Dyyni (romaani)
Dyyni on Frank Herbertin kirjoittama yhdysvaltalainen tieteisromaani vuodelta 1965. Se voitti parhaan tieteisromaanin Hugo- ja Nebula-palkinnon. Romaanin ensimmäinen ja lyhyempi versio ilmestyi jatkoromaanina "Analog Magazine" -lehdessä 1963–1965 nimillä ”Dune World” ja ”The Prophet of Dune”.
"Dyyniä" pidetään eräänä tieteiskirjallisuuden klassikoista ja romaanisarjan parhaimpana osana. Se on innoittanut myös useita muita scifi-teoksia. Aavikkoplaneetta "Arrakis" on esimerkiksi ollut esikuvana Tähtien sodan "Tatooine"-planeetalle.
Frank Herbert kirjoitti romaanille viisi jatko-osaa ja hänen kuolemansa jälkeen hänen poikansa Brian Herbert yhdessä Kevin J. Andersonin kanssa ovat jatkaneet romaanisarjaa.
Frank Herbert kirjoitti "Dyyniä" kuusi vuotta. Kirjan pohja-ajatuksena oli Frank Herbertin suunnittelema, mutta tuolloin julkaisemattomaksi jäänyt artikkeli "They Stopped the Moving Sands", jossa hiekkadyyni pysäytettiin sitovan kasvillisuuden avulla. Artikkeli julkaistiin vasta 2005 kokoelmassa "Road To Dune". Herbert kirjoitti "Dyynin" ensin "Analog"-lehteä varten ja muunnellun version kirjaksi. 1960-luvulla USA:ssa monet suuret kustantajat eivät kuitenkaan suostuneet julkaisemaan "Dyyniä". "Dyyni" voitti Nebula-palkinnon vuonna 1965 ja seuraavana vuonna Hugo-palkinnon. Vaikka teosta kiiteltiin, se ei ollut järin suuri myyntimenestys tieteisromaaniksi.
"Dyynissä" tulee esille kirjailijan tekninen kekseliäisyys, mutta teoksessa kuvataan silti pääosin ihmiseen liittyviä ilmiöitä. Herbertillä on "Dyynissä" kyky koota lukemattomista eri elementeistä uskottavan tuntuinen mielikuvitusmaailma, jossa uskonnolla, parapsykologialla ja mystiikallakin on osansa. Herbertin luoman maailman tarkkuus ja yksityiskohtaisuus oli aikoinaan omaa luokkaansa, ja sitä verrattiin suosiossa olevaan fantasiakirjaan "Taru sormusten herrasta". Juoni on mutkikas ja taidokkaasti rakennettu, ja käyttää hyväkseen mytologiaa ja historiaa. Galaktisen imperiumin rakenne muistuttaa muinaista Roomaa ja keskiajan feodaaliyhteiskuntia. "Dyyni" oli ensimmäisiä scifi-romaaneja, joissa teknisten ja tieteellisten ideoiden lisäksi oli hyvin toimiva juoni ja vahvat henkilöhahmot. Tekniikka ei ole pääosassa, mitä selitetään ihmisten muinaisella "jihadilla" tekoälyjä vastaan. Tietokoneiden paikan ottavat neuvonantajina toimivat, samalla loogisuudella ja tehokkuudella ajattelevat ihmiset.
Herbert popularisoi "Dyynissä" monia tieteitä, ja Dyyni-kirjasarja oli ensimmäisiä tieteiskirjoja, joissa käsiteltiin ekologiaa ja ihmisen selviytymistä ankarassa ympäristössä, aavikoituneella Arrakis-planeetalla. Kirjassa tulee esille uskonnon, politiikan ja vallan kietoutuminen toisiinsa, äärimmäinen valta, salaliitot ja poliittinen juonittelu.
"Helsingin sanomien" arvostelijan Vesa Sirénin mukaan teoksessa kiinnittävät huomiota ilmestymisajankohtaan liittyvät yksityiskohdat. Näitä ovat 60-luvun huumekulttuurista muistuttava ”rohto” sekä läntisiä ja itäisiä uskontoja yhdistelevät tahattoman koomiset termit. ”Pohjimmiltaan Herbertin maailmoja syleilevä, paatoksellinen teksti on kuitenkin raamatullista ja sietämättömän patriarkaalista: teoksen tärkeimmät naishahmot ovat joko pelottavia noitia, uskollisia jalkavaimoja tai molempia.” Kirjaa on myös arvosteltu liian mustavalkoisesta hyvän ja pahan taistelusta. Lisäksi teoksen kieli sortuu välillä kömpelyyteen ja sisällyksettömään monimutkaisuuteen.
David Lynch ohjasi ja käsikirjoitti ensimmäisen "Dyyniin" perustuvan elokuvan 1984. Pääosassa oli Kyle MacLachlan.
John Harrison ohjasi ja käsikirjoitti 3-osaisen "Frank Herbert's Dune" minisarjan 2000. Pääosissa olivat William Hurt ja Alec Newman. Tätä seurasi vuonna 2003 sarja "Frank Herbert's Children of Dune", joka yhdisteli tarinassaan osia kirjoista "Dyynin messias" sekä "Children of Dune".
Paramount Pictures ilmoitti 2008 aikovansa tuottaa uuden elokuvan romaanista. Projekti on edennyt hitaasti, 2010 Paramount vaihtoi ohjaajaa. Elokuvan ensi-illasta ei vielä ole tietoa.
Romaani ilmestyi suomeksi kolmessa osassa. Sen suomensi Anja Toivonen ja 2. painoksen suomennoksen tarkasti Ari Koskinen.