runkosarjassa joukkueet pelaavat 28 ottelua. Uusina joukkueina Superpesikseen kauteen nousevat Oulun Lippo ja Kempeleen Kiri.
Runkosarja pelataan kaksinkertaisena sarjana, jonka lisäksi pelataan kaksi paikallisottelua seuraavin otteluparein: Alajärvi–Vimpeli, Hyvinkää–Kouvola, Joensuu–Kitee, Jyväskylä–Kankaanpää, Kempele–Oulu, Seinäjoki–Koskenkorva, Sotkamo–Pattijoki. Yhteensä joukkueet pelaavat runkosarjassa 28 ottelua.
Runkosarjassa 2–0-voitosta saa kolme pistettä ja 1–0-voitosta kaksi. Jos ottelu on kahden jakson jälkeen tasan, molemmat joukkueet saavat yhden pisteen ja ottelun voittaja ja toisen sarjapisteen saava joukkue ratkaistaan supervuorossa tai tämän jälkeen kotiutuslyöntikilpailussa. Runkosarjassa kuitenkin yksi ottelu päättyi poikkeuksellisesti tasapeliin.
Runkosarjassa tasapisteissä olevien joukkueiden keskinäisen paremmuuden ratkaisee kolmen pisteen voittojen määrä tai niiden ollessa tasan kaikkien voittojen määrä. Jos edelleen ollaan tasatilanteessa, ratkaisee tehtyjen ja annettujen juoksujen ero, sitten keskinäisten ottelujen voitot, keskinäisten ottelujen pisteet tai keskinäisten ottelujen jaksoero.
Runkosarjan päätyttyä kuusi parasta joukkuetta pääsevät suoraan puolivälieriin, ja sijoille 7–10 sijottuneet pelaavat minipudotuspelit (paras kolmesta -järjestelmällä) pääsystä puolivälieriin. Puolivälierät, välierät ja loppuottelut pelataan paras viidestä ja pronssiottelut paras kolmesta. Joka kierroksella runkosarjassa parhaiten sijoittunut joukkue kohtaa heikoimmin sijoittuneen, ja kotietu on paremmin sijoittuneella.
Runkosarjassa 11:nneksi sijoittuneen joukkueen kausi päättyy runkosarjaan. Sarjan viimeiseksi jäänyt putoaa suoraan Ykköspesikseen. Sijoille 12–13 sijoittuneet pelaavat kauden päätteeksi karsintaottelut paras viidestä -järjestelmällä Ykköspesiksen toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneiden kanssa otteluparein SP12–YP3 ja YP2–SP13.
Jyväskylän Kiri jää ilman sarjalisenssiä taloudellisten ongelmien takia ja Alajärven Ankkurit säilyttää sarjapaikkansa.
Kauden televisioinnista vastaa maksulliset Nelonen Pro 1 ja Nelonen Pro 2 -kanavat, sekä Nelosen Ruutu+-palvelu. Otteluita esitettiin myös ilmaisena Nelonen kanavalla.
Atlantic Petroleum
Atlantic Petroleum on färsaarelainen energiateollisuuden yhtiö. Se on erikoistunut öljyn ja maakaasun löytämiseen Pohjoisella-Atlantilla. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Tórshavnissa, mutta sillä on kaksi tutkimuskeskusta, joista toinen on Lontoossa ja toinen Bergenissä. Vuoden 2014 päätteeksi sen liikevaihto oli 343 miljoonaa Tanskan kruunua ja tilikauden tappio oli 218 miljoonaa kruunua. Henkilökuntaa yhtiöllä oli samana vuonna noin 27.
Yhtiön osake noteerataan Islannin pörssissä.
Benjamin Savšek
Benjamin Savšek (s. 24. maaliskuuta 1987 Ljubljana) on slovenialainen koskimelonnan kanadalaisyksikön (C-1) maailman- ja Euroopan-mestari.
Savšek sijoittui kymmenenneksi Nottinghamin EM-kilpailuissa 2009. Seuraavana vuonna hän oli Čunovon EM-kilpailuissa kuudes ja Tacenin MM-kilpailuissa seitsemäs. Vuonna 2012 hän saavutti pronssia Augsburgin EM-kilpailuissa, oli kahdeksas Lontoon olympialaisissa ja voitti maailmancupkilpailun Prahassa.
