hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vincas Mickevičius-Kapsukas
Vincas Mickevičius-Kapsukas (7. huhtikuuta 1880, Būdviečiai, Vilkaviškisin kunnallispiiri - 17. helmikuuta 1935, Moskova) oli liettualainen poliitikko ja kommunisti. Hän oli Liettuan kommunistisen puolueen perustajia ja Liettuan neuvostotasavallan johtaja.
Mickevičius syntyi vauraan maanviljelijän perheeseen ja opiskeli Marijampolėn gymnasiumissa vuosina 1890-1897. Valmistumisensa jälkeen Mickevičius liittyi Sejnyn pappisseminaariin, mutta vuoden päästä hänet erotettiin johtuen Venäjän keisarikunnan vastaisesta toiminnasta. Mickevičius toimi Liettuan kansallisen heräämisen puolesta edistämällä ja painattamalla viikoittain ilmestyneitä lehtiä Varpasia ja Ūkininkasia. Lisäksi hän levitti laitonta kirjallista aineistoa Liettuan lehdistökiellon aikana. Tuohon aikaan hän otti toiseksi sukunimekseen nimimerkin "Kapsukas", joka on väännös Varpasin perustajan Vincas Kudirkan nimimerkistä "Kapsas". 1900-luvun alussa Mickevičius-Kapsukasin poliittinen ideologia muuttui vähitellen sosialistiseksi ja hän alkoi vastustaa Liettuan itsenäisyyspyrkimyksiä.
Vuonna 1904 hän perusti Sosiaalidemokraattisen työläisten puolueen, joka kuitenkin yhdistettiin pian Liettuan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen.Huolimatta siitä että Kapsukas oli bolševikkien keskuskomitean jäsen, hän ei suostutellut puoluetta liittymään Venäjän bolševikkeihin. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana Kapsukas organisoi työläislakkoja Suvalkijan alueella. viranomaiset pidättivät ja karkottivat hänet vuodesta 1907 lähtien useita kertoja. Vuonna 1913 Kapsukas pakeni Venäjän keisarikunnan alueelta. Pakomatkallaan hän liittyi kommunistiseen liikkeeseen ja tapasi Vladimir Leninin.
Vuonna 1918 Kapsukas lähetettiin perustamaan ja johtamaan lyhytikäistä Liettuan sosialistista neuvostotasavaltaa, joka vuonna 1919 yhdistettiin Valko-Venäjän neuvostotasavallan kanssa Liettualais-valkovenäläiseksi neuvostotasavallaksi. Neuvostotasavallan hajottua epäonnistuneen politiikan johdosta, Kapsukas lähti Neuvosto-Venäjälle, jossa hän jatkoi liettualaisen kommunismin johtamista ja Kominternissa työskentelyä. Kapsukas kuoli epäselvissä olosuhteissa vieraillessaan Moskovassa tavatakseen Neuvostoliiton johtajan Josif Stalinin vuonna 1935.
Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan toisessa maailmansodassa Kapsukasin oppilaana toiminut Antanas Sniečkusista tuli uuden Liettuan neuvostotasavallan johtaja. Valta-aikanaan Sniečkus aloitti henkilökultin luomisen Kapsukasin kunniaksi. Vuosina 1956-1989 Marijampolėn kaupunki oli nimetty "Kapsukasiksi" ja vuosina 1955-1990 Vilnan yliopisto oli nimetty hänen mukaansa. Kaksi suurta Kapsukasia kuvaavaa patsasta pystytettiin; yksi Vilnan raatihuoneen eteen (vuonna 1962) ja toinen Kapsukasia Leninin kanssa kuvannut patsas Antakalnisiin (1979).
Suolasolmukki
Suolasolmukki ("Spergularia salina", myös "S. marina", "Spergula salina") on pienikokoinen merenrantojen ja suolaisten maiden kasvi. Suomessa laji on rannikoilla tavanomainen.
Matalakasvuinen suolasolmukki kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Varsi on rento tai koheneva, kalju tai yläosastaan hieman nystykarvainen ja enintään aivan tyvestä puutunut. Kasvin pääjuuri on hoikka. Väriltään kasvi on vaaleanvihreä. Lehdet ovat tasasoukkia, möyheähköjä ja tylppiä tai lyhytotaisia. Kalvomaiset korvakkeet ovat leveän kolmiomaisia ja ovat yhdiskasvuisia niveltä ympyröiden. Lehtihangoissa on lyhytnivelvälisiä haaroja. Kukat ovat punertavia, verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Vaaleanpunainen teriö on noin verhiön pituinen tai usein hieman lyhyempi. Verholehdet ovat soikeita, tylppiä ja 3–4,5 mm pitkiä. Terälehdet ovat vaalenapunaisia, valkotyvisiä ja kooltaan 2,5–5 mm pitkiä. Suolasolmukki kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Kasvin siemenet kypsyvät kolmiliuskaisesti aukeavissa kodissa. Siemen on siipipalteeton tai sen siipipalje on risa- tai liuskalaitainen. Suolasolmukki on yksi-, kaksi- tai monivuotinen kasvi.
Suolasolmukki muistuttaa läheisesti Suomessa hyvin harvinaista merisolmukkia ("S. media").
Suolasolmukkia tavataan toisaalta merien rannikoilla, toisaalta sisämaan aroalueilla. Euroopassa laji on yleinen kaikialla rannikoilla Jäämeren rannikkoa lukuun ottamatta. Länsi-, Keski- ja Etelä-Euroopassa sitä tavataan myös paikoitellen sisämaassa. Idempänä yhtenäinen sisämaan esiintymisalue alkaa Ukrainasta ja jatkuu läpi Venäjän aroalueen Keski-Aasiaan saakka. Suolasolmukkia tavataan myös Pohjois-Afrikan rannikolla, Välimeren itäosissa, Japanissa, Kiinassa sekä paikoitellen Pohjois-Amerikassa rannikoilla sekä sisämaassa.. Suomessa suolasolmukkia tavataan koko rannikkoalueella Oulun korkeudelle saakka. Laji on kuitenkin harvinaistunut Saaristomerellä ja monin paikoin Keski- ja Pohjois-Pohjanmaan rannikolla.
Suolasolmukki kasvaa savisilla, lietteisillä ja hiekkaisilla merenrannoilla, rantakallioiden raoissa ja suolamailla. Laji kestää hyvin aallokon kulutusta sekä ajoittaista veden alle jäämistä.
Idänhopeapensas
Idänhopeapensas ("Elaeagnus angustifolia") on Euraasiasta kotoisin oleva monivuotinen, kesävihanta, piikikäs pensas, joka kuuluu hopeapensaiden sukuun ja hopeapensaskasvien heimoon.
Idänhopeapensas on epäsäännöllisen pallon muotoinen iso pensas tai pieni puu, jolla on monihaarainen runko, riippuvat oksat sekä pyöreä ja avoin latvus. Se on nuorena nopeakasvuinen ja kasvaa enintään 12 metriä korkeaksi. Nuorilla yksilöillä on harmaa, sileä kaarna ja hopeanhohtoiset, hilseilevät, piikikkäät oksat. Kasvin ikääntyessä kasvu hidastuu ja kaarna muuttuu epätasaiseksi ja ryppyiseksi ja oksat kiiltäviksi ja vaaleanruskeiksi.
Idänhopeapensaan silmut ovat melko pienet, pyöreät, hopeisenruskeat ja suomujen peittämät. Lehdet ovat varrella kierteisesti, ja niissä on ehyt lehtilapa, joka on 2–8 senttimetriä pitkä, sentin leveä ja soikean tai suikean muotoinen. Lehden pinta on hilseilevät ja väriltään sameanvihreä tai harmaa ja alapuolelta hopeanhohtoinen.
