hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Chálki
Chálki (; myös "Hálki", "Khálki") on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Saaren pinta-ala on 26,988 neliökilometriä ja asukasluku 478 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Chálki kuuluu Chálkin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Chálkin kylä.
Chálki sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren kaakkoisosassa Ródoksen länsipuolella. Etäisyys Ródokselle on noin 6,5 meripeninkulmaa (noin 12 kilometriä). Chálkin lähimmät suuremmat saaret ovat Alimiá koillispuolella ja Tílos kauempana luoteispuolella. Kreikan pääkaupungin Ateenan kupeessa sijaitsevaan Pireukseen matkaa kertyy 302 meripeninkulmaa eli noin 560 kilometriä.
Chálki on vuoristoinen ja sen korkein kohta on Merovígli (593 metriä). Chálki oli aikoinaan hedelmällinen saari, mutta saaren pohjaveteen pääsi merivettä, jonka vuoksi nykyisin saari on hyvin karu ja makea vesi joudutaan tuomaan säiliölaivoilla. Chálkin viljelysmaat ovat miltei olemattomat ja kasvikset joudutaankin tuomaan Ródokselta. Saaren rinteillä elää lampaita ja vuohia.
Chálki kuuluu hallinnollisesti Chálkin kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren ainoa asutus on nykyisin pääkylä Chálkin kylä eli Empório (478 asukasta). Se on rakennettu Chálkin kaakkoisrannikolle amfiteatterin muotoon. Empórion tärkein nähtävyys on Ágios Nikólaoksen kirkko, jonka kellotorni on Dodekanesian korkein. Empórion sataman yläpuolella sijaitsee tuulimyllyjen raunioita.
Aikaisemmin sisämaassa merirosvojen hyökkäyksiltä suojassa ollut entinen pääkylä Chorió eli Chóra on nykyisin autio. Chorióssa on aikoinaan asunut noin 4 000 asukasta. Chorióssa sijaitsee saaren antiikin ajan "akropoliille" eli linnavuorelle rakennettu johanniittalinna. Linnan alapuolella sijaitsee Panagían kirkko, jossa on säilynyt freskoja.
Chálkilla oli aikoinaan kuparikaivoksia, joiden mukaan saari sai luultavasti myös nimensä. Saarella tehtyjen kaivausten perusteella Chálki koki kukoistuskauden vuosina 900–500 eaa. Venetsia valloitti Chálkin 1200-luvulla.
Aikoinaan saarelaiset elättivät itsensä pesusienten sukelluksella ja myynnillä, mutta 1900-luvun alussa saari miltei autioitui chálkilaisten muutettua suurin joukoin Yhdysvaltain Floridaan etsimään uutta toimeentuloa.
Italia valloitti Chálkin ja muun Dodekanesian Kastelórizoa lukuun ottamatta vuonna 1912. Osaksi Kreikkaa Chálki liitettiin vuonna 1948.
The Power Station Years
The Power Station Years: The Unreleased Recordings on John Bongiovin kokoelma-albumi, joka sisältää ennenjulkaisemattomia kappaleita. Kappaleet on nauhoitettu 1980-luvun alkupuolella Power Station -studiolla New Yorkissa, jossa John työskenteli huoltomiehenä. Kappaleet on nauhoitettu ennen Bon Jovi -yhtyeen perustamista.
Albumin merkittävin kappale on intrumentaaliversio kappaleesta ”Runaway”, joka kipusi 39. sijalle Billboardin Hot 100 -listalla vuonna 1984.
Kloramiini
Kloramiini eli Kloramiini-T on vesiliukoinen antiseptinen yhdiste, jota käytetään muun muassa desinfiointiin.
Yhdisteen kemiallinen kaava on CHClNNaOS ja rakennekaava CH(CH)SONClNa.. Kidevedettömän kloramiini-T:n moolimassa on 227,64 g/mol ja CAS-numero 127-65-1. Se tunnetaan myös nimillä p-tolueenisulfoniklooriamidinatrium, p-toluolisulfonkloramidinatrium, N-natrium-N-kloori-p-toluolisulfonamidi, natrium-ptolueenisulfonkloramidi ja tosyyliklooriamidinatrium.
Rakenteeltaan kloramiini on valkoista, kiteistä jauhetta, jonka haju muistuttaa klooria. Koostumus on pysyvä normaalilämpötilassa ja -paineessa. Aineen pH-arvo on 8–10 (50 g/l, 20 °C). Sen leimahduspiste on 192 °C, vesiliukoisuus 150 g/l ja bulkkitiheys 550–680 kg/m³.
Vaikka kloramiini on mainittu eräissä lähteissä myrkyttömäksi, se on terveydelle haitallista nieltynä. Aine kehittää myös myrkyllisiä kaasuja sekoittuessaan happoihin sekä on syövyttävää joutuessaan iholle, silmiin tai limakalvoille. Kloramiinin hengittäminen voi myös aiheuttaa herkistymisreaktion. Vesiliukoisena aine liukenee veteen ja leviää vesien mukana ympäristöön.
I Hunt Alone
I Hunt Alone on Mustaschin ensimmäinen single albumilta Above All. Singlen toinen kappale "Kill You for Nothing" ei sisälly studioalbumiin.
Betset
Betset-yhtiöt on yksi Suomen suurimpia betonisia valmisosia teollisuus-, toimisto- ja asuntokohteisiin valmistava yksityinen betonialan yritys. Betset on perheyritys, ja se on perustettu vuonna 1950.
Betset-yhtiöillä on seitsemän tehdasta Suomessa (aakkosjärjestyksessä): Helsingin tehdas, Hämeenlinnan tehdas, Kyyjärven tehdas, Mikkelin tehdas, Nummelan tehdas, Nurmijärven tehdas ja Vierumäen tehdas sekä osakkuusyritys Virossa. Betset-yhtiöiden palveluksessa oli vuonna 2016 keskimäärin 485 henkilöä ja liikevaihto oli 82 miljoonaa euroa (pois lukien osakkuusyritys).
Down in Black
Down in Black on Mustaschin toinen single albumilta Above All. Nimikkobiisin lisäksi levyltä löytyy kappaleen "Coomber" liveversio, jonka on nauhoittanut ruotsalainen P3-radiokanava.
Klooriamiini
Klooriamiini eli monoklooriamiini (NHCl) on kemiallinen yhdiste, jota käytetään muun muassa juomaveden desinfiointiin (klooridioksidin ohella).
Black City
Black City on Mustaschin Ratsafari-albumilta julkaistu single, joka on julkaistu vuonna 2003. Nimikkobiisin lisäksi levy sisältää pidennetyn version kappaleesta "The Deadringer".
Archaeological Institute of America
Archaeological Institute of America (AIA, ) on pohjoisamerikkalainen yleishyödyllinen yhteisö, jonka tarkoituksena on arkeologian tukeminen ja arkeologisten kohteiden suojelu.
Charles Eliot Norton perusti AIA:n 1879, kun hän kutsui kokoon kollegoitaan ja ystäviään perustamaan arkeologista järjestöä. Ensimmäisessä tapaamisessa oli paikalla 108 henkilöä. Norton valittiin järjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. AIA avustaa ensimmäisen kerran arkeologisia tutkimuksia vuonna 1880, kun se tulee Adolph Bandalieriä, joka tekee kaivauksia Yhdysvaltain luoteisosissa ja Meksikossa.
Vuonna 1882 AIA perustaa Ateenaan arkeologisen instituutin, American School of Classical Studiesin. AIA:n julkaisema "American Journal of Archaeology" ilmestyy ensimmäisen kerran vuonna 1885. Järjestö pitää ensimmäisen vuosittaisen kokouksensa Connecticutin New Havenissa 1895.