Savšek saavutti 2013 kanadalaisyksikössä henkilökohtaisen MM-pronssin Prahassa ja joukkuekilpailun EM-pronssia Krakovassa. Hän voitti maailmancupin joukkuekilpailut Augsburgissa, La Seu d'Urgellissa ja Tacenissa. Seuraavana vuonna hän voitti joukkuekilpailun Euroopan-mestaruuden Wienissä ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa kuudes. Deep Creekin MM-kilpailuissa hän saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa ja joukkuekilpailussa pronssia. Hän voitti maailmancupin kilpailun Ljubljanassa.
Savšek voitti kanadalaisyksikön Euroopan-mestaruuden Markkleebergissä 2015. Saman vuoden MM-kilpailuissa Lontoossa hän sai henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa ja joukkuekilpailussa pronssia. Hän sijoittui kuudenneksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016.
Savšek saavutti Tacenin EM-kilpailuissa 2017 hopeaa joukkuekilpailussa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa neljänneksi. Hän voitti maailmancupin kilpailun La Seu d'Urgellissa. Hän voitti samana vuonna henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Paussa vajaan puolentoista sekunnin erolla slovakialaiseen Alexander Slafkovskýyn.
Savšek saavutti Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2018 hopeaa joukkuekilpailussa ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa seitsemäs.
Silmä ja henki
Silmä ja henki () on ranskalaisen fenomenologisen filosofin Maurice Merleau-Pontyn vuonna 1960 ilmestynyt essee, joka ilmestyi kirjana 1964. Essee on viimeinen Merleau-Pontyn elinaikana julkaistu teksti.
Teoksen on suomentanut Kimmo Pasanen nimellä "Silmä ja mieli" ja sen on julkaissut Kustannus Oy Taide vuonna 1993. Teoksessa on suomentajan jälkisanat. Toinen, uusittu painos ilmestyi 2006. Esseestä julkaistiin uusi suomennos nimellä "Silmä ja henki" vuonna 2012 Merleau-Pontyn suomennosvalikoimassa "Filosofisia kirjoituksia".
OMX Iceland 8
OMX Iceland 8 tai OMXI8 on Islannin pörssin osakeindeksi. Se on markkina-arvopainotettu indeksi, joka koostuu Islannin pörssin kahdeksasta vaihdetuimmasta osakkeesta. Se korvasi vanhan OMX Iceland 15-indeksin Islannin vuoden 2008 talousromahduksen jälkeen.
Tilanne 21. helmikuuta 2016
Filosofisia kirjoituksia
Filosofisia kirjoituksia on vuonna 2012 ilmestynyt suomennoskokoelma ranskalaisen fenomenologisen filosofin Maurice Merleau-Pontyn esseitä 1940-luvun puolivälistä vuoteen 1961. Kirjoitukset ovat suomentaneet filosofi Miika Luoto ja kääntäjä Tarja Roinila. Suomennoksen on kustantanut Nemo. Tekstit kokoavat läpileikkauksen Merleau-Pontyn keskeisistä teemoista. Valikoima sisältää muun muassa esseen "Silmä ja henki", jonka aikaisempi käännös on ilmestynyt nimellä "Silmä ja mieli".
Harri Mäcklinin arvion ("Helsingin Sanomat") mukaan teos käy erityisen hyvin sellaiselle, jolle fenomenologinen ajattelu ei ole tuttu. Hän kiitti myös suomennosta, sillä vaikka Merleau-Pontyn ilmaisu on selkeää, kääntäminen ei ole helppoa, sillä hänen käsittelemänsä asiat eivät ole helposti sanoin ilmaistavissa.
Suomentajat Miika Luoto ja Tarja Roinila saivat teoksesta vuoden 2013 J. A. Hollon palkinnon.
Olli Kestilä
Olli Heikki Kestilä (5. elokuuta 1920 Naantali – 3. huhtikuuta 2013 Turku) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli paljon merkittäviä kohteita erityisesti kotikaupunkiinsa Turkuun.
