hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Juniperus bermudiana
Juniperus bermudiana on Bermudalla kotoperäisenä kasvava puuksi kasvava katajalaji. Se oli lähellä sukupuuttoa, kun 1940-luvulla sen kasvupaikoille levisi Yhdysvalloista hyönteislajeja, jotka tuhosivat puita nopeasti.
Aikoinaan "Juniperus bermudiana" oli Bermudan saarten vallitseva puulaji. Suojaisissa, rehevissä laaksoissa se kasvoi yli 15 m korkeiksi puiksi, joiden halkaisija oli yli 60 cm. Tuulisilla tai niukkaravinteisilla alueilla ja kukkulanrinteillä se jäi huomattavasti pienemmäksi, yleensä pelkäksi pensaaksi.
Metsiä hakattiin säälimättä jo 1600-luvulta alkaen. Puuta käytettiin rakentamiseen, polttopuiksi ja laivanrakennukseen.
Kandahar (täsmennyssivu)
Kandahar tarkoittaa seuraavia:
Anne Constance Jackson
Anne Constance Jackson (2. kesäkuuta 1889 – 6. heinäkuuta 1928 Swordale, Skotlanti) oli skottilainen lintutieteilijä.
Anne, tai Annie, Jackson syntyi joko 1988 tai 1989 Skotlannin Ylämailla. Hänen isänsä oli majuri Randle Jackson. Jo nuorena Jackson kiinnostui luonnosta ja etenkin linnuista. Hän opiskeli kolme vuotta eläintiedettä Imperial College Londonissa, yhdessä nuoremman sisarensa Dorothy Jacksonin kanssa, josta tuli sittemmin hyönteistutkija.
Pääasiallisen tutkimustyönsä Jackson teki Skotlannissa. Hän tutki lintujen muuttoa ja oli kirjeenvaihdossa majakanvartijoiden kanssa, jotka toimittivat hänelle majakan valoihin törmänneitä lintuharvinaisuuksia. Hän muun muassa keräsi Britannian ensimmäisen syksyisen taigauunilinnun, ja ensimmäisenä havaitsi punajalkaviklon islantilaisen alalajin ("Tringa totanus robusta") Britanniassa.
Jackson julkaisi artikkeleita kahlaajista ja sorsista, muun muassa brittiläisten sorsien sulkasadosta. Ibiksessä julkaistiin hänen kahlaaja-artikkelinsa "Burhinus" (1924), "Scolopacidae" (1926) ja "Cursoridae" (1927). Hän kirjoitti kahlaajien pukutuntomerkeistä Henry Witherbyn teokseen "A Practical Handbook of British Birds" (1919–1924).
Jackson oli British Ornithologists' Unionin kunniajäsen vuodesta 1915, ja American Ornithologists' Unionin kirjeenvaihtajajäsen vuodesta 1919.
Anne Jackson avioitui eversti ja lintutieteilijä Richard Meinertzhagenin kanssa 3. maaliskuuta 1921, ja otti nimekseen Meinertzhagen. Yhdessä miehensä kanssa hän matkusti Intiassa, Sikkimissä ja Tiibetissä. Hän kuoli heinäkuussa 1928 ilmeisesti vahingonlaukaukseen revolverinluodista ollessaan harjoittelemassa ampumista miehensä kanssa. Miestä epäiltiin taposta, mutta häntä vastaan ei koskaan nostettu syytettä. Anne Jacksonilta jäi kolme lasta: Anne, Daniel ja Randle Richard, joista nuorin oli vasta kolmen kuukauden ikäinen hänen kuollessaan.
Elsa G. Allen
Elsa Guerdrum Allen (1888 - 1969) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja kirjailija.
Allen opiskeli Cornellin yliopistossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1929. Allen julkaisi teoksen "History of American Ornithology Before Audubon" (American Philosophical Society, Transactions, vol. 41, 1951) ja laati John Abbotin elämäkerran. Hän oli myös sukututkija, jonka juuret olivat Skandinaviassa.
Vuonna 1913 Elsa Guerdrum avioitui lintutieteilijä Arthur A. Allenin kanssa ja heille syntyi viisi lasta. Aviopari piti yhdessä yliopiston kesäisiä lintukursseja, ja he osallistuivat yhdessä moniin kongresseihin ja tekivät myöhemmin kenttätutkimusta ja opintomatkoja.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1981–1982
Kausi 1981–1982 oli 42. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. SM-Koriksen mestaruuden voitti Turun NMKY. Pantterit voitti hopeaa ja Kotkan Työväen Palloilijat pronssia.
Äänekosken Huima putosi suoraan ja sen tilalle nousi Forssan Koripojat.
TuNMKY:n joukkue: Pekka Kurvinen, Risto Rousku, Pekka Heino, Kari Sainio, Juha Salonen, Jari Rannikko, Jorma Pilkevaara, Tapio Sten, Petteri Voutilainen, Bernard Harris. Valmentaja Harri Koskinen.
Brittiläinen 8. panssaridivisioona
8. panssaridivisioona oli Yhdistyneen kuningaskunnan panssaridivisioona, joka palveli kesäkuussa 1942 Egyptissä. Yhtymä ei toiminut olemassaolonsa aikana koottuna ja se lakkautettiin tammikuussa 1943.
Divisioonan esikunta perustettiin 4. marraskuuta 1940 Britteinsaarilla. Siihen liitettiin 7. marraskuuta tukiryhmä ja 22. marraskuuta 23. ja 24. panssariprikaati. Divisioona siirrettiin 7. toukokuuta - 5. heinäkuuta 1942 Egyptiin Pohjois-Afrikkaan, jossa se ei kuitenkaan osallistunut taisteluihin yhtymänä. Divisioonan esikunnan menetettyä kykynsä johtaa yhtymäänsä, se lakkautettiin 1. tammikuuta 1943 Egyptissä.
El Alameinin toisen taistelun jälkeen suunniteltiin divisioonan joukkojen keskittämistä takaa-ajoyksiköksi, mutta suunnitelmasta luovuttiin akselivaltojen joukkojen nopean vetäytymisen vuoksi.
Divisioonankomentajina olivat:
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1992–1993
Kausi 1992–1993 oli 53. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. SM-Koriksen mestaruuden voitti Kotkan Työväen Palloilijat. Torpan Pojat voitti hopeaa ja HoNsU pronssia. Runkosarjan voitti KTP.
Gerald Lee Sr. heitti SM-sarjahistorian ensimmäisenä pelaajana 10 000. runkosarjapisteensä UU-LaNMKY-ottelussa 21. helmikuuta 1993.
Palmach
Palmach (, akronyymi Plugot Macḥatz (hepreaksi "פלוגות מחץ"), kirjaimellisesti "isku voima") oli Haganahin eliittitaistelujoukko ja Yishuvin (juutalainen yhteisö) maananalainen armeija
Palestiinan brittiläinen mandaatin aikaan. Palmach perustettiin 15. toukokuuta 1941. Israelin itsenäisyyssodan 1948 myötä se käsitti yli 2 000 miestä ja naista, kolme taisteluprikaatia ja tukijoukkoina ilma-, meri- ja tiedusteluyksiköitä. Israelin armeijan perustamisen johdosta kolme Palmachin prikaatia kiellettiin. Tämä ja poliittiset syyt johtivat useisiin Palmachin vanhempien upseerien eroon 1950.
Palyam
Palyam (, lyhennys Plugat HaYam (hepreaksi "פלוגת הים"), kirjaimellisesti Meriseura) oli Palmachin meriyksikkö. Se muodostettiin huhtikuussa 1945 Palmachin kymmenentenä komppaniana (Pluga Yud) ja koostui Palmachin merijoukkueesta.
Susana Martinez
Susana Martinez (s. 14. heinäkuuta 1959) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän on New Mexicon kuvernööri tammikuusta 2011 lähtien. Martinez on New Mexicon ensimmäinen naispuolinen kuvernööri ja ensimmäinen latinalaistaustainen nainen kuvernöörinä Yhdysvalloissa.
