hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Espanjan Grand Prix 2015
Espanjan Grand Prix oli Formula 1 -sarjan viides osakilpailu kaudella 2015. Kilpailu ajettiin 10. toukokuuta 2015 Barcelonassa sijaitsevalla Circuit de Catalunyan moottoriradalla. Kilpailun voittoon ajoi paalupaikalta lähtenyt Nico Rosberg.
Kauden viidenteen osakilpailuun paalupaikalta lähti ensimmäistä kertaa tällä kaudella Mercedes-kuljettaja Nico Rosberg. Startissa kolmosruudusta liikkelle lähtenyt Ferrarin Sebastian Vettel pystyi ohittamaan kakkospaikalta lähteneen Lewis Hamiltonin. Kimi Räikkönen ohitti molemmat Toro Rosso-kuljettajat ensimmäisellä kierroksella ja nousi viidenneksi.
Hamilton jumittui Vettelin taakse, ja Rosberg karkasi häneltä kärjessä. Hamilton kurvasi ensimmäiselle varikkopysähdykselleen kierroksella 12, mutta varikkokäynnillä pyörän kiinnityksen aiheuttamat ongelmat veivät Hamiltonilta mahdollisuuden ohittaa Vettel varikkopysähdysten yhteydessä. Vettel pysähtyi kierroksella 13. Taaempana Lotus-kuljettajat kolaroivat keskenään radan kolmannessa mutkassa. Kolarin seurauksena Pastor Maldonadon takasiipi vaurioitui ja venezuelalainen joutui myöhemmin keskeyttämään, kierroksella 45 kolarivaurioihin. Romain Grosjeanin varikkopysähdys ei onnistunut mutkattomasti, sillä hän törmäsi varikkomiehistöönsä, mutta kukaan ei loukkaantunut tilanteessa pahasti. Kotiyleisön edessä myös Fernando Alonsolla riitti draamaa. Hän kertoi tiimiradioon kärsivänsä jarruongelmista, ja varikkostopille tullessaan hän oli lähellä aiheuttaa Grosejanin tapaisen vaaratilanteen varikolla. Alonso joutui keskeyttämään kierroksella 26. Viimeisten varikkopysähdysten yhteydessä Hamilton onnistui ohittamaan Sebastian Vettelin. Kilpailun viimeisellä kierroksella Daniil Kvjat ja Carlos Sainz Jr. osuivat toisiinsa, mutta molemmat pystyivät jatkamaan kilpailua maaliin asti, tilanteessa kummankaan autoon ei tullut merkittäviä vaurioita.
Espanjan Grand Prix'n voittoon ajoi Nico Rosberg, jolle voitto oli kauden ensimmäinen. Rosbergin tallikaveri Lewis Hamilton ajoi toiseksi ja Vettel kolmanneksi. Valtteri Bottas ajoi neljänneksi pystyen pitämään Kimi Räikkösen takanaan painostuksesta huolimatta.
Monacon Grand Prix 2015
Monacon Grand Prix 2015 (virallisesti Formula 1 Grand Prix de Monaco 2015) oli Formula 1 -sarjan kuudes osakilpailu kaudella . Kilpailu ajettiin Circuit de Monacolla 24. toukokuuta.
Paalupaikalta kauden kuudenteen osakilpailuun lähti Lewis Hamilton, ensimmäistä kertaa urallaan Monacossa. Hamiltonin rinnalla toisessa ruudussa oli Nico Rosberg. Ruudusta kolme oli Sebastian Vettel.
Lähdössä Red Bull -kuljettajat vaihtoivat paikkojaan, kun Daniil Kvjat ohitti Daniel Ricciardon. Ensimmäisellä kierroksella McLaren -kuljettaja Fernando Alonso kolaroi Nico Hülkenbergin kanssa Mirabeau -mutkassa, saaden kolaroinnista viiden sekunnin aikarangaistuksen. Myös Felipe Massa kolaroi ensimmäisellä kierroksella, osuen yhteen Pastor Maldonadon kanssa, kontaktin seurauksena Massan auton etusiipi vaurioitui ja hän joutui tulemaan varikolle vaihdattamaan sen. Maldonado keskeytti kierroksella 7 jarruongelmiin. Myös Alonson kilpailu jäi kesken ennen aikojaan vaihdelaatikon rikkouduttua. Kimi Räikkönen taisteli Red Bull -kuljettajien kanssa, onnistuen ohittamaan Daniel Ricciardon varikkopysähdysten yhteydessä.
Kierroksella 64 Max Verstappen törmäsi Romain Grosjeaniin radan ensimmäisessä mutkassa. Turva-auto tuli radalle. Kilpailua täydellisesti hallinnut Hamilton kutsuttiin kärkipaikalta varikolle vaihtamaan superpehmeät renkaat. Hamilton kuitenkin tippui varikkopysähdyksen seurauksena kolmanneksi, Nico Rosbergin siirryttyä kärkeen ja Vettelin noustua toiseksi. Turva-auto poistui radalta kierroksella 70. Hamilton ei kuitenkaan pystynyt ohittamaan Vetteliä.
Nico Rosberg ajoi uransa kolmanteen perättäiseen Monacon Grand Prix’n voittoon. Sebastian Vettel ajoi toiseksi. Hamilton sijoittui kolmanneksi. Red Bullin venäläiskuljettaja Daniil Kvjat ajoi neljänneksi, Ricciardo viidenneksi ja Kimi Räikkönen kuudenneksi. Räikkönen joutui kolariin Ricciardon kanssa kilpailun lopulla, Ricciardon väkisin ohittaessa Räikkösen. Tilanteesta ei jaettu rangaistuksia. McLarenin Jenson Button ajoi kahdeksanneksi saavuttaen McLarenille kauden avauspisteet. Valtteri Bottas ajoi 14:nneksi.
Luettelo punaisten muistomerkeistä Suomessa
Luettelo punaisten muistomerkeistä Suomessa sisältää vuonna 1918 Suomen sisällissodassa kaatuneiden punaisten muistoksi pystytetyt muistomerkit: patsaat, veistokset, muistopaikat ja muistolaatat. Luettelossa voi olla myös hautausmailla tai niiden lähellä olevia yleisiä mutta ei yksittäisillä haudoilla olevia muistomerkkejä.
Suomen sisällissodassa ja sen jälkiselvittelyissä sai surmansa yli 27 000 punaista, joista lähes 20 000 teloitettiin tai sai surmansa vankileireillä. Kaikkien punaisten hautapaikkoja ei ole tiedossa, ja osa ruumiista jäi tuntemattomille teloituspaikoille. Omaiset saivat niistä tietoja vain epävirallisia kanavia myöten. Jotkut hautausmaalle haudatut jäivät vaille papin siunausta, toiset haudattiin hautausmaiden ulkopuolelle.
Taidekriitikko Otso Kantokorpi, jonka toinen isoisä oli valkoisesta suvusta, toinen taisteli punaisten puolella, arvioi, että punaisten muistomerkit ovat yleisesti taiteellisesti korkeatasoisempia kuin valkoisten. Valkoisten muistomerkkejä alettiin pystyttää pian sodan päätyttyä, ja niiden linja on melko samanlainen, herooinen, pönöttävä. Punaisten muistomerkkejä taas alettiin tehdä vasta ajan kuluttua, ja niihin on Kantokorven mukaan vaikuttanut kulunut aika ja ajan kuluessa käydyt pohdinnat. Hän ottaa esimerkiksi Taisto Martiskaisen "Crescendon", jonka katsotaan kestäneen aikaa ja olevan ehkä hienoin sisällissodan muistomerkeistä. Sen rinnalle hän nostaa Marja Kanervon "Suomenlinnan vankileirin muistomerkin".
