hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pireuksen satama
Pireuksen satama () on Pireuksessa, Ateenan metropolialueella Kreikassa toimiva satama. Se on Kreikan ja koko itäisen Välimeren alueen suurin satama. Sataman toimintaa pyörittää "Pireuksen satamahallinto".
Pireuksen satama on Välimeren vilkkain satama. Kiinalla oli vuonna 2016 suunnitelmana kasvattaa tavaravolyymiä 35 prosentilla. Satama pystyy vastaanottamaan 20 000 TEU:n ylittäviä aluksia. Keväällä 2018 satamaan saapui kiinalainen COSCO Shipping Taurus -alus, joka on 400 metriä pitkä.
Antiikin Pireuksesta tuli antiikin Ateenan satama 400-luvun eaa. alkupuolella. Satama säilyi merkittävänä antiikin ajan lopulle saakka, mutta keskiajalla ja osmanivallan aikana sen merkitys oli hyvin pieni. Pireus alkoi kasvaa satamakaupunkina jälleen 1830-luvulta lähtien, kun Ateenasta tehtiin Kreikan pääkaupunki. Satamasta tuli Kreikan merkittävin 1800-luvulla, kun se ohitti merkityksessä Sýroksen Ermoúpolin. Sataman käyttö lisääntyi erityisesti sen jälkeen, kun Korintin kanava valmistui vuonna 1893.
Myös uuden Pireuksen sataman keskukseksi tuli antiikin ajan satamalahti Kantharos. Satamaa on laajennettu ja nykyaikaistettu jatkuvasti 1800- ja 1900-lukujen aikana. Konttisatama valmistui 1970-luvulla. Pireuksen satamahallinto (Οργανισμός Λιμένος Πειραιώς, "Organismós Liménos Peiraiós", "OLP"; , "PPA") perustettiin vuonna 1930. Yritys listattiin Ateenan pörssiin vuonna 2003. Alussa myyntiin tuli 25,5 % osakkeista, kun suurimpana omistajana säilyi Kreikan valtio.
Kiinan valtion omistama COSCO on ollut osakkaana sataman konttiterminaalissa vuodesta 2009. Vuonna 2016 COSCO osti 51 prosenttia Pireuksen satamahallinnon osakkeista. Kauppa oli osa Kreikan valtion omistusten yksityistämisohjelmaa Kreikan velkakriisin seurauksena. Kreikan valtio omistaa osan satamayhtiöstä TAIPED-rahaston (myös Hellenic Republic Asset Development Fund, HRADF) kautta.
Satamaan kuuluu:Vuonna 2014 Pireuksen satama oli maailman 39. suurin, Euroopan kahdeksanneksi suurin, Välimeren kolmanneksi suurin (Espanjan Algeciraksen ja Valencian jälkeen) ja itäisen Välimeren suurin satama. Vuonna 2013 satamaa käyttäneiden alusten lukumäärät olivat:
Seppo Alahonko
Seppo Juhani Alahonko (s. 27. maaliskuuta 1947 Honkajoki) on suomalainen everstiluutnantti ja filosofian maisteri, joka toimi muun muassa opettajana Maanpuolustuskorkeakoulussa ja Taistelukoulussa sekä YK-tehtävissä.
Alahonko syntyi Jussi Alahongon ja Anna Saaren perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on Ritva Vesasto.
Alahonko tuli ylioppilaaksi Honkajoen yhteiskoulusta 1967 ja suoritti Kadettikoulun 1971 ja Sotakorkeakoulun 1981. Hän toimi opetusupseerina Porin prikaatissa 1968 ja 1971–1972 ja Reserviupseerikoulussa 1972–1973. Uudenmaan jääkäripataljoonassa hän oli komppanian varapäällikkö 1973–1975 ja komppanianpäällikkö 1976–1979. YKSV2-joukko-osastossa Alahonko toimi komppanian varapäällikkönä 1975, UNTSO:n tarkkailija hän oli 1986–1987. Hän oli toimistoupseeri Länsi-Uudenmaan sotilaspiirin esikunnassa 1981–1984 ja toimistopäällikkö Helsingin sotilaspiirin esikunnassa 1984–1986. Pääesikunnassa Alahonko työskenteli toimistoesiupseerina 1987–1989 ja opiskeli sitten Cambridgessa 1989–1991. Hän toimi Taistelukoulun opettajana 1991–1993 ja Maanpuolustuskorkeakoulussa opettajana 1993 ja ainelaitoksen johtajana 1996. Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkö Alahonko oli 1993–1996 ja komentajan sijainen 1996. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta viimeksi mainittuna vuonna. Sotilasuran jälkeen Alahonko toimi konsulttina vuodesta 1997.
Alahonko ylennettiin vänrikiksi 1968, luutnantiksi 1971, yliluutnantiksi 1974, kapteeniksi 1979, majuriksi 1984 ja everstiluutnantiksi 1991.
Ituluikka
Ituluikka ("Eleocharis vivipara") on luikkien sukuun kuuluva kasvilaji. Sitä kutsutaan myös nimellä tupsuneulaheinä, joka on hieman harhaanjohtava nimi, sillä laji ei kuulu heinäkasvien (Poaceae) heimoon, vaan sarakasvien (Cyperaceae) heimoon.
Ituluikan varret ovat poikkileikkaukseltaan leveän soikeita ja ituluikka muistuttaa ulkonäöltään paljolti muita luikkia. Ituluikan voi sekoittaa muun muassa "Eleocharis microcarpa", "Eleocharis brittonii" tai "Eleocharis baldwinii" -lajeihin. Ituluikka muodostaa usein tiheitä kasvustoja lähestulkoon pelkästään kasvullisesti. Ituluikka voi kasvupaikastaan riippuen yhteyttää joko C- tai C-metabolian kautta.
Ituluikka kasvaa erilaisilla kosteilla, hiekka- tai turvepohjaisilla paikoilla, kuten järvien rannoilla, ojissa, kosteikoilla sekä marskimailla. Ituluikkaa tavataan luontaisena Yhdysvaltojen eteläosissa, kuten Floridassa, Virginiassa ja Texasissa. Suomessa ituluikkaa ei tavata luonnonvaraisena.
Ituluikkaa käytetään akvaariokasvina ja siitä on myynnissä eri lajikkeita tähän tarkoitukseen.
El Jemin amfiteatteri
El Jemin amfiteatteri on roomalainen amfiteatteri nykyisessä El Jemin kaupungissa Tunisiassa. Se on yksi suurimpia roomalaisia amfiteattereita, ja se rakennettiin Thysdruksen kaupunkiin. Se jäi kuitenkin keskeneräiseksi, kun Maximinus Thrax kukisti vuonna 238 kaupungissa alkaneen kapinan.
Roomalaiset perustivat 46 eaa. Thysdruksen kaupungin nykyisen Tunisian alueella. Se kukoisti erityisesti 100- ja 200-luvuilla jaa., jolloin siitä tuli oliiviöljytuotannon keskuksia.
Amfiteatterin rakentaminen aloitettiin todennäköisesti Septimius Severuksen aikana (hallitsi 193–211). Sitä ei kuitenkaan saatu ikinä valmiiksi, vaikka siellä ehdittiinkin järjestää näytöksiä.
Thysdruksessa alkoi vuonna 238 kapina, koska kaupunkilaiset pitivät verotusta liian korkeana. Paikalliset julistivat Gordianuksen uudeksi keisariksi Maximinus Thraxin tilalle. Maximinus tukahdutti kapinan muutamassa viikossa, ja Gordianus teki itsemurhan hänen poikansa kuoltua taistelukentällä. Tapahtuma heikensi myös Thysdruksen kaupungin asemaa, eikä itse amfiteatteria pystytty rakentamaan loppuun asti.