Idänhopeapensas kukkii tuoksuvin, keltaisin kukin touko–kesäkuussa ja kantaa hedelmää elo–lokakuussa. Sen hedelmät ovat reilun sentin mittaisia marjoja, jotka ovat raakana keltaisia ja kypsänä punaisia ja pysyvät pensaassa pitkälle talveen. Ne kelpaavat myös ihmisravinnoksi ja ovat maultaan makeita ja koostumukseltaan kuivia ja jauhoisia. Kukkiensa ja hopeanharmaiden, pajumaisten lehtiensä vuoksi idänhopeapensas sekoitetaan herkästi hopeapäärynään.
Idänhopeapensaan luontaiseen levinneisyysalueeseen kuuluvat Aasian lauhkeat länsiosat (Afganistan, Armenia, Azerbaidžan, Kiina, Georgia, Iran, Kazakstan, Mongolia, Venäjä, Tadžikistan, Turkmenistan ja Uzbekistan), Aasian tietyt trooppiset alueet (Luoteis-Intia ja Koillis-Pakistan) sekä Kaakkois-Eurooppa (Valko-Venäjä ja Moldova). Se vietiin koristekasviksi 1800-luvun lopussa myös Yhdysvaltoihin, missä se on karannut luontoon ja yleistynyt haitalliseksi asti.
Idänhopeapensas viihtyy etenkin jokien ja purojen rannoilla mutta kasvaa myös tulvatasangoilla, soilla sekä pelloilla ja muilla aukeilla alueilla. Se on vaatimaton lämpötilan, valon määrän ja maaperän suhteen ja sietää hyvin suolaa ja kuivuutta. Se pystyy sitomaan typpeä juuriinsa, minkä ansiosta se selviää hyvin karussa ympäristössä ja syrjäyttää usein muuta rantakasvillisuutta. Idänhopeapensaan marjoja syövät linnut ja muut pieneliöt levittävät sen siemeniä tehokkaasti. Siemenet kestävät hyvin eläinten ruoansulatusnesteitä ja säilyvät itämiskykyisinä jopa kolme vuotta.
Idänhopeapensasta on viljelty jo pitkään koriste- ja aitakasvina, sillä sen tiheä lehvästö on kauniin hopeanhohtoinen ja antaa hyvän näkösuojan. Sitä on käytetty myös hunajakasvina ja mehujen valmistuksessa sekä eroosion estämisessä ja ympäristörakentamisessa. Monet linnut ja nisäkkäät syövät sen marjoja ja pesivät sen oksilla.
Vuoden 1909 Atlantin hurrikaanikausi
Vuoden 1909 Atlantin hurrikaanikauden aikana Atlantilla muodostui 11 trooppista myrskyä, joista kuusi kehittyi hurrikaaneiksi. Kausi alkoi varsin aikaisin; kesäkuussa oli kaksi trooppista myrskyä ja yksi hurrikaani.
Kauden ensimmäinen trooppinen sykloni havaittiin matalapaineena Nicaraguan rannikolla 15. kesäkuuta ja se kehittyi myrskyksi 12 tunnin sisällä.
Kauden toinen sykloni muodostui kesäkuun lopulla lähellä Florida Keysiä. Suunnattuaan ensin luoteeseen kohti Louisianaa päivän ajan se kääntyi jyrkästi kohti Texasin rannikkoa. Hieman ennen rantautumistaan Brownsvilleen se saavutti tuulen nopeuden 155 km/h, mikä tarkoittaa sen olleen luokan 2 hurrikaani. 30. kesäkuuta se oli heikentynyt myrskyksi ja mennyt pohjoiseen Meksikoon, minkä jälkeen se haihtui muutaman tunnin sisään. Vaikka yhtään ihmishenkeä ei menetetty, aineelliset vahingot, enimmäkseen tuhoutuneita rautateitä Meksikossa, kohosivat 1,3 miljoonaan dollariin.
Kauden kolmas myrsky muodostui 26. kesäkuuta Haitin pohjoispuolella, rantautui Miamin lähellä 1. heinäkuuta ja haihtui Atlantilla 4. heinäkuuta.
Pienten Antillien eteläpuolella havaittiin 13. heinäkuuta trooppinen matalapaine, joka vahvistui hurrikaaniksi lähellä Kuuban länsikärkeä. 21. heinäkuuta se oli noin 30 mailia Galvestonista kaakkoon ja rantautui seuraavana päivänä Rio Granden lähellä. 41 ihmistä kuoli ja aineellisten vahinkojen määräksi arvioitiin kaksi miljoonaa dollaria.
Kauden kymmenes myrsky muodostui eteläisellä Karibianmerellä 6. lokakuuta ja rantautui Kuubaan 11. lokakuuta. Havannassa viisi ihmistä kuoli ja omaisuudelle aiheutui noin miljoonan dollarin vahingot. Key Westissä ja Miamissa tuhoutui lisäksi joitakin taloja.
IPad 2
iPad 2 on Applen taulutietokone, joka julkaistiin 2. maaliskuuta 2011. Laite sisältää kamerat etu- ja takapuolella sekä Apple A5 -tuplaydinsuorittimen. iPad 2 on saatavilla mustana tai valkoisena. iPadiin saa "Smart cover" -nimisen suojakannen, joka toimii näytön suojana, ja kun sen taittaa kolmion muotoiseksi, se pitää iPadia pystysuunnassa. "Smart cover" tarrautuu iPadiin magneeteilla, ja kun sillä peittää näytön, niin iPad menee automaattisesti lepotilaan ja päinvastoin.
Applen kotisivu
Matti Tolvanen
Matti Juhani Tolvanen (s. 7. tammikuuta 1956) on rikos- ja prosessioikeuden professori Itä-Suomen yliopistossa. Hän on toiminut professorina vuodesta 2003. Tolvanen toimi ennen nykyistä virkaa johtavana kihlakunnansyyttäjänä Joensuun kihlakunnan syyttäjänvirastossa vuosina 1996–2003. Kaijus Ervastin toteuttamassa tutkimuksessa Tolvanen todettiin vuonna 2011 toiseksi viitatuimmaksi suomalaiseksi oikeustieteilijäksi suomalaisen oikeustieteen piirissä.
Tolvanen on toiminut Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (ETYJ) vaalitarkkailijana vuodesta 1997. Vuosina 1986–1996 hän toimi Joensuun kaupunginviskaalina.
Että
Että on suomen kielen konjunktio. Sitä käytetään pää- ja sivulauseiden yhdistämiseen.
Lauri Hakulisen mukaan konjunktiot ovat suhteellisen nuorta alkuperää. On oletettu, että kantasuomeen saakka ulottuvia konjunktioita on vain kolme: "ku(i)n", "että" ja "jos". "Että" on muodostunut pronominivartalosta "e–", jonka merkitys on luultavasti ollut 'tämä'. Johtimena on ollut sama kuin sanassa "jotta", joka on muodostunut demonstratiivisesta "jo"-vartalosta. Ilmaus "Hän sanoi että" on alkujaan tarkoittanut "Hän sanoi näin".
"Että" on konjunktiona monikäyttöinen. Sitä voidaan käyttää muun muassa seuraavasti:
Puhekielessä "että" lyhennetään usein muotoon "et". Samoin yleiskielessä "että"-sanaa voidaan käyttää "jotta"-sanan asemesta, kuten lauseessa "Delfiinit syövät, että ne pysyisivät hengissä".
Savolaismurteissa ja eteläpohjalaisessa murteessa sanaa "että" korvataan – perinteisesti yksinomaan – muodolla "jotta". Kaakkoismurteissa sen vastine on – ohessa käytetyn nykyisen puhekielenkin lyhentymän "et" lisäksi – muoto "jot".