Alkuun punaisten haudoille ei saanut kokoontua, viedä kukkia eikä pystyttää hautakiviä. Vuonna 1927 Suomessa oli 300 valkoisten ja 12 punaisten muistomerkkiä.
Hämeenlinnan lähellä olevalle Ahveniston hautausmaalle vainajien omaiset hankkivat hautakiven punaisten muistoksi suurelle joukkohaudalle vuonna 1923 kirkkoneuvoston kielloista huolimatta. Kirkkovaltuusto ryhtyi toimenpiteisiin, ja poliisit hävittivät patsaan. Muistomerkki ilmeisesti räjäytettiin, ja pystyttäjät tuomittiin raastuvanoikeudessa. Uusi muistomerkki pystytettiin vasta talvisodan jälkeen vuonna 1940.
Varkaudessa vuonna 1922 Kankurinharjulle pystytetty muistomerkki ehdittiin ennen paljastusta varastaa ja upottaa järveen. Uusi muistomerkki tehtiin alkuperäisen näköiseksi ja paljastettiin vuonna 1946.
Talvisodan jälkeen muistokiviä sai pystyttää. Hämeenlinnassa paikalliset työväenjärjestöt organisoivat keräyksen muistokiven hankkimiseksi. Keräys oli tuottoisa, ja sillä saatiin hankituksi viisi kiveä, joiden paljastamisjuhla pidettiin syksyllä 1940.
Punaisten muistomerkeistä suurin osa on pystytetty 1940-luvulla tai sen jälkeen poliittisen ilmapiirin muututtua. Eniten niitä pystytettiin vuonna 1946. Työväen keskusmuseon tietopankkiin on kerätty lähes 260 punaisten muistomerkkiä ja joukkohautaa.
Luettelo sisältää muistomerkit nykyisen maakuntajaon mukaisesti, ja myös kuntajako on tehty vuoden 2018 tilanteen mukaan. Lähteenä on käytetty Työväenmuseo Werstaan julkaisemaa "Punaisten muistomerkit" -tietokantaa, ellei toisin ole viitattu.
Luis Fernando López
Luis Fernando López Eraso (s. 3. kesäkuuta 1979 Pasto, Nariño) on kolumbialainen kilpakävelijä. López kilpailee pääosin 20 kilometrin matkalla, jossa hänen ennätyksensä on vuoden 2009 MM-kilpailuissa Berliinissä tehty 1.20.03. López on 170 senttimetriä pitkä ja painaa 63 kilogrammaa. Hän edustaa FFA-seuraa.
López voitti MM-kultaa 20 kilometriltä vuoden 2011 MM-kilpailuista Daegusta ajalla 1.20.38. Hän sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi voittajaksi, kun Valeri Bortšin ja Vladimir Kanaikin hylättiin dopingrikkomusten vuoksi 2016. Lópezista tuli näin ollen historian ensimmäinen kolumbialaismitalisti yleisurheilun MM-kilpailuissa. Hän on osallistunut MM-kilpailuihin vuosina 2005, 2007, 2009, 2011, 2013 ja 2015 ja 2017. Berliinissä 2009 hän oli 20 kilometrillä neljäs. Kesäolympialaisiin López on osallistunut neljästi, vuosina 2004, 2008, 2012 ja 2016. Paras sijoitus on vuoden 2008 kilpailuiden yhdeksäs sija 20 kilometriltä.
López on saavuttanut kaksi Etelä-Amerikan mestaruuskultaa sekä -hopean ja -pronssin sekä yhden pronssin Pan-Amerikan kisoista vuodelta 2009. 50 kilometrin hän on kävellyt parhaimmillaan aikaan 3.51.35 vuonna 2017 Limassa.
Leroy Sané
Leroy Sané (s. 11. tammikuuta 1996 Essen) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Cityä. Pelipaikaltaan vasenjalkainen Sané vasen laituri, mutta voi pelata myös oikeaa laituria tai hyökkäävää keskikenttäpelaajaa. Hän kuuluu myös Saksan jalkapallomaajoukkueeseen
Sanén kasvattajaseura on FC Schalke 04. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueen paidassa Bundesliigassa huhtikuussa 2014 VfB Stuttgartia vastaan. Se oli hänen kauden ainoa esiintymisensä seuran ykkösjoukkueen paidassa. Ensimmäisen maalinsa Bundesliigassa Sané iski joulukuussa 2014 1. FC Kölnin verkkoon. Sané debytoi Mestareiden liigassa maaliskuussa 2015 Real Madridia vastaan Santiago Bernabéulla tullen vaihdosta kentälle 29. minuutilla loukkaantuneen Eric Maxim Choupo-Motingin tilalle. Hän onnistui ottelussa maalinteossa ja syötti myös Klaas-Jan Huntelaarin tekemän 3-4 -voittomaalin. Real Madrid meni kuitenkin jatkoon yhteismaalien perusteella. Kaudella 2014–2015 Sané teki 13 pelaamassaan bundesliigaottelussa kolme maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi Bundesliigassa 33 ottelua, joissa teki kahdeksan maalia.
Sané siirtyi kesällä 2016 Englannin Valioliigan Manchester Cityyn 50 miljoonan euron siirtosummalla. Debyyttikaudellaan hän pelasi Cityssä 26 Valioliigaottelua, joissa teki viisi maalia. Seuraavalla kaudella hän voitti Valioliigan ja Liigacupin mestaruudet. Hän pelasi kauden aikana 32 pääsarjaottelua, joissa teki kymmenen ja syötti 15 maalia.
Sané debytoi syyskuussa 2014 Saksan alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi siinä vuosina 2014–2015 11 ottelua tehden neljä maalia. Alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän pelasi Saksan kaikki kolme ottelua. Syyskuussa 2015 hän debytoi Saksan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa. Saksan jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi marraskuussa 2015 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan tullen vaihdosta kentälle. Hän teki arvokilpailudebyyttinsä EM-kilpailujen 2016 tappiollisessa välieräottelussa Ranskaa vastaan tultuaan 79. minuutilla vaihdosta kentälle.
Sanén äiti on rytmisen voimistelun olympiapronssimitalisti Regina Weber ja isä Senegalin jalkapallomaajoukkueessa ja Bundesliigassa pelannut Souleyman Sané.
Punaisten muistomerkki (Karkkila)
Punaisten muistomerkki sijaitsee Karkkilassa Keskuspuiston länsipäässä. Suomen sisällissodassa kuolleille punaisille omistettu muistomerkki paljastettiin vuonna 1948. Varat patsaaseen hankittiin kansalaiskeräyksellä, ja lisäksi rahoitukseen osallistuivat Ul. Pyhäjärven kunta ja Karkkilan kauppala. Muistomerkin on veistänyt kuvanveistäjä Aimo Tukiainen.
Yli kolmemetrisen punagraniittisen veistoksen työläishahmolla on tulkinnan mukaan sylissään vankileiriltä palannut laiha nuorukainen. Teoksessa on kuvattuna "Hyvästijättö", "Marssi kohtalon teillä", "Veljesapu (paluu)" ja "Toivontähti (lapset)". Jalustassa on sanat: "Aatteemme puolesta hurmeenne juoksi lähditte taistohon ihmisen vuoksi". Patsas on kunnianosoitus niille noin 170 kaatuneelle, teloitetulle ja vankileirillä kuolleelle, jotka menettivät henkensä Karkkilassa ja silloisella Pyhäjärvellä sisällissodassa 1918.