Amfiteatteri pystyi koskemattomana aina 1600-luvun lopulle asti, jolloin sen kiviä alettiin ensimmäisen kerran käyttää rakennusmateriaalina. Sitä myös pommitettiin 1690-luvulla, kun Tunisin beyn Mohamed Bey El Mouradin joukot ajoivat sieltä pois sinne linnoittautuneita kapinallisia.
Amfiteatteri valittiin 1979 Unescon maailmanperintöluetteloon.
El Jemin amfiteatterilla ei ole perustuksia, ja se seisoo vapaasti alustallaan. Amfiteatteri on rakennettu kokonaan kivilohkareista. Se on yksi suurimmista roomalaisten raennuttamista amfiteattereista. Soikeanmuotoisen rakennuksen pidempi halkaisija on 148 metriä ja lyhempi 122 metriä pitkä.
Amfiteatterin julkisivussa on kolme päällekkäistä arkadia, joiden pylväät edustavat joko korinttilaista tyyliä tai yhdistelmätyyliä. Amfiteatterin sisätiloissa on säilynyt lähes kaikki istuinrivien tukirakennelmat sekä podiumin muuri ja itse areena.
Amfiteatterin kelleritila on 65 metriä pitkä. Sitä reunustaa kaksi galleriaa, joissa on huoneitta, joissa pidettiin villieläimiä ja joissa oli gladiaattoreiden tiloja.
Pyhän Ursulan kilta (Turku)
Pyhän Ursulan kilta oli yksi kuudesta tunnetusta keskiajalla Turussa toimineesta killasta. Se oli omistettu Pyhälle Ursulalle ja 11 000 neitsyelle. Ainoa maininta killasta on vasta vuodelta 1547, mutta se on luultavasti ollut toiminnassa jo 1400-luvulla. Katoliseen kirkkoon sidoksissa ollut kiltalaitos lakkautettiin Ruotsissa Västeråsin valtiopäivillä vuonna 1544 ja kiltojen omaisuus takavarikoitiin kruunulle.
Killan arvellaan sijainneen Vanhan Suurtorin varrella, nykyisen Katedralskolanin paikalla. Keskiajan lopulla Pyhän Ursulan kiltatalo oli ilmeisesti näyttävä kivitalo. Kiltojen lakkauttamisen jälkeen kuningas Kustaa Vaasa otti Ursulan kiltatalon kruunulle ja myi sen porvari Erik Kränkille 4. syyskuuta 1547.
Killan jäsenluetteloa tai sääntöjä ei ole säilynyt. Juhani Rinne on kuitenkin arvellut, että killan jäsenet olisivat Kolmen kuninkaan killan tavoin olleet lähinnä ylintä papistoa ja rälssiä. Rinteen mielestä killalla saattoi olla myös kasvatuksellinen tarkoitus, koska Pyhä Ursula oli etenkin nuorten neitojen ja naispuolisten opiskelijoiden suojelija.
Kilta ylläpiti Turun tuomiokirkossa Pyhälle Ursulalle ja 11 000 neitsyelle omistettua alttaria, joka perustettiin vuonna 1455. Juhani Rinne on tulkinnut alttarin sijainneen ensin tuomiokirkon tornin eteläpuolisessa kappelissa, mistä alttari siirrettiin 1470-luvulla Pyhän Ristin kuoriin. Kappelin katossa on yhä Pyhää Ursulaa esittävä maalaus.
Jouko Heinonen
Jouko Heinonen (14. marraskuuta 1946 Lahti – 30. maaliskuuta 2010 Lahti) oli suomalainen museonjohtaja ja museoneuvos. Hän toimi muun muassa Lahden kaupunginmuseon johtajana ja taidekeskus Retretin toimitusjohtajana ja taiteellisena johtajana.
Heinonen syntyi Lahdessa 1946. Hän luki 1965 ylioppilaaksi Lahden Lyseosta ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa, josta valmistui 1972 filosofian kandidaatiksi. Tohtoriksi hän väitteli 1999.
Heinonen nimettiin 1973 Lahden kaupunginmuseon johtajaksi. Hän toimi tehtävässä vuoden 2006 loppuun asti. Heinonen vaikutti museonjohtajana 1970- ja 1980-luvuilla voimakkaasti museoalan ja -lainsäädännön kehitykseen. Taidekeskus Retretin toimitusjohtajana ja taiteellisena johtajana hän toimi 1988–1991.
Heinonen siirtyi vuonna 2007 virkavapaalle Lahden kaupunginmuseosta ja toimi Lahden kaupungin sivistystoimialan projektinjohtajana. Hän irtisanoitui tehtävästä tammikuusa 2010 ja oli aikeissa jäädä eläkkeelle elokuun alussa. Heinonen kuitenkin kuoli vaikeaan sairauteen maaliskuussa.
Presidentti Tarja Halonen myönsi 2003 Heinoselle museoneuvoksen arvon. Vuonna 1999 hän oli saanut sekä Lahti- että Päijät-Häme-mitalin.
Lahden kaupunginmuseossa paljastettiin vuonna 2011 Satu Loukkolan tekemä Heinosta esittävä muotokuvaveistos.
Videopelivuosi 1987
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1987 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Vuoden teatteri
Vuoden teatteri -palkinto on tunnustus, jota Suomen Teatterit ry on jakanut vuodesta 1997 ansioituneelle alan toimijalle.
Tank (kolikkopeli)
Tank on Kee Gamesin kehittämä ja julkaisema kolikkopeli, joka julkaistiin 1974. Pelissä kaksi pelaajaa ohjaa tankkia sokkelossa tavoitteena tuhota vastustajan tankki ampumalla.
Pelille tehtiin neljä jatko-osaa: "Tank II" (1974), "Tank III" (1975), "Tank 8" (1976) ja "Ultra Tank" (1978).
Peli oli hetken yksi parhaiten myyneistä videopeleistä yhdysvalloissa.
Pelin sanotaan pelastaneen Atari konkurssilta ja sen suosio mahdollisti jakelijoiden yksinoikeussopimuksien hylkäämisen.
Markku Lahti (museonjohtaja)
Markku Ilmari Lahti (s. 19. joulukuuta 1947Jyväskylä) on suomalainen museonjohtaja, joka johti Alvar Aalto -museota 38 vuoden ajan.
Markku Lahti syntyi rakennusmestari Veikko Ilmari Lahden ja Airi Elsi Tellervo Suurmunnen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1972 on Louna Päivikki Oksala. Ylioppilaaksi Lahti tuli 1966 ja valmistui fiilosofian kandidaatiksi 1970. Lahti opiskeli yliopistossa taidehistoriaa ja kirjallisuutta, mutta haki silti Alvar Aalto -museon johtajaksi. Vuonna 1966 perustettuun museoon haettiin johtajaa valtakunnallisella haulla, mutta määräaikaan mennessä ei tullut yhtään hakemusta. Lahti otettiin paikalle vuoden koajalla.
Lahti on luonut Jyväskylään kansainvälisen Aalto-tietämyksen keskuksen. Siellä on kokoelmia, näyttelyitä, tutkimusta ja symposiumeja. Ensimmäinen Aalto-symposium pidettiin vuonna 1979.
Lahti jäi eläkkeelle vuoden 2011 aikana, hänen seuraajakseen Aalto-museon johtoon valittiin Susanna Pettersson.
Suomen keskiaikaiset killat
Suomessa toimi keskiajalla useita kiltoja eli tietyn pyhimyksen kultin ympärille rakentunutta paikallisyhdistystä. Kirjallisia tietoja on säilynyt Ahvenanmaalla, Porvoossa, Satakunnassa ja Turussa toimineista killoista.
