hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Varroa jacobsoni
Varroa jacobsoni on mehiläisen ulkoloinen. Aiemmin tätä tieteellistä nimeä käytettiin varroapunkista, mutta vuonna 2000 todettiin, että "Varroa destructor" on erillinen, tarhamehiläiselle vaarallisempi laji.
Kaija Koon diskografia
Tämä on suomalaisen iskelmä-poplaulaja Kaija Koon diskografia.
Listasijoitukset albumeissa viittaavat Suomen viralliseen albumilistaan. Singleissä ne viittaavat Suomen viralliseen single- ja latauslistaan sekä radiosoittoa mittaavaan radiolistaan ja vuosina 1992–2007 Rumba-lehdessä julkaistuun levymyynnin ja radiosoiton yhdeksi hittilistaksi yhdistäneeseen Top 50 Hitit -listaan (Rumba Top 50).
Virheravitsemus
Virheravitsemus eli malnutritio tarkoittaa yhden tai useamman ruoka-aineen puutetta tai ylimäärää ravinnossa. Virheravitsemus on siis yläkäsite, joka kattaa etenkin ravintoaineiden liian vähäisestä saannista johtuvan aliravitsemuksen ja liiallisesta saannista johtuvan ylipainon, mutta myös ravintoaineiden epätasapainoisen saannin tai tiettyjen ravintoaineiden puutostilat. Virheellisesti ravitun henkilön ruokavalio ei sisällä oikeaa määrää ravintoaineita oikeissa suhteissa. Ihminen voi olla virheravittu, vaikka hänellä olisi riittävästi ruokaa, jos hän ei saa ruoastaan tarvitsemiaan vitamiineja ja hivenaineita.
Virheravitsemuksen tyypeistä aliravitsemuksen yleisin oire on laihtuminen, yliravitsemuksen taas ylipaino tai lihavuus. Kuitenkin myös aliravittu henkilö saattaa lihoa, jos hän saa syömästään ruoasta tarpeeksi kaloreita mutta liian vähän muita ravintoaineita. Yhdistyneiden kansakuntien ravitsemuskomitean (SCN) mukaan virheravitsemus on maailman merkittävin taudinaiheuttaja. Sairaus onkin usein virheravitsemuksen syy tai seuraus.
Carlo Rosselli
Carlo Rosselli (16. marraskuuta 1899 Rooma – 9. kesäkuuta 1937 Bagnoles-de-l’Orne) oli italialainen sosialisti ja antifasisti. Hänet tunnettiin reformistisen niin sanotun liberaalisosialismin teoreetikkona sekä antifasistisen Giustizia e Libertà -järjestön perustajana.
Rosselli syntyi Roomassa varakkaaseen juutalaisperheeseen. Hän varttui ja kävi koulunsa Firenzessä. Hän opiskeli poliittisia tieteitä Firenzen yliopistossa ja valmistui vuonna 1921. Roselli jatkoi opintojaan lakitieteen parissa ja valmistui kahta vuotta myöhemmin Sienan yliopistosta. Hän oli opiskeluaikoinaan aktiivisesti mukana vasemmistolaisessa ja fasismin vastaisessa toiminnassa.
Vuonna 1927 Rosselli tuomittiin arestiin Liparin saarelle hänen oltuaan järjestämässä tunnetun sosiologin ja antifasistin Filippo Turatin pakoa Ranskaan. Rossellin lisäksi Turatia oli avustanut muun muassa myöhemmin Italian presidentiksi noussut Sandro Pertini. Heinäkuussa 1929 Rosselli pakeni saarelta Tunisiaan, josta hän jatkoi Ranskaan. Siellä Rosselli oli perustamassa useiden muiden Italian poliittisten pakolaisten kanssa antifasistista Giustizia e Libertà -järjestöä. Hän julkaisi vuonna 1930 ainoaksi jääneen teoksensa, joka sisälsi muun muassa kritiikkiä marxismia kohtaan sekä jyrkkää stalinismin ja Kolmannen internationaalin arvostelua. Italian radikaali vasemmisto tyrmäsi Rossellin ajatukset täysin, maan tunnetuimman kommunistin Palmiro Togliattin mielestä hänen liberaalisosialismillaan ei ollut mitään tekemistä työväenluokan kanssa.
Saksassa vuonna 1933 tapahtuneen natsien valtaannousun jälkeen Giustizia e Libertà muuttui jyrkempään, jopa aseelliseen suuntaan fasismin vastustamisessa. Heinäkuussa 1936 syttyi Espanjan sisällissota, johon Rosselli osallistui tasavaltalaisten joukoissa italialaista vapaaehtoisista kootun niin sanotun Matteottin pataljoonan riveissä. Joukko-osastossa oli mukana maltillisten sosialistien ja liberaalien lisäksi anarkisteja ja kommunisteja. Haavoituttuaan Rosselli palasi Ranskaan keväällä 1937.
Kesäkuussa 1937 Rosselli oli toipumassa Bagnoles-de-l’Ornen kylpyläkaupungissa. Kesäkuun 9. päivänä Rossellin vieraana oli hänen Nello-veljensä. Saman päivän iltana ranskalainen La Cagoule -fasistijärjestö hyökkäsi veljeksiä vastaan ja molemmat puukotettiin hengiltä. Iskun toimeenpanija oli Italian ulkoministeri Galeazzo Ciano.
Carlo Rossellin kohtalo toimi innoittajana hänen serkkunsa Alberto Moravian romaanille "Il conformista" (1947). Kirjassa päähenkilö professori Quaddrina murhaa Rossellin. Vuonna 1970 romaanin pohjalta valmistui samanniminen Bernardo Bertoluccin ohjaama elokuva, jota Suomessa on esitetty nimellä "Fasisti".
Bagnoles-de-l'Orne-Normandie
Bagnoles-de-l'Orne-Normandie on kunta Pohjois-Ranskassa Ornen departementissa Normandian alueella.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun kaksi kuntaa Bagnoles-de-l'Orne ja Saint-Michel-des-Andaines yhdistyivät.
Bagnoles-de-l'Orne on suosittu lomanviettopaikka, joka on tunnettu kylpylästään, kasinostaan sekä art deco -tyylisestä arkkitehtuuristaan. Paikkakunnan kuumia lähteitä on hyödynnetty jo keskiajalta lähtien.
Bagnoles-de-l’Ornen kylpylässä on aikojen kuluessa vieraillut useita hallitsijoita, poliitikkoja ja muita merkkihenkilöitä, kuten Romanian, Montenegron ja Kreikan kuninkaallisia, Alexandre Dumas vanhempi, marsalkka Pétain, Georges Pompidou ja Jacques Chirac. Vuonna 1937 fasistinen La Cagoule -järjestö murhasi Bagnoles-de-l’Ornen kylpylässä Espanjan sisällissodassa saamiaan vammoja hoidattaneen italialaisen sosialistin Carlo Rossellin. Samassa hyökkäyksessä sai surmansa myös hänen veljensä Nello Rosselli.
Lipari
Lipari (sisiliaksi: "Lipari"), antiikin Lipara (, lat.) on Italiaan kuuluva saari ja samanniminen kunta Tyrrhenanmerellä. Se on Liparisaarten suurin saari ja sijaitsee noin 30 kilometriä Sisilian rannikosta pohjoiseen. Liparin pinta-ala on 37,6 km² ja asukkaita on vajaat 13 000. Se on yksi seitsemästä Etnan ja Vesuviuksen välillä sijaitsevasta tuliperäisestä saaresta. Saaren keskus Liparin kaupunki.
