hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Les Palmes de monsieur Schutz
Les Palmes de monsieur Schutz (kirjoitusasuna myös "Les Palmes de M. Schutz") on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut Claude Pinoteaun ohjaama ranskalainen elämäkerrallinen draamakomediaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert, Charles Berling ja Philippe Noiret. Elokuva perustuu Jean-Noël Fenwickin samannimiseen palkittuun näytelmään "Les Palmes de monsieur Schutz" (1989), jonka pohjalta Fenwick, Claude Pinoteau ja Richard Dembo sovittivat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajana oli Emmanuel Schlumberger.
Nobelin fysiikanpalkinnoilla palkitut fyysikot Pierre-Gilles de Gennes ja Georges Charpak esiintyvät elokuvassa cameorooleissa.
"Les Palmes de monsieur Schutz" sijoittuu 1800-luvun loppuun ja 1900-luvun alkuun ja kertoo tutkijoiden, Marie (Isabelle Huppert) ja Pierre Curien (Charles Berling), elämistä, urista ja löydöistä radioaktiivisuuden saralla.
"Les Palmes de monsieur Schutzin" kuvaukset alkoivat 16. syyskuuta 1996 ja päättyivät marraskuussa 1996. Elokuva kuvattiin Pariisissa 5 980 000 euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat France 2 Cinéma, French Productions, L Films, StudioCanal ja Sofineurope.
"Les Palmes de monsieur Schutz" sai ensi-iltansa Ranskassa 9. huhtikuuta 1997 ja oli AMLF:n teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 303 345 katsojaa.
Peippo Uolevi Helle
Peippo Uolevi Helle (25. huhtikuuta 1912 Jyväskylä – 1. helmikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka toimi Suomen Rahapajan johtajana vuosina 1948–1958.
Helle kirjoitti ylioppilaaksi 1930 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1936. Hän oli puolustusvoimien palveluksessa vuosina 1939–1948, kunnes sai nimityksen Rahapajan johtajaksi. Vuonna 1959 Helle sai syytteen väärän rahan valmistuksesta, virkavirheestä ja kavalluksesta. Syytteen mukaan hän oli lyöttänyt luvattomasti 75 pennin hopearahoja ja yhden markan kuparirahoja sekä muistomitalia, josta hän sai itselleen taloudellista hyötyä. Jouduttuaan eroamaan Rahapajan johdosta Helle toimi agentuuriliike Din Oy:n palveluksessa vuoteen 1970.
Sam Bennett (pyöräilijä)
Sam Bennett (s. 16. lokakuuta 1990 Carrick-on-Suir, Tipperary) on irlantiläinen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään kirimies. Hän kilpaili amatöörinä Dan Morrissey -joukkueessa 2009 ja Vélo Club La Pomme Marseille -tallissa 2010. Syyskauden 2010 hän ajoi harjoittelijana Française des Jeux -tallissa. Vuodet 2011–2013 hän edusti An Post -joukkuetta. Kaudesta 2014 lähtien hän on edustanut saksalaistallia, nykyiseltä nimeltään Bora-Hansgrohe
Bennett voitti Praia a Mareen päättyneen seitsemännen, Imolaan päättyneen 12. ja Rooman päättyneen viimeisen etapin Italian ympäriajossa 2018.
Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Saksan liittopäivävaalit 1949
Saksan liittopäivävaalit 1949 järjestettiin Saksan liittotasavallassa 14. elokuuta 1949. Kyseessä olivat maan ensimmäiset liittopäivävaalit. Vaaleissa 24 495 614 äänestäjää valitsi liittopäivien kaikki 402 jäsentä. Vaalien jälkeen Saksan liittokansleriksi nimitettiin kristillisdemokraatti Konrad Adenauer.
Painonnoston Suomen-mestaruuskilpailut 2014
Painonnoston Suomen-mestaruuskilpailut 2014 kilpailtiin 22.–23. helmikuuta 2014 Parkanossa Parkanon urheilutalolla. Järjestävänä seurana toimi Parkanon Puntti.
Lähde
Jack Carson
John Elmer "Jack" Carson (s. 27. lokakuuta 1910 Carman (Manitoba), Kanada – 2. tammikuuta 1963 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä.
Carson saapui Hollywoodiin 1930-luvun puolivälissä, jossa hänelle kehkeytyi yli kahden vuosikymmenen pituinen ura. Hänen uransa alkoi pikkurooleilla mm. western- ja komediaelokuvissa, esim. elokuvassa "Ei mikään enkeli" (1939). Carson siirtyi 1940-luvun alussa Warner Bros.in leipiin, jossa hän sai muistettavampia rooleja tulkittavakseen. Carsonin tunnetuimmat miessivuroolit olivat elokuvissa "Arsenikkia ja vanhoja pitsejä" (1944), "Mildred Pierce – amerikkalainen nainen" (1945) sekä seuraavalla vuosikymmenellä elokuvissa "Tähti on syntynyt" (1954) ja "Kissa kuumalla katolla" (1958). Lisäksi Carson parodioi itseään musikaalikomediassa "Tähdenlento Hollywoodissa" (1949).
Kaiken kaikkiaan suurikokoinen ja jouheva Carson ennätti tekemään yli 100 elokuva- ja televisioroolia vuosien 1937-1962 välisenä aikana. Hän oli naimisissa neljään otteeseen, ja avioliitostaan Kay St. Germain Wellsin kanssa (1940-1950) hänellä oli kaksi lasta.
Jack Carson sai uraltaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle. Carson menehtyi vatsasyöpään tammikuussa 1963.
John Koskinen
John Andrew Koskinen (s. 30. kesäkuuta 1939) on suomalaistaustainen yhdysvaltalainen liikemies ja virkamies.
Nuoruudessaan Koskinen työskenteli lehtienjakajana ja setänsä maatilalla. Hän valmistui oikeustieteen maisteriksi Yalen yliopistosta vuonna 1964. Hän oli suorittanut myös fysiikan ja matematiikan opintoja Duken yliopistossa ja kansainvälisen oikeuden opintoja Cambridgen yliopistossa. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli konsulttiyhtiö Palmier Corporationin palveluksessa 21 vuotta.
Koskinen työskenteli 1960-luvulla Lyndon B. Johnsonin rotumellakoita käsittelevässä työryhmässä. Bill Clintonin hallinnossa Koskinen toimi budjettiosaston johtajana. Vuonna 2008 George W. Bush nimitti Koskisen asuntoluottopankki Freddie Macin johtoon. Barack Obama nimitti Koskisen vuonna 2013 IRS:n ylijohtajaksi.
Koskisen kaikki isovanhemmat olivat suomalaisia, jotka muuttivat Yhdysvaltoihin joskus 1900-luvun alkuvuosina. Isoisä John Koskinen muutti vaimonsa Ildan ja tämän siskon Hannahin kanssa Karstulasta Ohion Clevelandiin, jossa Yrjö Koskinen syntyi vuonna 1905. Vanhemmat äidin puolelta muuttivat Kaakkois-Suomesta, todennäköisesti Vehkalahdelta, Minnesotan Chisholmiin, jossa Irja Danska syntyi vuonna 1909.
Koskisen molemmat vanhemmat osasivat suomea, mutta päättivät olla opettamatta sitä lapsilleen, jotta nämä voisivat puhua englantia ilman korostusta.
Vuonna 2015 Koskinen kävi ensimmäistä kertaa Suomessa, jolloin hän vieraili Jyväskylän yliopiston IT-tiedekunnassa.
Koskisen vaimo on kasvatustieteen professori Patricia Koskinen, omaa sukua Salz. Heidän mukaansa on nimetty Koskinen Stadium Johnin vanhassa opinahjossa Dukessa. Se toimii Duken haavipallo- ja jalkapallojoukkueiden kotistadionina. Koskisella on kaksi lasta liitostaan Patrician kanssa.
Aune Suomalainen
Aune Suomalainen oli suomalainen kääntäjä. Hän käytti myös salanmeä Elina Kangas.