Kinnarin koulu
Kinnarin koulu on luokka-asteet 1–6 käsittävä peruskoulu Järvenpään Kinnarin kaupunginosassa Kinnarin pesäpallokentän vieressä. Koulussa on 297 oppilasta, ja sen rehtorina toimii Hanna Saarinen.
Kinnarin koulu avattiin vuonna 1920, ja se on Järvenpään vanhin koulu. Nykyisin koulun alueella on päärakennuksen lisäksi kolme pienempää rakennusta.
Pieni Hiekka-aavikko
Pieni Hiekka-aavikko on aavikko Australiassa Länsi-Australian alueella. Se on pääosin alavaa hiekka-aavikkoa. Aavikon pinta-ala on noin 101 000 km
Pieni Hiekka-aavikko ei ole mikä tahansa pienialainen hiekka-aavikko, vaan toinen Australian kahdesta "Hiekka-aavikon" nimeä kantavasta aavikosta. Suurempi niistä on Iso Hiekka-aavikko, joka sijaitsee Pienen Hiekka-aavikon pohjoispuolella. Gibsonin aavikko puolestaan sijaitsee Pienen Hiekka-aavikon itäpuolella.
Pienen Hiekka-aavikon maastomuodot, eläimistö ja kasvillisuus ovat samankaltaiset kuin Ison Hiekka-aavikon, ja molempien läpi kulkee historiallinen "Canning Stock Route" -karjatie. Karjatie on Pienen Hiekka-aavikon ainoa varsinainen kulkuväylä. Vuotuinen sademäärä on 150–200 mm, ja sateet saadaan pääosin kesällä. Valunta päätyy aavikon pohjoislaidalla sijaitsevaan Lake Disappointment -suolajärveen. Keskilämpötila on kesäisin 22–38 °C ja talvisin 5.4–21.3 °C.
Galvaaninen korroosio
Galvaaninen korroosio eli bimetallinen korroosio on sähkökemiallinen reaktio, joka tapahtuu, kun kaksi tai useampia metalleja on keskenään sähköisessä kontaktissa ja upotettuna samaan elektrolyyttiin. Galvaanista korroosiota tapahtuu johtuen eri metallien välisestä potentiaalierosta. Epäjalompi metalli, jolla on siis matalampi potentiaali, muodostuu sähköisessä parissa anodiksi ja syöpyy. Muodostuneen parin jalommasta metallista syntyy katodi ja sen syöpyminen hidastuu tai loppuu täysin. Galvaanisen korroosion todennäköisyys riippuu metallien jalousaste- eli potentiaalierosta, jolloin suurempi ero merkitsee todennäköisempää korroosiota. Tämän lisäksi myös eri metallista valmistettujen kappaleiden pinta-aloilla on merkitystä, sillä mitä pienempi anodi on suhteessa katodiin sitä suurempi on sen virrantiheys ja samalla myös korroosionopeus. Tämä johtuu siitä, että korroosiokennossa anodisten ja katodisten virtojen tulee olla yhtä suuria, jolloin pientä anodin pinta-alaa seuraa suuri anodinen virrantiheys.
Galvaaninen korroosio rajoittuu metallien liitoskohdan läheisyyteen eikä leviä koko rakenteeseen. Tämän takia galvaaninen korroosio luokitellaan paikalliseen korroosioon. Metallikappaleiden pinta-alasuhteen lisäksi galvaaniseen korroosioon vaikuttaa myös elektrolyytin sähkönjohtokyky. Hyvin johtavassa liuoksessa galvaaninen korroosio tapahtuu laajalla alueella melko matalana syöpymänä liitoskohdan ympäristössä. Huonosti johtavassa liuoksessa korroosio tapahtuu liitoksen lähellä synnyttäen syviä syöpymiä. Kuitenkin hyvin johtava liuos aiheuttaa sen, että muodostuu suuri katodinen alue, jolloin pinta-alaa kohden menetetyn materiaalin määrä saattaa kasvaa, vaikka kappaleen ohenema aikayksikköä kohden pienenisikin.
Anna Paasikivi
Anna Matilda Paasikivi (o.s. Forsman, 1869–1931) oli pankinjohtaja ja poliitikko Juho Kusti Paasikiven ensimmäinen vaimo vuosina 1897–1931.
Anna Forsmanin isä oli kansakoulunopettaja Israel Forsman ja perhe oli ruotsinkielinen. Luonnontieteitä Keisarillisen Aleksanterin yliopistossa opiskeleva Anna Forsman tapasi Juho Kusti Paasikiven hämäläisten ja savokarjalaisten hiihtoretkellä maaliskuussa 1893. Forsman ei puhunut juurikaan suomen kieltä, joten keskustelut ja kirjeenvaihto käytiin ruotsiksi. Keväällä 1893 hän pyysi Paasikiveä kirjallisesti suomenopettajakseen kesäksi Kangasalle. Pian pari meni salakihloihin.
Syksyllä 1894 Paasikivi järjesti Anna Forsmanin Lahden kansanopiston opettajaksi. Hän ei kuitenkaan viihtynyt työpaikassaan vaan erosi kesällä 1896. Anna ei viihtynyt Lahden pikkukaupungin ilmapiirissä ja haikaili takaisin Helsinkiin. Juho Kusti oli kuitenkin asettunut kaupunkiin ja järjesti seuraavana syksynä Annalle työpaikan Lahden yksityisestä yhteiskoulusta seuraavaksi kahdeksi vuodeksi. Nuori pari vihittiin avioon 1. kesäkuuta 1897 Helsingin maalaiskunnan Tikkurilan Stenkullassa.
Myöhemmin Anna-vaimo seurasi miestään tämän pankinjohtajan ja poliitikon uran mukana Saksaan, Ruotsiin ja Helsinkiin. Hän kärsi ajoittain hermoromahduksista, joita hän hoidatti kylpylöissä. Anna Paasikivi kuoli vuonna 1931.
Anna ja Juho Kusti Paasikiven lapset olivat arkkitehti Annikki Paasikivi (1898–1950), hammaslääkäri Wellamo Paasikivi-Ant-Wuorinen (1900–1966), everstiluutnantti Juhani Paasikivi (1901–1942) ja lääketieteen kandidaatti Varma Paasikivi (1903–1941). Wellamo Paasikiven puoliso vuodesta 1926 oli Patentti- ja rekisterihallituksen pääjohtaja, lakitieteen tohtori Paavo Ant-Wuorinen.
Shayetet 13
Shayetet 13 (, kirjaimellisesti "Laivue 13") on Israelin merivoimien eliittikommandoyksikkö. Yksikköä pidetään yhtenä ensisijaisista Israelin puolustusvoimien erikoisjoukkojen yksiköistä (yhdessä Sayeret Matkalin ja Shaldag-yksikön kanssa). Shayetet 13 erikoistuu mereltä-maalle hyökkäyksiin, terrorismin vastaiseen sotaan, sabotaasiin, meritiedon keräämiseen, meripanttivankien vapautukseen ja laivanvaltaukseen. Shayetet 13 operaatioiden yksityiskohdat ovat hyvin salaisia ja operaatioihin osallistujien henkilöllisyydet erittäin salaisia. Yksikköä kunnioitetaan yhtenä maailman parhaana erikoisjoukkona ja sitä on usein verrattu Yhdysvaltojen Navy SEAL sekä Britannian Special Boat Service-joukkoihin.
Shaldag-yksikkö
Shaldag-yksikkö (, Yehidat Shaldag), tunnettu myös nimellä Yksikkö 5101, on Israelin ilmavoimien erikoisyksikkö.
Shaldagin perusti Sayeret Matkal veteraani Muki Betzer vuonna 1974 Jom kippur -sodan jälkeen kokoamalla kasaan joukon Matkal-veteraaneja.