Liparin saari on asutettu jo esihistoriallisella kaudella viimeistään noin 5000 eaa. Antiikin aikana saari tunnettiin alun perin nimellä "Meligunis" (), mikä oli todennäköisesti peräisin kreikkalaista siirtokuntaa edeltäneeltä ajalta. Myöhemmin saari sai nimen "Lipara". Kreikkalaiset asuttivat saaren noin vuonna 580–577 eaa. Saaren polis eli kaupunkivaltio Lipara oli Knidoksesta ja Rhodokselta tulleiden doorilaisten perustama. Siirtokunta kukoisti merenkulun kannalta edullisen sijaintinsa sekä tuliperäisyyden vuoksi hedelmällisen maaperänsä ansiosta. Saarelta kaivettiin myös alunaa, mikä oli myös tuliperäisyyden ansiota. Lipara oli välillä Karthagon vallassa. Roomalaiset valtasivat sen vuonna 252/251 eaa.
Liparin tulivuori on viimeksi purkautunut 400-luvulla. Antiikin ajan jälkeen saarta ovat pitäneet hallusaan muun muassa arabit, saraseenit sekä osmanit. Liparin merkittävimpiä nähtävyyksiä on Kaarle V:n aikainen Liparin kaupungin linnoitus Castello eli La Cittade, joka on rakennettu kaupungin antiikin aikaisen akropoliin paikalle, sekä sitä ympäröivä vanhakaupunki.
1930–1940-luvuilla Lipari toimi karkotuspaikkana, jonne Italian diktaattori Mussolini lähetti poliittisia vankeja. Saarella olivat arestissa muun muassa Curzio Malaparte sekä Carlo Rosselli.
Blek le Rat
Blek le Rat (virallinen nimi Xavier Prou, syntynyt 1952) oli yksi Pariisin ensimmäisiä graffititaiteilijoita ja merkittävä vaikuttaja etenkin 1980- ja 1990-lukujen eurooppalaisessa katutaiteessa. Hän oli myös sapluunatekniikalla toteutettujen graffitin pioneeri. Toinen tästä tekniikasta kuuluisaksi tullut graffitaiteilija on englantilainen Banksy, joka on saanut vaikutteita Blek le Ratilta.
Nimi Blek le Rat tulee italialaisesta sarjakuvakirjasta Blek le Roc. Sana "rat" (rotta) on anagrammi sanasta "art" (taide). Xavier Prou aloitti vuonna 1981 maalaamalla rottia Pariisin kaduille. Rottaa hän kuvaili tuolloin kaupungin ainoaksi vapaaksi eläimeksi, joka levittää ruttoa eteenpäin, aivan kuten katutaidekin.
Donald William Wuerl
Donald William Wuerl (s. 12. marraskuuta 1940 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi katolisen kirkon kardinaaleista. Hänet vihittiin papiksi Pittsburghin hiippakuntaan 17. joulukuuta 1966 ja nimitettiin Seattlen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Rossmarkaeumin titulaaripiispaksi 30. marraskuuta 1985. Piispaksi konsekroinnin suoritti 6. tammikuuta 1986 paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Agostino Casaroli ja Bernardin Gantin.
Wuerl sai 11. helmikuuta 1988 nimityksen Pittsburghin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 12. helmikuuta. Hänet nimitettiin 16. toukokuuta 2006 Washingtonin arkkipiispaksi ja asetettiin uuteen virkaansa 22. kesäkuuta. Wuerl ylennettiin kardinaaliksi 20. marraskuuta 2010, jolloin hänet nimitetettiin San Pietro in Vincolin kardinaalipapiksi. Hänet asetettiin tähän virkaan 8. toukokuuta 2011.
Wuerl osallistui vuoden 2013 konklaaviin.
Francesco Coccopalmerio
Francesco Coccopalmerio (s. 6. maaliskuuta 1938 San Giuliano Milanese) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista. Hänet vihittiin papiksi Milanon arkkihiippakuntaan 28. kesäkuuta 1962 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Coelianan titulaaripiispaksi 8. huhtikuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Maria Martini, jota avustivat Attilio Nicora ja Giovanni Giudici.
15. helmikuuta 2007 Coccopalmerio sai nimityksen paavillisten lainsäädäntötekstien neuvoston puheenjohtajaksi ja Coelianan titulaariarkkipiispaksi. 18. helmikuuta 2012 hänet nimitettiin San Giuseppe dei Falegnamin kardinaalidiakoniksi. Hänet asetettiin virkaansa 26. huhtikuuta 2012, ja hän luopui tehtävistään 28. helmikuuta 2013.
Kesäkuussa 2017 hänen sihteerinään toimineen papin asunnossa pidettiin ”huumehuuruisiksi homobileiksi” luonnehditut juhlat, jotka päättyivät Vatikaanin poliisin tekemään ratsiaan. Asunnosta tavattiin huumeita käyttäviä miehiä, jotka harrastivat keskenään seksiä.
Missi Pyle
Andrea Kay ”Missi” Pyle (s. 16. marraskuuta 1972 Houston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on esiintynyt useissa elokuvissa mukaan lukien "The Artist", "Dodgeball – boltsit pelissä", "Big Fish", "Aina eka kerta", "Jali ja suklaatehdas" ja "". Hän on esiintynyt myös useissa televisiosarjoissa mukaan lukien "Hulluna sinuun", "Frendit", "Heroes", "Miehen puolikkaat", "Frasier", "Kovan onnen kundi" ja "Tyhjätaskut".
Allen Henry Vigneron
Allen Henry Vigneron (s. 21. lokakuuta 1948 Mount Clemens) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Detroitin arkkihiippakuntaan 26. heinäkuuta 1975 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Sault Sainte Marie in Michiganin titulaaripiispaksi 12. kesäkuuta 1996. Piispaksi konsekroinnin suoritti 9. heinäkuuta Adam Joseph Maida, jota avustivat James Aloysius Hickey ja Edmund Casimir Szoka.
10. tammikuuta 2003 Vigneron sai nimityksen Oaklandin koadjuuttoripiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 26. helmikuuta. Hänestä tuli Oaklandin piispa 1. lokakuuta 2003. 5. tammikuuta 2009 hänet nimitettiin Detroitin arkkipiispaksi ja Cayman-saarten superioriksi. 28. tammikuuta hänet asetettiin virkaansa Detroitin arkkipiispana.
Worried Life
Worried Life on kokoelma-albumi yhdysvaltalaisen bluespianisti ja –laulaja-lauluntekijä Memphis Slimin tuotannosta. Kokoelma on vuodelta 1990 ja alkuperäisäänitteet on remasteroitu digitaalisesti.
Levymerkki on ROOTS ja albumi on ilmestynyt sekä LP-levynä (RTS 113013),  C-kasettina (RTS 43013) että CD-levynä (RTS 33013). Julkaisulisenssi on saatu yhtiöltä Phonoco International Ltd. LP-levyjä on valmistettu EY:n alueella ja editiosta ja jakelusta on vastannut Movieplay SA.
Kannen valokuvan on toimittanut Michael Ochs ja esittelytekstin Memphis Slimin urasta on laatinut Herman van der Horst.
Sivu 1 (Kesto 28:03)
Memphis Slim
Memphis Slim (oik. Peter Chatman, 3. marraskuuta 1916 Memphis, Yhdysvallat – 25. helmikuuta 1988 Pariisi, Ranska) oli bluespianisti ja -laulaja-lauluntekijä, jonka ura kesti yli 47 vuotta. Pitkän uran lisäksi hän oli yksi taloudellisesti menestyneimmistä afroamerikkalaisista bluesmuusikoista. Hänen tunnetuin kappaleensa on "Everyday I Have the Blues".
