hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Täpläsoukkosiipi
Täpläsoukkosiipi ("Amata phegea") on laajalti Euroopassa tavattava pienehkö, mustavalkoinen perhoslaji. Se on tunnettu myös nimellä euroopansoukkokehrääjä.
Täpläsoukkosiipi on keskikokoinen ja huomattavan kapeasiipinen musta perhonen. Etusiivet ovat sinertävän mustat ja niissä on kuusi valkoista, melko läpikuultavaa laikkua. Takasiivissä laikkuja on kaksi tai kolme. Perhosen ruumis on lähes kokonaan musta ja sinisen metallinhohtoinen. Takaruumiin tyvessä ja keskellä on leveä keltainen poikkiraita, joka ulottuu lähes koko takaruumiin ympäri. Lisäksi keskiruumiin sivuilla on kaksi keltaista täplää. Tuntosarvet ovat mustat ja niiden kärkiosat ovat laajalti valkoiset. Siipiväli on 35–40 mm.
Euroopassa tavattavat soukkosiipilajit muistuttavat suuresti toisiaan. Niillä esiintyy myös jonkin verran maantieteellistä muuntelua ulkonäössä, joten lajin varmistamiseksi on yleensä tarpeen tietää myös perhosen löytöpaikka. Turvallisin lajinmääritystapa on genitaalien tutkiminen. Lisäksi varsin samannäköinen perhonen on punatäpliin kuuluva "Zygaena ephialtes".
Täpläsoukkosiipeä tavataan eteläisessä Euroopassa Pyreneiden niemimaalta Ukrainaan, Lähi-Itään ja Kaukasukselle. Pohjoisimmillaan lajia tavataan paikoittain Saksan pohjoisosissa. Se on osassa esiintymisaluettaan hyvin paikallinen mutta usein hyvin runsaslukuinen. Perhoset lentävät kesä-heinäkuussa.
Suomessa tai muualla Pohjoismaissa täpläsoukkosiipeä ei tavata.
Kuivilla, pensaikkoisilla niityillä ja metsänreunustoilla elävä perhoslaji. Yksilöt lentävät päivisin, käyvät kukilla imemässä mettä ja etenkään naaraat eivät liiku häirittyinäkään. Toukka talvehtii
Toukka on polyfagi, jonka ravintokasveja ovat monet matalat kasvit, kuten ratamot ("Plantago") ja voikukat ("Taraxacum").
Sulkanirkko
Sulkanirkko ("Ptilophora plumigera") on loppusyksyn harvinainen yöperhonen. Se kuuluu syksyn viimeisenä lentäviin perhoslajeihin. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se on arvioitu silmälläpidettäväksi (NT).
Laji on saanut nimensä koiraan huomattavan suurista, sulkamaisista tuntosarvista. Siipien pohjaväri on oranssinruskea ja ulompi poikkiviiru erottuu vaalean kellertävänä ja levenee siiven etureunassa kiilamaiseksi. Ulomman ja hyvin heikosti erottuvan sisemmän poikkiviirun välinen siiven osa on harmahtava. Osalla yksilöistä siipien pohjaväri on tavallista vaaleampi ja siivet ovat jonkin verran läpikuultavat. Etusiiven takareunassa on leveä suomutupsu. Takasiivet ovat läpikuultavat, etusiipiä vaaleammat ja niissä erottuu vaalea poikkivyö. Ruumis on ruskea, tuuheakarvainen, ja koiraalla takaruumiin kärjessä on pitkä tupsu. Naaraan ruumis on rotevampi, tuntosarvet ohuet, siivet sävyltään tummemmat ja niiden kuviointi erottuu huonommin. Siipiväli koiraalla 33–38 mm ja naaraalla 36–40 mm.
Sulkanirkko on eurooppalainen laji, jonka levinneisyysalueen länsipää on Espanjassa ja Englannissa. Levinneisyys kattaa suurimman osan Keski-Eurooppaa ja ulottuu idässä Kaukasukselle. Se kuitenkin puuttuu Välimeren alueelta ja suurimmasta osasta Skandinaviaa. Suomessa laji on hyvin harvinainen ja se tavattiin vaeltajana ensimmäistä kertaa Sipoosta vuonna 1986 ja seuraavan kerran vasta vuonna 1999. 2000-luvun aikana lajille on saattanut syntyä pysyvä kanta, mutta levinneisyys rajoittuu edelleen aivan Uudenmaan rannikolle. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena lokakuun alkupuolelta marraskuuhun, joinakin vuosina joulukuulle saakka. Lennon huippu on lokakuun loppupuolella.
Lehtimetsien ja kulttuuriympäristöjen laji, jota tapaa harvoin muualta sillä lajilla ei ole erityistä vaellustaipumusta. Perhoset nousevat lentoon auringon laskettua ja lentävät muutaman tunnin ajan, lämpiminä öinä jopa puoleenyöhön saakka. Perhoset ovat sopeutuneet lentoaikansa kylmään ilmaan ja pysyvät aktiivisina vaikka lämpötila laskisi nollan tuntumaan. Koiraat lentävät kirkkaiden valojen luokse, joskus jopa runsain joukoin, mutta naaraita valolla ei juuri tapaa. Päivisin perhoset lepäävät puiden rungoilla.
Naaras munii 75–125 munaa yksitellen tai muutaman munan ryhmiin. Munat talvehtivat ja toukat kuoriutuvat keväällä samoihin aikoihin kuin puiden silmut avautuvat. Toukat oleskelevat koko ajan lehtien alapinnoilla ja vanhemmilla toukilla on tyypillinen lepoasento, jossa toukan molemmat päät ovat irti alustasta. Toukat ovat täysikasvuisia kesäkuun puolivälissä ja ne koteloituvat maahan, yhteensidottujen lehtien väliin.
Toukka syö vaahteroita ("Acer").
Miinan koulu
Miinan koulu (aiemmin "Keskustan ala-aste") on alakoulu Jokioisilla. Se on perustettu vuonna 1977. Koulussa annetaan 1-6 luokkien opetusta ja siellä toimii erikoisluokka Sokkelit.
Twilight of the Gods
Twilight of the Gods on ruotsalaisen Bathory-yhtyeen kuudes albumi. Se on viikinkimetallia "Hammerheartin" tapaan, mutta siinä on vaikutteita klassisesta musiikista ja doom metalista. Albumin lopetusraidan Hammerheartin melodia on lainattu Gustav Holstin Planeetat-sarjan "Jupiter"-osasta. Twilight of the Godsin piti alun perin olla Bathoryn viimeinen albumi.
Vuoden 2003 remasteroidussa versiossa kappaleet 1–3 on yhdistetty.
Salmin kihlakunta
Salmin kihlakunta () oli yksi Viipurin läänin kihlakunnista, joka käsitti läänin pohjoisimman osan Laatokan pohjoispuolelta. Siihen kuuluivat Soanlahden, Suistamon, Korpiselän, Suojärven, Salmin ja Impilahden kunnat. Kihlakunta oli olemassa vuosina 1847–1945.
Salmin kihlakunta muodostettiin vuonna 1847 Käkisalmen pohjoiseen kihlakuntaan aiemmin kuuluneista Salmin, Suojärven ja Suistamon pitäjistä sekä Kitelän ja Korpiselän kappeleista. Kihlakunnan alueessa ei perustamisen jälkeen tapahtunut suuria aluemuutoksia. Kihlakunnan alue laajeni jonkin verran länteen vuonna 1885, kun tuolloin perustettu Salmin kihlakuntaan yhdistetty Soanlahden kunta muodostettiin pääasiassa Sortavalan kihlakuntaan kuuluneesta Ruskealan kunnasta. Toinen aluemuutos tapahtui vuonna 1935, kun Sortavalan kihlakuntaan kuuluneesta Sortavalan maalaiskunnasta siirrettiin Janaslahden, Purovaaran ja Mäkisalon kylät Impilahden kuntaan.
