Apokalyptinen madonna
Apokalyptinen madonna on Neitsyt Marian kuvatyyppi, joka yleistyi 1400-luvulla. Johanneksen ilmestykseen perustuva aihe kuvaa Madonnan aurinkoon pukeutuneena eli yleensä säteiden ympäröimänä, kuun sirppi jalkojensa alla ja Jeesus-lapsi sylissään.
Ilmestyskirjan neitsyt alkoi vähitellen tarkoittaa nimenomaan Neitsyt Mariaa. Kuunsirpin polkeminen sai poliittista merkitystä turkkilaissotien aikana ja aihe toimi myös vastauskonpuhdistuksen tukena. Apokalyptinen madonna olikin nimenomaan katolisen kirkon aihe. Protestanttisissa maissa se jäi monen Maria-aiheen tapaan pois uskonpuhdistuksen jälkeen.
Apokalyptinen madonna on muuntunut kulloinkin sopivaan muotoon. Maria on kuvattu 1600-luvulta alkaen ilman Jeesuslasta Conceptio immaculata -muunnelmassa, joka kuvaa Marian synnitöntä sikiämistä. Kuu, tähtikehä ja taivas ovat yhä keskeisiä, mutta muut ilmestyskirjan elementit ovat kadonneet.
Aihe perustuu Uuden testamentin Ilmestyskirjan 12. luvun alkujakeisiin: ”"Taivaalla näkyi suuri tunnusmerkki: nainen, jolla oli pukunaan aurinko, kuu jalkojen alla ja pään päällä seppeleenä kaksitoista tähteä. Hän oli raskaana ja huusi tuskissaan synnytyspolttojen vaivaamana."” Synnytyskuvauksesta huolimatta Maria esitetään kuvissa jo synnyttäneenä ja Jeesus-lapsi sylissään.
Madonnan jalkojen alla oleva kuu kuvataan sirppinä, jonka sakarat osoittavat ylös, tai joskus alaspäin. Pään päällä seppeleen tai kruunun muotoon asetellut kaksitoista tähteä viittaavat Israelin kahteentoista heimoon. Tavallisesti koko hahmoa ympäröi sädekehä tai auringon säteet.
Selkeimmät ilmestyskirjan mainitsemat tunnusmerkit ovat kuu, aurinko ja tähtikruunu. Jokaista niistä ei kuitenkaan kuvata kaikissa apokalyptisen madonnan kuvissa. Toisinaan mukana on muuta kohtaukseen kuuluvaa ainesta, kuten monipäinen lohikäärme. Joskus madonnan ympärillä on auringon ohella kehys, kuten mantelin muotoinen sädekehä. Se voi olla myös ruusuista tai pilvistä koostuva reunus.
Ilmestyskirjan nainen tunnettiin Raamatusta jo varhain, mutta siitä tuli Marian kuvatyyppi vasta vuosisatoja myöhemmin.
Ilmestyskirjassa puhutaan naisesta, jolla oli pukunaan aurinko, ei Neitsyt Mariasta. Kun Marian palvonta lisääntyi gotiikan kaudella, nainen samaistettiin Neitsyt Mariaan.
Ilmestyskirjan naisesta oli tehty kuvia jo 900-luvun puolimaissa. Naisen katsottiin symboloivan kirkkoa, mutta ei vielä Mariaa, vaikka hän oli edustanut äitikirkkoa jo pitkään. Nainen oli nimenomaan Maria ensimmäisen kerran Bernhard Clairvauxlaisen kirjoituksissa, ja 1200-luvun kirjoituksissa heidät yhdistettiin yhä useammin.
Kun apokalyptisen madonnan kuvatyyppi sai muotonsa, se oli sulautuma useammasta aiemmasta tyypistä, kuten "käärmeentallaajasta", jossa Maria polki käärmettä paholaisen vertauskuvana. Samoin 1100-luvulla voimistunut usko siihen, että Maria otettiin elävänä taivaaseen, antoi hänelle taivaan valtiattaren piirteitä ja liitti auringon sekä kuun Marian hahmoon. Myös Laulujen laulun kohdan "kaunis kuin kuu, kirkas kuin aurinko" katsottiin kertovan Mariasta.