MacDonald, Dettwiler and Associates
MacDonald, Dettwiler and Associates Ltd. () on Richmondissa, Brittiläisessä Kolumbiassa toimiva kanadalainen avaruusteknologiayritys, jonka perustivat vuonna 1969 John S. MacDonald ja Werner Dettwiler. Sen liikevaihto on noin 1 052 miljoonaa Kanadan dollaria, ja sillä on yli 3 000 työntekijää.
Vuonna 1995 MDA joutui yhdysvaltalaisen Orbital Sciences Corporation -yhtiön omistukseen vain 67 miljoonalla dollarilla. Yhtiö teki lukuisia yritysostoja ja sen omistus muuttui. Rahoitusyhtiömistajat olivat myymässä yhtiötä vuonna 2008 ATK-yritykselle, mutta Kanadan hallitus kielsi myynnin.
Yrityksen toimintaan kuuluvat
Vuoden 2011 alussa yhtiön Kanadan hallituksen tilaukset ovat vähenemässä - satelliittitilauksia ei ole tullut Kanadan avaruusjärjestöltä yhtiön toivomaan tahtiin ja Kanada vetäytyy Afganistanin sodasta kesällä 2011 (MDAlle UAV-alusten operointi siellä toi 50 miljoonaa dollaria vuodessa) jne. Yhtiö on alkanut myydä tietoliikenne-elektroniikkaa venäläisiin satelliitteihin. Yhtiöllä on kuitenkin varakas kassa, koska se myi kiinteistöihin liittyvän tietopalveluosastonsa.
Vuoden 2011 toukokuussa yhtiö ilmaisi aikeensa tehdä satojen miljoonien dollarien arvosta yritysoston tai -ostoja Yhdysvalloista. Kesäkuussa 2012 yhtiö osti yhdysvaltalaisen SS/Loral-yhtiön 875 miljoonan dollarin hintaan. Space Systems/Loral on vuonna 2012 maailman suurin tietoliikennesatelliittien valmistaja.
Merisolmukki
Merisolmukki ("Spergularia media", myös "S. maritima", "S. marginata", "Spergula maritima") on Euroopassa ja Afrikassa kasvava pienikokoinen merenrantojen ja suolamaiden kasvi. Koko levinneisyysalueella katsottuna laji on elinvoimainen, mutta Suomessa laji on erittäin harvinainen ja luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Vankkajuurinen merisolmukki kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Tyvestään melko pitkälti puutunut varsi on yläosastaan nystykarvainen. Vasrakkain olevat lehdet ovat tasasoukkia, möyheitä ja lyhytotaisia. Kalvomaiset korvakkeet ovat leveän kolmiomaisia ja lyhytkärkisiä. Kukkien väri vaihtelee vaaleanpunaisesta valkoiseen, verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Punainen teriö on noin verhiön pituinen. Terälehdet ovat 5–6,5 mm pitkiä, verholehdet ovat soikeita, tylppiä ja kooltaan 4,5–6 mm pitkiä. Merisolmukki kukkii Suomessa heinä-syyskuussa. Kota on kolmiliuskaisesti aukeava ja 5,5–8 mm pitkä. Kasvi on yksi-, kaksi- tai monivuotinen.
Kasvupaikasta riippuen merisolmukin siemenissä on joko ehytlaitaiset siipipalteet tai ne puuttuvat kokonaan. Laji sopeutuu hyvissä kasvuolosuhteissa tuottamaan siivellisiä siemeniä, kun taas epävakaissa olosuhteissa siemenet ovat siivettömiä.
Merisolmukki muistuttaa läheisesti Suomessa yleistä suolasolmukkia ("S. salina").
Merisolmukkia tavataan Euroopassa rannikoilla Norjan keskiosista Turkkiin ja Mustallemerelle saakka. Itämerellä lajia esiintyy harvinaisena Keski-Ruotsin korkeudelle saakka. Sisämaassa laji on Euroopassa harvinainen. Merisolmukin vahvin esiintymisalue on Afrikassa, jossa lajia kasvaa varsinkin Välimeren rannikkoseuduilla Marokosta Egyptiin saakka. Aasiassa lajia tavataan Kaspianmeren rannoilla sekä paikoitellen sisämaassa aroilla. Suomessa merisolmukkia kasvaa ainoastaan kolmella rannalla Hammarlandissa Ahvenanmaalla, jossa laji on ilmeisesti alkuperäinen. Ahvenanmaalta laji löydettiin 1970-luvulla. Merisolmukista tunnetaan myös muutama 1800-luvun lopun satunnaislöytö Turusta ja Porvoosta. Suomea lähimmät pysyvät esiintymät ovat Gotlannissa ja Öölannissa.
Merisolmukki kasvaa pääasiassa merenrantojen niityillä, kallionraoissa ja suolamailla. Suomessa lajin uhkana on populaation pienuus, joka on helposti alttiina kasvupaikkojen tuhoutumiselle tai umpeenkasvulle.
Jaan Tõnisson ja Viron itsenäisyys
Jaan Tõnisson ja Viron itsenäisyys on Erkki Tuomiojan kirjoittama virolaisen toimittajan ja valtiomiehen Jaan Tõnissonin elämäkerta. Teoksen on julkaissut Tammi vuonna 2010.
Tuomioja limittää teoksessaan Tõnissonin vaiheisiin ja Viron poliittisen historiaan samalta ajalta Suomen tapahtumia ja poliittisia ratkaisuja. Näin teos antaa laajemman kuvan siitä, mitkä kaikki seikat vaikuttavat historian käänteisiin ja kehityksen saamaan suuntaan.
Tõnisson ja Konstantin Päts olivat maailmansotien välisen ajan Viron itsenäisyyden suuria hahmoja. Vasemmistoradikaalista Pätsistä tuli diktaattori, oikeistolaisesta Tõnissonista liberaalin opposition johtaja. Näiden voimahahmojen välistä jännitettä Tuomioja teoksessaan kuvaa.
Tuomioja on taitava kirjoittaja ja opiskellut viime vuosina viron kielen, ja näin hän on luonut Tõnissonista tehtävänsä täyttävän perinteisen elämäkerran, kuten toinen Viro-asiantuntija Seppo Zetterberg kirjaa esitellessään kirjoittaa. Tõnisson ei nouse Tuomiojan käsittelyssä pyhimykseksi, vaikka siihen olisi helppo langeta, vaan Tuomioja kuvaa kohdettaan kriittisesti ja tuo esiin tämän luonteen hankalat puolet, joskin yksityinen Tõnisson jää vähälle. Vaikka Tõnisson oli monissa kannanotoissaan jälkikäteen ajatellen oikeassa, Tuomioja muistuttaa, että se "ei tarkoita että itsenäisyyden menettäminen hänen suosittelemillaan valinnoilla olisi ollut vältettävissä". Tõnisson on nyttemmin Virossa palautettu kansakunnan merkkimieheksi.
Tuomiojan teos on ensimmäinen Tõnissonista kirjoitettu elämäkerta, ja Tuomioja toteaa, että syynä ei ole aineiston puute, vaan se, että virolaisten on ollut Neuvostoliiton romahdettua vaikea käsitellä omaa menneisyyttään, heillä on vaikeuksia "Vergangenheitsbewältigugnin kanssa", kuten Tuomioja sanoo. Sen sijaan siihen ovat paneutuneet monet suomalaiset kirjoittajat. Tuomioja oli jo Tieto-Finlandialla palkitussa teoksessaan "Häivähdys punaista" kertonut Tõnissonin olleen Hella Wuolijoen elämässä hyvin tärkeä ihminen, jonka kanssa Wuolijoella syntyi elinikäinen ystävyys. Viron historiasta myös kirjoittaneen Martti Turtolan mukaan hänet ja Tuomioja on kirjoittelunsa vuoksi Virossa leimattu KGB:n agenteiksi, samaan tapaan kuin aikoinaan torjuttiin Suomen historian vaikeista vaiheista ensimmäisinä kirjoittaneet ulkomaiset historioitsijat, kuten Anthony F. Upton.
