hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Dave Hlubek
David Lawrence "Dave" Hlubek (28. elokuuta 1951 – 2. syyskuuta 2017) oli yhdysvaltalainen kitaristi ja Molly Hatchet -yhtyeen perustajajäsen. Hän soitti myös yhtyeissä Southern Rock Allstars ja Skinny Molly.
Dave Hlubek syntyi Jacksonvillessä, Floridassa. Hlubekin isä oli sotilas ja perhe muutti lapsena monta kertaa isän työn vuoksi. Hlubekit asuivat Oahussa, Sunnyvalessa ja San Joséssa ennen paluuta Jacksonvilleen vuonna 1965. Hlubek valmistui Forrest High Schoolista.
Hlubek perusti Molly Hatchetin vuonna 1971. Yhtyeen esikuvia olivat aluksi The Allman Brothers Band ja myöhemmin Lynyrd Skynyrd. Hlubek soitti yhtyeessä kitaraa ja myös lauloi ennen solisti Danny Joe Brownin liittymistä. Ennen levytyssopimuksen saamista Hlubek työskenteli yhtyeen ohella kitarateknikkona Blackfootille, krematorionhoitajana ja donitsien myyjänä.
Molly Hatchet nousi suosioon Yhdysvalloissa 1970-luvun lopulla. Suurin menestys kesti 1980-luvun puoliväliin. Hlubek oli tuottoisa säveltäjä ja kirjoitti yhtyeen suurimmat hitit, kuten "Flirtin' With a Disaster", "Whiskey Man", "Fall Of The Peacemakers" ja "Gator Country". Hän sai urallaan seitsemän kulta- ja platinalevyä, kaikki Molly Hatchetin levytyksistä.
Hlubek erosi Molly Hatchetista vuonna 1987 vakavan kokaiiniriippuvuuden vuoksi. Hänen tilalleen liittyi Bobby Ingram, joka otti yhtyeen johdettavakseen. Hlubek vietti vuosia työttömänä ja sairaana, kunnes muutti läheisen ystävänsä auttamana Jacksonvillestä Port St. Lucieen, jossa hän tervehtyi ja palasi työelämään. Ystävä ryhtyi Hlubekin manageriksi ja kokosi yhtyeitä hänen ympärilleen. Näitä olivat Hlubek & Friends, Southern Jam Band ja Southern Rock Allstars, joista jälkimmäisessä soitti useita nimekkäitä southern rock -muusikoita.
Vuonna 2003 Hlubek perusti yhtyeen Skinny Molly muusikoiden Mike Estesin, Kurt Pietron ja Pontus J. Backin kanssa. Tammikuussa 2005 hän palasi Molly Hatchetiin, jossa ei ollut jäljellä ketään alkuperäisjäsentä ennen paluuta. Alun perin hän oli liittymässä entisistä Molly Hatchet-jäsenistä koostuvaan Gator Countryyn. Varsinainen Molly Hatchet pelkäsi kuitenkin Gator Countryn kysynnän ohittavan heidät ja pyysi Hlubekin takaisin yhtyeeseen. Vuonna 2014 Hlubek lopetti keikkailun terveysongelmien vuoksi.
Hlubek kuoli sydänkohtaukseen syyskuussa 2017. Hänellä oli kaksi poikaa, Kyle David Hlubek ja Aaron Armstrong Hlubek.
Catalina Denis
Catalina Zarate Denis (s. 1985, Bucaramanga) on kolumbialainen näyttelijä ja malli.
Denis aloitti näyttelijänuran vuonna 2007 esiintymällä vauhdikkaassa komediaelokuvassa "Taxi 4". Vuonna 2010 hän näytteli stripparia ranskalaisessa elokuvassa "Le mac".
Vuonna 2014 Denis esitti toimintaelokuvassa "Brick Mansions" päähahmon kidnapattua tyttöystävää, Lolaa. Elokuva julkaistiin viisi kuukautta toisen päänäyttelijän (Paul Walker) kuoleman jälkeen.
Denis esiintyi vuonna 2015 ABC:n draamasarjassa "The Whispers".
Duane Roland
Duane Roland (3. joulukuuta 1952 – 19. kesäkuuta 2006) oli yhdysvaltalainen kitaristi, joka tunnetaan parhaiten Molly Hatchet -yhtyeestä. Myöhemmin hän soitti yhtyeissä Southern Rock Allstars ja Gator Country.
Duane Roland syntyi Jeffersonvillessa, Indianassa, mutta varttui Jacksonvillessä, Floridassa. Hänen perheessään esiintyi musikaalisuutta, äiti soitti pianoa ja isä kitaraa. Rolandin ensimmäinen soitin oli rummut, mutta lopulta hän ryhtyi kitaristiksi. Hän soitti lukuisissa yhtyeissä, kunnes hän liittyi Molly Hatchetiin vuonna 1975.
Molly Hatchet on ollut suosittu Yhdysvalloissa 1970-luvun lopulta alkaen. Roland soittaa seitsemällä yhtyeen studioalbumilla. Hänen soittimiaan olivat Gibson Flying V sekä kaksikaulainen Gibson SG. Roland osallistui yhtyeen kappaleiden "Bloody Reunion" ja "Boogie No More" kirjoittamiseen. Hän erosi Molly Hatchetista vuonna 1990. Musiikki ei tämän jälkeen ollut Rolandille enää leipätyö. Hän omisti toimistotarvikkeita valmistavan yrityksen ja työskenteli myös puhelinkeskuksen hoitajana.
Roland palasi musiikkielämään vuonna 2002, kun hän liittyi vanhan yhtyetoverinsa Dave Hlubekin perustamaan Southern Rock Allstars -yhtyeeseen. Roland perusti muiden entisten Molly Hatchet -jäsenien kanssa Gator Country-yhtyeen vuonna 2005.
Duane Roland löydettiin kuolleena kotonaan St. Augustinessa 19. kesäkuuta 2006. Kuolinsyy oli luonnollinen. Hän oli vielä toukokuussa esiintynyt Gator Countryn kanssa.
Lucy Stitzer
Lucy C. MacMillan Stitzer (s. 1961) on yhdysvaltalainen rahoitusalalla työskentelevä yritysjohtaja ja miljardööriperijätär. Hän edustaa Cargill-suvun viidettä sukupolvea ja omistaa noin kolme prosenttia perheyhtiönä toimivasta yhdysvaltalaisesta Cargill -suuryhtiöstä. Hän peri omistuksensa isänsä W. Duncan Macmillanin (k. 2006) jälkeen. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi maaliskuussa 2018 Stitzerin varallisuudeksi 2,0 miljardia dollaria. Hänellä on kolme vastaavan omistusosuuden perinyttä miljardöörisiskoa: Alexandra Daitch, Sarah MacMillan ja Katherine Tanner.
Cargill on suuri Yhdysvaltain Minnesotan osavaltion Wayzatasta käsin johdettu erityisesti maataloustuotteiden tuotantoa ja kauppaa harjoittava yrityskonserni, jonka liikevaihto oli keväällä 2017 päättyneeltä tilivuodelta noin 110 miljardia dollaria. Cargill-suku piti hallussaan noin 87,2 prosenttia yhtiön osakkeista. Yhtiön omistusosuuksien seurauksena suvussa on toistakymmentä dollarimiljardööriä.
Stitzer suoritti vuonna 1982 alemman korkeakoulututkinnon (B.A.) Virginian Hollins-yliopistosta englannin kieli pääaineenaan. Hän työskennellyt pankkialalla useissa yrityksissä (Citibank, Sandler O'Neill & Partners, AmeriGroup). Sittemmin hän on toiminut toimii muun muassa suvun sijoitusyhtiö Waycrossen johdossa ja Cargill Inc.:n johtokunnan jäsenenä. Hän asuu Yhdysvaltain Connecticutin osavaltion Greenwichissä. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Eija Nivala
Eija Hannele Nivala (s. 27. helmikuuta 1967 Joensuu) on suomalainen rovasti, joka toimii Kirkon akateemiset AKI:n ja Suomen kirkon pappisliiton puheenjohtajana. Nivala on toiminut Ylivieskan kirkkoherrana 1. syyskuuta 2018 lähtien. Lisäksi hän on toiminut lyhyen aikaa kansanedustajana kesällä 2018.