Salmin kihlakunta luovutettiin talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 13. maaliskuuta 1940 lähes kokonaan Neuvostoliitolle, jonka vuoksi kihlakunta lakkautettiin valtioneuvoston asetuksella 9. toukokuuta 1940 ja Suomen puolelle jäänyt Korpiselän kunnan läntisin osa liitettiin Ilomantsin kihlakuntaan ja Kuopion lääniin. Luovutetut alueet vallattiin kuitenkin takaisin seuraavana vuonna alkaneen jatkosodan hyökkäysvaiheessa ja pian tämän jälkeen Salmin kihlakunta perustettiin uudelleen, kun hallinto siirrettiin osittain sotilashallinnolta siviilihallinnolle. Salmin kihlakunnan henkikirjoittajan virkaa ei kuitenkaan perustettu heti uudelleen, vaan se yhdistettiin Sortavalan kihlakunnan henkikirjoittajan viran kanssa, jota hoidettiin Sortavalasta käsin. Salmin ja Sortavalan henkikirjoittajien virat perustettiin kuitenkin uudelleen 1. tammikuuta 1943. Suomen menetettyä alueen uudelleen jatkosodan päättäneessä Moskovan välirauhassa 1944, kihlakunnan henkikirjoittaja evakuoitiin Varpaisjärvelle. Suomen puolelle jäänyt Korpiselän länsiosa siirrettiin valtioneuvoston päätöksellä uudelleen Kuopion läänin Ilomantsin kihlakuntaan 1. tammikuuta 1945, kuten oli tehty talvisodan jälkeenkin. Salmin kihlakunnan henkikirjoittajan virka lakkautettiin valtioneuvoston päätöksellä 1. tammikuuta 1945 alkaen. Salmin kihlakunnan henkikirjoittajan seuraajana toimi Siirtoväen siviilirekisteritoimiston henkikirjoittaja vuosina 1946–1954.
Vuonna 1940 Salmin kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Kihlakunnan maapinta-ala oli 9 111,09 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 59 967 henkeä (31.12.1939).
Tifinagh
Tifinagh on libyalaiseen kirjaimistoon perustuva tuaregien kirjoitusjärjestelmä, jota nykyään sovelletaan myös muihin berberikieliin.
Libyalainen kirjoitus oli muinaisten berberien käyttämä seemiläisperäinen konsonanttikirjaimisto. Sen vanhimmat ajoitetut muistomerkit ovat nykyisen Tunisian alueelta 100-luvulta eaa. Libyalaisia piirtokirjoituksia on löydetty Libyan autiomaasta ja Fezzanista aina Kanariansaarille ulottuvalta alueelta. Niistä vain osa on kyetty tulkitsemaan.
Tuaregien tifinagh perustuu Fezzanin ja Tripolitanian alueen muinaiseen kirjaimistoon. Sitä voidaan kirjoittaa horisontaalisesti tai vertikaalisesti oikealta vasemmalle, ylhäältä alaspäin tai päiväinvastoin. Tuaregit ovat käyttäneet kirjaimistoa piirtokirjoitusten ja lyhyiden viestien laatimiseen, mutta varsinaista kirjallisuutta sillä ei ole syntynyt.
Viime aikoina tifinaghia on ryhdytty elvyttämään Marokon ja Algerian berberiryhmien keskuudessa. Kirjaimistoa käytetään kauppojen kylteissä, sitä opiskellaan koulussa ja sillä julkaistaan kirjoja. Asia on kuitenkin hyvin kiistelty ja poliittisesti tulenarka. Omat kannattajansa on myös arabialaisella ja latinalaisella kirjaimistolla.
Tuaregikielet
Tuaregikielet ovat tuaregien puhumien berberikielten ryhmä. Niitä puhutaan Saharan ja Sahelin alueella Nigerissä (noin 500 000 henkeä), Malissa (450 000), Algerian eteläosassa, Libyassa, Burkina Fasossa ja Nigeriassa. Kaikkiaan tuaregeja on yli miljoona henkeä. Monet heistä puhuvat myös arabiaa, songhaita, hausaa tai ranskaa.
Kielet jakautuvat pohjoiseen ja eteläiseen alaryhmään. Pohjoisryhmään kuuluu muun muassa tamahaq eli tahggart ja eteläryhmään tamasheq (tamašek), tamajaq ja zenaga. Kielet ovat keskenään ymmärrettäviä, ja niitä pidetään usein saman kielen murteina. Tuaregissa on lainoja hausasta ja songhaista, mutta melko vähän arabialaista vaikutusta.
Tuaregikielten kirjoittamiseen on käytetty perinteistä tifinagh-kirjoitusta sekä arabialaista kirjaimistoa. Malissa ja Nigerissä tuaregia kirjoitetaan myös latinalaisilla aakkosilla.
Tadmakkat
Tadmakkat (myös "Tadmakka", "Tadmekka") oli keskiaikainen kaupunki Adrar des Ifoghas -vuoristossa nykyisen Malin alueella. Sen rauniot sijaitsevat Kidalin alueen Essoukin kylässä.
Tadmakkat mainitaan ensimmäisen kerran 900–1000-luvun arabialaisissa lähteissä. Berberien hallitsema kaupunki oli tärkeä Saharan ylittävän karavaanikaupan välittäjä. Sen kautta kulkivat Pohjois-Afrikan Tahertin, Kairouanin, Ouarglan ja Tripolin sekä muinaisen Ghanan valtakunnan ja Gaon väliset kauppareitit. Saharan ylittävä kauppa taantui myöhemmin, mutta Tadmakkat säilytti asemansa Gaoon suuntautuneen suolakaupan välittäjänä sekä paikallisena taloudellisena keskuksena. Sen on uskottu jääneen autioksi viimeistään 1500–1600-luvuilla Songhain valloituksen sekä Adrar des Ifoghasin kuivuuden ja konfliktien seurauksena.
Seudulta on löydetty runsaasti arabialaisia sekä tuaregien tifinagh-kirjoituksella tehtyjä piirtokirjoituksia. Arkeologiset kaivaukset osoittavat Saharan karavaanikaupan alkaneen jo 700-luvulla ja saavuttaneen huippunsa 1000-luvulla. Tuolloin kaupungissa valmistettiin jopa kultarahoja. Myöhemmissä kerrostumissa on vain vähän pohjoisafrikkalaisia esineitä. Viimeisen vaiheen (1300–1400-luvut) löydöt kertovat kaupankäynnin taantumisesta sekä voimakkaasta muutoksesta elinympäristössä ja aineellisessa kulttuurissa.
Mekkaan verratulla Tadmakkatilla on suuri merkitys tuaregien mytologiassa ja uskonnollisessa perinteessä, vaikka sen historiallinen konteksti onkin hämärtynyt. Viime aikoina siitä on tullut yksi kansan itsenäisyyspyrkimysten symboleista.
Fidžinlintuhaukka
Fidžinlintuhaukka ("Accipiter rufitorques") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sen on aiemmin katsottu kuuluvaan samaan lajiin kuin australiankanahaukka.
Sitä tavataan Fidžin saarilla Viti Levu, Vanua Levu, Taveuni, Kadavu, Gau ja Ovalau.
Fidžinlintuhaukka on kooltaan 30–40 cm, ja se on näin suvussaan keskikokoinen. Lajilla sukupuolet ovat erinäköisiä. Se painaa keskimäärin 209 grammaa. Naaraat ovat uroksia suuremmat. Sen jalat ja pyrstö ovat pitkät. Höyhenys on hyvin tunnistettava. Sillä on harmaa pää, selkä ja siivet, ja alapuolelta ja kauluksesta se on punainen. Nuoren linnun höyhenys eroaa aikuisesta: se on kokonaan ruskea, mutta rinta on raidallinen.
Vaikka fidžinlintuhaukan nykyisin katsotaan olevan Fidžillä kotoperäinen, lajiin liitettyjä fossiililuita on löydetty myös Tongasta ʻEuan saarelta. Lajia on saattanut joskus esiintyä myös Fidžin Lausaarilla.
