hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jääkiekon SM-sarjakausi 1970–1971
Jääkiekon SM-sarjassa pelattiin kaudella 1970–1971 ensin kahdentoista joukkueen kaksinkertainen runkosarja, jonka jälkeen sarjan kuusi parasta joukkuetta jatkoivat loppusarjassa. Runkosarjan kaksi viimeistä putosivat Suomensarjaan. Loppusarjaan selvinneiden kuuden joukkueen kesken pelattiin kaksinkertainen sarja, jonka voittaja voitti mestaruuden. Runkosarjan pisteet jäivät loppusarjassa voimaan.
Porin Ässät kuroi edellään runkosarjassa olleiden Jokereiden ja HIFK:n etumatkan kiinni voittaen loppusarjan kymmenestä ottelustaan yhdeksän. Ässät nousi lopulta selvällä erolla Suomen mestariksi. Mestaruus oli Ässien ensimmäinen.
Kuusi parasta loppusarjaan. SaPKo ja Kiekko-67 putosivat Suomensarjaan. SM-sarjaan nousivat Joensuun Kiekko-Pojat ja Karhu-Kissat.
Ässät voitti mestaruuden, Jokereille hopeaa ja HIFK:lle pronssia.
Pistepörssin voitti Veli-Pekka Ketola, Ässät keräten 31 ottelussa tehot 25+17=42. Juha Rantasila, HIFK teki eniten maaleja – 30 ja HIFK:n Esa Isaksson oli paras syöttäjä – 29.
Raimo Kilpiö -palkinto: Matti Murto, HIFK
Maailman talousfoorumi
Maailman talousfoorumi (World Economic Forum, WEF) on Geneven lähellä Colognyssä majapaikkaansa pitävä, voittoa tuottamaton säätiö. Se tunnetaan erityisesti Davosissa vuosittain järjestettävästä, liikemaailman tärkeimmät johtajat, merkittävät poliitikot sekä valitut älyköt ja toimittajat yhteen kokoavasta tapaamisesta, jossa puheenaiheina ovat päivänpolttavat maailmanlaajuiset aiheet. WEF järjestää myös erilaisia alueellisia tapaamisia sekä laatii raportteja muun muassa tasa-arvon toteutumisesta eri maissa.
Säätiön perusti vuonna 1971 sveitsiläinen taloustieteilijä Klaus Schwab.
Forsfjorden
Forsfjorden on Kjerkfjordeniin kuuluva sivuvuono Moskenesøyan saarella Norjan Lofooteilla. Vuono sijoittuu kokonaan Moskenesin kunnan alueelle.
Vuonon päädyssä sijaitsee kolme järveä, Kringeldalsvatnet, Litlforsvatnet ja Ternnesvatnet, joiden vesi laskee tähän vuonoon.
Johan August Wahlberg
Johan August Wahlberg (9. lokakuuta 1810 Lagklarebäck, Ruotsi – 6. maaliskuuta 1856 Ngamijärvi, Betšuanamaa, nykypäivän Botswana) oli ruotsalainen luonnontutkija, lintutieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Wahlberg aloitti opiskelun Uppsalassa vuonna 1829, opiskeli sitten jonkin aikaa kemiaa eräässä tukholmalaisessa apteekissa, minkä jälkeen hän opiskeli Tukholman Metsäinstituutissa ja Degebergin maatalousinstituutissa. Hän valmistui Metsäinstituutista 1834, jota ennen hän vuonna 1832 liittyi professori Carl Henrik Bohemanin seuraan, joka teki hyönteisten keruumatkan Norjaan. Vuosina 1833 ja 1834 Wahlberg matkusteli metsäasioissa Ruotsissa ja Saksassa. 1836 hän sai insinöörin viran Ruotsin maanmittauskonttorista.
Vuonna 1837 Ruotsin luonnonhistoriallinen museo etsi henkilöä tutkimusmatkalle Etelä-Afrikkaan ja Wahlberg hyväksyttiin. Hän saapui Kapkaupunkiin 1838 Ruotsin Tiedeakatemian rahoittamana ja keräsi suuren määrän luonnonhistoriallisia näytteitä, muun muassa 533 nisäkästä, 2 527 lintua, 480 sammakkoeläintä ja 5 000 hyönteislajia, jotka hän toimitti Ruotsiin 1840. Kesällä 1841 Wahlberg tutki Natalin kasvistoa ja eläimistöä ja teki retkiä myös muualle eteläiseen Afrikkaan. Hän palasi Kapkaupunkiin loppuvuonna 1844 ja lähetti keräämänsä näytteet Ruotsiin. 1845 hän matkusti takaisin kotimaahansa ja sai takaisin virkansa.
1853 Wahlberg palasi Afrikkaan ja saapui Kapkaupunkiin jouluna 1853, josta hän matkusti huhtikuussa 1854 Walvis Bayn kaupunkiin nykyiseen Namibiaan. Täällä hän liittyi Charles Anderssonin seurueeseen, joka lähti tutkimaan Ngamijärven seutua. Wahlberg osallistui norsujahtiin ja kuoli onnettomuudessa jäätyään haavoittuneen elefantin ruhjomaksi.
Samoihin aikoihin, 8. lokakuuta 1856, valitsi Tiedeakatemia hänet jäsenekseen, sillä viesti kuolemasta ei ollut vielä ennättänyt Tukholmaan. Wahlberg onkin ainoa, joka on valittu akatemian jäseneksi kuolemansa jälkeen.
Wahlberg nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa töyhtömerimetson ("Phalacrocorax coronatus"). Hänen kunniakseen on nimetty sirokotka ("Aquila wahlbergi"), epolettilepakko ("Epomophorus wahlbergi") ja eräs puulaji "Entada wahlbergi".
Viinamäki
Viinamäki on asuinalue Siilinjärvellä. Viinamäki sijaitsee aivan Siilinjärven keskustan kupeessa, sen eteläpuolella. Viinamäen asuinrakentaminen koostuu omakoti- ja kerrostaloista. Alueelle on rakennettu uusia kerrostaloja viime vuosina. Kerrostalojen rakentaminen tulee jatkumaan myös tulevaisuudessa.
Viinamäellä sijaitsee muun muassa Siilinjärven hautausmaa, Mantun pesäpallostadion, vanhainkoti, Kuopion konservatorion alaisuudessa toimiva Siilinjärven musiikkiopisto sekä Savon ammatti- ja aikuisopiston Siilinjärven kirkonkylän yksiköt.
Martín Acosta y Lara
Martín Raúl ”Macoco” Acosta y Lara Díaz (12. maaliskuuta 1925 Montevideo – 5. tammikuuta 2005 Mendoza, Argentiina) oli uruguaylainen koripalloilija ja olympiamitalisti. Acosta kuului Uruguayn maajoukkueeseen sen voittaessa olympiapronssia Helsingissä 1952. Acosta pelasi seitsemässä ottelussa tehden yhteensä 93 pistettä.
Acosta pelasi Urugyayn maajoukkueessa myös edellisissä, Lontoon vuoden 1948 kesäolympialaisissa, joissa hän pelasi kahdessa ottelussa keräten yhteensä kaksi pistettä. Uruguayn joukkue sijoittui Lontoossa viidenneksi.
Pikkutöyhtötiira
Pikkutöyhtötiira ("Thalasseus bengalensis") on keskikokoinen merellinen tiira.
Linnun pituus on 35–37 cm, siipien kärkiväli 92–105 cm ja paino 185–240 g. Sen höyhenpuku on vatsapuolelta valkoinen, selkä, siivet ja pyrstö ovat siniharmaat, päälaki ja pieni töyhtö mustat, sekä hieman alaspäin kaareva nokka oranssi. Se muistuttaa töyhtötiiraa mutta on hieman pienempi eikä nokassa ole koskaan kellanvihreää sävyä. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Laji ui ja sukeltaa moitteettomasti.