Nivala vihittiin papiksi vuonna 1992 ja toimi aluksi seurakuntapastorina Sievin seurakunnassa. Vuosina 1997–2003 hän oli perheineen lähetystyöntekijänä Angolassa. Nivala aloitti Alavieskan seurakunnan kirkkoherrana vuonna 2010. Vuonna 2017 hänet siirrettiin kyseisestä virasta virkamääräyksellä Oulaisten seurakunnan kirkkoherraksi määräajaksi kesäkuun 2018 loppuun asti.
Nivala on ollut AKI:n puheenjohtaja kausilla 2013–2014, 2015–2016 ja 2017–2018 sekä Pappisliiton puheenjohtaja kausilla 2012–2014, 2015–2016 ja 2017–2018.
Kaudella 2012–2016 Nivala oli toinen pappisjäsenistä Kirkkohallituksen täysistunnossa. Kaudella 2016–2020 Nivala on Mahdollisuuksien kirkko -ryhmän varaedustaja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksessa.
Oulun tuomiokapituli asetti Nivalan ensimäisellä vaalisijalle Ylivieskan seurakunnan kirkkoherranvaalissa 2018. Hän piti vaalin ensimmäisen vaalisaarnan päiväjumalanpalveluksessa Suvannon kappelilla 22. huhtikuuta. Vaali toimitetaan 20. toukokuuta 2018.
Nivala oli eduskuntavaaleissa 2015 keskustan ehdokas ja sai 4 476 ääntä, mutta ei tullut valituksi eduskuntaan. Kansanedustaja Mirja Vehkaperä nousi kesällä 2018 Paavo Väyrysen tilalle Euroopan parlamenttiin. Nivala nousi hänen tilalleen eduskuntaan 18. kesäkuuta 2018. Hän kuitenkin erosi 25. kesäkuuta 2018, jolloin hänen tilalleen nousi Hanna-Leena Mattila. Nivala aloitti Ylivieskan kirkkoherrana 1. syyskuuta 2018. Hän on ilmoittanut, ettei Ylivieskan kirkkoherrana ole ehdolla tu­le­vis­sa edus­kun­ta-, eu­ro-, tai maa­kun­ta­vaa­leis­sa.
Nivalalla on rovastin arvonimi.
Katherine Tanner
Katherine Tanner (s. 1955) on yhdysvaltalainen miljardööriperijätär. Hän edustaa Cargill-suvun viidettä sukupolvea ja omistaa noin kolme prosenttia perheyhtiönä toimivasta yhdysvaltalaisesta Cargill -suuryhtiöstä. Hän peri omistuksensa isänsä W. Duncan Macmillanin (k. 2006) jälkeen. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi maaliskuussa 2018 Tannerin varallisuudeksi 2,0 miljardia dollaria. Hänellä on kolme vastaavan omistusosuuden perinyttä miljardöörisiskoa: Alexandra Daitch, Sarah MacMillan ja Lucy Stitzer.
Cargill on suuri Yhdysvaltain Minnesotan osavaltion Wayzatasta käsin johdettu erityisesti maataloustuotteiden tuotantoa ja kauppaa harjoittava yrityskonserni, jonka liikevaihto oli keväällä 2017 päättyneeltä tilivuodelta noin 110 miljardia dollaria. Cargill-suku piti hallussaan noin 87,2 prosenttia yhtiön osakkeista. Yhtiön omistusosuuksien seurauksena suvussa on toistakymmentä dollarimiljardööriä.
Tanner asuu Yhdysvaltain Floridan osavaltion Marathonissa.
Alexandra Daitch
Alexandra Daitch (s. 1963) on yhdysvaltalainen miljardööriperijätär. Hän edustaa Cargill-suvun viidettä sukupolvea ja omistaa noin kolme prosenttia perheyhtiönä toimivasta yhdysvaltalaisesta Cargill -suuryhtiöstä. Hän peri omistuksensa isänsä W. Duncan Macmillanin (k. 2006) jälkeen. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi maaliskuussa 2018 Daitchin varallisuudeksi 2,0 miljardia dollaria. Hänellä on kolme vastaavan omistusosuuden perinyttä miljardöörisiskoa: Sarah MacMillan, Lucy Stitzer ja Katherine Tanner.
Cargill on suuri Yhdysvaltain Minnesotan osavaltion Wayzatasta käsin johdettu erityisesti maataloustuotteiden tuotantoa ja kauppaa harjoittava yrityskonserni, jonka liikevaihto oli keväällä 2017 päättyneeltä tilivuodelta noin 110 miljardia dollaria. Cargill-suku piti hallussaan noin 87,2 prosenttia yhtiön osakkeista. Yhtiön omistusosuuksien seurauksena suvussa on toistakymmentä dollarimiljardööriä.
Daitch asuu Connecticutin osavaltion Old Lymessä.
Sarah MacMillan
Sarah MacMillan, aiemman avioliiton aikana "Sarah Stevens Chaney (MacMillan)" (s. 1954) on yhdysvaltalainen miljardööriperijätär. Hän edustaa Cargill-suvun viidettä sukupolvea ja omistaa noin kolme prosenttia perheyhtiönä toimivasta yhdysvaltalaisesta Cargill -suuryhtiöstä. Hän peri omistuksensa isänsä W. Duncan Macmillanin (k. 2006) jälkeen. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi maaliskuussa 2018 Daitchin varallisuudeksi 2,0 miljardia dollaria. Hänellä on kolme vastaavan omistusosuuden perinyttä miljardöörisiskoa: Alexandra Daitch, Lucy Stitzer ja Katherine Tanner.
Cargill on suuri Yhdysvaltain Minnesotan osavaltion Wayzatasta käsin johdettu erityisesti maataloustuotteiden tuotantoa ja kauppaa harjoittava yrityskonserni, jonka liikevaihto oli keväällä 2017 päättyneeltä tilivuodelta noin 110 miljardia dollaria. Cargill-suku piti hallussaan noin 87,2 prosenttia yhtiön osakkeista. Yhtiön omistusosuuksien seurauksena suvussa on toistakymmentä dollarimiljardööriä.
MacMillan asuu Los Angelesissa, Yhdysvaltain Kalifornian osavaltiossa. Hän on eronnut, kolme lasta.
Tavastia Lakeland
Tavastia Lakeland ry on Tavastia Lakeland -konseptin ympärille syntynyt matkailun kehittämisyhdistys, jonka tavoitteena on saada Hämeenlinna-Valkeakoski-Tampere-Orivesi -akselin ja Päijänteen väliselle järviseudulle tunnettuutta, etenkin kansainvälistä näkyvyyttä, kehittää toimijoiden yhteistyötä ja hankkia matkailun kehittämiseen lisää resursseja.
Tavastia Lakelandin verkkosivusto esittelee alueen vetovoimatekijöitä, alueen nähtävyys- ja palvelutarjontaa sekä alueen kyliä ja taajamia.
Tavastia Lakeland kehittää uusia matkailukonsepteja. Näitä ovat esimerkiksi "Wilderhutting", mökkiretkeily, joka tähtää alueen mökkikapasiteetin käytön tehostamiseen. Toinen konsepti on "Fall in love with lakes", jonka puitteissa luodaan vesistöön liittyviä elämyspaketteja.
Matkailukonsepti Tavastia Lakeland kattaa karkeasti ottaen Hämeenlinna-Valkeakoski-Tampere-Orivesi -akselin ja Päijänteen välisen järvialueen. Alue on osa sitä Järvi-Suomea, jonka perusteella Suomea markkinoidaan ulkomailla tuhansien järvien maana, jonka keskeinen osa on Saimaan järvialue.
Tavastia Lakeland sopii myös luontomatkailun suosion nousuun. Alueella on saaririkkaita vesistöjä, Vanajavesi, Mallasvesi, Längelmävesi, Pälkänevesi, Hauhon reitti Päijänteen rantamille asti sekä osia Päijänteestä. Lisäksi alueella on kaksi kansallispuistoa, Isojärven ja Päijänteen kansallispuistot, sekä Evon ja Laipanmaan retkeilyalueet.