Suomen keskiajalta tunnetaan 17–18 kiltaa. Erityisen paljon kiltoja tunnetaan Satakunnan maaseudulta. Vanhin Suomessa säilynyt tieto koskee Ulvilan Pyhän Kerttulin (Gertrud) kiltaa. Katoliseen kirkkoon sidoksissa ollut kiltalaitos lakkautettiin Ruotsissa Västeråsin valtiopäivillä vuonna 1544 ja kiltojen omaisuus takavarikoitiin kruunulle.
Ahvenanmaalla toimi keskiajalla Pyhälle Knuutille omistettu kilta. Sen tarkkaa sijaintia ei tiedetä, mutta kilta on saattanut olla Finströmin kirkon viereiselle Gilleshagen-nimisellä alueella. Kilta on mahdollisesti perustettu jo 1200-luvulla, ja sen sinetti on ainoa Suomessa säilynyt kiltasinetti.
Turussa toimi keskiajalla ainakin kuusi kiltaa. Nämä olivat Luostarikorttelissa sijainnut Pyhän Nikolauksen kilta (mainittu 1355), Kerttulinmäellä sijainnut Pyhän Kerttulin kilta (mainittu 1439), Kirkkokorttelissa tai Vartiovuorenmäen juuressa sijainnut Kolmen kuninkaan kilta (perustettu 1449), Kirkkokorttelissa sijainnut Pyhän Erasmuksen kilta (mainittu 1466), Luostarikorttelissa sijainnut Pyhän Annan kilta (mainittu 1491) ja Suurtorin varrella sijainnut Pyhän Ursulan kilta (mainittu 1537).
Universal Monsters
Universal Monsters on rockyhtye The 69 Eyesin 11. studioalbumi. Se julkaistiin 22. huhtikuuta 2016 levymerkillä Nuclear Blast.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla, ja se pysti listalla yhteensä 6 viikkoa.
Soundin Henri Eerola antoi albumille kaksi tähteä viidestä. Hän piti hittien ja muiden kappaleiden välistä tasoeroa suurena, ja vertasi sitä tunnelmalliselta keveydeltään vuoden 1999 "Wasting the Dawn" -albumiin.
Kolmen kuninkaan kilta (Turku)
Kolmen kuninkaan kilta oli tärkein kuudesta tunnetusta keskiajalla Turussa toimineesta killasta. Se oli omistettu Raamatun Uudessa testamentissa mainituille kolmelle itämaan tietäjälle. Piispa Maunu Tavast perusti killan vuonna 1449. Katoliseen kirkkoon sidoksissa ollut kiltalaitos lakkautettiin Ruotsissa Västeråsin valtiopäivillä vuonna 1544 ja kiltojen omaisuus takavarikoitiin kruunulle.
Kolmen kuninkaan killan on arveltu sijainneen joko Kirkkokorttelissa tuomiokirkon luoteispuolella tai Luostarikorttelissa Vartiovuorenmäen juuressa. Killan omistukset siirtyivät kiltojen lakkauttamisen jälkeen kuningas Kustaa Vaasalle, joka myi Kolmen kuninkaan kiltatalon pormestari Hannu Kyrölle vuonna 1556.
Kolmen kuninkaan kilta on ainoa Suomen killoista, jonka jäsenluettelo on säilynyt. Luettelossa on 52 nimeä, tosin jotkin henkilöt on merkitty kahteen kertaan heidän arvoasemansa muututtua. Kaikki killan jäsenet ovat olleet yläluokkaisia: korkeinta papistoa, rälssiä, pormestareita ja raatimiehiä. Huomattavan monella killan jäsenellä on ollut maisterintutkinto jostakin Euroopan yliopistosta. Maunu Tavastin lisäksi killan jäseniä olivat muun muassa tuomiorovasti ja myöhemmin piispa Olavi Maununpoika, kaniikki ja myöhemmin piispa Lauri Suurpää ja tuomiorovasti Paavali Scheel.
Turun postitalo
Turun postitalo on Turun pääpostiksi vuonna 1932 valmistunut rakennus. Se sijaitsee Eerikin- ja Humalistonkatujen kulmassa, ja sen on suunnitellut arkkitehti Selim Savonius. Joissakin lähteissä toiseksi suunnittelijaksi mainitaan diplomi-insinööri Torsten Kranck, mutta postimuseon mukaan Savoniusta ovat suunnittelussa avustaneet vain Otto Flodin, C. O. Cronstedt ja E. Schroderus.
Talo sijoittuu arkkitehtuuriltaan uusklassismin ja funktionalismin välille. Talon julkisivu on suoraviivainen ja pelkistetty, ja sen sisätilojen suunnittelua ohjasi tilojen käyttötarkoitus.
Valmistuttuaan 1932 rakennus korvasi vuonna 1899 valmistuneen Sebastian Gripenbergin piirtämän uusrenessanssisen vanhan postitalon, joka purettiin 1960-luvun alussa. Rakennus toimi Turun pääpostina valmistumisestaan 1980-luvulle saakka, jolloin Turun pääposti siirtyi Pitkämäkeen Uhrilähteenkadulle, mutta postitaloon jäi vielä pienempi postikonttori. Aluksi talossa toimi myös muita valtion virastoja.
Talvisodan alussa postitaloon rakennettiin yleinen väestönsuoja. Tammikuun 29. päivänä vuonna 1940, niin sanottuna yllätysmaanantaina, ilmapommituksien aikaan väestönsuojan ovi oli lukossa ja rakennuksen edustalle pudonneet pommit tappoivat 29 henkeä. Pommituksessa postitalon läheisyyteen tippui yli 200 erilaista pommia, ja pommituksen vahinkoja on yhä nähtävissä rakennuksen kivijalassa.
Pommituksien uhrien muistoksi talon kivijalkaan Eerikin- ja Humalistonkatujen kulmaan osoitteeseen Eerikinkatu 21 kiinnitettiin muistolaatta 13.3.1986 ja sille lisälaatta 21.4.2011. Muistolaatan tekstissä lukee ”Nämä vauriot syntyivät talvisodan aikana 29.1.1940 tapahtuneessa pommituksessa”, ja lisälaattaan on merkitty pommituksessa menehtyneiden lukumäärä. Muistolaatan hankkivat Turkuseura ja Turun reserviupseeriyhdistyksen perinnetoimikunta, ja sen on suunnittelut arkkitehti Aarne Ehojoki. Lisälaatta hankittiin Turkuseuran aloitteesta.
Benue (joki)
Benue () on Nigerin vasemmanpuoleinen sivujoki Kamerunissa ja Nigeriassa. Sen pituus on 1 300 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 441 000 neliökilometriä.
Benue on Nigerin suurin sivujoki. Se saa alkunsa Adamawan ylängöltä Kamerunissa, virtaa tekojärven muodostavan Lagdon rotkon läpi ja sen jälkeen leveässä jokilaaksossa Nigeriaan. Osa valuma-alueesta kuuluu Tšadiin. Lokojassa, jossa Benue yhtyy Nigeriin, molemmat joet ovat lähes saman kokoisia. Benuen sivujokia ovat Mayo Rey, Godi, Mayo Kebi, Faro, Ini, Gongola, Belwa, Fan, Taraba, Donga, Katsina Ala, Mada ja Okwa.
Joen vesi on korkeimmillaan yleensä toukokuusta lokakuuhun. Sen keskimääräinen virtaus Nigeriin on 3 400 kuutiometriä sekunnissa eli 107 kuutiokilometriä vuodessa. Benue on liikennöintikelpoinen Makurdiin kesäkuusta joulukuuhun ja Garouaan elokuusta marraskuuhun.
Valtaa ei loistoa
Valtaa ei loistoa on punkyhtye Kohu-63:n mini-LP. Se julkaistiin keväällä 1982 levymerkillä Poko Records.
