hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Centrino
Centrino (myös Centrino Mobile Technology) on Intelin brändi, jolla markkinoidaan vaihtuvaa kannettavien tietokoneiden suoritin-, piirisarja- ja WLAN-yhdistelmää. Tällä hetkellä yhdistelmään kuuluu Intel Core 2 Duo -suoritin, Intel 965 -piirisarja ja Intel PRO/Wireless 3945 -verkkoyhteys.
Kaksiytimellisten kannettavien yhteydessä Intel käyttää Centrino Duo -tuotemerkkiä. Santa Rosa -alustaa käyttäviä kannettavia kutsutaan nimellä Centrino Pro. Montevina-alustaa käyttäviä kutsutaan nimellä Centrino 2.
Intel on kertonut sijoittaneensa 300 miljoona dollaria Centrinon markkinointiin.
Ensimmäisen sukupolven Centrino-alusta Carmel julkaistiin vuonna 2003.
Intel julkaisi toisen sukupolven Centrino-alustan — koodinimeltään Sonoma — tammikuussa 2005.
Sonoma tuki monia aikansa uusia tekniikoita kuten DDR2-keskusmuistia, PCI Express -väylää, Intel HDA -ääntä ja SATA-liitäntää. Heikkoutena oli nopeasta suorittimesta johtuva lämmöntuotto. Sonoma-tietokoneissa saavutettiin yleensä 3,5 - 4,5 tunnin akkukesto.
Kolmannen sukupolven alusta Napa julkaistiin Consumer Electronics Show'ssa tammikuussa 2006. Alusta tuki aluksi Intel Core Duo -prosessoreita, mutta päivittyi myöhemmin, saman vuoden heinäkuussa tukemaan myös Intel Core 2 Duo -suorittimia.
Santa Rosa -alusta julkaistiin vuonna 2007.
Santa Rosa tukee Intelin dynaamista ylikellotusta, joka kykenee sammuttamaan käyttämättömän ytimen ja toisaalta ylikellottamaan kuormitettavaa ydintä. HSDPA:ta ja WiMaXia oli suunniteltu kuuluviksi Santa Rosaan, mutta niiden julkaisu lykkääntyi seuraavan sukupolven alustalle.
Montevina-koodinimeä käytetään viidennen sukupolven Centrino-alustasta, joka julkaistiin vuonna 2008. Montevina tukee 45 nanometrin prosessilla valmistettavia suorittimia.
Maaliskuussa 2008 Intel julkaisi Menlow-koodinimisen Atom-suorittimen. Menlow on uuden sukupolven edistyksellinen virransäästösuoritin, joka on suunniteltu kevyisiin Internet-kannettaviin.
Koodinimi Calpella viittaa kuudennen sukupolven Centrino-alustaan, joka julkaistiin 2009. Calpellan on tarkoitus kilpailla AMD:n Fusion -alustan kanssa. Calpella tukee Nehalem-suorittimia.
Luettelo kirjaimista
Tämä on luettelo kirjaimista.
A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
Johdettuja kirjaimia: Å Ä Ã Á À Â Ǎ Ă Ą Ā Ⱥ Ą̊ Ǟ Æ Ɑ Ə Ɓ Ç Č Ć Ċ Ƈ Ȼ Ḑ Ď Ð Ɖ Đ Ḍ Ḓ Ɗ ǅ É È Ê Ě Ę Ë Ē Ė Ẹ Ẽ Ė̄ Ɛ Ƒ Ǧ Ğ Ĝ Ģ Ġ G̃ Ǥ Ɠ Ɣ Ħ Ḥ Ï Í Ì İ Î Ī Ĩ Į Ị Ɩ IJ Ķ Ǩ Ḱ Ƙ Κʻ Ł Ļ Ĺ Ľ Ḽ Ḷ Ḻ Ƚ Ñ Ń Ņ Ň Ṋ Ṅ Ṉ Ɲ Ŋ Ö Ō Ȯ Ó Ò Ô Ő Õ Ǫ Ơ Ọ Ɵ Ȱ Ȭ Œ Ø Ɔ Ʊ Ř Ŗ Ŕ Ɍ Ṟ Š Ś Ş Ș Ṣ ß Ť Ţ Ț Ṱ Ŧ Ⱦ Ṯ Ƭ Þ Ü Ú Ù Û Ů Ű Ū Ũ Ų Ư Ụ Ứ Ʋ Ʌ Ŵ Ẅ W̲ Ⱳ X̂ X̲ Ý Ỳ Ÿ Ỹ Ỵ Y̨ Ƴ Ž Ż Ź Ʒ Ǯ ʔ Ƿ
Tavallisimmat kirjaimet:
А Б В Г Ґ Д Ђ Ѓ Е Ё Є Ж З З́  Ѕ И І Ї Й К Л Љ М Н Њ О П Р С Т Ћ Ќ У Ў Ф Х Ц Ч Џ Ш Щ С́  Ъ Ы Ь Э Ю Я
Muita kirjaimia:
Ӑ А̄ А̊ А̃ Ӓ Ӓ̄ Ә Ә́ Ә̃ Ӛ Ӕ Ғ Г̧ Г̑ Г̄ Ҕ Ӻ Ӷ Ԁ Ԃ Ꚃ Ꚁ Ꚉ Ԫ Ԭ Ӗ Е̄ Е̃ Ё̄ Є̈ Ӂ Җ Ꚅ Ӝ Ԅ Ҙ Ӟ Ԑ Ԑ̈ Ӡ Ԇ Ӣ И̃ Ҋ Ӥ Ј Қ Ӄ Ҡ Ҟ Ҝ Ԟ Ԛ Ӆ Ԯ Ԓ Ԡ Ԉ Ԕ Ӎ Ӊ Ң Ԩ Ӈ Ҥ Ԣ Ԋ О̆ О̃  О̄ Ӧ Ө Ө̄ Ӫ Ҩ Ԥ Ҧ Р̌ Ҏ Ԗ Ҫ Ԍ Ꚑ Ҭ Ꚋ Ꚍ Ԏ У̃ Ӯ Ӱ Ӱ́ Ӳ Ү Ү́ Ұ Х̑ Ҳ Ӽ Ӿ Һ Ԧ Ꚕ Ҵ Ꚏ Ҷ Ӵ Ӌ Ҹ Ꚓ Ꚗ Ꚇ Ҽ Ҿ Ы̆ Ы̄ Ӹ Ҍ Э̆ Э̄ Э̇ Ӭ Ӭ́ Ӭ̄ Ю̆ Ю̈ Ю̈́ Ю̄ Я̆ Я̄ Я̈ Ԙ Ԝ Ӏ
Muinaiset kirjaimet:
Ꙁ Ꙃ Ꙅ Ꙇ Ꙉ Ҁ Ѻ ОУ Ꙋ Ѡ Ѽ Ꙍ Ѿ Ꙏ Ѣ Ꙑ Ꙓ Ꙕ Ꙗ Ѥ Ѧ Ꙙ Ѫ Ꙛ Ѩ Ꙝ Ѭ Ѯ Ѱ Ѳ Ѵ Ѷ Ꙟ Ꙡ Ꙣ Ꙥ Ꙧ Ꙩ Ꙫ Ꙭ ꙮ Ꚙ Ꚛ
Α Β Γ Δ Ε Ζ Η Θ Ι Κ Λ Μ Ν Ξ Ο Π Ρ Σ Τ Υ Φ Χ Ψ Ω
Pois käytöstä jääneitä kirjaimia:
Ϝ Ϛ Ͱ Ϻ Ϸ Ϙ Ϡ
Ⲁ Ⲃ Ⲅ Ⲇ Ⲉ Ⲋ Ⲍ Ⲏ Ⲑ Ⲓ Ⲕ Ⲗ Ⲙ Ⲛ Ⲝ Ⲟ Ⲡ Ⲣ Ⲥ Ⲧ Ⲩ Ⲫ Ⲭ Ⲯ Ⲱ Ϣ Ϥ Ϧ (Ⳉ) Ϩ Ϫ Ϭ Ϯ Ⳁ
ა ბ გ დ ე ვ ზ თ ი კ ლ მ ნ ო პ ჟ რ ს ტ უ ფ ქ ღ ყ შ ჩ ც ძ წ ჭ ხ ჯ ჰ
Muita kirjaimia:
ჱ ჲ ჳ ჴ ჵ ჶ ჷ ჸ ჹ ჺ
ا ب ت ث ج ح خ د ذ ر ز س ش ص ض ط ظ ع غ ف ف ك ل م ن ه و ي
Johdettuja kirjaimia:
پ ڀ ٹ ٺ ټ ٽ ٿ ځ ڃ څ چ ڇ ڄ چڈ ډ ڊ ڍ ڌ ڏ ڑ ړ ږ ڙ ژ ښ ڦ ک ڪ ګ گ ڳ ڻ ڼ ې ی ۍ ﺉ ڱ
א ב ג ד ה ו ז ח ט י כ ל מ נ ס ע פ צ ק ר ש ת
Katso hangul.