Hänen varhaisia musiikillisia esikuviaan oli Roosevelt Sykes, ja tämän inspiroimana hänkin aloitti kahdeksanvuotiaana pianonsoiton. Taitojen kehityttyä hän esiintyi Memphisissä yhdessä rumpalin kanssa 1,25 dollarin tuntipalkalla.
Vuonna 1939 hän muutti Chicagoon, missä hän tutustui Big Bill Broonzyyn ja tämän muusikkoystäviin, joihin kuuluivat mm. Jazz Gillum, Tampa Red ja Washboard Sam. Ryhmän jäsenet kirjoittivat lauluja itselleen ja toisilleen, soittivat toistensa levytyksillä ja ylipäänsä hallitsivat 1930-luvun blueskenttää Chicagossa.
Vuonna 1940 hän otti käyttöön kotipaikkaansa sekä (pitkää ja) laihaa olemustaan kuvaavan taiteilijanimen Memphis Slim, koska hän siirtyi RCA-levy-yhtiölle ja aikaisempi sopimus toisen yhtiön kanssa oli vielä voimassa. Hän sai kaksinkertaisen hitin singlellä "Beerdrinkin’ Woman" / "Grinder Man".
Toisen maailmansodan loppua kohti Chicagon bluestyyli oli muuttumassa raaemmaksi Etelästä tulleiden siirtolaisten myötä, ja samalla sähköiset vahvistimet yleistyivät. Memphis Slim sopeutti tyyliään muutosta vastaavaksi rhythm and bluesiksi ja kierteli erilaisten yhtyekokoonpanojen kanssa, joiden nimenä oli tavallisesti The Houserockers. Hän teki R&B-singlejä, jotka eivät yleensä menestyneet.
Vuonna 1948 hän sai kuitenkin hitin kappaleella "Messin’ Around".
Vuonna 1949 hän teki tunnetuimman kappaleensa "Everyday I Have the Blues", josta on muodostunut kaikkien aikojen soitetuimpia bluesklassikoita. Jo vuonna 1950 kappale oli suuri hitti Jill Williamsin ja Count Basien yhtyeen versiona. Pitkälti tämän kappaleen ansiosta Memphis Slimin kerrotaan maininneen, että hänen saamansa tekijänpalkkiot olivat jopa 0,6 miljoonaa dollaria vuodessa.
Hittikappaletta seurasivat niin ikään hyvin menestyneet "Mother Earth" (1950) ja "Wish Me Well" (1954). 1950-luvun loppua kohden hänen suosionsa R&B-laulajana kotimaansa afroamerikkalaisen väestön keskuudessa alkoi kuitenkin hiipua. Hän seurasi Big Bill Broonzyn onnistunutta esimerkkiä ja muutti tyylinsä folk-bluesiksi saaden näin uuden yleisön etenkin eurooppalaisten keskuudesta.
Vuonna 1960 hänellä oli ensimmäinen levytyssessionsa Lontoossa brittibluesin pioneeri Alexis Kornerin kanssa, ja 1962 hän muutti vakituisesti Eurooppaan ensimmäisten yhdysvaltalaisten bluesartistien joukossa. Hän sopeutui eurooppalaisen yleisönsä käsitykseen, jonka mukaan blues miellettiin akustiseksi folkmusiikiksi ja alkoi esiintyä sooloartistina. Hän esiintyi mm. lukuisilla festivaaleilla ja teki kymmenittäin levyjä. Hän asui Pariisissa, mutta hänellä oli asunnot myös aikaisemmissa asuinpaikoissaan Memphisissä ja Chicagossa.
Memphis Slim kuoli 25. helmikuuta 1988 Pariisissa sydänkohtaukseen.
Catedral de la Santísima Concepción
Catedral de la Santísima Concepción on katolinen katedraali Concepciónin kaupungissa Chilessä.
Saarenputaan silta
Saarenputaan silta tai Saarenputaan Vaskurin raittisilta Rovaniemellä on vuonna 1925 valmistunut teräsbetoninen holvisilta. Jäämerentie Rovaniemeltä Liinahamariin, myöhemmin valtatie 4, kulki sillan kautta vuoteen 1965 asti. Sillasta tuli museosilta vuonna 1982, ja se on nykyään ainoastaan kevyen liikenteen käytössä.
Saarenputaan sillan ainoa aukko on 10 metriä leveä. Holvin jännemitta on 10 metriä ja sillan kokonaispituus 16 metriä. Sillalle jää hyötyleveyttä 4,8 metriä.
Saarenputaan silta on ainoa Jäämerentien silta, joka säästyi tuholta toisessa maailmansodassa. Silta ja Inarin Magneettimäki ovat Jäämerentien tiehistorialliset kohteet, jotka sisältyvät Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Entisen Rovaniemen maalaiskunnan suurin taajama Saarenkylä sijaitsee Kemijoen saaressa, jonka erottaa mantereesta kapea Saarenpudas-niminen pudas. Betonisillan paikalla oli aikaisemmin matala puusilta, Vaskurin silta. Vaskisepän mukaan nimetty silta joutui keväisin tulvaveden valtaamaksi, ja uuden, korkeamman sillan suunnittelu aloitettiin jo vuonna 1916. Suunnittelijaksi valittiin insinööri Olli Martikainen. Sillan rakentaminen päästiin aloittamaan vasta vuonna 1924, ja se valmistui seuraavana vuonna.
Autobahn A5 (Sveitsi)
Autobahn A5 on moottoritie läntisessä Sveitsissä.
A5 on osa kansallista valtatietä N5 (), joka kulkee Juravuoriston itäpuolisten suurten järvien (Neuchâtelinjärvi ja Bieljärvi) länsipuolitse, vuoriston ja järvien välistä. Moottoritie A5 alkaa moottoritieltä A1 Yverdonissa ja päättyy samalle tielle Solothurnin itäpuolella, Bernin pohjoispuolella.
A5-moottoritien rakentaminen on kesken: Bieljärven länsipuoli (Le Landeron – Biel, noin 20 km) on moottoriliikennetietä ja osin maantietä.
Autobahn A5 kulkee Vaud'n, Neuchâtelin, Bernin ja Solothurnin kantonien alueella.
Biel/Biennessä on menossa ohitustiehanke, jossa A5 rakennetaan kulkemaan kaupungin itä- ja eteläpuolitse suurelta osin tunnelissa. Itäpuolinen tunnelihanke (4,9 km) on alkanut vuonna 2007 ja päättyy suunnitelmien mukaan vuonna 2017. Eteläinen ohitustie (6,7 km) on tarkoitus toteuttaa vuosina 2019–28. Hankkeiden kustannusarvio on yhteensä 2,9 mrd CHF.
Moby Lines
Moby Lines (Moby Lines S.p.A.) on italialainen laivayhtiö, joka operoi 13 aluksellaan Italian ja Ranskan alueella. Yhtiö perustettiin vuonna 1959 nimellä Navigazione Arcipelago Maddalenino (Navarma).
Moby Linesin reitit kulkevat muun muassa Elbaan, Sardiniaan ja Korsikaan.
Vuonna 2006 Moby Lines osti Lloyd Sardegnan. Moby Linesin alusten kylkiin on maalattu "Looney Tunes" -animaatiohahmoja.
Navarma perustettiin vuonna 1959. Yhtiö aloitti liikennöinnin Sardiniasta rannikon saariin pienellä Tanskasta ostetulla "M/S Maria Maddalena" -lautalla. Vuonna 1966 yhtiö osti toisen lautan, "M/S Bonaficion", ja aloitti liikennöinnin Sardinian ja Korsikan välillä. Yhtiö hankki seuraavan autolauttansa vuonna 1967 ja aloitti liikennöinnin manner-Italian satamiin.