Vuonna 2013 Svart Records julkaisi albumista uusintapainoksen.
3 vuotta myöhemmin
3 vuotta myöhemmin on punkyhtye Kohu-63:n EP-levy. Se julkaistiin maaliskuussa 1986 levymerkillä Poko Records.
Bukit Panjangin asema
Bukit Panjang on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Bukit Panjangin, Bukit Batokin ja Choa Chu Kangin alueiden rajalla Singaporen läntisellä suuralueella. Sitä käyttävät Downtown Linen junat sekä Bukit Panjangin Light Rail Transit -pikaraitiotie.
LRT:n asema avattiin 6. marraskuuta 1999 ja metroasema 27. joulukuuta 2015.
Videopelivuosi 1988
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1988 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Videopelivuosi 1989
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1989 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Hillview’n metroasema
Hillview on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Bukit Timahissa Singaporen keskisellä suuralueella. Se avattiin 27. joulukuuta 2015. Asemaa käyttävät Downtown Linen junat.
Turun kauppaopiston talo
Turun kauppaopiston talo on Turussa osoitteessa Aurakatu 11 sijaitseva kolmikerroksinen jugend-tyylinen kivitalo. Rakennus valmistui vuonna 1908, ja sen on suunnitellut arkkitehti Eskil Hindersson. Turun kauppaopisto, jota varten rakennus rakennettiin, toimi talossa vuodesta 1908 vuoteen 1968, jolloin se muutti uusiin tiloihin Kellonsoittajankadulle. Kauppaopistosta muistuttaa edelleenkin rakennuksen seinässä oleva teksti ”"Handelsinstitut Kauppaopisto"”.
Talon lasimaalaukset, jotka näkyvät parhaiten talon portaikkoon, on suunnitellut Willy Baer.
Kauppaopiston muutettua rakennuksessa ovat toimineet Turun kieli-instituutti ja Turun suomenkielinen työväenopisto. Vuoden 2008 syksystä talo on toiminut Puolalanmäen lukion päärakennuksena.
Pentti Rauhala
Pentti Kauko Kalevi Rauhala (s. 1938 Viipuri) on suomalainen lintukirjailija ja alalla toimiva vaikuttaja.
Rauhala on tehnyt lintulaskentoja Kemin–Tornion seudulla vuodesta 1958 lähtien. Erityisesti kiinnostuksen kohteina hänellä on ollut saaristo- ja suoluonto.
Rauhala on toiminut Lapin lintutieteellisessä yhdistyksessä 1973–1976 ja Kemi-Tornion lintuharrastajat ry. Xenuksessa 1976–2007. Nimi Xenus liittyy yhdistyksen alueella pesivään lintuharvinaisuuteen, rantakurviin (Xenus cinereus).
Rauhala aloitti luontoharrastuksen parikymppisenä luontoretkellä Kemin ulkosaaristossa ja innostui karun saariston linnustosta. Hän on seurannut saariston lajiston kehitystä ensimmäisestä linturetkestään lähtien. Joinakin kesinä hän on laskenut kaikkien puiston saarten pesivät linnut, tehnyt havaintoja ja kirjannut ne ylös. Tietoja laskennasta on kirjattu Metsähallituksen julkaisusarjaansekä Rauhalan ja muiden kirjoittamiin n. 140 artikkeliin ja kirjoihin.
Rauhala on poiminut havaintoja samoilla saarilla 1910–1912 lintuja tarkkailleen Einari Merikallion muistivihkoista myös omaan kirjaansa .
Rauhala sai vuonna 2013 Metsähallituksen luontopalveluiden Sarvipää-palkinnon .
Rauhala on linnustoa koskevan teoksen "Kemin–Tornion alueen linnut" yksi tekijä. Teokseen on koottu aiemmin hajallaan olevaa tietoutta eri lähteistä ja yhdistetty uudempaan tutkimukseen. Näin on saatu tietoaineisto yksiin kansiin käsikirjaksi ja hakuteokseksi.
Kirjan keskeisenä osana ovat lajikuvaukset. Kemi–Tornion alueella on tavattu 285 Suomessa luonnonvaraiseksi luettua lajia. Näistä kutakin tarkastellaan teoksessa. Missä päin maailmaa ja Suomea lintulajia tavataan, esiintymishavaintoja yhdistyksen alueella sekä lajin harvinaisuutta. Harvinaisuuksia alueella ovat olleet alle kymmenen kertaa tavatut aavikkotylli, merikeiju ja ruostesiipirastas. Maamme ainut havainto preeriaviklosta on Kemistä. Yleisimmin tavattu on pajulintu.
Lajikuvausten pohjana olevan materiaalin Pentti Rauhala on koonnut ja kirjoittanut pohjatekstin. Petolintuja koskevissa teksteissä ja taustamateriaalien koostamisessa näkyvät Matti ja Pekka Suopajärven kädenjäljet. Lajiteksteissä on kuvattu linnuston levinneisyyden ja runsauden muutoksia ja nykyistä esiintymistä. Pekka Suopajärvi on tuottanut diagrammit ja kartat, ja Matti Suopajärvi taittanut kirjan painovalmiiksi.
Teos on tuhansien maastotuntien ja satojen lintuharrastajien työn tulosta. Taloudellisen tuen teokselle ovat antaneet Tiede- ja kulttuurisäätiö Kemi 2000 sekä Suomen Kulttuurirahaston Lapin rahasto.
Umberto Trippa
Umberto Trippa (s. 6. huhtikuuta 1931 Terni) on italialainen kilpauransa päättänyt kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Pääasiassa 62–63 kilogramman painoluokissa kilpaillut Trippa saavutti uransa ainoan suuren arvokisamitalin, MM-hopean, Napolissa 1953. Kesäolympialaisissa hän sijoittui Helsingissä 1952 ja Roomassa 1960 neljänneksi sekä Melbournessa 1956 kuudenneksi. Lisäksi hän sijoittui vuoden 1955 MM-kilpailuissa viidenneksi.
Videopelivuosi 1990
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1990 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Videopelivuosi 1991
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1991 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Videopelivuosi 1992
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1992 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
CAMS 55
CAMS 55 oli ranskalaisen CAMS:in valmistama kaksimoottorinen meritiedustelukäyttöön kehitetty lentovene. Konetyyppi kehitettiin tehtaan aiemman CAMS 53 -kuljetuslentoveneen pohjalta. Tyypin ensilento tehtiin vuonna 1928, ja sitä valmistettiin yhteensä 107 kappaletta. Joitakin koneita oli rajoitetussa palveluskäytössä edelleen toisen maailmansodan alkaessa. Viimeiset koneet romutettiin Ranskan antautumisen jälkeen kesäkuussa 1940.
CAMS-tehdas lähti kehittämään uutta tiedustelulentovenettä tehtaan aiemman CAMS 53 -kuljetuslentoveneen pohjalta. CAMS 55 -mallinimen saanut tyyppi teki ensilentonsa vuonna 1928, ja pääsi tuotantoon kaksi vuotta myöhemmin. Tyyppiä valmistettiin yhteensä 107 kappaletta useana eri versiona.
Joitakin säilyneitä koneita oli edelleen rajoitetussa palveluskäytössä toisen maailmansodan syttyessä. Viimeiset koneet romutettiin Ranskan antautumisen jälkeen kesäkuussa 1940.