Tavastia Lakeland -alueella on aktiivinen kylä- ja taajamaverkosto. Se sijaitsee Oriveden, Tampereen ja Hämeenlinnan kaupunkien vaikutuspiirissä ja on helposti saavutettavissa myös kansainvälisten matkailijoiden näkökulmasta.
Lotta (valtatie)
Lotta () on alueellinen tie, joka yhdistää Murmanskin ja Suomen (Suomen ja Venäjän raja). Sen pituus on 231 km.
Tien rakentaminen alkoi vuonna 1961. Suomeen ja Neuvostoliittoon rakennettiin rakentamisen kylän tie, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Verkhnetulomsky.
Rajan ylittämisen jälkeen reitti jatkuu Ivaloon Kantatie 91:ksi.
Alessandra Torresani
Alessandra Torresani (oik. Alessandra Olivia Toreson, s. 29. toukokuuta 1985 Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Zoe Graystonen roolista scifisarjassa "Caprica" ja Clairena komediasarjassa "Rillit huurussa".
Alessandra Olivia Toreson syntyi vuonna 1985 Kalifornian Palo Altossa. Tanssia ja laulamista opiskellut Toreson sai ensimmäisen työn The WB-kanavan juontajana yhdeksänvuotiaana. Hänellä on musta vyö taekwondossa.
Torresani toimi juontajana San Franciscolaisella KBWB-kanavan "Kids' WB Club" ohjelmassa. Vuonna 2004 hän esiintyi pääroolissa Disney Channelin komediaelokuvassa "Going to the Mat".
Torresani on vieraillus muun muassa televisiosarjoissa "Kunnian miehet", "Teho-osasto", "Veljemme on nero", "Sukuvika", "" ja "C.S.I.".
Torresani valittiin esittämään Zoe Graystonea "Taisteluplaneetta Galactican" sisarsarjassa "Caprica".
Vuonna 2013 Torresani esiintyi web-sarjassa "Husbands".
Secret Diary
Secret Diary on ranskalaisen elektronisen musiikin artistin Collegen esikoisalbumi. Albumin julkaisi Futur-levy-yhtiö 26. marraskuuta 2008. Lähde:
Toronton yliajo
Toronton yliajo oli Kanadan Torontossa tehty autoisku 23. huhtikuuta 2018. Pohjoisen Toronton North Yorkin alueella tehdyssä iskussa kuoli 10 ja loukkaantui 14 ihmistä.
Huhtikuun 23. päivä 2018 noin puoli kahdelta iltapäivällä Ryder Systemin vuokra-autopalvelulta vuokrattu valkoinen Chevrolet Express -pakettiauto ajoi jalkakäytävälle Pohjois-Toronton North Yorkissa. Keskeistä ja vilkasliikenteistä Yonge Street -katua etelään kulkenut pakettiauto ajoi jalkakäytävällä yli kahden kilometrin matkan osuen yli kahteenkymmeneen jalankulkijaan. Toronton poliisi lähestyi pysähtynyttä pakettiautoa hetkeä myöhemmin. Pakettiauton kuljettaja Alek Minassian yritti saada poliisit ampumaan itseään väittäen olevansa aseistettu, mutta lopulta poliisikonstaapeli Ken Lam pidätti hänet ampumatta yhtäkään laukausta.
Iskun tekijäksi epäilty Alek Minassian on Suur-Toronton alueeseen kuuluvassa Richmond Hillissä asunut 25-vuotias mies. Tekijän uskotaan lähettäneen sosiaaliseen mediaan viestejä, joissa hän kirjoitti naisvastaiseen miesliikkeeseen liittyvästä "incel"-termistä, joka tarkoittaa ”vastentahtoista selibaattia” () kokevaa miestä sekä yllytti näitä miehiä kapinaan (). Minassian mainitsi myös ihannoivansa joukkomurhaaja Elliot Rodgeria, joka syytti ongelmistaan naisia ja oli aktiivinen Redditin "incel"-subredditissä.
Iskussa oli kymmenen kuolonuhria ja 14 loukkaantunutta. Uhreista valtaosa oli naisia. Kuolleista kaksi oli Etelä-Korean kansalaisia ja yksi Jordanian kansalainen.
SS Galeka
SS Galeka oli höyrylaiva, joka rakennettiin vuonna 1899 Harland and Wolffin telakalla Union-Castle Mail Steamship Companylle. "SS Galeka" laskettiin vesille 21. lokakuuta 1899, ja se valmistui 23. joulukuuta 1899. Myöhemmin laiva otettiin Britannian sotilasjoukkojen kuljetukseen ja sittemmin sairaalalaivaksi ensimmäiseen maailmansotaan. 28. lokakuuta 1916 "Galeka" osui merimiinaan ja upposi. Miinan oli laskenut saksalainen U-vene UC-26.
Alus oli viimeinen, joka otettiin käyttöön ennen kuin varustamot Union Lines ja Castle Shipping Lines yhdistyivät vuonna 1900. "SS Galeka" toimi Etelä-Afrikan reitillä ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Sodan puhjettua sitä käytettiin Ison-Britannian joukkojen kuljetukseen. "SS Galeka" kuljetti Australian ja Uuden-Seelannin armeijoiden joukkoja Gallipolin taisteluun. Sen jälkeen "Galeka" kunnostettiin sairaalalaivaksi, joka pystyi majoittamaan 366 haavoittunutta sotilasta.
Saapuessaan 28. lokakuuta 1916 Le Havreen "SS Galeka" ajoi merimiinaan. Aluksella oli 61 Australian kuninkaallisten lääkintäjoukkojen (RAMC) upseeria ja miehistön jäsentä sekä 56 aluksen miehistön jäsentä. "SS Galeka" ei silloin kuljettanut potilaita. Laivan upotessa hukkui 19 kuninkaallisen armeijan lääkintäjoukkojen jäsentä. "SS Galeka" ajautui La Haguen rantaan.
Simón Bolívarin kansainvälinen lentoasema
Simón Bolívarin kansainvälinen lentoasema tarkoittaa
Sickan Castegren
Hilda Matilda Josefina "Sickan" Castegren, Sickan Amundsson (20. joulukuuta 1887 Helsinki – 8. kesäkuuta 1963 Tukholma, Ruotsi), oli suomalainen näyttelijä ja operettilaulaja, joka myöhemmin vaikutti Ruotsissa.
Castegren aloitti teatteriuransa 1909 "Käthen" roolissa näytelmässä "Gamla Heidelberg" Helsingin Svenska Teaternissa. Hän näytteli myös elokuvissa pieniä rooleja.
Castegrenin puoliso oli arkkitehti Erik Amundson.
T18 haupitsi
T18 oli yhdysvaltalainen telatykki. Sen kehittäminen aloitettiin syyskuussa 1941 ja siinä käytettiin M3 Stuartin alustaa. Sen etuosan oikealle puolelle kiinnitettiin 75 millimetrin haupitsi. Koska armeija ei pitänyt T18:sta, sen suunnittelu hylättiin vuonna 1942, ja T41:n suunnittelu aloitettiin.
T18-prototyyppejä säilytettiin Aberdeenin koekentällä vuoteen 1947 asti, jolloin ne tuhottiin.
T18:n kehittely alkoi vuonna 1941. Se perustui M3 Stuartin -alustaan, mutta se valmistettiin lievästä teräksestä. 75 millimetrin haupitsi asennettiin T18:n etuosaan.
T18:sta valmistettiin kaksi prototyyppia, jotka lähetettiin Aberdeenin koekentille. Vaunut olivat epätyydyttäviä painonsa takia. Siihen aikaan ensimmäinen pilottimalli oli puolivälissä, mutta projekti keskeytettiin, koska armeija ei pitänyt sen painosta ja vertikaalisesta panssarista. Lopulta T41 projekti korvasi T18 projektin.