Järjestö perusti vuonna 1907 Santa Fehen tutkimuslaitoksen School for American Archaeologyn. Neljä vuotta myöhemmin AIA muutti päämajansa Washingtoniin, jossa se jakaa American Institute of Architectsin kanssa The Octagon Housen. Vuonna 1948 AIA julkaisi ensimmäisen numeron "Archaeology"-lehteä. Järjestö aloitti palkinto-ohjelmansa 1965, kun se palkitsi Carl Blegenin työstään arkeologian hyväksi. AIA siirtää vuonna 1983 päämajansa Bostonin yliopistoon.
Toukokuussa 2008 AIA valitsi Indiana Jonesin näyttelijän Harrison Fordin johtokuntaansa.
I’m Alright
I’m Alright on Mustaschin toinen Powerhouse-albumilta julkaistu single. Levyn toinen kappale on julkaistu ainoastaan kyseisellä singlellä.
Double Nature
Double Nature on Mustaschin ensimmäinen Latest Version of the Truth-albumilta julkaistu single.
Bring Me Everyone
Bring Me Everyone on Mustaschin toinen Latest Version of the Truth-albumilta julkaistu single.
Spreading the Worst
Spreading the Worst on Mustaschin kolmas Latest Version of the Truth-albumilta julkaistu single. Singlen toinen kappale "Once a Liar" ei löydy studioalbumilta.
Tuomas Nieminen
Tuomas Nieminen (s. 16. syyskuuta 1981 Vaasa) on suomalainen pikaluistelija. Hän edustaa seuratasolla Seinäjoen Urheilijoita ja häntä valmentavat Toivo Kihlanki ja Janne Hänninen.
Nieminen on kilpaillut kolme kertaa sprinttereiden MM-kilpailuissa sijoittuen parhaimmillaan 24:nneksi Heerenveenissä 2008. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli 500 metrillä 27:s. Maailmancupin kokonaispisteissä hän on sijoittunut 500 metrillä 29:nneksi kaudella 2007–2008. SM-kilpailuissa hän on saanut 500 metrillä hopeaa 2008, 1 000 metrillä hopeaa 2009 sekä pronssia 2006 ja 2008 sekä sprinttereiden SM-kilpailuissa hopeaa 2007 ja 2008 ja pronssia 2006.
Mine
Mine on Mustaschin single, joka on julkaistu yhtyeen nimeä kantavalta studioalbumilta.
Archaeology
Archaeology on Archaeological Institute of America julkaisema arkeologiaa käsittelevä aikakauslehti, joka perustettiin 1948. Se ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Sen levikki on 255 227. Yhteensä lehdellä on lukijoita arviolta 750 000 ympäri maailman.
Singles A’s &amp; B’s
Singles A’s & B’s on Mustaschin toinen kokoelma-albumi, joka on julkaistu vuonna 2009. Albumi koostuu yhtyeen singleistä.
Ligue 1 (Algeria)
Ligue 1 on Algerian jalkapallosarjojen korkein sarjataso. Sarjassa pelaa 16 joukkuetta, jotka kohtaavat toisensa kahdesti, vieraissa ja kotona, jolloin otteluita kertyy joukkuetta kohden 30. Kauden päätteeksi sarjan kolme viimeistä joukkuetta putoaa Ligue 2:een. Sarjan kaksi parasta joukkuetta pääsevät Afrikan Mestarien liigaan ja kolmanneksi sijoittunut, sekä Algerian cupin voittanut pääsevät CAF Confederation Cupiin.
Historian saatossa menestyksekkäin joukkue on ollut JS Kabylie 14 mestaruudellaan. Toiseksi eniten mestaruuksia on voittanut MC Alger seitsemän kertaa ja CR Belouizdad, sekä ES Sétif ja USM Alger kolmanneksi eniten kuudella mestaruudella.
Varsinaisesti sarja sai alkunsa vuonna 1904, jolloin mukana oli vain muutama joukkue. Sarjaa pelattiin vuosina 1904, 1905 ja 1908. Sittemmin vuosien 1920-1959 aikana pelattiin kolmella eri alueella omana sarjana, jotka olivat Alger League, Constantine League ja Oran League. Kunkin sarjan voittanut pääsi pelaamaan North African Champions Cup mestaruudesta. Kaudesta 2010–2011 lähtien sarjaa uudistettiin ja siitä tuli Algerian jalkapalloliiton tekemien muutosten myötä täysammattilaissarja.
Salme Kandolin
Salme Kandolin on suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton pääsihteeri vuosina 1988–1990 ja Vasemmistoliiton varapuheenjohtaja 1990–1992.
Kandolin syntyi Pohjois-Karjalassa ja opiskeli Tampereella. Valmistuttuaan hän työskenteli opettajana Tampereen yliopistossa ja myöhemmin Oikeusministeriössä. Kandolin meni mukaan kansandemokraattisen liikkeen toimintaan 1960-luvun lopulla. 1970-luvun alussa hän liittyi SKDL:n jäseneksi. Kandolin lukeutui . Keväällä 1988 Kandolin valittiin SKDL:n pääsihteeriksi Turun liittokokouksessa. Ennen valintaansa hän työskenteli seitsemän vuotta eduskunnan liikennevaliokunnan sihteerinä.
Kandolin valittiin Vasemmistoliiton varapuheenjohtajaksi puolueen perustavassa kokouksessa 1990. Samana vuonna hän laati puolueen ohjelmallisen "Kestävän kehityksen energiapolitiikka" -asiakirjan. Kandolin kannatti Suomen liittymistä Euroopan unioniin. Hän oli puoluesihteeri Matti Viialaisen läheinen tukija. Tammikuun 1994 presidentinvaalissa Kandolin tuki SDP:n Martti Ahtisaarta, vaikka Vasemmistoliitolla oli omakin ehdokas. Maaliskuussa hänet valittiin Vasemmistoliiton ja SDP:n yhteistyötä edistäneen Silta-yhdistyksen hallitukseen. Kandolin erosi Vasemmistoliitosta syyskuussa 1994.
2000-luvulla Kandolin on toiminut ympäristövaliokunnan sihteerinä.
Kandolin on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri.
M107 (sirpalekranaatti)
M107 on yhdysvaltalainen kenttätykistön 155 mm sirpalekranaatti. Kranaattia voidaan ampua NATO-standardin mukaisilla 155 mm kenttätykeillä.
M107 on kehitetty aiemmasta 155 mm sirpalekranaatista mallia M102. M102 puolestaan suunniteltiin ranskalaisen 155 mm m/1917-haupitsin sirpalekranaatin pohjalta. Merkittävin ero M102:n ja M107:n välillä on se, että M107:n johtorengas on leveämpi.
Kranaatti modifioitiin vuonna 1944 herätesytyttimille sopivaksi poraamalla räjähdyspanoksen yläosasta pieni määrä räjähdysainetta pois. Porauksen tuoma lisätila ei ole enää nykyisten herätesytyttimien aiempaa pienemmän koon takia tarpeellinen. Tämän takia poraukseen on asetettu 136 gramman TNT-lisäpanos.
Kranaatin ontto teräksinen runko on ladattu joko TNT:llä tai heksotolilla. Maalausmerkinnät on tehty keltaisella värillä. Sytytintilassa on kuljetusta varten teräksinen nostorengas, joka kierretään irti ja korvataan sytyttimellä ennen kranaatin ampumista. Kranaatin kokonaispaino on 43,2 kg, josta räjähdysainetäytteen osuus on 15 %. Kranaatti ladataan erillään ruutipanoksesta. Räjähtäessään kranaatti tuottaa noin 1950 sirpaletta.