Kopio muistomerkistä on Inkoon Gårdskullassa Västankvarnin punaisten teloitus- ja hautauspaikalla. Sen on veistänyt Aimo Tukiaisen taiteellinen avustaja Antero Rinne Vehmaisten kiviveistämössä Lohjalla 1947, ja se pystytettiin 1952.
Pérama
Pérama () voi viitata seuraaviin Kreikan paikkoihin:
Pérama (Réthymno)
Pérama () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Mylopótamoksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Geropótamoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Mylopótamoksen kunnan Geropótamoksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 1 545 (vuonna 2011). Pérama on Mylopótamoksen kunnan kuntakeskus.
Pérama sijaitsee Mylopótamos-joen (myös Geropótamos) varrella Kreetan pohjoisissa keskiosissa linnuntietä noin 21 kilometriä Réthymnosta itään ja 41 kilometriä Iraklionista länteen. Pérama muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Περάματος, "Topikí Koinótita Perámatos"), johon kuuluu varsinaisen Péraman kylän lisäksi myös aivan sen vieressä sijaitseva Dáfnin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 578.
Péraman alueen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Melidónin ja Gerospílioksen tippukiviluolat, jotka sijaitsevat noin neljä kilometriä kylästä. Antiikin aikana luolissa palvottiin Talosta. Osmanivallan aikana paikalliset käyttivät luolia turvapaikkoina, mutta vuonna 1824 piilo paljastui ja turkkilaiset surmasivat sadoittain luoliin paenneita ihmisiä.
Jérémy Stravius
Jérémy Stravius (s. 14. heinäkuuta 1988 Abbeville) on ranskalainen uimari, olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. Stravius on erikoistunut etenkin selkäuintiin. Hän on 190 senttimetriä pitkä, painaa 86 kilogrammaa ja edustaa Amiens MN -seuraa.
Stravius saavutti kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä ja hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestistä vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Molemmissa lajeissa hän ui vain alkuerissä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän ui loppukilpailussa ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Ranskan 4 × 100 metrin vapaauintiviestijoukkueessa. Pitkän radan MM-kilpailuista Stravius on saavuttanut neljä kultaa, kolme hopeaa ja yhden pronssin. Mitaleista yksi kulta, yksi hopea ja yksi pronssi on tullut henkilökohtaisilta matkoilta. Lyhyen radan MM-kilpailuista Straviuksella on kaksi hopeaa ja yksi pronssi, joista yksi hopea on henkilökohtaisesta lajista.
Pitkän radan EM-kilpailuista Straviuksella on neljä kultaa, neljä hopeaa ja kaksi pronssia. Näistä hänen saavuttamistaan mitaleista vain kolme hopeamitalia on tullut henkilökohtaisilta matkoilta. Lyhyen radan EM-kilpailuista hän on saavuttanut kahdeksan kultaa, kaksi hopeaa ja kolme pronssia. Mitaleista neljä kultaa, molemmat hopeat ja yksi pronssi ovat henkilökohtaisia. Vuoden 2012 lyhyen radan EM-kilpailuista Stravius saavutti peräti viisi kultaa ja yhden hopean.
Olympialaiset, MM-kilpailut ja EM-kilpailut yhteen laskettuna Straviuksella on 37 arvokisamitalia. Hänen valmentajaan toimii Michel Chretien.
Jekaterina Jurlova-Percht
Jekaterina Viktorovna Jurlova-Percht (; s. 23. helmikuuta 1985 Leningrad) on venäläinen ampumahiihtäjä. Jurlova-Percht edustaa seuratasolla Dinamoa. Hän avioitui lokakuussa 2015 itävaltalaisen Josef Perchtin kanssa Ramsaussa.
Jurlova-Percht debytoi ampumahiihdon maailmancupissa maaliskuussa 2008 ollen Hanty-Mansijskin pikakilpailussa 62:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2010 Oberhofin pikakilpailusta sijoituttuaan sijalle 28. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa on ensimmäinen sija, jonka hän saavutti Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015. Tammikuussa 2016 hän oli kolmas pikakilpailussa Anterselvassa ja voitti takaa-ajon. Joulukuussa 2018 hän oli kolmas Hochfilzenin pikakilpailussa.
Jurlova-Percht on osallistunut neljiin MM-kilpailuihin: vuosina 2011, 2013, 2015 ja 2016. Hanty-Mansijskissa 2011 hän oli pikakilpailussa kuudes, normaalimatkalla seitsemäs, takaa-ajossa kymmenes ja yhteislähdössä viidestoista. Vuonna 2015 hän voitti yllättäen kultaa normaalimatkalta Kontiolahdelta ampuen ainoana kilpailijana jokaiselta paikalta nollat. Yhteislähtökilpailussa hän oli yhdestoista. Oslossa 2016 hän sijoittui normaalimatkalla 11:nneksi ja yhteislähdössä 13:nneksi. EM-kilpailuista hänellä on yksi hopea ja yksi pronssi viesteistä vuosilta 2009 ja 2010 sekä pronssia normaalimatkalta ja takaa-ajosta 2015. Hän voitti rulla-ampumahiihdon sekaviestin maailmanmestaruuden 2018.
Albert Robida
Albert Robida (1848–1926) oli ranskalainen kuvittaja, graafikko ja futurologi. Hän luonnosteli 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun piirroksissaan muun muassa tulevaisuuden sotaa sekä tulevaisuuden maailman ilmiöitä kuten naisten vapautumista, massaturismia ja saastumista.
Adolph Herseth
Adolph Sylvester ”Bud” Herseth (25. heinäkuuta 1921 Lake Park, Minnesota, Yhdysvallat – 13. huhtikuuta 2013) oli yhdysvaltalainen trumpetisti, jota pidetään yhtenä 1900-luvun loppupuolen merkittävimmistä orkesteritrumpetisteista maailmassa. Yli 50 vuotta kestäneen uransa Herseth teki Chicagon sinfoniaorkesterissa. Kapellimestari Daniel Barenboim sanoi Hersethistä: ”Jokainen huippuorkesteri tarvitsee muutaman tukipylväänsä, jonka avulla se pysyy huipputasolla. Chicagon orkesterille yksi sellainen on ollut Bud Herseth.
Saint-Amand-Montrond
Saint-Amand-Montrond on kunta Ranskassa Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Sitä halkoo Cherin ja Marmanden joet sekä Canal de Berryn kanava. Kunnassa on keskiaikaisen linnoituksen rauniot. Saint-Amand-Montrondissa on pitkät perinteet kultakorujen valmistuksessa. 1800- ja 1900-luvun vaihteessa se oli Ranskan kolmanneksi tärkein kultakorujen valmistuspaikka Pariisin ja Lyonin jälkeen. Tätä perinnettä kunnioittaen kuntaan rakennettiin teräksestä ja lasista pyramidin muotoinen kulttuurikeskus, missä on myös kultamuseo.
Mistä on huonot tytöt tehty?
Mistä on huonot tytöt tehty? on Helena Saarikosken kirja vuodelta 2001. Teos on loppuraportti tytön seksuaalista mainetta kartoittavasta tutkimuksesta, joka perustuu tyttöjen ja naisten haastatteluihin. Teoksen on julkaissut Tammi.
Saitaferneen tiara
Saitaferneen tiara on kuuluisa väärennetty arkeologinen löytö Ukrainasta. Se on alkuperältään skyyttiläiseksi väitetty kultainen tiara, jonka Louvren taidemuseo Pariisissa osti vuonna 1896.