Nairana-luokka
Nairana-luokan saattuetukialukset oli Britannian Kuninkaallisen laivaston saattuetukialusluokka, jonka muodosti kolme alusta. Alukset valmistettiin Skotlannin, Englannin ja Pohjois-Irlannin telakoilla yhteisten suunnitelmien mukaisesti.
Alukset olivat tehtävään muutettuja rahtialuksia ja siten ne kykenivät vastaanottamaan ainoastaan 15-20 lentokonetta. Niiden aseistus koostui keveistä ilmatorjuntatykeistä ja kaksputkisesta nelituumaisesta tykkitornista, joka soveltui sekä meri- että ilmamaalien torjuntaan. "HMS Campania" oli ensimmäinen laivaston ensimmäinen alus, jolle asennettiin tyypin 277 tutka valvomaan matalalta lähestyviä lentokoneita sekä ilmavalvontakeskus.
Ensimmäinen valmistunut alus osallistui aktiivipalvelukseen vasta tammikuussa 1944, mutta kaikki kolme palvelivat sodan aikana saattuetehtävissä. Ne saavuttivat pientä menestystä tehtävissään upottaen ja vaurioittaen muutamia Saksan laivaston sukellusveneitä ja tuhotessaan saattueiden kimppuun yrittäneitä lentokoneita.
"HMS Activityn" osoittauduttua menestykseksi Amiraliteetti päätti muuttaa vielä kolme muutakin kauppa-alusta saattuetukialuksiksi. Kolme eri telakoilla valmistumassa olevaa kauppa-alusta lunastettiin muutostöitä varten. John Brown and Companyn telakalla Skotlannissa ollut alus valittiin prototyypiksi, minkä suunnitelmat toimitettiin kahdelle muulle telakalle. Näin alusten piti olla samankaltaisia, mutta todellisuudessa ne poikkesivat hieman toisistaan.
Valmennuskeskus
Valmennuskeskus järjestää valmennuskursseja yliopistoihin ja korkeakouluihin pyrkijöille sekä abikursseja ylioppilaskirjoituksiin valmistautuville. Kari Kasasen perustama, viralliselta nimeltään KK Valmennuskeskus Oy on toiminut vuodesta 1975 alkaen. Valmennuskeskus on valittu Suomen arvostetuimmaksi ja luotetuimmaksi kurssien järjestäjäksi vuoden 2001 ja 2007 tutkimustoimisto IROResearchin tutkimuksissa IROrecearch -tutkimustoimisto
Paikallinen korroosio
Paikallinen korroosio on korroosiota, joka on keskittynyt vain pienelle alueelle. Paikallinen korroosio on yleistä korroosiota vaarallisempaa ja saattaa aiheuttaa hyvin odottamattomia vaurioita. Paikallinen korroosio voidaan vielä jakaa makroskooppiseen korroosioon (galvaaninen korroosio, eroosiokorroosio, rakokorroosio, pistekorroosio, selektiivinen korroosio (esimerkiksi sinkinkato ja grafitoituminen)) sekä mikroskooppiseen korroosioon (raerajakorroosio, jännityskorroosio ja korroosioväsyminen). Tämä jako on tehty sen perusteella, voidaanko aiheutuneet vauriot erottaa paljaalla silmällä.
Thusnelda
Thusnelda (s. n. 10 eaa) oli keruskien päällikön Segesteen tytär ja roomalaiset Teutoburgin taistelussa voittaneen Arminiuksen vaimo. Segestes oli alun perin aikonut naittaa tyttärensä toiselle, mutta Arminius karkasi Thusneldan kanssa, ja pari meni naimisiin.
Kuusi vuotta Teutoburgin tappion jälkeen Rooma lähetti Germanicuksen johtaman vahvan armeijan Germaniaan. Tavoitteena oli hajottaa germaaniheimojen liitto ja kostaa Arminiukselle. Toukokuussa vuonna 15 Segestes, Rooman liittolainen ja Arminiuksen verivihollinen, luovutti raskaana olleen Thusneldan vangiksi Germanicukselle. Vankeudessa Ravennassa Thusnelda synnytti hänen ja Arminiuksen ainoan lapsen, Thumelicuksen. Heitä esiteltiin Germanicuksen triumfikulkueessa. Thusneldan myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.
Rakokorroosio
Rakokorroosio on yksi paikallisen korroosion muodoista. Rakokorroosiota syntyy raoissa, joihin pääsee liuosta, mutta liuos ei pääse vaihtumaan riittävällä nopeudella. Tavallisimpia esiintymispaikkoja ovat liitokset, pulttien ja niittien kantojen alla olevat pinnat sekä kappaleen pinnalla olevien kerrostumien, kuten lika, alla olevat pinnat. Rakokorroosiota aiheuttavia tekijöitä ovat liuoksen happamuuserot, hapen tai haitallisten ionien (kuten kloridi) pitoisuuserot sekä inhibiittien pitoisuuserot raossa ja kappaleen muilla pinnoilla. Erojen syntyminen siis edellyttää hidasta aineensiirtoa rakoon tai pois raosta.
Rakokorroosio alkaa herkemmin kuin esimerkiksi pistekorroosio eli sen alkaminen vaatii alhaisempaa lämpötilaa, laimeampaa liuosta ja alhaisempia potentiaaleja. Tämä eroavaisuus aiheutuu muun muassa siitä, että raossa on huonompi aineensiirto kuin pistekorroosion pisteessä, jolloin rakoon muodostuu väkevä liuos nopeammin kuin pisteen sisälle. Myös kriittinen rakokorroosion ydintymispotentiaali on matalampi kuin kriittinen pistesyöpymäpotentiaali. Rakokorroosion syntymiselle tilanne on otollisin silloin, kun rako on niin iso, että liuos pääsee tunkeutumaan sinne, mutta kuitenkin riittävän pieni muodostaakseen seisovan liuoksen, joka ei vaihdu. Rako on tällöin kokoluokaltaan 0,025-0,1 mm. Tyypillisesti puu, kumi, muovit ja vahat metallipintaa vasten sekä erilaiset niitti-, pultti- ja hitsausliitokset muodostavat sopivan kokoisia rakoja rakokorroosion syntymiseksi.
Ensimmäisessä vaiheessa korroosio on raossa ja kappaleen muilla pinnoilla yhtä nopeaa. Anodisena reaktiona tapahtuu metallin liukenemista ja tavallisimmin katodisena reaktiona pelkistyy happea. Raossa oleva liuos ei kuitenkaan pääse vaihtumaan, jolloin hapen konsentraatio raossa olevassa liuoksessa laskee. Happipitoisuusero aiheuttaa sen, että happiköyhästä alueesta muodostuu anodi, mikä on yleisimpänä korroosion syynä rakokorroosion alkuvaiheessa.
Toisessa vaiheessa metallin liukeneminen edelleen jatkuu ja raossa olevaan liuokseen jää ylimääräinen positiivinen varaus metalli-ionien muodossa. Tällöin varauksen tasaamiseksi rakoon alkaa kulkeutua negatiivisia varauksia. Liuoksen ja ionien välinen reaktio synnyttää rakoon metallihydroksidia sekä vapaata happoa.
Viimeisessä vaiheessa raossa oleva liuos edelleen väkevöityy ja happamoituu, jolloin se tuhoaa metallin passiivikerroksen ja rakokorroosio alkaa edetä.
Rakokorroosion estäminen perustuu lähinnä suunnitteluun ja materiaalinvalintaan. Suunniteltaessa rakenteita on suunniteltava raot joko niin tiukoiksi, ettei liuos pääse tunkeutumaan sinne tai riittävän avoimiksi, jolloin raossa oleva liuos pääsee vaihtumaan riittävällä nopeudella.
Passivoituvien metallien rakokorroosionkestävyys riippuu niiden seostuksesta. Esimerkiksi ruostumattomilla teräksillä rakokorroosion kestävyys kasvaa johtuen voimakkaammasta seostuksesta, joka laskee passivoitumispotentiaalia, kriittistä virrantiheyttä, passiivialueen virrantiheyttä ja laajentaa lisäksi passiivialuetta.