Fidžinlintuhaukan elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät, kuivat savannit, viljelysmaat ja kaupunkialueet, kuten kaupunkipuutarhat ja puistot.
Fidžinlintuhaukka syö jopa kyyhkysen kokoisia lintuja sekä hyönteisiä, jyrsijöitä ja matelijoita, ja joskus sen on nähty syövän "Palaemonidae"-suvun makeanveden katkarapuja ja makeanveden kalaa. Se saalistaa sekä paikaltaan että lennossa, joko hitaasti liukuen tai äkkiä hyökäten. Se voi ajaa saalistaan takaa ja yrittää saada esiin piiloutunutta saalista.
Joskus fidžinlintuhaukat saalistavat kanoja, ja siksi niitä usein ammutaan. Ne ovat kuitenkin yleisiä.
Fidžinlintuhaukan pesintäkausi osuu heinäkuun ja joulukuun välille. Yleensä se munii syys-lokakuussa. Pesä on rakennettu risuista ja sijaitsee korkealla harvassa puussa. Lintu munii yleensä kaksi tai kolme munaa, joskus jopa neljä, ja tavallisesti poikasista kaksi kasvaa lentokykyiseksi asti.
Hotel Plaza Grande
Hotel Plaza Grande on viiden tähden luksushotelli Quiton kaupungissa Ecuadorissa. Hotelli avattiin vuonna 1930, ja se tunnettiin silloin nimellä Majestic Hotel, kunnes vuonna 1986 se nimettiin Hotel Plaza Grandeksi. Vuonna 2005 rakennus entisöitiin alkuperäiseen loistoonsa. Hotelli edustaa arkkitehtoniselta tyyliltään barokkia. Hotelissa on myös kaksi ravintolaa. Yöpyminen hotelissa maksaa noin 500 euroa yö.
Vanhanmyllyn siirtolapuutarha
Vanhanmyllyn siirtolapuutarha sijaitsee Hyvinkäällä, Hämeenlinnanväylän varrella. Useista muista siirtola­puu­tarhoista poiketen palstan vuokraaja voi olla ulkopaikkakuntalainen, toisin sanoen hänen ei tarvitse asua Hyvinkäällä.
Carlson (täsmennyssivu)
Carlson voi tarkoittaa seuraavia:
Tessalitin piiri
Tessalitin piiri () on paikallishallintoalue Malin Kidalin alueella. Sen pinta-ala on 39 000 neliökilometriä. Asukkaita on 16 300 henkeä (vuonna 2009).
Tessalitin piiri rajoittuu pohjoisessa Algeriaan, idässä Kidalin alueen Abeïbaran ja etelässä Kidalin piireihin sekä lännessä Timbuktun alueeseen. Se sijaitsee wadien halkomassa Adrar des Ifoghas -vuoristossa ja sen länsipuolella. Seudun ilmasto on hyvin kuiva ja lämpötilanvaihtelut suuria. Kasvillisuus käsittää heinäkasveja, piikkipensaita ja -puita. Eläinkuntaan kuuluu gaselleja, sakaaleja, hyeenoita ja trappeja.
Piiriin kuuluu kolme maalaiskuntaa: Adjelhoc, Tessalit ja Timtaghène. Hallinnollinen keskus on Tessalitin kylä. Väestö on etupäässä tuaregeja, jotka jakautuvat 33 paimentolaisryhmään..
Tessalitin kautta kulkee Gaosta Algerian rajalle johtava maantie RN19. Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, kamelit, aasit ja naudat. Keinokasteluun perustuva maanviljely tuottaa durraa, tomaatteja, sipulia, juurikkaita, perunaa ja vihanneksia. Lisäksi kasvatetaan taatelipalmuja ja hedelmäpuita. Muita elinkeinoja ovat pienimuotoinen kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät kauppapaikat ovat Tessalit ja Adjelhoc.
Noitanirkko
Noitanirkko ("Stauropus fagi") on kookas, nirkkoihin kuuluva yöperhonen. Vanhemmassa kirjallisuudessa se tunnetaan pyökkikehrääjänä.
Naaras on koirasta kookkaampi ja sävyltään ruskeampi. Etusiivet ovat harmaat tai ruskeanharmaat. Niiden tyvi on vaalean kellanharmaa kuten myös siiven poikki mutkitellen kulkeva ulompi poikkiviiru. Siiven keskiosa on sävyltään muuta siipeä ruskeampi. Siiven kärjen ja ulomman poikkiviirun välissä on rivi musta-kellertäviä täpliä. Etusiiven takareuna on punertavanruskea. Takasiivet seuraavat etusiipien sävyä, mutta ovat etureunastaan tummemmat. Ruumis ja jalat ovat harmaat tai rusehtavat ja hyvin karvaiset. Koiraan tuntosarvet ovat leveän kaksoiskampamaiset lukuun ottamatta kapeaa kärkiosaa. Naaraan tuntosarvet ovat rihmamaiset. Lepäävän perhosen siivet ovat kattolaskuisesti ruumiin sivuilla ja takasiiven etureuna työntyy esiin etusiiven alta rikkoen perhosen hahmoa. Siipiväli on koiraalla 48–59 mm ja naaraalla 56–70 mm.
Toukka on pienenä mustan ja ruskean kirjava ja muistuttaa hieman muurahaista. Vanhempana toukka on harmahtavan ruskea, ja selkäpuolella on kuusi paria sarvimaisia ulokkeita, joista kolme ensimmäistä paria on muita pitempiä. Pää on soikea ja erottuu selvästi muusta ruumiista. Ruumiin sivuilla on mustat rauhasaukot, joista toukka voi uhattuna erittää happoa. Rintajalat ovat pitkät ja ohuet. Samoin peräjalat, jotka muodostavat toukan perään kaksi ”häntää”. Toukka pitää takaruumiinsa kärkeä aina kohollaan ja lepoasennossa sen molemmat päät ovat irti alustasta. Täysikasvuinen toukka on 60–65 mm pitkä
Noitanirkkoa tavataan Pohjois-Espanjasta ja Etelä-Englannista Euroopan ja Keski-Aasian poikki Kiinaan ja Japaniin. Suomessa se on eteläinen ja lajin levinneisyys ulottuu Ahvenanmaalta Lounais- ja Etelä-Suomen poikki Pohjois-Karjalaan. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta heinäkuun loppuun.
Noitanirkkoa tavataan etenkin jaloja lehtipuita kasvavissa metsissä, mutta myös puistoissa tai muissa lehtimetsissä ja joskus avoimemmillakin paikoilla. Vuotuiset vaihtelut perhosten lukumäärässä ovat suuria. Päivisin perhoset lepäävät suojavärinsä turvin puiden rungoilla ja lähtevät lentoon illan pimentyessä. Lento jatkuu joskus aamuyölle saakka. Koiraat lentävät valolle, naaraat erittäin harvoin.
Naaras munii 150–275 munaa yksittäin tai pareittain, ja toukat kuoriutuvat parin viikon kuluttua. Nuoret toukat ovat liikkuvia ja muistuttavat muurahaisia sekä ulkonäöltään että liikkumiseltaan. Vanhemmat toukat muistuttavat enemmän kuihtunutta lehteä. Häirittynä toukka asettuu hyvin tyypilliseen asentoon, joka saattaa olla jäljitelmä rukoilijasirkasta ja tarvittaessa ojentaa ja heiluttaa nopeasti rintajalkojaan. Toukka on täysikasvuinen elo-syyskuun vaihteessa, jolloin se muuttuu pinnastaan rasvaiseksi ja tekee maanpinnalle lehtien sekaan kotelokopan. Kotelo talvehtii.
Toukka elää erilaisilla lehtipuilla, pääasiassa tammella ("Quercus robur"), pyökeillä ("Fagus"), koivuilla ("Betula") ja lehmuksilla ("Tilia").