Katso hiragana, katakana ja kanji.
Fredrik I (Ruotsi)
Fredrik I (1676–1751) oli Ruotsin kuningas vuodesta 1720 vuoteen 1751.
Hän syntyi Hessen-Kasselin kreivin kolmantena poikana, mutta nousi veljiensä kuoltua isänsä seuraajaksi. Hän oli vahva, kielitaitoinen ja seurallinen. Hän osallistui Espanjan kruununperimyssotaan, ja jäi sen aikana leskeksi.
Sodan jälkeen hän meni naimisiin Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n sisaren Ulrika Eleonoran kanssa.
Fredrik nousi kuninkaaksi kaksi vuotta lankonsa kuoleman jälkeen, ja osa historioitsijoista katsookin, että Kaarlen kuoleman takana oli Fredrikin järjestämä salaliitto. Fredrikin elinaikana huhuttiin että ainakin tämän uskottu mies André Sicre oli sekaantunut murhaan.
Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 Ruotsi menetti Liivinmaan, Viron sekä Viipurin ja Käkisalmen läänit. Uudenkaupungin rauhan myötä Fredrik menetti suuren osan suosiostaan, josta hän nautti tullessaan kuninkaaksi, mikä johti lopulta kuninkaan vallan merkittävään rajoittamiseen.
Hamina eli Fredrikshamn on nimetty Fredrik I:n mukaan vuonna 1723.
Fredrikin ja Ulrika Eleonooran avioliitto oli lapseton.
Vuonna 1743 Ruotsi ja Venäjä solmivat Turun rauhansopimuksen, jossa oli yhtenä ehtona, että kruununperijäksi tulee saksalainen prinssi Aadolf Fredrik, jonka arveltiin olevan Venäjälle myötämielinen. Ruotsissa tanskalainen prinssi, tuleva kuningas Fredrik V nautti suurempaa suosiota.
Pakonopeus
Pakonopeus (v) on nopeus, jonka kappale tarvitsee alkuvauhdikseen poistuakseen toisen kappaleen painovoimakentästä, jos kappaleeseen ei vaikuta painovoiman lisäksi muita voimia (esimerkiksi kitkaa tai työntövoimaa). Jos kappale lähtee liikkumaan poispäin toisesta kappaleesta avaruudessa, kappaleiden välinen gravitaatiovoima hidastaa sen liikettä ja mahdollisesti lopulta pysäyttää sen ja kääntää sen takaisin päin.
Kuitenkin gravitaatiovoima heikkenee nopeasti etäisyyden kasvaessa ja jos kappale lähtee liikkeelle tarpeeksi suurella nopeudella, gravitaatiovoima heikkenee niin nopeasti, ettei se koskaan pysty kokonaan pysäyttämään pakenevaa kappaletta. Pakonopeus tarkoittaa pienintä sellaista nopeutta, jolla lähtevän kappaleen nopeus on sen äärettömän kauas kuljettua yhä suurempi tai yhtä suuri kuin nolla, eli gravitaatio ei ikinä pysty täysin pysäyttämään sitä.
Pakonopeus ei riipu pakenevan kappaleen massasta. Pakonopeus Maan pinnalta on 11,2 km/s. 
Maan suurehko pakonopeus estää sen ilmakehää poistumasta sen pinnan lähistöltä. On helpompaa laukaista satelliitti Maata kiertämään kuin ampua luotain kokonaan pois Maan painovoimakentästä, sillä Maan kiertoradalle vaadittava nopeus on vain noin 8,2 km/s.
Yksinkertaisessa kahden kappaleen tapauksessa pakonopeus formula_1 voidaan laskea seuraavasti:
missäYleensä lasketaan pienen kappaleen pakonopeus jonkin planeetan tai muun suuren kappaleen pinnalta, jolloin "r" = suuren kappaleen säde (pakenevan kappaleen koko on merkityksettömän pieni siihen verrattuna).
Pakonopeutta Maan pinnalta kutsutaan myös toiseksi kosmiseksi nopeudeksi. 
Musta aukko on kappale, jonka pinnalta pakonopeus on niin suuri, että se ylittää valon nopeuden. Siten edes valo ei pääse pois kappaleen pinnalta. Mustien aukkojen olemassaolosta esitettiin teoria jo 1700-luvulla, jolloin pakonopeus osattiin jo laskea ja tiedettiin, että valon nopeus on äärellinen. Suhteellisuusteorian myötä mustien aukkojen ymmärrettiin olevan vielä omituisempia kuin aiemmin oli aavisteltu. Mustan aukon "säde", niin sanottu Schwarzschildin säde, saadaan pakonopeuden kaavasta sijoittamalla nopeuden paikalle valon nopeus "c" ja ratkaisemalla kaavasta "r".
Marin Mersenne
Marin Mersenne, Marin Mersennus tai Ie Père Mersenne (8. syyskuuta 1588 – 1. syyskuuta 1648) oli ranskalainen filosofi, teologi, matemaatikko ja musiikkiteoreetikko. Mersennen alkuluvut ovat saaneet nimensä hänen mukaansa. Häntä on myös kutsuttu "akustiikan isäksi".
Lukusuora
Lukusuora on yksiulotteinen äärettömän pitkä suora. Lukusuora ulottuu negatiivisesta äärettömyydestä nollan kautta positiiviseen äärettömyyteen. Lukusuoran kukin piste vastaa yhtä reaalilukua. Kokonaisluvut on usein merkitty näkyviin.
Lukusuoraa käytetään apuvälineenä yhteen- ja vähennyslaskun opetuksessa, etenkin negatiivisten lukujen osalta. Epäyhtälöryhmien ja lukujen joukko-operaatioiden ratkaisut päätellään myös usein lukusuoran avulla.
XviD
Xvid (aiemmin XviD) on MPEG-4:n (tarkemmin MPEG-4 Part 2 ASP:n) mukainen videokoodekkikirjasto. Sen kehitys aloitettiin DivXNetworksin (nyk. Divx, inc.) vedettyä OpenDivX-koodekkinsa lähdekoodin jakelusta ja julkaistua siihen perustuvan kaupallisen DivX-koodekin beta-version. Xvid on DivX Pro-koodekin pääkilpailija.
Xvid on vapaa ohjelmisto ja sitä levitetään GNU GPL-lisenssin alaisuudessa, kun taas DivX on kaupallinen ohjelmisto. Tämä tarkoittaa myös, että toisin kuin DivX, joka on saatavilla vain joillekin laitteistoalustoille, Xvid toimii kaikilla alustoilla ja käyttöjärjestelmillä joissa sen lähdekoodi voidaan kääntää.
Koska Xvid on MPEG-4 Part 2:n toteutus, se käyttää useita patentoituja tekniikoita. Tämän vuoksi Xvid 0.9.x -versioita ei lisensoitu maissa joissa ohjelmistopatentit ovat voimassa. Xvid 1.0.x -versioissa käytetään GNU GPL v2-lisenssiä ilman maantieteellisiä rajoituksia. Paikalliset lait saattavat kuitenkin rajoittaa ohjelmiston käyttöä.
Enkoodausohjelmia jotka enkoodaavat videota Xvid-muotoon.
Isolaattikieli
Isolaattikielet ovat kieliä, joita ei ole pystytty sijoittamaan mihinkään kielikuntaan, toisin sanoen kieliä, jotka muodostavat yksin oman kielikuntansa. Niillä ei ole tunnettuja eläviä eikä kuolleita sukukieliä. Aiemmin monia isolaattikieliä on pidetty hypoteettisen kielikunnan typologisen tai areaalisen kieliryhmän osana. Näistä mainittakoon uralilais-altailaiset kielet, joihin katsotaan kuuluvan useita eri kielikuntia, joiden mahdollisesta yhteisestä alkuperästä tai isolaatiosta on eri aikoina esitetty monia erilaisia tulkintoja .