Teos on käännetty myös viroksi ja ilmestynyt Virossa helmikuussa 2011 nimellä "Jaan Tõnisson ja Eesti iseseisvus".
American Civil Liberties Union
American Civil Liberties Union (ACLU) on yhdysvaltalainen, vuonna 1920 perustettu järjestö, joka puolustaa perustuslain takaamia kansalaisoikeuksia ja -vapauksia.
ACLU antaa lakiapua tapauksissa, joissa se katsoo kansalaisvapauksien olevan vaarassa. Useat sen oikeusjutut ovat olleet merkittävässä osassa vaikuttamassa Yhdysvaltain perustuslain tulkintaan.
Järjestön pääperustajat olivat Roger Baldwin, Crystal Eastman ja Albert DeSilver. Roger Nash Baldwin nousi vuonna 1917 National Civil Liberties Bureaun (NCLB) johtoon. NCLB oli kasvanut American Union Against Militarism -järjestöstä, joka vastusti osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan. NCLB avusti aseistakieltäytyjiä ja vakoilulakien ja valtion arvostelun kieltävän lain (Sedition Act of 1918) perusteella tuomittuja. Vuonna 1920 NCLB muutti nimensä ACLU:ksi.
Järjestön merkittäviä tapauksia olivat Scopesin oikeudenkäynti, anarkistien Sacco ja Vanzetti puolustus sekä pyrkimys kumota James Joycen "Odysseus"-romaanin kielto.
Baldwin oli kommunisti. Hän vieraili 1927 Neuvostoliitossa ja kirjoitti kirjan "Liberty Under the Soviets". Myöhemmin hän alkoi arvostella Neuvostoliittoa ja vuonna 1940 ACLU puhdisti riveistään kaikki kommunistit. Kielto kumottiin 1967. Baldwin jätti järjestön johdon 1950.
Republikaanit ja konservatiivit ovat usein arvostelleet järjestöä. Vuoden 1988 presidentinvaaleissa George H. W. Bush leimasi Michael Dukakisin laitavasemmistolaiseksi hänen ACLU-jäsenyytensä vuoksi.
Syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen säädetyn Patriot Act -lain tultua voimaan ACLU:n jäsenmäärä kasvoi viidenneksellä 330 000 jäseneen. Järjestön jäsenmäärä jatkoi nopeasti kasvuaan ja oli elokuussa 2008 yli puoli miljoonaa, jonka jälkeen jäsenmäärän nousu tasaantui.
ACLU ilmoittaa suojelevansa:
Se pyrkii myös laajentamaan naisten, vähemmistöjen, ja vammaisten oikeuksia.
ACLU tukee valtion ja kirkon eroa, ja siten vastustaa valtiollisia uskonnollisia seremonioita, virallisia rukoustilaisuuksia ja uskonnollisia symboleja julkisissa rakennuksissa. Se tukee aborttia ja vastustaa kuolemanrangaistusta.
Jotkin ACLU:n ajamat tapaukset ovat herättäneet kiistaa. ACLU on esimerkiksi puolustanut eräiden uusnatsiryhmien ja Westboron baptistikirkon sananvapautta, ja se edusti poikien seksuaalisen hyväksikäytön laillistamista ajavaa NAMBLA-järjestöä, kun järjestön Internet-sivujen sisällön väitettiin yllyttäneen lapsen murhaan. ACLU:n mukaan NAMBLA ei kehoita laittomaan toimintaan, ja vaikka se niin tekisikin, niin sekin olisi Yhdysvaltain perustuslain turvaamaa sananvapautta.
Gabriel Tarde
Jean-Gabriel De Tarde tai Gabriel Tarde (12. maaliskuuta, 1843 Sarlat – 13. huhtikuuta, 1904 Pariisi) oli ranskalainen sosiologi, kriminologi ja sosiaalipsykologi.
Määränpäänä tähdet
Määränpäänä tähdet voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Murskattu mies
Murskattu mies () on Alfred Besterin vuonna 1953 ilmestynyt tieteisromaani. Kirja on rikostarina, joka sijoittuu tulevaisuuden yhteiskuntaan jossa telepatia on yleistä. Harkittua murhaa ei ole tehty seitsemäänkymmeneenyhdeksään vuoteen, koska murha-aikeita ei voi salata telepaateilta eli espereiltä.
Teos on voittanut Hugo-palkinnon.
Kurun kirkko
Kurun kirkko valmistui vuonna 1781. Kirkon suunnittelusta ja rakentamisesta vastasi eräjärveläinen Matti Åkerblom. Kirkko on muodoltaan länsipäätytornillinen pitkäkirkko, jonka runkohuoneen sivuilla on kaksi matalampaa kylkiäistä. Kylkiäisten alkuperäinen funktio oli toimia sakaristona ja eteisenä, mutta vuoden 1846 remontissa sakaristo siirrettiin alttarin taakse kirkon itäpäätyyn rakennettuun uuteen ulkonemaan. Remontin piirustukset laadittiin Yleisten rakennusten intendentinkonttorissa. Kirkon kellotapuli on kolmiosainen, ja siinä on runsasmuotoinen barokkipääte ja ylimpänä sipulikupoli. Sekä runkohuone että kylkiäiset ovat satulakattoiset. Sisäkatteena on laudoista tehty tynnyriholvi, ja rakenteita tukevat kahteen suuntaan kulkevat parrut. Kirkon sanotaan olevan arkkitehtonisesti 1700-luvun lounaissuomalaisen pitkäkirkkotyypin tyylipuhtaimpia edustajia. Kirkossa on istumapaikat 700 henkilölle.
Kirkon 11-äänikertaiset urut on rakentanut Bror Axel Thulé vuonna 1894. Alttaritauluna on J. Z. Blackstadiuksen vuonna 1852 maalaama "Ristiinnaulittu". Kirkon kahdesta kellosta yksi on vuodelta 1782, mutta toisen valuvuosi ei ole tiedossa.
Winter’s Bone
Winter’s Bone on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut Debra Granikin ohjaama ja käsikirjoittama draamaelokuva. Se perustuu Daniel Woodrellin samannimiseen romaaniin vuodelta 2006. Elokuvan pääosassa näyttelee Jennifer Lawrence. "Winter’s Bone" käsittelee perhesiteitä ja sukulaisuussuhteita, juorun voimaa, patriarkaattia ja Yhdysvaltain syrjäseutujen asukkaiden sinnikkyyttä ja selviytymisen taitoa.
Elokuvan ensi-ilta oli Sundancen elokuvajuhlilla vuonna 2010, jossa se palkittiin Grand Jury Prizella draamasarjassa. "Winter's Bone" sai neljä Oscar-ehdokkuutta parhaasta elokuvasta, sovitetusta käsikirjoituksesta, naispääosasta (Lawrence) ja miessivuosasta (John Hawkes).
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 161 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 94 prosenttia oli positiivisia.
Sammaljoen kirkko
Sammaljoen kirkko on Ilmari Launiksen suunnittelema puukirkko Sastamalan Sammaljoella. Kirkko valmistui vuonna 1924. Se on Sammaljoen kylän järjestyksessään toinen kirkko.Kirkko sijaitsee keskellä Sammaljoen kylää olevalla mäellä Vammalasta Urjalaan kulkevan maantien varrella.