Samu Jalonen
Samu Jalonen (s. 13. elokuuta 1962) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi SM-liigaurallaan vuosina 1984–1990 Rauman Lukossa 241 ottelua tehden niissä 41 maalia ja antaen 30 maaliin johtanutta syöttöä. Liigauran jälkeen Jalonen pelasi ensin viisi ottelua Pietarsaaren Centersissä ja siirtyi sieltä kesken kauden Forssan Palloseuraan jossa pelasi aktiivisesti kevääseen 1995 asti. Seuraavan kauden lopussa Jalonen palasi vielä "eläkkeeltä" auttamaan FPS:aa runkosarjan viimeisiin peleihin ja edessä olleisin putoamiskarsintaotteluihin.
Dongxiangin kieli
Dongxiangin kieli (myös "santa") on Kiinan Gansun maakunnassa asuvien dongxiangien puhuma mongolikieli. Vuonna 1999 sen puhujia arvioitiin olevan 250 000 henkeä.
Dongxiang luetaan perifeerisiin tai eteläisiin mongolikieliin. Siinä ei ole merkittäviä murre-eroja. Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Lainasanoja on omaksuttu kiinasta ja turkkilaisista kielistä.
Mogolin kieli
Mogolin kieli (mogoliksi "moγōl") on Afganistanissa asuvien mogolien puhuma mongolikieli. Sen puhujia arvioidaan olevan enää vain noin 200 henkeä.
Mogoli kuuluu kalmukin ja oiraatin ohella mongolikielten läntiseen haaraan. Sen puhujat ovat Afganistaniin 1200-luvulla asettuneiden mongolien jälkeläisiä. Itsenäisen kehityksensä ja voimakkaan iranilaisvaikutuksen seurauksena mogoli poikkeaa huomattavasti muista sukukielistään.
Nykyään mogolia puhutaan lähinnä Heratin seudulla. Sitä pidetään kuolevana kielenä. Jäljellä olevat puhujat käyttävät etupäässä iranilaisia murteita. Aikaisemmin mogoliksi on kirjoitettu myös runoutta arabialaista kirjaimistoa käyttäen.
Monguorin kieli
Monguorin kieli (myös "tu") on Kiinassa Qinghain ja Gansun maakunnissa asuvien monguorien puhuma mongolikieli. Vuonna 1999 sen puhujia arvioitiin olevan 152 000 henkeä.
Monguori luetaan perifeerisiin tai eteläisiin mongolikieliin. Se jakautuu Huzhun ja Minhen päämurteisiin. Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Lainasanoja on omaksuttu kiinasta ja tiibetistä.
Arthur A. Allen
Arthur Augustus Allen (28. joulukuuta 1885 Buffalo, New York - 17. tammikuuta 1964 Ithaca, New York) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Allen opiskeli Cornellin yliopistossa 1904–1908, ja väitteli filosofian tohtoriksi kolme vuotta myöhemmin. Hänen 1914 painetun väitöksensä nimi oli "The Red-winged Blackbird: A Study in the Ecology of a Cattail Marsh", ja sitä pidettiin yleisesti tasoltaan erinomaisena.
Vuonna 1911 Allen valittiin johtamaan tutkimusretkeä Kolumbiaan. Siellä hän sairastui malariaan ja joutui palaamaan kotiin huhtikuussa 1912. Seuraavana syksynä hän pääsi opettajaksi Cornelliin, eikä enää koskaan tehnyt työtä muussa organisaatiossa. 1916 hänet nimitettiin lintutieteen apulaisprofessoriksi ja 1926 hänelle myönnettiin täysi professuuri.
Vuonna 1913 Allen avioitui lintutieteilijä Elsa Guerdrumin kanssa, ja heille syntyi viisi lasta. Myöhemmin he tekivät paljon yhteistyötä tutkimuksen alalla ja vetivät yhteisiä opiskelijoiden kesäkursseja.
Allen koulutti ja ohjasi lukuisia tulevaisuuden lintutieteilijöitä, kuten John Emlen, Herbert Friedmann, Ludlow Griscom, Francis Harper, Elizabeth Kingsbury, Claude W. Leister, Harrison F. Lewis, Olin Sewall Pettingill, Jr., Austin L. Rand ja George Sutton.
Allen perehtyi etenkin röyhelöpyyn ("Bonasa umbellus") elämään ja kirjoitti useita artikkeleita. Hän julkaisi useita artikkeleita myös muista linnuista ja toimitti "BirdLore" -nimistä lintulehteä, johon hän laati kymmeniä pakinoita, joista 47 julkaistiin kahtena niteenä: "American Bird Biographies" (1934) ja "The Golden Plover and Other Birds" (1939). Hän laati 20 artikkelia linnuista National Geographiciin. Hän kiinnostui valokuvaamisesta ja myöhemmin kaitafilmaamisesta ja lintujen äänittämisestä. 1951 National Geographic julkaisi kokoelman kirjoituksia kirjana "Stalking Birds with Color Camera". 1948 Allen teki tutkimuretken Alaskaan, jossa retkikunta löysi ensimmäisen alaskankuovin pesän.
Allen jäi eläkkeelle 1953. Hän oli kouluttanut yli 10 000 opiskelijaa ja yli sata heistä oli suorittanut loppututkinnon.
Goottisota
Goottisota voi tarkoittaa seuraavia Rooman valtakunnan ja goottien välisiä sotia.
Itäjuguurin kieli
Itäjuguurin tai širajuguurin kieli on Kiinassa Gansun maakunnassa asuvien juguurien puhuma mongolikieli. Vuonna 1999 sen puhujia arvioitiin olevan noin 3 000 henkeä.
Juguurit jakautuvat neljään kieliryhmään. Širajuguurit puhuvat itäjuguuria, sarygjuguurit turkkilaista länsijuguurin kieltä ja loput kiinaa ja tiibettiä. Širajuguurien on arveltu olevan mongolikielen omaksuneita turkkilaisia.
Itäjuguuri toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sen puhujat käyttävät sivistyskielenään kiinaa. Lainasanoja on omaksuttu turkkilaisista kielistä, kiinasta ja tiibetistä.
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 2002 (kreikkalais-roomalainen paini ja naisten paini)
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 2002 kreikkalais-roomalaisessa ja naisten painissa käytiin Seinäjoella 11.–14. huhtikuuta 2002. Kilpailuihin osallistui painijoita kaikkiaan 33 eri maasta. Yleisöä kilpailuissa kävi yhteensä noin 28 000.
SMD
SMD:llä voidaan tarkoittaa seuraavia asioita
John Emlen
John Thompson Emlen, Jr. (1908 Germantown, Pennsylvania – 9. marraskuuta 1997) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
John Emlenin vanhemmat olivat John Thompson Emlen ja Mary Carpenter Jones. Hän opiskeli Haverford Collegessa ja Cornellin yliopistossa, jossa hän väitteli filosofian tohtoriksi Arthur A. Allenin ohjauksessa 1934. Lyhytaikaisten työsuhteiden jälkeen hän sai opettajan viran maatalousoppilaitoksen (College of Agriculture) eläintieteellisestä osastosta Davisissa, Kaliforniassa. Hän työskenteli siellä kahdeksan vuotta ja tutki etenkin kaliforniantupsuviiriäisen biologiaa. Tärkeä tapaus oli David Lackin vierailu opistossa, sillä keskustelujen perusteella he muun muassa julkaisivat yhdessä tutkielman kalifornianturpiaaliin elämästä.
Toisen maailmansodan alkaessa Emlen, joka oli syntyperäinen kveekari, ilmoittautui aseistakieltäytyjäksi, mikä suututti suvun, ystävät ja tiedeyhteisön. Hänet nimitettiin Johns Hopkinsin yliopiston hygienia- ja kansanterveysopiston (School of Hygiene and Public Health) ”rottapoliisiksi” (Rat Control Officer) Baltimoreen, jonka satamassa oli suuria ongelmia rottien kanssa.