Salanimellä "Elina Kangas":
Meru (mytologia)
Meru on hindulaisessa mytologiassa kultainen vuori, joka sijaitsee maailmankaikkeuden keskellä. Meru on maailman akseli, joka ulottuu syvälle maan sisään ja korkealle taivaisiin. Himalaja on sen aluskukkuloita. Meru on jumalten asuinsija, ja kaikilla tärkeimmillä jumalilla on sillä tai sen lähellä omat taivaalliset kuningaskuntansa, joissa heidän kannattajansa asuvat kuolemansa jälkeen odottamassa jälleensyntymistään. Hindulaisen temppelin kattotorni edustaa Merua.
Merua kuvataan myös buddhalaisessa mytologiassa, missä se on olemassa samanaikaisesti fyysisellä ja henkisellä tasolla, ja jumalten kultainen palatsi on sen huipulla.
Rakkauden jälkeen (elokuva)
Rakkauden jälkeen () on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut Diane Kurysin ohjaama ja käsikirjoittama ranskalainen romanttinen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert, Bernard Giraudeau, Hippolyte Girardot, Lio ja Yvan Attal. Diane Kurys käsikirjoitti elokuvan Antoine Lacomblezin kanssa. Elokuvan tuottajina olivat Jean-Bernard Fetoux, Robert Benmussa ja Alexandre Arcady.
Kolmekymppinen kirjailija Lola Winter (Isabelle Huppert) on Pariisissa asuva itsenäinen nainen, joka pyörittää ja rakastaa kahta miestä, Davidia (Bernard Giraudeau) ja Tomia (Hippolyte Girardot). Miehet ovat molemmat naimisissa ja heillä on lapsia. Kun miehet ja Lola joutuvat päätöksenteon eteen, Lolan miellyttävästä elämästä tulee vähemmän miellyttävä.
"Rakkauden jälkeen" -elokuvan kuvaukset alkoivat 23. syyskuuta 1991 ja päättyivät 31. joulukuuta 1991. Elokuva kuvattiin Pariisissa Ranskassa ja Pompeissa Italiassa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Alexandre Films, Canal+, Prodève ja TF1 Films Production.
"Rakkauden jälkeen" sai ensi-iltansa Ranskassa 15. huhtikuuta 1992 ja oli Union Générale Cinématographiquen (UGC) teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 542 174 katsojaa. Elokuva esitettiin vuoden 1992 Toronton elokuvajuhlilla.
"Rakkauden jälkeen" julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle 27. heinäkuuta 1999 ja Ranskassa 14. huhtikuuta 2004.
Vault 7
Vault 7 on sarja WikiLeaksin julkaisemia tiedostoja maaliskuun 7. päivästä lähtien vuonna 2017 liittyen CIA:n elektroniseen valvontaan ja kyberturvallisuuteen. WikiLeaksin perustaja Julian Assangen mukaan Vault 7 on kattavin julkaisu Yhdysvaltain elektroniseen valvontaan liittyen. Vuosille 2013-2016 sijoittuvat tiedot keskittyvät erityisesti CIA:n työkaluihin joilla he voivat murtautua iPhone- ja Android-puhelimiin sekä kodinkoneisiin kuten älykkäisiin televisioihin. WikiLeaks on väittänyt, että CIA on voinut käyttää iPhone- ja Android-puhelimissa olevia haavoittuvuuksia päästäkseen käsiksi yksittäisten Telegramin, Signalin ja WhatsAppin kaltaisten pikaviestipalveluiden käyttäjien viesteihin.
Ensimmäinen julkaistu osa Vault 7:ää koostuu 7 818:sta internetsivusta ja yhteensä 943:sta liitteestä.
Aurichin piirikunta
Aurichin piirikunta () on Ala-Saksin osavaltion luoteisosassa sijaitseva yksi Saksan piirikunnista. Se on pinta-alaltaan 1 287 neliökilometrin suuruinen. Sen asukasluku vuoden 2015 lopussa oli 189 199, ja asukastiheys 147 asukasta neliökilometriä kohden. Piirikunnan keskus on Aurichin kaupunki. Aurichin piirikunta rajoittuu pohjoisessa sekä lännessä Pohjanmereen, etelässä Emdeniin ja Leerin piirikuntaan ja idässä Wittmundin piirikuntaan.
Aurichin piirikunnan historia liittyy Itä-Friisiaan. Piiri perustettiin vuonna 1977 yhdistämällä Aurichin -ja Nordenin piirikunnat.
Jean Rouch
Jean Rouch [ʁuʃ] (31. toukokuuta 1917 Pariisi – 19. helmikuuta 2004 Niger, Afrikka) oli ranskalainen dokumentaristi ja antropologi, jonka elokuvat liikkuvat dokumentin ja fiktion rajamailla ja käsittelevät valtaosin Länsi-Afrikan ihmisiä. Häntä pidetään yhtenä cinema veritén eli totuuselokuvan kehittäjistä ja merkittävänä vaikuttajana ranskalaisen uuden aallon elokuvailmaisun syntymiseen.
Rouchin elokuvia ovat "Minä, musta mies" ("Moi, un noir", 1958), "Ihmispyramidi" ("La Pyramide humaine", 1958), "Ranskalainen päiväkirja" ("Chronique d'un été", 1961) ja "Afrikkalainen Pariisissa 1–3" ("Petit à petit", 1970).
Rouch oli alun perin ammatiltaan vesi-insinööri. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 hän tuli ensi kerran työkomennukselle Nigeriin, jossa hän asui valtaosan elämästään. Yhdessä sikäläisten elokuvantekijöiden Damouré Zikan ja Oumarou Gandan kanssa Rouch teki puolidokumentaarisia elokuvia djerma-, songhai- ja sorko-heimojen elämästä.
Rouch kuoli 87-vuotiaana auto-onnettomuudessa Nigerissä.
Joël Blomqvist
Joël Blomqvist (1840–1930) oli uppsalalainen tapetoija, joka toimi nuoresta lähtien urkurina ja laulunjohtajana vapaakirkollisissa tilaisuuksissa.
Blomqvist kirjoitti kaikkiaan n. 400 hengellistä laulua ja sävelsi lähes yhtä monta. Hänen laulunsa yhdistivät vanhaa herrnhutilaista perinnettä amerikkalaistyylisen herätyslauluihin.
Blomqvist julkaisi mm. laulukokoelmat 'Sabbatsklockan' ja Fridstoner.
Tunnettuja Blomqvistin lauluja ovat mm. Hän saapuu kohta, Jeesus sekä Ristiä kantaa, verta hän vuotaa
Mario Almondo
Mario Almondo (s. 17. syyskuuta 1964 Torino) on italialainen insinööri ja Ferrarin Formula 1 -tallin operaatiojohtaja. Almondo aloitti uransa Ferrarilla vuonna 1991. Lokakuussa 2006 hänet nimettiin tallin tekniseksi johtajaksi korvaten tehtävässään Ross Brawnin. Marraskuussa 2007 hänet nimettiin tallin operaatiojohtajaksi.
Lippen ruhtinaskunta
Lippe (välillä myös Lippe-Detmold) oli saksalainen ruhtinaskunta, joka sijaitsi Weser-joen ja Teutoburgin metsän kaakkoisosan välissä nykyisen Nordrhein-Westfalenin osavaltion alueella.
Ruhtinaskunta sai alkunsa Lippen suvulle annettuna läänityksenä v. 1123 ja muuttui kreivikunnaksi v. 1528. Vuonna 1613 maat jakautuivat kolmeen osaan, joista myöhempää ruhtinaskunnan aluetta hallitisivat Lippe-Detmoldin kreivit. Vuonna 1789 heidät korotettiin valtakunnanruhtinaan arvoon.