Alla on joitakin isolaattikieliä tai sellaisiksi epäiltyjä:
Näiden isolaattikielten lisäksi Uuden-Guinean tuhannen kielen joukossa on toistakymmentä isolaatiksi laskettua kieltä, mm. amberbaken, busa, dem, juri, molof, mor, morwap, mugil, nagatman, oksapmin, pauwi, porome, taurap, tofamna, usku, urim ja warenbori. Lisäksi jotkin Australian alkuasukkaiden kielet ja Amerikan intiaanikielet ovat isolaatteja. 
Seuraavat kielet lasketaan usein isolaateiksi, mutta ne muodostavat kielikunnan yhdessä toisen läheisen kielen kanssa, joka joskus lasketaan murteeksi.
Valkoinen kohina
Valkoisella kohinalla tarkoitetaan satunnaista signaalia, jossa esiintyvät arvot eivät ole riippuvaisia toisistaan. Ideaalisen valkoisen kohinan tehospektri on tasainen taajuusvälillä 0 ... ∞. Käytännön valkoisella kohinalla on tasainen spektraalinen jakauma määritellyllä taajuusalueella. Nimitys valkoinen kohina viittaa analogiaan spektroskoopisessa mielessä valkoisen valon kanssa.
Valkoinen kohina on englanniksi "white noise" ja sisältää kaikkia taajuuksia.
C
C (c) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten kolmas kirjain. C-kirjaimen nimitys on suomeksi "see". Kirjaimen äännearvo vaihtelee.
Kyrillisessä kirjaimistossa on ulkonäöltään latinalaisen C:n kaltainen kirjain kyrillinen С (с), jolla merkitään s:n tapaisia äänteitä. Yhdennäköisyydestään huolimatta ne ovat Unicode-merkistössä eri merkkejä.
C-kirjain on kehittynyt kreikan kirjaimesta gamma (Γ). Latinalaisessa aakkostossa kirjaimella merkittiin alkuaan sekä "k"- että "g"-äännettä. G eriytyi myöhemmin omaksi kirjaimekseen.
Suomen kielessä c-kirjainta käytetään ainoastaan sitaattilainoissa sekä vieraskielisissä erisnimissä. Tällöin se äännetään samoin kuin lainojen alkukielessä, tavallisimmin [s] tai [k], mutta esimerkiksi italialaisperäisessä cembalo-sanassa [tš]. Muutoin se korvataan lainasanoissakin yleensä s:llä tai k:lla.
C-kirjainta on aiemmin käytetty suomen kirjakielessä. Vanhassa kirjasuomessa c-kirjainta käytettiin varsinkin takavokaalin edellä yksinäis-"k":n merkkinä kuten sanassa "olcon" ("olkoon"). Sillä voitiin merkitä myös "h"-äännettä: "tacto" ("tahtoo"). C-kirjain esiintyi myös harvinaisemmin yhdistelmässä "ch" kuten sanassa "perchele" ("perkele"). Kaksoiskonsonantti "kk":n kirjoitustapa oli yleisesti "ck".
C-kirjaimen käytöstä takavokaalia edeltävän "k":n merkkinä luovuttiin 1700-luvun jälkipuoliskolla.
C ääntyi latinassa aluksi "k"-äänteenä (ja alkujaan myös "g":nä, kuten edellä kerrotaan). Kuitenkin jo Rooman keisarikunnan aikana latinassa tapahtui äänteenmuutos, niin että se e:n ja i:n edellä alettiin ääntää yhdistelmänä [ts] tai [tš], jotka ovat sellaisenaan tai edelleen muuttuneina periytyneet myös romaanisiin kieliin. Nämä äänneyhdistelmät kirjoitettiin kuitenkin edelleen c:llä, ja pitkälti tästä johtuu, että monissa kielissä C:llä on vielä nykyäänkin kaksi äännearvoa. Toisen konsonantin taikka a:n, o:n tai u:n edellä se ääntyy useimmissa kielissä yhä [k], mutta e:n tai i:n edellä sen äännearvo vaihtelee eri kielissä.
Espanjassa C ääntyy [k] konsonantin ja a, o ja u:n edellä, ja e:n ja i:n edellä [θ] (eräissä murteissa [s]). Ranskassa ja englannissa C ääntyy e:n, i:n ja y:n edellä [s], muulloin [k]. Ranskassa poikkeukset merkitään Ç-kirjaimella, joka ääntyy aina [s]. Portugalissa c on takavokaalien ja muiden konsonanttien kuin h:n edellä [k], etuvokaalin edellä tai cedilhalla (ç) varustettuna [s], ja h:n edellä [š].
Ruotsissa c esiintyy e:n ja i:n edellä lainasanoissa ja lausutaan tällöin [s] (esimerkiksi "citron", "cirkus"), mutta omakielisissä sanoissa se esiintyy vain yhdistelmässä "ck", joka merkitsee kaksois-[k]:ta.
Joissakin kielissä, kuten unkarissa ja monissa slaavilaisissa kielissä C-kirjaimella merkitään affrikaattoja (ts-äänteitä). Niin on myös esimerkiksi esperantossa.
Useissa kielissä C-kirjainta käytetään tiettyjä konsonanttiäänteitä kuvaavissa kirjainyhdistelmissä, esimerkiksi CH ja SCH. Kirjainyhdistelmä CZ on muun muassa englannin kielessä yleinen tapa transkriboida tšekissä esiintyvä Č.
Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa c-kirjaimella merkitään soinnitonta palataalista klusiilia.
Lothar Meyer
Julius Lothar von Meyer (19. elokuuta 1830 – 11. huhtikuuta 1895) oli saksalainen kemisti, joka keksi jaksollisen järjestelmän (Dmitri Mendelejevistä riippumatta samaan aikaan). Hän toimi opettajana yliopistoissa Saksassa.
Meyer syntyi Varelissa, joka oli tuolloin Oldenburgin hallinnassa, nykyisessä Saksassa. Hän opetteli lääketiedettä Zürichissa ja opiskeli sekä opetti lukuisissa saksalaisissa yliopistoissa. Vuonna 1857 hän havaitsi, että happi yhtyy veressä hemoglobiiniin.
Vuonna 1876 Meyer astui kemian professorin virkaan Tübingenin yliopistossa, jossa hän opetti kuolemaansa asti.
Vuonna 1864, seitsemän vuotta ennen kuin Mendelejev julkaisi oman kirjansa, Meyer julkaisi kirjan "Die modernen Theorien der Chemie" (”Kemian modernit teoriat”), jossa hän järjesti 28 alkuainetta atomipainon perusteella kuuteen ryhmään, joihin kuuluvilla alkuaineilla oli samanlaiset kemialliset ja fysikaaliset ominaisuudet. Hän jätti myös tyhjän paikan vielä löytämättömälle alkuaineelle. Hänen etunsa aiemmin luokittelua tehneisiin kemisteihin oli, että hän huomasi valenssin yhdistävän ryhmien alkuaineita. Mendelejevin julkaistua kirjansa Meyer julkaisi vielä artikkelin ”Die Natur der chemischen Elemente als Funktion ihrer Atomgewichte” (”Kemiallisten alkuaineiden luonto atomipainon funktiona”) vuonna 1870. Artikkeli tunnetaan erityisesti kuvaajista, jotka esittävät atomitilavuuden atomipainon funktiona.
Altailaiset kielet
Altailaiset kielet on kielitieteen historiassa esiintynyt hypoteettinen kielikunta. Nykyisessä kielitieteessä termi voi esiintyä tämän ohella myös areaalisena eli alueellisena käsitteenä. Ryhmään kuuluu yhteensä kuutisenkymmentä kieltä, joita puhuu äidinkielenään noin 170 miljoonaa ihmistä, pääosin Turkissa, Keski-Aasiassa ja Kaukoidässä.
Nykyään ryhmää ei enää tavallisesti pidetä yhtenä historiallis-vertailevan kielitieteen keinoin osoitettuna kielikuntana. Turkkilaiset, mongoli-, ja tunguusikielet ovat kyllä kielitypologisesti toistensa kaltaisia, mutta nykyään useimmat asiaan perehtyneet kielitieteilijät arvelevat kielten yhtäläisyyksien johtuvan luultavammin pitkään jatkuneesta keskinäisestä kanssakäymisestä.
Kieliryhmään on luettu seuraavat kielikunnat:
Myös japanin, korean ja ainun on joskus luettu kuuluvan altailaisiin kieliin.