Täyttä kultaa oleva Tiara on noin 18 sentin korkuinen ja painaa noin 460 grammaa. Sitä kiertää kaksi korkokuvasarjaa, joista kapeampi alempi esittää skyyttien elämää ja leveämpi ylempi kreikkalaisen taruston mukaisia Troijan sodan tapahtumia. Sen väitettiin olevan skyyttien kuninkaalle kuulunut kruunu tai kypärä. Tiaraan kaiverretun tekstin mukaan Hypanis- ja Borysthenesjokien yhtymäkohdassa Mustanmeren rannalla sijainneen Olbian kreikkalaisen siirtokunnan asukkaat olivat lahjoittaneet sen 200-luvulla eaa. Saitafernes-nimiselle skyyttien kuninkaalle. Ensimmäiset maininnat tiarasta ovat vuodelta 1895, jolloin eräässä Wienin sanomalehdessä kerrottiin krimiläisten talonpoikien tehneen huomattavan muinaislöydön ja salakuljettaneen sen ulkomaille, jottei Venäjän valtio takavarikoisi sitä. Helmikuussa 1896 Hochmann-niminen venäläinen taidekauppias asetti Tiaran myyntiin Wienissä ja kertoi sen löytyneen hiljattain Olbiasta läheltä Odessaa.
Louvren taidemuseo osti tiaran Wienissä 1. huhtikuuta 1896 ja maksoi siitä 200 000 kultafrangia. Kauppa herätti huomiota ja nostatti yleisen keskustelun tiaran alkuperästä. Pietarin yliopiston professori Vesselovski kiirehti julistamaan sen väärennökseksi ja elokuussa 1896 saksalainen arkeologi Adolf Furtwängler julkaisi tutkielman, jonka mukaan se oli valmistettu nykyaikana tunnistettavien vanhojen esikuvien mukaisesti. Louvren edustajat kieltäytyivät kuitenkin uskomasta näihin väitteisiin, eikä heitä häirinnyt sekään, että yli kahdentuhannen vuoden ikäiseksi tiara oli hämmästyttävän hyvässä kunnossa. Keväällä 1903 sanomalehti "Le Matin" julkaisi paljastuksen, jonka mukaan tiaran oli valmistanut odessalainen kultaseppä Israel Ruhomovski. Tilaajina oli ollut kaksi romanialaista taidekauppiasta, jotka olivat maksaneet Ruhomovskille työstä 2000 ruplaa. Ruhomovskille ei ollut kerrottu työn tarkoitusta, vaan hän luuli valmistavansa tiaran ”lahjaksi eräälle arkeologian ystävälle”. Ruhomovski tuotiin Pariisiin, jossa hän näytti kirjankuvat, joita oli käyttänyt malleinaan. Vakuuttaakseen epäilijät hän myös todisti käytännössä kykynsä valmistaa vakuuttavia muinaisesineitten jäljitelmiä tekemällä ”etruskilaisen” taide-esineen.
Edes väärennöksen paljastumisen jälkeen Ranskan valtio ei halunnut luopua kalliista ostoksestaan, mutta se siirrettiin Louvresta Pariisin taidekäsityömuseoon. Nykyään Saitaferneen tiara on edelleen Louvren omistuksessa, mutta se ei ole yleisön nähtävillä. Vuonna 1997 se lainattiin Israeliin Ruhomovskin muita töitä esitelleeseen näyttelyyn.
Fredrik Riseth
Fredrik Riseth (s. 15. syyskuuta 1995) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Byåsen IL:ää.
Riseth debytoi maastohiihdon maailmancupissa maaliskuussa 2015 Drammenin sprintissä. Hän sijoittui tuossa kilpailussa sijalle 11 ja saavutti näin ollen uransa ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Sijoitus on myös Risethin tähänastisen uran paras sijoitus.
Helmikuussa 2015 Riseth saavutti kultaa perinteisen sprintistä nuorten MM-kilpailuista Almatystä.
Tanilanlammi
Tanilanlammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Kaukolanharjun vieressä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen.
Lammen pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lampeen laskee Määrlammilta ja viereiseltä suolta tulo-ojat, mutta sillä ei ole laskuojaa. Kapea harju erottaa lammen Kuivajärvestä. Sen rantaviiva on 1,4 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin hiekkaharjujen kangasmetsää. Lammessa ei ole saaria. Rannolla on 22 loma-asuntoa ja 7 kiinteää asuntoa asuntoa.
Lammen vesi on ollut pohjassa olevien lähteiden vuoksi hyvin kirkasta, mutta 1990 luvun lopulla havaittiin rehevöitymistä ja runsasta leväkasvustoa. Syynä oli ranta-asukkaiden aiheuttama hajakuormitus, jota on ryhdytty vähentämään. Kunnostamistoimenpiteisiin ryhdyttiin vuonna 2000 saostamalla ravinteita alumiinikloridilla, minkä tuloksena vesi kirkastui. Talvella 2002 kuoli paljon kaloja ja kalakuolemia seirasi kesällä 2003 kirkas jakso. Kalojen kadottua lisääntyivät eläinplanktonit, jotka söivät kasviplanktonit. Vesi pysyi kirkkaana eikä leväkukintoja esiintynyt aiempaan tapaan runsaana. Vuosina 2015 ja 2016 leväkukintoja oli taas runsaasti ja kunnostustoimenpiteiden uusimista alettiin suunnitella.
Lammen nimi on kirjoitettu vuoden 1692 karttaan, vuoden 1855-1856 Kalmbergin kartastoon ja vuoden 1884 Senaatin kartastoon "Liukkolampi". Tämän jälkeen lammen nimi on vaihtunut Tanilanlammeksi.
Viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja sen reuna vetäytyi kohti luodetta, purki jäätikön alta virtaava jäätikköjoki nykyiseen Kaukolaan vetensä. Veden virtauksen mukana kulkeutui paljon kiveä ja hiekkaa, jota läjittyi purkaustunneliin ja kasautui purkausaukon eteen. Nämä kivi- ja hiekkajäänteet muodostavat Kaukolannummen harjut, joka osa Lopelta Humppilaan jatkuvaa harjujaksoa. Suurin harju on Kaukolanharju, jonka pitkä yhtenäinen selänne kiemurtelee nummen reunaa.
Kaukolanharju muodostaa Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin rikkonaiseen kannaksen, jossa veden täyttämät harjujen välit ja supat muodostavat mosaiikkimaisen vyöhykkeen. Harjun rakenteita kulkee myös järven vedenpinnan alla ja osa niistä ovat peittyneet myös savien alle. Alue on nykyään osa Saaren kansanpuistoa, jossa voi vapaasti retkeillä ja tutustua luonnonkohteisiin ja alueen historiaan.
Alueen 11−13 lampea ovat syntyneet, kun jäätikköjoen suuaukon reunan jääseinämästä irtosi jäävuorenkappaleita, jotka hautautuivat hiekan joukkoon. Myöhemmin, kun mannerjään reuna oli vetäytynyt riittävän kauaksi, hiekan alla olleet jäävuoret sulivat ja hiekkaan jäi sille paikalle syvä ja jyrkkäreunainen painauma. Näitä painaumia kutsutaan harjusupiksi tai vain supiksi.
The Waste Lands
The Waste Lands on brittiläisen metalliyhtye Venomin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1992.