Lippen ruhtinaskunta oli Saksan keisarikunnan osavaltio vuodesta 1871 aina vuoteen 1918, jolloin viimeinen hallitseva ruhtinas luopui vallasta. Tämän jälkeen ruhtinaskunnasta muodostettiin Lippen vapaavaltio, josta tuli v. 1947 osa liittoutuneiden perustamaa Nordrhein-Westfalenin osavaltiota.
Sisaret, veljet, iloitkaa jo tästä
Oi veljet, siskot, iloitkaa jo tästä on tuntemattoman tekijän laulu, joka julkaistiin ensi kerran 1912 Leonard Typön toimittamassa kokoelmassa Kotimaan virsiä.
Laulu on käännetty ruotsiksi sanoilla 'O bröder, systrar, gläd er, vänner kära' (Sions Sånger nro 57). Englanniksi laulua lauletaan sanoilla 'O brothers, sisters, we can be rejoicing' (Songs and Hymns of Zion nro 143) sekä "O brothers, sisters, be ye glad to know that" (Hymns and Songs of Zion nro 607).
Songs and Hymns of Zion
Songs and Hymns of Zion on Amerikan vanhoillislestadiolaisten eli LLC:n virsikirja.
Laulukirjassa on 602 virttä ja hengellistä laulua. Suurin osa lauluista on käännöksiä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjasta, SRK:n Siionin laulut-kokoelmasta sekä muista Pohjoismaisista virsikirjoista.
Herran haltuun jääkää, rakkaat
Herran haltuun, veljet rakkaat on Fredrik Engelken (1848-1906) hengellinen laulu. Laulu on tunnettu erityisesti lestadiolaisen herätysliikkeen parissa.
Laulun sävelmä on toisinto G.J. Voglerin Hoosianna-hymnistä.
Laulun alkuperäinen teksti alkaa ruotsiksi 'Faren väl, I vänner kära', ja se julkaistiin 1871 Smålands Missionsblad-lehdessä. Laulu on julkaistu myös englanniksi sanoilla "Precious friends, may God be with Thee" (Hymns and Songs of Zion nro 569/Songs and Hymns of Zion nro 217).
Plutoniumtrikloridi
Plutoniumtrikloridi eli plutonium(III)kloridi (molekyylikaava PuCl) on plutoniumin kloridi. Se muodostaa emeraldin värisiä vihreitä kiteitä. Plutoniumtrikloridia voidaan valmistaa plutoniumdioksidin reaktiolla 500 °C lämpötilassa voimakkaasti klooraavan reagenssin kuten fosgeenin tai hiilitetrakloridin kanssa, tai suoraan metallisen plutoniumin reagoidessa kloorin kanssa 450 °C lämpötilassa. Se on ainoa kiinteässä olomuodossa stabiili plutoniumin kloridi ja eräs ensimmäisenä tutkituista plutoniumin yhdisteistä alkuaineen löytämisen jälkeen. Yhdiste on erittäin hygroskooppista, mistä johtuen sen käsittely on hankalaa etenkin suurina määrinä. Sille tunnetaan kidevedelliset mono-, tri- ja heksahydraatit.
Plutoniumtrikloridin kiderakenne on prismaattinen ja trigonaalinen. Rakenne on samanlainen kuin uraanitrikloridilla UCl. Pu ionilla on naapurina yhdeksän Cl-ionia, kolme 291,9 pm ja kuusi 288,6 pm etäisyydellä.
Plutoniummetallia voidaan valmistaa pelkistämällä plutoniumtrikloridia kalsiumilla:
Jeesus sanoi omillensa
Jeesus sanoi omillensa on virsi ja hengellinen laulu, jonka sanat on kirjoittanut Leonard Typpö. Jalmari Raitio yhdisti kaksi samaan runomittaan kirjoitettua Typön runoa yhdeksi lauluksi, jonka julkaisi Harpunsäveliä-kokoelmassa.
Laulua on muokattu myöhemminkin perusteellisesti, ja nykyään se löytyy mm. virsikirjasta (1986) ja lestadiolaisten laulukokoelmista. Virsikirjassa käytetään saksalaista melodiaa (vuodelta 1745) ja Siionin lauluissa Hannes Holman sävelmää.
Nosta katse murheen maasta
Nosta silmät murheen maasta on Leonard Typön laulu vuodelta 1902. Laulun sävelmä on suomalainen kansansävelmä.
Ruotsiksi laulun sanat kuuluvat 'Lyft din blick från jordens sorger' (Sions Sånger nro 80). Englanniksi 'Lift your eyes, O flock of Zion' (Songs and Hymns of Zion nro 389).
Aurich
Aurich on Saksassa Ala-Saksin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2008 väestönlaskennassa siellä oli 40 447 asukasta, Sen pinta-ala on 197,2 neliökilometriä ja asukastiheys 210 as./km².
Aurichin historia juontaa juurensa 1200-luvulle, jolloin Aurechoven ratkaisu mainittiin Friisin asiakirjassa nimeltään Brokmerbrief vuonna 1276. Vuonna 1517 Count Edzard, Cirksenan talosta alkoi uudelleenrakentamaan kaupunkia hyökkäksen jälkeen. Hän perusti kaupungin keskustan, mikä on tänäkin päivänä pystyssä. Vuonna 1539 maan viranomaiset koottiin Aurichiin tekemään sen läänin, myöhemmin Itä-Friisian pääkapunkia. Lääni liitettiin Preussin kuningaskuntaan 1744. Kun Preussin armeija hävisi Jenan taistelun vuonna 1804, Aurich liitettiin Hollannin kunigaskuntaan. 1810 Hollannin kuningaskunta liitettiin Ranskan ensimmäiseen keisarikuntaan ja Aurichista tehtiin Ems-Orientalin osaston pääkapunki. Sen jälkeen vuonna 1814 Napoleon hylättiin ja Aurich liitettiin Hannoverin kuningaskuntaan ja sen jälkeen Aurich liitettiin uudestaan Preussin kuningaskuntaan ja oli osana Hannoverin maakuntaa.
Natsi-Saksalla oli Aurichissa keskitysleiri 21. lokakuuta 1944 – 23. joulukuuta 1944. Toisen maailmansodan jälkeen Aurich on osa Ala-Saksia.
Jeesuksen veljet, sisaret
Jeesuksen veljet, sisaret on Juho Rangisen kirjoittama hengellinen laulu vuodelta 1881. Laulun sävelmä on toisinto saksalaisesta kansansävelmästä.
Laulu on julkaistu myös Norjan kirkon virsikirjassa (NVK 2013 nro 491 'Hver Jesu bror og søster kjær) lähinnä Pohjois-Norjan lestadiolaisten vaikutuksesta (Lyngenin suunta). Ruotsiksi laulun nimi on 'Ni Jesus bröder, systrar här'. Amerikassa laulua lauletaan sanoilla 'O brother, sister, lift your heart'.
Nyt eronhetki meille
Nyt eronhetki meille julkaistiin Matkalauluja-kokoelmassa 1869. Sen oli kirjoittanut mäntyharjulainen Vappu Hoppman-Ahvenainen. Laulu on ollu eri herätysliikkeiden käytössä.
Laulua on laulettu mm. suomalaisella kansansävelmällä sekä Joël Blomqvistin sävelmällä.
Ruotsiksi laulun otsikko kuuluu 'Nu uppbrottsstunden kommit' ja englanniksi 'The moment of our parting'.
Buddy Emmons
Buddy Gene Emmons (27. tammikuuta 1937 Mishawaka, Indiana – 21. heinäkuuta 2015 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän oli yksi aikansa johtavista steel-kitaran soittajista. Hän työskenteli urallaan muun muassa Little Jimmy Dickensin, Ernest Tubbin, Ray Pricen, Nancy Sinatran ja June Carter Cashin kanssa.
Oi kuulkaa, te ystävät rakkaat
Oi kuulkaatte ystävät rakkaat on maanviljelijä Jaakko Lepsun (1908-1974) kirjoittama hengellinen laulu.