Ensimmäinen Moby-etuliitettä käyttänyt laiva oli vuonna 1982 Townsend Thoresenilta ostettu autolautta, joka sai uuden nimen "M/S Moby Blue". Alus oli kaksi kertaa suurempi kuin Navarman siihen asti suurin alus. Vuoteen 1988 mennessä Navarma hankki vielä neljä suurempaa autolauttaa, joiden kaikkien nimen alussa oli Moby. Laivoilla yhtiö aloitti uusia reittejä manner-Italiaan.
Vuonna 1991 yhtiön laiva M/S Moby Prince oli osallisena toisen maailmansodan jälkeisen Italian suurimassa laivaonnettomuudessa, jossa laiva törmäsi ankkurissa olleeseen öljytankkeriin ja 140 ihmistä kuoli.
1990-luvun alussa yhtiö osti lisää käytettyjä autolauttoja ja korvasi niillä 1980-luvulla ostetut laivat. Samoihin aikoihin yhtiön nimeksi tuli Moby Lines. Vuodesta 1996 eteenpäin yhtiön laivaston koko on kasvanut yhtiön hankkiessa uusia suurempia ja nopeampia lauttoja, kuten uutena Daewoo Shipbuilding & Heavy Machineryltä tilatut Moby Wonder, Moby Freedom ja Moby Aki. Vuonna 2003 yhtiö teki sopimuksen Warner Brosin kanssa laivojensa maalaamisesta "Looney Tunesin" hahmoilla. "Looney Tunes" -teemainen väritys oli kuitenkin vain suuremmissa laivoissa, pienemmissä laivoissa oli yksinkertaisempi väritys tai Moby Linesin valaslogo.
Haarajoen museosilta
Haarajoen museosilta Joensuun Tuupovaarassa on vuonna 1926 valmistunut teräsbetoninen ulokepalkkisilta, joka on ollut museosilta vuodesta 1982 lähtien.
Haarajoen ylittävän sillan paikka on ikivanha kulkuväylä. Ensimmäinen puuarkkujen varaan rakennettu silta paikalle valmistui 1820-luvun alussa, kun Huhtilampi–Kovero-tie valmistui. Suomi oli 1920-luvulla autoistumassa, ja se loi koko maassa painetta laajaan tie- ja siltarakenteiden uusimiseen. Maan hallituksen mukaan betonisiltoja tuli rakentaa ”koneellista liikennettä silmälläpitäen”.
Sillan kautta kulkenut tie puusiltoineen on rakennettu 1800-luvun alussa, nykyään tie on seututie 495. Ulokepalkkisillan suunnittelija on TVH:n siltaosaston päällikkö, insinööri Harald Backman. Sillan kansi on kivetty. Haarajoen sillasta tuli museosilta uuden sillan valmistuttua vuonna 1982.
Kokonaispituudeltaan 31-metrisessä sillassa on kolme aukkoa, keskiaukon jännemitta on 18 metriä, aukkomitta on 16,7 metriä. Sillan hyötyleveys on 4,9 metriä.
Ulokepalkkisiltoja rakennettiin paljon 1920-luvulla, ja Tie- ja vesirakennushallitus teki niistä tyyppipiirustuksetkin. Haarajoen museosilta kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin teemakohteessa "museosilta".
Isopökkelökehrääjä
Isopökkelökehrääjä ("Nyctibius grandis") on pökkelökehrääjiin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan laajalta alueelta Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Isopökkelökehrääjä on suurikokoisin kehrääjälinnuista ja voi kasvaa 48–60 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on suuripäinen ja pitkäpyrstöinen. Alalajin "N. g. guatemalensis" pyrstö ja siivet ovat pidemmät kuin nimialalajilla. Isopökkelökehrääjä on väritykseltään kauttaaltaan vaaleanharmaa mustin viiruin ja kuvioinnein. Vatsassa on valkoista. "N. g. guatemalensis" -alalaji on selästään ruskeampi kuin "N. g. grandis". Linnun silmät ovat suuret ja väriltään ruskeat tai oranssit.
Isopökkelökehrääjää tavataan Meksikon eteläosista Boliviaan ja Brasiliaan asti ulottuvalta alueelta. Sen elinympäristöä ovat sademetsät ja metsät tyypillisesti alankomailla, mutta sitä on tavattu aina 2 900 metrin korkeudessa kasvavista metsistä. Laji viettää päivät nukkuen puiden oksilla ja on yöaktiivinen. Se saalistaa vaanimalla puiden oksilla ja syöksyy yllättäen saaliinsa kimppuun. Isopökkelökehrääjän ravintoa ovat pääasiassa lentävät hyönteiset, mutta se voi syödä myös pieniä lepakoita. Isopökkelökehrääjän pesimäkausi on kostealla kaudella, jonka ajankohta vaihtelee Keski- ja Etelä-Amerikassa. Pesä sijaitsee korkealla puussa kolossa tai oksanhaarukassa. Pesä on risuista rakennettu litteähkö alusta. Naaras munii tyypillisesti yhden valkoisen ja tummapilkullisen munan. Sekä koiras- että naarasisopökkelökehrääjät hautovat munia ja ruokkivat poikasia.
James Aloysius Hickey
James Aloysius Hickey (11. lokakuuta 1920 – 24. lokakuuta 2004) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista. Hänet vihittiin papiksi Saginawin hiippakuntaan 15. kesäkuuta 1946 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Taraquan titulaaripiispaksi 18. helmikuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Francis Dearden, jota avustivat Stephen Stanislaus Woznicki ja Stephen Aloysius Leven.
Hickey sai 1. maaliskuuta 1969 nimityksen Pontifical North American Collegen rehtoriksi. 5. kesäkuuta 1974 hänet nimitettiin Clevelandin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 16. heinäkuuta. Hän sai 17. kesäkuuta 1980 nimityksen Washingtonin arkkipiispaksi, ja tähän virkaan hänet asetettiin 5. elokuuta.
Hickey sai ylennyksen kardinaaliksi 28. kesäkuuta 1988, jolloin hänet nimitettiin Santa Maria Madre del Redentore a Tor Bella Monacan kardinaalipapiksi. Hän jäi eläkkeelle 21. marraskuuta 2000.
Valtionraja
Valtionraja on maantieteellinen linja, joka määrittää valtion kansallisen alueen (maa-alueen, vesialueen ja ilmatilan) eli valtion toimivallan alueen. Yleensä valtionrajoja pyritään valvomaan. Joillakin valtioiden välisillä rajoilla, kuten Schengen-alueella, vartiointi on rajoitettua. Muut rajat ovat osittain tai täysin vartioituja ja ne voidaan ylittää laillisesti ainoastaan virallisissa rajanylityspaikoissa ja rajavyöhykettä voidaan vartioida. Joillekin rajoille, kuten kiistanalaisille alueille voidaan rakentaa puskurivyöhykkeitä.
Salainen ase
Salainen ase on suomalainen vakoiluelokuva vuodelta 1943. Se on ensimmäinen Fenno-Filmin kahdeksastatoista näytelmäelokuvasta. Jatkosodan aikana erittäin vaikeissa oloissa valmistunut teos kertoo useiden salanimien taakse verhoutuneesta vakoilijasta Toinista, joka joutuu vaikeaan valintatilanteeseen ihastuttuaan vastapuolella operoivaan mieheen.
Teos on Fenno-Filmin vakoilutrilogian ensimmäinen osa, toinen on "Varjoja Kannaksella" ja kolmas "Hiipivä vaara".