Olli Kestilä aloitti arkkitehtuuriopinnot Teknillisessä korkeakoulussa syksyllä 1939, mutta talvisota keskeytti pian opinnot ja toi kutsun Turun ilmatorjuntapatteristoon. Kestilä valmistui 1947 ja sai Ranskan valtion vuoden mittaisen stipendin Pariisiin, jossa hän jatkoi opintojaan ja pääsi työskentelemään Le Corbusierin toimistossa. Tuon jälkeen hänet palkattiin Erik Bryggmanin toimistoon, kunnes tämän kuolema 1955 lakkautti sen ja Kestilää pyydettiin viimeistelemään oman toimistonsa nimissä muun muassa Bryggmanilta kesken jääneet Turun linnan restaurointisuunnitelmat.
Olli Kestilän isä oli Kestilän Pukimon omistaja, kauppaneuvos Heikki Kestilä. Olli Kestilä suunnitteli perheyritykselle tehtaan Turun Brahenkadulle sekä nykyisin Kestilänkulmana tunnetun pääkonttorin ja -myymälän Yliopiston- ja Humalistonkadun kulmaan.
Ramon Muntaner
Ramon Muntaner (n. 1265 – 1336) oli katalonialainen sotilas, joka kirjoitti kronikan seikkailuistaan palkkasotilasjoukon komentajana. Se on tärkeimpiä keskiaikaisia katalaaninkielisiä tekstejä, ja kertoo Aragonian kuningaskunnan kultakaudesta.
Muntaner syntyi Peraladassa. Hän ei palannut sinne vuoden 1285 jälkeen, voi olla että hänen lapusuudenkotinsa tuhoutui ranskalaisten hyökkäyksessä. Hänen tiedetään olleen Valenciassa ja Montpellier’ssa, mahdollisesti Mallorcan Jaakko II:n palveluksessa. Hän osallistui Menorcan valtaukseen 1286-1287 ja Messinan puolustukseen, kun Sisiliaa piiritettiin vuonna 1300.
Sisiliassa hän liittyi kenraali Roger de Florin joukkoihin Katalonian komppaniassa ja kunnostautui Gallipolin puolustuksessa vuonna 1306. Hn erosi komppaniasta liittyäkseen Mallorcan prinssi Ferranin seurueeseen, ja taisteli Thásoksella, Almyrósissa ja Skópelosilla ennen kuin joutui venetsialaisten vangiksi. Hän palasi hetkeksi Kataloniaan, mutta lähti uudelleen Sisiliaan 1309. Siellä hän osallistui Djerban ja Kerkenna-saarten hallintoon.
Muntaner kirjoitti kronikkaansa kolme vuotta alkaen vuonna 1325. Vuonna 1332 hön muutti perheineen Mallorcalle kuningas Jaakko III:n hoviin, ja kuoli seuraavana vuonna. Häneltä jäi kaksi poikaa ja tytär.
HB Grandi
HB Grandi on islantilainen kalastusalan yritys. Sen pääkonttori on Reykjavíkissa ja se työllistää noin 950 henkeä. Vuonna 2014 sen liikevaihto oli 215 miljoonaa euroa, josta liikevoittoa 36,5 miljoonaa euroa. Sen osake noteerataan Islannin pörssissä ja se on osa OMX Iceland 8-indeksiä.
Valium Kiharat / Seksihullut
Valium Kiharat / Seksihullut on saman nimisten punkyhtyeiden split-albumi, joka julkaistiin heinäkuussa 2009.
Tampereen Reserviupseerit
Tampereen Reserviupseerit ry (TamRU) on vuonna 1930 perustettu reserviupseeriyhdistys. TamRU on Suomen Reserviupseeriliiton ja Pirkanmaan Reserviupseeripiirin jäsenyhdistys. Lähes tuhannesta jäsenestä kolmannes on alle 30-vuotiaita nuoria upseereita, kolmannes vanhempia asevelvollisia reserviupseereita ja vanhin kolmannes yli 60-vuotiaita täysinpalvelleita senioreja.