Ludvig Holberg
Ludvig Holberg (13. joulukuuta 1684 Bergen – 28. tammikuuta 1754 Kööpenhamina) oli tanskalais-norjalainen näytelmäkirjailija ja historioitsija. Häntä pidetään Tanskan ja Norjan yhteisenä kansalliskirjailijana. Hän sai vaikutteita mm. barokista ja valistuksen aatteista. Kaksi hänen kansainvälisesti tunnetuinta näytelmäänsä ovat "Jeppe Niilonpoika" ja "Valtioviisas kannunvalaja". Molemmat näistä näytelmistä ovat jättäneet pysyvän jälkensä myös suomen kieleen: Tunnettu kysymysmuotoinen sanonta "Miksi Jeppe juo?" on peräisin "Jeppe Niilonpojasta" ja termi "kannunvalanta", joka tarkoittaa antautumista poliittiseen spekulaatioon ilman riittäviä asiatietoja, on peräisin "Valtioviisaasta kannunvalajasta". Myös Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan opiskelijoiden kattojärjestö Kannunvalajat ry. on saanut nimensä samalla perusteella.
Muita Holbergin suomeksi esitettyjä näytelmiä ovat "Köyhyys ja ylpeys" (Don Ranudo de Colirados eller Fattigdom og Hoffaerdighed), "Ei ole aikaa" tai "Kiireinen mies" (Den Stundeslöse), "Erasmus Montanus", "Harharetket", "Henrik ja Pernilla" (Henrik og Pernille), "Lapsensaajaiset" (Barselstuen), "Mestari Gert" tai "Lörpöttelevä parturi" (Mester Gert Westphaler) ja "Naamiaiset" (Mascarade).
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Holbergin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön. Holbergin kuva on ollut myös toisessa, sittemmin käytöstä poistuneessa Boeing 737-800 -koneessa.
Gennadi Bezzubenkov
Gennadi Bezzubenkov () on venäläinen basso. Hän valmistui Leningradin Rimski-Korsakovin valtionkonservatoriosta vuonna 1979 ja on ollut solistina Mariinski-teatterissa vuodesta 1989. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut yli kuusikymmentä roolia. Hänen konserttorepertoaariinsa kuuluvat esimerkiksi Mozartin ja Verdin requiemit sekä Beethovenin 9. sinfonia. Bezzubenkovin saamiin palkintoihin ja tunnustuksiin lukeutuu Venäjän kansantaiteilijan arvo.
Bezzubenkov on kiertänyt Mariinskin kanssa eri maissa. Lisäksi hän on vieraillut muun muassa Covent Gardenissa ja Metropolitan-oopperassa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on työskennellyt, ovat olleet Valeri Gergijev, James Levine, Juri Temirkanov, Jevgeni Svetlanov, Mariss Jansons ja Gintaras Rinkevičius.
Punainen kunniamerkki
Punainen kunniamerkki on yhdysvaltalaisen kirjailija Stephen Cranen romaani, joka julkaistiin vuonna 1895. Romaanin tapahtumat sijoittuvat Yhdysvaltain sisällissotaan. Päähenkilönä on Henry Fleming, joka pakenee taistelussa, luullessaan muun rykmentin lähtevän ilman häntä. Myöhemmin hän pyrkii todistamaan rohkeutensa itselleen pyrkimällä kunnostautumaan taistelussa.
Kirjaan pohjautuva elokuva "Kunnian kentällä" valmistui vuonna 1951. Sen ohjasi John Huston ja pääroolin näytteli Audie Murphy. Vuonna 1974 20th Century Fox teki kirjasta televisioelokuvan. Myös vuonna 2008 tšekkiläis-slovakialaisena yhteistyönä valmistunut elokuva "Tobruk" pohjautuu "Punaisen kunniamerkkiin". Elokuvassa tapahtumat on sijoitettu toisen maailmansodan aikaiseen Pohjois-Afrikkaan.
Bleed It Out
Bleed It Out on kappale Linkin Parkilta. Se on toinen single yhtyeen kolmannelta, vuonna 2007 julkaistulta studioalbumilta, Minutes to Midnightilta. Single julkaistiin maailmanlaajuisesti 14. elokuuta 2007. "Bleed It Out" -kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, jonka on ohjannut Linkin Park -yhtyeen Joe Hahn. Video esitettiin ensimmäisen kerran 31. heinäkuuta 2007 MTV Germanylla.
"Bleed It Out" sijoittui sijalle 44 Rolling Stonen "100 Best Songs of 2007" -listalla ja sijalle 83 MTV Asian "Top 100 Hits of 2007" -listalla.
"Bleed It Out" on toinen kahdesta kappaleesta albumilla, joka sisältää rap-laulua Mike Shinodalta, toinen kappale on "Hands Held High". Se on myös yksi kolmesta kappaleesta albumilla, jossa kiroillaan, muut ovat "Given Up" ja "Hands Held High".
Albumin kansilehdessä Mike Shinoda toteaa, että kappaleen sanoitukset ovat todella vaikeat, ja hänen piti uudelleenkirjoittaa sanoituksia "satoja kertoja" (lainaus kappaleen ensimmäisestä säkeestä: "Here we go for the hundredth time"), kunnes yhtye oli tyytyväinen niihin. Kappale on lyhin Minutes to Midnightilla, jos introa "Wake" ei lasketa. Live-esityksissä kappale venyy usein pidemmäksi Rob Bourdonin rumpusoolon takia.
Kappale esitettiin ensimmäisen kerran livenä Webster Hallissa New York Cityssä 11. toukokuuta 2007. Se esitettiin myös mm. Live Earthissa toukokuussa 2007 ja MTV Video Music Awardsissa, jossa hip-hop -intron lauloi Timbaland.
Kappale oli 52. Billboard Hot 100 -listalla ja 54. Billboardin Pop 100-listalla. Mainstream Rock Tracks -listalla se oli kolmantena ja Britannian singlelistalla sijalla 29. Kolmenkymmenen joukkoon kappale ylsi myös Australiassa (24.), Kanadassa (22.), Puolassa, Israelissa, Ruotsissa (14.) ja Uudessa-Seelannissa (7.).
Tryptofaanihydroksylaasi
Tryptofaanihydroksylaasi (TPH) on selkärankaisilla esiintyvä entsyymi. Se katalysoi reaktiota, jossa tryptofaani muutetaan 5-hydroksitryptofaaniksi, joka on serotoniinin esiaste. TPH2-geeni säätelee ihmisellä serotoniinipitoisuutta vaikuttamalla tryptofaanihydroksylaasin tuotantoon. Entsyymi on erityisen aktiivinen aivojen raphetumakkeessa.. Tryptofaanihydroksylaasin toiminnalle välttämättömiä koentsyymejä ovat tetrahydrobiopteriini ja Fe-ioni.
Given Up
Given Up on kappale Linkin Parkilta. Se on neljäs single yhtyeen kolmannelta, vuonna 2007 julkaistulta studioalbumilta, Minutes to Midnightilta. Single julkaistiin maailmanlaajuisesti 3. maaliskuuta 2008. "Given Up" -kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, joka sisältää videomateriaalia yhtyeen keikoilta.
Kappale esitettiin ensimmäisen kerran yleisölle 28. huhtikuuta 2007 Berliinissä, Saksassa. Given Up on yksi raskaimmista kappaleista albumilla. Se sisältää 17 sekuntia pitkän huudon Chester Benningtonilta ennen kuin kertosäe alkaa viimeisen kerran. Kappale löytyy Rock Revolution -musiikkipelistä, joka on saatavilla Xbox 360:lle, PlayStation 3:lle ja Wiille. Kappaletta on käytetty myös trailereissa ja elokuvassa , jossa Bennington näyttelee sivuosassa.