Pikkutöyhtötiirat elävät useina erillispopulaatioina Tyynellämerellä, Intian valtamerellä ja Afrikan pohjoisrannikolla. Siitä tunnetaan kolme alalajia, joista "emigrata" asuu Libyan saaristossa, "bengalensis" Punaisella merellä, Adeninlahdella ja Persianlahdella, sekä "torresii" Indonesiasta Australiaan. Lajin elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 180 000–210 000 yksilöä. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Pikkutöyhtötiirat pesivät matalien hiekka- tai kalliosaarten ja koralliriuttojen rannoilla, yleensä täysin avoimella maalla mutta toisinaan matalakasvuisessa pensaikossa. Paikoin ne pesivät myös mantereen rannoilla. Esiintyy yleensä yhdessä töyhtötiirojen kanssa.
Laji on sosiaalinen ja pesii yhdyskunnittain. Sen pesä on vain maakuoppa, johon naaras munii yhden tai kaksi munaa, hyvin harvoin kolme. Haudonta-aika on 21–26 päivää ja molemmat emot osallistuvat hautomiseen. Poikaset ovat pesäpakoisia ja jättävät pesän noin kahden päivän ikäisinä. Ne ovat lentokykyisiä 32–35 päivää vanhoina.
Ruokavalio koostuu pääasiassa pienistä kaloista, joita se saalistaa syöksysukeltamalla, sekä äyriäisistä.
Pitkähäntäkärppä
Pitkähäntäkärppä ("Mustela frenata") on laajimmalle levinnyt kärppä-suvun eläin Uudella mantereella. Pitkähäntäkärppä on levinnyt Etelä-Kanadasta melkein koko Yhdysvaltojen läpi Meksikoon, Väli-Amerikkaan ja Etelä-Amerikan pohjoisiin osiin. Pitkähäntäkärpän asuinpiiri on yleensä aukealla tai puoli-aukealla paikalle lähellä vettä.
Pitkähäntäkärppä on tyypillinen kärppäeläin. Pitkähäntäkärpällä on pitkä, laiha ruumis, lyhyet jalat ja tuuhea häntä, joka on melkein yhtä pitkä kuin muu ruumis. Aikuiset urokset ovat 33–45 senttimetriä pitkiä, mukaan luettuna häntä ja voivat painaa yli puoli kiloa. Tyypillisesti naaraat ovat 15 prosenttia pienempiä. Ne ovat inkiväärin ruskeita väriltään, vatsaturkki on kelta-valkoinen, mutta pohjoiset yksilöt ovat puhtaan valkoisia talvella. Hännän kärki on musta ympäri vuoden.
Kuten useat muut kärpät, pitkähäntäkärppä syö jyrsijöitä, ja niiden laiha vartalo mahdollistaa niiden menemisen jyrsijöiden kaivamiin koloihin. Pitkähäntäkärppä on pääasiassa aktiivinen öisin, mutta niitä voi tavata silti keskellä päivää. Pitkähäntäkärpät ovat pääasiassa yksin eläviä, eivätkä niiden reviirit mene päällekkäin samaa sukupuolta olevan lajin kanssa. Uroksen reviirillä voi olla useitakin naaraita. Poikaset ovat syntyessään avuttomia, mutta 56:ssa päivässä ne voivat saalistaa itsenäisesti.
Pitkähäntäkärppä on hyvä uimari ja osaa kiipeillä taitavasti puissa.
Victorio Cieslinskas
Víctor ”Victorio” Cieslinskas Zinevicaite (27. lokakuuta 1922 Liettua – 19. kesäkuuta 2007) oli uruguaylainen koripalloilija ja olympiamitalisti. Cieslinskas kuului Uruguayn maajoukkueeseen sen voittaessa olympiapronssia Helsingissä 1952. Cieslinskas pelasi seitsemässä ottelussa tehden kaksi pistettä.
Cieslinskas pelasi Urugyayn maajoukkueessa myös edellisissä, Lontoon vuoden 1948 kesäolympialaisissa, joissa hän pelasi kahdessa ottelussa jääden pisteittä. Uruguayn joukkue sijoittui Lontoossa viidenneksi.
Töyhtömerimetso
Töyhtömerimetso ("Microcarbo coronatus") on lounaisafrikkalainen pienikokoinen merimetsolaji.
Linnun pituus on 50-55 cm, sen höyhenpuku on musta, otsalla on töyhtö, nokan ja silmän välissä on punertava paljas laikku ja silmä on punainen.
Töyhtömerimetsot elävät Namibian ja lounaisen Etelä-Afrikan rannikolla ja saarilla. Maailman kokonaispopulaatio on 8 700 yksilöä ja pesimvä kanta 2 900 paria. Lajin kanta on pieni ja ihmistoiminnan aiheuttaman häiriön takia pesinnät epäonnistuvat usein. Etelänselkälokki ("Larus dominicanus") ja pelikaani ("Pelecanus onocrotalus") saalistavat sen pieniä poikasia ja munia, pelikaanit ja afrikanmerikarhut ("Arctocephalus pusillus") toisinaan myös aikuisia lintuja. Se on enimmäkseen paikkalintu, vain vähäistä nuorten lintujen vaeltelua pohjoiseen tai itään esiintyy.
Laji elää kylmien merivirtojen vallitsemilla saarilla ja rannikolla, eikä yleensä liiku merellä kymmentä kilometriä ulommaksi.
Töyhtömerimetsot asuvat yhdyskunnissa, joissa on neljästä sataanviiteenkymmeneen paria, usein muiden merilintujen seurassa. Pesä on rakennettu risuista, luista ja levistä ja se voi sijaita maassa, kalliolla, merimerkissä, puussa tai pensaassa. Naaras munii yhdestä viiteen munaa, tavallisesti kaksi tai kolme. Haudonta-aika on noin 23 päivää ja poikaset jättävät pesän 35 päivän ikäisinä.
Töyhtömerimetso syö kaloja, äyriäisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Wally Wingert
Wallace E. Wingert on (s. 6. toukokuuta 1961 Des Moines, Iowa) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Wingert kiinnostui esiintymisestä nuorella iällä ja työskenteli 16-vuotiaasta lähtien radiojuontajana. Huonon palkan vuoksi Wingert muutti vuonna 1987 Los Angelesiin, jossa hän sai töitä Westwood One -radioasemalta. Samalla Wingert työskenteli viikonloppuisin jazz painotteisessa radioasemassa The Wave. Vuonna 1989 hän jätti Westwood Onen työskennelläkseen täysipäiväisesti The Wavessa. Neljän vuoden jälkeen Wingert päätti jättää radiossa työskentelemisen ja päätti pyrkiä työskentelemään näyttelemisen ja laulamisen parissa.
Vuonna 1993 hän teki ensimmäisen näytelmäroolinsa televisiosarjassa "Murphy Brown" ja kolme vuotta myöhemmin Wingert vieraili sarjassa "". Ääninäytteleminen vei kuitenkin suuremman kiinnostuksen vuonna 1997, jolloin hän äänitti muutamia rooleja "Herc’s Adventures" videopeliin. Sitä ennen Wingert äänitti useita sivurooleja vuonna 1990 "The Secret of Monkey Island" -videopeliin. Sittemmin videopelien ohella Wingert on tehnyt äänirooleja niin animaatiosarjoihin kuin näytelmäsarjoihin. Hän oli muun muassa "Power Rangers in Spacessa" ja "Power Rangers Lost Galaxyssa" Psycho Bluen äänenä. Ensimmäinen animaatiorooli oli "Angry Beavers", jossa Wingert teki sivurooleja vuosina 1998-1999. 2000-luvulla hän ryhtyi tekemään myös dubbauksia animesarjoihin, kuten "", "Digimon", "Naruto" ja "Bleach". Wingertillä oli myös pieniäänirooli elokuvassa "". Vuosina 2001-2006 hänellä oli säännöllinen vierailevarooli Nickelodeonin animaatiosarjassa "Invader Zim". Wingert on tehnyt myös useita sivurooleja animaatiosarjaan "Family Guy" vuosina 1999-2009, jossa hän muun muassa toimi Austin Powersin äänenä. Wingert oli Arvuuttajan äänenä "" videopelissä vuonna 2009. Wingert uusii roolinsa pelin jatko-osassa "".