Saint-Aignan (Loir-et-Cher)
Saint-Aignan on kunta Ranskassa Loir-et-Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Cher-joen rannalla. Kaupungissa on keskiaikaisia katuja ja rakennuksia. Niistä merkittävimpiä ovat linna "Château de Saint-Aignan" ja kirkko "Collégiale Saint-Aignan de Saint-Aignan". Alueen vetovoimaisin matkailukohde on vuonna 1980 perustettu eläintarha ZooParc de Beauval.
Yhdistetty olympialaisissa
Yhdistetty on kuulunut talviolympialaisten lajivalikoimaan Chamonixin vuoden 1924 olympialaisista lähtien. Mäkihypyn ja maastohiihdon yhdistetty kilpailu on alkujaan norjalainen, ja norjalaiset veivätkin kaikki jaossa olleet mitalit lajin neljänä ensimmäisenä olympiavuonna.
Yhdistetyn olympiakilpailujen hyppyrimäen korkeus ja hiihto-osuuden pituus ovat vuosien varrella vaihtuneet sen mukaan, miten olympiakilpailujen mäkihypyn hyppyrimäen korkeutta ja hiihtomatkan pituutta on muuteltu.
Mansur (šeikki)
Šeikki Mansur, alkuperäiseltä nimeltään Ušurma, oli tšetšeenipäällikkö ja islamisti, joka johti sotaa Venäjän keisarikuntaa vastaan 1700-luvun loppupuoliskolla.
Ušurma syntyi pienessä Aldy-aul-nimisessä kylässä Sunžajoen varrella lähellä nykyistä Groznyitä. Hän sai naqshbandi-suufilaisen koulutuksen Dagestanissa, joka oli tuolloin tärkeä paikallinen islamilaisen koulutuksen keskus. Palattuaan kotiseuduilleen hän alkoi käyttää nimeä "Al-Imam al-Mansur al-Mutawakil ‘ala", ja häntä kutsuttiin šeikki- tai imaami Mansuriksi. Naqshbandi-suufilaisuus painottaa niin sanottua puhdasoppista islamia, ja siihen kuuluu usko, että muslimien epäonni johtuu siitä, ettei islamilaista lakia noudateta tarpeeksi tarkasti. Paluu oikeaoppisuuteen ja jihad vääräuskoisia sortajia vastaan palauttaisi puolestaan muslimien hallitsemat alueet entiseen loistoonsa. Mansur kielsikin monia tšetšeenien harjoittamia epäislamilaisina pidettyjä tapoja, ja vaikka näistä ei luovuttukaan helposti, Mansur sai kannattajia Venäjän muodostaman alati suurenevan uhan takia.
Mansurin kannatuksen levitessä venäläiset alkoivat huolestua hänen suosiostaan. Vuonna 1795 venäläiset lähettivät eversti Pierin johtaman sotajoukon Mansurin kotikylään Aldy-auliin. Joidenkin lähteiden mukaan heitä olisi ollut retkellä 5 000. Tšetšeenit hylkäsivät kylän ennen venäläisten tuloa. Saavuttuaan autioon kylään venäläiset ryöstivät ja polttivat sen. Paluumatkalla venäläiset poikkesivat metsän kautta, jossa tšetšeenit väijyttivät heidät. Pieri, lukuisat tämän upseerit ja 300-600 venäläistä sotilasta saivat surmansa, ja lisäksi tšetšeenit ottivat useita satoja sotavankeja. Tämän yhteenoton jälkeen Mansur johti tšetšeenijoukkojaan sissisodassa venäläisten linnoituksia vastaan vältellen kuitenkin suurempia avoimia yhteenottoja venäläisten kanssa. Mansur kuoli vuonna 1794 saavuttamatta lopullista voittoa venäläisistä, mutta tšetšeenien vastarinta jatkui hänen kuolemansa jälkeenkin.
Astrid Reponen-Juvas
Astrid Milda Reponen-Juvas (3. heinäkuuta 1905 Urjala – 12. maaliskuuta 1940 Helsinki) oli suomalaisen kansanperinteen ja suomen murteiden tallentaja ja tutkija.
Monet hankkeet hän toteutti yhdessä kälynsä Maija Juvaksen (ent. Aino Maija Guseff, myös Maiju Juvas
, 1905–1955) kanssa.. Hänen miehensä oli Uuden Suomen toimitussihteeri Martti Juvas (ent. "Guseff"), (1898–1977), ja heidän perheeseensä kuului kaksi lasta.
Reponen-Juvas kokosi kansatieteellistä aineistoa muun muassa Ruotsin metsäsuomalaisten keskuudessa. Hän kokosi tutkijakollegoidensa kanssa erityisesti sanastoa Vermlannin ja Kaakkois-Norjan suomalaismetsistä vuosina 1930-1932. Hänen 1930-luvulla keräämänsä 130 esineen esinekokoelma liittyen metsäsuomalaisiin (eniten puu- ja tuohiesineitä) on ollut esillä ensimmäistä kertaa Kansallismuseon Metsäsuomalaiset-näyttelyssä vuosina 2014-2015.
Akateeminen Karjala-Seura (AKS) oli lähellä Astrid Reponen-Juvaksen ja hänen miehensä elämänpiiriä, vaikka he eivät jäseniä olleetkaan.
Reponen-Juvas toimi talvisodan aikana ahkerasti Suomen puolustuksen hyväksi muun muassa rautasormus-kampanjassa. Hän oli kuitenkin individualisti eikä kuulunut maanpuolustusjärjestöihin. Moskovan rauhan ehdot maaliskuussa 1940 vaikutti hänen mielestään katastrofilta koska siinä Karjala jouduttiin luovuttamaan Neuvostoliitolle. Sen vuoksi hän käveli kodistaan Kalevankadulta Eduskuntatalolle ja ampui itsensä Eduskuntatalon eteisessä. Reponen-Juvas oli kuollessaan 35-vuotias. Suomen valtiojohto katsoi, että tapahtuma pitää salata, jotta Neuvostoliitto ei tulkitsisi sitä oireeksi laajemmasta poliittisesta liikehdinnästä.
Reponen-Juvaksen itsemurhaa on toisinaan tulkittu Bobi Sivénin esimerkin innoittamaksi joka teki vastaavan kaltaisen itsemurhan Repolan menetyksen vuoksi Tarton rauhan jälkeen vuonna 1921.
Astrid Reponen-Juvaksesta ja Maija Juvaksesta yhteisen elämäkerran on vuonna 2014 kirjoittanut Reponen-Juvaksen tytär Meri-Helga Mantere.
Jari Lindholm
Jari Lindholm (31. joulukuuta 1960 Helsinki – 20. lokakuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Hän menehtyi yllättävään sairauskohtaukseen kotonaan 55-vuotiaana.
Lindholm työskenteli huhtikuusta 2006 kuolemaansa saakka Suomen Kuvalehden toimittajana. Ennen siirtymistään Suomen Kuvalehteen hän toimi vuoden 2004 alusta Seuran päätoimittajana ja vuosina 2000–2003 Helsingin Sanomien Nyt-liitteen esimiehenä. Hän työskenteli vuosinaan Helsingin Sanomissa myös lehden ulkomaantoimittajana, sunnuntaitoimituksessa ja Kuukausiliitteessä sekä reportterina Aasiassa.
Maaliskuussa 2015 Lindholm palkittiin Bonnierin Suurella journalistipalkinnolla 2014 kategoriassa vuoden juttu. Palkinto myönnettiin Punaisen Ristin kenttäsairaalan työstä Sierra Leonessa kertovasta reportaasista Sairaala sekä sen jatkojutusta ”Minulla ei ole ebolaa – pelkkä ajatuskin on naurettava”.