Apokalyptisen madonnan ensimmäisiä kuvauksia on Herrad Landsbergilaisen "Hortus deliciarum" (Ilojen puutarha) -käsikirjoituksessa 1175–1185. Alkuperäisteos on tuhoutunut, mutta siitä on säilynyt kopio. Vanhimpia puuveistoksia aiheesta on erfurtilainen veistos vuodelta 1370.
Kuunsirpillä seisovasta apokalyptisestä madonnasta tuli 1400-luvulla niin suosittu, että kuunsirppejä lisättiin toisinaan myös vanhempiin Marian patsaisiin. Saksassa ja pohjoismaissa aihe oli tässä vaiheessa suosittu. Tunnetuin suomalainen esimerkki apokalyptisestä madonnasta on Uudenkaupungin apokalyptinen madonna, joka on kadonneesta alttarikaapista säilynyt irrallinen reliefi (1430).
Kuunsirppi ja koko kuvatyyppi sai uutta merkitystä propagandan välineenä turkkilaissotien ja vastauskonpuhdistuksen aikana. Kuunsirppi viittaa jo sinällään islamiin ja turkkilaisiin. Neitsyt Maria taivaan kuningattarena taas kuvasi läntisen kirkon voimaa.
Lepanton taistelun voitto turkkilaisia vastaan käydyssä sodassa 1571 toi myös uuden piirteen kuvatyyppiin. Kuunsirppiin kuvattiin toisinaan ottomaaneihin viittaavia kasvonpiirteitä, ja kuunsirpillä seisovasta madonnasta kehittyi osin uusi apokalyptisen madonnan muunnelma.
Apokalyptisen madonnan esittämistapa muuttui myös 1600-luvulla. Kuunsirppiin lisättiin käärme, perisynnin ja pahuuden symboli, ja kuvio täydentyi ympyrän muotoiseksi kappaleeksi. Uudessa versiossa Marian toinen jalka polkee käärmeen päätä, mikä tarkoittaa voittoa syntiinlankeemuksen kirouksesta - siitä on todisteena Marian synnitön sikiäminen. Esimerkiksi Rubensin maalauksen "Apokalyptinen neitsyt" (1623–1624) Maria polkee käärmettä, joka kietoutuu kuun ympärille. Hänen vasemmalla puolellaan on arkkienkeli Mikael, seitsenpäinen punainen lohikäärme ja demoneja.
Myöhemmät apokalyptiset madonnat ovatkin usein nimeltään "Conceptio immaculata" eli "Synnitön sikiäminen". Näissä kuvissa Maria katsoo kainosti alaspäin tai myöhemmin ylös kohti Jumalaa. Hänellä ei ole lasta sylissään, koska maalaus kuvaa nyt Marian omaa synnitöntä alkuperää.
Uusi muoto johtui siitä, että paavi Sixtus IV antoi 1400-luvun lopulla määräyksen Marian synnittömän sikiämisen juhlapäivän viettämisestä. Taiteen uutena aiheena oli kuvata Marian synnitöntä sikiämistä. Apokalyptinen madonna muuntuikin vähitellen uudeksi kuvatyypiksi nimeltä Conceptio immaculata, jolla on oma uusi taustafilosofiansa, mutta lasta lukuun ottamatta kaikki apokalyptisen madonnan tunnusmerkit. Myös Guadalupen neitsyt, jonka kuvia alettiin tehdä 1600-luvun loppupuolella Meksikossa, on kuvallisesti "Conceptio immaculatan" muunnos.