Karhunruohokasvit
Karhunruohokasvit ("Tofieldiaceae") on Alismatales-lahkoon kuuluva yksisirkkaisheimo. Siihen luetaan 3–5 sukua ja 31 lajia, jotka kasvavat enimmäkseen pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla ja viileillä alueilla. Heimo on levinnyt myös Etelä-Amerikan pohjoisosien ja Kiinan erillisalueille. Suomen kasvistoon kuuluu heimon lajeista karhunruoho ("Tofieldia pusilla").
Karhunruohokasvien tuntomerkkeihin kuuluvat miekkamaiset lehdet, jotka ovat sivuilta litistyneitä (tavallisesti lehdet ovat litteitä selkä-vatsa-suuntaisesti), joten lehdet ovat syrjittäin. Lehtiasento on kaksirivinen.
Kukinto on terttumainen ja siinä on suojuslehtiä. Suvussa "Harperocallis" suojukset puuttuvat ja kukat sijaitsevat yksittäin. Kunkin kukan alla on ulkoverhiö (calyculus), jossa on 1–3 lehteä; ulkoverhiö puuttuu kuitenkin eräiltä karhunruohoilta ("Tofieldia"). Kukat ovat huomaamattomia ja tyypillisiä 3-lukuisia ja 5-kiehkuraisia yksisirkkaiskukkia. Kehälehdet ovat tavallisesti erilliset. Kukassa on mesiäisiä. Sikiäin on varrellinen ja emilehdet ovat kasvaneet yhteen. Kunkin emilehden kärjessä on oma vartalonsa, mutta suvussa "Isidrogalvia" vartaloita on vain yksi. Kussakin emilehdessä on viisi tai useampia siemenaiheita, joiden varret ovat joko suoria tai jossain määrin taipuneita. Hedelmä on tavallisesti liiteluomainen kota, toisinaan tuppilo. Siemenet sijaitsevat hedelmässä vinosti ja niissä on ulokkeet. Kromosomiluku on n = (14) 15 (16).
Nilasolukossa on syysoluja. Siiviläputkien plastideissa on myös monikulmaisia kiteitä. Ilmaraot anomosyyttisiä. Heteenponnen tapetum on rauhasmainen. Mikrosporogeneesi simultaaninen. Siemenaiheessa on hypostaasi ja integumentista muodostunut obturaattori. Antipodisolut eivät ole monitumaisia.
Tessalit
Tessalit on maalaiskunta, sen keskuspaikka sekä Tessalitin piirin hallinnollinen keskus Malin Kidalin alueella. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoristossa noin 500 kilometriä Gaosta pohjoiseen. Kunnassa on 5 700 asukasta (vuonna 2009)
Kunnan pinta-ala on 30 000 neliökilometriä. Se käsittää kaksi kylää ja kuusi paimentolaisryhmää.
Tessalitin kautta kulkee Gaosta Algerian rajalle johtava maantie RN19. Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan puutarhaviljelyä, kaupankäyntiä ja perinteisiä käsityöammatteja. Kunnassa on viisi koulua, terveysasema, kulttuuritalo, radio- ja TV-asema sekä raja-asema ja tulli.
Jääkiekon C-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 2000
Jääkiekon C-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 2000 pelattiin Kiinassa 20.–26. maaliskuuta 2000. Kisojen neljä parasta joukkuetta siirtyivät pelaamaan 1. divisioonan MM-kisoihin, ja viisi huonoiten sijoittunutta siirtyivät 2. divisioonaan.
Adjelhoc
Adjelhoc (myös "Aguelhok") on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Kidalin alueen Tessalitin piirissä Malissa. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoristossa 95 kilometriä Tessalitista etelään. Kunnassa on 8 100 asukasta (vuonna 2009).
Kunnan pinta-ala on 22 000 neliökilometriä. Se käsittää yhden kylän ja 12 paimentolaisryhmää.
Adjelhocin kautta kulkee Gaosta Algerian rajalle johtava maantie RN19. Sieltä haarautuu myös reitti Kidaliin. Seudun tärkein elinkeino on karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä, käsityöammatteja ja puutarhaviljelyä. Palveluihin kuuluu kuusi alkeiskoulua ja yksi yläkoulu, terveysasema ja kulttuurikeskus.
Timtaghène
Timtaghène on maalaiskunta Kidalin alueen Tessalitin piirissä Malissa. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoriston länsipuolella Saharan autiomaassa noin 55 kilometriä Adjelhocista länteen. Asukkaita on 2 500 henkeä (vuonna 2009)
Timtaghènen kunnan pinta-ala on 30 000 neliökilometriä. Se käsittää yhden kylän ja kuusi paimentolaisryhmää. Keskuspaikka on Inabag.
Seudun tärkein elinkeino on karjanhoito. Kunnassa on terveysasema, koulu ja kulttuurikeskus.
Kidalin piiri
Kidalin piiri () on paikallishallintoalue Malin Kidalin alueella. Sen pinta-ala on 21 353 neliökilometriä. Asukkaita on 33 100 henkeä (vuonna 2009).
Kidalin piiri rajoittuu luoteessa Kidalin alueen Tessalitin, koillisessa Abeïbaran ja idässä Tin-Essakon piireihin sekä kaakossa Gaon alueen Ménakan, etelässä Gaon ja luoteessa Bouremin piireihin. Pinta-alasta 90 % kuuluu Adrar des Ifoghas -vuoristoon. Lounaisosassa on tasankomainen Tilemsin laakso. Ilmasto on äärimmäisen kuiva ja kuuma. Talvella lämpötilanvaihtelut ovat suuria. Kasvillisuus käsittää lähinnä heinäkasveja sekä wadien muodostamissa laaksoissa myös puita ja pensaita. Eläinkuntaan kuuluu gaselleja, muflonilampaita, hyeenoita, sakaaleja, lintuja, matelijoita ja jyrsijöitä.
Piirin hallinnollinen keskus on Kidalin kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluvat Anefifin ja Essoukin maalaiskunnat. Asukkaat ovat tuaregeja ja arabeja sekä songhaita ja bambaroita. Kidalin kaupungissa on myös Algeriaan, Libyaan ja Eurooppaan pyrkiviä länsi-afrikkalaisia siirtolaisia.
Seudun pääelinkeino on paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, kamelit, aasit ja naudat. Paikoitellen harjoitetaan pienimuotoista maanviljelyä, joka tuottaa vihanneksia, juureksia, perunaa, sipulia, durraa ja taateleita. Lisäksi käydään kaupaa ja tehdään käsitöitä. Teollisuutta edustaa kolme pientä meijeriä. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin Algeriaan, Libyaan ja Eurooppaan.
Seudun nähtävyyksiä ovat keskiaikaisen Tadmakkatin kaupungin rauniot Essoukissa, muinaiset kalliopiirrokset, Adrar des Ifoghasin ainutlaatuinen luonto sekä tuaregien perinteinen elämäntapa. Matkailupalvelut ovat kuitenkin vielä hyvin kehittymättömiä.
Kanarianamiraali
Kanarianamiraali ("Vanessa vulcania") on Kanariansaarilla sekä Madeiralla kotoperäisenä tavattava päiväperhoslaji. Sitä pidettiin aikaisemmin intianamiraalin ("Vanessa indica") alalajina, mutta on sittemmin tunnustettu omaksi lajikseen hieman poikkeavan siipikuvioinnin ja koiraiden genitaalituntomerkkien perusteella.
Kanarianamiraali muistuttaa tavallista amiraalia ("Vanessa atalanta"). Siipien pohjaväri on mustanruskea ja etusiiven poikki kulkee varsin leveä, punainen poikkiraita. Punaisen sävy on voimakkaampi eli vähemmän oranssi kuin amiraalilla. Tärkeänä tuntomerkkinä raidan sisäreunan puolella on kolme mustaa laikkua, jotka aiheuttavat raitaan ”kolot”. Siiven kärjessä on muutama pieni valkoinen laikku. Takasiipien ulkoreunassa on punainen vyö, jonka keskellä on rivi melko kookkaita mustia täpliä ja aivan siiven takakärjessä on pienet siniset silmätäplät. Siipiväli on 54–60 millimetriä.