Laulua on laulettu vanhoillislestadiolaisuudessa paheksuntaa aiheuttaneella 'Joensuun Elli'-iskelmän sävelmällä, joka 1970-luvun uudistuksessa vaihdettiin toiseen maalliseen laulusävelmään (tuttu laulusta Nyt kodista lauluni laulan). Muiden lestadiolaisryhmien parissa tuo vanha 'Joensuun Elli'-sävelmä on edelleen käytössä.
Nyt vapaa olen synnin, kuolon alta
Nyt vapaa olen synnin, kuolon alta ("Nu är jag frälst från synd och sorg och döden") on julkaistu Ruotsissa vapaakirkollisen muusikon ja evankelista August Anderssonin lauluvihkossa "Det glada budskapet". Laulun käänsi suomeksi John Ryselin vuonna 1913.
Lestadiolaisuuden parissa laulua on laulettu suomalaisella kansansävelmällä.
Nyt sydämestä nähdä halajan
Mä sydämestän nähdä halajan on Matti Suon kirjoittama hengellinen laulu. Se julkaistiin alun perin Siionin lähetyslehdessä vuonna 1922.
Laulua lauletaan unkarilaisen Elemér Szentirmayn sävelmästä muodostuneella toisinnolla. Szentirmayn alkuperäinen sävelmä on tuttu laulusta "Mustalaiseks olen syntynyt".
Ruotsinkieliset lestadiolaiset laulavat laulua sanoilla "Av hjärtans grund jag längtar att få se". Englanniksi laulun ovat kääntäneet Amerikan lestadiolaiset, ja käännös alkaa sanoilla "My everlasting Friend I long to see".
Sibirin urheilukeskus
Sibirin urheilukeskus on monitoimiareena, joka sijaitsee Novosibirskissä, Venäjällä. Jäähalli toimii päänsääntöisesti KHL-seura Sibir Novosibirskin kotipaikkana. Areenan kapasiteetti on 7 385 ihmistä.
Suuri pähkinäryöstö
Suuri pähkinäryöstö () on vuonna 2014 ilmestynyt 3D-animaatioelokuva. Elokuvassa seurataan Kärtsy-nimistä oravaa, joka häädetään kotipuistostaan, kun se poltti puiston talvivaraston, ja joka päättää hankkia lisää pähkinöitä talven varalle ystävänsä Kamu-rotan kanssa. Elokuvan jatko-osa "Suuri pähkinäryöstö 2" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 11. elokuuta 2017 ja Suomessa 2. maaliskuuta 2018.
Jumalan rauhaa rinnassansa
Jumalan rauhaa rinnassansa on Pauli Luodonpään kirjoittama hengellinen laulu vuodelta 1936. Laulun sävelmä on maallinen kansansävelmä, jota on käytetty arkkiveisussa "Zaida ja Rikhard".
Laulu on käännetty ruotsiksi ja alkaa sanoilla "Den som på färden genom livet". Englanniksi laulu alkaa sanoilla "The child who bears within his bosom".
Milloinka päästä saan
Hengellinen laulu Koska mä nähdä saan on mahdollisesti Frans Petter Krankin kirjoittama. Varmaa on, että laulun melodia ainakin on hänen tekemänsä.
Laulu on tunnettu myös ruotsinkielisten lestadiolaisten parissa. Sions Sånger-kokoelmassa laulu alkaa sanoilla 'Det är mitt hjärtas tro'. Amerikan lestadiolaiset laulavat laulua sanoilla "When shall I have that grace"/"When can I go to gaze".
Dom Sportova
Dom Sportova on Zagrebissa sijaitseva monitoimiareena. Se toimii KHL-seura Medveščak Zagrebin kotiareenana.
Never Say Die (The 69 Eyesin kappale)
Never Say Die on suomalaisyhtye The 69 Eyesin vuonna 2007 julkaistu rockkappale ja singlejulkaisu albumilta "Angels". Kappale on yksi yhtyeen tunnetuimmista. Se sijoittui Suomen singlelistalla parhaimmillaan sijalle 11. "Never Say Dien" sävelsivät yhtyeen kitaristit Bazie ja Timo-Timo yhdessä Kurt 49:n ja J. Wahlsteenin kanssa, sanoitti yhtyeen laulaja Jyrki 69 sekä sovittivat koko The 69 Eyes-yhtye (Archzie, Bazie, Jyrki 69, Jussi 69 ja Timo-Timo) yhdessä Kurt 49:n, J. Wahlsteenin ja tuottaja Johnny Lee Michaelsin kanssa. Kappaleen tuottivat Johnny Lee Michaels ja Hiili Hiilesmaa.
Singlejulkaisuun sisältyivät "Never Say Dien" single- ja albumi-versiot sekä kappale "Only Fools Don't Fall Once More". "Never Say Die"-kappaleesta julkaistiin myös Yhdysvalloissa kuvattu musiikkivideo.
Frans Petter Krank
Frans Petter Krank (1844–1910) toimi Kivijärven kirkkoherrana. Hän oli ensimmäisiä lestadiolaisia pappeja.
Krank oli naimisissa serkkunsa Maria Elisabet Durchmanin kanssa. Heillä oli kymmenen lasta. Yksi lapsista on säveltäjä Yrjö Pietari Krank (myöh. Karanko, 1883–1957). Tytär Lempi Oihonna (1872–1962) avioitui Amerikan lestadiolaisuudessa vaikuttaneen Arthur Leopold Heidemanin kanssa. Muita lapsia olivat muun muassa Laina Maria Seppänen (1881–1968), Mirjam Helena Lappalainen (1890–1959, naimisissa P. F. Lappalaisen kanssa) sekä Hilja Ina Repo (1885–1973) ja Impi Elisabeth Tikkanen (1885–1976).
Perheessä harrastettiin musiikkia monipuolisesti. Itse F. P. Krank oli hyvin musikaalinen, hän soitti huilua, kitaraa ja sitraa.
Krank on tullut tunnetuksi virsisävelmistään (esim. virsikirja nro 580 'Oi kuningasten kuningas'). Siionin lauluissa on runsaasti hänen tekemiään laulusävelmiä.
HIPPI
HIPPI () on tietokoneväylä suurinopeuksiseen tallennusmedian liitäntään. Väylän on nykyisin korvannut Fibre Channel.
Väylästä kehitettiin HIPPI-6400 joka myöhemmin nimettiin uudelleen GSN (). GSN pystyi 6.4 gigabitin (800 megatavun) siirtonopeuteen sekunnissa virheenkorjaavan yhteyden yli.
Väylä on ANSI-standardoitu:
Väyläprotokollasta on RFC määrittelyt:
Arthur Leopold Heideman
Arthur Leopold Heideman (3. maaliskuuta 1862 Oulu – 28. marraskuuta 1928 Calumet, Michigan, Yhdysvallat) oli lestadiolainen pappi.
Heideman vihittiin papiksi 1885 ja hän toimi pappina Hollolassa, Lappeenrannassa, Loviisassa, Iitissä, Sörnäisten vankilassa, Porvoossa, Sysmässä ja Kivijärvellä. Vaasan hovioikeus tuomitsi Heidemanin 1890 vuodeksi viralta pantavaksi virkavirheistä ja kirkon oppien vastaisesta opetuksesta.
Heideman oli naimisissa kirkkoherra F.P. Krankin tyttären Lempi Oihonna Heidemanin (o.s. Krank) kanssa. Heidän pojastaan Paulista tuli Amerikan lestadiolaisuuden tärkeä vaikuttajahenkilö. A.L. Heidemanin herätyssaarnojen ansiosta hänen appensa Krank kääntyi myös lestadiolaisuuteen.
Paul Heideman
Paul Arthur Heideman (s. 1. huhtikuuta 1890 – 1972) oli lestadiolainen pappi, joka sai Amerikan vanhoillislestadiolaisten keskuudessa merkittävän johtoaseman. Hänen vanhempansa olivat Arthur Leopold Heideman sekä Lempi Oihonna Heideman (o.s. Krank).