Vuonna 1946 Emlen sai viran Wisconsinin yliopiston eläintieteen laitoksesta Madisonissa. Hän opetti lintu- ja nisäkästiedettä, populaatioekologiaa ja käyttäytymistieteitä, sekä johti lukuisia kenttäkursseja Etelä-Wisconsinissa. 1953–1954 Emlen pääsi stipendien turvin tutkimusmatkoille Afrikkaan ja Eurooppaan. Hän solmi lämpimät suhteet johtaviin eurooppalaisiin etologeihin, kuten Niko Tinbergeniin, Konrad Lorenziin ja Gustav Krameriin. Emlen toimi Wisconsinin yliopiston eläintieteen professorina 1946–1974.
Vuosina 1959-1960 Emlen tutki Afrikassa vuorigorilloja yhdessä opiskelija George Schallerin kanssa. 1960-luvun alkupuolella Emlen tutki lokinpoikasten käyttäytymistä Fundynlahden ja Newfoundlandin saarilla, ja yhdessä Richard Pennyn kanssa pingviinien suunnistautumista Antarktiksella. Hän matkusti Intian ja Malakan niemimaan läpi tutkien paikallista luontoa ja ihmisyhteisöjä.
Emlen liittyi American Ornithologists’ Unionin 1925 ja toimi seuran puheenjohtajana 1975–1976. Hän toimi myös useissa muissa lintutieteellisissä järjestöissä.
John Emlen ja Virginia ”Jinny” Merritt vihittiin 25. toukokuuta 1934 ja he elivät yhdessä 63 vuotta. He kasvattivat kolme poikaa.
Rannikkotaipaani
Rannikkotaipaani ("Oxyuranus scutellatus scutellatus") on taipaaneihin kuuluva pitkä ja solakka käärmealalaji.
Rannikkotaipaania on tavattu Australian pohjoiselta ja itäiseltä rannikolta. Levinneisyysalueeseen kuuluvat Queenslandin itäinen rannikko ja Uuden Etelä-Walesin rannikon pohjoisin osa, Pohjoisterritorion pohjoisosat sekä Kimberleyn seutu Länsi-Australiassa. Levinneisyysalue ei ole yhtenäinen.
Rannikkotaipaanin väritys vaihtelee mustasta kullanruskeaan. Rannikkotaipaani kasvaa keskimäärin 2,5 metrin pituiseksi; pisin tavattu yksilö oli 3,35 metriä pitkä. Rannikkotaipaani voi painaa 2,5–4,5 kg .
Rannikkotaipaani syö pääasiassa lintuja ja pienjyrsijöitä, kuten rottia ja hiiriä, mutta liskoja vain harvoin. Se voi myös syödä pieniä pussieläimiä kuten pussinäätiä ja pussimäyriä.
Rannikkotaipaani on taipaaneista toiseksi myrkyllisin. Rannikkotaipaani on sekä Australian että koko maailman kolmanneksi myrkyllisin käärme. Rannikkotaipaania myrkyllisempiä käärmeitä ovat vain aavikkotaipaani ("Oxyuranus microlepidotus") ja "Pseudonaja textilis" (). Rannikkotaipaanin myrkkyhampaat ovat yläleuan etuosassa, kuten muillakin taipaaneilla ja hampaat kasvavat käärmeen koosta riippuen jopa 13 mm pitkiksi. Rannikkotaipaanin myrkky voi tappaa terveen ihmisen jopa kuudessa tunnissa. Rannikkotaipaanin myrkyn LD50-arvo on 0,099 mg/kg. Käytännössä tämä tarkoittaa, että yhden pureman sisältämä myrkkymäärä voisi tappaa jopa 100 000 hiirtä.
Valtio valtiossa
Valtio valtiossa on sanonta, joka tarkoittaa yhteisön osan tai jäsenen toimimista omapäisesti, ylemmän johdon määräyksistä välittämättä tai niiden vastaisesti. Tällainen joukko tai henkilö menettelee asioiden suhteen tai asennoituu määräyksiin pitäen silmällä vain omia pyrkimyksiään. Toisin sanoen pieni epäitsenäinen yksikkö on muodostunut suhteettoman riippumattomaksi suuremmasta emoyksiköstä. Sanonnalla tarkoitettiin alkuaan Ranskan hugenotteja ja sitä käytti noin vuonna 1610 ranskalainen Théodore Agrippa d'Aubigné kirjoituksessaan "Kuninkaiden ja alamaisten velvollisuudesta" (Du devoir des rois et des sujets). Vuonna 1631 sanontaa käytti ranskalainen Jean de Silhon omassa kirjoituksessaan.
Ann Southam
Ann Southam CM (1937 – 25. marraskuuta 2010) oli kanadalainen säveltäjä. Hänen teoksiaan on usein luonnehdittu minimalistisiksi. Hänellä oli myös dodekafoninen kautensa. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen vuonna 2010.
Winnipegissä syntynyt Southam opiskeli Toronton yliopistossa sekä Toronton kuninkaallisessa konservatoriossa, jossa hänen opettajinaan olivat Samuel Dolin ja elektronisen musiikin asiantuntija Gustav Ciamaga. Hän itse ryhtyi opettamaan konservatoriossa vuonna 1966. Hän oli aikoinaan New Dance Group of Canadan (sittemmin Toronto Dance Theatre) nimikkosäveltäjä ja teki sille elektronista musiikkia. Hän kirjoitti runsaasti elektroakustisille soittimille, mutta oli viime vuosinaan kiinnostunut puhtaasti akustisista soittimista ja kokoonpanoista. Southam oli feministi ja kuului paitsi Canadian Music Centreen ja Canadian League of Composersiin, oli myös Association of Canadian Women Composersin perustajajäsen.
Southamin musiikkia ovat tulkinneet muiden muassa pianistit Eve Egoyan ja Christina Petrowska-Quilico. "The New Yorkerin" Alex Ross sisällytti Egoyanin levytyksen teoksesta "Simple Lines of Enquiry" vuoden 2009 kymmenen parhaan klassisen musiikin levytyksen joukkoon.
Blast from the Past
Blast from the Past on Gamma Rayn vuonna 2000 julkaisema kokoelma-albumi."Kappaleet 1-3 CD 2 ja kaikki CD 1 kappaleet ovat uudelleen äänitettyjä. Kappaleet 4-10 CD 2 ovat uudelleen masteroituja. "
Aikuiskasvatuksen vuosikirja
Aikuiskasvatuksen vuosikirjan nimellä tunnettu kirjasarja alkoi jatkosodan keskellä vuonna 1942 "Vapaan kansansivistystyön vuosikirjan" nimellä. Nimi muutettiin vuonna 1972 "Vapaan sivistystyön vuosikirjaksi" ja vuonna 1995 "Aikuiskasvatuksen vuosikirjaksi". Vuosikirjaa julkaisevat yhdessä Kansanvalistusseura ja Aikuiskasvatuksen tutkimusseura (joka oli vuoteen 1974 saakka Kansansivistysopillinen yhdistys). Seurat julkaisevat yhdessä myös Aikuiskasvatus- ja Lifelong Learning in Europe -lehtiä.Tietoa siitä, milloin vuosikirjan säännöllinen ilmestyminen katkesi ja milloin se käynnistyi uudelleen, ei ole säilynyt. Tiedot kuudennesta ja seitsemännestä vuosikirjasta puuttuvat vuosikirjasarjaa säilyttävän Kansanvalistusseuran arkistosta.Julkaisijat: Kansanvalistusseura ja Aikuiskasvatuksen tutkimusseuraJulkaisijat: Kansanvalistusseura ja Aikuiskasvatuksen Tutkimusseura.
Never Walk Alone... A Call to Arms
Never Walk Alone... A Call to Arms on yhdysvaltalaisen heavy metal -yhtye Megadethin kolmas singlelohkaisu vuoden 2007 albumilta "United Abominations". Kappaleen ovat säveltäneen Dave Mustaine ja Glen Drover, ja siitä on julkaistu myös musiikkivideo.