”"Salainen ase" on puhdas jännityselokuva, joka omassa luokassaan kohoaa suorastaan kansainväliselle tasolle”, "Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi hehkutti arviossaan.
Useiden salanimien taakse kätkeytynyt Toini Salonen saapuu Suomeen ja matkaa Turusta Helsinkiin, missä hän ottaa pestin insinööri Rautavuoren sihteerinä tarkoituksenaan urkkia tämän salaisia piirustuksia. Suomen Vientipuun yövartija surmataan tuhopolton yhteydessä. Toimistopäällikkö Pulkkinen kertoo toimittaja Erkki Karille vartijan olleen hänen isänsä.
Toinin pomo on muuan Rosenberg, jonka miehet yrittävät polttaa Yhdistyneiden Sahojen lautatarhan. Paikalta löytyy Toinin huivi, jonka ansiosta Erkki Kari pääsee Toinin jäljille. Hän kutsuu Toinin viettämään ravintolailtaa, myös Pulkkinen on mukana. Pulkkinen huomioi ristiriitaisuudet Toinin henkilöhistoriassa tämän kertoessa elämästään. Kari ja Toini ihastuvat toisiinsa.
Vakoilijat tunkeutuvat Rautavuoren toimistoon. Toini on antanut heille kassakaapin numeroyhdistelmän. Hän tulee katumapäälle ja yrittää varoittaa insinööriä – liian myöhään. Konnat onnistuvat ryöstämään insinöörin piirustukset. Toiniin alkaa kohdistua yhä vahvempia epäluuloja. Käy myös ilmi, että Toini ja Pulkkinen ovat sisaruksia.
Toini kertoo poliisille Karikosken sillan räjäytyssuunnitelmasta, poliisi tekee suunnitelmat tyhjiksi. Lopussa vakoilijat kaappavat Toinin ja yrittävät paeta, mutta jäävät kiinni Toinin ansiosta. Erkki Kari ja Toini kihlautuvat.
Fenno-Filmi tuotti ensimmäisen elokuvansa poikkeuksellisen vaikeissa oloissa. Alun perin oli tarkoitus kertoa taistelevista sotilaista, jolloin kuvauslupa oli hankittava Päämajasta. Sitä ei herunut, joten elokuvan tapahtumat siirrettiin kotirintamalle. "Salaisen aseen" budjetti oli niukka, joten suuria filmitähtiä ei voitu käyttää. Eija Karapää oli postin työntekijä, jolla oli hieman kokemusta elokuvatyöstä.
Eino Karin laboratorioon osui pommi 8. marraskuuta 1942, mutta "Salaisen aseen" raakafilmit säilyivät kuin ihmeen kaupalla. Sama pommikone jatkoi matkaansa kaakkoon ja pudotti pommin Helsingin Viiskulmassa sijainneen elokuvateatteri Tivolin edustalle. Pommi surmasi lastennäytännöstä poistuvaa yleisöä.
"Salainen ase" sai hyvän vastaanoton. Sen juonta pidettiin johdonmukaisena ja jännityselokuvana se arvioitiin suorastaan ”kansainväliselle tasolle”. Ohjaajat saivat niin ikään kiitosta. Elokuvan tekotapaa pidettiin ”tuoreena ja rohkeana”. Negatiivista kritiikkiä elokuva sai lähinnä juonen epäuskottavuuksien osalta.
"Salainen ase" on julkaistu DVD:nä yhdessä vakoilutrilogian muiden osien kanssa.
Tapinocaninus
Tapinocaninus (nimen merkitys: "”vaatimattomat kulmahampaat”") on sukupuuttoon kuollut permikaudella elänyt terapsidisuku. Sukuun luetaan yksi laji, "Tapinocaninus pamelae".
"Tapinocaninus" oli suurikokoinen kasvinsyöjä tai kaikkiruokainen terapsidi, joka kuului Dinocephaliaan ja heimoon Tapinocephalidae. Sen kallo on noin 50 cm pitkä, ja kokonaispituus noin 3 metriä. Sen fossiileja on löydetty Etelä-Afrikasta.
Cisneros "et al.", (2012):
Kun joulu on (Paula Koivuniemen albumi)
Kun joulu on on suomalaisen laulaja Paula Koivuniemen 15. marraskuuta 2013 julkaistu joululevy. Albumi sisältää kymmenen Koivuniemen itsensä valitsemaa joululaulua ja se on hänen ensimmäinen jouluaiheinen levynsä. Mukana on kaksi uutta sävellystä, "Ilon hetkiä" ja "Yhdessä". Kappaleet "Toive", "Tähti tähdistä kirkkain" ja "Enkeli" ovat saaneet uudet sovitukset. Levy myi kultaa alle kahdessa viikossa.Kaikki sovitukset Mika Toivanen.
Möykkysenjoen silta
Möykkysenjoen silta on vuonna 1926 valmistunut kiviholvisilta Ristijärvellä yhdystie 8890:n varrella. Kainuussa harvinaista tyyppiä olevasta kivisillasta tuli museosilta vuonna 1982. Sillan vierelle oli valmistunut 1980-luvulla uusi silta. Vanha silta entisöitiin vuosina 1982–1983.
Sillan holviaukko on 6 metriä leveä, ja sillan kokonaispituus on 13,9 metriä. Kannen hyötyleveys on 4,5 metriä.
Möykkysenjoen museosilta kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin teemakohteessa "museosilta".
Estemmenosuchidae
Estemmenosuchidae on sukupuuttoon kuollut permikaudella elänyt Dinocephalia-alalahkoon kuuluva terapsidiheimo. Sen jäsenet olivat suuria kasvinsyöjiä tai kaikkiruokaisia eläimiä. Niiden kallo oli massiivinen ja päässä oli sarvimaisia ulokkeita.
Parhaiten tunnettuja heimon jäsenistä ovat "Estemmenosuchus"-sukuun luuluvat lajit. Muut tähän heimoon kuuluvat eläimet tunnetaan huonosti. Aikaisemmin omaksi suvuikseen luetut "”Anoplosuchus”" ja "”Zopherosuchus”" on nykyisin havaittu "Estemmenosuchus uralensis"-lajiin kuuluviksi. Suvut "Molybdopygus" ja "Parabradysaurus" tunnetaan vain huonostisäilyneistä fossiileista. Estemmenosuchidae heimon fossiileja on löydetty Venäjältä.
Olli Stålström
Olli Stålström (s. 13. kesäkuuta 1944 Lohja) on suomalainen kansalaisaktivisti. Hän on toiminut Setassa sen perustamisesta saakka ja mielenterveysyhdistys Helmin puheenjohtajana vuodesta 2011.
Stålström valmistui tie­to­lii­ken­ne­tek­nii­kan ja tie­to­ko­ne­tek­nii­kan dip­lo­mi-in­si­nöö­riksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1973. Sen jälkeen hän työskenteli Nokialla tietoliikennejärjestelmien aluevientipäällikkönä alueinaan Itä-Eurooppa, Afrikka ja Lähi-itä. Hän irtisanoutui työstä 1981 ja aloitti sosiologian opinnot Helsingin yliopistossa. Hän valmistui valtiotieteiden maisteriksi 1989.
Myöhemmin hän toimi tutkijana Kuopion yliopistossa ja väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi lääketieteen sosiologiasta vuonna 1997. Hänen väitöskirjansa käsitteli homoseksuaalisuuden sairausleiman loppumista. Stålström sai vuonna 1999 väitöskirjastaan syytteen solvauksesta, mutta Tampereen käräjäoikeus hylkäsi sen.
Viimeiset työvuotensa ennen eläkkeelle jäämistä Stålström työskenteli vartijana Helsingin Satamassa.