Wingert on toiminut myös kuuluttaja äänenä, sekä eri sketseissä äänenä "The Jay Leno Show"’ssa vuodesta 2009 lähtien.
William Beatty
William Beatty (1773 Derry, Irlanti – 1842), Sir, oli irlantilainen lääkäri, joka palveli Englannin kuninkaallisessa laivastossa. Hän liittyi laivastoon lääkäriksi 18-vuotiaana vuonna 1791. Hän toimi HMS Victoryn laivalääkärinä Trafalgarin taistelun aikana, jolloin hän oli näkemässä amiraali Horatio Nelsonin kuoleman. Hän kirjoitti taistelusta selostuksen "The Death of Lord Nelson".
"Victorylla" oli taistelun aikaan 815 hengen suuruinen miehistö, joista 57 kuoli ja 109 haavoittui. Beatty joutui itse amputoimaan 9 käsivartta ja 2 jalkaa, ja niillä toimilla säästyi monta ihmishenkeä. Kun Nelson itse haavoittui, Beatty ei hoitanut häntä. Hän on sanonut, ettei amiraali ollut enää hoidettavissa.
Amiraali Nelson oli toivonut tulevansa haudatuksi kotimaansa multiin eikä halunnut että hänen ruumistaan olisi heitetty mereen, kuten sen ajan merimiehet oli tapana heittää. Beatty joutui keksimään, miten amiraalin ruumiin saisi säilymään niin, ettei se mätänisi matkalla takaisin Britanniaan. Lopulta hän päätti sijoittaa lordi Nelsonin ruumiin säilöön brandytynnyriin. Beatty kertoo kirjassaan, miten ruumiista nousevat kaasut nostivat tynnyrin kannen auki 28. lokakuuta 1805, niin että vartioon määrätyt merimiehet säikähtivät. Kun alus saapui Gibraltariin, tynnyriin piti lisätä alkoholia, koska sitä oli mennyt ruumiin onteloihin. Tapaus on voinut synnyttää tarinan, jonka mukaan merimiehet olivat juoneet ruumista ympäröivän brandyn.
Cowdenin oireyhtymä
Cowdenin oireyhtymä on harvinainen autosomissa dominantisti periytyvä oireyhtymä, jonka luonteenomaisimpana piirteenä potilaalla esiintyy useita kasvainten kaltaisia muodostumia, hamartoomia. Vaikka ne ovat hyvänlaatuisia, on potilaiden sairastumisvaara tiettyihin syöpiin kohonnut. Oireyhtymä kuvattiin vuonna 1963 ja nimettiin siitä kärsineen potilaan mukaan.
Useimmissa tapauksissa oireyhtymän aiheuttaa PTEN-geenin mutaatio. Esiintyvyys on naisilla hieman korkeampi kuin miehillä.
Oireyhtymään voi liittyä Lhermitten–Duclos'n tauti, hitaasti kehittyvä aivokasvain pikkuaivoissa.
Eino Saari
Eino Armas Saari (7. lokakuuta 1894 Turku − 13. huhtikuuta 1971 Helsinki) oli Helsingin yliopiston professori, Yhteiskunnallisen korkeakoulun ja sittemmin Tampereen yliopiston kansleri, kansanedustaja ja ministeri.
Saaren vanhemmat olivat vartiopäällikkö Juho Paavali Saari ja Ida Loviisa Lindgren ja puoliso vuodesta 1925 Aino Helmi Koivisto. Saari tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta reaalilyseosta 1913. Hän valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1916, filosofian kandidaatiksi 1919 ja filosofian tohtoriksi 1923. Hänen väitöskirjansa julkaistiin vuotta aiemmin ja sen aihe oli "Kotitarvepuun kulutus maaseudulla Turun ja Porin läänissä".
Saari toimi ensin assistenttina Helsingin yliopistossa ja sitten Metsätieteellisessä tutkimuslaitoksessa vuodesta 1916 vuoteen 1922. Metsähallituksen tilastokonttorin johtaja hän oli vuodesta 1922 vuoteen 1925, jolloin hänestä tuli metsäpolitiikan (myöhemmin metsätaloustiede) ensimmäinen professori Helsingin yliopistoon; lopullinen virkanimeke oli kansantaloudellisen metsäekonomian professori, ja hän hoiti virkaa vuoteen 1963 saakka. Vuodesta 1927 vuoteen 1932 Saari toimi Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen puunkäyttötutkimuksen johtajana, vuodesta 1942 alkaen myös Puunjalostusteollisuuden keskusliiton metsäasiantuntijana. Saari vieraili useasti Pohjois-Amerikassa Rockefeller-säätiön stipendiaattina, työskenteli metsätaloustieteen tutkijana ja julkaist tutkimuksiaan paitsi suomeksi myös englanniksi. Vuonna 1954 Saari valittiin Yhteiskunnallisen korkeakoulun kansleriksi.
Saari toimi useiden valtiollisten komiteoiden ja neuvottelukuntien puheenjohtajana, yritysten hallintoneuvostojen jäsenenä ja YK:n Elintarvike- ja maatalousjärjestön FAO:n Suomen ja Euroopan toimikunnissa. Tässä toimessa hän työskenteli asiantuntijana Paraguayssa vuosina 1952 ja 1953. Hän oli myös muun muassa Suomen kulttuurirahaston säätiön hallintoneuvoston varaesimies ja Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtaja. Vuonna 1953 hän sai Göttingenin yliopistolta metsätieteen kunniatohtorin arvon.
Vuonna 1951 Saari valittiin Suomen kansanpuolueen puheenjohtajaksi ja puolueen kansanedustajaksi 1954. Sosiaaliministerinä hän toimi 1956–1957.
M/S Kurt
M/S Kurt on teräsrunkoinen hinaaja, joka on rakennettu vuonna 1918 A. Ahlström Osakeyhtiön telakalla Varkaudessa.
Alus rakennettiin alun perin Tornion edustalla Kuusiluodossa toimineen And. Kurth & Co Aktiebolagetille. Kesäkuussa 1945 "Kurt II" liitettiin VII raivausosaston 12. raivaajalaivueeseen hinaajaraivaajaksi itäiselle Suomenlahdelle. Aluksen päällikkönä palveli luutnantti Pohjola ja konemestarina sotilasmestari Launiainen.
Miinanraivaustehtävien jälkeen "Kurt" palveli Rosenlewin hinaajalaivastossa Reposaaren sahalla. Vuonna 1964 höyrykone ja kattila poistettiin ja niiden tilalle asennettiin 240 hevosvoiman -dieselmoottori. Samassa yhteydessä kansirakennus vaihdettiin. Alus oli ammattiliikenteessä 1980-luvun alkuun asti, jonka jälkeen se myytiin yksityisomistukseen. Aluksen nykyisenä voimanlähteenä on 150 hevosvoiman Valmet D815 -dieselmoottori.
Tiron merkit
Tiron merkit ovat kirjoitusmerkkejä, jotka muodostavat latinankielisen pikakirjoitusjärjestelmän. Järjestelmää alettiin käyttää Rooman valtakunnassa hiukan ennen ajanlaskun alkua, ja se säilyi käytössä 1000-luvun alkuun.