Kanarianamiraalia tavataan ainoastaan Kanariansaarilla sekä Madeiralla. Se kuitenkin puuttuu Lanzarotelta. Satunnaisesti yksilöitä on kulkeutunut läntiseen Manner-Eurooppaan, mutta näyttöä lajin lisääntymisestä mantereella ei ole. Perhoset lentävät useina limittäisinä sukupolvina ympäri vuoden.
Lajia tavataan yleisenä etenkin laurisilva-metsissä ja pensaikoissa alle 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta se viihtyy hyvin myös puistoissa ja puutarhoissa ja vierailee ahkerasti kukilla.
Naaras munii munat yksitellen ravintokasveille ja suosii varjoisassa paikassa, poissa suorasta auringonpaisteesta kasvavia kasveja. Toukka käärii ravintokasvin lehdet seitillä suojakseen ja myös koteloituu suojan sisään.
Toukan ravintokasveja ovat mulperinokkonen sekä muuriyrtit ("Parietaria").
Custódio
Custódio Miguel Dias de Castro, yleensä vain Custódio (s. 24. toukokuuta 1983 Guimarães, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Akhisar Belediyesporia ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Custódio edusti vuodet 2001–2007 Sporting Clube de Portugalia. Kauden 2006–2007 hän toimi joukkueen kapteenina. Hänen peliaikansa kauden aikana kuitenkin putosi huomattavasti edellisistä ja lopulta seuraavana kesänä 2007 hän siirtyi venäläisseura Dynamo Moskovaan.
Portugaliin Custódio palasi tammikuussa 2009 ja siirtyi junioriajoiltaan tuttuun Vitória Guimarãesiin. 31. elokuuta 2010 hän teki sopimuksen naapuriseura Sporting de Bragan kanssa.
Ensimmäisellä kaudellaan 2010–2011 joukkueessa hän taisteli peliajasta brasiliaisten Leandro Salinon ja Vandinhon kanssa. Kiivaasta taistelusta hän pelasi kauden aikana yhteensä lähes 25 ottelua. 5. helmikuuta 2011 hän iski vierasottelussa Marítimoa vastaan joukkueensa 2–1-voittomaalin. 5. toukokuuta 2011 Custódio teki yhden pelaajauransa tärkeimmistä maaleista, kun hän onnistui upottamaan pallon verkkoon Benficaa vastaan Eurooppa-liigan toisessa välieräottelussa, josta Braga matkasi lopulta finaaliin vierasmaalisäännön turvin.
Kauden 2011–2012 ensimmäisen puoliskon Custódio joutui olemaan sivussa polvivamman takia.
Scorpio Motorsport
Scorpio Motorsport on brittiläinen pikkuformulatalli. Talli perustettiin vuonna 2000. Vuonna 2007 tallin kuljettaja Will Bratt voitti Euro Formula 3000-sarjan mestaruuden. Vuonna 2009 talli voitti Formula Renault BARC-sarjan mestaruuden. Talli on kilpaillut säännöllisesti Britannian Formula Renault-sarjassa. Vuonna 2010 talli vieraili Eurocup Formula Renault-sarjassa.
Heikki Kukkonen
Heikki Tapani Kukkonen (s. 18. maaliskuuta 1987) on suomalainen kilpakävelijä, joka edustaa Lappeenrannan Urheilu-Miehiä. Vuoteen 2005 asti hän edusti Kuopion NMKY:tä. Häntä valmentaa Kim Lappalainen.
Kukkonen on voittanut useita SM-mitaleja, ja hän on myös edustanut Suomea maaotteluissa. Ensimmäisen henkilökohtaisen Suomen mestaruutensa Kukkonen voitti vuoden 2011 sisäratojen SM-kilpailuista.
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut on talvisin vuosittain vaihtuvalla paikkakunnalla järjestettävä yleisurheilukilpailu, jossa ratkotaan yleisurheilun sisäratojen miesten ja naisten Suomen mestaruudet eli halli-SM-mitalit.
Ensimmäisen kerran yleisurheilun sisäratojen Suomen mestaruuksista kilpailtiin Espoon Otahallissa vuonna 1962. Vuonna 2011 vuorossa olivat 50:nnet sisäratojen SM-kilpailut.
Pitkissä heittolajeissa (kiekonheitto, moukarinheitto ja keihäänheitto) järjestetään talvimestaruuskilpailut, joilla on SM-arvo. Kilpailut voidaan järjestää yhdellä tai useammalla paikkakunnalla, hallissa tai ulkokentällä olosuhteista riippuen.
Kilpikonnaliemi
Kilpikonnaliemi on kilpikonnan rasvasta, mausteista ja kilpikonnan lihasta tehty seos. Liemessä käytetään yleensä liemikilpikonnan rasvaa ja lihaa, josta tämä ruoka on saanut nimensä.
Liemikilpikonna kuuluu uhanalaisiin lajeihin, ja sen kansainvälinen kauppaaminen on CITES-sopimuksen perusteella kielletty.
David McCracken
David McCracken (s. 16. lokakuuta 1981 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut vuodesta 2011 lähtien Skotlannin Valioliigassa pelaavaa St. Johnstonea.
McCracken pelasi junioreista lähtien vuoteen 2007 saakka Dundee Unitedissa, josta siirtyi englantilaisseura Wycombe Wanderersiin. Toisella kaudellaan Wycombessa hänet valittiin Englannin kakkosliigan vuoden tähdistökentälliseen, joukkueen noustessa sarjatasoa ylemmäs Ykkösliigaan. Myös McCracken jatkoi samalle sarjatasolle, mutta eri joukkueen riveissä, siirtyen naapuriseura MK Donsiin.
MK Donsissa McCracken viipyi yhden kauden ajan, jota seurasi lyhyemmät ajanjaksot Brentford FC:ssä sekä lainalla Bristol Roversissa. Vuonna 2011 McCracken palasi takaisin kotimaahansa Skotlantiin, siirtyen St. Johnstone FC:n riveihin. Joukkueessa McCracken on saanut lempinimen ""Baresi"", entisen italialaispuolustaja Franco Baresin mukaan, joukkuetoveri Jody Morrisin verrattua McCrackenin syöttöpelia Baresin vastaavaan.
McCracken ei ole esiintynyt urallaan kertaakaan Skotlannin A-maajoukkueessa, mutta on pelannut viisi ottelua alle 21-vuotiaiden joukkueessa.
Toini Karivalo
Toini Johanna Karivalo (31. heinäkuuta 1913 Pohja – 24. huhtikuuta 2010 Jyväskylä) oli suomalainen runoilija ja kirjailija. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli sairaanhoitaja.
Pohjan pitäjässä syntynyt Karivalo asui lapsuudessaan muun muassa Hollolan Parinpellon kylässä vuosina 1918–1926. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän tyttölyseosta vuonna 1934, ja valmistui sairaanhoitajaksi 1938. Karivalo toimi opettajana muun muassa Varkauden yhteislyseossa vuosina 1946–1953, jonka jälkeen hän työskentali kouluterveydenhoitajana Varkaudessa Kuoppakankaan yhteiskoulussa 1953–1964. Karivalo aloitti runojen kirjoittamisen miehensä kuoleman jälkeen, ja julkaisi runokokelman vuonna 1995. Lisäksi hän on sanoittanut laulun "Kun rakastetaan", jonka Katri Helena sävelsi ja levytti 1990. Toini Karivalo kuoli kotikaupungissaan Jyväskylässä 96-vuotiaana keväällä 2010.