Altailaiset kielet muistuttavat typologialtaan myös uralilaisia kieliä (kuten suomea ja unkaria), ja 1800-luvulla syntyi ehdotus niiden niputtamista uralilais-altailaiseksi suurkielikunnaksi tai pääjaksoksi. Tätä uralilais-altailaista hypoteesia kielten yhteisestä alkuperästä ei kuitenkaan nykyisin enää juuri kannateta kun esimerkiksi yhteistä sanastoa kielillä merkittävissä määrin on kyetty osoittamaan vain lainasanoina.
Areaalisena ja typologisena kokonaisuutena sen sijaan uralilais-altailaiset kielet muodostavat suomalaisen kielitieteilijän Juha Janhusen mukaan erittäin selvärajaisen areaalis-typologisen yksikön, jonka typologista yhtenäisyyttä Janhunen pitää merkkinä kieliryhmän kantakielten välisistä alueellisista yhteyksistä. Nämä yhteydet Janhunen on sijoittanut altailaisten kielten osalta Mantšuriaan. Uralilaisten kielten kantakielen kantauralin osalta tilanne on monimutkaisempi, mutta hiljattain on esitetty että itäisessä Siperiassa puhutuissa jukagiirisissa kielissä esiintyvät, kantauralin tasoon palautettavat lainasanat olisivat osoitus myös kantauralia edeltäneen kielimuodon, esikantauralin esiintymisestä Siperiassa, vaikka itse kantauralin puhuma-alueeksi monilla perusteilla viime vuosina yksimielisesti onkin katsottu Euroopan puoleinen alue Uralvuorten eteläpäässä.
Altailaiset kielet ovat kielitieteen historiassa olleet osa myös nostraattista hypoteesia. Myöskään niiden yhteistä alkuperää nykyinen historiallis-vertaileva kielitiede ei ole kyennyt osoittamaan, mutta typologian kannalta myös uralilais-altailaisia kieliä laajempia typologisia yhteyksiä on esitetty ja osaa niistä on pidetty mahdollisesti myös yhteistä alkuperää osoittavina.
Turkkilaiset kielet
Turkkilaiset kielet ovat noin kolmekymmentä kieltä sisältävä kielikunta. Turkkilaiset kielet ovat läheistä sukua keskenään, sillä niiden uskotaan eriytyneen verrattain myöhään, ajanlaskun alun aikoina. Turkkilaiset kielet ovat varmuudella sukua vain keskenään: ne on joskus yhdistetty mongoli- ja tunguusikielten kanssa altailaiseksi kielikunnaksi, mutta tämä on jäänyt todistamattomaksi hypoteesiksi, ja näin turkkilaiset kielet nykykäsityksen mukaan muodostavat kielikunnan. Niitä puhuu moninainen ihmisten kirjo, noin 140 miljoonaa, laajalla alueella Itä-Euroopasta Siperiaan ja aina läntiseen Kiinaan saakka. 
Turkkilaiset kielet ovat lähtöisin suppealta alueelta Keski-Aasiasta, josta ne levisivät laajalle alueelle varhaiselta keskiajalta alkaen.
Turkkilaiset kielet ovat agglutinoivia, ja niille on ominaista vokaaliharmonia. Turkkilaisiin kieliin on omaksuttu piirteitä erityisesti kiinasta, iranilais- ja arabikielistä. Turkkilaisista kielistä puolestaan on piirteitä kulkeutunut Kaakkois-Kiinaan ja Venäjän pohjoisimpiin osiin.
Turkkilaiset heimot ja kansat ja niiden kielet ovat sekoittuneet keskenään vuosisatojen aikana, minkä vuoksi kielten luokittelu on hyvin vaikeaa. Seuraavaan luokitteluun on yhdistetty kolme eri ryhmittelyä, jotka tässä on erotettu kapiteeli-, lihavoiduin ja kursivoiduin kirjaimin:
Länsiturkkilaiset kielet (luoteisturkkilaiset kielet, kiptšak-kielet)
Pohjoisturkkilaiset kielet (koillisturkkilaiset kielet)
Eteläturkkilaiset kielet (lounaisturkkilaiset kielet, oguz-kielet)
Itäturkkilaiset kielet (kaakkoisturkkilaiset kielet, karluk-kielet)
Bolgaarikielet
Luettelo sodista
Tämä on epätäydellinen luettelo sodista.
HTTPS
HTTPS () on HTTP-protokollan ja TLS/SSL-protokollan yhdistelmä, jota käytetään tiedon suojattuun siirtoon webissä. Tiedot salataan ennen lähettämistä TLS-protokollan (tai vanhentuneen miltei samanlaisen SSL-protokollan) avulla. HTTPS-yhteyksiä käytetään usein maksunvälityksiin World Wide Webissä.
TLS-salausta käytettäessä tarvitaan varmenne. Varmenteen avulla käyttäjä voi paremmin selvittää, minkä palvelimen kanssa verkossa todellisuudessa asioi.
Selaimessa käytetty protokolla on HTTPS, kun osoite alkaa "https://".
Normaalisti HTTPS-protokolla käyttää TCP-porttia numero 443.
Macaon lippu
Macaon lippu on Kiinan kansantasavaltaan kuuluvan Macaon erityishallintoalueen virallinen tunnus.
Macaon lipussa on vihreällä taustalla valkoinen lootuksen kukka ja viisi keltaista viisisakaraista tähteä sen yläpuolella. Lootus on erittäin yleinen kukka Macaossa, jota onkin nimitetty ”lootusten maaksi”. Viisi tähteä ovat samat kuin Kiinan lipussa. Lippu omaksuttiin Macaon lipuksi vuonna 1998, vuotta ennen Macaon palautusta Portugalilta Kiinalle. Sitä ennen Macao oli käyttänyt tunnuksenaan vain Portugalin lippua.
Alfa
Alfa (isona kirjaimena Α, pienenä α, ) on kreikkalaisen kirjaimiston ensimmäinen kirjain. Sillä merkitään laveaa väljää vokaalia, joka ääntyi alun perin muinaiskreikassa joko lyhyenä tai pitkänä , mutta nykykreikassa aina lyhyenä. Kreikkalaisissa numeroissa alfan lukuarvo on 1.
Latinalaisessa kirjaimistossa alfaa vastaa kirjain A/a ja kyrillisessä kirjaimistossa muodoltaan samannäköinen kirjain А/а. Suomen kieleen alfa translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta "a".
Alfa on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta ("alf" tai tarkemmin translitteroituna "ʾalf"), joka ei tosin äänteellisesti edustanut vokaalia vaan kreikkalaisille vierasta glottaaliklusiilia . Kirjaimen alkuperäinen muoto ilmeisesti kuvasti härän päätä, jonka kaksi sarvea osoittivat oikealle tai yläviistoon; kreikkalainen suuraakkonen Α on kuitenkin kääntynyt ylösalaisin, niin että ”sarvet” osoittavat alaspäin. Muodoltaan pyöreähkö kreikkalainen pienaakkonen α puolestaan muistuttaa silmukkaa, jonka päät risteävät kirjaimen oikealla sivulla.
Arkaaisissa kirjaimistoissa alfa oli usein vielä ”kyljellään” foinikialaisen esikuvan tavoin. Myöhemmin se kääntyi nykyiseen asentoon. Alfa oli käytössä kaikissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, ja sen muoto oli niissä kaikissa suhteellisen samanlainen ja muistutti jo paljon kirjaimen nykyistä muotoa.
Epigrafisissa lähteissä alfasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Kansainväliseen foneettiseen kirjaimistoon (IPA) sisältyy erikseen niin sanottu latinalainen alfa ɑ, joka muistuttaa kreikkalaista pienaakkosta, mutta tapaa olla oikealta sivultaan suoralinjaisempi (joissain kirjasinlajeissa tai -leikkauksissa ja etenkin käsin kirjoitettaessa myös latinalainen pienaakkonen a saattaa näyttää samalta kuin latinalainen alfa, mutta usein pienaakkosessa a silmukkaosa on pienempi ja oikealta sivulta sen yläpuolelle kurottuu kaari). Foneettisessa kirjoituksessa latinalaisella alfalla merkitään laveaa väljää takavokaalia, jota suomen oikeinkirjoituksessa lähinnä vastaa a-kirjain. Latinalainen ylösalainen alfa ɒ puolestaan merkitsee vastaavanlaista mutta lavean sijasta pyöreänä ääntyvää vokaalia.