Merkkien ensimmäisenä kehittäjänä pidetään Marcus Tullius Tiroa, joka oli Ciceron vapautettu orja ja toimi hänen sihteerinään. Varhaisin tieto järjestelmän käytöstä on vuodelta 63 eaa., jolloin sillä kirjoitettiin muistiin Cato nuoremman pitämä puhe senaatissa.
Tiron jälkeen merkkien kehittäjiksi mainitaan Isidorus Sevillalaisen 600-luvulta peräisin olevissa teksteissä Vipsanius, Philargius, Maecenaksen vapautettu orja Aquila sekä Seneca. Nykyisin pidetään kuitenkin todennäköisenä, että myös Vipsaniuksen ja Senecan osalta kyse on ollut heidän vapautetuista orjistaan. Antiikin ajalla merkit tunnettiin Senecan merkkeinä ("notae Senecae"), ja vasta vuonna 1550 ranskalainen tutkija Jacques Gohory nimesi ne Tiron merkeiksi ("Tyronis notae").
Tiron merkit säilyivät käytössä Galliassa ja frankkien valtakunnassa, sekä luostareissa että kuninkaiden kanslioissa. Uusi kukoistuskausi koettiin karolingien hallitsijakausilla 700- ja 800-luvuilla.
800- ja 900-luvuilta peräisin olevien käsikirjoitusten perusteella merkkejä luotiin yhteensä n. 13 000.
Luettelo Islannin rekisteröidyistä uskonnollisista yhdyskunnista
Luettelo Islannin rekisteröidyistä uskonnollisista yhdyskunnista suuruusjärjestyksessä. Taulukkoa lukiessa on otettava huomioon että vuonna 2008 22 726 oli sellaisia, jotka kuuluivat johonkin muuhun uskonnolliseen ryhmään tai joita ei ollut luokiteltu ja 9 265 ei kuulunut mihinkään uskonnolliseen yhteisöön.
Uudisraivaus
Uudisraivaus on uuden pellon tai laitumen raivaamista viljelykelpoisesta metsämaasta, suosta tai niitystä. Suurin osa Suomen raivauksista on suoritettu käsivoimin kuokkimalla. Myöhemmin niittyjen ja vanhojen laidunalueiden raivaamisessa käytettiin tavallisesti hevos- tai traktoriauraa.
Ensimmäinen työvaihe raivauksessa oli puuston poistaminen joko kaatamalla puut juurineen kirvestä ja kankea käyttämällä tai suorittamalla avohakkuu, jonka jälkeen kannot nostettiin kangen, erilaisten nostolaitteiden tai räjähdysaineiden avulla maasta ylös. Sarkaojat ja lohkon reunaojat kaivettiin käsivoimin lapiolla.
Pellonraivaus Oy alkoi 1940-luvulla tehdä uudisraivausta koneellisesti. Kannot nostettiin telaketjutraktorilla, jossa oli tarkoitukseen soveltuva piikkipuskuri. Seuraavana vuonna kannot puskettiin uudelleen, jolloin multa varisi pois ja ne voitiin polttaa. Tämän jälkeen alue rikottiin järeällä lautasäkeellä ja ajettiin sarkaojat telaketjutraktorin perässä hinattavalla järeällä oja-auralla.
Samalla tavalla raivattiin myös suot ja niityt, mutta jos suossa oli kantoja, ne poistettiin telaketjutraktorilla maan ollessa jäässä tai sulan aikana traktorikäyttöisellä kantoharavalla. Jos raivattava alue oli pehmeää, ojat kaivettiin käsin lapiolla, muussa tapauksessa ne vedettiin koneellisesti oja-auralla.
Uudisraivauksessa raivattava alue muutettiin pysyvästi pelloksi, kun taas kaskeamisessa viljelmä oli väliaikainen ja palasi muutaman vuoden kuluttua takaisin luonnontilaan.
Vuosina 1950–55 valtion tulo- ja menoarviossa oli erityinen siirtomääräraha uuden pellon raivaukseen. Palkkio voitiin maksaa sellaiselle viljelmälle, jonka peltoala nousi enintään 20 hehtaarin uudisraivauksen suorittamisen jälkeen tai jos viljelmä sijaitsi Pohjois-Suomessa tai itäisen rajaseudun kunnissa, enintään 30 hehtaaria.
Palkkio voitiin maksaa peltoalarajoituksitta pika-asutuslain tai maanhankintalain nojalla sellaisille, jotka olivat kyseisten lakien mukaan oikeutettuja saamaan maata tai muuten hankkineet sitä omistukseensa. Raivauspalkkio voitiin maksaa myös sellaiselle, joka oli edellä mainittujen lakien mukaan luovuttanut peltoa tai viljelyslaidunta. Maanluovuttaja sai palkkion myös siinä tapauksessa, jos hän raivasi itse ja luovutti pellon edelleen siirtolaiselle. Maataloushallituksen luvalla palkkio voitiin maksaa myös yleishyödylliselle yhtymälle tai laitokselle. Uudisraivauspalkkio oli myös vuosien 1945–49 valtion tulo- ja menoarvioissa.
Myöhemmin uudisraivausta alettiin rajoittaa maatalouden ylituotannon johdosta ja nykyisin se on luvanvaraista.
Keisarin uudet kuviot 2. Kronkin uudet kuviot
Keisarin uudet kuviot 2. Kronkin uudet kuviot ("Kronk’s New Groove") on Disneyn vuonna 2005 valmistama yhdysvaltalainen animaatioelokuva, joka on jatkoa aiemmalle osalle "Keisarin uudet kuviot". Edeltäjänsä tavoin se on lapsille suunnattu pitkä animaatioelokuva. Elokuvan on ohjannut Andrew Saul Blinkoff.
Kronkin isä Papi on saapumassa Kronkin luo, ja hän on kauhuissaan. Papi on sanonut Kronkille, että hänen täytyy saada iso mäenharjatalo ja perhe, että Kronkista tulisi joskus jotain. Aikoinaan pahamaineinen Yzma huijasi Kronkia myymään taikajuomaa, joka auttaisi vanhuksia heidän kivuissaan, mutta Kronk pelastaa onneksi päivän. Kerran hän myös rakastui kurrepartion naisvetäjään, Lintusaloon. Heidän rakkautensa ei kestänyt pitkään, koska sitä ennen kurrepartiolainen nimeltä Tipo huijasi Lintusalon joukkuetta ryhmien kisassa, mihin Kronk oli sanonut, että voiton pitää tulla keinolla millä hyvänsä. Kun Kronk oli kertonut tarinansa, Papi oli jo ovella.
Kyllikki Pohjala
Kyllikki Pohjala (ent. Uuloo; 11. marraskuuta 1894 Nakkila − 22. syyskuuta 1979 Helsinki) oli pitkäaikainen Kokoomuksen kansanedustaja. Hän istui eduskunnassa Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä yhtäjaksoisesti vuosina 1933–1962. Pohjala oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1937, 1940 ja 1943 sekä sosiaaliministerinä Karjalaisen ensimmäisessä hallituksessa.
Nakkilassa syntynyt Pohjala valmistui sairaanhoitajaksi vuonna 1917. Vuosina 1918–1919 hän toimi sairaanhoitajana Suomen sisällissodassa Satakunnan rintamalla sekä myöhemmin Viron vapaussodassa Pohjan Poikien rykmentissä. Pohjala muutti vuonna 1920 Yhdysvaltoihin. Hän työskenteli sairaanhoitajana ja samalla opiskeli New Yorkissa Columbian yliopistossa, jossa hän suoritti "Bachelor of Science" -tutkinnon vuonna 1927.