Heidemanilla oli merkittävä rooli Amerikan lestadiolaisuuden hajaantumisessa ja ns. suurseuralaisuuden ja vanhoillislestadiolaisuuden lopullisessa jakaantumisessa myös Suomessa.
Kun Amerikan vanhoillislestadiolaisuus jälleen jakaantui 1970-luvulla, piti sekä vähemmistöön jäänyt AALC (myöh. LLC) sekä FALC häntä omaan joukkoonsa kuuluvana.
On ilo laulaa nyt Jeesuksesta
Sain halun laulaa mä Jeesuksesta on Lauri Taskilan kirjoittama lauluteksti, joka on julkaistu Siionin laulut-kokoelmassa vuonna 1976. Taskilan lauluteksti pohjautuu vahvasti Ruotsin evankeliseen liikkeeseen kuuluneiden Andreas Nilssonin ja P.A. Ohlssonin vuodelta 1861 olevaan lauluun On hauska veisata Jeesuksesta. Alkuperäinen laulu onkin tunnettu useissa hengellisissä yhteisöissä, ja lestadiolaisten laulukokoelmiin se tuli jo vuonna 1901.
Siionin laulujen edellisessä laulukirjauudistuksessa (1970-luvulla) Taskilaa pyydettiinkin kirjoittamaan sanat, jotka toisivat sille lestadiolaisen identiteetin. Taskilan teksti on käännetty Amerikan vanhoillislestadiolaisten
Laulua "On hauska veisata Jeesuksesta" on laulettu monella eri sävelmällä paikkakunnasta riippuen, mutta Siionin lauluihin on valikoitunut suomalainen kansansävelmä, joka julkaistiin vuonna 1950 Pentti Seppäsen nuottikirjassa.
Siskoni ja minä
Siskoni ja minä () on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Alexandra Leclèren ohjaama ja käsikirjoittama ranskalainen draamakomediaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert ja Catherine Frot. Elokuva on Leclèren ensimmäinen elokuvaohjaus. Philippe Godeau oli elokuvan tuottajana. Huppert ja Frot laulavat elokuvan lopputekstien aikana soivan ”Rue de Jollières” -kappaleen, jonka sanoitti Alexandra Leclère ja sävelsi Philippe Sarde.
Elegantti pariisitar Martine Demouthy (Isabelle Huppert) on päässyt avioliiton kautta parempaan keskiluokkaan ja jättänyt vaatimattoman syntyperänsä taakseen. Eräänä päivänä hänen sisarensa Louise Mollet (Catherine Frot) saapuu maalta kaupunkiin, ja kauhukseen Martine huomaa, että sisar aikoo viettää viikonlopun hänen kanssaan. Hienostunut Martine häpeää Louisen suorasukaista käytöstä ystäviensä edessä, mutta kahden kesken sisarukset alkavat lähentyä toisiaan.
"Siskoni ja minä" kuvattiin Pariisissa budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Pan-Européenne ja elokuvan tuotantoa olivat tukemassa myös muun muassa StudioCanal, France 2 Cinéma, Canal+ ja Ciné+.
"Siskoni ja minä" -elokuvan virallinen traileri julkaistiin 4. marraskuuta 2004.
"Siskoni ja minä" sai ensi-iltansa Thessalonikin elokuvajuhlilla Kreikassa 21. marraskuuta 2004. Elokuva sai ensi-iltansa Ranskassa 22. joulukuuta 2004 ja oli Pan-Européennen teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana ja lähes kymmenen miljoonan dollarin lipputulot. "Siskoni ja minä" sai ranskalaisilta elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Suomessa elokuva ei saanut teatteriensi-iltaa, mutta televisioensi-iltansa se sai Yle TV1 -kanavalla 23. heinäkuuta 2010.
"Siskoni ja minä" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 5. syyskuuta 2005.
Sega SG-1000
Sega SG-1000 (myös nimellä "Sega Computer Videogame SG-1000") oli Segan ensimmäinen pelikonsoli koteihin, joka julkaistiin Japanissa 1983 ja myöhemmin myös Uudessa-Seelannissa.
Laitteessa oli Zilog Z80 suoritin, 1 kilotavu RAM-muistia ja kilotavua näyttömuistia. Grafiikkapiirinä oli Texas Instruments TMS9928A ja äänipiirinä Texas Instruments SN76489.
Laitteesta julkaistiin parannettu malli "SG-1000 II", jota seurasi "Sega Mark III" (Sega Master System).
Tekniikkaa käytettiin myös Segan SC-3000 kotitietokoneessa. Koneeseen oli saatavana SR-1000 kasettinauhuri, jolla C-kasettia pystyi käyttämään tallennusvälineenä.
Konsolista oli myös klooni nimellä "Othello Multivision".
Laitteelle julkaistiin 68 pelimoduulia ja 29 "Sega Card" julkaisua.
Kovatehoinen intervallitreeni
Kovatehoinen intervalliharjoittelu (engl. "High-intensity interval training" eli HIIT) on liikunnallinen intervalliharjoittelun muoto, jossa harjoitetaan kardiovaskularisuutta lyhyemmillä palautusjaksoilla. HIIT-harjoittelussa tehdään vuorottelevia ja lyhyitä intensiivisiä anaerobisia harjoituksjaksoja. HIIT-harjoittelussa suoritetaan lyhyt korkean intensiteetin harjoitus, jonka jälkeen suoritetaan lyhyt matalan intensiteetin harjoitus. Tätä tehdään toistuvasti kunnes suorittaja on liian uupunut jatkamaan.
Luettelo Virtual Boy -peleistä
Tämä on luettelo Virtual Boyn peleistä.
Lisäksi kaksi erilaista demo-moduulia.
Luettelo Amstrad GX4000 -peleistä
Tämä on luettelo Amstrad GX4000:n peleistä.
Luettelo Sega SG-1000 -peleistä
Tämä on luettelo Sega SG-1000:n peleistä.
C++03
C++03 on C++ ohjelmointikielen ISO-standardiversio ISO/IEC 14882:2003. Standardi korvasi aiemman version C++98.
C++03 sisältää enimmäkseen korjauksia ja parantaa kielen yhdenmukaisuutta ja siirrettävyyttä. C++11 on korvannut tämän version standardista.
C++03 sisälsi korjauksen codice_1 määrittelyyn, jonka mukaan elementtien käyttämä muistialue on oltava jatkuva (joka takaa yhteensopivuuden perinteisempien taulukoiden kanssa).
Luettelo Pippin-peleistä
Tämä on luettelo Apple Bandai Pippin:n peleistä.
Kalle Ukkola
Kalle Veikko Sakari Ukkola (s. 4. toukokuuta 1943 Sortavala) on suomalainen insinöörikenraalimajuri evp.
Ukkola syntyi majuri, insinööri Veikko Ukkolan ja Laura Linkolan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on arkkitehti Outi Rajakaltio.
Ukkola tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1962, Kadettikoulusta hän valmistui 1966 ja suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon 1972. Ukkola toimi opetusoupseerina Pohjanmaan tykistörykmentissä vuodesta 1966 ja sitten Pääesikunnassa toimistoinsinöörinä vuodesta 1972 ja toimistopäällikkönä sekä osastoinsinööri useilla eri osastoilla vuodesta 1978. Viestikeskuskorjaamon johtaja hän oli vuodesta 1990 ja hoiti sitten päällikkötehtäviä puolustusvoimien materiaalilaitoksella vuodesta 1993, kunnes hänet nimitettiin puolustusvoimien pääinsinööriksi 1994. Ukkola jäi eläkkeelle kesällä 2003, jolloin hänen seuraajakseen nimitettiin Markku Ihantola.
Ukkola ylennettiin vänrikiksi 1963, luutnantiksi 1966, yliluutnantiksi 1971, insinöörikapteeniksi 1973, insinöörimajuriksi 1978, insinöörieverstiluutnantiksi 1984, insinöörieverstiksi 1990 ja insinöörikenraalimajuriksi 1994.