Yhdistyksen tehtävänä on ylläpitää reserviupseerien sotilaallisia tietoja ja taitoja, johtajakykyä ja valmiuksia, sekä toimia jäsentensä yhdyssiteenä Reserviupseeriliittoon, Maanpuolustuskoulutusyhdistykseen, Puolustusvoimiin ja muihin maanpuolustuksellisiin yhdistyksiin ja kiltoihin. Toiminnan päämääränä on Suomen kokonaisturvallisuuden edistäminen.
Tampereen Reserviupseerikerhon perustava kokous pidettiin Tampereella Ratinanlinnassa 27.3.1930. Läsnä oli 22 reserviupseeria. Kerhon ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin S. R. Öhrnberg (Örmälä). Toimiluvan kerho sai 11.4.1930. 11.11.1997 yhdistys vaihtoi nimekseen Tampereen Reserviupseerit.
Seksihullut (EP)
Seksihullut on saman nimisen punkyhtyeen EP-levy, joka julkaistiin kesällä 2009.
Metka Sparavec
Metka Sparavec-Fain (o.s. Sparavec, s. 9. joulukuuta 1978 Maribor) on slovenialainen uimari, joka edusti aktiiviurallaan seuroja PK Branik ja PK Ilirija.
Sparavec saavutti Istanbulin pitkän radan EM-kilpailuissa 1999 pronssia 50 metrin selkäuinnissa ajalla 29,25. Samojen kisojen 100 metrin selkäuinnissa hän sijoittui neljänneksi. Sevillan pitkän radan EM-kilpailuissa 1997 hän oli kuudes 50 metrin vapaauinnissa. Rostockin lyhyen radan EM-kilpailuissa 1996 hän sijoittui neljänneksi 50 metrin selkäuinnissa, kuudenneksi 50 metrin vapaauinnissa ja seitsemänneksi 50 metrin perhosuinnissa.
Sparavec sijoittui 1996 Atlantan olympialaisissa 50 metrin vapaauinnissa 25:nneksi ja 100 metrin vapaauinnissa 28:nneksi. Perthin MM-kilpailuissa 1998 hän oli 100 metrin vapaauinnissa kahdestoista. Hongkongin lyhyen radan MM-kilpailuissa 1999 hän sijoittui 50 metrin selkäuinnissa kahdeksanneksi. Hän sai Välimeren kilpailuissa 1997 pronssia 50 metrin vapaauinnissa.
Musée Carnavalet
Musée Carnavalet on Pariisin keskustassa toimiva museo, joka esittelee kaupungin historiaa. Museo toimii Hôtel Carnavalet -nimisessä historiallisessa kaupunkipalatsissa Le Marais’n kaupunginosassa 3. arrondissementin alueella, Rue de Sévignén varrella.
Hôtel Carnavalet’n ohella museon käytössä on läheinen Hôtel Le Peletier de Saint-Fargeau. Museon näyttelyyn kuuluu muun muassa Pariisin historiaan liittyviä taideteoksia ja kokonaisina rekonstruoituja historiallisia interiöörejä. Näyttely on pääosin jaettu kronologisesti siten, että vallankumousta edeltävä historia käsitellään Hôtel Carnavalet’ssa ja vuoden 1789 jälkeinen historia Hôtel Le Peletierissa.
Museon kokoelmissa on noin 475 000 piirrosta ja julistetta, 150 000 valokuvaa, noin 50 000 kolikkoa, yli 3 600 veistosta, 2 600 maalausta, noin 10 000 muuta taide-esinettä ja yli sata pienoismallia historiallisista pariisilaisrakennuksista.
Hôtel Carnavalet rakennettiin vuosina 1547–1560 Pariisin parlamentin puheenjohtajan Jacques de Ligneris’n asunnoksi ja sen suunnitteli arkkitehti Nicolas Dupuis. Rakennus edustaa italialaista renessanssiarkkitehtuuria. Julkisivun reliefit tehtiin kuvanveistäjä Jean Goujonin työpajalla. Talon osti vuonna 1578 bretagnelaissyntyinen leski de Kernevenoy, jonka sukunimen ranskankielisestä väännöksestä talo sai nykyisen nimensä Hôtel Carnavalet. Rakennusta laajennettiin myöhemmin useasti. Arkkitehti François Mansart suunnitteli 1600-luvulla oikean siipirakennuksen ja nykyisen Rue de Sévignén puoleisen julkisivun, johon alkuperäinen portaali liitettiin. Talossa asui vuosina 1677–1696 kirjeenvaihdostaan tunnettu markiisitar Madame de Sévigné. Ranskan vallankumouksen jälkeen rakennus oli eri oppilaitosten käytössä.