Palattuaan Suomeen Pohjala aloitti "Sairaanhoitaja"-lehden päätoimittajana sekä vuonna 1935 Suomen sairaanhoitajaliiton puheenjohtajana. Molempia tehtäviä hän hoiti kansanedustajantyönsä ohessa vuoteen 1963 saakka. Pohjala vaikutti merkittävästi siihen, että Kokoomus alkoi suhtautua myötämielisemmin sosiaalilainsäädännön kehittämiseen.
Pohjalalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1954. Hän julkaisi vuonna 1966 muistelmateoksen "Kuljin tietäni". Pohjala on haudattu Nakkilan hautausmaalle.
Authentic Narrative of the Death of Lord Nelson
The Death of Lord Nelson eli Authentic Narrative of the Death of Lord Nelson on irlantilaisen laivalääkärin William Beattyn kirjoittama teos, jossa hän kertoo amiraali Horatio Nelsonin kuolemasta ja siihen liittyvistä tapahtumista. Teos ilmestyi 1807.
Britannian kansallisarkiston National Archivesin tutkijat arvelevat että HMS Victoryn laivapäiväkirjasta puuttuvat tiedot amiraali Nelsonin kuolemasta on jätetty tahallaan pois. Beatty olisi jättänyt ne pois kertoakseen ne vasta omassa kirjassaan.
Lhermitten–Duclos'n tauti
Lhermitten–Duclos'n tauti on harvinainen, hitaasti kehittyvä aivokasvain. Tapaukset ovat sporadisia tai Cowdenin oireyhtymään liittyessään autosomissa dominantisti periytyviä. Hamartooman kaltainen kasvain esiintyy sairastuneilla pikkuaivoissa. Lhermitte ja Duclos kuvasivat taudin vuonna 1920.
Taudille tyypillisiä oireita ovat näköhäiriöt, motoriset ongelmat, päänsärky ja poikkeava EEG.
Černá Pole
Černá Pole (suomeksi Mustat niityt) on Tšekin toiseksi suurimman kaupungin Brnon kaupunginosa. Se sijaitsee lähellä kaupungin keskustaa sen pohjoispuolella, Brno-severin osa-alueella. Alue on rauhallista, melko vaurasta asuinaluetta, jossa on paljon ravintoloita mutta vähän parkkipaikkoja.
Černá Polessa on arkkitehtuuriltaan merkittäviä kohteita 1920- ja 1930-lukujen vaihteesta: Mies van der Rohen Villa Tugendhat on Unescon maailmanperintökohde. Muita merkittäviä rakennuksia ovat Josef Kranzin suunnittelema "Cafe Era" ja Mojmír Kyselkan piirtämä kolmikerroksinen Masarykin yhteiskoulu (Masarykova obecná škola chlapecká a dívčí).
Nuorisotutkimusseura
Nuorisotutkimusseura on suomalainen vuonna 1988 perustettu poikkitieteellinen yhdistys, jonka tavoitteena on edistää nuorisotutkimusta. Nuorisotutkimusseura järjestää seminaareja ja julkaisee alan tutkimusta sekä ylläpitää nuorisotutkijarekisteriä. Seura harjoittaa myös omaa tutkimustoimintaa vuonna 1999 perustetun Nuorisotutkimusverkoston kautta. Yhdistyksellä on noin 360 jäsentä.
Nuorisotutkimusseura on julkaissut "Nuorisotutkimus"-lehteä (ISSN 0780-0886) vuodesta 1993 alkaen. Itse lehti on ilmestynyt vuodesta 1983, ja sitä julkaisi aluksi Kansalaiskasvatuksen keskus. Välillä mukana oli myös Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssi.
Kolonoskopia
Kolonoskopia on paksusuolen tähystys. Toimenpiteen perusteena voivat olla esimerkiksi pitkäaikaiset vatsakivut, muutokset suolen toiminnassa ja veri ulosteessa. Kolonoskopialla voidaan havaita esimerkiksi kasvain tai tulehdus. Toimenpidettä käytetään myös syöpien, hyvänlaatuisten kasvainten ja kroonisten tulehduksellisten suolistosairauksien (Crohnin taudin ja haavaisen koliitin) seurannassa.
Suoli tulisi tyhjentää hyvin ennen kolonoskopiaa. Näin suolen limakalvon tarkastelu helpottuu. Toimenpide kestää kahdestakymmenestä minuutista tuntiin.
Yleisesti ottaen kolonoskopia on erittäin turvallinen. Komplikaatioiden riski on arviolta 0,35 %. Jos kolonoskopiassa poistetaan polyyppi, on komplikaatioiden riski korkeampi, noin 2,3 %.
Suomessa näitä toimenpiteitä tehdään noin 25 000 vuodessa. Potilaat voivat kokea tutkimuksen epämiellyttävänä tai jopa kivuliaana. Ulkomailla toimenpiteessä käytetään usein rauhoittavia ja kipulääkkeitä, mutta Suomessa kolonoskopia tehdään yleensä lääkkeettömästi.
Tapani Aartomaa
Tapani Olavi Aartomaa (7. toukokuuta 1934 Karuna – 27. lokakuuta 2009 Helsinki) oli kansainvälisesti tunnettu suomalainen graafinen suunnittelija ja professori. Hänet palkittiin taideteollisuuden valtionpalkinnolla vuonna 1986 ja nimettiin vuoden graafikoksi vuonna 2001.
Aartomaa toimi graafikkona mainostoimistoissa 1957–63, kunnes perusti oman Studio Aartomaan. Oman suunnittelutyönsä ohella Aartomaa toimi pitkään alan opettajana muun muassa MG-koulussa, Lahden muotoiluinstituutissa (1972–86) ja Pekka Halosen akatemiassa sekä apulaisprofessorina ja professorina Taideteollisessa korkeakoulussa 1986–99.
Aartomaa on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
USS Cole (DDG-67)
USS Cole on Yhdysvaltain laivaston Arleigh Burke -luokan ohjushävittäjä.
Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta Pascagoulasta Mississippistä, missä köli laskettiin 28. helmikuuta 1994. Alus laskettiin vesille 10. helmikuuta 1995 kumminaan rouva Lee Perry ja otettiin palvelukseen 8. kesäkuuta 1996 Port Evergladesissa Floridassa. Aluksen motto on "Gloria Merces Virtutis" ("Kunnia on urhoollisuuden palkinto").
Helmikuusta syyskuuhun 1998 alus kuului Persianlahdella osana lentotukialus "USS John C. Stenniksen" ympärille koottua laivasto-osastoa. Alus oli elokuusta marraskuuhun 2000 Välimerellä ja Punaisellamerellä osana "USS George Washingtonin" taisteluosastoa.
Alukseen tehtiin 12. lokakuuta 2000 Adenin satamassa Jemenissä pommi-isku. Aluksen kylkeen ajettiin räjähteillä kuormattu moottorivene, jolloin kylkeen repeytyi 40 kertaa 60 jalan aukko ja 17 merimiestä sai surmansa. Vaurioitunut alus kuljetettiin 31. lokakuuta norjalaisella "SS Blue Martinilla" takaisin Yhdysvaltoihin.
Palvelukseen alus palasi 19. huhtikuuta 2002 Pascagoulassa. Alus aloitti ensimmäisen tehtävänsä marraskuusta 2003, josta se palasi toukokuussa 2004. Se osallistui toukokuusta heinäkuuhun 2005 BALTOPS-harjoitukseen, josta se palasi Philadelphian kautta Norfolkiin.
Alus vieraili Suomessa syksyllä 2009.
Alfred
Alfred on miehen etunimi. Nimi on alkujaan englantilainen kuningasnimi, 
jonka alkuosa "alf" tarkoittaa haltijaa tai keijukaista, loppuosa "red" neuvonantajaa
. Tunnetuin Alfred-niminen hallitsija oli Wessexin kuningas Alfred Suuri, joka hallitsi vuosina 871–899.