Videopelivuosi 1993
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1993 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Videopelivuosi 1994
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1994 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Johtojännetuppi
Johtojännetuppi () on kasvin johtojänteen ympärillä oleva solukerros, jonka solut poikkeavat niitä ympäröivästä solukosta. Johtojännetuppi voi olla yksi- tai monikerroksinen. Lehdissä sekä muissa kasvin yhteyttävissä osissa johtojännetupet voivat näkyä poikkileikkauksessa niin sanottuna Kranz-anatomiana, joka on tyypillinen C-kasveille. Johtojännetupen soluissa tapahtuva hiilidioksidin konsentroituminen ja sitominen fotosynteesin Calvinin kiertoon RuBisCo-entsyymin kautta on olennainen osa C-yhteyttämistä. Johtojännetuppia on myös joillakin C-kasveilla, joskin sen tehtävät ovat tällöin erilaiset kuin C-kasveilla.
Videopelivuosi 1995
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1995 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Videopelivuosi 1996
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1996 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Feuer und Flamme
Feuer und Flamme (saksaa, , metafora suurelle innolle) on saksalaisen Nena-yhtyeen kolmas albumi ja sen laulajan Gabriele ”Nena” Kernerin neljäs studioalbumi vuodelta 1985. Albumi oli menestys, saavuttaen 2. sijan Saksan listasijoituksissa.
Yhtye oli julkaissut vuoden 1984 albumillaan "99 Luftballons" saksankielisten kappaleidensa englanninkielisiä muunnoksia, jonka johdattelemana Nena loi uudelleen "Feuer und Flammen" englanniksi nimellä "It’s All in the Game". Albumia ei kuitenkaan sanoittanut Nena, vaan kanadalainen laulaja Lisa Dalbello. Albumin englanninkielisestä muunnoksesta ei tullut kovinkaan suuri menestys kaupallisesti, joten Nena ei tehnyt enää englanninkielistä versiota seuraavalle albumille. Kerner nauhoitti kuitenkin uuden kaksikielisen saksan- ja englanninkielisen muunnoksen albumin kappaleesta ”Irgendwie, irgendwo, irgendwann” nimeltä ”Anyplace, Anywhere, Anytime” englantilaisen laulajan Kim Wilden kanssa vuonna 2002.
"Feuer und Flamme" sijoittui Suomen virallisen listan sijalle 17. ja oli musiikkilistalla kuusi viikkoa.
Kaikki englanninkieliset kappaleet sanoittanut Lisa Dalbello, bonuskappaleita 11–13 lukuun ottamatta.
Epidermi (kasvitiede)
Epidermi eli päällysketto on kasveilla sen ulkopintoja peittävä solukerros eli se toimii ulkopintojen rajoitussolukkona. Epidermi on tavallisesti vain yhden solukerroksen paksuinen ja siinä voi kasvinosasta riippuen olla erilaisia ulokkeita, kuten esimerkiksi karvoja.
Kehittyvän juuren epidermiä kutsutaan nimellä ritsodermi. Juurten kasvaessa ritsodermi kuluu kuitenkin pois ja korvautuu eksodermillä eli ulkoketolla. Eksodermiin muodostuu usein korkkia ja siitä voi kehittyä korkkikuori. Lehdissä epidermi tyypillisesti säilyy ja sen pinnalla on kasvilajista riippuen paksuudeltaan vaihteleva kutikula.
Epidermin alla voi olla lisäksi hypodermi eli epiderminalainen solukerros.
Videopelivuosi 1997
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1997 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Videopelivuosi 1998
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1998 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Videopelivuosi 1999
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1999 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Videopelivuosi 2000
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 2000 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Luettelo Data Eastin peleistä
Tämä on luettelo julkaistuista Data Eastin -peleistä:
Data East
Data East Corporation (), lyhyesti DECO on vuonna 1976 perustettu japanilainen pelitalo ja sähkösuunnitteluyritys, joka päätyi konkurssiin vuonna 2003.
Yhtiö kehitti ja julkaisi videopelejä sekä flipperipelejä.
Luettelo Bomberman-peleistä
Tämä on luettelo julkaistuista Bomberman -peleistä:
Heikki Arvonen
Henrik Ferdinand ”Heikki” Arvonen (synt. Hilpert, 6. tammikuuta 1870 Pori – 30. lokakuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysmies ja toimittaja. Hän oli yksi nykyisen Metallityöväen Liiton ensimmäisen edeltäjän Suomen rauta- ja metallityöntekijäin liiton perustajista.
Porissa syntyneen Arvosen isä oli saksalainen merimies Heinrich August Hilpert ja äiti Maria Josefina Arvelin. Kansakoulun käytyään Arvonen muutti Helsinkiin, jossa hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja työskenteli myöhemmin metallimiehenä. Arvonen oli vuonna 1888 perustetun Helsingin konetehtaalaisten ammattiosaston (nyk. Helsingin Metallityöväen ammattiosasto) jäsen. Kesäkuussa 1899 hän toimi Helsingin Työväenyhdistyksen tiloissa järjestetyn Suomen rauta- ja metallityöntekijäin liiton perustavan kokouksen sihteerinä. Arvonen työskenteli myös liiton julkaiseman "Ilmarinen"-jäsenlehden ensimmäisenä päätoimittajana. Joulukuussa 1899 Arvonen osallistui Helsingissä pidettyyn Suomen Ammattijärjestön perustavaan kokoukseen, jossa hänet valittiin liiton puheenjohtajaksi. Keskusammattijärjestö ei kuitenkaan vielä tuolloin saanut viranomaisilta lupaa toimintaansa, vaan se jouduttiin perustamaan uudelleen 1907.
Vuosina 1903–1905 Arvosella oli Helsingissä peltisepänliike yhdessä Alexander Erikssonin kanssa. Tämän jälkeen hän ehti vaikuttamaan vielä Turussa, ennen siirtymistään Hämeenlinnassa ilmestyneen "Hämeen Voiman" toimittajaksi keväällä 1906. Vuosina 1907–1908 hän oli myös lehden päätoimittaja. Tämän jälkeen Arvonen työskenteli Kuopiossa ilmestyneen "Savon Työmiehen" päätoimittajana 1908–1909 ja Lappeenrannassa ilmestyneen "Kansan Äänen" päätoimittajana 1909–1911. Arvonen kirjoitti myös "Työmies"-lehteen. Päätoimittajakausillaan Arvonen sai useita tuomioita kunnianloukkauksista. Vuonna 1911 hän suoritti Lappeenrannan pormestarista esittämänsä väitteen johdosta saadun tuomion Viipurin lääninvankilassa ja vuotta aikaisemmin Arvonen sai tuomion painoylihallituksen kunnianloukkauksesta. Arvonen oli myös aktiiviesti mukana sosialidemokraattisen puolueen toiminnassa.
Palattuaan Helsinkiin vuonna 1912, Arvonen asettui Huopalahteen, jonne hän perusti peltisepänliikkeen. Hän oli myös paikallisen työväenyhdistyksen jäsen. Vuoden 1918 sisällissodan aikana Arvonen ei kuulunut punakaartiin, mutta toimi asuinpaikkakunnallaan Huopalahdessa punaisten siviilihallinnon tehtävissä. Hänet valittiin helmikuussa elintarvikelautakunnan puheenjohtajaksi ja hieman myöhemmin vielä sekä vallankumousoikeuden yleiseksi syyttäjäksi, johon tehtävää Arvonen ei kuitenkaan olisi halunnut ottaa vastaan. Lisäksi hän oli mukana Huopalahden kunnallislautakunnassa. Arvosen veli Ivar Hilpert sen sijaan kuului suojeluskuntaan. Helsingin valtauksen jälkeen Arvonen vangittiin huhtikuun lopulla. Hän oli aluksi Sörnäisten vankilassa, josta Arvonen siirrettiin kesäkuun alussa Isosaaren vankileirille.
Arvonen kuoli 72-vuotiaana Helsingissä lokakuussa 1942.