Birgit Sergelius
Birgit Lovisa Sergelius (13. maaliskuuta 1907 Helsinki – 29. tammikuuta 1979 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen näyttelijä, joka myöhemmin teki uran Ruotsissa.
Sergelius aloitti uransa Suomessa, mutta näytteli vuodesta 1930 ruotsalaisissa elokuvissa. Hän oli vuodet 1934–1941 naimisissa näyttelijä Georg Rydebergin kanssa ja 1942–1977 taiteilija Erik Öhlinin kanssa.
Kuusiston VPK
Kuusiston vapaaehtoinen palokunta on vuonna 1937 perustettu, Kaarinan kaupungissa toimiva vapaaehtoinen palokunta. Kuusiston VPK:n paloasema sijaitsee Kaarinan paloaseman yhteydessä osoitteessa Kyynäräkatu 2, Kaarina.
Kuusiston VPK toimii Varsinais-Suomen aluepelastuslaitoksen sopimuspalokuntana ja on normaalin pelastustoiminnan ohella erikoistunut vesihuoltotehtäviin yhdessä Kaarinan VPK:n kanssa.
Hälytysosastoon kuuluu 22 henkilöä ja pelastustoimen tehtäviä on vuosittain noin 40-70 kpl.
Kuusiston VPK:n kalustoa
Julia Santos Solomon
Julia Santos Solomon (s. 1956) on dominikaanilainen taidemaalari. Hän työskentelee monipuolisesti eri taidekentillä tehden multimediateoksia, maalauksia, piirustuksia ja muotisuunnittelua.
Santos Slomon syntyi Dominkaanisessa tasavallassa. Perhe muutti Yhdysvaltoihin New Yorkiin kun Santos Salomon oli kymmenenvuotias .Tosin hän oli joutunut eroamaan äidistään jo neljävuotiaana ja oli ollut isoäitinsä kasvattama. Hänen taiteelliset lahjansa huomattiin jo varhain ja hän pääsi New Yorkissa taidelukioon. Opinnot jatkuivat Rhode Islandin osaaltion taidekoulussa.
Aikuistuttuaan hän muutti takaisin Dominikaanissen tasavaltaan, missä ryhtyi veistämään itseään esittäviä lapsuusmuotokuvia ja muotokuvia esiäideistään. Hän maalasi ne väreillä jotka muistuttavat Karibian meren saarten rikkaasta maaperästä.
Itseään Santos Solomon pitää hybridinä: hän oli lapsi jonka piti toimia tulkkina vanhemmilleen ja tarkkailla ja selviytyä vieraassa ympäristössä. Tyttärensä hän haluaa tietävän mistä hänen juurensa ovat. Tämän hän haluaa kertoa taiteellaan.
The Sciences
The Sciences on yhdysvaltalaisen stoner metal-yhtye Sleepin neljäs studioalbumi, jonka julkaisi Third Man Records yllätysjulkaisuna 20. huhtikuuta 2018, noin kaksikymmentä vuotta myöhemmin edellisestä Dopesmoker -albumista.
Yhtye erosi vuonna 1998, mutta jäsenet palasivat lopulta yhteen vuonna 2009. He julkaisivat uuden singlen "The Clarity"n vuonna 2014. Yhtye ilmoitti vuonna 2017 nettisivullaan, että heidän uusin albuminsa on melkein valmis.
Olga Konstantinovna
Olga Konstantinovna (1851 – 1926) oli venäläinen prinsessa, josta tuli Yrjö I:n puolisona Kreikan kuningatar.
Hän oli tsaari Nikolai I:n pojantytär. Vuonna 1867 hän meni naimisiin kreikan kuninkaan Yrjö I:n kanssa. Olgasta tuli suosittu kansan parissa varsinkin sen jälkeen kun kuningasparille syntyi pikku prinssi, tuleva kuningas Konstantin I. Hän harjoitti hyväntekeväisyyttä ja kehitti sairaanhoitoa etenkin sodissa haavoittuneille. Kun ensimmäinen maailmansota puhkesi, Olga oli Pietarissa, ja hänen oli vaikea palata Kreikkaan keskellä kommunistista vallankumousta. Kun hän vihdoin pääsi Ateenaan, parlamentti valitsi hänet sijaishallitsijaksi siihen asti että hänen poikansa Konstantin palasi maanpaosta.
Liwaa Yazji
Liwaa Yazji arabiaksi لواء يازجي (s. 18. kesäkuuta 1977 Moskova) on syyrialainen käsikirjoittaja, dramaturgi, ohjaaja ja runoilija.
Liwaa Yazjin syyrialaiset vanhemmat olivat päässeet opiskelemaan Neuvostoliittoon, missä hän syntyi. Hänen isänsä oli kuvataiteilija ja äiti gynegologi. Opintojen päätyttyä perhe palasi Syyriaan, ensin Aleppoon ja myöhemmin Damaskokseen.
Yazijn opiskeli Damaskoksen yliopistossa aluksi kirjallisuutta ja myöhemmin teatteritiedettä Damaskoksen ylemmässä draamataiteen oppilaitoksessa. Vuodesta 2003 alkaen hän työskenteli dramaturgina ja apulaisohjaajana teatteriproduktiossa. Damaskos oli vuonna 2008 arabialaisen kulttuurin pääkaupunki ja Yazjin työskenteli sen teatteri ja tanssiohjelmien parissa. Sen jälkeen hän pääsi työskentelemään televisiolle ja useille arabiankielisille tuotantoyhtiöille. Vuonna 2011 hän oli apulaisohjaajana elokuvalle "Windows to the Soul- A Story about Syria 2011-2010 نوافذ الروح- حكاية سوريا" " Syyriassa vallankumous muuttui sisällissodaksi ja Yazji alkoi tehdä ensimmäistä dokumenttielokuvaansa "Haunted" vuonna 2012. Se käsittelee Syyrian arabikevään tragedioita.
"Haunted" sai ensi-iltansa vuonna 2014. Sen jälkeen Yazji muutti Libanoniin. Saksaan, Berliiniin hän muutti vuonna 2016. Vuodesta 2012 hän on kuulunut Ettijahat-Independent Culture ryhmään, joka tekee hyväntekeväisyystyötä.
Mary Dohey
Mary Imelda Dohey (22. syyskuuta 1933 – 12. kesäkuuta 2017) oli kanadalainen lentoemäntä. Hän sai Cross of Valour -urhoollisuusmitalin toiminnastaan Air Canadan DC-8-koneessa, joka kaapattiin 12. marraskuuta 1971. Hän oli kolmas Cross of Valourin saaja ja ensimmäinen, joka vastaanotti palkinnon itse, sillä kaksi aiemmin myönnettyä palkintoa olivat molemmat postuumeja.
Dynamiitilla ja haulikolla aseistautunut Paul Cini kaappasi DC-8-koneen, jossa Dohey oli lentoemäntänä, ja otti hänet panttivangiksi. Aiemmin psykiatrisena sairaanhoitajana työskennellyt Dohey rauhoitteli häntä, piti häntä kädestä ja jutteli hänen kanssaan. Cini pakotti koneen laskeutumaan Great Fallsiin, jossa hän halusi, että kone tankataan Irlantiin lentämistä varten. Cini sai 50 000 dollaria lunnaita, ja kone lähti lentoon. Dohey suostutteli Cinin päästämään osan matkustajista ja miehistöstä pois, ja kone laskeutuikin tunnin kuluttua uudelleen Great Fallsiin. Myös Dohey olisi halutessaan päässyt vapaaksi, mutta hän päätti jäädä muun miehistön avuksi rauhoittelemaan Ciniä. Pian koneen lähdettyä jälleen lentoon miehistö sai taltutettua Cinin.
Mary Doheyn katsottiin toiminnallaan pelastaneen 200 ihmisen hengen. Hänelle myönnettiin joulukuussa 1975 urheudesta Cross of Valour -mitali. Samalla lennon purseri John Joseph Arpin sai Star of Courage -mitalin ja kapteeni Vernon Ehman Medal of Bravery -mitalin. Dohey jatkoi kaappauksen jälkeen uraansa lentoemäntänä, vaikka kärsikin painajaisista ja peloista. Hän kuoli 83-vuotiaana 12. kesäkuuta 2017.