Aikuiskasvatuksen tutkimusseura
Aikuiskasvatuksen tutkimusseura (ATS) perustettiin 7. joulukuuta 1940 Helsingissä nimellä "Kansansivistysopillinen Yhdistys".
Yhdistyksen sääntöjen mukaan ATS:n tarkoituksena on aikuiskasvatustyön tukeminen ja edistäminen. Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys pyrkii aikaansaamaan aikuiskasvatuksen tutkimus- ja selvitystyötä, harjoittamaan julkaisu-, esitelmä-, luento- yms. informaatiotoimintaa sekä panee toimeen ja tukee alan koulutusta ja muuta edellisiin verrattavaa toimintaa.
Seuran esihenkilönä toimii dosentti Karin Filander.
Alkuaan yhdistyksen tarkoituksena oli edistää kansansivistysopillista tutkimusta ja teoreettista keskustelua järjestämällä esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia ja harjoittamalla julkaisutoimintaa. Yhdistys perustui henkilöjäsenille, jotka johtokunta valitsi. Akateeminen osuus jäsenistössä oli varsin vahva: neljännes ensimmäisen toimintavuoden jäsenistä oli tohtoreita tai professoreita. Alfred Kordelinin säätiö ja vapaan sivistystyön järjestöt tukivat rahallisesti alusta alkaen yhdistyksen toimintaa.
Seuran hallinto ja toiminnan painopiste olivat aluksi Helsingissä, mutta kun Yhteiskunnallinen korkeakoulu muutti vuonna 1960 Tampereelle, siirrettiin myös yhdistyksen hallinto pari vuotta myöhemmin Tampereelle. Kansansivistysopillinen Yhdistys muutti nimensä Aikuiskasvatuksen Tutkimusseuraksi vuonna 1971.
ATS:n toiminta ryhmittyy seuraaviin toimintamuotoihin.
Seura:
ATS julkaisee yhteistyössä Kansanvalistusseuran kanssa Aikuiskasvatus-lehteä, Aikuiskasvatuksen vuosikirjaa ja Lifelong Learning in Europe -lehteä.
Seura järjestää alan tutkijoille aikuiskasvatustieteen tutkimuspäivät. Ensimmäinen aikuiskasvatuksen tutkijatapaaminen järjestettiin Oriveden Opistossa elokuussa 1989. Helsingin, Jyväskylän, Kuopion, Tampereen ja Turun yliopistojen ja Teknillisen korkeakoulun ja Suomen Akatemian tutkijat esittelivät tutkimuksiaan kaksipäiväisessä seminaarissa. Nyt tutkijatapaamisesta on jo muodostunut traditio. Seura järjestää tutkijatapaamisia parin kolmen vuoden välein eri yliopistopaikkakunnilla. Viimeisin, yhdeksäs tutkijatapaaminen järjestettiin Itä-Suomen yliopistossa Joensuussa helmikuussa 2010. Useimmista näistä tapaamisista on toimitettu myös julkaisu.
Nitro Games
Nitro Games Oyj on kotkalainen videopelien kehittäjä, jonka perustivat Jussi Tähtinen ja Antti Villanen vuonna 2007. Yhtiön alkuperäinen painotus oli PC-peleissä, mutta vuodesta 2014 se on keskittynyt "free-to-play" -strategioihin mobiililaitteilla. Brändin olennainen osa ovat merirosvot, joita Nitro Gamesin peleissä nähdään usein.
Nitro Games listautui kesäkuussa 2017 Tukholman pörssin First North -kauppapaikalle.
Nitro Games tunnetaan muun muassa Alan Waken PC-versioksi kääntämisestä yhdessä Remedyn kanssa.
Vuonna 2014 Nitro Games julkaisi mobiilistrategiapelin "Raids of Glory". Pelin ns. "soft launch" tapahtui Kanadassa 15. heinäkuuta 2014 ja maailmanlaajuisesti Raids of Glory julkaistiin vuoden 2015 alussa. Raids of Glory on voittanut parhaan sosiaalisen pelin palkinnon Game Connection Europe -tapahtumassa tammikuussa 2015.
Nitro Gamesin kehittämiä pelejä ovat:
Décines-Charpieu
Décines-Charpieu on kunta Rhônen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskan itäosassa. Kunta sijaitsee noin 10 kilometriä Lyonin keskustasta. Kunnassa oli 24 952 asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa.
Kokemuksellinen lukeminen
Kokemuksellinen lukeminen on lukemista, johon liittyy lukutapahtuman lisäksi luettavaan aineistoon liittyvää muuta toimintaa, joka laajentaa lukijan lukemisen kokemusta. Tällaisia ovat esimerkiksi kirjailijoihin ja heidän uraansa tutustuminen kirjankustantamojen, kirjakauppojen tai kirjastojen järjestämissä tapahtumissa tai muiden tietolähteiden avulla, kirja-arvioihin ja kirjallisuuskritiikkiin tutustuminen, kirjablogin pitäminen tai seuraaminen, verkkokeskusteluihin osallistuminen, lukupiiriin osallistuminen ja muu verkottuminen lukemisharrastuksen pohjalta.
Annonakasvit
Annonakasvit eli annoonakasvit ("Annonaceae") on yli 2 000 lajia käsittävä trooppinen kukkakasviheimo, jonka lajit ovat pääasiassa puita ja pensaita. Eräistä lajeista saadaan syötäviä hedelmiä. Lajeja tavataan kaikkialla tropiikissa, mutta erityisen luonteenomaisia ne ovat vanhan maailman trooppisten alankoseutujen ainavihannissa metsissä. Annonakasvit ovat niissä varsin yleisiä.
Annonakasvit ovat puuvartisia, joskus köynnöstäviä, ja niiden varsissa on hartsikäytäviä. Lehdet ovat yleensä ainavihantia; lisäksi ne ovat ehyitä, korvakkeettomia, kahdessa rivissä sijaitsevia ja sinertävän- tai metallinkiiltoisia. Kukat ovat tuoksuvia, usein nuokkuvia, ja niissä on erikoista se, että ne avautuvat usein nupustaan jo ennen kuin niiden kaikki osat ovat kehittyneet täydelleen. Kukat houkuttelevat kovakuoriaisia, jotka suorittavat pölytyksen; useilla lajeilla kukasta muodostuu niille loukku terälehtien karisemiseen asti. Kukan osia on epämääräinen luku. Kehälehtikiehkuroita on tavallisesti kolme. Heteet sijaitsevat kierteisesti. Emilehdet ovat yleensä täysin erillään, ja hedelmä koostuu useiden marjojen yhteen kasvusta. Siemenessä on kirjava siemenvalkuainen. Vain lajilla "Anaxagorea javanica" on avautuva hedelmä ja avautuminen tapahtuu räjähdysmäisesti.
Annonakasvit kuuluvat magnoliamaisten kasvien lahkoon Magnoliales yhdessä viiden muun heimon kanssa. Niistä läheisin annonakasveille on heimo "Eupomatiaceae".
Annonakasveihin kuuluu 2220 lajia, jotka ryhmitellään 129 suvuksi. Niiden ryhmitteleminen alaheimoiksi on aina tuottanut vaikeuksia, mutta DNA-molekyylitutkimusten mukaan on erotettavissa kolme ryhmää eli kehityslinjaa:
Wolfgang Makatsch
Wolfgang Makatsch (16. helmikuuta 1906 Zittau – 23. helmikuuta 1983 Bautzen) oli saksalainen lintutieteilijä.
Makatsch työskenteli sekä Helgolandin lintuasemalla että Rossittenin lintuasemalla. Valmistuttuaan biologiksi hän vuonna 1967 esitti kirjoituksessaan "Kein Ei gleicht dem anderen" ("Yksikään muna ei ole toisen kaltainen") teorian, että valkoinen munan väri on evolutiivisesti munan alkuperäisin väri, koska matelijoiden munat ovat valkoisia. Suojaväritys petoja ja pesärosvoja vastaan on ainoa syy munan väreille.