Lindholm toimi Julkisen sanan neuvoston jäsenenä ja varapuheenjohtajana.
Lindholm oli koulutukseltaan filosofian maisteri.
Leon Spierer
Leon Spierer (s. 1928 Berliini) on argentiinalais-saksalainen viulisti, joka toimi 1963–1993 Berliinin filharmonikkojen ensimmäisenä konserttimestarina, siitä 26 vuotta Herbert von Karajanin kapellimestarikaudella. Sitä ennen hän toimi 1958–1963 samassa tehtävässä Tukholman kuninkaallisessa filharmonisessa orkesterissa.
Kahdeksaa kieltä sujuvasti puhuva Spierer syntyi 1928 Berliinissä venäläis-puolalaiseen musiikkisukuun. 1930-luvulla perhe lähti Saksasta ensin Luxemburgiin, jossa Leon-poika aloitti viuluopintonsa, ja sieltä Argentiinaan vuonna 1937. Argentiinassa Spierer opiskeli kroatialaissyntyisen Ljerko Spillerin johdolla. Viulun rinnalla Spierer opiskeli laskentaa ja rahoitusta ja suoritti tilintarkastajatutkinnon. Vuonna 1955 Leon Spierer sai British Councilin stipendin Lontooseen opiskelemaan Max Rostalin johdolla. Hänen toimi konserttimestarina ensin vuoden verran Nürnbergissä, sitten oopperaorkesterissa Bremenissä, kunnes sai paikan Tukholman kuninkaallisesta orkesterista 1958 ja Berliinin Filharmonikoista vuosiksi 1963–1993. Spierer opettaa yhä yhdysvaltalaisessa YOA Orchestra of the Americas -nuoriso-orkesterissa. Hän on pitänyt useana vuonna mestarikursseja Piitimen musiikkijuhlilla Ruotsin Lapissa.
Vuonna 1969 Spierer sai Saksan musiikkikriitikkojen palkinnon monipuolisuudestaan orkesterimuusikkona.
Leon Spiererin poika on Tukholmassa 1963 syntynyt kapellimestari Carlos Spierer.
Jesse Saarinen
Jesse Saarinen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Liberecin lääni
Liberecin lääni () on yksi Tšekin kolmestatoista läänistä. 
Sen pääkaupunki on Liberec.
Vuonna 2014 läänissä oli noin 438 600 asukasta.
Lääni sijaitsee Tšekin pohjoisosassa. Sillä on 20 km rajaviivaa Saksan kanssa ja 130 km rajaa Puolan kanssa. Alueen taloutta hallitsee teollisuus. Siellä tuotetaan lasia, koruja, muovia ja monia muita autoteollisuuteen liittyviä tarvikkeita. Perinteinen tekstiiliteollisuus on sen sijaan hiipunut viime vuosina.
Milanon metropolikaupunki
Milanon metropolikaupunki () on yksi Italian maakuntatason hallintoalueista. Se sijaitsee Lombardian alueella Italian pohjoisosissa. Milanon metropolikaupunki korvasi Milanon maakunnan () 1. tammikuuta 2015 alkaen.
Milanon metropolikaupungin pinta-ala on 1 576 km² ja asukasluku vähän yli 3,2 miljoonaa. Metropolikaupunki muodostuu 134 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Milano.
Metropolikaupungin suurimmat kaupungit ovat (31.12.2015):
Hradec Královén lääni
Hradec Královén lääni () on yksi Tšekin kolmestatoista läänistä. 
Sen pääkaupunki on Hradec Králové.
Vuonna 2014 läänissä oli noin 552 000 asukasta.
Polina Gagarina
Polina Sergejevna Gagarina (; s. 27. maaliskuuta 1987 Moskova) on venäläinen laulaja. Hän edusti maataan Eurovision laulukilpailussa 2015 kappaleella ”A Million Voices”.
25. elokuuta 2007 hän meni naimisiin Pjotr Kislovin kanssa. Heilla on vuonna 2007 syntynyt Andrei-niminen poika. Gagarina erosi Kislovista 31. maaliskuuta 2010. 9. syyskuuta 2014 hän meni naimisiin Dmitri Ishakovin kanssa.
Am Timan
Am Timan on Tšadissa sijaitsevan Salamatin alueen pääkaupunki. Arabiaksi "Am Timan" tarkoittaa kaksosten lapsia. Alueen pääkaupunkina kaupungissa sijaitsee alueen toisen asteen oppilaitos sekä klinikka.
Ranskan muukalaislegioona kehitti kaupungin lentokenttää vuonna 1971 auttaakseen taistelussa kapinallisia vastaan. Tuolloin kenttä oli kaupungin ainoa yhteys ulkomaailmaan. Kapinallisryhmä Union of Forces for Democracy and Development ilmoitti vallanneensa kaupungin vuonna 2006, mutta Tšadin hallitus on kiistänyt väitteen.
Saint Lucian jalkapallomaajoukkue
Saint Lucian jalkapallomaajoukkue edustaa Saint Luciaa kansainvälisissä miesten arvokisoissa. Sitä hallinnoi Saint Lucian jalkapalloliitto. Joukkue ei ole koskaan selvinnyt MM-kisoihin, mutta on sijoittunut Karibian maiden välisessä Caribbean Cup-turnauksessa parhaimmillaan kolmanneksi vuonna 1991.
Quantum Reality
Quantum Reality on fyysikko Nick Herbertin vuonna 1985 kirjoittama populaaritieteellinen kirja. Harbert on Fundamental Fysiks Groupin jäsen. Kirjassa käsitelleen kvanttimekaniikaanisten objektien ontologiaa, niiden attribuutteja ja niiden välisiä vuorovaikutuksia ilman edistyneitä matemaattisia käsitteitä. Herbert käsittelee tavallisimpia kvanttimekaniikan tulkintoja ja niiden seuraksia keskittyen erityisesti kunkin tulkinnan etuihin ja huonoihin puoliin.
Herbert nostaa esiin kaksi kvanttimekaniikan filosofista ongelmaa. Ensimmäinen on "tulkintakysymys": mikä on havaintojen todellisuuden fysikaalinen luonne. Toinen on "mittausongelma": mikä on mittaustapahtuman vaikutus ja rooli kvanttimekaniikassa.
Herbert kirjoittaa kahdeksasta kvanttimekaniikan tulkinnasta, joista jokainen pätevä havaintojen ja matemaattisen formalismin näkokulmista. Hän vertaa eri tulkintoja tarinaan sokeista miehistä ja elefantista – eri tulkintoihin samasta perustavanlaatuisesta todellisuudesta, mitkä tuottavat huomattavan erilaisia (mutta usein päällekkäisiä) todellisuuden tulkintoja. Kirjassa käsiteltävät tulkinnat ovat:
Herbert esittää EPR paradoksin ja sen tarkaisuksi Bellin teoreemaa. EPR paradoksi perustuu paikalliseen reaalisuureen ja esittää, että todellisuuden elementit – todelliset ei-mitatut kvanttiattribuutit – ovat olemassa, mutta kvanttiteoria ei ennusta niitä. Bellin teoreema ratkaisee paradoksin esittäessään, että havainto pyyhii pois pakallisuus reaalisuuden. Täten jokaisen havainnoitsijaan perustuvan todellisuusmallin pitää sallia ei-paikallinen vuorovaikutus. Kuitenkin Herbert huomauttaa, että Bellin teoreema ei tarkoita suoraan havainnoitavan ei-paikallisen ilmiön kokeellista ennustamista. Teoreema ei myöskään salli superluminaarista kommunikaatiota (ylivalonopeutta).