Kun Marian merkitys ja palvonta kasvoivat myöhäiskeskiajalla, syntyi useita erikoistuneita madonnan kuvatyyppejä, joihin liittyi laajoja käytännöllisiä ja filosofisia puolia. Apokalyptisen madonnan ohella uusia tyyppejä olivat suojaviittamadonna ja ruusuköynnöksen ympäröimä madonna. Kuten muillakin eri alojen ja asioiden suojelijoina toimineiden pyhimysten kuvilla, myös madonnoilla oli käytännöllisiä tarkoituksia. Veistoksia käytettiin luonnollisesti hartauskuvina, joiden edessä rukoiltiin, mutta myös tavallaan onnea tuottavina taikakaluina.
Apokalyptisten madonnojen suosio 1400-luvulla liittyi muun muassa aneisiin. Uskottiin, että 1470-luvulla paavi Sixtus IV olisi luvannut antaa Marian kuvan edessä aurinkoon pukeutuneina rukoileville aneet yhdeksitoistatuhanneksi vuodeksi. Kirkoista on löytynyt seinämaalauksia, joissa Marian rukouksen lukijalle luvataan palkaksi huomattava määrä aneita. Legendan mukaan Tiburin sibylla olisi esitellyt näyn apokalyptisestä madonnasta keisari Augustukselle jo Kristuksen syntymän aikoihin. Esimerkiksi Uudenkaupungin veistoksessa on kuvattu kohtaus, jossa sibylla osoittaa etusormellaan veistoksen Mariaa ja lasta Augustukselle.
Apokalyptisyys ja lopunajan tapahtumat olivat ajankohtaisia keskiajalla yleisten maailmanlopun uskomusten vuoksi. Musta surma ja muut lopunajan merkit lisäsivät apokalyptisten ja Memento mori-aiheiden, kuten kuolemantanssin suosiota.
Neitsyt Marian rooli oli keskeinen erityisesti katolisessa kirkossa, vaikka varhaiskirkon aikana hän oli ollut enemmänkin taustahahmo. Keskiajalla hänen kultistaan tuli olennainen osa niin henkistä kuin aineellistakin kulttuuria. Neitsyt Maria oli se, jonka puoleen hädän hetkellä käännyttiin.
Maria sai merkittävän aseman taiteessa vasta 1100-luvulta lähtien. Kaksi seuraavaa vuosisataa olivat Neitsyt Marialle omistautumisen huippukautta. Hänen merkityksensä kasvoi edelleen kansan ja teologian parissa 1400-luvulla. Uuden testamentin sivuhenkilön nousu keskeiseen asemaan on herättänyt pohdintaa.
Välimeren seudulla oli palvottu vuosituhansien ajan jumalattaria. Aluksi palvottiin ”Suurta jumalatarta”, jonka käsissä oli myös Marialle kuuluneet elämän antaminen ja kuoleman voittaminen. Isis oli yksi suuren jumalattaren tunnettu ilmenemismuoto. Hänen palvontansa oli suosittua roomalaisessa maailmassa, ja Isiksen kultin on nähty vaikuttaneen Neitsyt Marian palvontaan.
Alkuvaiheessa Isis oli esitetty kosmisena taivaan jumalattarena. Toinen tavallinen tapa oli kuvata hänet imettämässä poikaansa Horusta, hieman madonna ja lapsi -aiheiden tapaan. Isiksen, samoin kuin Hathorin pään päälle kuvataan usein muinaisen Egyptin uskonnossa keskeinen aurinko.
Maria eroaa aiemmin palvotuista jumalattarista lähinnä neitsyytensä vuoksi. Tosin myös neitsyys oli ollut kreikkalaisroomalaisten myyttien juonissa mukana – etenkin neitsyt, jonka jumala oli saattanut raskaaksi ja joka synnytti sankarin.
Euroopan lipun myös kaksitoista kehässä olevaa tähteä ovat herättäneet kysymyksiä, liittyvätkö ne Neitsyt Marian ja ilmestyskirjan vastaavaan tähtikehään. Lipun suunnittelija Arsene Heitz onkin myöntänyt, että sama ilmestyskirjan 12. luvun jae on innoittanut häntä lipun luomisessa. Virallisen tahon mukaan uskonnollinen yhteys on myytti.