Kirkko on puinen, päätytornillinen pitkäkirkko, jossa runkohuoneen keskiosa kohoaa sivulaivoja korkeammalle. Alttaripäädystä erkanee sivulaivojen takana vielä kapeampi rakennusosa, jossa sijaitsee kirkon sakaristo sekä seurakuntasali. Runkohuoneen keskilaivassa on alttaripäädystä aumattu katto ja sivulaivoissa pulpettikatot. Keskilaivan yläikkunat ovat muodoltaan kahdeksankulmaiset. Kirkon sisäkatto on kauttaaltaan tasakatto. Kirkko on peruskorjattu vuonna 1950. Alttarilla on Paavo Hakalan veistos "Kristus ristillä". Kirkon kellot ovat peräisin Hämeenlinnan venäläisestä varuskuntakirkosta.
Kirkon urut hankittiin vuonna 1966 peruskorjauksessa. Ne ovat 9-äänikertaiset Kangasalan urkurakentamon urut.
Turun tuomiokapituli ja Suomen senaatti myönsivät sammaljokelaisille luvan oman saarnahuonekunnan perustamiseen vuonna 1829 ja päätöstä ryhdyttiin toteuttamaan viipymättä. Ensimmäinen kirkko oli 1834 rakennettu puinen, keskeisesti korostettu empiretyylinen ristikirkko, joka paloi vuoden 1918 sodassa. Kirkko rakennettiin silloisen Tyrvään seurakunnan Sammaljoen ja muiden lähikylien kirkoksi, koska matka Tyrvään kirkolle Kallialaan oli pitkä. 1800-luvun lopulla heräsi ajatus Sammaljoen muodostamiseksi itsenäiseksi seurakunnaksi, mutta hanke kariutui Tyrvään seurakunnan vastustukseen ja tuomiokapitulin hylkäävään päätökseen. Tuomiokapituli määräsi kuitenkin Tyrvään seurakunnan perustamaan Sammaljoelle kappalaisen viran, mikä toteutui vuonna 1931. Sammaljoen kirkko ja hautausmaa siirtyivät Tyrvään seurakunnan omistukseen vuonna 1946, jolloin Sammaljoen saarnahuonekunta lakkautettiin. Tyrvään seurakunta yhdistyi vuonna 2004 Vammalan seurakuntaan, joka 2009 liittyi osaksi uutta Sastamalan seurakuntaa.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on arkkitehti Tarja Salmio-Toiviaisen teos vuodelta 1947.
Salokunnan kirkko
Salokunnan kirkko on arkkitehti Timo Penttilän suunnittelema Sastamalan seurakunnan kirkkorakennus Sastamalassa, entisen Karkun kunnan alueella. Kirkko valmistui vuonna 1960.
Rautaveden kaakkoisrannalla asuneet karkkulaiset olivat toivoneet itselleen omaa kirkkoa Karkun kirkon valmistumisesta vuonna 1913 saakka. Kaarlo Ryömä lahjoitti kirkon tontin silloiselle Tyrvään seurakunnalle ja Salokunnan kirkko valmistui 1960 tiilestä ja puusta. Rakennuksessa on pulpettikatto.
Kirkkosali on kiilamainen: se kapenee toispuolisesti alttaripäätyä kohti. Punatiilellä verhoillussa kirkkosalissa on puinen viistokatto, jossa kattotuolit ovat näkyvissä. Alttaritaulun sijaan alttariseinällä on pelkistetty puinen risti. Alttariseinä on seinän puolivälistä ylös asti lasiseinää, joka ulottuu myös toiselle sivuseinälle. Vastakkaisella sivuseinällä monijakoinen ikkuna ulottuu lattiasta kattoon. Kirkon 10-äänikertaiset urut on rakentanut Hämeen Urkutehdas vuonna 1984.
Kirkon runkohuoneesta erkanee matala siipirakennus, jossa sakariston lisäksi on seurakunnallisia työtiloja sekä asuinhuoneistoja.
Salokunnan kirkko ja viereinen hautausmaa kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Vesa Rantanen (toimittaja)
Vesa Rantanen on suomalainen urheilutoimittaja, joka on erikoistunut jääkiekkoon.
Rantanen aloitti vuonna 1996 "Veikkaaja"-lehden palveluksessa, mitä ennen hän oli työskennellyt vuonna 1995 "Ilta-Sanomien" kesätoimittajana. Hän toimi "Veikkaaja"-vuosinaan muun muassa lehden jääkiekko-osaston vetäjänä ja uutispäällikkönä sekä kolmesti lehden NHL-kirjeenvaihtajana Kanadassa. Huhtikuussa 2013 Veikkaajan nimeksi vaihdettiin "Urheilusanomat" ja Rantanen nimitettiin uudistuneen lehden toimituksen esimieheksi. Esimiesaikansa jälkeen hän toimi lehdessä jääkiekon sisältöpäällikkönä. Vuonna 2017 Sanoma osti "Urheilulehden" A-lehdiltä ja "Urheilusanomien" nimeksi tuli "Urheilulehti".
Rantanen on tehnyt vuodesta 2008 yhdessä Tuomas Nyholmin kanssa "Ilta-Sanomien" verkkosivuilla julkaistavaa jääkiekkoaiheista netti-tv-ohjelmaa "Videotuomarit". Syksyllä 2013 he alkoivat juontaa radio-ohjelmaa "Total Hockey Forever", jota esitettiin aluksi Radio Helsingissä. Syksyllä 2014 ohjelma siirtyi Radio Rockille. Keväästä 2016 Rantanen ja Nyholm ovat työskennelleet yhdessä myös Nelonen Median SM-liigalähetyksissä, Rantanen asiantuntijana ja Nyholm studioisäntänä. Rantanen toimii myös lähetysten sisältöpäällikkönä.
Rantaselta on ilmestynyt yksi kirja, jääkiekkoaiheinen romaani "Ammattilainen" vuodelta 2001. Kirjan julkaisi Kustannusosakeyhtiö Revontuli.
Krysotiili
Krysotiili eli valkoinen asbesti on yleisimpiin asbestilajeihin kuuluva serpentiiniryhmän kalliota muodostava hienokuituinen mineraali, jota tavataan asbestijuonina ultraemäksisissä kivilajeissa. Krysotiilin kemiallinen kaava on MgSiHO ja rakennekaava Mg(SiO)(OH), moolimassa 277 g/mol sekä CAS-numero 12001-29-5.
Ennen asbestin kieltämistä krysotiilia on käytetty kitkapinnoissa, kuten jarruissa, ja tiivisteissä sekä myös
asbestisementtituotteissa, esimerkiksi mineriitti- ja lujalevyissä. Tulelta ja kuumuudelta suojaavissa tuotteissa, kuten käsineissä, suojavaatteissa ja hitsaussuojissa, sen tilalla käytetään nykyisin muita kuituja, kuten lasi-, hiili- ja keraamisia kuituja sekä lämpöä kestäviä aramidi- ja teflonkuitua.
Eräille krysotiilia sisältäville tuotteille on säädöksissä annettu lisäaikaa.
Tolvanen
Tolvanen on sukunimi. Nimi on Suomessa 4 047:llä henkilöllä. Nimen tunnettuja kantajia ovat:
Sillihait
Sillihait ("Lamnidae") on sillihaikaloihin kuuluva valtamerissä elävä kalaheimo.
Vanhimmat sillihaifossiilit on ajoitettu myöshäisliitukaudelle. Fossiileihin kuuluu muun muassa pleistoseenikaudella elänyt "Carcharodon megalodon", joka kasvoi jopa 20 metriä pitkäksi. Nykyään sillihailajeja elää viisi ja ne jaetaan kolmeen sukuun. Lajit ja suvut ovat:
Sillihait ovat kookkaita kaloja ja suurin laji valkohai voi kasvaa jopa 6,4 metriä pitkäksi. Selkäeviä on kaksi, joista etummainen on kolmionmuotoinen tai hieman pyöristynyt ja korkea ja takimmainen hyvin pieni. Kidusaukot ovat sillihailajeilla suuret. Hampaita on molemmissa leuoissa alle 40 riviä. Hampaat ovat suuret ja tikarimaiset tai sahalaitaiset kuten valkohailla. Sillihait ovat lämminverisiä ja niiden lämpötila on korkeampi kuin ympäröivän meriveden. Tämän vuoksi ne elävät myös kylmissäkin merissä.