Heikki Arvosen ensimmäinen puoliso Amanda ”Mandi” Salminen (s. 1872) kuoli synnytykseen vuonna 1912, joka jälkeen hän avioitui Elsa Pylvänäisen kanssa. Arvosen vanhin poika oli 111-vuotiaana tammikuussa 2009 kuollut Aarne Arvonen.
Bex
Bex on kunta Sveitsissä, Vaud’n kantonin kaakkoisosassa. Vuoden 2015 lopussa kunnassa oli 7 364 vakinaista asukasta. Kunnan pinta-ala on noin 97 neliökilometriä.
Maantieteellisesti kunta sijaitsee Rhônejoen laaksossa, joen itärannalla, pari kymmentä kilometriä Genevenjärven kaakkoisnurkasta kaakkoon. Bex’n korkein kohta on Sommet des Diablerets (3 210 m).
Moottoritie A9 kulkee Bex’n kautta. Bex on rautateiden risteyspaikka: SBB:n Lausanne–Brig-rata kulkee kunnan kautta; Bex’stä lähtee myös TPC-yhtiön rautatie Gryoniin ja Villarsin kautta Bretay’hin.
Bex’ssä on nykyisen Sveitsin alueen ensimmäinen merkittävä suolakaivos, jota käytetty 1500-luvulta alkaen. Kaivoksella on museos.
COBRA (tutka)
COBRA on Euro-artin (European Advanced Radar Technology Gmbh) suunnittelema ja valmistama vastatykistötutka, jonka sarjatuotanto alkoi kesällä 2004. Se on monitoiminen taistelukentälle suunniteltu tutkajärjestelmä, joka määrittää vastustajan tykistöasemien sijainnin sekä omien tykistöaseiden iskemät.
Järjestelmä muodostuu suuritehoisesta tutkasta, tehokkaasta laskentajärjestelmästä sekä niihin liitetyistä komento-, valvonta- ja viestijärjestelmistä. Järjestelmä on mukautettu Natomaiden kansallisiin vaatimnuksiin ja se on tuotettu Ranskan, Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan yhteisprojektina.
Euro-art on EADSin, Lockheed Martin GESD:n, Thales Defence Limitedin ja Thales Air Defencen yhteisyritys. COBRA tuotettiin OCCARin (Organisation conjointe de Coopération en matière d'Armement) toimeksiannosta.
Protoklorofyllidi
Protoklorofyllidi (CHNOMg) on porfyriineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy kasveissa ja yhteyttävissä bakteereissa ja se on välituote klorofyllin biosynteesissä.
Protoklorofyllidin biosynteesin esiaste on monille porfyriineille tyypillisesti protoporfyriini IX. Tämä yhdiste sitoutuu koordinaatiosidoksilla magnesiumioniin ja tätä reaktiota katalysoi magnesiumkelataasi. Seuraavassa vaiheessa tästä kompleksista muodostuu monometyyliesteri. Seuraavia protoklorofyllidin biosynteesin vaiheita katalysoi eräs hapettava syklaasientsyymi. Protoporfyriini IX:n magnesiumkompleksin monometyyliesteri hapettuu hapen vaikutuksesta ensin hydroksiesteriksi ja tämän jälkeen ketoesteriksi. Viimeisessä hapettavassa vaiheessa tämä ketoesteri syklitoituu, jolloin muodostuu klorofylleille tyypillinen viides isosyklinen rengas. Tämä tuote on divinyyliprotoklorofyllidi, joka pelkistetään protoklorofyllidiksi.
Klorofyllin biosynteesin seuraavassa vaiheessa eräs protoklorofyllidin pyrrolirenkaiden kaksoissidoksista pelkistetään ja tuotteeksi muodostuu klorofyllidiä. Pelkistimenä reaktiossa toimii NADPH-molekyyli. Suurimmalla osilla kasveista tähän tarvitaan protoklorofyllidirduktaasi, joka aktivoituu valon vaikutuksesta. Sen sijaan monet levät, bakteerit, jäkälät ja eräät itiökasvit sisältävän valoaktivoidun entsyymin lisäksi myös pimeässä toimivaa entsyymiä. Protoklorofyllidi esiintyy osittain vapaana soluissa ja osittain sitoutuneena entsyymeihin. Vapaana olevan protoklorofyllidi voi katalysoida muun muassa soluja vahingoittavien happiradikaalien muodostumista. Kasvimutanttien, jotka tuottavat suuria määriä protoklorofyllidiä pimeässä on havaittu kuihtuvan, kun ne tuodaan valoon johtuen happiradikaalien muodostumisesta.
Pyhän Nikolauksen kilta (Turku)
Pyhän Nikolauksen kilta oli yksi kuudesta tunnetusta keskiajalla Turussa toimineesta killasta. Se oli omistettu Pyhälle Nikolaukselle. Pyhän Nikolauksen killasta on säilynyt varhaisin Turun kiltoja koskeva maininta vuodelta 1355, jolloin kilta mainittiin pappi Henrik Tempilin testamenttilahjoituksessa. Katoliseen kirkkoon sidoksissa ollut kiltalaitos lakkautettiin Ruotsissa Västeråsin valtiopäivillä vuonna 1544 ja kiltojen omaisuus takavarikoitiin kruunulle.
Killan arvellaan sijainneen Rettigin tupakkatehtaan tienoilla, Vanhan Suurtorin takana. Tältä alueelta on kaivauksissa löytynyt jälkiä kivi- ja hirsirakennuksista. Vanhimpana Turun killoista Pyhän Nikolauksen kiltaa kutsuttiin keskiajalla yksinkertaisesti "killaksi". Esimerkiksi ritari Eerik Akselinpoika Tott antoi istuessaan oikeutta Pyhän Nikolauksen kiltatalossa 6. syyskuuta 1457 merkitä pöytäkirjaan yksinkertaisesti ""på gilstogaen"", "kiltatuvalla". Kiltojen lakkauttamisen jälkeen kuningas Kustaa Vaasa otti Nikolauksen kiltatalon kruunulle, minkä kaupunki yritti kumota vielä vuonna 1610.
Killan jäsenluetteloa tai sääntöjä ei ole säilynyt. Juhani Rinne on kuitenkin arvellut, että killan jäsenet olisivat olleet lähinnä kauppiaita ja porvaristoa, koska Pyhä Nikolaus oli juuri kauppiaiden ja merimiesten suojeluspyhimys. Kilta ylläpiti Turun tuomiokirkossa Pyhälle Nikolaukselle omistettua alttaria, josta ainoat maininnat ovat vuodelta 1412. Enempää tietoja ei ole säilynyt, koska alttaria ja sen alttaripappeja koskevat asiakirjat olivat killan eivätkä tuomiokapitulin hallussa.
Saga Care Finland
Saga Care Finland Oy on suomalainen ikääntyneiden palveluasumis- ja hyvinvointipalvelualan yritys. Saga Care Finland Oy tarjoaa ikääntyneiden hoiva-, kuntoutus- ja hyvinvointipalveluita Saga-palvelutaloissa Turussa, Helsingissä, Raumalla, Lappeenrannassa ja Seinäjoella. Uusin Saga-palvelutalo valmistuu keväällä 2019 Vantaan Tikkurilaan. Lisäksi Saga-palvelutaloja on suunnitteilla Mikkeliin ja Lahteen.
Saga Care Finland Oy on kuulunut vuoden 2013 alusta Esperi Care -konserniin.
Itämainen huone
Itämainen huone ("Det orientaliska rummet") on Leif Salménin esseekokoelma vuodelta 2017. Sen on kustantanut Teos ja suomentanut Arto Häilä.
"Itämainen huone" on sivistyneenä kulttuuriesseistinä tunnetun Salménin kahdeksas esseekokoelma ja sisältää kahdeksantoista kirjoitusta niin ajankohtaisista poliittisista kuin ajattomista kirjallisistakin aiheista.