Ukonhattukimalainen
Ukonhattukimalainen ("Bombus consobrinus") on kimalaisiin kuuluva mesipistiäislaji. Suomessa se on hyvin harvinainen ja luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Ukonhattukimalainen on kookas kimalaislaji, joka muistuttaa väritykseltään etenkin kartano- ja korpikimalaista. Ruumiin pituus on kuningattarella 20–23 mm, työläisillä ja kuhnureilla 12–17 mm. Ruumis on musta, mutta keskiruumis ja takaruumiin tyviosa ovat ruskeanoranssit ja takaruumiin kärki valkoinen. Kuningattaret ja työläiset ovat väritykseltään samanlaiset. Pää ja suuosat ovat pitemmät kuin kartano- ja korpikimalaisella: posken pituus on yli kaksi kertaa suuosien leveys.
Ukonhattukimalainen on taigalaji, jota tavataan Pohjois- ja Itä-Euroopasta Siperian poikki Kiinan pohjoisosiin, Koreaan ja Japaniin saakka. Suomessa sen levinneisyys rajoittuu täysin Pohjois-Karjalan ukonhattulehtoihin.
Ukonhattukimalainen on Pohjois-Euroopan ainoa yhteen ravintokasviin erikoistunut kimalaislaji. Suomessa sen pääasiallinen ravintokasvi on lehtoukonhattu ("Aconitum lycoctonum"), jota tavataan vain parillakymmenellä paikalla Pohjois-Karjalassa Kiteen ja Tohmajärven kuntien alueella. Erittäin pitkäkielinen ukonhattukimalainen on yhdessä tarhakimalaisen kanssa ainoa lehtoukonhatun pölyttämiseen kykenevä hyönteinen.
Talvehtinut kuningatar lähtee liikkeelle vasta kesäkuussa, kun ukonhattujen kukinta alkaa. Vaikka laji onkin erikoistunut ukonhattuihin, kuningatar käy myös muiden kasvien kukilla. Yhdyskunnan pesä on maassa, yleensä vanhassa myyränpesässä. Yhdyskunnassa on 50–70 yksilöä. Muista kimalaisista poiketen ukonhattukimalaisyhdyskunta saattaa tuottaa kuningattaria jopa saman määrän kuin pesässä on työlaisiä, kun muilla lajeilla työläisiä syntyy selvästi enemmän.
Suomen uhanalaisarvioinnissa 2010 ukonhattukimalainen on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN). Vaikka Suomen kaikki ukonhattulehdot onkin rauhoitettu, kimalaisen ravintokasvia uhkaa niiden umpeenkasvu. Kimalaista itseään myös samasta ravintokasvista kilpailevan tarhakimalaisen yleistyminen. Ruotsissa ja Norjassa laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Constanza (kuningatar)
Constanza (1154–1198) oli Sisilian kuningatar ja Henrik VI:n puolisona Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna. Hänen avioliittonsa Henrikin kanssa antoi Saksalle syyn vaatia Sisilian kruunua itselleen. Hänen poliittinen taitonsa auttoi hänen poikaansa Fredrik II:ta nousemaan keisariksi.
Suojasää (televisiosarja)
Suojasää (Оттепель, Óttepel) on Valeri Todorovskin ohjaama venäläinen televisiosarja vuodelta 2013. Kuvitteellinen 12-osainen sarja kertoo Moskovan elokuvastudioiden ihmisistä Neuvostoliitossa 1960-luvun alun liberaalin, suojasääksi kutsutun Nikita Hruštševin valtakauden aikana. Sarja on ollut Venäjällä yksi 2010-luvun menestyneimmistä televisiosarjoista. Sitä on kutsuttu Venäjän vastineeksi yhdysvaltalaiselle "Mad Men" -sarjalle. Ohjaaja Todorovski onkin sanonut saaneensa idean sarjaan tavattuaan tuon sarjan luojan Matthew Weinerin, jonka isä työskenteli 1960-luvulla mainostoimistossa. Todorovskin isä puolestaan oli tuolloin työssä Mosfilmissä.
Todorovskin ohella sarjan käsikirjoittajina ovat toimineet Dmitri Konstantinov ja Aljona Zvantsova.
Eletään vuotta 1961. Elokuvaaja Viktor ”Vitja” Hrustaljovia epäillään ystävänsä, käsikirjoittaja Kostja Paršinin kuolemasta, jonka hän tietää itsemurhaksi koska Kostja ei saanut mitään tekstejään tuotantoon. Viranomaiset yrittävät kaikin keinoin osoittaa Viktorin syylliseksi kesken komediaelokuvan kuvausten, joita ohjaa kuuluisa Krivitski. Seuraavaksi Vitja haaveilee pääsevänsä kuvaamaan kuolleen ystävänsä jälkeensä jättämän loistavan draamakäsikirjoituksen tämän tahdon mukaisesti. Nuori ohjaaja Jegor haluaa sovittaa käsikirjoituksen, ja Viktor saa suhteillaan hoidettua Jegorin Krivitskin sijaiseksi, kun tämä loukkaantuu humalassa ja joutuu sairauslomalle. Kokemattoman Jegorin ohjaamassa kolhoosimusikaalissa näyttelevät myös Vitjan ex-vaimo ja hänen uusi ihastuksensa, nuori Mariana.
Anna Šabatová
Anna Šabatová (s. 23. kesäkuuta 1951 Brno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen poliitikko, ihmisoikeusaktivisti ja virkamies. Hän oli Tšekkoslovakian aikan aktiivinen maan kansalaisliikkeessä ja oli allekirjoittamassa niin sanottua Peruskirja 77:ää ja perustamassa epäoikeudenmukaisesti syytettyjen puolustusjärjestöä. Tšekkoslovakian hajottua Šabatová on toiminut virkamiehenä Tšekin hallinnossa, ja vuonna 2014 hänet valittiin maan oikeusasiamieheksi.
Anna Šabatová syntyi Brnossa 1951. Hänen isänsä oli vasemmistopoliitikko Jaroslav Šabata. Anna opiskeli Brnon yliopistossa filosofiaa.
Šabatová pidätettiin isänsä ja veljensä kanssa ennen vuoden 1971 vaaleja, kun he jakoivat hallituksen vastaisia kirjasia. Šabatová sai kolmen vuoden tuomion kumouksellisesta toiminnasta, mutta tuomio muutettiin ehdolliseksi joulukuussa 1973.
Šabatová oli mukana vuosina 1977–1979 vasemmistopuolueiden toiminnassa Länsi-Berliinissä. Hän toimitti sinne meniä tšekkiläisiä "samizdat"-julkaisija ja toi ulkomaalaisia kirjoituksia Tšekkoslovakiaan. Šabatová oli vuonna 1977 allekirjoittanut niin sanotun Peruskirja 77:n ja oli sen jälkeen aktiviisesti mukana sen pohjalle nousseessa kansalaisliikkeessä. Peruskirja 77 allekirjoittivat myös muun muassa Šabatován isä Jaroslav Šabata ja puoliso Petr Uhl.
Šabatová oli vuonna 1978 perustamassa epäoikeudenmukaisesti syytettyjen puolustusjärjestöä (VONS). Vuodesta 1979 vuoteen 1984 hän julkaisi miehensä vankila-ajan aikana uutiskirjettä Peruskirja 77:stä. Šabatovásta tuli Tšekkoslovakian ihmisoikeusliikkeen keskeisimpiä edustajia. Hänen asunnossaan järjestettiin useita toisinajattelijoiden tapaamisia, ja hän oli useasti myös salaisen poliisin etsintöjen kohteena.
Šabatová oli vuonna 1987 mukana perustamassa puolalais-tšekkoslavikalaista solidaarisuusliikettä ja vuonna 1988 Petr Pospíchalin ja Petr Uhlin kanssa Itä-Euroopan informaatiotoimistoa, jonka tarkoituksena oli yhdistää Keski-Euroopan itäosien oppositioliikkeitä ja informoida ulkomaalaista mediaa.