Toini Karivalon vanhemmat olivat lääninrovasti Hjalmar Paunu ja opettaja Elli Johanna Halla (1881–1953). Karivalon sisaruksiaan olivat professori Eira Paunu, rovasti Lauri Paunu sekä muun muassa Keski-Pohjanmaan Opiston apulaisjohtajana toiminut Liisa Tuomi-Nikula (1918–2014). Karivalon puoliso oli kansakoulunopettaja Usko Daavid Karivalo (1906–1985), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1939.
Amir Talai
Amir Talai (s. 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa ääniroolista animaatiosarjassa "".
Sokeritehdas
Sokeritehdas on tehdas, jossa valmistetaan sokeria. Sokeritehtaissa valmistettava sokeri valmistetaan erikseen pelloilla kasvatettavista sokerijuurikkaista tai lämpimissä maissa kohdattavasta sokeriruosta. Tehtaat joissa valmistetaan sokeria juurikkaista, ovat käytössä vain syksyisin, jolloin juurikkaat ovat kypsyneet valmiiksi. Maailman ensimmäinen sokerijalostamo perustettiin New Yorkiin vuoden 1690 paikkeilla.
Suomessa on tällä hetkellä jäljellä yksi sokeritehdas, joka on Säkylässä. Säkylän sokeritehdas on ollut sitkeästä toiminnassa pysymisestään huolimatta useaan kertaan vaakalaudalla toiminnan jatkumisen osalta.
Kun sokerijuurikaskuorma on saapunut tehtaalle, se punnitaan. Sen jälkeen jokaisesta kuormasta otetaan koneellisesti 25–35 kg:n näyte, joka tutkitaan koepesulassa. Tällä tavalla saadaan selville juurikkaiden puhtaus, sokeripitoisuus ja saanto, joiden avulla tietokone tekee viljelijöille suoritettavat tilityslaskelmat. Tämän jälkeen on vuorossa pesu, jossa juurikkaat esipestään voimakkaalla vesisuihkulla ja josta ne joutuvat tehtaalle käsiteltäväksi. Sitten kivenerottimet poistavat juurikasvirrasta kiviä, hiekkaa ja savea. Sokerijuurikkaiden leikkauksen jälkeen ne erotetaan leikkeestä yli 20 metriä korkeassa uuttotornissa, jossa leike kulkee alhaalta ylöspäin ja vesi päinvastoin. Leike viipyy 70-asteisessa uuttolaitteessa 1,5 tuntia. Muodostunut sokerimehu poistuu leikemaissista. Mehu sisältää noin 14–15 % sokeria.
Tämän jälkeen sokeri melassataan, eli kuivataan. Kuivauksen jälkeen tuote pakataan joko sellaisenaan paperisäkkeihin tai puristetaan rakeiksi, joiden toimitus tapahtuu siiloista irrallisena.
Simo Simola
Simo Simola oli suomalainen sotilas ja kirjailija.
Simo Simola palveli muukalaislegioonassa 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa. Hän osallistui muukalaislegioonalaisena Vietnamin sotaan Ranskan puolella 1950-luvun alussa. Eräällä komennuksella hän palveli Legioonan Kamputseaan sijoitetussa osastossa (Commando 41). Sotilasarvoltaan hän oli yliluutnantti. Hän oli mukana Tampereen reserviupseereiden toiminnassa 1960-luvulla toimien yhdistyksen hallituksessa. Simola esiintyi myös televisiossa Nuotta-palavereissa.
Battenbergin prinssi Louis
Louis Alexander Mountbatten, Milford Havenin 1. markiisi, alk. Battenbergin prinssi Ludwig (Louis) Alexander (24. toukokuuta 1854 Graz, Itävalta – 11. syyskuuta 1921 Lontoo, Iso-Britannia) oli saksalaissyntyinen Ison-Britannian merivoimien amiraali, joka toimi ensimmäisenä merilordina eli merivoimien komentajana 1912–1914. Hänen jälkeläisiään päätyi avioliittojen kautta Euroopan eri kuningasperheisiin.
Louis (Ludwig) von Battenbergin isä oli Hessenin prinssi Alexander, joka oli morganaattisessa avioliitossa kreivitär Julie von Hauken, kenraali Morits von Hauken tyttären kanssa. Heidän lapsensa saivat 1858 ruhtinaallisen Battenbergin prinssin (tai prinsessan) arvon Saksassa sijainneen Battenbergin kaupungin mukaan. Louis Battenbergin veljiä olivat Bulgarian ruhtinas Alexander von Battenberg ja Heinrich von Battenberg, josta tuli Englannin kuningasperheen jäsen hänen naituaan prinsessa Beatricen vuonna 1885.
Louis liittyi Britannian kuninkaalliseen laivastoon vuonna 1868 ja sai samalla maan kansalaisuuden. Hän osallistui vuoden 1882 Egyptin-sotaretkeen ja sen yhteydessä Aleksandrian tulitukseen. Vuodesta 1902 Louis johti merivoimien tiedustelua. Hänet ylennettiin 1904 kontra-amiraaliksi ja 1908 vara-amiraaliksi. Vuosina 1908–1910 hän komensi Atlantin-laivastoa ja 1911 kahta kotilaivaston divisioonaa. Louis nimitettiin 1911 toiseksi ja 1912 ensimmäiseksi merilordiksi. Hänen tehtävänään oli valmistella laivasto ensimmäiseen maailmansotaan. Heinäkuussa 1914 järjestetyn harjoitusmobilisaation yhteydessä hän määräsi meriministeri Winston Churchillin pyynnöstä alukset jäämään valmiustilaan, jossa ne myös olivat sodan puhjetessa elokuun alussa. Sodan sytyttyä Englannin valtasi saksalaisvastainen mieliala ja lehdistö hyökkäsi Battenbergin prinssiä vastaan tämän syntyperän vuoksi. Tämän vuoksi hän joutui eroamaan vastentahtoisesti merivoimien johdosta 29. lokakuuta 1914, alle kolmen kuukauden kuluttua sodan syttymisestä. Vuonna 1917 hän luopui kuningas Yrjö V:n pyynnöstä myös saksalaisesta ruhtinaanarvostaan ja siihen liittyneistä läänityksistä Saksassa, ja otti sukunimekseen Mountbatten. Heinäkuussa 1917 hänelle luotiin uudeksi aatelisarvoksi Milford Havenin markiisin arvo. Sodan jälkeen hänet ylennettiin 1919 amiraaliksi ja 1921 laivastoamiraaliksi.
Louis meni 1884 naimisiin Hessenin prinsessa Viktorian kanssa, joka oli Hessenin suurherttuan tytär ja Englannin kuningatar Viktorian lapsenlapsi. Heillä oli kaksi poikaa, Milford Havenin 2. markiisi George Mountbatten ja amiraali Louis Mountbatten, sittemmin jaarli "Mountbatten of Burma". Heidän tyttärensä Battenbergin prinsessa Alice on prinssi Philipin, kuningatar Elisabet II:n puolison äiti. Toinen tytär, prinsessa Louise meni 1923 naimisiin Ruotsin kruununprinssin, tulevan kuningas Kustaa VI Aadolfin kanssa, ja hänestä tuli myöhemmin Ruotsin kuningatar.
Ars Aevi
Ars Aevi on nykytaiteen museo Bosnia-Hertsegovinan pääkaupungissa Sarajevossa. Taidemuseossa on yli 160 taideteosta. Taidemuseon teokset ovat nähtävillä Podgoricassa, Belgradssa, Saint-Étiennessä sekä Strasbourgissa, kunnes uusi taidemuseorakennus avataan Sarajevoon. Uusi museo on määrä avata vuonna 2014.
Bowery
Bowery on katu New Yorkin Lower East Sidella. Se kulkee Chatham Squarelta Cooper Unionille. Kadun nimi on englanninnos hollannin sanasta "bouwerij", joka tarkoittaa maatilaa.
Kadun ympäristössä toimi 1800-luvulla Bowery Boys -niminen jengi.