City Lights (Blanchen kappale)
City Lights on belgialaislaulaja Blanchen esittämä kappale, jolla hän edusti Belgiaa vuoden 2017 Euroviisuissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa 9. toukokuuta, jossa se sijoittui neljänneksi 165 pisteellä ja pääsi finaaliin. Finaalissa se sai 363 pistettä ja saavutti sijan 4.
Kaisu Liuhala
Kaisu Kerttu Sofia Liuhala on suomalainen musiikkituottaja ja sanoittaja. Oman nimensä lisäksi hän on käyttänyt sanoittajanimimerkkiä Bugaluu.
Liuhalan iskelmäkäännöksiä ovat muun muassa Maaritin ”Istun tässä pöydässä taas” (Sittin’ on The Dock of the Bay) ja ”Siivet saan” (Reasons) sekä Paula Koivuniemen ”Kulku ihmisen” (Uomini soli) ja ”Aikuinen nainen” (Maledetta primavera). Liuhala on sanoittanut myös muun muassa Kari Kuusamon säveltämän vuoden 1983 euroviisuedustuskappaleen ”Fantasiaa”.
Kaisu Liuhala toimi nuoruudessaan lentoemäntänä ja sitten kymmenisen vuotta musiikin tekijänoikeusasioiden parissa. Hän tuli tuottajaksi Tampere-taloon sen avajaisvuonna 1990 ja jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 2014.
Vuosina 1981–1986 Kaisu Liuhala toimi Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry:n hallituksessa, kaksi viimeistä vuotta varapuheenjohtajana. Teoston hallituksessa hän istui vuosina 1992–1999.
Vuoden 2014 Iskelmä Gaalassa Liuhala sai erikoispalkinnon.
Kaisu Liuhala on naimisissa tuottaja ja toimittaja Tommi Liuhalan kanssa.
Ahti Vartiainen
Ahti Toimi Paavali Vartiainen (s. 2. syyskuuta 1943 Joensuu) on suomalainen kenraalimajuri evp.
Vartiainen syntyi ylimestari Kauko Vartiaisen ja Ilma Sylvia Palovaaran perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1968 on Mona Danielsson.
Vartiainen tuli ylioppilaaksi Outokummun yhteiskoulusta 1962, Kadettikoulusta hän valmistui 1966 ja Sotakorkeakoulusta 1977. Vartiainen toimi opetusupseerina Pioneerirykmentissä vuodesta 1966 ja Pohjan pioneerikomppaniassa vuodesta 1967. Toimittuaan pioneeriupseerina Pohjan prikaatissa 1969 hänestä tuli Pohjan pioneerinkomppanian varapäällikkö samana vuonna. Helsingin laivastoaseman kouluttajana Vartiainen toimi 1970, mutta siirtyi sitten opettajaksi Kadettikouluun vuoteen 1974 asti. Varikkoupseerina Pioneerivarikolla hän toimi vuonna 1977, päällikkönä Ilmavoimien esikunnassa vuodesta 1978 ja uudelleen Pioneerinvarikolla varikkoupseerina vuodesta 1984 ja varikonpäällikkönä vuodesta 1985. Vuonna 1988 Vartiainen siirtyi pataljoonankomentajaksi UNDOF:iin, vuonna 1990 Pääesikunnan pioneeriosaston päälliköksi ja seuraavana vuonna pioneeri- ja suojelutarkastajaksi. UNFICYP:in komentaja hän oli vuodesta 1994, Pääesikunnan erityistehtävissä vuonna 1997 ja Helsingin sotilasläänin komentaja vuodesta 1998. Tästä tehtävästä Vartiainen jäi eläkkeelle vuonna 2003.
Vartiainen ylennettiin vänrikiksi 1963, luutnantiksi 1966, yliluutnantiksi 1969, kapteeniksi 1973, majuriksi 1978, everstiluutnantiksi 1985, everstiksi 1990 ja prikaatikenraaliksi 1998. Kenraalimajuri Vartiaisesta tuli vuonna 2001.
Vanhojen tie
Vanhojen tie on Aija Kuparisen kokoama haastattelukirja, joka sisältää neljäntoista suomalaisen romanivanhuksen haastatteluihin perustuvat kertomukset heidän elämästään. Kertomuksiin liittyy Olga Poppiuksen ottamia kuvia. Kuvista koottu näyttely "Phuranengo drom – vanhojen tie" on avoinna Helinä Rautavaaran museossa 20. elokuuta 2017 asti. Teos kuuluu Suomi 100 -juhlavuoden Vanhojen tie -hankkeeseen, ja sen on julkaissut vuonna 2017 Like.
Vanhin haastateltava oli 91-vuotias Irja Bolström, joka monien haastateltujen tapaan vietti lapsena kiertolaiselämää ilman vakituista asuntoa. Aina välillä perhe asui vähän aikaa sukulaisissa, välillä taloista tarjottiin talven pakkasilla lupa majoittua. Samanlaiset kohtalot toistuvat monien muidenkin kertomuksissa, mutta he kuuluvat viimeiseen kiertolaissukupolveen, ja heidän tarinoitaan haluttiin talteen.
Sini Merikallio
Sini Merikallio on yksi Suomen tunnetuimmista avaruustutkijoista. Hän on syntynyt Myrskylässä, kirjoittanut ylioppilaaksi Herttoniemen yhteiskoulun lukiosta ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta Marsia käsittelevällä diplomityöllä. Nykyään hän työskentelee avaruus- ja ilmastomuutostutkimuksen parissa Ilmatieteen laitoksella.
Merikallio kävi vuonna 2003 ensimmäisenä suomalaisena kokeilemassa Mars Desert Research Stationin Mars-simulaattoria Utahin autiomaassa. Kokeen aikana ryhmä vietti avaruuspuvuissaan Marsin kaltaisissa olosuhteissa kaksi viikkoa. Merikallio oli mukana hakemassa Euroopan avaruusjärjestö ESAn astronauttiohjelmaan vuonna 2008 sijoittuen 10 000 hakijan joukosta 200 parhaan joukkoon. Merikallio on ollut myös mukana kehittämässä Ilmatieteen laitoksen tutkija Pekka Janhusen johtamaa sähköistä aurinkotuulipurjetta, jonka avulla Maan ja Marsin kiertoradalle saataisiin tehtyä polttoainevarastoja asteroideilta haetusta vedestä. Myös Yhdysvaltain avaruushallinto Nasa on noteerannut hankkeen ja ilmoittanut tutkivansa hanketta noin 450 000 euron budjetilla.
Avaruudessa liitävä sähköinen aurinkotuulipurje voisi pitää suunniteltujen miehitettyjen Mars-lentojen kustannukset kurissa. Sähköpurje voisi myös tehdä mahdolliseksi kaivostoiminnan asteroideilla. Asteroideilla on vesijäätä ja mineraaleihin sitoutunutta vettä, jota voisi kuljettaa Maan ja Marsin kiertoradoille.
Avaruustutkimuksen rinnalla Merikallio opiskelee parhaillaan eläinlääkäriksi. Hän on ollut kiinnostunut eläinten hyvinvoinnista jo lapsesta saakka. Merikallio uskoo mahdottoman saavuttamiseen ja hänen metodinsa on edetä asiassa kuin asiassa pienin askelin. Jos maalliset ongelmat tuntuvat liian suurilta, hän neuvoo pohtimaan haastetta avaruustutkijoiden näkökulmasta - eli miltä ongelma näyttää Marsin perspektiivistä.