Jukka Koskelainen kirjoittaa arviossaan, että teoksen lukeminen oli hänelle ristiriitainen kokemus. Essee liukuu toisinaan pamfletiksi, joka Koskelaisen mukaan sopisi paremmin lyhytjänteiseen televisio-ohjelmaan kuin esseeksi. Sen sijaan käsitellessään tutkimusmatkailija Georg August Wallinia tai kirjailija Saul Bellow'ta Salmén suo Koskelaisen mukaan lukijalle rikkaamman lukuelämyksen. Ja kirjoittaessaan esimerkiksi rasismin kehittäjästä Arthur de Gobineausta tai Thomas Carlylesta Salmén kirjoittaa kulttuurihistoriaa. Aihepiiri ulottuu myös ajankohtaiseen populismiin ja Sigmund Freudiin, jota käsittelevä kirjoitus on Koskelaiselle malliesimerkki esseistä, joita hän lukisi enemmänkin.
Esa Mäkijärvi luonnehtii Salménia vanhan liiton humanistiksi ja näkee, että esseissä kulkee "punaisena lankana [Salménin] tuntema penseys maailmaa tuhoon vieviä taantumuksellisia voimia kohtaan". Salmén osaa nähdä yhteiskunnallisten kehityskulkujen juuret syvällä historiassa, niinpä Mäkijärvi kirjoittaakin, että "Salménin kaltaiset laajasti sivistyneet ihmiset ovat tänä päivänä painonsa arvoisia kullassa" vetäessään yhteyksiä nykyasenteista antiikin kreikkalaisten suhtautumiseen barbaareihin. Myös Mäkijärvi nostaa esiin Wallin-esseen muiden joukosta: hän pitää sitä kirjan parhaana ja sanoo, että sitä on ilo lukea. Mäkijärven mielestä Salménin provokaatiot ja kärjistykset tekevät kirjasta – yhdessä tiedon ja tyylikkään ilmaisun kanssa – mukavan lukea.
Koskelainen kiittää Arto Häilän suomennosta. Salménin onneksi suomennoksesta vastaa kokenut ja taitava Häilä, hän sanoo.
Pyhän Erasmuksen kilta (Turku)
Pyhän Erasmuksen kilta oli yksi kuudesta tunnetusta keskiajalla Turussa toimineesta killasta. Se oli omistettu Pyhälle Erasmukselle eli Elmolle. Varhaisin maininta killasta on 11. kesäkuulta vuonna 1466, jolloin ritari Eerik Akselinpoika Tott ja kaksitoista muuta korkea-arvoista miestä pitivät Pyhän Erasmuksen kiltatuvassa oikeuden istuntoa. Katoliseen kirkkoon sidoksissa ollut kiltalaitos lakkautettiin Ruotsissa Västeråsin valtiopäivillä vuonna 1544 ja kiltojen omaisuus takavarikoitiin kruunulle.
Pyhän Erasmuksen kultti sai suosiota Pohjolassa 1400-luvulla, mutta Turun lisäksi hänelle omistettu kilta toimi tiettävästi vain Kalmarissa.Juhani Rinne pitää todennäköisenä, että kilta olisi perustettu piispa Olavi Maununpojan aikana 1400-luvulla, vaikkei tästä kertovia kirjallisia lähteitä olekaan säilynyt. Killan jäsenluetteloakaan ei ole säilynyt, mutta Rinne on arvioinut, että kiltaan olisi kuulunut alempia kauppiaita ja etenkin rannikkolaivureita, joiden suojeluspyhimys Pyhä Erasmus on. Kilta piti Turun tuomiokirkossa yllä Pyhän Erasmuksen alttaria, joka sijaitsi ilmeisesti kirkon Pormestarinkuorissa.
Pyhän Erasmuksen kiltatalo saattoi sijaita Kirkkokorttelissa tuomiokirkon eteläpuolella, missä 1500-luvulla sijaitsi Gildilän talo.
Pyhän Kerttulin kilta (Turku)
Pyhän Kerttulin kilta oli yksi kuudesta tunnetusta keskiajalla Turussa toimineesta killasta. Se oli omistettu Pyhälle Gertrud Nivellesiläiselle. Ensimmäinen maininta killasta on maaliskuun 18. päivältä vuonna 1439, jolloin kiltatuvassa pidettiin maakäräjiä. Kilta on saatettu kuitenkin perustaa jo 1300-luvulla, koska Ulvilassa tiedetään olleen jo vuonna 1347 Pyhän Gertrudin kilta. Vuonna 1457 Suomen säätyjen edustajat kokoontuivat Kerttulin kiltatupaan vahvistamaan Tanskan kuningas Kristian I:n Ruotsin kuninkaaksi. Katoliseen kirkkoon sidoksissa ollut kiltalaitos lakkautettiin Ruotsissa Västeråsin valtiopäivillä vuonna 1544 ja kiltojen omaisuus takavarikoitiin kruunulle.
Kerttulin kilta on hyvin todennäköisesti sijainnut nykyisen Uudenmaankadun varrella ja sen alla killan mukaan nimensä saaneen Kerttulinmäen kupeessa. Paikalta on löytynyt ilmeisesti killalle kuulunut hautausmaa, joka säilyi käytössä vielä killan lakkauttamisen jälkeen. Vuonna 1578 vanha Kerttulin hautausmaa määrättiin nimenomaan köyhien hautapaikaksi. Vuonna 1861 Uudenmaankatua madallettaessa paikalta kaivettiin seitsemän kuormaa ihmisluita, jotka haudattiin Turun hautausmaalle.
Yleiseurooppalaiseen tapaan Turunkin Kerttulin killan tärkein tehtävä on ollut tarjota yösija, sairasapua ja hautapaikka kaikkein köyhimmälle kansanosalle. Killan rakennuksiin on kuulunut ainakin yömaja, ruoanlaittotiloja, kappeli ja hautausmaa. Ainoastaan hautausmaa on löydetty arkeologisten kaivausten yhteydessä. Kappelista on kuitenkin kirjallisia tietoja: vuonna 1486 laamanni Hartvik Japsson Garp lahjoitti Gertrudin säätiön kirkolle läskiä ja vuonna 1512 Klemet Hogenskild lahjoitti Gertrudin kappelille ruista ja maltaita. Kappeli on saattanut olla kivestä muurattu ja kuulua "niihin vanhoihin kivirakennuksiin ja kirkkoihin Turussa", jotka kuningas Kustaa Vaasa määräsi purettaviksi vuonna 1556.
Kilta ylläpiti Turun tuomiokirkossa Pyhälle Gertrudille omistettua alttaria. Ei tiedetä, missä alttari on kirkossa sijainnut, mutta Juhani Rinne arvelee sen olleen kirkon länsipuolella. Alttarille kertyneet lahjoitukset on käytetty killan toimintaan.
Beauty Worldin metroasema
Beauty World on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Bukit Timahissa Singaporen keskisellä suuralueella. Se avattiin 27. joulukuuta 2015. Asemaa käyttävät Downtown Linen junat.
Marski (täsmennyssivu)
Marski voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Tanja Jääskeläinen
Tanja Jääskeläinen on suomalainen diplomaatti. Hän on ollut Suomen suurlähettiläs Tunisian Tunisissa 19. elokuuta 2013 lähtien. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1995.
Jääskeläinen oli ennen Tunisia Suomen Lontoon-suurlähetystössä, jossa hän toimi ministerinä vuodesta 2009. Hän on aiemmin työskennellyt Suomen suurlähetystöissä myös Damaskoksessa ja Budapestissa ja kotimaassa ulkoministeriössä kauppapoliittisella osastolla ja oikeudellisella osastolla sekä poliittisella osastolla Eurooppakirjeenvaihtajan sijaisena. Vuosina 2007–2009 hän toimi ulkoministerin diplomaattisena neuvonantajana.