Suomessa nimi Alfred on 1900-luvun alusta lokakuuhun 2018 mennessä annettu 7932 henkilölle. Alfredin nimipäivä on 29. lokakuuta.
Günter Wallraff
Günter Wallraff (1. lokakuuta 1942 Burscheid, Saksa) on saksalainen toimittaja ja kirjailija, joka yhteiskunnan epäkohtia paljastaakseen on tehnyt raportteja ja kirjoja esiintymisistään eri rooleissa, kuten somalina, tehdastyöläisenä ja turkkilaisena ”Gastarbeiterina” (vierastyöläisenä).
Valepuvussa esiintymisen Wallraff aloitti 1969 kirjoittaessaan teosta "13 unerwünschte Reportagen" ("13 juttua, joita ei toivota", ei suom.). Hän kuvailee siinä kokemuksiaan esiintyessään alkoholistina, kulkurina ja kemiantehtaan työntekijänä.
Vuonna 1974 Wallraff osoitti mieltä Kreikan sotilasjunttaa vastaan Ateenassa ja hankkiutui tarkoituksellisesti pidätetyksi ilman henkilöpapereita. Pidätettynä häntä kidutettiin, kunnes hän paljasti henkilöllisyytensä, jolloin hänet tuomittiin vankeuteen. Juntan kaaduttua Wallraff vapautettiin.
Vuonna 1977 Wallraff palkkautui saksalaisen bulevardilehden Bild-Zeitungin toimittajaksi nimellä "Hans Esser". Kirjoissaan "Der Aufmacher" ('pääjuttu') "Zeugen der Anklage" ('syyttäjän todisteet') hän kertoo työskentelystään toimittajana ja kuvaa lehden journalistisia tapoja. Kirjan pohjalta on tehty elokuva "Pakotie pimeään" (ensi-ilta 1990).
Wallraffin teos "Ganz unten" (suom. "Pohjalla") vuodelta 1985 oli Saksan siihen asti myydyimpiä kirjoja. Teosta varten Wallraff esiintyi kahden vuoden ajan saksanturkkilaisena.
Vuonna 2009 Wallraff julkaisi kirjan, jossa hän kertoo kokemuksistaan muun muassa somalina, asunnottomana ja puhelinmyyjänä.
Toimittaja Hermann L. Gremliza väitti vuonna 1987, että osa Wallraffin Bild-Zeitung-aiheisesta kirjasta on tosiasiassa hänen kirjoittamaansa. Wallraff ei ole ottanut julkisuudessa kantaa syytökseen.
Wallraffia on myös syytetty toiminnasta Stasin hyväksi. Hampurilaisen tuomioistuimen vuonna 2004 antaman päätöksen mukaan hänestä ei saa käyttää nimityksiä "Inoffizieller Mitarbeiter" eikä Stasin avustaja. Syytöksiä on esittänyt lähinnä Axel Springer Verlag, joka julkaisee Bild-Zeitungia.
Urmas
Urmas on miehen etunimi, joka esiintyy Suomessa myös sukunimenä. Suomessa nimi on alkujaan talonnimi Turun läänin Koskella. Kun Johannes Linnankoski asui paikkakunnalla jonkin aikaa 1900-luvun alussa, hän antoi Urmas-nimen vuonna 1906 syntyneelle pojalleen sekä myös eräälle kirjoittamassaan näytelmässä "Kirot" esiintyvälle henkilölle. Myöhemmin nimi on tullut käyttöön myös Virossa, jossa sielläkin Urmas esiintyy myös paikannimissä.
Suomessa etunimi Urmas on lokakuuhun 2018 mennessä annettu 1446 henkilölle Urmaksen nimipäivä on 29. lokakuuta. Sukunimenä Urmas oli lokakuussa 2018 Suomessa yhteensä 65 henkilöllä.
Sula (täsmennyssivu)
Sula voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Sovinto-ositus
Sovinto-ositus eli sopimusositus on ositus, jonka osituksen osapuolet toimittavat tekemällä keskinäisen sopimuksen. Se on tehtävä kirjallisesti ja sopimukseen merkitään, mitä omaisuutta se koskee, mitkä velat siinä on otettu huomioon ja millaiseksi ositus on sovittu. Asianosaisten on allekirjoitettava sopimus ja kahden esteettömän henkilön on todistettava allekirjoitukset oikeiksi. Sovinto-osituksen julistamista pätemättömäksi voi vaatia tekemällä osituksen moitteen eli nostamalla käräjäoikeudessa moitekanteen osituksen toista asianosaista vastaan. Kanteen perusteena voi olla sopimuksen muotovirhe. Tuomioistuin arvioi sopimuksen kohtuullisuutta ja pätevyyttä oikeustoimilain (228/1929) ja avioliittolain (234/1929)   103b pykälän perusteella. Sovinto-osituksen lähikäsitteitä ovat toimitusositus, sovintojako ja toimitusjako.
Tiirat (suku)
Tiirat ("Sterna") on lokkien heimoon kuuluva rantalintusuku. Tiirojen sukuun kuuluu BirdLife Suomenn mukaan kolmetoista lajia. Lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.
Aiemmin tiirojen sukuun kuului huomattavasti enemmän lajeja, mutta lajeja on sittemmin sijoitettu uusin sukuihin, nokitiiroihin, pikkutiiroihin, mustatiiroihin ja isotiiroihin.
Coloradonvuoripeippo
Coloradonvuoripeippo ("Leucosticte australis") on Yhdysvalloissa Coloradon osavaltion vuoristoseuduilla elävä peippoihin kuuluva varpuslintu.
Kooltaan coloradonvuoripeippo on noin 16 cm. Coloradonvuoripeippokoiraan selkä ja rinta ovat väritykseltään kanelinruskeat. Päälaki on niitä tummemman ruskea. Koiraan vatsa, perä ja pyrstö ovat väriltään vaaean ruusunpunaiset. Siivet ovat Rusekan, mustan valkoisen ja punaisenkirjavat.Koiras eroaa ruusuvuoripeiposta ("Leucosticte tephrocotis") ja mustavuoripeiposta ("Leucosticte atrata"), joilla on harmaa päälaki. Mustavuoripeipo on myös yleisväritykseltän tummempi. Coloradonvuoripeippo on vaaleamman rukea kuin koiras ja höyhenpuvun punainen väri ei erotu yhtä selvästi kuin koiraalla.
Coloradonvuoripeippoa tavataan ainoastaan Kalliovuorten Coloradon osavaltioon kuuluvilta alueilta. Lajin elinympäristöä ovat korkealla puurajan läheisyydessä sijaitsevat ruohikot, pensaikot, kivikot ja jopa jäätiköt. Laji on sopeutunut hyvin kylmyyteen ja selviytyy jopa –35 °C lämpötoloja. Talveksi linnut kuitenkin siirtyvät hieman alemmas noin 2 600 metrin korkeuteen merenpinnasta. Talvisin laji voi muodostaa sekaparvia ruusu- ja mustavuoripeippojen kanssa. Laji luokitelan rittäin uhanalaisksi.
Coloradonvuoripeipon ravinto koostuu suurelta osin siemenistä, joita se etsii tundralta, pensaikoista ja kivikoista. Lisäksi laji syö jäätyneitä hyönteisiä, joita se etsii jäätiköiltä. Laji selviää hyvin kylmästä talvesta, jos lumi ei peitä kaikkia maassa olevia siemeniä.
Coloradonvuoripeipot tekevät pesänsä puurajan yläpuolelle kivikkoon tai luoliin. Pesä rakennetaan mudasta, ruohoista sekä juurista. Pesimäkauden aikana samalla parilla on yleensä yksi poikue, mutta pesinnän epäonnistuessa naaras voi munia toisenkin kerran.