Kappale oli 99. Billboardin Hot 100-listalla ja 78. Billboardin Pop 100-listalla. Mainstream Rock Tracks -listalla se oli sijalla viisi ja Modern Rock Tracks -listalla neljäntenä. Britannian Rock-listalla kappale oli parhaimmillaan neljäs.
Alfred Brynolf Roos
Alfred Brynolf Roos (19. kesäkuuta 1824 Kajaani – 16. syyskuuta 1873 Brändö) oli suomalainen kirkkoherra, valtiopäivämies ja virsirunoilija.
Roosin vanhemmat olivat Kajaanin piirilääkäri, kirjailija Samuel Roos ja Maria Lovisa Rindell. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1843. Roos vihittiin papiksi 1850. Hän toimi Uudenkaupungin kirkkoherran apulaisena 1850–1854, Taivassalon pitäjänapulaisena 1854–1859, Ulvilan kirkkoherran apulaisena 1860, Vehmaan 2. kappalaisena 1860–1865 ja Brändön kirkkoherrana vuodesta 1865. Roos oli mukana säätyvaltiopäivillä 1867 ja 1872 pappissäädyn edustajana.
Roos oli jäsenenä vuodesta 1866 Elias Lönnrotin johtamassa suomalaisessa virsikirjakomiteassa ja kirjoitti suomenkieliset sanat seuraaviin virsiin:
Roos oli naimisissa kolme kertaa:
Molempikätisyys
Molempikätisyys ("ambidekstria") tarkoittaa, että henkilö voi arkisissa askareissaan käyttää kumpaa kättä haluaa melko tasaveroisesti.
Molempikätisillä on todettu enemmän ADHD:ta ja muita keskittymiseen vaikuttavia oireita, ja siten molempikätisyys vaikuttaa osaltaan koulumenestykseen.
Aukusti Korhonen
Aukusti Korhonen (vuoteen 1872 Nils August Öqvist, 12. huhtikuuta 1848 Kuopio – 12. huhtikuuta 1874 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja kirjailija. Hän oli yksi Kansallisteatterin edeltäjän Suomalaisen Teatterin ensimmäisistä näyttelijöistä.
Korhosen vanhemmat olivat Ruotsista muuttanut seppä Johan Petter Öhqvist ja kuopiolainen Johanna Fredrika Broberg. Korhonen lähti 17-vuotiaana Helsinkiin haluten ryhtyä näyttelijäksi. Hankkiakseen elantonsa hän värväytyi soitto-oppilaaksi Suomen Kaartiin ja pääsi pian ruotsin- ja suomenkielentaitoisena kirjurin apulaiseksi kaartin kansliaan. Korhonen kirjoitti muun muassa runon "Suomen kaartin sotahymni", jonka kaartin kapellimestari Adolf Leander sävelsi.
1860-luvun lopulla Helsingissä toimi Oskar Toppeliuksen johtama suomenkielinen teatterikoulu, jonne Korhonen pääsi oppilaaksi. Koulu lopetti toimintansa 1869, mutta hän ehti sen kautta pääsemään kosketuksiin Kaarlo ja Emilie Bergbomin sekä useiden suomalaisten kirjailijoiden, muun muassa Fredrik Cygnaeuksen kanssa. Vuonna 1870 Korhonen liittyi oppilaaksi ruotsalaisen August Westermarkin perustamaan Unga Finska Teatern -kiertueteatteriin. Hän oli August Aspegrenin, Aurora Gullsténin, Selma Heermanin ja Edvard Himbergin ohella yksi seurueen viidestä suomea taitaneesta näyttelijästä, jotka myöhemmin muodostivat syksyllä 1872 toimintansa aloittaneen Suomalaisen Teatterin ydinryhmän.
Korhonen kirjoitti myös kaksinäytöksisen komedian "Kosijat" saksalaisen aiheen perusteella. Myöhemmin Sakari Ruotsalo teki siitä uuden mukaelman nimellä "Kuka nyt vävyksi?"
Vesa Kanniainen
Vesa Lennart Kanniainen (s. 13. maaliskuuta 1948 Rovaniemi) on Helsingin yliopiston kansantaloustieteen emeritusprofessori.
Kanniainen kirjoitti ylioppilaaksi Rovaniemen yhteislyseossa vuonna 1967 ja siirtyi vuotta myöhemmin opiskelemaan Helsingin yliopistoon, josta valmistui vuonna 1971 luonnontieteiden kandidaatiksi, valtiotieteiden kandidaatiksi ja valtiotieteiden maisteriksi. Valtiotieteiden lisensiaatiksi hän valmistui vuonna 1972 ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi vuonna 1976.
Kanniainen toimi vierailevana tutkijana Lontoon LSE:ssä (London School of Economics) vuosina 1972–1973 työskennellen makro- ja rahatalouden teorian parissa. Vuosina 1977–1979 Kanniainen opetti vierailevana apulaisprofessorina Brownin yliopistossa sekä Washingtonin valtionyliopistossa Pullmanin kaupungissa Washingtonin osavaltiossa. Suurimman osan akateemisesta urastaan hän on työskennellyt Helsingin yliopistossa. Kanniainen on opettanut kursseja myös Uppsalan, Münchenin ja Hampurin yliopistoissa.
Kanniainen on tunnettu EU:n yhteisen valuutan euron kriitikko. Avoimessa kirjeessään Uuden Suomen blogissa silloiselle pääministerille Jyrki Kataiselle hän esitti vertailukohdaksi Ruotsin valuutan kruunun, joka on ollut Kanniaisen mukaan siunaus Ruotsille, ja toivoi perusteellisia hyöty-kustannustutkimuksia eurosta. Vauhdittaakseen eurokeskustelua Suomessa Kanniainen perusti 2013 EuroThinkTank-tutkijaryhmän. Professori Heikki Patomäen kirjoituksia Kanniainen on arvostellut voimakkaasti kritisoiden muun muassa Patomäen kirjaa "Eurokriisin anatomia"..
Kanniainen harrastaa laulamista, tanssimista, sulkapalloa, hiihtoa ja lisäksi hän viettää paljon aikaa kesämökillään. Artistina hän on levyttänyt myös kaksi cd-levyä. Lisäksi hän on kirjoittanut kolme kaunokirjallista kirjaa.
Nestor Tallgren
Nestor Tallgren (13. syyskuuta 1824 Liljendal – 24. elokuuta 1875 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja kirjailija.
Tallgrenin vanhemmat olivat Leppävirran kirkkoherra Lars Tallgren ja Brita Helena Schoultz. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1841. Tallgren valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1850. Hän toimi Uudenmaan läänin lääninkonduktöörinä vuodesta 1855 ja yleisten rakennusten ylihallituksen yliarkkitehtina 1869–1874.
Emil von Qvanten ja Nestor Tallgren julkaisivat 1840-luvulla runollisen kalenterin nimeltä "Lärkan".
Georg Schumann
Georg Alfred Schumann (25. lokakuuta 1866 Köningstein, Saksi – 23. toukokuuta 1952 Berliini, Saksa) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oppi viulunsoittoa isältään ja urkujensoittoa isoisältään niin paljon, että pystyi soittamaan Köningsteinin orkesterissa 9-vuotiaana ja toimimaan kaupungin urkurina 12-vuotiaana. Vuosina 1882–1888 hän opiskeli Leipzigin konservatoriossa pianonsoittoa ja sävellystä opettajinaan Carl Reinecke, Salomon Jadassohn ja Zwintscher. Danzigin lauluyhdistyksen (Danzig Gesangverein) johtajana Schumann työskenteli 1890–1896 ja Bremenin filharmonisen seuran johtajana 1896–1899. Berliinin lauluakatemian (Berlin Singakademie) johtajana hän aloitti 1900 ja toimi virassaan seuraavat 50 vuotta. Vuonna 1907 hänet nimitettiin Preussin taideakatemiaan ja hän toimi sen varaesimiehenä vuodesta 1918 ja esimiehenä vuodesta 1934. Georg Schumannin suosituin sävellys on oratorio "Ruth," joka joutui natsien antisemitismipolitiikan uhriksi eikä sitä esitetty Kolmannen valtakunnan aikana.Lisäksi lauluja ja pianokappaleita.