Suuren osan Pariisin historiallisesta keskustasta purattanut prefekti paroni Haussmann määräsi vuonna 1866 ostamaan Hôtel Carnavalet’n kaupungin historiaa esittelevän museon perustamiseksi. Museoon suunnitellut alkuperäiset kokoelmat tuhoutuivat tulipalossa Pariisin kommuunin kukistamisen yhteydessä vuonna 1871. Museo avattiin lopulta vuonna 1880. Pihalle rakennettiin kirjastoa varten uudet siipirakennukset, joihin liitettiin osia useista purkutuomion saaneista historiallisista pariisilaistaloista. Museota on laajennettu lisärakennuksilla vielä 1900-luvullakin useaan kertaan. Hôtel Carnavalet on nykyään yksi harvoista Pariisissa säilyneistä renessanssityylisistä rakennuksista. Museon sisäpihalla on nykyään Ludvig XIV:n patsas, joka sijaitsi alun perin Pariisin raatihuoneen edustalla.
Vuonna 1688 valmistunut Hôtel Le Peletier de Saint-Fargeau liitettiin osaksi museota vuonna 1989. Talon on alkujaan suunnitellut arkkitehti Pierre Bullet valtioneuvos Michel Le Peletier de Souzylle. Myöhemmistä asukkaista tunnetuin on vallankumouksen aikana rojalistin salamurhaamaksi joutunut poliitikko Louis-Michel Le Peletier de Saint-Fargeau.
The Plains
The Plains on suomalais-yhdysvaltalaisen kokeellisen musiikin artistin Vukin toinen studioalbumi. Se julkaistiin 28. huhtikuuta 2009 levymerkillä Johanna Kustannus.
Albumi sai positiivisen vastaanoton. Soundin Asko Kauppinen antoi albumille neljä tähteä viidestä, kehuen musiikkia oivaltavaksi ja täysin uudenlaiseksi. Desibelin Antti Hurskainen pitää albumia hajanaisuudestaan huolimatta vahvana näyttönä artistin taidoista. Myös Rumban toimittaja myöntää Plainsissa olevan sulateltavaa vaikka albumi onkin kokonaisuutena ehjä.
Gjensidige Forsikring
Gjensidige Forsikring on norjalainen yleisiä vakuutuspalveluja tarjoava konserniyritys. Vakuutuksia myydään yksityisille ja yritysasiakkaille paitsi Norjassa, myös Ruotsissa, Tanskassa, Virossa, Latviassa ja Liettuassa. Näissä maissa toimii emokonserniin kuuluva paikallinen tytäryhtiö.
Yrityksen henkilökuntaan kuului (2014) Norjassa 2 284, Tanskassa 651, Baltian maissa 383 ja Ruotsissa 207 henkeä.
Yrityshistoria kattaa jo 200 vuotta, sillä Gjensidige Forsikring katsoo toimintansa alkaneen vuonna 1816 perustetuista norjalaisista keskinäisistä kassoista tulipalojen varalle. Neljäkymmentä vuotta myöhemmin "Ole Jacob Broch" perusti henkivakuutusyhteisö Gjensidigen (livforsikringsselskapet Gjensidige).
Oman ilmoituksensa mukaan Gjensidige olisi markkinaosuudella mitaten noussut vuosina 2013–2015 Norjan suurimmaksi yleisvakuutusyhtiöksi ohi If-vahinkovakuutusyhtiön. Näitä kahta huomattavasti pienempi yleisvakuuttaja Norjan markkinoilla oli Tryg.
Yrityksen osake noteerataan Oslon pörssissä. Yhtiön osake kuului OBX-indeksiin keväällä 2016; tämä osakeindeksi seuraa Oslon pörssin 25 vaihdetuimman osakkeen kurssikehitystä.