Makatsch matkusteli laajalti ja keräsi matkoillaan yli 30 000 munan kokoelman. Kokoelma on eräs laajimmista Saksassa, ja se on sijoitettu Dresdenin Staatliches Museum für Tierkundeen.
Makatsch oli tuottelias kirjoittaja. Hänen tuotantonsa käsitteli lähinnä lintujen määrittämistä ja munia.
Ju-On: The Grudge
Ju-On: The Grudge on Takashi Shimizun ohjaama kauhuelokuva, joka ilmestyi vuonna 2003. Siitä on myös tehty yhdysvaltalainen uudelleenfilmatisointi "Kauna", jonka ohjaamisesta vastasi myös Shimizu. "Kauna" on saanut jatko-osat "Kauna 2" ja "Grudge 3".
Elokuva on jaettu kuuteen osaan, jotka liittyvät toisiinsa tavalla tai toisella.
Rika on 23 vuotias vapaaehtoistyöntekijä. Rika määrätään yllättäen hoitamaan Tokunaga Sachieta, joka on vanha katatoninen nainen. Rika päätyy hylätyltä vaikuttavaan sotkuiseen taloon, josta hän löytää Sachien sotkuisissa vaatteissa. Rika pesee Sachien. Siivotessaan taloa hän löytää perhepotretin, josta vaimon kasvot on leikattu pois. Rika kuulee ääniä ja lähtee tutkimaan asiaa. Hän löytää pienen pojan ja mustan kissan yläkerran makuuhuoneen kaapista, joka oli teipattu kiinni. Rika tunnistaa pojan samaksi kuin poika perhepotretissa. Hän menee alas ja soittaa puhelimella vapaaehtoistyökeskukseen ilmoittaakseen asiasta, kun hän katsoo ylöspäin hän näkee pojan katsovan häntä yläkerrassa lattiantasalla olevasta "ikkunasta". Rika kysyy pojan nimeä ja poika sanoo nimekseen: Toshio. Rika kuulee ääniä Sachien huoneesta ja menee auttamaan häntä. Rika panee Sachien makaamaan, mutta Sachie avaa silmänsä kuin näkisi jotain katossa. Tumma hahmo, joka pitää korisevaa ääntä, laskeutuu alas ja katsoo Rikaa. Rika pon kauhuissaan ja pyörtyy, Toshion nähdään seisovan tämän vieressä.
Kazumi, Sachien miniä, muistuttaa miestään Katsuyaa siitä, että hänen siskonsa Hitomi on tulossa päivälliselle. Hän nukahtaa ja herättyään hän näkee ovessa käden jäljet ja mustan kissan portaikossa. Kun hän lähestyy kissaa kaksi kalpeaa kättä nostavat sen ja Kazumi säikähtää. Hän menee yläkerran makuuhuoneeseen. Hän kiljuu ja kissa naukuu. Katsuya saapuu kotiin, joka on sotkuinen. Hän löytää vaimonsa makaamasta sängystä kykenemättömänä puhumaan. Katsuya soittaa ambulanssia, kun hän näkee Toshion.
Graeme Bell
Graeme Emerson Bell OA MBE (7. syyskuuta 1914 Melbourne, Australia – 13. kesäkuuta 2012 Sydney, Australia) oli muun muassa dixielandmusiikin parissa työskennellyt jazzpianisti ja -säveltäjä sekä yhtyeenjohtaja. Hän perusti Australian Jazz Bandin, ja hänen kanssaan soittivat muiden muassa hänen veljensä kornetisti Roger Bell, klarinetisti Lazy Ade Monsborough sekä klarinetisti, trumpetisti ja pasunisti Lazy Ade Monsborough. 1960-luvun alussa hänen kanssaan työskenteli trumpetisti Bob Barnard. Bell oli vuonna 1949 mukana Swaggie-levymerkin perustamisessa.
Bell aloitti uransa ammattimaisena muusikkona 1930-luvun lopussa. Hän oli australialaisen jazzin pioneeri, joka vaikutti myös Euroopassa. Hänestä tehtiin Australian ritarikunnan upseeri 11. kesäkuuta 1990, ja hän oli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen (MBE) vuodesta 1978. Hänet kelpuutettiin ARIA Hall of Fameen vuonna 1997. Australialaisen jazzin Bell-palkinnot on nimetty Graeme Bellin mukaan.
John Abbot
John Abbot (31. toukokuuta 1751 Lontoo - kuoli joulukuussa 1840 tai tammikuussa 1841 Bulloch, Georgia) oli englantilais-amerikkalainen hyönteistutkija ja lintutieteilijä.
John Abbot oli James Abbotin ja Ann Clousingerin vanhin poika. Isä kannusti poikaa taiteisiin ja tutkimaan hyönteisiä. Abbot opiskeli maalaamista ja kaiverrusta kaivertaja Jacob Bonneaun (1741–1786) opissa. Hänen kykynsä teki vaikutuksen Dru Druryyn ja eräisiin Royal Societyn luonnontieteilijöihin, jotka rohkaisivat häntä muuttamaan Virginiaan keräämään näytteitä. Abbot saapui Virginiaan 1773 tai 1775 ja asettui sittemmin Georgiaan.
Abbot maalasi tuhansia hyönteistauluja sekä useita lintuasetelmia. Valtaosa niistä on sijoitettu Lontoon Natural History Museumiin, British Museumiin ja Harvardin yliopistoon. Joitakin maalauksia on sijoitettu myös Johns Hopkinsin yliopistoon, Etelä-Carolinan yliopistoon, Emory-yliopistoon ja Uuden-Seelannin Alexander Turnbull Libraryyn. Abbotin keräämät lintu- ja hyönteisnäytteet toimitettiin Britanniaan ja Eurooppaan, mutta osa tuhoutui merikuljetuksen aikana. Abbot jatkoi keräilyä ja maalaamista ainakin vuoteen 1835 saakka.
Ainoa julkaisu, jossa kuvittajana mainitaan Abbot, oli James Edward Smithin "The Natural History of the Rarer Lepidopterous Insects of Georgia" (1797). Kirjassa oli 104 kuvataulua, jotka on sijoitettu Johns Hopkinsiin.
Vuosina 1829–1837 julkaisivat ranskalainen hyönteistieteilijä Jean Baptiste Alphonse Dechauffour de Boisduval (1799–1879) ja varakas amerikkalainen luonnontieteilijä John Eatton Le Conte (1784–1860) jatko-osina teossarjan "Histoire Générale et Iconographie des Lépidoptères et des Chenilles de l’Amérique Septentrionale". Siinä oli 78 käsinväritettyä kaiverrustatekniikalla tehtyä kuvataulua, jotka pääosin olivat Abbotin piirroksista tehtyjä. Valtaosa alkuperäisistä piirroksista on sijoitettu Etelä-Carolinan yliopistoon.
Aminoglutetimidi
Aminoglutetimidi (CHNO) on glutaari-imidijohdannaisiin kuuluva lääkeaine, jota käytetään rintasyövän ja eturauhassyövän hoitoon. Sitä voidaan käyttää myös Cushingin oireyhtymän lääkehoitona.
Aminoglutetimidi on optiivisesti aktiivinen. Lääkeaineena tehoaa ainoastaan R-konformaatiossa oleva (±)-R-aminoglutetimidi ja (±)-S-aminoglutetimidi on lääkeaineena tehoton, mutta aiheuttaa R-muodon kaltaisia sivuvaikutuksia. Tämän vuoksi aminoglutetimidin synteesiin on kehitetty tekniikoita, jotka tuottaisivat ainoastaan R-aminoglutetimidia. Lähtöaineina voidaan käyttää esimerkiksi formaldehydiä ja dietyylifenyylioksaloasetaattia, jolloin syntynyt tuote pelkistetään leivinhiivalla ja syntyneestä välituotteesta saadaan muutaman askeleen jälkeen aminoglutetimidia. Toinen vaihtoehto on käyttää lähtöaineina nitrobentseeniä, etyyli-2-klooributyraattia ja 3-bromipropionitriiliä.