Līvu Akvaparks
Līvu Akvaparks eli "Liivin vesipuisto" on suuri, monikäyttöinen vesipuisto Latvian Itämeren rannikolla sijaitsevassa kylpyläkaupunki Jurmalassa. Itä-Euroopan suurimpiin kuuluva vesipuisto toimii ympäri vuoden.
Wilhelm Carlsson
Wilhelm Carlsson (13. elokuuta 1834 Huittinen – 12. marraskuuta 1875 Nastola) oli suomalainen kirkkoherra, paikallishistorian tutkija ja uskonnollinen kirjailija.
Carlssonin vanhemmat olivat itsellinen Kaarle Kaarlenpoika (Sillanmäki) ja Leena Heikintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1856 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1857. Carlsson vihittiin papiksi 1858. Hän toimi Pirkkalassa kirkkoherran apulaisena ja vt. kirkkoherrana 1858–1865, kappalaisena Jämijärvellä 1865–1875 ja Nastolan kirkkoherrana 1875. Hänen kirjallinen tuotantonsa koostuu pääasiassa uskonnollisista teoksista mutta hän kirjoitti myös pari pitäjänkuvausta. Carlsson suomensi myös ulkomaista uskonnollista kirjallisuutta. Kaikkiaan Carlsson kirjoitti itse tai suomensi yhteensä noin 50 teosta.
Carlsson perusti kansakouluja ja kirjastoja.
Wilhelm Carlsson oli naimisissa vuodesta 1863 Julia Matilda Fredrika Sofia Aulénin kanssa.
José María Barreda
José María Barreda Fontes (s. 4. helmikuuta 1953 Ciudad Real, Espanja) on espanjalainen sosialistisen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Kastilia- La Manchan aluehallituksen puheenjohtajana vuodesta 2004 vuoteen 2011 asti. Barreda on koulutukseltaan filosofian lisensiaatti.
ICOMOS
International Council on Monuments and Sites (ICOMOS) on kansainvälinen asiantuntijajärjestö, jonka toimintaan kuuluu kulttuuriperintöön kuuluvien kohteiden konservointi ja suojelu. Se perustettiin vuonna 1965 Venetsian julistuksen seurauksena ja antaa asiantuntija-apua Unescon maailmanperintöluetteloon.
ICOMOSiin kuuluu noin 9 500 jäsentä, ja sen jäseniin kuuluu arkkitehteja, historioitsijoita, arkeologeja, taidehistorioitsijoita, maantieteilijöitä, antropologeja, insinöörejä ja kaupunkisuunnittelijoita. ICOMOSilla on kansalliset osastonsa yli 110 maassa, ja ne luovat omat toimintaperiaatteensa ICOMOSin tavoitteiden ja säännösten mukaan.
ICOMOSin päättävä elin on kolmen vuoden välein kokoontuva yleiskokous, johon voi osallistua järjestön kaikki jäsenet. Se valitsee 12 jäsenisen toimeenpanevan komitean, jonka apuna toimii kerran vuodessa kokoontuva kansallisten osastojen ja tieteellisten komiteoiden puheenjohtajien muodostama neuvoa-antava komitea. ICOMOSin toiminta- ja dokumentointikeskus on Pariisissa. Keskuksessa on saatavilla kaikki maailmanperintöluetteloon liittyvät asiakirjat, ja siellä on myös suuri kirjasto.
Kansainväliset tieteelliset komiteat auttavat yleiskokousta kehittämään tavoitteet rakennussuojelulle, restauroinnille ja kulttuurimuistomerkkien hoidolle. ICOMOSin alaisuudessa on 28 kansainvälistä tieteellistä komiteaa. ICOMOS auttaa Unescon maailmanperintökomiteaa päättämään uusista kohteista maailmanperintöluetteloon.
ICOMOS järjestää myös tieteellisiä kokouksia ja julkaisee lehtiä, joiden tarkoituksena on löytää rakennussuojelun ongelmia, mahdollisuuksia ja tavoitteita sekä koota alan tutkimustuloksia. ICOMOSin julkaisuja ovat "ICOMOS NEWS" -jäsentiedote, ja "ICOMOS Scientific Journal", joka on tilauspohjainen tieteellinen aikakauslehti.
Trietyleeniglykoli
Trietyleeniglykoli (CHO) on eetteriryhmiä sisältävä dioli eli alkoholi, jossa on kaksi hydroksyyliryhmää. Trietyleeniglykolia käytetään muun muassa kuivausaineena ja lisäaineena muoveissa. Yhdisteen muita nimiä ovat triglykoli, 2,2'-(1,2-etaanidiyylibis(oksi))-bisetanoli ja 2,2'-etyleenidioksibis(etanoli).
Huoneenlämpötilassa trietyleeniglykoli on väritöntä ja vettä sitovaa eli hygroskooppista nestettä, joka liukenee hyvin veteen. Hygroskooppinen ominaisuus johtuu trietyleeniglykolin kyvystä muodostaa hyvin vahvoja vetysidoksia vesimolekyylien kanssa.
Trietyleeniglykolia ja dietyleeniglykolia muodostuu glykolin valmistuksen sivutuotteina. Prosessissa etyleenioksidi ja vesi reagoivat muodostaen näitä alkoholeja. Glykoli, dietyleeniglykoli ja trietyleeniglykoli erotetaan toisistaan tislaamalla vakuumissa.
Trietyleeniglykolin ominaisuudet muistuttavat dietyleeniglykolin ominaisuuksia ja se on korvannut dietyyliglykolin käyttöä tietyissä sovelluksissa, joissa sen heikompi haihtuvuus on etu. Yksi tärkeimmistä yhdisteen käyttökohteista on maakaasun kuivaaminen. Lisäksi trietyleeniglykolia käytetään desinfiointiaineena, aromaattisten yhdisteiden erottamiseen parafiiniöljyistä, lisäämään muovien taipuisuutta, lisäaineena autojen jarrunesteissä ja teattereissa käytettävissä savukoneissa.
Nikolai Kari
Nikolai Kari (sukunimi aik. "Christersson"; 14. helmikuuta 1852 Pietari – 26. syyskuuta 1876 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja kääntäjä.
Kari kävi aluksi Pietarin suomalaista alkeiskoulua ja vuodesta 1864 Jyväskylän lukiota päästen ylioppilaaksi 1870. Hän lähti sitten opiskelemaan Helsingin yliopistoon.
Kari julkaisi ensimmäisen "Saima"-nimisen novellinsa 1869 "Aallotar"-kalenterissa. Helsinkiin muutettuaan hän julkaisi muutamia runoja "Hämäläisten albumissa" sekä kirjoitti myös Suomen Kuvalehteen. Hän suomensi myös G. von Moserin huvinäytelmän "Yhdistysjuhla" ("Das Stiftungsfest").
Karin oli tarkoitus lähteä talvella 1877 kansatieteelliselle tutkimusmatkalle Pohjois-Siperiaan yhdessä professori August Ahlqvistin kanssa mutta hän sairastui ja kuoli 24-vuotiaana syksyllä 1876.
