Turvananojat (Aiskhylos)
Turvananojat (; ) on Aiskhyloksen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia. Se kertoo siitä, kuinka Danaoksen tyttäret ovat turvananojina Argoksessa paossa Aigyptoksen poikia, jotka haluaisivat heidät väkisin puolisoikseen.
"Turvananojat" esitettiin ensimmäisen kerran joskus vuoden 468 eaa. jälkeen, mahdollisesti vuonna 463 eaa. Sitä pidettiin pitkään Aiskhyloksen varhaisimpana säilyneenä näytelmänä muun muassa siksi, että siinä kuoro toimii arkaaisesti näytelmän päähenkilönä. Myöhemmin näytelmän on kuitenkin osoitettu kuuluvan Aiskhyloksen myöhäisempien teosten joukkoon ja olevan varmuudella myöhempi kuin tämän kirjoittamat tragediat "Persialaiset" ja "Seitsemän Thebaa vastaan".
"Turvananojat" oli ensimmäinen osa Danaoksen tyttäristä kertovasta tetralogiasta, joka sisälsi tavan mukaan kolmen tragedian trilogian ja yhden satyyrinäytelmän. Muut näytelmät olivat "Egyptiläiset" ("Aigyptioi" tai "Thalamopoioi") ja "Danaoksen tyttäret" ("Danaides") sekä satyyrinäytelmä "Amymone". Aiskhylos ansaitsi näytelmillään voiton Dionysia-juhlien näytelmäkilpailussa; toisen palkinnon tuolloin sai Sofokles. Tetralogian muut osat eivät ole säilyneet nykyaikaan.
Näytelmän päähenkilöt, kuoron muodostavat Danaoksen viisikymmentä tytärtä, eivät suostu ottamaan serkkujaan, Aigyptoksen viittäkymmentä poikaa, puolisoikseen. Siksi he ovat Danaoksen kehotuksesta paenneet Egyptistä sukunsa kantaäidin Ion kotimaahan Argokseen. Näytelmän alussa kuoro kertaa Ion vaiheet kreikkalaisessa mytologiassa ja kuvaa näin, miksi joukko on päätynyt juuri tähän maahan.
Argoksessa danaidit kohtaavat maan kuninkaan Pelasgoksen. He pyytävät tältä turvaa turvananojien merkeillä varustettuna. Pelasgos joutuu vaikean valinnan eteen: Jos hän ei anna turvananojille turvapaikkaa, hän syyllistyy pyhäinhäväistykseen ja loukkaa jumalia. Toisaalta jos hän antaa turvapaikan, vaarana on sota Aigyptoksen poikia vastaan. Pelasgos kieltäytyy aluksi ja antaa asian Argoksen kansan päätettäväksi. Kansa myöntää turvapaikan. Danaos riemuitsee päätöksestä ja tyttäret ylistävät jumalia.
Saman tien egyptiläisten airut tulee vaatimaan tyttäriä mukaansa laivaan, jotta heidät palautettaisiin serkuilleen avioliittoa varten. Pelasgos saapuu, uhkaa airutta ja kehottaa danaideja pysymään Argoksen muurien suojassa. Tyttäret menevät suojaan, taistelu uhkaa. Toisaalta Danaoksen tyttärien palvelijattaret vihjaavat, että myös näiden on vielä joskus alistuttava avioliittoon, eivätkä he voi pysyä kokonaan naimattomina.
Trilogian muiden osien sisältö on rekonstruoitu seuraavalla tavalla: Argoslaiset ja egyptiläiset sotivat ja Pelasgos saa surmansa. Danaoksesta tulee Argoksen tyranni. Tyttäret pakotetaan naimisiin Aigyptoksen poikien kanssa, mutta Danaos neuvoo heitä surmaamaan miehensä hääyönä. Kaikki muut suorittavat teon, paitsi Hypermnestra, jonka puoliso Lynkeus pakenee. Danaos vangitsee Hypermnestran tai uhkaa surmata tämän tottelemattomuuden vuoksi. Lynkeus kuitenkin palaa ja surmaa Danaoksen, ja hänestä tulee Agroksen uusi kuningas Hypermnestra kuningattarenaan.
Tutkijat ovat erimielisiä trilogian lopusta, mutta on varmaa, että jumalatar Afrodite liittyy loppuratkaisuun jollakin tavalla. Tämä käy ilmi merkittävästä katkelmasta, joka on säilynyt "Danaoksen tyttäristä". Se on Afroditeen puhe, jossa tämä ylistää avioliittoa taivaan (sulhanen) ja maan (morsian) välillä. Tästä avioliitosta syntyy sade, joka ravitsee viljan, hedelmät ja karjan.
Eräs vaihtoehto on, että Lynkeus joutui päättämään, millä tavalla 49 murhaan syyllistynyttä danaidia tulisi rangaista. Tällöin Afrodite on voinut ilmestyä paikalle "deus ex machina" vapauttamaan tyttäret, koska he olivat vain totelleet isäänsä. Tämän jälkeen Afrodite on taivutellut tyttäret luopumaan avioliiton vastustamisesta. Trilogia olisi tällöin päättynyt siihen, että loput danaidit ovat menneet naimisiin 49 argoslaisen miehen kanssa.
Vaihtoehtoisesti Hypermnestra on saattanut joutua oikeuteen, koska ei ole totellut isäänsä. Tällöin Afrodite on saattanut puolustaa häntä samoin kuin Apollon on puolustanut Orestesta Aiskhyloksen "Oresteiassa".
Trilogiaa seurannut satyyrinäytelmä "Amymone" on esittänyt koomisessa sävyssä Poseidonin viettelemässä yhden danaideista.
George Thomson on tulkinnut trilogian niin, että se pyrkii oikeuttamaan ateenalaisen lain, jonka mukaan lesken tulee naida kuolleen miehensä veli tai serkku, jotta miehen omaisuus pysyisi suvussa, mikäli mies kuolee ilman perillistä. Tämän tulkinnan mukaan Danaoksen tyttärien pyrkimys välttää avioliitto serkkujensa kanssa ei olisi herättänyt ateenalaisessa yleisössä, joka on tottunut tällaiseen käytäntöön, samanlaista sympatiaa kuin se saattaa nykyaikana herättää. Thomsonin mukaan kyse olisi siis samanlaisesta tapauksesta kuin "Oresteiassa", jonka loppu pyrkii oikeuttamaan ateenalaisen käytännön siitä, että murhaoikeudenkäynnit käydään areiopagin oikeusistuimessa. Lisäksi samoin kuin "Oresteian" loppu esittää Areiopagin instituution perustamisen draamallisessa muodossa, danaideista kertova trilogia olisi esittänyt naisille varatun Thesmoforia-juhlan perustamisen; Herodotoksen mukaan danaidit toivat tämän juhlan Egyptistä Kreikkaan.
William Ridgeway sen sijaan on tulkinnut trilogian niin, että se pyrkii dramatisoimaan konfliktin äidin- ja isänpuoleisen perimysjärjestyksen välillä.