Nuorena Stålström kävi psykoanalyysissä homoutensa vuoksi ja yritti ”eheytyä”. Myöhemmin hän on kampanjoinut eheytysliikkeitä vastaan. Hän meni mukaan Setan toimintaan heti, kun se perustettiin, ja oli sen ensimmäisen hallituksen jäsen 1974–1976. Hän oli aktiivinen myös aidsin vastaisessa työssä ja työskenteli Aids-tukikeskuksessa tutkijana.
Stålström toimi "SETA-lehden" päätoimittajana 1976–1977. Hän on ollut myös perustamassa "FinnQueer"-verkkojulkaisua vuonna 2001 ja on sen vastaava toimittaja.
Stålström on sairastanut masennusta ja hän on toiminut mielenterveysyhdistys Helmin puheenjohtajana vuodesta 2011.
Stålström on myös Kallion seurakuntaneuvoston jäsen kaudella 2011–2014.
Luonnontiede ja tieteiskirjallisuus
Tieteiskirjallisuuden ja luonnontieteen suhde on ongelmallinen. Tieteelliset käsitykset ja tekniikan saavutukset voivat toimia lähtökohtina tai aineistona tieteiskirjailijan teoksille. Tieteiskirjallisuudesta on sen historian aikana toisinaan puhuttu eräänlaisena tieteen etuvartiona, joka ennakoi sen kehityskulkuja. Fyysikko Kari Enqvist on kuitenkin artikkelissaan ”Luonnontiede ja tieteiskirjallisuus” (1990) päinvastoin painottanut, että science fictionin yhteys tieteeseen on usein varsin vähäinen. Hänen mukaansa tieteiskirjallisuus voi liittyä pikemminkin näennäistieteisiin kuin luonnontieteeseen. Enqvistin mukaan tieteiskirjallisuudessa esitetty fysiikka ja tekniikka on ensisijaisesti mielikuvituksellista.
Tieteiskirjallisuuden ero fantasiakirjallisuuteen nähdään ennen kaikkea niiden suhteessa luonnolliseen ja yliluonnolliseen. Fantasiakirjallisuus kuvaa usein mielikuvitusmaailmaa, kun taas science fictionin perusasetelmana on, että tapahtumat sijoittuvat todellisuuteen, vaikka se sijaitsisi esimerkiksi tulevaisuudessa. Fantasiassa taikuus on keskeistä, tieteiskirjallisuudessa sen sijaan tekniikka ja erilaiset keksinnöt, jotka ovat vielä meille tuntemattomia. Tieteiskirjallisuuden tapahtumaympäristö voisi siis olla todellinen esimerkiksi kaukaisessa tulevaisuudessa. Kaunokirjallisuuden kannalta tieteis- ja fantasiakirjallisuus ovat tapoja luoda kertomukselle nykytodellisuudesta poikkeavat puitteet, joiden avulla kirjailija käsittelee ihmistä ja ihmisyhteisön elämää.
Myös viihteellinen tieteiskirjallisuus, esimerkiksi lasten ja nuorten scifi, kytkeytyy kuitenkin tiedekeskusteluun. Tietokirjailija Niklas Bengtssonin mukaan tieteen löyhäkin yleistajuistaminen on yksi tapa houkutella nuoret lukijat kiinnostumaan tieteestä ja tiedekeskustelun seuraamisesta.
Lattanat
Lattanat (Tricladida) ovat laakamatojen (Platyhelminthes) värysmatoihin (Turbellaria) kuuluva lahko. Lattanoiden ruumis on jaokkeeton ja eläin on kaksikylkinen. Lattanoilla ei ole verenkiertoa eli niiltä puuttuvat sydän ja verisuonet. Suoleen johtaa vain suuaukko, kuten muillakin värysmadoilla. Lattanat elävät kosteissa, vesipitoisissa ympäristöissä, kivien alla.
Wallander: Surulintu
Surulintu on Wallander-elokuvasarjan 32. ja viimeinen elokuva. Se ilmestyi suoraan DVD-levynä Ruotsissa lokakuussa 2013 ja Suomessa saman vuoden marraskuussa. Elokuvassa joulun lähestyessä Kurt Wallander on ratkaisun edessä: pian hänen olisi kerrottava kaikille sairaudestaan ja luovuttava poliisin työstä.
Moviezinen arvostelija pitää elokuvaa tusinadekkarina, jossa Wallanderin sairastuminen ja yksityiselämä ovat huomattavasti mielenkiintoisempia kuin tutkittavana oleva rikos.
Operaatio Talvimyrsky
Operaatio Talvimyrsky (saks. Unternehmen Wintergewitter) oli toisessa maailmansodassa saksalaisten epäonnistunut yritys vapauttaa Saksan 6. armeija Stalingradin motista. Neuvostoliiton onnistuttua motittamaan saksalaiset Stalingradiin Operaatio Uranuksessa, Erich von Mansteinin komentaman Donin armeijaryhmän, joka koostui neljästä panssaridivisioonasta, kuudesta jalkaväkidivisioonasta, yhdestä Luftwaffen divisioonasta ja romanialaisten osastojen rippeistä, tehtävänä oli vastahyökkäyksellä vapauttaa Friedrich Pauluksen 6. armeija. Vaikka nämä joukot eivät olleet vielä kunnolla asemissa, von Manstein aloitti hyökkäyksen heti yllättääkseen edessään olevat neuvostojoukot. Hän myös halusi hyökätä rintaman lounaispuolelta pikemmin kuin edetä suoraa tietä Stalingradiin, sillä hän arveli näin pystyvänsä iskemään heikompien venäläisosastojen kimppuun.
Operaatio Talvimyrskyksi nimetty hyökkäys käynnistyi 12. joulukuuta ja onnistui yllättämään venäläiset. Kenraali Hermann Hothin johtaman 4. panssariarmeijan joukot pääsivät noin 50 kilometrin päähän Stalingradista. Hoth vetosi Paulukseen, jotta tämä vetäytyisi Stalingradista ja hyökkäisi kaikilla voimillaan länteen päästäkseen pois saarroksista. Paulus ei kuitenkaan halunnut rikkoa Adolf Hitleriltä saamiaan käskyjä pitää Stalingrad hallussaan, joten 6. armeija ei päässyt pois motista. Neuvostoliiton 16. joulukuuta aloittama vastahyökkäys operaatio Saturnus kukisti Italian 8. armeijan Donin armeijaryhmän vasemmalta sivustalta, jolloin Hoth pysäytti hyökkäyksen 23. joulukuuta Neuvostoliiton vastahyökkäyksen seurauksena ja vetäytyi jouluaattona takaisin lähtöpisteeseen. Epäonnistuneen vapautusyrityksen seurauksena puna-armeija jatkoi hyökkäystään Stalingradia kohti lopulta pakottaen 6. armeijan antautumaan 31. tammikuuta 1943.
Satyricon (albumi)
Satyricon on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin kahdeksas albumi. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 6.
Basil Zaharoff
Sir Basil Zaharoff (alk. Vasíleios Zacharíou, , joskus "Basileios Zacharias"; 6. lokakuuta 1849 Muğla, Ottomaanien valtakunta – 25. marraskuuta 1936 Monte Carlo, Monaco) oli syntyperältään turkinkreikkalainen liikemies ja kansainvälinen asekauppias. Häntä arveltiin yhdeksi aikansa rikkaimmista ihmisistä. Zaharoff tunnettiin lempinimillä ”kuoleman kauppias” ja ”Euroopan salaperäinen mies”. Hänen on sanottu olleen pahamaineisin asekauppias ensimmäistä maailmansotaa edeltäneenä aikana ja hän ei tiettävästi kaihtanut mitään keinoja, edes sabotaasia tai lahjontaa, saadakseen myymänsä aseet käymään paremmin kaupaksi. Hänet muistetaan myös tavastaan myydä aseita samanaikaisesti konfliktien molemmille osapuolille.