S/S Salama (höyrykuunari)
Höyrykuunari S/S Salama oli apupurjein varustettu potkurihöyrylaiva joka valmistui 1874 Viipurin konepajalta Savonlinnan Höyrylaiva Osakeyhtiön käyttöön. "Salama" kuljetti matkustajia ja rahtia reitillä Joensuu–Savonlinna–Lappeenranta–Viipuri–Pietari, ja 1870-luvulla se teki myös matkoja Lyypekkiin saakka. Laivassa oli aluksi tilat vain 12 matkustajalle, mutta vuonna 1883 tehtyjen muutosten jälkeen matkustajia voitiin ottaa 60. Matkustajien käytössä oli salonki ja ravintola.
Syyskuussa 1898 matkustajalaiva "Ilmari" törmäsi "Salaman" oikeaan kylkeen Puumalassa Parkonsaaren luona "Salaman" ollessa matkalla Lappeenrannasta Savonlinnaan. Törmäyksen seurauksena "Salama" upposi. Oikeudenkäynnissä "Ilmarin" omistajavarustamo todettiin syylliseksi onnettomuuteen, ja se joutui luovuttamaan "Ilmarin" Savonlinnan Höyrylaiva Osakeyhtiölle.
"Salama" upposi niin syvälle, että se oli turvassa jäiden ruhjonnalta, mutta toisaalta hylkyä ei saatu nostettua useista yrityksistä huolimatta sen aikaisella nostotekniikalla. Lastin pääosa, erityisesti hyvin arvokkaat alkoholitynnyrit, saatiin kyllä pelastettua. "Salama" nostettiin vasta vuonna 1971 Enso-Gutzeit Oy:n Savonlinnan telakan uudella nostokalustolla, ja vuonna 1972 se luovutettiin Merimuseoyhdistykselle kunnostettavaksi.
"Salama" on nykyisin esillä Savonlinnan maakuntamuseossa Riihisaaren laiturissa. Alus on entisöity mahdollisimman tarkasti. Aluksen ruuman oikeassa kyljessä on umpeen levytettynä "Ilmarin" törmäyksen tekemä reikä vääntyneine levyineen.
S/S "Salaman" pituus on 31,42 metriä, leveys 6,7 metriä ja syväys 2,44 metriä. Höyrykoneen teho oli 39 hevosvoimaa. S/S "Salaman" suurin nopeus oli 7,5 solmua.
Samppalinnan palloiluhalli
Samppalinnan palloiluhalli on vuosina 1970–1972 rakennettu urheiluhalli, joka sijaitsee Turussa. Hallin lattiamateriaali oli ennen vuonna 2003 tapahtunutta remontointia parkettia, mutta remontin yhteydessä se muovitettiin.
"Samppikseksi" kutsuttu palloiluhalli sijaitsee Samppalinnan koulun takana osoitteessa Itäinen Pitkäkatu 45.
Samppalinnan palloiluhallissa pelasi koripalloa 1970–1980-luvuilla Turun NMKY, lukuun ottamatta loppuotteluja, jotka pidettiin Samppalinnan pienen katsomon vuoksi Kupittaan urheiluhallissa tai jäähallissa. TuNMKY:n miesten edustusjoukkue pelasi viimeiset ottelunsa Samppiksessa 1990-luvun loppupuolella. Muita hallia käyttäneitä koripalloseuroja ovat Aura Basket ja Turun Riento.
Hallissa on pelattu myös käsipalloa (Åbo IFK ja HC Dennis), ja futsalia. Sitä käytetään myös voimisteluun.
Huomattava määrä harjoitus- ja kilpailutoimintaa siirtyi Samppalinnan palloiluhallista vuoden 2018 alussa uuteen Kupittaan palloiluhalliin.
Tatjana Pavlovskaja
Tatjana Pavlovskaja () on venäläinen sopraano. Hän syntyi Murmanskissa ja valmistui Pietarin Rimski-Korsakovin valtionkonservatoriosta. Hän esiintyi Mariinski-teatterissa ensimmäistä kertaa vuonna 1995 Tatjanan roolissa "Eugene Oneginissa". Hän on lisäksi esiintynyt muun muassa Metropolitan-oopperassa ja La Scalassa. Hänellä on Venäjän kunniataiteilijan arvonimi.
Kapellimestareihin, joiden kanssa Pavlovskaja on työskennellyt, lukeutuvat Valeri Gergijev, Vladimir Spivakov, Juri Temirkanov, Semjon Bytškov, Mihail Pletnjov, Heinz Fricke, Esa-Pekka Salonen, Ion Marin ja James Conlon.
Voivož
Voivož (komiksi ja venäjäksi Войвож) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Sosnogorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ižman sivujoen Voivožin varrella 131 kilometriä Sosnogorskista kaakkoon. Taajaman kautta kulkee Uhtan ja Troitsko-Petšorskin välinen maantie. Asukkaita on 3 400 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1940-luvun puolivälissä Voivožin maakaasuesiintymän yhteyteen. Vuonna 1947 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuonna 1989 asukkaita oli 5 500 henkeä.
Luettelo Puolan varalaskupaikoista
Tämä on Luettelo Puolan lentokoneiden varalaskupaikoista.
Karl Fredrik Eneberg
Karl Fredrik Eneberg (19. maaliskuuta 1841 Närpiö – 24. toukokuuta 1876 Mosul, Mesopotamia) oli suomalainen orientalisti ja assyriologi joka kirjoitti myös runoja ruotsin kielellä.
Enebergin vanhemmat olivat Närpiön kappalainen Isak Reinhold Eneberg ja Fredrika Lovisa von Knorring. Perheessä oli 13 lasta joista Karl Fredrik oli kahdeksas. Hän kävi Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1860. Eneberg valmistui filosofian kandidaatiksi 1868, maisteriksi 1869 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1873. Hän opiskeli itämaisia kieliä Pietarissa, Leipzigissä ja Kielissä 1870–1871 sekä Pariisissa ja Lontoossa 1874–1876.
Eneberg toimi Helsingin Normaalikoulun kreikan ja ruotsin opettajana 1868–1869 sekä 1871–1874 ja Viipurin lukion kreikan kielen lehtorina 1875–1876. Hän oli Helsingin yliopiston itämaisten kielten dosenttina 1875–1876.
Vuonna 1876 Eneberg liittyi englantilaisen assyriologi George Smithin retkikuntaan, joka lähti arkeologisiin tutkimuksiin Assyrian alueelle Lähi-itään. Enebergin tarkoituksena oli osallistua kaivauksiin ja tutkia myös nuolenpääkirjoituksia. Hän kuoli kuitenkin hämärissä olosuhteissa Mesopotamian Mosulissa, jonne hän oli saapunut yksin 20. huhtikuuta 1876 Smithin jäätyä Bagdadiin. Mosulin seuduilla raivosi tuolloin rutto ja Eneberg sairastui johtaessaan alueella kaivauksia.
Jörn Donnerin kirjan "Minetten rakkaus" (Otava 2002) rungon muodostaa Enebergin ja Donnerin isoäidin Vilhelmina Sofia Charlotta eli Minette Munckin (1848–1922) kirjeenvaihto. Minette Munck oli Erkylän kartanon omistajan vapaaherra, kenraali, sijaiskansleri Johan Reinhold Munckin (1795–1865) tytär. Hän meni naimisiin 1887 professori Otto Donnerin kanssa joka oli taloudellisesti tukenut Enebergin tutkimuksia.
Karl Fredrik Enebergin veli Waldemar Eneberg (1840–1904) oli vanhasuomalaisiin kuulunut senaattori, valtiopäivämies ja Suomen Pankin johtokunnan jäsen.