Sillahaita tavataan kaikissa maailman valtamerissä. Valkohait elävät trooppisia alueita lukuun ottamatta kaikkien valtamerien rannikkoseuduilla. Isusurs-suvun lajit makrillihai ja makohai ovat enemmän trooppisten merien lajeja. Lohihai ja sillihai viihtyvät viileiden vesien ulapoilla ja niitä tavataan Atlantin pohjoisosista ja Tyynenmeren pohjoisosista.
Sillihaiden heimon lajit ovat voimakkaita uimareita ja aktiivisia saalistajia. Niiden ravinto koostuu kaloista, vesinisäkkäistä, merikilpikonnista, mustekaloista, merilinnuista ja äyriäisistä. Lajit ovat ovovivipaarisia eli munat kuoriutuvat naaraan kohdussa ja naaras synnyttää eläviä poikasia. Poikaset syövät kohdussa ruskuaista ja voivat syödä myös pienempiä sisaruksiaan.
Sillihait ovat aggressiivisia ja eräiden lajien tiedetään hyökänneen myös surfaajien tai uimarien kimppuun. Ihmiselle vaarallisina lajeina pidetään valkohaita ja makrillihaita ja suurin osa ihmisten kimppuun käyneistä haista ovat valkohaita.
Sillihailajeja kalastetaan pitkäsiimakalastuksella. Vuonna 2004 sillihailajeja kalastettiin arviolta 6 500 tonnia ja tästä suurin osa oli makrillihaita ja sillihaita, joita kalastetaan erityisesti niiden lihan vuoksi. Pohjois-Atlantilla elävän lohihain kanta on ylikalastettu. Sitä kalastetaan erityisesti, koska sitä pidetään vähäarvoisena tuhoeläimenä, joka syö arvokkaita kaloja kuten lohia. Makohai ja makrillihai ovat myös haluttuja urheilukalastuksen saaliita.
Bucellarius
Bucellarius (monikko "bucellarii", sananmukaisesti keksinsyöjät, ) olivat myöhäisen Rooman ja varhaisen Bysantin valtakunnan sotilaita, jotka kuuluivat komentajansa omaan talouteen. Komentaja, joka oli yleensä rikas virkamies tai sotapäällikkö, maksoi itse heidän palkkansa ja ylläpiti heitä, ja heitä pidettiin usein yksityisinä henkivartijoina. Nimi bucellarius tuli armeijan näkkileivästä tai keksistä ("bucellatum") ja se korosti komentajan velvollisuutta pitää miehensä asianmukaisesti ruokittuina. Näissä joukoissa oli yleensä sekä roomalaisia että ulkomaalaisia sotilaita. Bucellariukset olivat 500-luvulla usein keskeisessä asemassa sotaretkien aikana ja miehet, jotka palvelivat näissä joukoissa nousivat usein korkeisiin asemiin. Nämä sotilaat olivat 500-luvulla raskasta ratsuväkeä: ratsastaja, mutta luultavasti ei hevonen, oli varustettu haarniskalla, ja aseinaan heillä oli komponenttirakenteiset jouset, ja pistokeihäs tai kahden käden peitsi. Bucellarius-joukot olivat käytössä 300-luvun lopulta 500-luvulle asti.
Bucellariukset muodostivat sotapäällikön henkilökohtaisten joukkojen eli "comitatuksen" ytimen. Comitatus oli sotapäälliköiden henkilökohtainen armeija ja niitä käyttivät keisari Justinianus I ja hänen sotapäällikkönsä Belisarius ja Narses. Käytantö oli alun perin lainattu germaanien kuninkailta 200-luvulla. Comitatus koostui valiosotilaista, joiden värväysaika oli pitkäaikainen, ja he muodostivat armeijoiden ytimen. Comitatus ja bucellariukset olivat uskollisia vain sotapäällikölle, joka oli värvännyt heidät, eikä keisarille tai keisarikunnalle.
Bysantin valtakunnan Vähässä-Aasiassa sijainnut ja 700-luvulla perustettu teema Boukellarion sai nimensä bucellariusten mukaan.
Reformibanketti
Reformibanketit (joskus myös reformipidot; , uudistus ja "banquet," pidot) olivat Ranskassa 1840-luvulla järjestettyjä poliittisia tilaisuuksia. Niitä järjesti kuningas Ludvig Filip I:tä vastustanut oppositio, joka vaati vaaliuudistuksia, erityisesti äänioikeuden laajentamista. Tilaisuuksia järjestettiin heinäkuusta 1847 alkaen. Hallitus kielsi 22. helmikuuta 1848 Pariisissa pidettäväksi suunnitellun tilaisuuden, mikä aiheutti helmikuun vallankumouksen.
Delictum
Delictum ( < prepositio "de" ja "linquo," hylkään) tarkoittaa rikosta eli deliktiä. Sana esiintyy seuraavien nimitysten osana:
Abydoksen kuningasluettelo
Abydoksen kuningasluettelo on Seti I:n rakennuttamassa temppelissä Abydoksessa, Egyptissä kiveen hakattu luettelo, jossa on Egyptin siihenastisten 76 faraon nimet. Nimet on sijoitettu kolmeen riviin, joista kussakin on 38 kartussia. Kahdessa ylemmässä rivissä on aikaisempien faraoiden nimet, kolmannella ainoastaan Seti I:n nimi ja hänen monet hallitsijanimensä.
Luetteloa on pidetty arvokkaana historiallisena lähteenä. Kuitenkin Vanhan valtakunnan aikaiset hallitsijat ovat siinä osittain väärässä järjestyksessä. Sen sijaan se on ainoa lähde, josta useiden 7. ja 8. dynastian hallitsijoiden nimet tunnetaan.
Luettelosta on myös poliittisista ja uskonnollisista syistä jätetty pois joitakin faaraoita, joiden muistoa ei haluttu kunnioittaa. Sellaisia olivat kaikki hyksohallitsijat (14. - 17. dynastiat) sekä 18. dynastian faaraoistakin naishallitsija Hatšepsut sekä vain muutamia vuosikymmeniä ennen Seti I:n aikaa hallinnut uskonnollinen uudistaja Akhenaten ja hänen seuraajansa Smenkhkare, Tutankhamon ja Ay.
Varjoja Kannaksella
Varjoja Kannaksella on suomalainen elokuva vuodelta 1943. Toisen maailmansodan kynnykselle ajoittuva elokuva kertoo Karjalankannaksen linnoitustöihin liittyvistä juonitteluista, joita insinööri Teräs ja vastavakoilu alkavat ruotia.
Elokuva on Fenno-Filmin vakoilutrilogian toinen osa, ensimmäinen on "Salainen ase" ja kolmas "Hiipivä vaara".
On kesä 1939, ja Karjalankannaksella tehdään linnoitustöitä, joita johtaa insinööri Aarno Teräs. Töitä sabotoidaan, ja Teräs alkaa selvittää tihutyötä. Läheiseen Runolinnan täysihoitolaan saapuu Aarnon rakastettu Birgit Lahti. Kun Aarno saapuu vastaanottamaan morsiantaan asemalle, hän kohtaa sattumalta myös entisen rakastettunsa Veronica Sorrenton. Birgitin epäilyt Aarnon ja Veronican suhteen laadusta alkavat horjuttaa hänen ja Aarnon rakkautta. Sabotöörien majapaikkana toimii Tuomen romukauppa. Tuomi apureineen suunnittelee haurastuttavan aineen lisäämistä betoniseokseen.