HMAS Brisbane (1915)
HMAS Brisbane oli Australian laivaston Sydney-luokan kevyt risteilijä. Alus laskettiin vesille 30. syyskuuta 1915 Cockatoo-saarten laivastontelakalla Sydneyssä, ja sen kastoi pääministeri Andrew Fisherin puoliso.
"HMAS Brisbane" lähti 13. joulukuuta 1916 Sydneystä Välimerelle, ja se saapui Maltalle 4. helmikuuta 1917. Alus ei ottanut Maltalla palvellessaan osaa taistelutoimiin, ja se siirrettiin Intian valtamerelle jahtaamaan saksalaisia saarronmurtajia "Wolfia" ja "Seeadleria". Intian valtamereltä alus siirtyi Australian vesille.
"Brisbane" purjehti 30. lokakuuta 1918 Fremantlesta Englantiin. Purjehduksen aikana aselepo astui voimaan päättäen sotatoimet 11. marraskuuta. Alus pysähtyi Välimerelle ja jatkoi kuukautta myöhemmin matkaa saapuen Portsmouthiin tammikuussa 1919. Alus siirrettiin Portsmouthissa telakalle.
"Brisbane" aloitti palvelukseen palattuaan purjehduksen Australiaan 17. huhtikuuta. Alus saapui 27. kesäkuuta Sydneyyn. Se palveli lähinnä lähivesillä, kunnes se siirrettiin reserviin 4. elokuuta 1922.
"Brisbane" palasi palvelukseen 14. huhtikuuta 1923 Sydneyssä. Alus teki laivastovierailun Singaporeen ja alusvaihdon vuoksi se palveli osan aikaa Kiinan asemalla, josta se palasi 30. elokuuta 1925. Alus siirrettiin reserviin 7. lokakuuta.
"Brisbane" palasi palvelukseen koululaivana 17. marraskuuta Sydneyssä. Aluksen kotisatamaksi oli määrätty Flindersin varikko, kunnes se poistettiin palveluksesta 30. lokakuuta 1926 telakalle siirron vuoksi. Alus palasi palvelukseen koululaivana 22. tammikuuta 1929, kunnes se siirrettiin C-luokan reserviin 16. elokuuta 1929 ja edelleen 1. joulukuuta 1930 E-luokan reserviin.
"Brisbane" palasi palvelukseen 2. huhtikuuta 1935, jolloin sen miehistöksi asetettiin palvelukseen otettavan "HMAS Sydneyn" miehistö. Alus purjehti Portsmouthiin, jossa se poistettiin palveluksesta 24. syyskuuta 1935 miehistön siirtyessä "Sydneylle". Se myytiin 19 125 punnalla romutettavaksi kesäkuussa 1936 Thomas W. Ward and Companylle Sheffieldiin.
Suurinta elämässä
Suurinta elämässä voi viitata seuraaviin elokuviin:
Malibu’s Most Wanted
Malibu’s Most Wanted on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 2003. Se kertoo Kalifornian kuvernööriksi pyrkivästä Bill Gluckmanista (Ryan O'Neal) ja hänen rap-uraa aloittelevasta pojastaan Bradley ”B-Rad” Gluckmanista (Jamie Kennedy).
Televisioesityksessä elokuvasta on käytetty myös suomenkielistä nimeä "Malibu-jengi".
Ruskotiirat
Ruskotiirat ("Anous") on tiirojen heimoon kuuluva rantalintusuku. Ruskotiirojen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kolme lajia.
Pyry Mikkola
Pyry Mikkola (s. 1961) on suomalainen viulisti. Vuonna 1980 hän sijoittui kuudenneksi Jean Sibelius -viulukilpailussa. Hänet on palkittu myös Kuopion viulukilpailussa (jakoi voiton Kaija Saariketun kanssa 1980) ja kansainvälisessä Wieniawski-kilpailussa Puolassa.
Tyrmäystipat
Tyrmäystipat on yhteisnimitys lamauttaville aineille, joita lisätään esimerkiksi alkoholijuomaan. Niitä käytetään muun muassa raiskauksen, muun seksuaalisen hyväksikäytön tai ryöstön apuvälineenä. Tyrmäystipan vaikutus on useimmiten huumaava ja sekaannuttava, joskus jopa tainnuttava. Tyrmäystippoina käytetään muun muassa erilaisia lääke- ja huumausaineita, kuten flunitratsepaamia, gammahydroksivoihappoa ja tetrytsoliinia.
Huumaaminen on rangaistavaa, vaikka tapaukseen ei liittyisi muuta rikosta. Poliisin tietoon tyrmäystippatapauksia tulee arvioiduista tapauksista vain pieni osa. Tapausten selvittäminen on ongelmallista, koska tyrmäämistarkoituksessa käytetyt aineet poistuvat verestä nopeasti. Osa poliisin tietoon tulleista harvoista tyrmäystippaepäilyistä on osoittautunut voimakkaaksi humalaksi ilman muita tekijöitä.
Tyrmäystippoja lisätään useimmiten vartioimatta jätettyyn alkoholijuomaan. Palattuaan esimerkiksi vessakäynniltä tai tupakoimasta juoman omistaja nauttii juomansa ja humaltuu epätavallisen nopeasti. Tyrmäystipat voivat aineesta riippuen aiheuttaa tajunnan menetystä, verenpaineen laskua ja oksentelua.
X.500
X.500 on täydellinen ja monimutkainen hakemistopalvelu. Sen yksinkertaistettu vaihtoehto on Lightweight Directory Access Protocol eli LDAP. X.500:ssa hakemiston tiedot on järjestetty hakemistopuuhun avain-arvoparein.
Orpo- ja leskirivit
Orpo- ja leskirivit ovat tekstin ladonnassa ja tekstinkäsittelyssä käytettyjä termejä, jotka viittaavat sivun ylä- tai alareunaan irralleen jääneitä kappaleen tekstirivejä. Orpo- ja leskirivejä pidetään ammattimaisessa taittotyössä esteettisenä haittana, ja ne pyritään täten poistamaan. Yleensä tämä tapahtuu tiivistämällä tai harventamalla kirjainväliä.
Orpo- ja leskirivien määritelmät vaihtelevat lähteiden mukaan. Mainosalalla orporivillä tarkoitetaan usein palstan yläreunaan jäävää yksinäistä riviä, ja leskirivillä taas sellaista yksittäistä riviä, joka jää palstan alareunaan. Tekstinkäsittelyn toimistosovelluksissa ja web-julkaisemisessa orporivillä sen sijaan tarkoitetaan yleisimmin sivun tai palstan alareunaan jäävää yksittäistä riviä ja leskirivillä vastaavasti uuden sivun tai palstan yläreunaan jäävää yksinäistä riviä.
Joskus "orvolla" voidaan tarkoittaa myös kappaleen viimeistä sanaa, joka jää uudelle riville yksinään.
Eräs yleinen muistisääntö orpo- ja leskirivien erottamiseen toisistaan on "orvolla ei ole menneisyyttä; leskellä ei ole tulevaisuutta". Tämä sääntö vastaa mainosalalla käytettyä määritelmää.
Toinen tapa muistaa termien erot on ajatella orporivin syntyvän kappaleen "syntymän" (alun) yhteydessä ja leskirivin syntyvän kappaleen "kuoleman" (lopun) yhteydessä. Tämä sääntö vastaa esimerkiksi CSS-standardin mukaista määritelmää.
Leskellä tarkoitetaan kappaleen ensimmäistä riviä, joka sijaitsee sivun alalaidassa irrallaan muusta kappaleesta.
Orvolla tarkoitetaan kappaleen viimeistä riviä, joka esiintyy muusta kappaleesta irrallaan sivun ylälaidassa muun kappaleen sijaitessa edellisellä palstalla tai sivulla.