Nižni Odes
Nižni Odes (, ) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Sosnogorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Nižni Odes -joen yläjuoksulla noin 50 kilometriä Sosnogorskista itään. Taajaman kautta kulkee Uhtan ja Vuktylin välinen maantie. Asukkaita on 11 100 henkeä (vuonna 2009).
Taajama on perustettu vuonna 1964 öljyesiintymän yhteyteen. Nykyään siellä toimii Lukoilin öljyn- ja kaasuntuotantoyhtiö. Palveluihin kuuluu kaksi keskikoulua, musiikki- ja taidekoulut, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo ja poliklinikka.
Parma (Komi)
Parma (komiksi ja venäjäksi Парма) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Usinskin kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Usa-joen rannalla 12 kilometriä Usinskista lounaaseen. Asukkaita on 1 300 henkeä (vuonna 2009).
Taajama on perustettu vuonna 1978. Sen nimi perustuu komin sanaan "parma" ’korkealla paikalla kasvava kuusikko, aarniometsä, harjanne’.
Loving vastaan Virginia
Loving vastaan Virginia () oli Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1967 antama yksimielinen päätös, jonka mukaan Virginian osavaltion rotujen välisen avioliiton kieltävä laki (Racial Integrity Act of 1924) oli perustuslain vastainen. Loving vastaan Virginia kumosi aiemman korkeimman oikeuden ennakkopäätöksen vuodelta 1883 Pace vastaan Alabama. Päätöksestä huolimatta useissa osavaltioissa oli voimassa vielä pitkään vastaavia lakeja, vaikkakaan niitä ei tuomion jälkeen enää noudatettu. Alabama kumosi vuonna 2000 rotujen välisen avioliiton kieltävän lain viimeisenä osavaltiona.
Kantajista Mildred Loving (1939–2008) oli taustaltaan afroamerikkalainen ja Rappahannock-intiaani, kun taas Richard Perry Loving (1933-1975) oli valkoinen. Lovingit olivat avioituneet Washingtonssa kesäkuussa 1958 ja palanneet kotiin Virginiaan. Virginian osavaltiolaki kielsi avioliitot valkoisten ja ei-valkoisten välillä sekä rotujen välisen avioliiton osavaltion ulkopuolella solmineiden virginialaisten palaamisen Virginiaan. Poliisit tunkeutuivat pariskunnan kotiin ja löysivät heidät nukkumasta. Seinälle ripustetusta avioliittotodistuksesta tuli keskeinen todistuskappale.
Teosta oli määrätty vähintään vuoden ja enintään viiden vuoden vankeusrangaistus. Virginian osavaltion tuomioistuin tuomitsi Lovingit vuonna 1959 vuodeksi vankeuteen, mutta tuomion täytäntöönpanoa lykättiin kahdellakymmenelläviidellä vuodella sillä ehdolla, että pari muuttaa Virginiasta. Lovingit muuttivat pääkaupunkiin Washingtoniin, mutta haluttuaan palata Virginiaan nostivat vuonna 1963 osavaltiota vastaan kanteen, joka päätyi Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen.
Korkein oikeus päätti 12. kesäkuuta 1967 yksimielisesti, että Virginian osavaltion laki on tältä osin Yhdysvaltain perustuslain neljännentoista lisäyksen vastainen. Päätöksessä todettiin muun muassa että "avioliitto on yksi ihmisen perustavista kansalaisoikeuksista, välttämätön koko olemassaolollemme ja selviytymisellemme".
Vuonna 2016 ensi-iltansa sai Jeff Nicholsin ohjaama elokuva "Loving", joka kertoo näistä tapahtumista.
Avustava erotuomari
Avustava erotuomari (”linjatuomari”, ”linjamies”, ”rajamies”) avustaa jalkapallo-ottelussa erotuomaria. Avustava erotuomari tarvitsee ottelua avustaessaan lipun, joka on yleensä punakeltainen. Avustavalla erotuomarilla ei ole täyttä valtaa soveltaa jalkapallon sääntöjä, vaan erotuomarin ja avustavan erotuomarin välisessä erimielisyydessä erotuomarin sana voittaa.
Jalkapallon sääntöjen mukaan avustavan erotuomarin on näytettävä lipulla merkki, jos
Näitä toimenpiteitä kutsutaan erotuomarin merkeiksi.
Suomessa Veikkausliigassa ja Kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa avustavilla erotuomareilla on käytössään signaaliliput, joilla he voivat nappia painamalla herättää erotuomarin huomion. Avustavan erotuomarin painaessa nappiin, erotuomari saa signaalin (piip-äänen tai värinän) olkavarteensa kiinnitettyyn vastaanottimeen. Tästä on usein hyötyä erotuomareille, kun rike tapahtuu erotuomarin näkökentän ulkopuolella.
Veikkausliigassa ja kansainvälisissä otteluissa erotuomarit kommunikoivat pelin aikana radiopuhelimilla.
Shodō
Shodō () on japanilaista kalligrafiaa. Japanissa harjoitettiin aluksi kiinalaista kalligrafiaa, mutta japanilaisten omien tavukirjoitusmerkkien kehittämisen jälkeen japanilainen kalligrafia kehittyi itsenäiseksi kalligrafian suunnaksi. Kalligrafia "shodō" eroaa japanin kielen koulukirjoittamisesta "shūji".
Japanilainen kalligrafia jaetaan nykyisin kahteen lohkoon: kanjikalligrafiaan, joka perustuu kiinalaiseen perinteeseen, sekä kana-kalligrafiaan, joka on aitojapanilaista. Kanjikalligrafiassa käytetään kiinalaisia kirjoitusmerkkejä ("kanjeja"); kana-kalligrafiassa on kanjien lisäksi myös hiragana-kirjoitusmerkkejä. Kolmas japanin kielessä käytettävä merkistö, katakana, ei kalligrafiaan kuulu. Perinteinen kalligrafia elää edelleen, mutta toisen maailmansodan jälkeen on kehittynyt myös avant garde -kalligrafia, joka lähestyy abstraktia taidetta.
Kanjikalligrafia voi olla mitä tahansa kiinalaista kirjoituslajia, mutta yleisimmät ovat normaalikirjoitus, sujuva kirjoitus ja ruohokirjoitus. Kana-kalligrafiassa yleinen aihe ovat tanka- ja haikurunot. Paperi on vähemmän imukykyistä kuin kanjikalligrafiassa, jotta siveltimen kosketus olisi herkempi. Kirjoitus on myös epäsäännöllisempää. Hiraganamerkkien ohella käytetään samankaltaista "hentaiganaa", "variantti-kanoja", jotka yleensä periytyvät eri kanjeista kuin hiraganat.
Kiinalainen kalligrafia oli jo pääpiirteiltään kehittynyt, kun Japani alkoi saada Kiinasta vaikutteita Korean kautta ja kiinalaiset kirjoitusmerkit saapuivat Japaniin 400-luvulla. Aluksi Japanissa käytettiin Kiinan Sui- ja Tang-dynastioiden aikaisia kirjoitustyylejä. Asuka-kaudelta alkaen maassa alkoi lisääntyä buddhalaisten klassikkotekstien jäljentäminen, ja syntyi buddhalaisten oppineiden joukko, joka hallitsi myös kiinalaisten kirjoitusmerkkien käytön. Japanin kieltä alettiin kirjoittaa kiinalaisin kirjoitusmerkein, tosin hiukan eri tavalla kuin kiinan kieltä. Pikku hiljaa myös maan kalligrafiassa alkoi syntyä omaperäisiä tyylejä. Keisari Saga, hovimies Tachibana no Hayanari sekä japanilaisen shingonin perustajahahmo Kūkai tunnetaan "kolmena siveltimenä", joiden työt edustavat kiinalaisperäistä "karayō"-tyyliä kauneimmillaan.