Zaharoffin vanhemmat olivat Turkissa asuneita köyhiä kreikkalaisia, jotka olivat venäläistäneet sukunimensä asuessaan välillä maanpaossa Venäjällä. Zaharoff työskenteli nuorena Istanbulissa vaatekauppaa harjoittaneen setänsä palveluksessa. Hänet lähetettiin vuonna 1866 opiskelemaan Englantiin ja vuodesta 1870 hän toimi setänsä yrityksen edustajana Lontoossa. Vuonna 1872 setä syytti häntä yrityksen varojen kavaltamisesta, mutta oikeus vapautti hänet. Tämän jälkeen Zaharoff muutti väärällä nimellä Kreikkaan. Asuessaan Ateenassa hän tutustui liikemies Stéfanos Skouloúdikseen, jonka suosituksen avulla hän pääsi ruotsalaisen asesuunnittelija Thorsten Nordenfeltin edustajaksi Balkanin alueella. Nordenfelt aloitti muun muassa vuonna 1886 sukellusveneiden valmistuksen, ja Zaharoff sai myytyä niitä ainakin Kreikalle, Turkille, Espanjalle ja Italialle. Hän pyrki myös kaikin tavoin pilaamaan Hiram Maximin kehittämän konekiväärin maineen, koska Maximin konekiväärit olivat selvästi parempia kuin Nordenfeltin. Vuonna 1888 Nordenfelt ja Maxim kuitenkin ryhtyivät liikekumppaneiksi, minkä jälkeen Zaharoff edusti heidän yritystään koko Itä-Euroopassa ja Venäjällä. Vuonna 1895 englantilainen asevalmistaja Vickers osti Maxim-Nordenfeltin, mikä merkitsi Zaharoffin toimialueen laajenemista entuudestaan.
Zaharoff sai vuonna 1913 Ranskan kansalaisuuden ja hän työskenteli ensimmäisen maailmansodan aikana ympärysvalloille. Palkkiona palveluksistaan hänestä tehtiin sodan jälkeen Ranskan kunnialegioonan suurupseeri ja Englannissa Bathin ritarikunnan suurristin ritari. Sodan jälkeen Zaharoffista julkaistiin useita skandaalimaisia elämäkertoja.
Zaharoffin ensimmäinen vaimo kuoli Lontoossa 1890-luvulla. Hän aloitti myöhemmin suhteen espanjalaisen Villafrancan herttuattaren kanssa, jonka kuningasperheeseen kuulunut aviomies oli mielenvikainen. Herttuattaren jäätyä 1923 leskeksi Zaharoff nai hänet. Toisenkin vaimonsa kuoltua vuonna 1926 Zaharoff muutti Monte Carloon, jossa hän sai hallintaansa kuuluisan Monte Carlon kasinon.
Tintti-sarjakuvassa "Särkynyt korva" esiintyvä moraaliton asekauppias Basil Bazaroff on helposti tunnistettava karikatyyri Zaharoffista.
Osuuskauppa Keskimaa
Osuuskauppa Keskimaa on S-ryhmän alueosuuskauppa Keski-Suomessa ja sen kotipaikka on Jyväskylä. Vuonna 2017 Keskimaan liikevaihto oli 607,4 miljoonaa euroa ja henkilöstöä aktiivisessa työsuhteessa oli vuoden lopussa 1 712 henkeä.
Keskimaa perustettiin vuonna 1915 nimellä "Jyväskylän osuuskauppa". Perustajat olivat kaupungin porvaristoa, jotka eivät halunneet kuulua työväenhenkiseen Osuuskauppa Mäki-Mattiin. Vuonna 1928 yritys muutti nimensä Osuusliike Keskimaaksi ja vuonna 1983 Osuuskauppa Keskimaaksi. Vuodesta 2002 alkaen käytettiin nimeä "Osk. Keskimaa", kunnes 2013 palattiin takaisin muotoon "Osuuskauppa Keskimaa".
Keskimaa kasvoi vähitellen koko maakunnan kattavaksi alueosuuskaupaksi vuoden 1984 alussa tapahtuneessa suuressa fuusiossa. Koko maassa suuntaus oli tuolloin kohti vahvoja alueellisia osuuskauppoja. Osuuskauppa sai myös lisää markkinaosuutta esimerkiksi avaamalla seudun ensimmäisen automarketin ja Suomen ensimmäisen Prisman 22. marraskuuta 1972. Idean isä oli toimitusjohtaja Pekka Prättälä. Nimi "Prisma" oli arkkitehti Jaakko Vaetojan ja Prättälän kehittämä. Jyväskylän kaupunginjohtaja Veli Järvinen junaili Keskimaalle todelliseksi kultakaivokseksi osoittautuneelle automarketille tontin hyvältä paikalta. Prättälän jälkeen toimitusjohtajana oli Kalevi Liukkonen.
Lähde
Şükrü Uzuner
Şükrü Uzuner (s. 2. helmikuuta 1969 Istanbul, Turkki) on uransa lopettanut turkkilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Uzuner aloitti ammattilaisuransa Kartalsporin joukkueessa Turkin jalkapallon toisella sarjaportaalla. Hän pelasi kahdessa cup-ottelussa, mutta ei tehnyt sarjadebyyttiään. Marraskuussa 1992 hänet lainattiin Darıca Gençlerbirliğiin kolmannelle sarjatasolle. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi samalla tasolla pelanneen Maltepesporin riveihin, joissa hän teki yhdeksän maalia 18 ottelussa.
Suomeen Uzuner tuli vuonna 1994 ja hänen ensimmäinen seuransa oli Kolmosessa pelannut Äänekosken Huima. Hän oli joukkueensa toiseksi paras maalintekijä 15 osumallaan. Kesken kauden 1995 Uzuner siirtyi Jyväskylän Jalkapalloklubiin, jonka hän auttoi nousemaan Ykköseen. Kahdella seuraavalla Ykkösen kaudella hän viimeisteli yhteensä 29 maalia, herättäen kiinnostusta Veikkausliigasta. Uzuner siirtyikin kaudeksi 1997 Finnairin Palloilijoihin, jossa teki debyyttikaudellaan 9 maalia, ollen joukkueensa paras ja Veikkausliigan neljänneksi paras maalintekijä. FinnPa kuitenkin putosi kauden päätteeksi Ykköseen ja Uzuner siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin. Hänen peliaikansa jäi kuitenkin vähäiseksi toisen uuden hankinnan, Shefki Kuqin vireen vuoksi ja hänet lainattiin loppukaudeksi Kotkan Työväen Palloilijoihin.
Kaudeksi 2000 Uzuner siirtyi Ykkösen Atlantis FC:n joukkueeseen. Hän oli 18 maalillaan Ykkösen kolmanneksi paras maalintekijä Atlantiksen noustessa Veikkausliigaan. Seuraavalla kaudella hän pelasi vielä muutaman pääsarjaottelun, mutta usean loukkaantumisen johdosta hänen sopimuksensa seuran kanssa purettiin elokuun alussa. Loppukauden hän vietti FC Hämeenlinnassa Ykkösessä. Yhteensä Veikkausliigassa Uzuner pelasi 51 ottelua, joissa teki 15 maalia.