Vuonna 2016 valmistuneessa Ilmatieteen laitoksella toteutetussa väitöstyössään "Computer modeling of light scattering by atmospheric dust particles with spheroids and ellipsoids"  Merikallio on tutkinut ilmakehän pienhiukkasten, erityisesti kompleksisten aavikko- ja tulivuoripölyn, valon sironnan mallinnusta. Työn tavoitteena oli selvittää voidaanko valon sirontaa ilmakehän pienhiukkasista mallintaa nykyistä paremmin ja käytännöllisemmin käyttämällä yksinkertaistettuja, hieman pallomuodoista poikkeavia, mallihituja. Mallia pienhiukkasten valon sironnasta on käytetty myös avaruustutkimuksessa. Tämä on tehty käyttäen yksinkertaistettuja mallihituja. Tulokset tutkittujen mallien käyttökelpoisuudesta ovat rohkaisevia ja niitä onkin jo hyödynnetty Ilmatieteen laitoksella ECHAM-ilmastomallin parantamiseen. Tulevaisuudessa tuloksia tullaan käyttämään myös muun muassa AATSR-satelliitti-instrumentin kaukomittausten käsittelyyn.
Plaça d’Espanya
Plaça d’Espanya on aukio Barcelonassa Espanjassa. Se rakennettiin vuoden 1929 maailmannäyttelyä varten. Nykyisin aukiolla on vilkas liikenneympyrä, jonka keskellä on Josep Maria Jujolin suunnittelema italialaistyylinen suihkukaivo. Aukion lähellä on kaksi messuhallia, joiden sisäänkäynnin luona on kaksi venetsialaistyylistä kellotornia. Aukion laidalla on entinen härkätaisteluareena Las Arenas, joka muutettiin ostoskeskukseksi. Espanyan metroasema sijaitsee aukion alla.
Kati Immonen
Kati Maria Immonen (s. 6. helmikuuta 1971 Jyväskylän maalaiskunta) on turkulainen kuvataiteilija, jonka pääasiallinen maalaustekniikka on vesivärimaalaus. Hän luonnostelee teoksensa ajatuksissaan valmiiksi ja hahmottelee sen vesiliukoisilla puuvärikynillä paperille, sillä vesivärit eivät sovellu jatkuvaan korjailuun, vaan työstettävä kohta on parasta maalata kerralla valmiiksi. Vesiväreillä maalaamisen nopeus sopii siksi hyvin Immosen luonteelle, koska hän ei pidä pitkällisestä työskentelystä saman teoksen parissa.
Immoselle teoksen tekemisen hitain ja hankalin vaihe on idean kehittely. Hyvän idean pohjalta maalaus syntyy nopeasti, mutta jos ei ole kunnon ajatusta vaan vain halu maalata, hän joutuu itsekseen pohdiskelemaan mitä teokselta haluaa ja milloin se on valmis. Joskus hän joutuu myöntämään itselleen, ettei idea kantanutkaan, ja pohdiskelu täytyy aloittaa alusta ja toivoa seuraavan idean olevan edellistä parempi. Immonen pitää teosta hyvänä vasta kun siitä löytyy hyvän idean lisäksi uusi näkökulma, jonka kannalta teoksen aihetta voi tutkia. Immosen mielestä innoittavinta maalaustyössä on vuoropuhelu eri näkökulmien välillä.
Immonen opiskeli taidealaa Turun piirustuskoulussa 1993–1997 ja suoritti siellä kuvataiteilijan tutkinnon. Vuonna 2007 hän osallistui ammattitaiteilijoille suunnattuun muotokuvamaalauskurssiin ja 2011 hän suoritti Turun Taideakatemiassa kuvataiteilijan ammattikorkeakoulututkinnon.
Ensi kerran Immosen teoksia oli esillä Rauman taidemuseossa järjestetyssä aluetaidenäyttelyssä 1998. Sen jälkeen hän on osallistunut moniin kotimaisiin ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin sekä ulkomailla järjestettyihin näyttelyihin 1998 Tukholmassa, 2002 Quebecissa Kanadassa, 2006 Istanbulissa ja İzmirssä Turkissa, 2007 Haagissa Alankomaissa, 2009 Cádizissa Espanjassa ja Lissabonissa Portugalissa ja 2015 Sankt Gallenissa Sveitsissä. Immosen yksityisnäyttely on järjestetty Helsingissä 2000, 2005, 2010, 2014 ja 2017, Jyväskylässä 2001 ja 2012, Turussa 2003, 2008, 2013 ja 2015, Hangossa 2007, Tampereella 2009, Korppoossa 2014 sekä Strasbourgissa Ranskassa 2005.
Elina Ruohonen
Elina Johanna Ruohonen (s. 21. huhtikuuta 1970 Kaarina) on turkulainen kuva-, tila- ja käsitetaiteilija, joka maalaa öljyvärillä läpinäkyvälle akryylilevylle.
Ruohosen taideopinnot alkoivat Varsinais-Suomen kansanopistossa 1990–1991 ja jatkuivat Kankaanpään taidekoulussa 1991–1995. Krasnojarskin taideinstituutissa Venäjän Itä-Siperiassa hän opiskeli 1995 ja 1998–2001 Tampereen ammattikorkeakoulussa, jossa suoritti kuvataiteilijan ammattikorkeakoulututkinnon vuonna 2000.
Ruohosen teoksia oli ensi kerran esillä kuratoidussa yhteisnäyttelyssä 1993 Raumalla, jossa Rauman taidemuseossa järjestettiin Varsinais-Suomen nuorten aluenäyttely. Sen jälkeen hänen töitään on ollut esillä lukuisissa ryhmä- ja yhteisnäyttelyissä Suomessa sekä 1995, 2014 ja 2015 Venäjällä, 1999 Liettuassa, 2001 Italiassa, 2002 Ruotsissa, 2004, 2005, 2010, 2011 ja 2012 Saksassa, 2008 Tšekissä, 2012 ja 2014 Virossa sekä 2015 Portugalissa. Ruohosen ensimmäinen yksityisnäyttely oli Raatihuoneen galleriassa Turussa 1998. Sen jälkeen hänen yksityisnäyttelynsä on ollut jossain esillä lähes vuosittain, joinakin vuosina useammassakin paikassa. Niitä on järjestetty Helsingissä, Porvoossa, Raahessa, Tampereella, Turussa sekä Korppoossa.
Elina Ruohosen teoksia on valittu useisiin taidekokoelmiin. Teoksia on Kankaanpään taidekoulun, Kaarinan, Tampereen ja Turun kaupunkien kokoelmissa sekä Pirkanmaan sairaanhoitopiirin, Ylöjärven kunnan, Raimo Anttilan säätiön ja Valtion taidekokoelmassa.
Ruohonen on Taidemaalariliiton, Tampereen Taiteilijaseuran, Turun taiteilijaseuran ja Kuvaston jäsen. Hän on osallistunut Bargain-ryhmän ja Pottuhalliryhmän toimintaan.
Steryylisulfataasi
Steryylisulfataasi tai steroidisulfataasi on hydrolaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi hydrolysoi useita steroidien sulfaattijohdannaisia ja osallistuu täten steroidien aineenvaihduntaan. Entsyymiä esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissakin soluissa. Steryylisulfataasin EC-numero on EC 3.1.6.2.
Rakenteeltaan steryylisulfataasi on dimeeri ja ihmisen entsyymin molekyylimassa on noin 200–300 kDa. Steryylisulfataasin substraatteja ovat monet steroidisulfaatit esimerkiksi dehydroepiandrosteronisulfaatti, estronisulfaatti, pregnelonisulfaatti ja kolesterolisulfaatti. Nämä steroidien sulfaattijohdannaiset ovat usein hormonaalisesti inaktiivisia ja entsyymi hydrolysoi ne hormonaalisesti aktiivisiksi. Steryylisulfataasi esiintyy sitoutuneena solukalvoon ja sitä esiintyy erityisesti rinnoissa, luuytimessä, kohdun limakalvoilla sekä ihon soluissa.
Steryylisulfataasin puutteellinen aktiivisuus johtaa X-kromosomissa periytyvään iktyoosiin, joka ilmenee ihon suomumaisena hilseilynä. Entsyymin puutteellisen toiminnan vuoksi estrogeenin muodostuminen istukassa on heikentynyt raskauden aikana. Koska steryylisulfataasi on tärkeässä roolissa estrogeenin ja eräiden muiden steroidihormonien aktivoinnissa, on sen inhibiittoreita tutkittu käytettäväksi rintasyövän hoidossa.