Aminoglutetimidi kehitettiin alun perin antikolvusantiksi epilepsian hoitoon, johon tarkoitukseen se tuotiin vuonna 1957. Sittemmin vuodesta 1967 alkaen sillä alettiin hoitaa rintasyöpää. Yhdiste on niin kutsuttu ensimmäisen sukupolven aromataasientsyymin estäjä, joka estää aromataasientsyymin toimintaa ja sitä kautta vähentää estrogeenihormonien tuotantoa. Syöpien hoidossa aminoglutetimidi on nykyään korvattu pääosin muilla lääkkeillä.
Yhdiste estää myös kolesterolista pregnenolonia muokkaavaa entsyymiä CYP11A1 ja CYP11B1-entsyymiä ja estää siten kortisolin, estrogeenien ja aldosteronin tuotantoa. Tämän vuoksi sitä on käytetty Cushingin syndrooman hoidossa, mutta nykyään käytetään pääasiassa muita lääkeaineita.
Tyypillisimpiä aminoglutetimidin käyttöön liittyviä haittoja ovat ihottuma, huonokuntoisuus ja pahoinvointi. Harvinaisempia ja vakavampia ovat maksan toiminnan vaurioitumiset.
Piranha II – Lentävät tappajat
Piranha II – Lentävät tappajat (alkup. "Piranha II: The Spawning") on James Cameronin ohjaama kauhuelokuva vuodelta 1981. Elokuva on Cameronin ensimmäinen pitkä elokuva. "Piranha II: Lentävät tappajat" on jatko-osa vuonna 1978 julkaistulle elokuvalle "Piraija". Ensimmäisestä elokuvasta tehtiin kaksi uudelleenfilmatisointia: "Piranha"-televisioelokuva vuonna 1995 sekä "Piranha 3D" vuonna 2010.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo, ettei Cameronin esikoisohjaus, halpa "Tappajahai"-kopio, mitenkään ilmennä tämän lahjoja alalle. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kuplakammio
Kuplakammio on hiukkasilmaisin, jolla havaitaan sen läpi kulkeneita sähköisesti varattuja hiukkasia. Kuplakammion periaatteen keksi yhdysvaltalainen fyysikko Doland Glaser vuonna 1952. Hän sai siitä fysiikan Nobelin palkinnon 1960. Entisaikoina kuplakammio oli suosittu väline korkeaenergiafysiikan tutkimuksissa, nykyään ne on korvattu muilla ilmaisimilla.
Kuplakammio on painesäiliö, jonka sisällä on nestettä. Sen täytteenä voi käyttää esimerkiksi vetyä, neonia tai propaania. Neste pyritään pitämään lähellä kiehumispistettään. Kammio on kuitenkin rakennettu siten, että painetta voidaan muuttaa hyvin nopeasti.
Ennen hiukkasen odotettua saapumista kammioon sen painetta lasketaan äkillisesti, jolloin nesteen kiehumispiste laskee alemmaksi kuin nesteen lämpötila on. Tämä aiheuttaa kammion sisäisen nesteen ylikuumenemisen. Tutkittavan varatun hiukkasen mennessä ylikuumentuneen nesteen läpi syntyy hiukkasen reitin varrelle ioni-elektroni -pareja. Energia siirtyy nesteeseen ja syntyy pieniä kuplia, jotka jatkavat laajenemistaan nopeasti, kun painetta kammiossa edelleen lasketaan. Hiukkasen kulkema reitti nähdään näiden kuplien muodostamista helminauhamaisista jonoista.
Tällainen ilmaisin vaatii visuaalista analysointia. Hiukkasen tunnistaminen ja siihen liittyvät mittaukset tehdään analysoimalla kuplakammiosta useasta suunnasta otettuja valokuvia.
Lehtijousi
Lehtijousi on yleinen ajoneuvoissa käytetty jousitustyyppi. Se koostuu yhdestä tai useammasta joustavasta teräslevystä, jotka on kiinnitetty toisiinsa siten, että ne toimivat yhtenä kokonaisuutena. Teräslevyt on taivutettu kaarelle ja kiinnitetty päistään ajoneuvon rakenteeseen ja keskeltä akseliin. Toinen pää on joskus kiinnitetty ajoneuvon runkoon riipukkeen kautta, joka sallii paremmin jousen pään liikkumisen jouston mukaan, millä saavutetaan pehmeämpi jousitus.
Yksilehtisen jousen keskiosa on yleensä päitä paksumpi. Monilehtisissä jousissa on pitkä lehti, jonka alle on pinottu lyhyempiä lehtiä siten, että alemmat lehdet ovat ylempiä lyhyempiä. Monilehtisten jousien kantokyky on yleisesti parempi kuin yksilehtisten. Monilehtinen jousipakka kiinnitetään akseliin U-kirjaimen mallisilla sinkilöillä, jotka myös estävät jousilehtien liukumisen pois paikoiltaan.
Jousen materiaalina on yleensä teräs, mutta jotkut valmistajat käyttävät komposiittimateriaaleja, jotka tekevät jousituksesta pehmeämmän.
Lehtijousitus on eräs vanhimmista jousitustyypeistä, sillä se on tunnettu ainakin keskiajalta lähtien. Lehtijousitus oli vielä takavuosikymmeninä yleinen henkilöautoissa, mutta se on korvautunut sittemmin kierrejousituksella. Nykyisin lehtijousitusta käytetään etupäässä kuorma- ja pakettiautoissa, perävaunuissa ja rautatiekalustossa.
Rami Renko
Rami Renko on tamperelainen iskelmä/poplaulaja ja säveltäjä. Hän tuli tutuksi vuoden 1997 debyyttialbuminsa "Linda-Lindaa..." myötä, joka julkaistiin CD-levynä ja C-kasettina. Tunnettuja kappaleita Rami Rengolta ovat mm. ”Sellonsoittaja”, ”Huurteinen hurmuri” ja ”Kun sä kulta päälle tulet”. Hän lopetti aktiiviuransa ensimmäisen albuminsa jälkeen ja on sen jälkeen säveltänyt kappaleita eri kotimaisille artisteille. Vuonna 2009 hän kuitenkin teki pienen paluukiertueen.
Vuonna 2017 ilmestyi EP-levy "Tästä se kurjuus taas alkaa" joka löytyy ainakin Youtubesta.
Swindon Town FC
Swindon Town FC on englantilainen jalkapallojoukkue. Kaudella 2018–2019 se pelaa kakkosliigassa, jonne se putosi pelattuaan kaudet 2012–2017 ykkösliigassa. Kaudella 1993–1994 seura pelasi korkeimmalla sarjatasolla Valioliigassa mutta sijoittui viimeiseksi. Seuraa valmentaa entinen alasarjajalkapalloilija Mark Cooper ja sen kotikaupunki on Swindon Wiltshiressä, Lounais-Englannissa.
Puolalainen vastarinta toisessa maailmansodassa
Puolalainen vastarinta toisessa maailmansodassa tarkoittaa puolalaisten vastarintaa Saksan miehittäessä Puolaa toisen maailmansodan aikana. Vastarintatoiminta käynnistyi Saksan miehitettyä Puolan.
Ensimmäiset vastarintaosastot olivat yleensä yksiköstään eroon joutuneita sotilaita jotka kuulivat maansa antautuneen, mutta jatkoivat partisaanitoimintaa. Puolan vastarintaliikkeen ja partisaanitoiminnan merkittävin saavutus on Varsovan kansannousu 1944. Vastarintaa oli myös maan ulkopuolella: Puolan pakolaishallitus toimi Lontoossa ja puolalaisia vapaaehtoisia taisteli liittoutuneiden riveissä. Puolan vastarintaliike oli luonteeltaan kansallinen, eikä se ollut kommunistien hallinnassa.