Adriano Malori
Adriano Malori (s. 28. tammikuuta 1988 Parma) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän edusti ammattilaisurallaan Lampre-tallia 2010–2013 ja Team Movistaria 2014–2017.
Malori voitti aika-ajon alle 23-vuotiaiden Euroopan- ja maailmanmestaruuden 2008. Miesten aika-ajon Italian-mestaruuden hän voitti 2011 ja 2014. Italian ympäriajossa 2012 hän kantoi seitsemännellä etapilla kokonaiskilpailun johtajan maglia rosa -paitaa. Hän voitti aika-ajoetapin Espanjan ympäriajossa 2014
Malori saavutti Richmondin MM-kilpailuissa 2015 hopeaa henkilökohtaisessa aika-ajossa yhdeksän sekuntia Vasil Kiryjenkalle hävinneenä. Joukkueaika-ajossa hän sai pronssia.
Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives
Lower East Side
Lower East Side on naapurusto New Yorkin Manhattanilla. Se rajoittuu etelästä ja idästä East Riveriin ja pohjoisesta East Houston Streetiin. Kaupunginosa tunnettiin aiemmin erityisesti Itä-Euroopasta muuttaneiden juutalaisten asuinpaikkana.
Lower East Sidella ovat varttuneet muun muassa elokuvaohjaaja Martin Scorsese, säveltäjä Irving Berlin, sanoittaja Ira Gershwin ja näyttelijä James Cagney.
Union Square
Union Square on aukio New Yorkin Manhattanilla Yhdysvalloissa. Sitä rajaavat kadut ovat East 14th Street, East 17th Street, Union Square West ja Union Square East. Aukio on merkitty National Register of Historic Places -rekisteriin suojeltavana historiallisena kohteena.
Suora lähetys (Anssi Kelan albumi)
Suora lähetys on Anssi Kelan 16. toukokuuta 2012 julkaisema livealbumi. Levyn kappaleet äänitettiin syksyllä 2011 "Pienellä juhlakiertueella", joka juhlisti "Nummela" -albumin julkaisusta kulunutta kymmentä vuotta. "Suora lähetys" julkaistiin vain digitaalisesti Kelan nettisivujen Musiikkipuoti-palvelun kautta.
Robert Berdella
Robert Berdella (31. tammikuuta 1949 Cuyahoga Falls, Ohio – 8. lokakuuta 1992 Jefferson City, Missouri) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja.
Berdella joutui raiskauksen uhriksi 16-vuotiaana. Samassa iässä hän menetti isänsä, joka kuoli 39-vuotiaana sydänkohtaukseen. Vuosina 1967–1969 hän opiskeli Kansas City Art Institutessa. Tänä aikana hän sai tuomion amfetamiinin myynnistä (peitetehtävissä toimineelle agentille) ja joutui lisäksi pidätetyksi epäiltynä LSD:n ja kannabiksen hallussapidosta.
Berdella työskenteli kokkina ja omassa Bob's Bazaar Bizarre -kaupassaan.
Berdella tappoi vuodesta 1984 alkaen kuusi uhria; lisäksi yksi uhri pääsi pakenemaan häneltä. Hän valikoi uhreikseen 20–30-vuotiaita miesprostituoituja ja huumeidenkäyttäjiä. Hän teki uhreilleen seksuaalista väkivaltaa, antoi heille yliannostuksia ja tukehdutti heitä. Hän teki uhreihin kohdistamastaan kidutuksesta yksityiskohtaisia muistiinpanoja. Yhden uhrin pelastuttua Berdellan asunnosta tämä jäi kiinni keväällä 1988. Hän sai elinkautistuomion ja kuoli vankilassa sydänkohtaukseen.
Paul Olsson
Svante Paul Olsson (11. syyskuuta 1890 Helsinki – 24. lokakuuta 1973 Kalifornia, Yhdysvallat) oli suomalainen puutarha-arkkitehti. Hän oli tiettävästi ensimmäinen alan korkeakoulutuksen saanut suomalainen. Paul Olssonin isä Svante Olsson oli ruotsalainen puutarhuri, joka oli muuttanut Suomeen vuonna 1889 tultuaan valituksi Helsingin kaupunginpuutarhurin virkaan.
Helsingissä lapsuutensa viettänyt Olsson opiskeli 1900-luvun alkuvuosina Saksassa ja valmistui puutarha-arkkitehdiksi vuonna 1911 Bad Köstritzin puutarhaopistosta. Opintojensa ohella hän oli useiden nimekkäiden keskieurooppalaisten puutarhureiden palveluksessa. Palattuaan Suomeen Olsson työskenteli yhdessä isänsä kanssa ja suunnitteli sekä Helsingin kaupungin että yksityisten omistamia puutarhoja ja puistoja. Vuosina 1913-1920 hän oli isänsä alaisena Helsingin apulaiskaupunginpuutarhurin virassa.
Olssonilla oli suuri vaikutus suomalaiseen puutarha- ja puistosuunnitteluun. Hänen ansiostaan alettiin rakentaa englantilais- ja saksalaistyylisiä muotopuutarhoja. Aiemmin puistot olivat olleet lähinnä ylemmille säädyille tarkoitettuja maisemapuistoja, joissa oli esitelty eksoottisia lajikkeita. Olssonin suunnittelemat puistot sisälsivät myös pergoloita, koristepatsaita- ja lampia sekä erilaisin materiaalein päällystettyjä käytäviä.
Vuonna 1920 Olsson perusti oman puutarha-arkkitehtuuriroimiston Helsinkiin sekä taimitarhan Kauniaisiin. Vuosien kuluessa siitä kasvoi maan suurin taimistoliike, joka toimi hänen poikansa johdolla aina 1980-luvun lopulle saakka. Olssonin toimisto suunnitteli useita yksityispuutarhoja ympäri maata. Suurin osa niistä on kuitenkin tuhoutunut vuosikymmenten kuluessa. Olssonin tunnetuimmat työt ovat Naantalin Kultaranta, jonka hän suunnitteli yhdessä isänsä kanssa vuonna 1915 sekä Hietaniemen hautausmaa Helsingissä.
Vuonna 1946 Olsson julkaisi teoksen "Trädgårdskonst i Finland", joka ilmestyi vuotta myöhemmin suomennettuna nimellä "Suomen puutarhataidetta".
Jorma (viini)
Jorma on suomalainen maustettu väkevä viini. Se on Altian tuote, ja sitä on myyty Alkossa 0,75 litran pulloissa viimeksi vuonna 2010. Viini sisältää 15 tilavuusprosenttia alkoholia. Makeaan viiniin antavat lisämakua muiden muassa appelsiinikukkauute, vadelma, mustaherukka ja vermuttiyrttiuute.
Alfonso María Buteler
Alfonso María Buteler (11. syyskuuta 1892 – 30. syyskuuta 1973) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 28. lokakuuta 1915 ja nimitettiin Mendozan hiippakunnan johtoon 11. lokakuuta 1940. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Fietta, jota avustivat Leopoldo Buteler ja Froilán Ferreira Reinafé. Buteler asetettiin virkaansa 21. joulukuuta.
Mendozasta tuli arkkihiippakunta ja Buteler sai nimityksen sen arkkipiispaksi 10. huhtikuuta 1961. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli 81-vuotiaana virassa.
Svante Olsson
Svante Olsson (20. kesäkuuta 1856 Klippan – 30. toukokuuta 1941) oli pitkään Suomessa vaikuttanut ruotsalaissyntyinen puutarhuri. Hän toimi Helsingin kaupunginpuutarhurina vuosina 1889–1924. Svante Olssonin poika Paul Olsson oli myös tunnettu puutarha-arkkitehti.