Varhaisella Heian-kaudella (794–1185) syntyivät japanilaiset tavumerkistöt hiragana ja katakana. Kursiivista hiraganasta tuli etenkin naisten käyttämä proosan ja runouden kieli, ja katakana yleistyi etenkin miesten laatimissa virallisissa asiakirjoissa. Ajan myötä syntyi kiinalaisten kirjoitusmerkkien ja kana-merkkien sekakirjoitusmuoto, ja sen myötä myös kana-kalligrafia. Tyylin mallina käytetään usein Kokinshūta, keisarillista runoantologiaa 900-luvun alkupuolelta. Kana-kalligrafialla kirjoitettiin Heian-kaudella usein waka-runoutta tai monogatari-tarinoita. "Kolme mustejälkeä" eli Ono no Tofu, Fujiwara no Sukemasa ja Fujiwara no Yukinari olivat aitojapanilaisen "wayō"-tyylin mestarit. Kiinalaisista kalligrafeista suurin vaikutus Japanin varhaiseen kalligrafiaan oli Wang Xizhilla ja hänen sujuvalla kirjoituksellaan.
Borovoi (Komi)
Borovoi () on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Uhtan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kotlasin ja Vorkutan välisen rautatien varrella 62 kilometriä Uhtasta lounaaseen. Asukkaita on 1 800 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1950-luvulla. Vuonna 1975 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Vodnyi
Vodnyi (, ) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Uhtan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Uhta-joen varrella 25 kilometriä Uhtan kaupungista lounaaseen. Asukkaita on 6 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1920–1930-lukujen vaihteessa öljyntuotantoalueen yhteyteen. Vuonna 1944 se sai taajaman statuksen. Nimitys perustuu taajamassa harjoitettuun radioaktiivisen veden tuotantoon ja tutkimukseen.
Šudajag
Šudajag (komiksi ja venäjäksi Шудаяг) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Uhtan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Uhta-joen rannalla 12 kilometrin päässä Uhtan kaupungista. lounaaseen. Asukkaita on 3 600 henkeä (vuonna 2009).
Taajama on perustettu vuonna 1976. Vuonna 1989 siellä oli 5 100 asukasta.
Jarega
Jarega (komiksi ja venäjäksi Я́рега) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Uhtan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Malyi Voivož -joen yläjuoksulla 24 kilometriä Uhtasta lounaaseen. Kahden kilometrin päässä taajamasta on Kotlasin ja Vorkutan välisen rautatien Jaregan asema. Asukkaita on 8 500 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1930-luvulla Jaregan öljyntuotantoalueen yhteyteen. Vuonna 1944 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Christer Sarlin
Christer Sarlin on suomalainen Yleisradiolla työskentelevä urheilutoimittaja. Sarlinin selostamia lajeja ovat muun muassa nyrkkeily, tennis ja pikaluistelu.
Uhta (joki)
Uhta (, ) on Petšoran vesistöön kuuluvan Ižman sivujoki Komin tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 199 kilometriä, valuma-alueen laajuus 4 510 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 13 kilometrin päässä joen suusta 48,9 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Timanin selänteeltä. Sen varrella sijaitsee Uhtan kaupunki sekä Vodnyin ja Šudajagin kaupunkimaiset taajamat.
Ižma (kylä)
Ižma (, ) on kylä, maalaiskunta ja Ižman piirin hallinnollinen keskus Komin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Ižma-joen rannalla 544 kilometriä tasavallan pääkaupungista Syktyvkarista pohjoiseen. Asukkaita on 3 800 henkeä (vuonna 2002).
Ižman kirkonkylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1576. Sen ovat perustaneet Vymin seudulta ja Mezenin yläjuoksulta muuttaneet komit. Komien lisäksi kylässä asui venäläisiä ja nenetsejä. Ižmalaiset harjoittivat metsästystä, kalastusta, maanviljelyä ja 1700-luvulta lähtien poronhoitoa. Vuonna 1920 kylästä tuli Ižman–Petšoran kihlakunnan ja vuonna 1929 Ižman piirin keskus. Vuonna 1989 kylän asukkaista 79 % oli komeja.
Stefanos Byzantionlainen
Stefanos Byzantionlainen (; 500-luku) oli bysanttilainen grammaatikko ja leksikografi, joka kirjoitti merkittävän maantieteellisen sanakirjan "Ethnika" (). Teoksesta itsestään on säilynyt vain katkelmia, mutta siitä tunnetaan myös erään Hermolaoksen tekemä tiivistelmä.
Stefanoksen elämästä ei tiedetä muuta kuin se, että hän eli Arcadiuksen ja Honoriuksen ajan jälkeen ja ennen Justinianus II:sta, ja että hän toimi grammaatikkona Konstantinopolissa. Myöhemmät kirjailijat eivät tarjoa lisätietoa Stefanoksesta, mutta he mainitsevat, että eräs Hermolaos lyhensi tämän teoksen tiivistelmäksi. Hermolaos omisti tiivistelmänsä Justinianukselle, mutta ei ole tietoa, viitataanko tällä Justinianus I:een vai II:een. On kuitenkin todennäköistä, että Stefanos vaikutti Konstantinopolissa Justinianus I:n aikana, 500-luvulla jaa.
Lyhennelmänäkin "Ethnika" on arvokas maantieteellisen, mytologisen ja uskonnollisen tiedon lähde antiikin Kreikkaa koskien. Lähes jokainen artikkeli teoksessa sisältää viittauksia johonkin antiikin aikaiseen kirjailijaan auktoriteettina paikan nimeä koskien. Säilyneistä katkelmista voidaan nähdä, että alkuperäinen teos sisälsi paljon lainauksia eri kirjailijoilta, sekä paljon mielenkiintoisia topografisia, historiallisia, mytologisia yms. yksityiskohtia.
Alkuperäisen teoksen merkittävimmät katkelmat ovat peräisin Konstantinos Porfyrogennitoksen teoksista "De administrando imperio", luku 23 (artikkeli "") ja "De thematibus", II.10 (Sisilian kuvaus). Jälkimmäinen sisältää katkelman komediakirjailija Aleksikseltä. Kolmas merkittävä katkelma, joka alkaa artikkelista "" ja päättyy -kirjaimen loppuun, sisältyy erääseen Pierre Séguierin kokoaman Fonds Coislin -kirjaston käsikirjoitukseen.
Teoksen ensimmäinen nykyaikainen laitos oli Aldus Manutiuksen vuonna 1502 toimittama. Teoksen standardilaitos on puolestaan Augustus Meineken vuonna 1849 toimittama. Teokseen viitataan yleensä Meineken sivunumeroilla. Uusin laitos on Margarethe Billerbeckin saksaksi toimittama (osa I: A-G, 2006).
Štšeljajur
Štšeljajur (komiksi ja venäjäksi Щельяю́р) on maaseututaajama ja maalaiskunta Komin tasavallan Ižman piirissä Venäjällä. Se sijaitse Petšora-joen rannalla 54 kilometriä Ižman piirikeskuksesta luoteeseen. Asukkaita on 3 600 henkeä (vuonna 2002).
Šeljajurin kylä syntyi 1700-luvun puolivälissä. Sen nimi perustuu venäläislainaan "šelja" ’rantatörmä’ ja komin sanaan "jur" ’pää, yläosa’. Komien lisäksi kylässä asui nenetsejä. Neuvostoaikana perustettiin jokilaivojen korjaustelakka ja Šeljajurista tuli Petšoran laivaliikenteen keskus. Vuosina 1962–1992 sillä oli kaupunkimaisen taajaman status.