Kummastakin foneettisesta kirjaimesta on lisäksi kehitetty suuraakkonen, joka on muodoltaan kuin isonnettu pienaakkonen. Suuraakkosia ei tarvita foneettisessa kirjoituksessa, mutta niitä voidaan käyttää pienaakkosten ohella eräiden kielten oikeinkirjoituksessa.
Tietokoneissa alfa koodataan eri merkistöissä seuraavasti:
Madonreikä
Madonreikä on hypoteettinen aika-avaruuden topologinen ominaisuus. Yksinkertaisesti ilmaistuna kyse on mustan aukon suomasta ”oikopolusta”; madonreikä mahdollistaisi valoa nopeamman siirtymisen kahden toisistaan kaukana olevan pisteen välillä. Madonreiällä on ainakin kaksi suuta, jotka yhtyvät yhteen tunneliin. Ainetta voi kulkea suuaukosta toiseen menemällä tunnelin läpi.
Madonreiän nimi tulee seuraavasta analogiasta, jota käytetään ilmiön selittämiseen: kuvittele, että maailmankaikkeus on omenan kuori ja mato kulkee sen pinnalla. Matka omenan toiselle puolelle on puolet omenan kehästä, jos mato pysyy omenan pinnalla, mutta jos se kaivautuu omenan läpi, matka on huomattavasti lyhyempi.
Madonreiät ovat mahdollisia yleisen suhteellisuusteorian mukaan. Jokainen yleisen suhteellisuusteorian ratkaisu, jossa madonreiät ovat mahdollisia, vaatii myös eksoottisen aineen olemassaoloa. Tällä teoreettisella aineella olisi negatiivinen energiatiheys. Toisaalta ei ole voitu matemaattisesti osoittaa, että tämä olisi ehdoton vaatimus madonreikien olemassaololle. Eksoottisen aineen olemattomuutta ei myöskään ole voitu todistaa. Koska kvanttigravitaation teoria ei ole vielä valmis, asiaan ei voi toistaiseksi ottaa tieteellisesti kantaa.
Lorentzin madonreikä, joka tunnetaan myös Schwarzschildin madonreikänä ja Einsteinin-Rosenin siltana, on tietynlainen tunneli valkoisen aukon ja mustan aukon välillä. Tunnelin löysivät Albert Einstein ja Nathan Rosen. Tulokset julkaistiin vuonna 1935. Robert Fuller ja John Wheeler osoittivat vuonna 1962 tämäntyyppisten madonreikien olevan epävakaita, eivätkä ne kestäisi kauan syntymisensä jälkeen.
Kaksoset (täsmennyssivu)
Sana kaksonen, monikossa kaksoset, voi tarkoittaa seuraavia:
Kolmas puunilaissota
Kolmas puunilaissota käytiin Rooman tasavallan ja Karthagon välillä vuosina 149 eaa.–146 eaa. Vaikka Rooma oli kukistanut Karthagon toisessa puunilaissodassa, Karthago elpyi seuraavan viidenkymmenen vuoden aikana.
Liero
Liero on Joose Riekkisen ohjelmoima ammuntapeli, joka julkaistiin MS-DOS-käyttöjärjestelmälle vuonna 1998. Peli perustuu vuotta aiemmin julkaistuun "MoleZ"-peliin.
"Liero"n kehitys päättyi, koska pelin kehittäjän kiintolevy rikkoutui, eikä pelin lähdekoodeista ollut varmuuskopioita.
Peliä kuvataan usein reaaliaikaiseksi "Wormsiksi" tai kaksiulotteiseksi versioksi "Quakesta." Pelin nimi lienee sanaleikki viitaten "Worms"-peliin, joka tarkoittaa suomeksi ”madot”.
Pelistä on tehty lukuisia klooneja, kuten esimerkiksi "Liero Xtreme", "OpenLieroX" ja "Liero AI".
"Liero" on yksi 1990-luvun suosituista suomalaisista jaetun ruudun moninpeleistä.
Peliä on mahdollista pelata verkossa, lanissa tai yhdellä koneella tietokonepelaajia tai kaveria vastaan. LieroX:ään on mahdollista lisätä uusia käyttäjien luomia muokkauksia, karttoja ja skinejä eli "nahkoja", joilla muutetaan ohjelman ulkoasua.
"OpenLieroX" on avoimen lähdekoodin peli (GNU LGPL), joka on hyvin pitkälti samanlainen ja näköinen kuin ainoastaan Windows-käyttöjärjestelmille tehty suljetun lähdekoodin "Liero Xtreme". Toisin kuin "Liero Xtreme", "OpenLierox" on saatavilla myös Linuxille ja Mac OS X:lle. "OpenLierox" sisältää valmiiksi paljon erilaisia "skinejä", modeja ja tyylejä, mistä johtuu, että "OpenLieroxin" ladattavan paketin koko on noin 50 megatavua (Liero Xtremen koko on 17 megatavua).
Pelissä liikutaan käyttäen matoa, joka osaa liikkua, hyppiä, kaivaa tunneleita, käyttää aseita ja ampua itsestääntarttuvan köyden (ninja rope). Pelityypistä riippuen ohjattavan madon pitää tuhota kaikki muut, tai yksinkertaisesti pyrkiä olemaan kuolematta rajattua määrää enempää ja antaa muiden tuhota toisensa. Pelin loppumiselle Deathmatch- ja Team Deathmatch -pelityypeissä on kaksi eri vaihtoehtoa. Ensimmäinen edellytys on, että joku pelaaja on saanut tapettua muita niin monta kertaa kuin ennen pelin alkua asetuksista säädettiin. Tämä määrä voi olla vaikkapa 100, jolloin ensimmäinen 100 kertaa muita tappanut voittaa, mutta pitää myös huomioida että itsemurhasta tulee yksi miinuspiste(-1). Toinen edellytys on että kaikki muut on kuolleet niin monta kertaa, että ennen pelin alkua asetuksista säädetty raja menee rikki, jolloin pelaaja poistuu pelistä. Näin ollen viimeinen kentällä voittaa, kun muut ovat kuolleet yli rajatun määrän. Pelityyppejä on yhteensä kuusi kappaletta.
Internet Movie Database
The Internet Movie Database (lyh. IMDb) on Internetin laajin elokuvatietokanta, joka sisältää tietoa elokuvista, televisiosarjoista, animaatioista, lyhytelokuvista ja videopeleistä.
IMDb sisältää teoksista vaihtelevia määriä tietoa. Useimmista on saatavana perustiedot, kuten ohjaaja, näyttelijät, juonikuvaus ja arvosteluja. Suosituimmista elokuvista on myös erikoisempaa tietoa, kuten triviaa, juoniaukkoja ja muita virheitä, kuvasuhde- ja muuta teknistä tietoa sekä elokuvien vaihtoehtoisia versioita. Näyttelijöillä, ohjaajilla ja muilla henkilöillä on omat listauksensa, joista on nähtävissä missä elokuvissa he ovat työskennelleet ja työskentelevät mahdollisesti tulevaisuudessa. Jokaisesta kohteesta on lisäksi mahdollista keskustella keskustelupalstalla. Useista näyttelijöistä, ohjaajista ja muista henkilöistä on luettavissa lyhyitä elämäkertoja.
IMDb on vuosien mittaan laajentunut pelkästä tietokannasta laajaksi elokuva-aiheiseksi sivustoksi, jossa on päivittäisiä elokuva- ja televisioaiheisia uutisia. Helmikuussa 2006 sivustolla oli 35 miljoonaa käyttäjää kuukaudessa. Lisäksi sivustolla on erikoissisältöä muun muassa Oscar-juhlien kaltaisten elokuvatapahtumien yhteydessä. Tietokannasta on myös elokuva-alan ammattilaisille suunnattu versio IMDbPro, jossa on muun muassa ammattilaisten yhteystietoja ja tapahtumakalentereita. IMDbPron käyttö on maksullista.
Tietokanta sai alkunsa Col Needhamin kerääminä komentojonotiedostoina, joilla saattoi tehdä hakuja rec.arts.movies-uutisryhmän sisältöön. Keskitetty tietokanta luotiin vuonna 1993, jolloin hakuja voitiin tehdä sähköpostin avulla. Seuraavana vuonna tietojen lisääminen sähköpostitse tehtiin mahdolliseksi. Seuraavaksi tietokannalle luotiin web-käyttöliittymä. Vuonna 1996 perustettiin "Internet Movie Database Ltd.", ja sivustoon liitettiin mainosbannerit.