Šabatová toimi marraskuussa 1989 samettivallankumouksen viestintätoimistossa. Hän jatkoi seuraavaana vuonna opintojaan Kaarlen yliopistossa ja sai vuonna 1996 tutkinnon tšekin filologiasta.
Tšekin työministeriön konsulttina Šabatová toimi vuosina 1990–2002. Hän keskittyi erityisesti yhteiskunnallisiin asioihin. Šabatová oli kuuden vuoden ajan apulaisoikeusasiamies, ja vuonna 2014 hänet valittiin uudeksi oikeusasiamieheksi.
Briljanttikäsi
Briljanttikäsi ("Brilliantovaya ruka") on Leonid Gaidain ohjaama neuvostoliittolainen komediaelokuva vuodelta 1969. Sen pääosaa esittää Neuvostoliiton kuuluisin koomikko ja klovni Juri Nikulin, ja muissa rooleissa näyttelevät muiden muassa Nina Grebeškova, Nonna Mordjukova, Svetlana Svetlitšnaja, Anatoli Papanov ja Andrei Mironov.
Virkamies Semjon Semjonovitš (Nikulin) on lähdössä Mustanmeren risteilylle Sotšista Istanbuliin ilman perhettään, joka saattaa tämän laiturille. Laivassa Semjon tutustuu toiseen mieheen, kiiltäväpukuiseen ja liukasliikkeiseen Gešaan, muttei tiedä että tämä on matkalla rikollisin aikein. Perillä turkkilaisroistot erehtyvät henkilöstä ja luulevat Semjonia sovituksi jalokivien salakuljettajaksi, vaikka oikea henkilö olisi Geša. He paketoivat Semjonin käsikipsiin timantteja ja kolikoita, ja tästä tietämätön Semjon joutuu Neuvostoliittoon palattuaan ajojahdin kohteeksi ja tutustumaan kommunistiyhteiskunnan rikollisiin piireihin.
Elokuvan alun Istanbul-kohtaukset kuvattiin Neuvostoliittoon kuuluneen Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa. Elokuvan yleisilme on aurinkoisen värikäs. Elokuvassa käytetään monia mykkäelokuvan keinoja, kuten nopeutettua kuvaa. Toisaalta elokuvan näppärästä dialogista on jäänyt elämään monia sanontoja venäjän kieleen. Myös elokuvassa esitettävistä lauluista on tullut suosittuja.
"Briljanttikädessä" on monia uskaliaita jaksoja ja viittauksia, jotka koettelivat neuvostoyhteiskunnan sopivaisuuden rajoja: salakuljetuksen lisäksi siinä puhutaan muun muassa prostituutiosta ja muusta rikollisuudesta, ja elokuvan lopussa nähdään jopa striptease-esitys.
Neuvostoliiton suojasään viimeisinä vuosina tehdystä "Briljanttikädestä" on tullut Venäjällä suosittu kulttielokuva, ja sitä arvostetaan komediana myös kansainvälisesti. Tuoreeltaan se sai Neuvostoliiton teattereissa lähes 77 miljoonaa katsojaa.
Maria Teresa (Napoli)
Maria Teresa (6. kesäkuuta 1772–13. huhtikuuta 1807) oli Habsburg-sukuun kuuluva Sisilian ja Napolin prinsessa, josta tuli serkkunsa Frans I:n puolisona Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna (1792–1806) ja sen jälkeen Itävallan keisarinna.
Maria Teresa oli Molempain Sisilian kuninkaan Ferdinand I:n ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Karoliina tytär. Hänen ja Ferdinadin sukulaisuussuhteet olivat Habsburgienkin mittakaavassa läheiset - he olivat serkkuja sekä isän että äidin puolelta. He saivat kaksitoista lasta, mutta vain seitsemän saavutti aikuisiän.Aikalaiset ovat kuvanneet Maria Teresaa eloisaksi ja energiseksi. Avioliitto oli tasapainoinen, puolisoita yhdisti rakkaus musiikkiin. Maria Teresa kuoli vain 35-vuotiaana keskenmenon aiheuttamiin komplikaatioihin.
Juri Nikulin
Juri Vladimirovitš Nikulin (18. joulukuuta 1921 Demidov, Smolensk –21. elokuuta 1997) oli neuvostoliittolainen koomikko, miimikko, klovni, sirkuksenjohtaja ja näyttelijä. Hän oli yksi arvostetuimmista Moskovan valtionsirkuksen esiintyjistä. Uransa aikana hän sai miltei kaikki mahdolliset venäläiset ansiomitalit ja kunniamaininnat, muun muassa Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen. Hän näytteli myös monissa neuvostoelokuvissa, kuten Leonid Gaidain komedioissa "Morsiamen ryöstö kaukasialaisittain" (1967), "Briljanttikäsi" (1969) ja "12 tuolia" (1971).
Sun Yafang
Sun Yafang (s. 1955) on kiinalainen yritysjohtaja. Hän oli maailman suurimpiin matkapuhelinvalmistajiin lukeutuvan Huawei Technologiesin holdingyhtiömuotoisen emoyhtiön (Huawei Investment & Holding Co., Ltd) hallituksen puheenjohtajana vuosina 1999–2018; jatkaa tämän jälkeen hallituksen jäsenenä.
Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli Sunin vuoden 2014 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listallaan sijalle 81. Talousjulkaisu Fortune luokitteli hänet vuonna 2017 yhä maailman talouselämän kansainvälisten (ei-yhdysvaltalaisten) naisvaikuttajien 7. sijalle. Hän osallistui esimerkiksi Kiinan presedentti Xi Jinpingin mukana maailman talousvaikuttajien Davosin huippukokoukseen. Huawein liikevaihto oli noullut edellisvuonna 2016 jopa 32 prosenttia 78,5 miljardiin dollariin. 
Sun suoritti vuonna 1982 alemman korkeakoulututkinnon Chengdun sähkötieteiden ja tekniikan yliopistossa. Hän työskenteli ensin teknikkona Xin Fei tv-tehtaassa. Vuonna 1985 hän siirtyi insinööriksi Pekingin viestintätekniikan tutkimusinstituuttiin. Huawein palvelukseen hän tuli markkinointi- ja myyntiosaston insinööriksi vuonna 1989. Tämän jäälkeen seurasivat erilaiset johtotehtävät. Hän on leski, yksi lapsi.
Vuonna 2011 The Washington Timesissä julkaistun artikkelin mukaan Sun olisi työskennellyt ennen Huaweille siirtymistään Kiinan valtionturvallisuuden ministeriön palveluksessa. Lähteenään lehti käytti Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA:n julkaisemaa raporttia. Lisäksi Huawei olisi sidoksissa Kiinan valtion vakoiluviranomaisiin. Yhtiön kerrottiin saaneen noin 228 miljoonaa dollaria Kiinan valtion tutkimus- ja tuotekehittelyrahoitusta edeltävän kolmen vuoden aikana. Vuonna 2012 The Washington Post kuitenkin kertoi, että Huawein yhdysvaltalaisen kilpailijan Ciscon työntekijä, oli ollut laatimassa Huaweitä kritisoinutta raporttia. Huhtikuussa 2018 uutisoitiin, että Yhdysvaltain NSA oli tarkkaillut Huawein johdon, mukaanluettuna Sun Yafangin viestintää vuodesta 2009 lähtien. Tieto pohjautui Der Spiegel -lehdelle vuodettuihin asiakirjoihin. Huawein tuotteet koettiin uhkana Yhdysvalloille; toisaalta Yhdysvaltain turvallisuusviranomaiset samalla halusivat selvittää, miten he pääsisivät tunkeutumaan Huawein valmistamiin laitteisiin kuten reitittimiin ja tukiasemiin (ja näin vakoilemaan tehokkaammin). Useat yhdysvaltalaiset konservatiivisenaattorit myös kampanjoivat Huawein toimiinan laajenemisen estämiseksi.
