Kodak Instamatic
Kodak Instamatic oli Kodakin vuodesta 1963 valmistama halpojen kameroiden sarja. Se saavutti suurta menestystä ja tutustutti kokonaisen sukupolven halpaan valokuvaamiseen.
Kukoistusaikanaan Instamatic-valikoima oli niin laaja, että nimeä Instamatic käytetään yhä usein virheellisesti viittaamaan halpoihin taskukameroihin. Nimeä käytetään usein, myös virheellisesti, puhuttaessa Kodakin Kodamatic-pikakamerasarjasta.
Kodak käytti Instamatic-nimeä myös joistakin Super 8 -videokameroista.
Ensimmäiset Instamaticit tulivat myyntiin vuonna 1963. Ne olivat ensimmäisiä Kodakin 162-filmiä käyttäviä kameroita. Helposti vaihdettavan filmirullan, jossa itsessään oli filmin taustalevy sekä valotustaso, ansiosta kameran valmistuskustannukset olivat alhaiset.
Instamatic-projektin pääsuunnittelija oli Dean M. Peterson, joka tuli 1980-luvulla tunnetuksi myös innovaatioistaan taskukamera. Ensimmäisenä Instamaticeista julkaistiin Instamatic 50, jonka tuli myyntiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa helmikuussa 1963, noin kuukautta ennen Instamatic 100 -mallia. 100 oli ensimmäinen Yhdysvalloissa myyntiin tullut Instamatic. 100-mallissa oli kiinteä suljinaika, suljinaukko ja tarkennus. Kuten Kodakin aiemmat Brownie-kamerat, myös Instamatic 100 oli yksinkertainen kamera, jota kuka tahansa osasi käyttää. Siinä oli myös sisäänrakennettu salamavalo, toisin kuin 50-mallissa.
Mallisto kasvoi pian 100/104 -perusmallin lisäksi 800/804 -mallilla, jossa oli muun muassa alumiinirunko, mittaetsin ja seleenivalomittari. (Mallimerkinnän viimeinen numero kertoi salamavalon tyypin: 0 tarkoitti sisäänrakennettua salamavaloa ja 4 ulkoista salamakuutiota.) Malliston huippumalli oli Instamatic Reflex SLR, jota valmistettiin Saksassa. Siinä käytettiin Retina S-mount -linssejä.
Instamatic oli välitön menestys. Vuosien 1963 ja 1970 välillä valmistettiin yli 50 miljoonaa Instamaticia. Kodak antoi jopa huomattavan määrän Instamaticeja ilmaiseksi synnyttääkseen innostusta valokuvaamiseen ja samalla pysyvää kysyntää filmeilleen.
Monet muut kameravalmistajat, kuten Canon, Olympus, Minolta, Ricoh, Zeiss Ikon ja Rollei, yrittivät hyödyntää Instamaticin menestystä omilla 126-kameroillaan. Jotkin näistä olivat paljon kalliimpia ja ominaisuuksiltaan kehittyneempiä kuin Kodakin kamerat. Eräs tällainen kamera oli Rollei SL26, jossa oli vaihdettavia linssejä, objektiivin läpi mittaus ja mittaetsin ja joka maksoi 300 dollaria.
Vuonna 1970 tuli myytiin uusia Instamatic-malleja, jotka hyödynsivät uutta Magicube-salamavalokuutiota. Magicubeissa oli mekaanisella laukaisulla toimiva pyrotekniikkalaukaisin, toisin kuin tavallisissa salamavalokuutioissa, joihin tarvittiin paristot. Magicube-paikoilla varustettujen Instamaticien mallimerkinnöissä oli X-kirjain (esimerkiksi X-15 ja 55X).
Vuonna 1972 Kodak lanseerasi uutta 110-filmiä käyttäneen Pocket Instamatic -sarjan. Myös 110-filmirullat olivat helposti vaihdettavia ja lisäksi pienikokoisia, minkä ansiosta kameroista saatiin kompakteja. Malliston huipulla oli Pocket Instamatic 60. Siinä oli ruostumattomasta teräksestä tehty runko, mittaetsin ja automaattivalotus. Alle kolmen vuoden aikana valmistettiin yli 25 miljoonaa Pocket Instamaticia, ja 110-flmi säilytti suosionsa aina 1990-luvulle saakka.
Vuonna 1976 Instamatic X -sarja päivitettiin käyttämään uutta Flipflash-salamaa. Näiden kameroiden mallimerkintä muodostettiin lisäämällä F-kirjain vastaavan Magicube-mallin merkintään. Perusmalli X-15F oli viimeinen Yhdysvalloissa myyty Instamatic. Se pysyi myynnissä vuoteen 1988 saakka.