Amazon.com osti yhtiön huhtikuussa 1998 ja on edelleen sen omistaja. Monet tietokannan alkuperäisistä luojista jäivät töihin tietokannan ylläpitäjiksi, Needham mukaan lukien.
19. syyskuuta 2018 IMDb sisälsi tiedot 5 310 913 nimikkeestä ja 9 285 228 henkilöstä.
Yksi tietokannan käytetyimmistä ominaisuuksista on 250 suosituimman elokuvan lista ("Top 250"). Käyttäjät voivat äänestää elokuvia asteikolla 1–10. Tämän jälkeen säännöllisesti arvosanoja antavien käyttäjien antamat arvosanat syötetään matemaattisen kaavan läpi, josta saadaan lopullinen painotettu arvosana. Tietokannassa on datasuodattimia ja erilaisia raja-arvoja: listalle pääsee vain, jos elokuva on saanut vähintään 25 000 ääntä. Ennen 19. heinäkuuta 2012 listalle saattoi yltää 3 000 äänellä.
IMDb julkaisee myös sadan huonoimman elokuvan listaa ("Bottom 100"), jonne joutuvat sata huonoimman arvosanan kerännyttä elokuvaa.
2020-luku
2020-luku on tuleva vuosikymmen, joka alkaa 1. tammikuuta 2020 ja päättyy 31. joulukuuta 2029. Vuosikymmen on 2000-luvun kolmas vuosikymmen.
Nokia 7700
Nokia 7700 oli Nokian matkapuhelinprototyyppi, jonka kehittäminen lopetettiin vuonna 2004. Nokia esitteli Mobile Internet 2003 -tapahtumassa laitteen ensi kertaa. Valmistuessaan se olisi ollut Nokian ensimmäinen kosketusnäyttöpuhelin jossa oli kynäohjaus ja monipuoliset multimediasovellukset. 
Hinnaksi arvioitiin tulevan 550€ (Q2/2004)
Nokia 7700 sisältää mm. seuraavat ominaisuudet:
Puhelin käyttää datansiirtoon GPRS/EDGE-pakettikytkentäistä dataa. Bluetooth-tekniikka mahdollistaa paikallisen tiedostojen synkronoinnin tietokoneen kanssa. Puhelin kuuluu Series 90 -sarjaan, ja sen käyttöjärjestelmä on Symbian OS 7.0s.
Kiinan kansantasavallan lippu
Kiinan kansantasavallan lippu, nimeltään viisitähtinen punalippu (yksinkertaistetut merkit: 五星红旗, pinyin: wǔ xīng hóng qí), on Kiinan kansantasavallan virallinen lippu. Sen suunnitteli Zeng Liansong (曾联松). Lipun esikuvana on käytetty Neuvostoliiton lippua. Lipun punainen tausta on paitsi kommunismin symbolinen väri, myös perinteinen kiinalainen kansallisväri. Keltaisten tähtien symboliikasta on erilaisia tulkintoja. Erään mukaan suurin tähti kuvastaa Kommunistista puoluetta ja pienemmät tähdet kenties neljää yhteiskuntaluokkaa: työläiset, maanviljelijät, pikkuporvaristo ja isänmaalliset kapitalistit. Toisen tulkinnan mukaan se kuvastaisi perinteistä viiden kansanryhmän ajattelua Kiinassa, jolloin iso tähti kuvastaisi han-kiinalaisia, pienet olisivat tällöin mongolit, mantšut, tiibetiläiset ja huit. Hallituksen virallisen tulkinnan mukaan punalippu kuvastaa vallankumousta ja keltaiset tähdet kansan yhtenäisyyttä kommunistisen puolueen alaisuudessa. Tähtien lukumäärä viisi on Kiinassa täydellisyyden ja täyttymyksen luku.
Lippu hyväksyttiin Kiinan kansantasavallan viralliseksi tunnukseksi 27. syyskuuta 1949. Lippu esiteltiin kansalle 1. lokakuuta 1949 Taivaallisen rauhan aukiolla, jossa pidettiin Kiinan kansantasavallan perustamisseremonia. Lippua varten aukiolle pystytettiin 22-metrinen tankoon, jonka tilalle rakennettiin vuonna 1991 uusi 32,6-metrinen tanko. Vuonna 1990 hyväksytyn lippulain mukaan vaurioituneella, haalistuneella tai määräysten vastaisella lipulla ei saa liputtaa. Erityisen tärkeää tämä on Taivaallisen rauhan aukiolla, jossa arvokkuuden säilyttämiseksi lippu vaihdetaan uuteen lähes päivittäin ja aina juhlapäiviä varten. Vaikka lippu olisi ehjä, sitä käytetään korkeintaan kymmenen päivää.
Luettelo elokuvaohjaajista
Tämä on aakkosellinen luettelo elokuvaohjaajista.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z Å Ä Ö
Hymiö
Hymiö on Scott Fahlmanin vuonna 1982 keksimä tapa lisätä tekstimuotoisen esityksen, kuten sähköpostin tai tekstiviestin, ilmaisuvoimaa. Hymiö, esimerkiksi codice_1, muodostuu normaaleista ASCII-merkeistä ja se voidaan tulkita kääntämällä mielessään kuviota yhdeksänkymmentä astetta myötäpäivään. Tällöin merkkien voi mieltää esittävän naamaa silmineen, nenineen ja suineen; nenä eli viivamerkki tosin jää usein pois. Monet nykyiset keskusteluohjelmistot ovat ottaneet tavaksi korvata tekstipohjaiset hymiöt graafisilla, piirretyillä hymiöillä, jolloin ne myös ovat katselusuunnassa oikein päin. Hymiöt ovat yleisiä nuorisokulttuurissa esimerkiksi tekstiviesteissä tai pikaviestintäohjelmissa.
Yleisimmin käytössä olevien perushymiöiden kuten codice_2 lisäksi muita vaakahymiöitä on lukuisia. Vaakatasossa esitettyjen hymiöiden lisäksi on olemassa myös hymiöiden kaltaisia, lyhyitä ASCII-kuvioita eli niin sanottua ASCII-taidetta. Välillä näitä yksirivisiä kutsutaan usein erheellisesti hymiöiksi, ehkäpä samankaltaisen käyttötavan johdosta.
Hymiöitä voidaan tehdä pystytasossa. Edellisistä poiketen pystyhymiöt ovat oikein päin eli pystyssä, joten niiden katseleminen ei vaadi juurikaan mielikuvitusta. Pystyhymiöitä sanotaan myös "japanilaisiksi hymiöiksi" tai "animehymiöiksi" — joko siksi, että ne muistuttavat isosilmäisiä japanilaisia animaatiohahmoja, tai koska ne on mahdollisesti keksitty Japanissa. Japanissa käytetään myös sellaisia hymiöitä, joiden tekemiseen vaaditaan japanilaisia kanamerkkejä, esimerkiksi codice_3 (iso hymy).
Pystyhymiöitä ovat muiden muassa codice_4 tai codice_5 (tuijotus), codice_6 tai codice_7 (hymy tai onnellinen) ja codice_8 (tylsistynyt tai vaivaantunut).
Kulttuurierojen on havaittu vaikuttavan hymiöiden käyttöön. Esimerkiksi Itä-Aasiassa iloiselle ilmeelle käytetään tyypillisesti merkintää codice_9, kun taas länsimaissa codice_10 on tavallisempi. Surullista ilmettä itäaasialaiset kuvaavat hymiöllä codice_11. Erot liittyvät siihen, että itäaasialaiset kohdistavat tunteita tulkitessaan huomionsa pääasiassa silmiin, kun taas länsimaalaiset ottavat suun ja silmien seudun tasapuolisemmin huomioon.
Unicode-merkkijärjestelmä sisältää muutamia valmiita hymiöitä.
Telugu
Telugu (తెలుగు) on suurin dravidakieli. Vuonna 2001 sitä puhui noin 74 miljoonaa ihmistä pääasiassa Andhra Pradeshissa, Telanganassa ja niiden naapuriosavaltioissa Etelä-Intiassa. Se on myös yksi Intian kansallisista kielistä. Lisäksi sitä puhutaan Bahrainissa, Etelä-Afrikassa, Fidžillä, Kanadassa, Malesiassa, Mauritiuksella, Singaporessa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa ja Yhdysvalloissa.