Anu Avaskari
Anu Avaskari on inarinsaamelainen poliitikko. Avaskari on pitkäaikainen Inarin kunnanvaltuuston puheenjohtaja, saamelaiskäräjien jäsen ja inarinsaamelaisten Anarash-yhdistyksen puheenjohtaja. Koulutukseltaan Avaskari on sosionomi (AMK) ja on työskennellyt päihdetyöntekijänä. Avaskari on ollut Inarin kunnanvaltuustossa ensin Keskustan ja nyt Kokoomuksen kunnanvaltuutettuna. Maaliskuussa 2018 Avaskari sai rajavartiolaitoksen ansiomitalin.
Siks ku mä halusin
Siks ku mä halusin on Maija Vilkkumaan kappale, joka julkaistiin 27. huhtikuuta 2018. Se nousi Suomen virallisen radiosoittolistan sijalle 14.
Rauni Äärelä-Vihriälä
Rauni Äärelä-Vihriälä (s. 1982) on sodankyläläinen luokanopettaja ja saamen kielen opettaja. Äärelä-Vihriälä on toiminut saamelaisyhdistystoiminnassa Rovaniemellä ja Vuotsossa ja oli saamelaiskäräjien Sodankylän edustajana kaksi käräjäkautta. Hän ollut mukana perustamassa pohjoissaamenkielistä kielipesää Rovaniemelle ja Sodankylän kirkonkylään. Äärelän väitöskirja tarkasteli saamenkielisen kielipesän toiminnan toteuttamista saamelaisessa varhaiskasvatuksessa.
Shari Arison
Shari Arison (s. , New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-israelilainen yritysjohtaja, hyväntekijä ja miljardööriperijätär. Hänen edesmennyt isänsä oli liikemies Ted Arison (1924–1999), joka perusti risteilylaivayhtiö Carnival Corporationin ja jätti tyttärelleen huomattavan omaisuuden. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Shari Arisonin varallisuudeksi 5,5 miljardia dollaria. Hän oli tuolloin Israilin rikkain nainen ja kolmanneksi rikkain henkilö.
Arsion on investoinut perimiänsä sijoituksia huomattavassa määrin uudelleen. Hän hallitsee omistuksiaan erityisesti holdingyhtiö Arison Investmentsin välityksellä, jonka hän siirsi hallintaansa myymällä vuonna 2005 Eurocom-tietoliikenneyhtiön omistuksiaan ja ostamalla veljensä Micky Arisonin, äitipuolensa ja Hapoalin-pankin johtajan osuudet holdingyhtiöstä. Vuoden 2018 alussa hänen varallkisuutensa pääosa muodostui kolmen julkisesti noteeratun yhtiöiden omistusosuuksista: 5 prosentin osuus risteilyoperaattori Carnival Cruisesista, 20 prosentin osuus Tel Avivista käsin toimivasta israelilaisesta Bank Hapoalimista ja lähes puolet israililaisesta rakennusyhtiöstä Shikun & Binui. Hän on sijoittanut myös rakennushankkeisiin, mukaan luettuna suolanpoistolaitos ja aurinkovoimalaitos. Hän esitteli vuonna 2008 luxemburgilaisen teollisuus- ja vesilaitosten vuotojen ja siirtohävikin vähentämiseen erikoistuneen Miya -sijoitusyhtiön ja laajentanut yli 120 miljoonan dollarin kansainvälisin yritysostoin tämän osa-alueen omistuksiaan.
Arisonin vanhemmat erosivat hänen lapsuudessaan vuonna 1966. Hän vietti nuoruudessaan aikaansa sekä äitinsä luonna Iraelissa että isänsä luona Yhdysvalloissa. Koulun jälkeen, hän muutti Israeliin ja suoritti asevelvollisuutensa Israelin puolustusvoimissa. Sitten hän opiskeli muutaman lukukauden Miamissa sijaitsevassa Dade Community Collegessa, ja palasi koulupudokkaana Israeliin vuonna 1991. Hän perusti isänsä kanssa isän nimeä kantavan hyväntekeväisyyssäätiön (Ted Arison Family Foundation) vuonna 1981 ja on toiminut sen johdossa (1987–). Hänen isänsä kuoltua 1999, hän peri 35 prosenttia isänsä varallisuudesta.
Hän on eronnut kolmesti, ja hänellä on neljä lasta.
Hän on julkaissut kirjan "Birth – When the Spiritual and the Material Come Together" (2009; kirjan ISBN 978-1-60747-725-9; useita muitakin formaatteja).
Heidi Eriksen
Heidi Eriksen on Utsjoen kunnanlääkäri. Hän on toiminut Utsjoen kunnan vastaavana lääkärinä ja oli vuonna 2016 kunnan ainoa saamenkielinen lääkäri.
Eriksenin tutkimuskohteena ovat biokemiaa käsittelevän väitöskirjan (2010) jälkeen olleet saamelaisten ja muiden alkuperäiskansojen sairaudet ja hyvinvointi.
Eriksen oli Saamelaiskäräjien jäsen 2008–2011. Hän on ollut Saamelaiskäräjien sosiaali- ja terveyslautakunnan jäsen 2008–2011, 2012–2015 ja 2016–2019.
Maria Sofia Aikio
Maria Sofia Aikio on saamelainen yhdistysaktiivi. Hän on toiminut saamelaisten keskusjärjestön puheenjohtajana, saamelaiskäräjien jäsenenä sekä maailman alkuperäiskansojen neuvostossa. Aikio on nostanut esille omalla kielellä saatavien palvelujen tärkeyden. Aikio on myös pitänyt oleellisena kysymyksenä saamelaisten oikeutta päättää saamelaisalueen valtionmaiden hallinnasta.
Claire Falkenstein
Claire Falkenstein (1908 Coos Bay, Oregon, Yhdysvallat – 1997 Venice, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä. Hän muutti vuonna 1920 perheineen Berkeleyhyn, Kaliforniaan, ja sai vuonna 1930 taiteiden kandidaatin arvon Kalifornian yliopistosta, Berkeleysta, jossa oli opiskellut taidetta, antropologiaa ja filosofiaa. Opiskeluaikoinaan vuonna 1930 Falkenstein järjesti ensimmäisen oman näyttelynsä East-West Galleryssa, San Franciscossa. Ainoan muodollisen opetuksensa kuvanveistossa Falkenstein sai vuonna 1933 Mills Collegessa, Oaklandissa, johon hänet oli kutsuttu opiskelemaan Alexander Archipenkon johdolla.
Falkensteinin merkittävä puuveistosten kokoelma "The Set Structures" (1941–44) johti hänen ensimmäiseen omaan näyttelyynsä New Yorkissa. Se järjestetiin Bonestall-galleriassa vuonna 1944. 1950–60-luvuilla Falkenstein työskenteli Euroopassa, jossa häneltä valmistui lukuisia merkittäviä tilaustöitä. Ollessaan Pariisissa hän teki yhteistyötä Jean Arpin sekä Alberto Giacomettin kanssa ja liittyi taiteilijaryhmään, johon kuuluivat myös yhdysvaltalaiset abstraktin ekspressionismin edustajat Sam Francis ja Paul Jenkins.
Anna Morottaja
Anna Morottaja (s. 1969) on inarinsaamen opettaja ja muusikko. Morottaja on tullut tunnetuksi inarinsaamelaissen livđe-musiikkiperinteen elvyttäjänä. Livde on inarinsaamelaista laulumusiikkia, jonka perinne ehti katketa kunnes tutkija Marko Jouste 2000-luvulla löysi Ylen arkistoista 1960-luvulla tehtyjä nauhoituksia siitä. Morottaja oli saamelaiskäräjien jäsen kaudella 2011-2015 ja on saamen kielten lautakunnan jäsen. Morottaja toimi saamelaiskäräjien kielineuvoston puheenjohtajana.
Frode Sander Øien
Samuel Bjørk, oik. Frode Sander Øien (s. 1969) on norjalainen kirjailija, laulaja ja lauluntekijä.