Vastavakoilu ryhtyy ottamaan selvää Runolinnan epämääräisistä asukkaista. Kirjailija Someron kautta saa alkunsa huhu, että linnoitustöiden piirustukset ovat Aarno Teräksen salkussa. Rosvot varastavat salkun, mutta sieltä löytyy ainoastaan roskapaperia. Niinpä konnat päättävät kidnapata Birgitin saadaakseen piirustukset Teräkseltä. Somero osoittautuu vastavakoilun luutnantiksi. Rosvojen pääjehu Kausalainen toimittaa Veronican avulla Birgitille väärennetyn kirjeen, jossa sovitaan Birgitin ja Aarnon tapaamisesta huvimajalla. Aarno saa saman viestin. Hän ja Birgit joutuvat rikollisten ansaan, mutta Somero pelastaa heidät.
Birgit ja Aarno tekevät vihdoin sovinnon. Somero saa vakoilurenkaan päällikön satimeen, ja paljastuu, että tämä on Runolinnassa asustellut leskirouva Berg.
"Varjoja Kannaksella" kuvattiin kesällä 1943. Ulkokuvat otettiin Helsingin maalaiskunnan Herttoniemessä ja Vuosaaressa sekä Munkkiniemen uimarannalla. Studiokuvakset tehtiin Teknillisen Korkeakoulun ylioppilaskunnan talossa Polilla Helsingin Lönnrotinkadulla.
"Varjoja Kannaksella" menestyi ensi-iltavuotensa keskitasoa heikommin. Se tuotti voittoa vain 179 790 markkaa.
"Varjoja Kannaksella" ei jäänyt vaille aikalaiskriitikoiden kiitoksia, mutta se arvioitiin heikommaksi kuin Fenno-Filmin aiempi vakoiluelokuva "Salainen ase". Juonta pidettiin jännittävänä ja vauhdikkaana. Elokuvan rakkausjuoni sen sijaan teilattiin ”väkisin liitetyksi”.
Jatkosodan jälkeen "Varjoja Kannaksella" -elokuvan nimi lyhennettiin sotasensuurin vaatimuksesta muotoon "Varjoja". Kaikki viittaukset juonittelijoiden yhteyksistä Neuvostoliittoon poistettiin. Elokuvan viimeinen niin sanottu avainkaupunkiesitys oli Vaasassa 1948.
Elokuva on julkaistu myös DVD:nä.
Pertti Rannikko
Pertti Rannikko (s. 1952 Parainen) toimii Itä-Suomen yliopistossa ympäristöpolitiikan professorina. Hänen erikoisalojaan ovat luonnonvarojen paikallinen hallinta, metsäsosiologia ja maaseutupolitiikka. Rannikko kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1971, suoritti valtiotieteiden kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa 1976, sekä valtiotieteiden lisensiaatin tutkinnon Turun yliopistossa 1982. Yhteiskuntatieteiden tohtorin tutkinnon Rannikko suoritti 1989 Joensuun yliopistossa.
Rannikko työskenteli Joensuun yliopiston Karjalan tutkimuslaitoksen assistenttina 1977-1990 ja erikoistutkijana 1990-2000. Maaseutu- ja ympäristöntutkimuksen dosenttina hän on ollut Joensuun yliopistossa vuodesta 1995 lähtien. Vuosina 2000-2002 Rannikko toimi Joensuun yliopistossa määräaikaisena ympäristöpolitiikan professorina ja vuodesta 2002 alkaen Joensuun yliopistossa ja sittemmin Itä-Suomen yliopistossa ympäristöpolitiikan professorina. Rannikko on toiminut kymmenen Suomen Akatemian tutkimusprojektin johtajana, sekä varttuneena tieteenharjoittajana 1995-1996 ja 2007-2008. Rannikko oli Maaseudun uusi aika -lehden päätoimittajana vuosina 1993-1995. Vuonna 2008 Tieteentekijöiden liitto valitsi Pertti Rannikon vuoden tieteentekijäksi.
Sabirabadin piirikunta
Sabirabadin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1469 neliökilometriä. Asukkaita on 153 000 henkeä (vuonna 2010).
Sabirabadin piiri sijaitsee Azerbaidžanin itäosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Kürdəmirin ja Hacıqabulin piireihin, idässä Şirvanin kaupunkialueeseen ja Salyanin piiriin, etelässä Biləsuvarin sekä lännessä Saatlın ja İmişlin piireihin. Seudun halki virtaa Kurajoki.
Piirin keskus on Sabirabadin kaupunki, josta on 170 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 75 ja kyliä 74. Kaupunkiväestön osuus on 18,6 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan asukkaista 95,3 % on azereja ja 4,5 % turkkilaisia.
Piirin kautta kulkevat Bakusta Astaraan ja Nahitševaniin johtavat rautatiet. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon sekä viljan, puuvillan ja vihannesten viljelyyn.
Nähtävyyksiin kuuluvat vuonna 1585 rakennettu Baba Samit Şıxlarin kylässä, Qalaqayınin ja Şamaxın moskeijat sekä Köhnə hamamin sauna.
Paikallislehtenä ilmestyy "Suqovuşan".
Mebyon Kernow
Mebyon Kernow on Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimiva poliittinen puolue, joka ajaa Cornwallin suurempaa autonomiaa. Puolue sai vuonna 2009 kolme edustajaa Cornwallin alueneuvostoon. Vuoden 2013 vaaleissa paikkamäärä nousi neljään ja pysyi samana myös vuoden 2017 vaaleissa. Sillä on Kernow X -niminen nuorisojärjestö.
Mebyon Kernow'n perustava kokous pidettiin 6. tammikuuta 1951. Puolueen ensimmäinen poliittinen edustaja oli Helena Charles, joka pääsi Redruth-Cambornen kunnanvaltuustoon vuonna 1953. Varhaiset edustajat eivät kuitenkaan olleet täysin sitoutuneita puolueeseen ja ensimmäiset sitoutuneet ehdokkaat valittiin vasta 1960-luvulla. Muiden puolueiden jäsenten oikeus jäsenyyteen poistettiin 1970-luvulla. Puolueen 1970-luvun suurimpia saavutuksia oli Richard Jenkinin menestys Euroopan parlamenttivaaleissa 1979 hänen saadessa 10% kaikista Cornwallin äänistä. Samalla vuosikymmenellä, vuonna 1975 puolueesta irtaantui Cornish Nationalist Party. 1980- ja 1990-luvulla järjestettiin vaalien lisäksi useita poliittisia ilmauksia, kuten mielenosoituksia, Cornwallin autonomian puolesta. 2000-luvulla puolue on ajanut muun muassa Cornwallin neuvoston perustamista.
Saatlın piirikunta
Saatlın piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1943 perustetun piirin pinta-ala on 1180 neliökilometriä. Asukkaita on 93 700 henkeä (vuonna 2010).
Saatlın piiri sijaitsee Azerbaidžanin itäosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Sabirabadin, etelässä Biləsuvarin ja lännessä İmişlin piireihin. Seudun halki virtaa Araksjoki.
Piirin keskus on Saatlın kaupunki, josta on 182 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 44 ja kyliä 43. Kaupunkiväestön osuus on 18,8 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan asukkaista 79,5 % oli azereja ja 17,4 % turkkilaisia.
Piirin kautta kulkee Bakun ja Nahitševanin välinen rautatie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, puuvillan ja vihannesten viljelyyn.
Nähtävyyksiin kuuluu lintu- ja kalarikas Sarısujärvi. Paikallislehtenä ilmestyy "Dönüş".
Ayumi Morita
Ayumi Morita (; s. 11. maaliskuuta 1990 Ōta) on japanilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut WTA-listan sijalla 40 lokakuussa 2011. Toistaiseksi hän ei ole voittanut yhtään WTA-turnausta.