Telugulla on oma kirjoitusjärjestelmänsä, joka pohjautuu Intian muinaiseen braahmi-kirjoitukseen. Se muistuttaa läheisesti kannadalaista kirjoitusjärjestelmää. Vanhimmat tunnetut telugunkieliset kirjoitukset ovat peräisin 500-luvulta. Enemmän telugunkielistä runoutta ilmestyi 1000-luvulla.
Telugua kirjoitettiin 1900-luvulle saakka tyylillä, joka poikkesi selvästi puhutusta telugusta. 1900-luvun puolivälissä tehtiin uusi kirjoitusstandardi, joka pohjautui puhuttuun teluguun.
Telugua kirjoitetaan telugulaisella kirjaimistolla, jossa kaikilla konsonanteilla on oletusvokaalina "a". Kun tavun kuuluu jokin toinen vokaali, merkitään vokaalimuutoksesta konsonantin ylä- tai alapuolelle tai sen jälkeen erityinen merkki. Vokaalit kirjoitetaan itsenäisinä kirjaimina silloin kun ne ovat tavun alussa. Kun konsonantit esiintyvät yhdessä, niitä voidaan yhdistää erityisillä yhdistämissymboleilla.
Leningrad (täsmennyssivu)
Leningrad voi viitata seuraaviin:
LD50
LD50 (myös ) on aineen myrkyllisyyden mittayksikkö. LD50 on annos, joka tappaa puolet koe-eläimistä kokeen aikana. LD50 on lyhenne englannin kielen ilmauksesta ”Lethal Dose, 50%”. LD50-kokeen kehitti J. W. Trevan vuonna 1927. Tavallisesti LD50 ilmoitetaan tietylle antotavalle ja eläimen ruumiinpainoon suhteutettuna. Esimerkiksi metallisen arseenin LD50-arvo suun kautta rotalla on 763 mg/kg. Kaasumaisille aineille käytetään toksikologiassa myrkyllisyyden mittarina LC50:tä.
Euroopan unionin alueella, myös Suomessa, ainetta pidetään:
Oheisessa taulukossa on eräiden aineiden LD50-arvoja.
Formaldehydi
Formaldehydi eli metanaali (CHO) on voimakashajuinen kaasu ja aldehydeistä yksinkertaisin. Sen itsesyttymislämpötila on 430 °C, CAS-numero 50-00-0 ja rakennekaava HCHO. Aineesta käytetään formaldehydin ja metanaalin lisäksi myös nimiä "formoli", "metyylialdehydi" ja "metyleenioksidi". Formaldehydin 37–55-prosenttisesta vesiliuoksesta käytetään nimeä formaliini. Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Metanaalia tuotetaan hapettamalla metanolia. Prosessissa katalyyttinä on hopea, kupari tai jokin metallioksidi.
Formaldehydi liukenee erittäin hyvin veteen ja sen vesiliuosta käytetään pääasiallisesti erilaisten hartsien sekä mineraalivillan valmistukseen. Formaldehydin vesiliuosta käytetään myös tekstiilien, kosmeettisten tuotteiden, erilaisten liimojen, selluloosan ja räjähdysaineiden valmistukseen.
Formaldehydistä tuotetaan monia eri kemikaaleja, kuten paraformaldehydiä, 1,4-butaanidiolia, heksametyleenitetramiinia sekä 1,3,5-trioksaania.
Formaldehydin terveysvaikutteista johtuen sitä käytetään tavallisesti 40-prosenttisena vesiliuoksena, formaliinina, pieneliöiden tappamiseen.
Useimmin kankaat käsitellään siliävyyden parantamiseksi formaldehydipitoisella lakalla.
Formaldehydi ärsyttää silmiä ja hengitysteiden limakalvoja 2–4 ppm:n pitoisuudessa. Silmissä ilmentyvää polttavaa tunnetta ja yskää voi aiheuttaa 5–20 ppm formaldehydiä. Vaarallinen pitoisuus on 40–100 ppm, joka voi aiheuttaa kurkun turvotusta, keuhkoputkien supistumista, keuhkotulehdusta sekä maksa- ja munuaisvaurioita.
Väkevä silmään kohdistunut formaldehydin vesiliuos voi aiheuttaa sarveiskalvon samentumisen ja jopa näön menetyksen.
Liuoksena formaldehydi voi aiheuttaa iholle joutuessaan kihelmöintiä, rikkinäistä ja verestävää ihoa sekä kuivumista.
Peli
Peli on ajanvietteeksi harjoitettava määrämuotoinen ja -sääntöinen kilpailu tai leikki, jossa on välineenä esimerkiksi kortteja ja nappuloita. Pelin aikana osallistujat toimivat peliä ohjaavien sääntöjen mukaan. Pelin kulkuun voivat lisäksi vaikuttaa pelaajien tekemät valinnat ja strategiat, sattuma sekä urheilullisissa peleissä pelaajien fyysiset kyvyt.
Pelaajat kilpailevat yksin tai joukkueina toisiaan vastaan. Voittajaksi julistetaan ensimmäisenä säännöissä määrätyn tavoitteen, kuten suurimman pistemäärän, saavuttanut osapuoli. Palkintona voi olla esimerkiksi rahasumman tai määräävän aseman toisiin pelaajiin nähden. On olemassa myös yksin pelattavia pelejä (pasianssit ja videopelit) ja pelejä, joissa ei ole voittajaa (roolipelit).
Pelejä tutkii pelitutkimus. Pelien, pelaajien ja kannattavien pelistrategioiden ominaisuuksia ja säännönmukaisuuksia tutkii peliteoria, joka on matematiikan ja taloustieteen osa-alue.
Rajanveto pelin ja leikin välillä ei ole aina selkeää. Pelit ovat rajatumpia ja leikit vapaampia, mutta leikin ja pelin piirteet voivat myös sekoittua keskenään.
Lautapeli on yhden tai useamman pelaajan peli, jota pelataan tyypillisesti pelilaudan ja pelinappuloiden tai muiden pelimerkkien avulla. Useimmiten lautapelejä kuvaa se, että pelimerkkien sijainti pelilaudalla (absoluuttisesti tai suhteessa toisiinsa) on pelin kannalta tärkeässä asemassa. Osassa uusia lautapelejä on satunnaisesti arvottu pelilauta, ja joissakin pelilauta itsessään voi muuttua pelin aikana.
Videopeleissä pelataan tietokoneen tai pelikonsolin avulla tekoälyä tai toisia pelaajia vastaan. Toista pelaajaa vastaan saatetaan pelata joko Internetin välityksellä tai toisen samaan laitteeseen liitetyn ohjaimen avulla. Team Fortress 2 on esimerkki verkkopelistä.
Pallopeli on urheilullinen peli, jota pelataan pallolla. Pelaajia voi olla kaksi tai useampia. Usein pelissä on kaksi toisiaan vastaan pelaavaa joukkuetta.
Korttipelejä voi pelata pelistä riippuen joko yksi tai useampi pelaaja. Korttipelejä pelataan pelikorteilla ja pelejä on suunniteltu lukematon määrä. Peleissä on erilaisia tavoitteita ja sääntöjä, joilla pelissä edetään.
Veikkaus Oy:llä on monopoli rahapelitoiminnassa. Lisäksi Veikkaus omistaa Casino Helsingin, joka sijaitsee Helsingissä Mikonkadulla. Nykyiseen Veikkaukseen fuusioidun entisen RAY:n ydinliiketoiminta perustuu raha-automaatteihin, joita on yleisissä tiloissa. Raha-automaatit ovat koneita, joihin syöttämällä rahaa voi voittaa suuremman summan rahaa, kuitenkin ne on suunniteltu siten että niiden omistaja voittaa pitkällä aikavälillä.
Raha-automaatit jaetaan Veikkauksen mukaan seuraaviin luokkiin: hedelmäpeleihin, jotka ovat yleisimpiä peliautomaatteja, pokereihin, jotka ovat pelikoneessa ruudun kautta pelattavia korttipelejä, ventteihin joilla pyritään saamaan korteilla 21 pistettä, ruletteihin, jotka ovat hiukan harvinaisempia ja löytyy yleensä Veikkauksen pelihalleista sekä pajatsoihin. Lisäksi on tehty monipeliautomaatteja, joilla voi pelata edellä mainittuja kaikkia pelejä näytön avulla.
