Papin rintakilpi
Papin rintakilpi (hepreaksi: חֹשֶׁן "ẖošen") oli pyhä rintakilpi, jota israelilaisten ylipappi käytti 2. Mooseksen kirjan mukaan. Raamatun mukaan rintakilpeä kutsutaan joskus tuomion "rintakilveksi", koska urim ja tummim oli sijoitettu siihen. Näitä kiviä käytettiin toisinaan määrittämään Jumalan tahtoa tietyssä tilanteessa (ks. 2. Moos. 28:30). Näiden kivien käyttäminen ei aina määrittänyt Jumalan tahtoa (katso 1. Sam. 28:6).
2. Mooseksen kirjan kuvauksen mukaan tämä rintakilpi oli kiinnitetty kasukkaan kultaketjuilla/nuorilla kasukan olkaimien kultarenkaisiin, ja kasukan vyön kultarenkaisiin sinisellä nauhalla. Raamatun kuvauksessa todetaan, että rintakilpi tuli myös olla valmistettu samasta materiaalista kuin kasukka - kolmella värillä kirjotusta värjätystä villasta ja pellavasta - ja sen tuli olla ⅓ kyynärää potenssiin kaksi kooltaan, kaksi kerrosta paksu kappale, jossa oli neljässä rivissä kolme kaiverrettu jalokiveä upotettuna kultakehyksiin, yksi kehys kullekin kivelle. Kuvauksessa todetaan, että neliönmuotoinen rintakilpi tuli muodostaa yhdestä suorakaiteen muotoisesta palasta kangasta - ⅓ kyynärää kertaa ⅔ kyynärää - taitettuna niin, että se muodosti pussin, joka sisältäisi urimin ja tummimin.
Heprean termi rintakilvelle, חֹשֶׁן("ḥōšen"), näyttää tulevan sen ulkonäöstä, ja on luultavasti peräisin samasta lähteestä kuin arabian حسن ("ḥasuna"), joka tarkoittaa "olla kaunis". 1800-luvun saksalainen raamatun tutkija August Dillmann uskoi, että se olisi todennäköisesti peräisin heprean sanasta חֹצֶן("ḥōṣen"), joka tarkoittaa "käännä", liittyen sen toimintaan.
Talmudin mukaan Hoshenin käyttö sovitti virheiden synnin tuomiossa Israelin lasten osalta.
Rintakilven kaksitoista jalokiveä oli kukin, Raamatun kuvauksen mukaan, tehtävä erityisistä mineraaleista, yksikään niistä ei ollut samanlainen kuin toinen, ja kukin niistä edusti tiettyä heimoa, jonka nimi oli kaiverrettava kiveen. Rabbiinisen tradition mukaan kahdentoista heimon nimet kaiverrettiin kiviin jollain, mitä kutsutaan hepreaksi nimellä שמיר = "shamir", joka Rashin mukaan oli pieni, harvinainen eläin ja joka saattoi leikata kovimpien pintojen läpi, mutta Rabbi David Kimhin and Rabbi Jonah ibn Janahin mukaan, kyse oli kivestä, joka oli vahvempaa kuin rauta (mahdollisesti korundi). Sanalla on vastine kreikan kielessä, σμήρις ("smeris").
Klassisessa rabbiinisessa kirjallisuudessa on eri näkemyksiä, mitä tulee nimien järjestykseen; Jerusalem Targum, esimerkiksi, väitti, että nimet esiintyvät siinä järjestyksessä, missä ne olivat syntyneet. Maimonides kuvaa neljään riviin järjestettyjä jalokiviä sanoen, että ensimmäiseen Rubenille kuuluvaan kiveen oli kaiverrettu myös Abrahamin, Iisakin and Jaakobin nimet, kun taas viimeiseen Benjaminille kuuluvaan kiveen oli myös kaiverrettu sanat "Jumalan heimot"; kabbalistiset kirjoittajat, kuten Hezekiah ben Manoah and Bahya ben Asher väittivät, että vain kuusi kirjainta jokaisesta nimestä oli esillä jokaisessa kivessä, yhdessä muutamien kirjainten kanssa nimistä Abraham, Iisak, tai Jaakob, tai fraasista "[nämä ovat] Jeshurunin heimot", niin että oli yhteensä 72 kirjainta kaikkiaan (72 on hyvin merkittävä numero kabbalistisessa ajattelussa).
Oli myös eri järjestys nimille kahdessa "onyksi" kivessä, joita ylipappi kantoi harteillaan. Yhden mielipiteen mukaan kahdentoista heimon nimet oli järjestetty ryhmiin äitiensä mukaan: Lean kuusi poikaa yksi toisensa jälkeen toisessa kivessä, Juuda ensimmäisenä tässä listassa, mitä seurasivat Raakelin pojat niin, että jalkavaimojen pojat oli sijoitettu Raakelin kahden pojan väliin.
Valitettavasti mineraalien heprealaiset nimet, jotka löytyvät masoreettisesta tekstistä, eivät ole selviä, ja vaikka niiden kreikkalaiset nimet Septuaginta-käännöksessä ovat selvempiä, jotkut tutkijat uskovat, että tähän ei voi täysin uskoa, koska rintakilpi lakkasi olemasta käytössä siihen mennessä, kun Septuaginta-käännös luotiin, ja useat eri jalokivien kreikkalaiset nimet ovat muuttaneet merkitystä klassisen aikakauden ja modernien aikojen välillä. Kuitenkin, vaikka klassinen rabbiininen kirjallisuus väittää, että nimet kaiverrettiin käyttäen Shamir-matoa, koska taltan eikä maalin eikä musteen saanut kuluttaa niitä, naturalistisempi lähestysmistapa sanoo, että jalokivillä on täytynyt olla verrattain matala kovuus, jotta niitä olisi voinut kaivertaa, ja siten tämä antaa pääasiallisen vihjeen mineraalien tunnistamiseen. Jotkut ehdottavat, että kivet kaiverrettiin smirgelillä, jolla on samanlainen ominaisuus kuin timantilla, jota käytetään leikkaamaan muita kiviä ja jota kutsuttiin kreikan kielellä sanalla σμήρις ("smeris").
Kivien symbolisen merkityksen selittäminen tuotti paljon sekä juutalaista että kristillistä kirjallisuutta, ja oli perusasiaa jalokiviseppien perinteessä ja jalokiviopin kirjoissa.
Jalokivet ovat seuraavat (ensimmäinen kivi jokaisessa rivissä on luultavasti oikean käden puolella, koska hepreassa on oikealta vasemmalle kirjoitus):"Artikkeli on käännetty englanninkielisen Wikipedian artikkelista "Priestly breastplate"."