Arktinen keramiikkakeskus
Arktinen keramiikkakeskus Posiolla sijaitseva keramiikkakeskus. Keskus tunnetaan paremmin sen englanninkielisellä nimellä Arctic Ceramic Centre.
Idea Arktisesta Keramiikkakeskuksesta syntyi vuonna 2011. Keramiikkakeskuksen suunnitteluvaiheessa siitä käytettiin työnimeä "Ceramic Centre Lapland". Myöhemmin nimi vakiintui Arktiseksi keramiikkakeskukseksi (engl. Arctic Ceramic Centre). Keramiikkakeskuksen ideointivaiheessa tehtiin opintomatkoja jo olemassa oleviin kansainvälisiin keramiikkakeskuksiin ja toteutettiin kansainvälisiä ArctiClay-symposiumeja. Idea Arktisesta Keramiikkakeskuksesta jäsentyi ja kehittyi edelleen vuonna 2013 läpiviedyssä Lapin Keramiikkakeskus, Posio -hankkeessa. Hankkeen aikana parhaaksi toimintaympäristöksi tulevaa keramiikkakeskuksen toimintaa varten todettiin Posion Kirintövaarassa sijaitseva luontohotelli Kirikeskus. Tehdyn jatkosuunnitelman pohjalta Hotelli Kirikeskuksen yrittäjä Reijo Lantto päätti investoida suunnitelmassa esitettyjen tilojen rakentamiseen ja laitteiden hankintaan. Näin Kirikeskukseen syntyi Arktinen Keramiikkakeskus, joka toimi vuonna 2014 ensimmäistä kertaa kansainvälisen symposiumin pitopaikkana.
Keramiikkakeskuksen toiminnan tukemiseksi ja edistämiseksi Posiolle perustettiin vuoden 2014 aikana Arktinen Keramiikkakeskus – Arctic Ceramic Centre ry -niminen yhdistys. Sen tavoitteena on luoda Arktisesta keramiikkakeskuksesta korkeatasoinen, kansainvälisesti tunnettu keraamikkojen ja myöskin muiden taiteilijoiden kohtaamis- ja työskentelypaikka.
Vuonna 2015 Arktinen keramiikkakeskus hyväksyttiin International Academy of Ceramics (IAC) – järjestön jäseneksi. Arktinen Keramiikkakeskus isännöi myös IAC:n kongressin Rovaniemellä ja Posiolla vuonna 2020 ensimmäistä kertaa Suomessa. Se kokoaa todennäköisesti noin 300 keramiikkataiteen toimijaa yhteen. Kongressin alustava teema on ”On the Edge”.
Šarlataani
Šarlataani (ransk. "Charlatan") on henkilö, joka harjoittaa puoskarointia tai petoksia saadakseen rahaa, mainetta tai muita etuja.
Sana tulee ranskan kielen sanasta "charlatan", joka tarkoitti lääkkeiden myyjää ja joka saattoi mainostaa läsnäoloaan musiikilla tai ulkoilmalavaesityksillä. Tunnetuin Pariisin charlataaneista oli Tabarin, joka perusti näyttämön Place Dauphinelle vuonna 1618. Tabarinin "commedia dell ' arte"-tyylillä esittämät sketsit ja farssit innostivat myös Molièrea. Sana voidaan jäljittää myös espanjan kielen sanaan "charlatán", joka viittaa harkitsemattoman puheliaaseen henkilöön, "lörppöön". Etymologistit jäljittävät "charlatanin" joko italian kielen sanaan "ciarlare, joka tarkoittaa lavertelua tai jaarittelua; tai sanaan "Cerretano", joka tarkottaa Cerreton asukasta Umbriassa. Kylä on tunnettu puoskareistaan.
Tommi Liuhala
Tommi Liuhala (s. 1946) on suomalainen musiikkituottaja, musiikkitoimittaja, sanoittaja, televisiokäsikirjoittaja, juontaja sekä mainos- ja viestintäyrittäjä.
Liuhala toimi Ilta-Sanomien musiikkitoimittajana, kun hänet vuonna 1975 nimitettiin Musiikki-Fazerin uuden Hi-Hat-levymerkin tuottajaksi. Musiikkituottajan urallaan hän on tuottanut muun muassa Seppo Närhen, Mikko Alatalon, Heikki Sarmannon, Jukka Linkola, Juice Leskisen, Tapani Kansan, Broadcast–yhtyeen ja Edu Kettusen levytyksiä. Hänellä oli eräässä vaiheessa myös oma äänitysstudio.
Yleisradiossa Tommi Liuhala on toimittanut, käsikirjoittanut ja juontanut muun muassa Iltatähteä, Pori Jazz -festivaaleilta tuotettuja ohjelmia sekä yhteislauluohjelmaa Tammerkosken sillalla. Käsikirjoittajana hän on toiminut Yle TV2:n sarjoissa Mansikkapaikka, Laulava sydän ja Ikimuistoinen. Radiossa Liuhala on juontanut muun muassa Onnenpäiviä, Mestarien aamiaista ja Tampereen Radion ohjelmasarjaa Jambalaya.
Tiedottajana Tommi Liuhala on toiminut musiikkialan messuilla ja April Jazz -festivaaleilla, United Pictures Internationalilla. Hän on ollut myös mainostoimisto Private Eyen yhteyspäällikkönä ja copywriterina, ja nykyisin hänellä on Tom Mix -niminen viestintäyritys yhdessä Mikko Peltolan kanssa.
Tommi Liuhala on naimisissa tuottaja ja sanoittaja Kaisu Liuhalan kanssa.
Kääntäjien ammattiosasto KAOS
Kääntäjien ammattiosasto KAOS ry. on kirjallisuuden kääntäjien kulttuuri- ja etujärjestö, joka toimii Suomen Journalistiliitossa Suomen freelance-journalistien ammattiosastona. KAOSin jäsenyys on avoinna kauno- ja tietokirjallisuuden suomentajille, ruotsintajille ja muille kirjallisuuden kääntämisen ammattilaisille.
KAOSin tarkoituksena on muun muassa toimia hyvän ammattietiikan ja korkeatasoisen käännöskulttuurin edistämiseksi sekä parantaa kirjallisuuden kääntäjien taloudellista asemaa, työoloja ja sosiaaliturvaa. KAOSin toimintaan kuuluvat koulutus ja muut ammatilliset ja sosiaaliset tilaisuudet sekä kannanotot kirjallisuuden kääntäjiä koskeviin kysymyksiin.
KAOS järjestää kahden vuoden välein pidettäviä Järvilinnan kääntäjäpäiviä.
Mountbattenin metroasema
Mountbatten on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Kallangissa Singaporen keskisellä suuralueella. Se avattiin 17. huhtikuuta 2010. Asemaa käyttävät Circle Linen junat.
Hubba Bubba Rehab
Hubba Bubba Rehab on FM2000:n seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 13. lokakuuta 2017. Alun perin albumi oli määrä julkaista jo saman vuoden keväänä. Se on äänitetty alkuvuodesta 2017, ja sen on tuottanut Teemu Nykänen. Kaikki kappaleet julkaistiin singleinä digitaalisesti ennen varsinaista albumijulkaisua. Albumi on teema-albumi, jonka aiheina ovat naiset sekä yhtyeen joidenkin jäsenten nikotiiniriippuvaisuus.
Albumi on musiikillisesti edeltäjiään heavy metal -ja punkpainotteisempi kokonaisuus, jossa humppaa on jätetty vähemmälle, ja yhtyeen kitaristi Vepa on verrannut sitä 1990-luvun alun Oulun punkin underground-skenessä vaikuttaneisiin Radiopuhelimiin, CMX:än sekä Terveisiin Käsiin.
Singlekappaleista julkaistiin musiikkivideot.