Uzuner palasi vuonna 2002 JJK:n riveihin ja viimeisteli 18 ottelussa 14 maalia. Seuraavat vuodet hän vietti Jyväskylän alueen Kakkosen joukkueissa. Hän pelasi vielä kolmannen kerran JJK:ssa vuosina 2005–2006 ennen kuin siirtyi pelaamaan viimeiset vuotensa FC Blackbirdiin, jossa pelasi neljän kauden aikana satunnaisia otteluita.
Keltti (työkalu)
Keltti on muinainen pronssinen, harvoin rautainen, kirvestyyppi, jossa ei ole silmää vartta varten.
"Onsikeltissä" varsi on pistetty umpinaiseen, itse esineeseen kantapäästä aukenevaan putkeen, "varsikeltissä" eli paalukirveessä keltin kantapää on pistetty päästään halkinaiseen polvikkaaseen puuvarteen. Onsikeltit ovat varsikelttejä myöhempiä. Rautaisia onsikelttejä on löytynyt vielä kansainvaelluksen ajoilta.
Tungsram
Tungsram on unkarilainen vuonna 1903 toimintansa aloittanut hehkulamppujen ja tyhjiöputkien valmistaja, joka vuodesta 1990 on kuulunut General Electric-konserniin ja nimeä "Tungsram" käytetään nykyään tavaramerkkinä. Tungsram-sanan on yhdistelmä volframin englanninkielisestä nimestä "Tungsten" ja useissa eurooppalaisissa kielissä kuten saksan sekä unkarin kielissä käytetystä nimestä "Wolfram".
Yhtiö sai vuonna 1903 patentin volframin käytölle hehkulankana hehkulampussa, jossa aikaisemmin oli käytetty hiililankaa. Volframi oli kestävämpi ratkaisu. Volframilangan käytön kehittävät unkarilainen "Aleksandar Just" ja kroatialainen "Franjo Hanaman". Myyntiin tuote tuli 1904. Vuonna 1934 yhtiö sai patentin kryptonilla täytetylle hehkulampulle, joka myös pidensi hehkulampun käyttöikää.
Wolframiitti
Wolframiitti on mineraali, joka on olennainen lähde wolframimalmille. Kemiallinen kaava on (Fe,Mn)WO. Sen rautapitoisuus vaihtelee ja väri on
sitä tummempi, mitä suurempi on rautapitoisuus.
Wolframaattia esiintyy pegmatiittiesiintymissä, magmakivilajeissa ja raskaiden mineraalien jäännöksinä sedimenttisissä kivilajeissa. Se esiintyy samoissa paikoissa
muun muassa rikkikiisun ja sinkkivälkkeen kanssa. Sitä on löydetty Kiinasta, Australiasta, Boliviasta, Yhdysvalloista ja Perusta.
Spanish Wells
Spanish Wells on pieni kaupunki St. George's Cayn ja Russellin saarilla Bahamalla. Se sijaitsee Eleutheran saaren edustalla. Kaupungin asukasluku on 1 551. Kaupungin saaret on yhdistetty toisiinsa sillalla.
Spanish Wellsin talous perustuu pitkälti kalastukseen. Saarien pienen koon vuoksi asukkaat eivät käytä autoja, vaan matkustavat joko kävellen tai golfkärryillä. Kaupungin nimi tulee kahdesta kaivosta, jotka espanjalaiset kaivoivat saarelle kauppalaivastoaan varten. Vuonna 1648 Bermudalta lähtöisin olevat siirtolaiset ajoivat karille Eleutheran lähellä. He asuttivat Eleutheran, mutta pian heidän yhteisö jakautui ja osa muutti St. George's Caylle.
Yars’ Revenge
Yars’ Revenge on Atari 2600 -pelikonsolille vuonna 1982 julkaistu toimintapeli. Pelin ohjelmoi Howard Scott Warshaw, joka vastasi myös peleistä "Raiders of the Lost Ark" ja "E.T. the Extra-Terrestrial". "Yars’ Revenge" oli myydyin alun perin juuri Atari 2600:lle suunniteltu peli. Sen mukana tuli The Qotile Ultimatum! -niminen sarjakuva, jossa kerrottiin Yar-hahmojen historia, kuvattiin Razak-aurinkokunta ja annettiin pelaajille ohjeita peliin.
Wulfeniitti
Wulfeniitti on mineraali, joka on saanut nimensä itävaltalaisen mineralogin Franz Wülfenin mukaan. Se on lyijymalmi, joka on yleensä väriltään keltaista, mutta jossa voi olla myös punaisia kiteitä. Kiteiden taitekerroin on korkea. Kemiallinen kaava on PbMoO.
Wulfeniittia esiintyy lyijypitoisissa malmikivissä. Sitä on löydetty Yhdysvalloista, Romaniasta, Itävallasta ja Namibiasta.
Miko Jaakkola
Pasi Miko Juhana Jaakkola (s. 29. maaliskuuta 1969 Orimattila) on suomalainen teatteriohjaaja. Jaakkola on työskennellyt Kajaanin kaupunginteatterin johtajana ja ohjaajana vuosina 2009-2015. Sitä ennen hän toimi viisi vuotta Teatteri Takomon taiteellisena johtajana ja ohjaajana. Vuosina 2015-2018 Jaakkola toimii Tampereen teatterikesän taiteellisen johtoryhmän jäsenenä. Syksyllä 2017 Jaakkola aloitti työskentelyn Kotkan kaupunginteatterin johtajana.
Jaakkola on ohjannut 50 teosta eri teattereille ja Yleisradiolle. Osan hän on itse käsikirjoittanut ja osaan suunnitellut myös videot. Lisäksi hän on tehnyt lukuisia trailereita ja videosuunnitteluita moniin teatteriproduktioihin. Jaakkola on työskennellyt sekä vapaissa ryhmissä että laitosteattereissa. Hän on tehnyt ohjauksia Oulun kaupunginteatteriin, Kansallisteatteriin, Teatteri Takomoon ja useille vapaille ryhmille sekä Kajaanin Kaupunginteatteriin. Kajaanissa hän on ohjannut näytelmät "Spoonface" (2009) ja "Amadeus (2014)" sekä kantaesitykset "Parhaissakin perheissä" (2010, käsikirjoitus Anna Krogerus), "Kajaanin Seminaari" (2011, käsikirjoitus Sami Keski-Vähälä), "Punahilkka" (2012), "Sofian maailma" (2013) sekä "Rikos ja rangaistus (2015)." Uusimmat työnsä hän on tehnyt Kotkan kaupunginteatteriin, johon hän on ohjannut näytelmät "Neljäntienristeys" (2016) sekä "Puhdistus (2017)" sekä Kuopion kaupunginteatteriin, johon hän ohjasi "Ronja, ryövärintyttären"(2018) . Jaakkola kuului Kallion Teatterin ja sen jatkajaksi perustetun Todellisuuden tutkimuskeskuksen perustajajäseniin.
Jaakkola valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2000 ohjaajantyön laitokselta. Hän on saanut näyttämötaiteen valtionpalkinnon vuonna 2002 yhdessä Todellisuuden tutkimuskeskuksen kanssa sekä taiteilija-apurahan kahdesti vuosille 2003–2006. Vuoden 2011 maaliskuussa hänelle myönnettiin Teatteriohjaajaliiton Vuoden ohjaaja Thalia-palkinto. Vuonna 2013 Jaakkola sai yhdessä Kajaanin kaupunginteatterin ohjaajan Hanna Kirjavaisen kanssa Teatterikorkeakoulun Vuoden 2013 alumni -tunnustuksen. Vuoden 2017 Thalia-juhlassa Jaakkolalla myönnettiin Videosäde -kunniamaininta halusta laajentaa ohjauksissaan näyttämökerrontaa videon avulla.