Herbert uudelleen arvioi kvanttitodellisuuden tulkinnat Bellin teoreeman valossa:Johtopäätöksessään Herbert kirjoittaa, että vaikka Bellin teoreema ei ennusta minkään kvanttimekaanisen tulkinnan todenmukaisuutta, niin se todistaa sen, että oikean tulkinnan tulee hyväksyä ei-paikallinen vuorovaikutus.
"The New York Timesin" arvostelussa kirjaa ylistettiin teeman tuomisesta helposti ymmärrettävään muotoon jokaiselle lukijalle. Fyysikko Heinz Pagels sanoi kirjan olevan hyvä alku kaikille kvanttifysiikasta kiinnostuneille.
Fyysikko David Kaiser ( Fundamental Fysiks Groupin jäsen) käyttää kirjaa opettamissaan maisterintasoisissa kursseissa.
Kirjasota
Kirjasota on nimitys kirjallista teosta vastaan ja sen puolesta julkisuudessa käytävästä voimakkaasta polemiikista. Suomessa ”kirjasodan” aiheuttaneita teoksia ovat olleet ainakin Olavi Paavolaisen "Synkkä yksinpuhelu" (1946), Väinö Linnan "Tuntematon sotilas" (1954), Paavo Rintalan "Sissiluutnantti" (1963) ja Hannu Salaman "Juhannustanssit" (1964). Kirjasotaan liittyy usein hallinnollisia toimia kyseisen kirjan kirjoittajaa, kustantajaa tai molempia vastaan, esim. Salama tuomittiin teoksensa johdosta jumalanpilkasta, tosin presidentti Urho Kekkonen armahti hänet. Erityisen paljon kirjasotia Suomessa esiintyi 1960-luvulla.
Altistushoito
Altistushoito (myös karaisuhoito) on yksi oppimisterapiaan kuuluvista toimintatavoista. Siinä hoidettavaa henkilöä autetaan kohtaamaan asioita tai tilanteita, jotka ovat herättäneet hänessä voimakkaita reaktioita kuten voimakasta pelkoa. Altistushoitoa voidaan tehostaa lääkkein. Altistushoitoa on kehitetty eläinkokeidenkin avulla.
Clash of the Titans
Clash of the Titans voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kuutamo metsässä
Kuutamo metsässä (Heikki Sarmannon musiikkia suomalaisiin runoihin) on Maija Hapuojan albumi vuodelta 1983. Levyllä kuullaan Heikki Sarmannon sävellyksiä Aaro Hellaakosken, Aino Korkkisen, Eino Leinon, P. Mustapään, Lauri Pohjanpään, Pentti Saarikosken, Sinikka Satomaan ja Tommy Tabermannin runoihin.
Kaikki kappaleet on säveltänyt Heikki Sarmanto.
Vesikalvottomat
Anamnia tarkoittaa selkärankaisia, joilla ei ole sikiön amnion- eli vesikalvoa. Niitä ovat ympyräsuiset, kalat ja sammakkoeläimet.
KDM Flyvefisken (P550)
KDM Flyvefisken (runkonumero P550) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta, missä köli laskettiin 15. elokuuta 1985. Alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1986 ja valmistui 19. joulukuuta 1989.
Alus poistettiin palveluksesta 30. toukokuuta 2008 ja se luovutettiin Liettuan laivastolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Žemaitis".
Australian Antarktiksen alue
Australian Antarktiksen alue on Etelämantereen osa, jota Australia vaatii itselleen. Se on suurin yhden valtion itselleen vaatima osa Antarktiksesta. Se koostuu kahdesta osasta, jotka kohtaavat toisensa kulmittain Etelänavalla kuten valtioiden vaatimat alueet Antarktiksesta yleensäkin. Suuremman osan itäraja on 142°2' E ja länsiraja 44°38' E, ja pienemmän osan itäraja on 160° E ja länsiraja 136°11' E. Näiden kahden osan välissä on Ranskan itselleen vaatima alue. Australia esitti aluevaatimuksensa Etelämantereelle ensi kerran vuonna 1930. Noin 40 % Etelämantereesta onkin Australian hallussa. Australian hallituksen päämies ilmoitti, että jos Australia saa vaatimansa osan Etelämantereelta itselleen, siitä tehdään luonnonpuisto.
KDM Hajen (P551)
KDM Hajen (runkonumero P551) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta, missä köli laskettiin helmikuussa 1988. Alus laskettiin vesille 6. elokuuta ja valmistui 19. heinäkuuta 1990.
Alus poistettiin palveluksesta 23. tammikuuta 2009 ja se luovutettiin Liettuan laivastolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Žukas".
Jarmo Heikkinen (täsmennyssivu)
Jarmo Heikkinen-nimisiä henkilöitä:
KDM Lommen (P559)
KDM Lommen (runkonumero P559) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1993 ja se valmistui 21. tammikuuta 1994.
Alus poistettiin palveluksesta 29. tammikuuta 2010 ja se luovutettiin Liettuan laivastolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Aukstaitis".
Pitkälammi (Tammelan Kaukola)
Pitkälammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Kaukolannummella sijaitseva kaksiosainen lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Lammen ranta on Saaren kansanpuiston länsipuolen rajana.
Joissakin yhteyksissä Pitkälammella tarkoitetaan samassa painaumassa olevista kolmesta lammesta eteläisintä.
Lampi on kuroutunut keskeltä kahdeksi vesialtaaksi, mutta siitä käytetään kartoissa vain yhtä nimeä kuten historiansa aikana aina. Lammen eteläisen osan pinta-ala on 1,7 hehtaaria, mutta molmpien altaiden yhteinen pinta-ala on yli 3 hehtaaria. Eteläosan pituus on 270 metriä ja pohjoisen osan 190 metriä. Eteläosan leveys on 120 metriä ja pohjoisosan leveys on 80 metriä. Yhteensä osien pituus on 450 metriä ja leveys 120 metriä. Lampeen ei laske yhtään tulo-ojaa eikä siitä laske pois ojia. Se saa vetensä pääaisassa pohjavedestä. Eteläosan rantaviiva on 600 kilometriä pitkä ja molempien osien yhteispituus on 1,1 kilometriä.
Rannat ovat länsipuolelta pääosin suoista metsämaastoa ja itäpuolelta pääosin harjun reunassa kasvavaa kangasmetsää. Lammen itäpuolella kulkee Kaukolanharju, jonka rinne laskee suoraan lampeen. Itäranta onkin Saaren kansanpuiston raja. Rannoilla on neljä loma-asuntoa, joille johtaa tiet Kaukolan kylältä.
Länsipuolella on vielä yksi lampi Härjänsilmä, joka on myös pohjavedestä vetensä saava suppa.
Senaatin kartastossa vuodelta 1884 Pitkälampi on piirretty vielä pitkänä ja kapeana järvenä, jonka keskikohta oli hieman kaventunut, mutta jonka vesialue oli vielä yhtenäinen. Tämän perusteella voidaan päätellä, että järven soistuminen ja umpeenkasvu on tällä välin edennyt ja jossakin vaiheessa keskikohta olisi kuroutunut kahtia. Lammen nimi on siitä huolimatta säilynyt, vaikka lammen muoto ei enää ole pitkä. Viereinen lampi Ammeenpohja saattaa olla samanlaisen soistumisen aikaansaama pienempi lampi.
Viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja sen reuna vetäytyi kohti luodetta, purki jäätikön alta virtaava jäätikköjoki nykyiseen Kaukolaan vetensä. Veden virtauksen mukana kulkeutui paljon kiveä ja hiekkaa, jota läjittyi purkaustunneliin ja kasautui purkausaukon eteen. Nämä kivi- ja hiekkajäänteet muodostavat Kaukolannummen harjut, joka osa Lopelta Humppilaan jatkuvaa harjujaksoa. Suurin harju on Kaukolanharju, jonka pitkä yhtenäinen selänne kiemurtelee nummen reunaa.
Kaukolanharju muodostaa Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin rikkonaiseen kannaksen, jossa veden täyttämät harjujen välit ja supat muodostavat mosaiikkimaisen vyöhykkeen. Harjun rakenteita kulkee myös järven vedenpinnan alla ja osa niistä ovat peittyneet myös savien alle. Alue on nykyään osa Saaren kansanpuistoa, jossa voi vapaasti retkeillä ja tutustua luonnonkohteisiin ja alueen historiaan.
Alueen 11−13 lampea ovat syntyneet, kun jäätikköjoen suuaukon reunan jääseinämästä irtosi jäävuorenkappaleita, jotka hautautuivat hiekan joukkoon. Myöhemmin, kun mannerjään reuna oli vetäytynyt riittävän kauaksi, hiekan alla olleet jäävuoret sulivat ja hiekkaan jäi sille paikalle syvä ja jyrkkäreunainen painauma. Näitä painaumia kutsutaan harjusupiksi tai vain supiksi.
Pietari Suuren testamentti
Pietari Suuren testamentti on Ranskassa vuonna 1836 julkaistu väärennetty asiakirja, jonka väitettiin olevan Venäjän tsaari Pietari Suuren poliittinen testamentti. Sen tarkoituksena oli lietsoa Venäjän-pelkoa Länsi-Euroopassa.
”Pietari Suuren testamentti” pyrkii osoittamaan, että Venäjän politiikka tähtäsi perimmältään läntisen Euroopan valloittamiseen tai alistamiseen. Sen on tarkoitus kuvata Pietari Suuren poliittisen ohjelman oletettua toteutumatonta osaa, jonka pohjana oli kyltymätön laajentumispyrkimys. Testamentissa kerrotaan Venäjän tavoitteiksi sotaisa laajentuminen, Euroopan hallitseminen ja levittäytyminen Lähi-Itään. Se sisältää neljäntoista kohdan luettelon ohjeista Venäjän tuleville vallanpitäjille. Ohjeissa kehotetaan muun muassa ylläpitämään jatkuvaa sotatilaa, kehittämään Venäjän merivaltaa ja sekaantumaan Euroopan maiden asioihin sekä aiheuttamaan hajaannusta niiden välille ja sisälle. Tavoiteeksi on asetettu myös Persian valtakunnan kukistaminen ja eteneminen kohti Intiaa. Vuonna 1725 kuollut Pietari Suuri ei todellisuudessa jättänyt jälkeensä mitään testamenttia. Valetestamentti julkaistiin Ranskassa vuonna 1836, mutta sen pohjana oli "De la politique et des progrés de la puissance russe" (”Venäjän politiikasta ja sen mahdin kasvusta”) -niminen kirja, joka oli ilmestynyt Pariisissa vuonna 1812, sopivasti juuri ennen Napoleonin Venäjän-sotaretkeä.
Nykytiedon mukaan ”Pietari suuren testamentti” on 1700-luvulla useassa vaiheessa ja useassa eri maassa syntynyt väärennös. Varsinkin Venäjän uhkaamissa Itä-Euroopan maissa monet halusivat paljastaa Pietari Suuren ja hänen seuraajiensa oletetut salaiset aikeet. Valetestamentin ensimmäinen versio laadittiin ilmeisesti 1700-luvun alkupuolen Unkarissa, toinen versio hieman myöhemmin Ukrainassa ja lopullista versiota olivat tekemässä Ranskaan siirtyneet puolalaiset emigrantit. Puolalainen kenraali Michał Sokolnicki luovutti vuonna 1794 Ranskan direktoriohallitukselle muistion, joka sisälsi käytännössä saman tekstin kuin vuonna 1812 julkaistu kirjanen. Jälkimmäisen julkaisi ilmeisesti Napoleonin hallinnon propagandisti Charles-Louis Lesur. Testamentti osoitettiin väärennökseksi jo 1800-luvun lopussa, mutta siihen vedottiin ajoittain vielä 1900-luvullakin, kun Euroopassa haluttiin nostattaa Venäjän-vastaista mielialaa.
Pajalammi
Pajalammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Kaukolannummella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järven ranta on Saaren kansanpuiston länsipuolen rajana.
Järven pinta-ala on 4,2 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järveen ei laske tulo-ojia eikä siitä lähde laskuojaa. Se saa vetensä pääaisassa pohjavedestä. Järven rantaviiva on 1,0 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin Kaukolannummen alueen kangasmaastoa. Lammen itäpuolella kulkee Kaukolanharju, jonka rinne laskee suoraan lampeen. Itäranta onkin Saaren kansanpuiston raja. Rannoille on rakennettu neljä asuntoa, joille johtaa tiet Kaukolan kylältä.
Pajalammin ääriviivat on piirretty Lars Schroderuksen pitäjänkarttaan vuodelta 1649 samanlaisena kuin ne ovat nykyäänkin. Kaukolan kylän pohjoiset pellot ylettyvät aivan lammen rannalle saakka ja kylän talot sijaitsevat peltojen väisellä mäellä. Lampi on kartassa nimetön. Lars Forssellin kartassa vuodelta 1692 kylä on piirretty lammen viereen, mutta lammen nimestä ei saa selvää. Myöhemmässä Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855−1856 lammen nimenä on ilmeisesti "Kylälampi", mutta myöhemmässä Senaatin kartastossa vuodelta 1884 sen nimi on jo nykyinen "Pajalampi".
Viime jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja sen reuna vetäytyi kohti luodetta, purki jäätikön alta virtaava jäätikköjoki nykyiseen Kaukolaan vetensä. Veden virtauksen mukana kulkeutui paljon kiveä ja hiekkaa, jota läjittyi purkaustunneliin ja kasautui purkausaukon eteen. Nämä kivi- ja hiekkajäänteet muodostavat Kaukolannummen harjut, joka osa Lopelta Humppilaan jatkuvaa harjujaksoa. Suurin harju on Kaukolanharju, jonka pitkä yhtenäinen selänne kiemurtelee nummen reunaa.
Kaukolanharju muodostaa Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin rikkonaiseen kannaksen, jossa veden täyttämät harjujen välit ja supat muodostavat mosaiikkimaisen vyöhykkeen. Harjun rakenteita kulkee myös järven vedenpinnan alla ja osa niistä ovat peittyneet myös savien alle. Alue on nykyään osa Saaren kansanpuistoa, jossa voi vapaasti retkeillä ja tutustua luonnonkohteisiin ja alueen historiaan.
Alueen 11−13 lampea ovat syntyneet, kun jäätikköjoen suuaukon reunan jääseinämästä irtosi jäävuorenkappaleita, jotka hautautuivat hiekan joukkoon. Myöhemmin, kun mannerjään reuna oli vetäytynyt riittävän kauaksi, hiekan alla olleet jäävuoret sulivat ja hiekkaan jäi sille paikalle syvä ja jyrkkäreunainen painauma. Näitä painaumia kutsutaan harjusupiksi tai vain supiksi.