Luettelo vuosikymmenistä
Tämä on luettelo eräistä länsimaiseen ajanlaskuun sisältyvistä vuosikymmenistä.
Luettelo sarjakuvalehdistä
Tämä on luettelo sarjakuvalehdistä kertovia artikkeleita luokiteltuna lehden julkaisumaan mukaan.
Harkova
Harkova (, ) on Ukrainan toiseksi suurin kaupunki. Se sijaitsee Koillis-Ukrainassa ja on Harkovan alueen pääkaupunki. Asukkaita noin 1,4 miljoonaa. Kaupungissa on merkittävää puolustusvälineteollisuutta, panssarivaunujen ja lentokoneiden valmistusta. Se on myös yksi Ukrainan kulttuurin, koulutuksen ja liikenteen keskuksista.
Kaupungin keskusaukio (Площа Свободи, "Ploštša Svobody") on Euroopan kuudenneksi suurin ja maailman 12. suurin.
Harkova perustettiin vuonna 1654 ukrainalaisten linnoitukseksi, ja siellä on ollut yliopisto vuodesta 1804. Kaupunki kasvoi 1800-luvun lopulla Donetskin hiilikenttien ja Krivoi Rogin rautamalmin ansiosta raskaan teollisuuden keskukseksi.
Harkovan traktoritehdas perustettiin 1930.
Harkova oli itsenäisen Ukrainan pääkaupunki vuosina 1917–1921 ja Neuvostoliiton alkuaikoina Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan pääkaupunki vuosina 1921–1934. Vuosina 1932–1933 holodomor-nälänhätä ajoi ihmisiä maaseudulta kaupunkiin, mutta monet myös menehtyivät.
Toisessa maailmansodassa natsi-Saksa valloitti kaupungin ensimmäisessä Harkovan taistelussa lokakuussa 1941. Toinen Harkovan taistelu oli Puna-armeijan yritys valloittaa se takaisin helmikuussa 1943, mutta saksalaiset ottivat sen jälleen itselleen keväällä (kolmas Harkovan taistelu), kunnes puna-armeija valloitti kaupungin lopullisesti neljännessä Harkovan taistelussa 23. elokuuta 1943. Yhteenotoissa 70 prosenttia kaupungista tuhoutui ja kymmenet tuhannet kuolivat.
Oheinen taulukko kuvaa Harkovan kaupungin asukasluvun kehitystä virallisten väestönlaskentojen tai muiden tilastojen (1840, 2013) perusteella.
Tunnettuja Harkovassa sijaitsevia kansallisia yliopistoja ovat muun muassa Harkovan kansallinen yliopisto (Харківський національний університет імені В. Н. Каразіна), Harkovan polytekninen instituutti (Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут"), Harkovan kansallinen lääketieteellinen yliopisto (Ха́рківський націона́льний меди́чний університе́т), Harkovan kansallinen radioelektroniikan yliopisto (Харківський національний університет радіоелектроніки), kansallinen ilmailuyliopisto (Национальный аэрокосмический университет Н Е Жуковского) ja kansallinen yliopisto "Jaroslav Viisaan oikeustieteellinen akatemia" (Національний університет «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» (НУЮАУ)).
Kaupunki on Itä-Ukrainan liikenteellisiä keskuksia. Junayhteydet Harkovan rautatieasemalta Kiovaan ja muualle Ukrainaan, läntiseen Eurooppaan ja Venäjälle ovat hyvät. Kaupungin kautta kulkee Kiovasta Venäjän Rostovin alueen rajalle jatkuva valtatie M03 (osa eurooppatietä E40). Pohjoisesta Venäjän rajalta saapuu puolestaan valtatie M18 ja tämä eurooppatie E105 jatkaa etelään Dnepropetrovskin kautta Krimin niemimaan Sevastopoliin valtatienä M18. Kaupunkia ja Harkovan aluetta palvelee myös kansainvälinen Harkovan lentoasema.
Harkovan metroverkon pituus on 35 kilometriä ja siinä on 28 asemaa.
Luettelo lyhenteistä
Tämä on luettelo yleisistä lyhenteistä.
Tämä luettelo ei sisällä:
A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Å Ä Ö
Edd.pin
suom.
Jonathan Carroll
Jonathan Samuel Carroll (s. 26. tammikuuta 1949) on amerikkalainen fantasiakirjailija. Carrollia on luonnehdittu tyyliltään myös maagiseksi realistiksi. 1980-luvun alusta alkaen Carroll on asunut Wienissä, jonne hän muutti opettamaan englantia. Carrollin teosten tavaramerkki on niissä esiintyvä koira, yleensä bullterrieri.
Carrollin mukaan hänen romaaninsa ovat itsenäisiä teoksia, jotka voi lukea missä järjestyksessä tahansa. Sanojensa mukaan hän toivoo olevansa niin hyvä kirjailija, että hänen tuotantoonsa tutustumisen voi aloittaa mistä kirjasta tahansa.
Halha-mongolin kieli
Mongolin kieli (монгол хэл, "mongol hel") on useimpien Mongolian asukkaiden äidinkieli. Suurin osa puhuu sen "halha"-murretta. Kieltä puhutaan myös Sisä-Mongolian, Liaoningin, Jilin ja Heilongjiangin provinssissa Kiinassa, Yssyk-Kölin alueella Kirgisiassa, Burjatiassa Venäjällä. Mongoli kuuluu mongolilaisiin kielikuntaan ja kiistanalaiseen altailaiseen kielikuntaan, johon lukeutuu myös turkki. Kieli on voimakkaasti agglutinoiva, ja se käyttää yksinomaan suffikseja.
Mongolia on kirjoitettu monilla eri aakkosilla aikojen saatossa. Virallinen mongolin kirjaimisto luotiin 1100-luvulla. Sitä käytettiin vuoteen 1941 asti, kunnes se korvattiin kyrillisillä aakkosilla. Ennen sitä vuosina 1930–1932 kirjoitusasuna olivat myös latinalaiset aakkoset.
Vuosina 1991–1994 Mongoliassa yritettiin palata takaisin vanhoihin mongoliaakkosiin, mutta tämä kaatui yleiseen vastustukseen. Mongolin kieltä kirjoitetaan yhä useimmiten kyrillisillä aakkosilla, mutta mongolikirjaimia on alettu käyttää arkielämässä.
Läheistä sukua oleviin kieliin kuuluu muun muassa kalmukki.
Tunguusikielet
Tunguusikielet ovat itäaasialainen kielikunta, johon kuuluu 12 keskenään varsin läheistä sukua olevaa kieltä. Niillä on yhteensä noin 75 000 puhujaa Pohjois-Kiinassa, Mongoliassa ja Siperian itäosissa Obin ja Jenisein seudulta Ohotanmerelle asti. Kielikunnasta käytetään myös nimityksiä tunguusilaiskielet, tunguusilaiset kielet ja mantšu-tunguusilaiset kielet. Aikaisemmin niiden sekä turkkilais- ja mongolikielten katsottiin kuuluvan oletettuun altailaiseen kielikuntaan.
Kiinan koillisosassa aikaisemmin puhuttu mantšu on vanha sivistyskieli, jota kirjoitetaan hieman muunnetulla mongolilaisella aakkostolla. Nykyisin kuitenkin kiina on lähes täysin syrjäyttänyt sen puhekielenä Mantšuriassakin. Kirjakielenä sitä käyttävät enää yksi mantšun murre sekä solonit ja Mantšurian mongolilaiset daguurit. Mantšunkieliset käännökset kiinalaisista klassikoista ovat suuresti auttaneet vaikeaselkoisen vanhan kiinan lauseopin tulkitsemisessa.
Muilla tunguusikielillä suullinen kansanperinne on rikas, mutta kirjallisuutta ruvettiin luomaan vasta neuvostoajalla. Kirjaimistona on nykyisin kyrillinen aakkosto; välillä kokeiltiin latinalaisia kirjaimia.
Sanastoa ja kielioppia vertailemalla tunguusikielten voidaan jakaa kolmeen pääryhmään: pohjois-, kaakkois- ja lounaistunguusikieliin. Näistä kaksi jälkimmäistä ryhmää ovat läheisempää sukua keskenään kuin pohjoistunguusikielten kanssa ja muodostavat siten yhdessä etelätunguusikielten ryhmän. Tunguusikielet luokitellaan seuraavasti:
Pohjoistunguusikielet
Etelätunguusikielet