Morita osallistui ensimmäiseen ITF-turnaukseensa vuonna 2004 ja pelasi seuraavana vuonna ensimmäiset WTA-turnauksensa. Ensimmäisen ITF-turnausvoittonsa Morita otti Tokachin turnauksessa vuonna 2006. Samana vuonna hän voitti myös Tokion ITF-turnauksen. Vuonna 2007 hän voitti Birminghamin WTA-turnauksen toisella kierroksella maailmanlistan sijalla 27 olleen Ai Sugiyaman. Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Morita pääsi ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2007. Ensimmäisellä kierroksella hän hävisi kuitenkin Mara Santangelolle. Heinäkuussa hän voitti Kurumin ITF-turnauksen. Syyskuussa hän pääsi WTA-turnausten puolivälieriin sekä Balilla että Soulissa. Vuonna 2008 Morita pääsi Dohan WTA-turnauksessa toiselle kierrokselle voittamalla Jelena Vesninan. Kolmannella kierroksella hän hävisi Ai Sugiyamalle. Amelia Islandin turnauksessa hän pääsi myös toiselle kierrokselle ja nousi turnauksen jälkeen jo maailmanlistalla sadan parhaan joukkoon. Pekingin olympialaisissa Morita voitti ensimmäisellä kierroksella Uuden-Seelannin Marina Erakovicin, mutta hävisi toisella kierroksella Li Nalle. Tokion WTA-turnauksessa Morita voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 19 olleen Ágnes Szávayn, mutta hävisi toisella kierroksella Svetlana Kuznetsovalle. Loppukaudesta hän voitti Tokion, Kalkutan ja Toyotan ITF-turnaukset.
Vuonna 2009 Morita pääsi heti kauden ensimmäisessä turnauksessa, Aucklandissa puolivälieriin asti, jossa joutui luovuttamaan. Kauden kaikissa Grand Slam -turnauksissa hän hävisi avauskierroksen ottelunsa. Vuonna 2010 hän pääsi Wimbledonissa toiselle kierrokselle voitettuaan Tamarine Tanasugarnin. Toisella kierroksella hän hävisi Dominika Cibulkoválle. Vuonna 2011 hän pääsi Grand Slam -turnauksessa ensimmäistä kertaa kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa voitettuaan Alexandra Dulgherun ja Caroline Garcian. Kolmannella kierroksella hän hävisi Peng Shuaille. Dubain WTA-turnauksessa hän voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 14 olleen Petra Kvitován ja toisella kierroksella Sania Mirzan. Kolmannella kierroksella hän hävisi ykköseksi sijoitetulle Caroline Wozniackille luvuin 6–1, 6–0. Malesian turnauksessa Morita hävisi puolivälierässä Jarmila Grothille 5–7, 6–3, 5–7. Ranskan avoimissa Morita hävisi toisella kierroksella Yanina Wickmayerille. Wimbledonissa Morita hävisi ensimmäisellä kierroksella Tamira Paszekille ja Yhdysvaltain avoimissa Laura Robsonille luovutettuaan toisessa erässä.
Bror Blomqvist
Bror Blomqvist (s. 1945) on entinen suomalainen käsipallomaalivahti. Hän oli vuoden käsipalloilija vuonna 1964 ja vuoden 1966 Turunmaan paras urheilija. Hänen seuransa oli alun perin PIF, mutta hän pelasi myös ÅIFK:ssa. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 19-vuotiaana ottelussa Puolaa vastaan. Yhteensä hän pelasi maajoukkueessa 12 ottelua vuosina 1965–1978.
Second in Command
Second in Command (televisioesityksessä käytetty myös nimeä "Kakkosmies") on vuonna 2006 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalais-romanialainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Simon Fellows ja käsikirjoittanut Jonathan Bowers, David Corley ja Jayson Rothwell. Pääosissa näyttelivät Jean-Claude Van Damme, Julie Cox ja Alan McKenna.
Entinen Navy SEAL -erikoisjoukon jäsen komentaja Sam Keenan nimitetään Moldoviassa sijaitsevan Yhdysvaltain suurlähetystön uudeksi turvallisuusavustajaksi. Saapuessaan Moldoviaan hän saa huomata maan olevan sisällissodassa, kun raskaasti aseistetut kapinalliset ovat vallanneet kaupungin keskustan. Tilanne muuttuu vielä vaikeammaksi, kun Yhdysvaltain suurlähettiläs tapetaan ja kapinalliset uhkaavat kaapata vallan presidentiltä. Keenan nimitetään kriisitilanteessa epävirallisesti operaation johtoon ja hän turvaa Yhdysvaltain suurlähetystön ja vie presidentin turvapaikkaan. Samalla hänen on keksittävä keino kukistaakseen kapinalliset, ennen kuin he tuhoavat koko suurlähetystön ja heidän sotilaat mennessään.
Suomessa elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle 7. kesäkuuta 2006.
Elokuva kuvattiin Romaniassa Castle Film Studiossa ja Bukarestin keskustassa.
Koripallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut
Koripallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut on FIBA:n järjestämä koripallon mestaruusturnaus.
Turnaus järjestettiin ensimmäistä kertaa Saksassa vuonna 2010. Tällöin kilpailuiden mestaruuden voitti Yhdysvallat.
Narvi (saari)
Narvi (, ) on yksi Suomenlahden ulkosaarista Leningradin alueen Viipurin piirissä Venäjällä. Saaren pituus on noin 500 metriä ja leveys 200 metriä sekä korkein kohta 10 metriä. Kallioisena pikkusaarena se on toiminut hylkeenpyynnin ja kalastuksen tukikohtana.
Narvissa on ollut 1700-luvulta saakka ollut muurilla ympäröityjä asuinrakennuksia sekä kivestä muurattu 14 metriä korkea, valkoiseksi kalkittu tunnusmajakka. Vanha majakka korvattiin 28 metriä korkealla valurautaelementeistä rakennetulla majakalla 1867. Majakan valon kantama oli 16 meripeninkulmaa ja henkilökuntaan kuului majakkamestari ja neljä majakanvartijaa. Syysmyrskyt ja kelirikko saattoivat eristää Narvin täysin jopa kolmeksi kuukaudeksi.
Vuonna 1920 solmitun Tarton rauhansopimuksen mukaisesti Suomen tuli demilitarisoida saari.. Talvisodan alettua 1939 saari tyhjennettiin ja majakka räjäytettiin. Vehkalahden kuntaan kuuluneet Narvin ja Somerin saaret sekä muutama pieni luoto olivat talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella.
Jatkosodan jälkeen Narviin rakennettiin uusi, 37 metriä korkea ristikkotornimajakka 1945.
Krafla
Krafla on Islannin pohjoisosassa sijaitseva kaldera, joka on noin 10  km halkaisijaltaan ja johon kuuluu 90 km pitkä purkausalue. Sen korkein huippu on 818  m ja se on 2  km syvä. Krafla on purkautunut 29 kertaa tunnetun historian aikana.
Denver Manderson
Denver Manderson (s. 22. huhtikuuta 1989) on kanadalainen jääkiekkoilija ja pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi kaudella 2010–2011 Heinolan Kiekossa. Hän teki Heinolan Kiekossa tehot 17+16=33, ja oli joukkueen paras pistemies. Manderson on viettänyt juniorivuotensa Kanadassa. Hän pelasi kaudella 2009–2010 BCHL-junioriliigaa Penticton Veesin joukkueessa, jossa kasasi koko kauden 66 pelissä yhteensä 138 tehopistettä. Hän siirtyi loppukesästä Eurooppaan, jossa pelasi ensin viisi European Trophy -ottelua EC Red Bull Salzburgin riveissä ennen siirtymistään Suomeen ja Mestis-joukkue HeKiin.