Kirjoitusoppaat yleensä neuvovat välttämään orpo- ja leskirivejä käsikirjoituksissa, vaikka tästä syntyisi turhaa tyhjää tilaa sivun tai palstan alaosaan.
Orporivejä voi välttää muun muassa seuraavilla keinoilla:
Tekstinkäsittelyssä voi käyttää lisäksi:
Leskirivi on helpompi välttää lisäämällä rivinvaihto tai pakottamalla sivun- tai palstanvaihto, jolloin leskirivi siirtyy seuraavan sivun tai palstan alkuun. Tällainen korjaus on kuitenkin ehkä peruttava jos tekstin myöhempi muokkaaminen siirtää rivin- tai sivunvaihdon paikkaa.
Laajimmissa tekstinkäsittelyohjelmissa ja taitto-ohjelmissa on kappaleen asettelulle asetus tai valinta, jonka sallimalla ohjelma estää orpo- ja leskirivit automaattisesti. Tällöin ohjelma pakottaa leskirivin seuraavan palstan tai sivun alkuun ja pakottaa orporiviä edeltävän rivin orporivin "seuraksi". Tällainen automaattinen taittoasetus voi turhauttaa ohjelman käyttäjää, jos hän ei tiedä, miksi tekstiä siirtyy sivulta toiselle.
Peuravuono (kylä)
Peuravuono (myös Kokko) oli kylä Suomeen vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan pohjoisosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Peuravuono sijaitsi Jäämeren rannikolla olevan Peuravuonon pohjukassa. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Peuravuonon alue tuli kuulumaan Vuonokylään.
Peuravuonosta johti polku Trifonajärven rannalle Trifonan kylän pohjoispuolelle. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Peuravuono kuului Parkkinan koulupiiriin. Vuonna 1927 Parkkinan koulupiirin pohjoisosasta muodostettiin Vuonokylän koulupiiri, johon Peuravuonokin kuului. Peuravuonon alueella toimi lyijykaivos vuosina 1875-1909.
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Peuravuonossa oli seitsemän asukasta, jotka kaikki olivat suomalaisia.
Asukasluvun kehitys:
Jenny Pajunen
Jenny Maria Pajunen (30. heinäkuuta 1909 Valkeala – 11. maaliskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen vasemmistolaisessa työväenliikkeessä toiminut ompelija, toimittaja ja kirjailija.
Jenny Pajunen kiinnostui politiikasta kotelotehtaassa työskennellessään. Hän meni naimisiin SKP:hen kuuluneen Paavo Pajusen kanssa, keräsi rahaa Vankien Apu-järjestölle sekä oli mukana lausuntakuorossa ja Työväen Näyttämöllä. Paavo Pajusen lähdettyä vapaaehtoisena Espanjan sisällissotaan Jenny Pajunen oli perustamassa Espanjaan lähteneiden omaisten huoltoyhdistystä. Myös Jenny olisi halunnut lähteä Espanjaan, mutta SKP ei halunnut lähettää naisia sotimaan. Myöhemmin hän julkaisi Paavon Espanjasta lähettämiä kirjoituksia muistelmateoksessa "Espanja, sinä nuoruutemme". Vuonna 1940 Jenny Pajunen oli Soihtu-lehden toimistonhoitajana.
Jatkosodan alettua rintamalle viety Paavo Pajunen loikkasi Neuvostoliiton puolelle ja Jenny Pajunen pidätettiin ja vietiin turvasäilöön. Sodan jälkeen Jenny Pajunen toimi lehti- ja radiotoimittajana, kirjoitti pakinoita ja julkaisi myös muutamia kirjoja.
Johannes Hevelius
Johannes Hevelius (1611–1687) oli puolalainen tähtitieteilijä ja poliitikko. Hän toimi Gdańskin pormestarina ja kaupunginvaltuutettuna.
Heveliusta pidetään yhtenä 1600-luvun merkittävimmistä tähtitieteilijöistä. Hän ihaili Tyko Brahea, ja nimesi oman observatorionsa Sternenburgiksi Tyko Brahen Stjerneborgin mukaan.  Hevelius opiskeli Hollannissa Leidenin yliopistossa. Hän kartoitti ja nimesi Kuun pinnanmuotoja sekä monia tähdistöjä.  Heveliuksen pääteos on tähtikartasto " Firmamentum Sobiescianum sive Uranographia", joka julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1690.
Heveliuksen suurimman kaukoputken polttoväli oli peräti 45 metriä.
Näitä tähdistöjä kutsutaan edelleen Heveliuksen antamilla nimillä
Tuhkatiirat
Tuhkatiirat ("Procelsterna") on tiirojen heimoon kuuluva rantalintusuku. Tuhkatiirojen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia. Joissain lähteissä suvun lajimäärä poikkeaa edellä mainitusta.
Vouvatusjärvi
Vouvatusjärvi (, ) on järvi Paatsjoen vesistössä Venäjän ja Norjan rajalla. Venäjän puoleinen osa kuuluu Petsamon piirin Nikelin kuntaan ja Norjan puoleinen osa Finnmarkin läänin Etelä-Varangin kuntaan. Suurin osa järvestä sijaitsee Norjan puolella. Venäjälle kuuluva itäosa oli osa Suomelle kuulunutta Petsamon kuntaa vuosina 1920-1944.
Järven pinta on 40 metriä merenpinnan yläpuolella ja Paatsjoki virtaa järven läpi. Järven länsipuolella kohoaa Lyngklumpen ja itäpuolella 357 metriä korkea Kalkupää.
Ivalosta Petsamoon johtava entinen Jäämerentie kulkee järven itäpuolitse. Järven Norjan puoleisella rannikolla sijaitsevat Nesheim, Skogly, Hauge ja Skoktun -nimiset kylät. Järven itärannalla sijaitsi Suomen aikana Vouvatusjärven kylä, mutta se on nykyisin autio.
Fokaalinen nodulaarinen hyperplasia
Fokaalinen nodulaarinen hyperplasia (FNH) on hyvänlaatuinen, useimmiten oireeton maksamuutos, maksan hyperplasia. Leikkaushoitoa tarvitaan sen kohdalla hyvin harvoin. Leikkaukseen voidaan ryhtyä, jos on oireita tai kasvain käyttäytyy epätavallisesti, kuten kasvaa nopeasti. Oireilleilla potilailla on esiintynyt ylävatsan kipuja. Kasvaintyyppi on huomattavasti tavallisempi naisilla kuin miehillä.
FNH:n yhteydessä näkyy keskellä muutosta tähtimäinen arpi ja vahva perifeerinen verisuoniproliferaatio. Muutoksella on usein yhteys nivelreumaan ja Feltyn oireyhtymään.
Tower 185
Tower 185 on vuonna 2011 valmistunut 55-kerroksinen ja 200 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka sijaitsee Frankfurt am Mainissa, Saksassa. Tower 185 on Main Towerin ohella Saksan neljänneksi korkein kerrostalo.
Tower 185 on yksi Europaviertel -yrityspuiston neljästä rakennuksesta. Rakentamisesta vastaavana yrityksenä toimii PricewaterhouseCoopers.
Mikko Simonen
Mikko Simonen (5. lokakuuta 1860 Vesanto – 11. huhtikuuta 1931 Pielisensuu) oli suomalainen opettaja ja runoilija. Hän käytti nimimerkkiä "M. Simo".
Simosen vanhemmat olivat talollinen Otto Simonen ja Catrina Korhonen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1887.
Il piccolo Marat
Il piccolo Marat on Pietro Mascagnin kolminäytöksinen ooppera ("dramma lirico") Giovacchino Forzanon librettoon. Se esitettiin ensi kertaa 2. toukokuuta 1921 Rooman Teatro Costanzissa. Kapellimestarina toimi säveltäjä itse ja nimiroolin tulkitsi tenori Hipólito Lázaro.