Skånelaisessa Klippanin kunnassa sijaitsevassa Risebergan kylässä pientilallisen perheeseen syntynyt Olsson muutti Suomeen vuonna 1889, jolloin hänet valittiin Helsingin kaupungin ensimmäiseen vakinaiseen kaupunginpuutarhurin virkaan. Tuohon aikaan ei Suomessa vielä ollut alan koulutusta, joten oli luonnollista, että tehtävään valittiin henkilö maan rajojen ulkopuolelta. Olsson oli pätevöitynyt tehtävään muun muassa Kööpenhaminassa sekä toimiessaan Tukholman kaupunginarkkitehdin apulaisena. Hän oli työskennellyt myös Hagan ja Tullgarnin linnoissa.
Svante Olssonilla oli erittäin suuri merkitys paitsi Helsingin, myös koko maan puistoarkkitehtuurin kehittymiseen. Aikaisemmin vain yläluokan näyttäytymispaikkoina olleita puistoja alettiin hänen aikanaan uudistamaan nykymallisiksi kaikille kaupunkilaisille avoimiksi paikoiksi. 1910-luvulla Olssonin työskennellessä Saksassa opiskelleen poikansa kanssa, toivat he Suomeen mannermaiset muotopuutarhat. Valtaosa Helsingin kantakaupungin puistoista on joko Olssonin suunnittelemia tai hänen suunnitelmiensa mukaan uusittuja. Hän perusti myös Helsingin kaupunginpuutarhan vuonna 1907.
1890-luvulla Olsson suunnitteli muun muassa Kaivopuiston uudistukset sekä uuden puiston Tähtitornin vuorelle. Vuosisatojen vaihteessa hän laati Tehtaanpuiston suunnitelmat sekä Hesperian-, Kaisaniemen-, ja Vanhan kirkkopuiston uudistukset. Yhdessä poikansa kanssa Olsson toteutti 1910-luvulla muun muassa Eiranpuistikon, Engelinaukion, Talvipuutarhan edustan ja Alppipuiston. He suunnittelivat yhdessä myös Kultarannan puutarhan Naantaliin. Olssonin suunnitelmat olivat usein varsin suurellisia ja hän ylittikin monesti annetun budjetin.
Osaa Svante Olssonin 1910- ja 1920-luvulla signeeraamista piirustuksista pidetään Paul Olssonin laatimina. Näin tehdään esimerkiksi Tähtitorninkadun ja Ullankadun välissä sijaitsevan Ullanpuiston suunnitelmien suhteen.
Muualla maassa Olsson on toiminut konsulttina ainakin Oulussa ja Tampereella, jossa Näsinpuisto on tehty hänen neuvojensa mukaan. Hän on suunnitellut myös kartanoiden puistoja eri puolille maata.
Vuonna 1892 Olsson oli mukana perustamassa "Finska Trädgårdsodlareförbundet"-järjestöä. Hän toimitti myös Hufvudstadsbladetin välissä ilmestynyttä puutarhaliitettä sekä järjesti puutarhanäyttelyjä Helsingissä ja Kuopiossa.
Kun tuomi kukkii
Kun tuomi kukkii on Åke Lindmanin ohjaama värielokuva vuodelta 1962.
Melodraamassa talon tytär Liina (Tamara Lund) saa kolme kosijaa, kulkukauppias Mikon, joka haikailee paikelleen asettumisesta (Mauno Kuusisto), hiukan yksinkertaisen rengin (Leo Lastumäki) ja viinaanmenevä kylänmiehen (Matti Oravisto). Elokuvan juoni on kuitenkin sivuseikka, ja keskeisenä elokuvassa on kahden päähenkilön, Liinan ja Mikon, laulu.
Elokuvan syntyyn vaikutti Kuusiston suuri kansansuosio. Sammatissa kuvatuissa ulkokohtauksissa sattui vastoinkäymisiä. Lähes koko kuvausajan satoi. Kuvausten alussa sattuneet rankkasateet veivät tuomista kukat, ja kukkia jouduttiin ehostamaan muun muassa koiranputkilla. Kirkkokohtauksen avustajat olivat jo ehtineet poistua palkkiot taskussa, kun kuvaaja huomasi, ettei kamerassa ollutkaan filmiä. Avustajat jouduttiin kutsumaan paikalle uudestaan.
Kriitikko Olavi Veistäjä kiitti Mauno Kuusiston laulua, Kalle Peronkosken kuvausta ja Erkki Melakosken musiikkia. Muuten hän arvioi tarinan viikkolehtitasoiseksi ja totesi, että ”luulisi katselevansa n. 30 vuotta sitten tehtyä kotimaista elokuvaa. Hyvin näyttävät kestävän nuo kuuluisat suomalaisen elokuvan lapsenkengät - aina vaan”.
Július Hudáček
Július Hudáček (s. 9. elokuuta 1988 Spišská Nová Ves, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa KHL:ssä pelaavaa Severstal Tšerepovetsia. Hänen veljensä on jääkiekkohyökkääjä Libor Hudáček. Hudáček edusti Slovakiaa MM-kisoissa vuosina 2012 ja 2017.
Etapit 12–21 Italian ympäriajossa 2012
Vuoden 2012 Italian ympäriajon etappien 12–21 tulokset:
Lähde: Cyclingnews
Lähde: Cyclingnews
Lähde: Cyclingnews
Lähde: Cyclingnews
Lähde: Cyclingnews
Lähde: Cyclingnews
Lähde: Cyclingnews
Lähde: Cyclingnews
Lähde: Cyclingnews
Lähde: Cyclingnews
Henrik Wigström
Henrik Immanuel Wigström (2. lokakuuta 1862 Tammisaari — 14. maaliskuuta 1923 Kivennapa) oli suomalainen kultaseppä, joka työskenteli hovijalokiviseppä Fabergén palveluksessa.
Henrik Immanuel Wigström syntyi Tammisaaressa vuonna 1862. Koulutuksensa hän aloitti oppipoikana paikallisen kultasepän Petter Madsénin luona. Madsénin kontaktit auttoivat Wingströmiä pääsemaan Pietariin. Hän ryhtyi työskentelemään 22-vuotiaana Mihail Perhinin alaisuudessa vuonna 1884. Jo tuolloin Perhinin työpaja oli erikoistunut valmistamaan Fabergélle esineitä. Wigströmistä tuli Perhinin kuoleman jälkeen 1903 Fabergén vastaava kultaseppämestari. Ensimmäinen maailmansota vaikeutti Wigströmin työpajan toimintaa. Vallankumous lopetti sen kokonaan vuonna 1918. Wigström muutti Suomeen kesäasuntoonsa lähes vararikkoon ajautuneena. Hän kuoli vuonna 1923.
Hänen luomiensa esineiden tyyli oli Perhinin tyylin mukainen: hän jäljitteli Ludvig XVI:n, empiren ja uusklassismin tyyliä. Lähes kaikki hänen aikansa Fabergén kiviset eläinaiheet, figuurit ja kukat valmistettiin hänen valvonnassaan.
Sata salamaa (kappale)
”Sata salamaa” on Vicky Rostin esittämä musiikkikappale, joka edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1987. Kappale on Petri Laaksosen säveltämä ja VeePee Lehdon sanoittama.
Rosti oli aluksi haluton lähtemään laulukilpailuun mukaan, mutta kappaleen säveltäjä Laaksonen lupasi, ettei kappale kuitenkaan voittaisi karsintaa. Toisin kuitenkin kävi, niukalla yleisöäänten enemmistöllä ”Sata salamaa” voitti Johnny Lee Michaelsin ”Kesätuulen”.
Kappale sijoittui Brysselissä järjestetyssä loppukilpailussa viidenneksitoista ja keräsi 32 pistettä. Korkeimmat pisteet antoivat Norja (10) ja Alankomaat (8).
Eurovision laulukilpailun 50-vuotisjuhlien aikaan Ilta-Sanomat järjesti lukijaäänestyksen siihen saakka parhaasta Suomen edustuskappaleesta. Äänestyksen voitti ”Sata salamaa”.
Antti Tuisku esitti version kappaleesta "Vain elämää" -sarjan neljännen kauden avausjaksossa 18. syyskuuta 2015 nousten heti Suomen virallisen listan ykköseksi.