Sinikka Antila
Sinikka Antila on suomalainen diplomaatti. Hän on ulkoministeriön kehityspoliittisella osastolla kaupan ja kehityksen johtava asiantuntija. Hän on aiemmin ollut Suomen suurlähettiläs Tansaniassa Dar es Salaamissa 2011–2015. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1985 .
Ennen Dar es Salaamia Antila oli 2007–2011 Lusakassa, jossa hän oli myös suurlähettiläänä Sambiassa, Zimbabwessa ja Malawissa vuosina 2007–2011. Lisäksi hän on työskennellyt ministeriössä kehityspolitiikkaan liittyvissä tehtävissä,ja ennen Lusakaan siirtymistä hän toimi yleisen kehityspolitiikan ja suunnittelun yksikön päällikkönä. Vuosina 1998–2003 hän toimi Suomen Windhoekin-suurlähetystössä kehitysyhteistyöneuvoksena ja väliaikaisena asiainhoitajana vuosina 2001–2003. Vuosina 1988–1991 hän toimi Maailman työjärjestössä ILO:ssa Norsunluurannikolla. Samalla hän oli Nigeriassa Kanada-rahaston hoitajana ja free lancer -konsulttina.
Fanny Teijonsalo
Fanny Teijonsalo (s. 6. helmikuuta 1996) on suomalainen uimari ja edustaa seuratasolla Suomessa espoolaista Cetusta ja Yhdysvalloissa Florida Gulf Coast University Eaglesiä. Hän on edustanut Suomea vuoden 2016 uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadan Windsorissa sijoittuen viidenneksitoista 100 metrin sekauinnissa. Suomen uintimaajoukkueessa vuodelle 2017 hän kuuluu ryhmään "Ulkomailla harjoittelevat yksittäisiin tapahtumiin osallistumisoikeuden saavat".
BAFTA Interactive Entertainment Awards
BAFTA Interactive Entertainment Awards on vuosittainen BAFTA:n järjestämä palkinto. Palkinto myönnettiin vuodesta 1998 vuoteen 2003, jolloin palkinto jakaantui kahdeksi: BAFTA Video Games Awards ja BAFTA Interactive Awards.
Ensimmäinen palkinnoista on nykyään British Academy Games Awards (lyhyesti "BAFTA Games Awards") ja jälkimmäinen ei ole enää esillä promootiomateriaalissa.
British Academy Games Awards
British Academy Games Awards on BAFTAn palkinto, joka on jaettu vuodesta 2004 lähtien. Palkinto tunnetaan myös lyhyemmin BAFTA Games Awards.
Palkinto oli aiemmin osa BAFTA Interactive Entertainment Awards -palkintoa, joka jakaantui kahdeksi vuonna 2003.
2002/3 tapahtuma järjestettiin helmikuussa 2004.2003/4 tapahtuma järjestettiin 1. maaliskuuta 2005.2005/6 tapahtuma järjestettiin 5. lokakuuta 2006.2006/7 tapahtuma järjestettiin 23. lokakuuta 2007.2007/8 tapahtuma järjestettiin 10. maaliskuuta 2009.2009 tapahtuma järjestettiin 19. maaliskuuta 2010.2010 tapahtuma järjestettiin 16. maaliskuuta 2011.2011 tapahtuma järjestettiin 16. maaliskuuta 2012.2012 tapahtuma järjestettiin 5. maaliskuuta 2013.
2013 tapahtuma järjestettiin 12. maaliskuuta 2014.2014 tapahtuma järjestettiin 12. maaliskuuta 2015.2015 tapahtuma järjestettiin 7. huhtikuuta 2016.2016 tapahtuma järjestettiin 6. huhtikuuta 2017.
Vuoden 2017 tapahtuma järjestettiin 12. huhtikuuta 2018.
Adrian Smiseth Sejersted
Adrian Smiseth Sejersted (s. 16. heinäkuuta 1994) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Stabæk IF -seuraa.
Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Liberecissä 2011 Sejersted saavutti pronssia pujottelussa. Nuorten MM-kilpailuissa Le Massifissa 2013 hän saavutti pronssia supersuurpujottelussa. Vuotta myöhemmin Jasnassa hän voitti kultaa syöksylaskussa ja hopeaa superalppiyhdistetyssä.
Alppihiihdon maailmancupissa Sejersted kilpaili ensimmäisen kerran Lenzerheiden syöksylaskussa maaliskuussa 2014 yltäen heti pisteille oltuaan 14:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän pääsi ensimmäisen kerran Santa Caterinan supersuurpujottelussa joulukuussa 2016 oltuaan yhdeksäs. Parhaimmillaan hän on sijoittunut neljänneksi Kvitfjellin supersuurpujottelussa maaliskuussa 2018.
Tampereen vanha postitalo
Tampereen vanha postitalo on Tampereen Kyttälässä osoitteessa Hämeenkatu 13 sijaitseva vuonna 1927 valmistunut rakennus. Rakennuksessa on pohjakerroksen lisäksi neljä maanpäällistä kerrosta. Rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Selim Savonius ja Yrjö Sadeniemi. Tyyliltään ja pohjaratkaisultaan talo edustaa klassismia. Talossa otettiin ensimmäisen kerran Suomessa käyttöön postin koneellistettu kuljetus, johon oltiin käyty tutustumassa Ruotsissa. Lajiteltavat lähetykset tulivat asianomaisen kirjeenkantajan pöydälle toisen kerroksen suureen lajittelusaliin ensimmäisen kerroksen piirijakeluhuoneesta ison jakeluhihnan avulla..
Talo on saneerattu täysin nykyaikaiseksi vuonna 1993 ja on nykyään ravintola- ja toimistokäytössä. Talon pohjakerroksessa toimii ravintola nimeltään "Wanha Posti".
Vuonna 1972 Tampereelle valmistui uusi postitalo, joka oli käytössä vuoteen 2016 asti, jolloin Tampereen pääposti muutti Tullintorille. Vuonna 1972 valmistunut postitalo saneerataan asuinkäyttöön.
Heteniityn koulu
Heteniityn ala-asteen koulu eli Heteniityn koulu oli koulu joka sijaitsi Helsingin Vuosaaressa. Koulun viimeinen rehtori oli Juha Hirvonen. 1. elokuuta 2017 Heteniityn ala-aste ja Vuosaaren peruskoulu yhdistyivät Vuoniityn peruskouluksi.
Vuosaaren ensimmäinen suomenkielinen koulu rakennettiin Sasekan aloitteesta yhtiön lahjoittamalle tontille, vieläpä Sasekan Kallahdessa valmistamista Siporex-harkoista. Koulu valmistui vuonna 1950, ja oli tuollon Suomen uudenaikaisin koulu. Sen nimi oli Rannikkopiirin kansakoulu, jota aluksi kutsuttiin Sasekan kouluksi. Koulun oli suunnitellut Pirkko Wesamaa.
Koulun tiloissa virisi monenlaista kulttuuritoimintaa. Juhlia ja esityksiä järjestettiin juhlasalissa ja koululla toimi Vuosaaren sivukirjasto. 1950-luvun lopulla koululla alkoi työväenopiston ja musiikkiopiston toiminta. 1960-luvun alussa Rannikkopiirin koulu muuttui Vuosaaren kansakouluksi.
Koulun ensimmäinen johtajaopettaja Erkki Hiltunen oli merkittävä kulttuurivaikuttaja, joka toimitti mm. Vuosaari – merellinen kaupunginosa -kirjan 1990. Hänen aikanaan aloitettiin Vuosaaressa musiikkiluokkatoiminta.