Sander Øien asuu ja työskentelee Trondheimissa. Hän on kirjoittanut näytelmiä teatterille ja kuunnelmia Norjan yleisradiolle (NRK). Hän laulaa yhtyeessä I Love Wynona ja kirjoittaa sille laulutekstejä. Hänen esikoisteksensa "Fantastiske Pepsi Love" ilmestyi 2001. "Minä matkustan yksin" on hänen ensimmäinen trillerinsä. Sarjan kolmas kirja Holger Munchistä ja Mia Krügeristä ilmestyy norjaksi syyskuussa 2018.
Baijerin Isabella
Baijerin Isabella (myös Élisabeth de Bavière, Isabeau de Bavière, 1371–1435) oli Kaarle VI:n puolisona Ranskan kuningatar, joka toimi käytännössä maansa hallitsijana miehensä ajoittaisen mielisairauden aikoina. Hänen vaikuttavin poliittinen tekonsa oli Troyesin rauhansopimuksen allekirjoittaminen. Sopimuksen mukaan Ranskan kruununperijäksi tulisi Kaarle VI:n pojan sijasta Englannin Henrik VI, joka meni naimisiin Isabellan ja Kaarlen tyttären, Valois’n Katariinan kanssa.
Isabella oli Baijerin herttuan Stefan III:n tytär. Hän meni naimisiin Kaarlen kanssa vuonna 1385. Kaarlen mielisairaus ilmeni ensimmäisiä kertoja vuonna 1392. Isabella yritti hakea miehelleen apua sekä lääketieteellisin että hengellisin keinoin. Heille syntyi ainakin kuusi lasta vuosina 1393–1403. Kuninkaan sairausjaksojen pahentuessa tämä ei enää tuntenut vaimoaan. Isabella haki lohtua muista miehistä, ensin langostaan Orleansin herttuasta, ja tämän murhan jälkeen Burgundin herttuasta Jeanista. Burgundin herttua liittoutui ensin Isabellan kanssa tämän poikaa Kaarlea vastaan, mutta siirtyi Kaarlen puolelle Isabellaa ja englantilaisia vastaan.
Alfred W. Crosby
Alfred W. Crosby Jr. (15. tammikuuta 1931 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat – 14. maaliskuuta 2018 Nantucket, Massachusetts) oli historian, maantieteen ja Amerikan tutkimuksen professori Texasin yliopistossa (Austin), Harvardin yliopistossa ja Helsingin yliopistossa. Hän kirjoitti sellaiset tunnetut kirjat kuin "The Columbian Exchange" (1972) ja "" (1986). Näissä teoksissaan hän esitti biologisia ja maantieteellisiä selityksiä sille, miksi eurooppalaiset onnistuivat suhteellisen helposti menestymään alueilla, joita hän nimitti Neo-Euroopiksi eli Australaasiassa, Pohjois-Amerikassa ja eteläisessä Etelä-Amerikassa.
Crosby opiskeli Harvardin ja Bostonin yliopistoissa.
Crosbyn tutkimukset olivat monitieteisiä; hän yhdisteli toisiinsa historian, maantieteen, biologian ja lääketieteen tutkimustuloksia. Ymmärrettyään, että suurin osa nykymaailman varallisuudesta on Euroopassa ja Neo-Euroopassa, Crosby alkoi tutkia sitä, mistä syistä tämä johtuu, erityisesti sitä, minkä biologisten syiden vuoksi eurooppalaiset menestyivät valloittaessaan maailmaa. Eräs toinen tärkeä tutkimuskohde oli se, miten epidemiat ovat vaikuttaneet ihmiskunnan historiaan. Jo 1970-luvulla hän kykeni ymmärtämään, miten vuoden 1918 espanjantauti vaikutti maailmanhistoriaan.
Nevadan yliopiston (Las Vegas) historian professorin Hal Rothmanin mukaan Crosby “lisäsi biologian ihmiskunnan tutkimusmatkojen tutkimukseen, ja kykeni näin selittämään niinkin moninaisia tapahtumia kuin Hernán Cortésin suorittaman Meksikon valloituksen, Inkavaltakunnan luhistumisen, käyttäen tässä hyväksi ihmiskunnan fyysistä olemusta”.
Vuonna 1971 Crosby kehitti termin "Columbian Exchange" samannimisessä kirjassaan. Tämä termi on saavuttanut historioitsijoiden ja journalistien suosion. Sitä käyttää esimerkiksi Charles C. Mann, joka vuoden 2011 kirjassaan "" laajentaa ja päivittää Crosbyn työtä.
Crosby oli myös kiinnostunut tieteen ja tekniikan historiasta. Hän kirjoitti tästä teemasta useita kirjoja, jotka käsittelivät kvantifikaation ja ammusteknologian historiaa sekä energian käytön historiaa. Hän sanoi itse, että historian tutkimus teki hänestä myös tulevaisuuden tutkija, sillä hän oli hyvin kiinnostunut siitä, miten ihmiskunta voisi tehdä tulevaisuudestaan paremman.
Crosby opetti Washingtonin valtion yliopistossa, Yalen yliopistossa, Alexander Turnbull -kirjastossa Uudessa Seelannissa ja kahdesti Fulbright Bicentennial -professorina Helsingin yliopistossa, viimeksi lukuvuonna 1997–98. Suomen tasavallan presidentti Martti Ahtisaari nimitti hänet akateemikoksi vuonna 1995. Crosby jäi eläkkeelle vuonna 1999 Teksasin yliopistosta Austinista, jossa hänellä oli ollut historian, maantieteen ja Amerikan-tutkimuksen professorin virka.
Crosbyn kiinnostuksen kohteita olivat myös lintuharrastus ja jazzmusiikki. Jälkimmäisestä aiheesta hän kykeni luennoimaan erittäin asiantuntevasti.
Crosby oli naimisissa kielitieteilijä Frances Karttusen kanssa.
Vladimir Beljajev
Vladimir Pavlovitš Beljajev (, 3. huhtikuuta 1909 Kamenets-Podolski – 11. helmikuuta 1990 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Beljajev työskenteli tehdastyöläisenä Berdjanskissa ja Leningradissa ja toimitti tehdaslehtiä. Hänet tunnetaan parhaiten Venäjän sisällissodan vuosiin sijoittuvasta seikkailuromaanista "Vanha linna" ("Staraja krepost"', 1937–1951), joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. Sen pohjalta on tehty elokuva "Vanhan linnan salaisuus" ("Trevožnaja molodost", 1955). Beljajev kirjoitti myös ukrainaksi.
Sándor Nagy
Sándor Nagy (10. kesäkuuta 1922 Nagybaracska – 4. huhtikuuta 1990 Budapest) oli unkarilainen toimittaja ja kirjailija.
Nagy osallistui toiseen maailmansotaan ja opiskeli sen jälkeen Szegedin yliopistossa. Hän liittyi Unkarin kommunistiseen puolueeseen vuonna 1948. Nagy työskenteli toimittajana ja opettajana ja valmistui yliopistosta 1950-luvun lopussa. 1960-luvun alussa hänet tuomittiin maolaisena yli kolmeksi vuodeksi vankilaan. Sen jälkeen hän työskenteli tehdastyöläisenä ja postivirkailijana.
Kirjailija sai Kossuth-palkinnon vuonna 1949. Vuonna 1952 hän sai Stalin-palkinnon kertomuksesta "Sovinto" ("Megbékélés").
Maria Amalia
Maria Amalia Christina Franziska Xaveria Flora Walburga (24. marraskuuta 1724 – 27. syyskuuta 1760) oli saksilainen prinsessa, josta tuli Kaarle III:n puolisona Sisilian ja Napolin kuningatar ja myöhemmin myös Espanjan kuningatar. Hän oli poliittisesti aktiivinen ja osallistui valtion asioiden hoitamiseen.
Maria Amalian vanhemmat olivat Saksin vaaliruhtinas, myöhemmin Puolan kuningas August III ja Maria Josepha. Hän meni Kaarlen kanssa naimisiin vuonna 1738.
Kaarle III kuvaili vaimoaan sukkelaksi kuin enkeli, ja sanoi olevansa onnellisin aviomies maan päällä. Heille syntyi kaikkiaan kolmetoista lasta, joiden joukossa olivat