hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Gilbert Ramanantoanina
Gilbert Ramanantoanina (13. joulukuuta 1916 – 25. tammikuuta 1991) oli madagaskarilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 1. elokuuta 1948 ja nimitettiin Fianarantsoan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Acmonian titulaaripiispaksi 12. tammikuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Xavier Ferdinand J. Thoyer, jota avustivat Camille-Antoine Chilouet ja Jules-Joseph Puset.
Ramanantoanina osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän sai 2. huhtikuuta 1962 nimityksen Fianarantsoan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 74-vuotiaana virassa.
Michele Cecchini
Michele Cecchini (3. maaliskuuta 1920 – 26. huhtikuuta 1989) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka loi uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihittiin papiksi 2. heinäkuuta 1944 ja nimitettiin Aquileian titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Madagaskarille 26. helmikuuta 1969. Lisäksi hän sai nimityksen apostoliseksi pro-nuntiukseksi Mauritiukselle 1. maaliskuuta. Hänet konsekroi piispaksi 13. huhtikuuta Amleto Giovanni Cicognani, jota avustivat Agostino Casaroli ja Enrico Bartoletti.
18. kesäkuuta 1976 Cecchini sai nimityksen apostoliseksi pro-nuntiukseksi Jugoslaviaan ja 4. joulukuuta 1984 apostoliseksi nuntiukseksi Itävaltaan. Jälkimmäisessä virassa hän kuoli 69-vuotiaana.
Southwest Skiffle Boys
Southwest Skiffle Boys on suomalainen kihveliemusiikikia soittava yhtye.
François Xavier Tabao Manjarimanana
François Xavier Tabao Manjarimanana (3. joulukuuta 1927 – 24. toukokuuta 1999) oli madagaskarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 29. kesäkuuta 1960 ja nimitettiin Mananjaryn hiippakunnan johtoon 20. marraskuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. maaliskuuta 1976. Pääkonsekraattorina toimi Michele Cecchini, jota avustivat Gilbert Ramanantoanina ja Victor Razafimahatratra.
Tabao Manjarimanana kuoli 71-vuotiaana virassa.
Degrassi: The Next Generation
Degrassi: The Next Generation (myöhemmin käytetty nimeä Degrassi) on kanadalainen draamasarja, jossa seurataan high school -nuorten elämää koulussa ja sen ympärillä. Sarjaa on esitetty Kanadassa CTV:llä, MuchMusicilla ja MTV:llä, sekä Suomessa MTV:llä.
Degrassia tehtiin 14 tuotantokautta aikavälillä 14. lokakuuta 2001 – 2. elokuuta 2015. Sitä edelsivät sarjat "Degrassi Junior High" (1987–89) ja "Degrassi High" (1989–91), sekä elokuva "School's Out" (1992). Tammikuussa 2016 Degrassi-universumi sai jatkoa sarjan "" myötä.
The Next Generationin 4. tuotantokautta eli jaksoja vuodelta 2004 alettiin esittää Yle Areenassa 3. elokuuta 2012.
Irina Krakoviak
Irina Krakoviak (s. 11. heinäkuuta 1977 Vilna) on liettualainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili keskimatkojen juoksussa.
Krakoviak pääsi Sydneyn olympialaisissa 2000 välieriin saakka 1 500 metrin matkalla, mutta putosi samassa lajissa alkuerissä MM-kisoissa 2001. Hän sijoittui matkalla yhdenneksitoista MM-kilpailuissa 2005 Helsingissä ja seuraavana vuonna karsiutui EM-kisojen alkuerissä. Krakoviak osallistui MM-kisoissa 2009 sekä 1 500 metrille, jolla hän pääsi välieriin, että 800 metrin kilpailuun, jossa hän putosi alkuerissä.
"Lähde: IAAF"
José Alfredo Caires de Nobrega
José Alfredo Caires de Nobrega (s. 12. huhtikuuta 1951 Caniço) on portugalilaissyntyinen, Madagaskarilla toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin dehoniaanien papiksi 28. joulukuuta 1980 ja nimitettiin Mananjaryn hiippakunnan johtoon 30. lokakuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. maaliskuuta 2001. Pääkonsekraattorina toimi Philibert Randriambololona, jota avustivat Charles-Remy Rakotonirina ja António de Sousa Braga. Caires de Nobregan edeltäjä Mananjaryn piispana oli ollut vuonna 1999 kuollut François Xavier Tabao Manjarimanana.
Charles-Remy Rakotonirina
Charles-Remy Rakotonirina (16. tammikuuta 1928 Fianarantsoa – 6. elokuuta 2005) oli madagaskarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 6. syyskuuta 1961 ja nimitettiin Farafanganan hiippakunnan johtoon 28. lokakuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. maaliskuuta 1977. Pääkonsekraattorina toimi Victor Razafimahatratra, jota avustivat Jean-Pierre-Dominique Zévaco ja Jean-Guy Rakodondravahatra.
Rakotonirina kuoli 77-vuotiaana virassa. Hänen seuraajakseen nimitettiin Benjamin Marc Ramaroson.
Benjamin Marc Ramaroson
Benjamin Marc Ramaroson (s. 25. huhtikuuta 1955 Manakara) on madagaskarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli lasaristien jäsen 15. lokakuuta 1980, ja pappisvihkimyksensä hän sai 15. elokuuta 1984. Hänet nimitettiin Farafanganan hiippakunnan johtoon 26. marraskuuta 2005 häntä edeltäneen Charles-Remy Rakotonirinan kuoltua elokuussa virassa.
Ramarosonin konsekroi 25. maaliskuuta 2006 piispaksi Fulgence Rabemahafaly, jota avustivat Jean-Pierre-Dominique Zévaco ja Philippe Ranaivomanana.
Peter Martin Musikuwa
Peter Martin Musikuwa (s. 3. huhtikuuta 1952) on malawilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Blantyren arkkihiippakuntaan 12. heinäkuuta 1982 ja nimitettiin Chikwawan hiippakunnan johtoon 16. huhtikuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Orlando Antonini, jota avustivat Tarcisius Gervazio Ziyaye ja Felix Eugenio Mkhori.
Alireza Rezaei
Alireza Rezaei (; s. 11. heinäkuuta 1976 Teheran) on iranilainen entinen vapaapainija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla teheranilaista Isadferdosia.
Rezaei voitti vuonna 1998 Aasian kisoissa kultaa alle 130-kiloisten sarjassa ja vei seuraavana vuonna Aasian-mestaruuden samassa painoluokassa. Hän sai vuonna 2000 pronssia maailmancupissa ja Aasian-mestaruuskilpailuissa, ja kaudella 2001 hän voitti Aasian-mestaruuskisojen hopeaa. Rezaei osallistui ensimmäisiin aikuisten MM-kisoihin 2002, jolloin hän sijoittui kolmanneksitoista. Hän voitti vuonna 2003 MM-kisojen pronssia ja kesällä 2004 hopeaa Ateenan olympialaisista. Rezaei voitti vuonna 2004 myös opiskelijoiden maailmanmestaruuden.
Tarcisius Gervazio Ziyaye
Tarcisius Gervazio Ziyaye (s. 19. toukokuuta 1949) on malawilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 14. elokuuta 1977 ja nimitettiin Dedzan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Maconin titulaaripiispaksi 26. marraskuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. toukokuuta 1992. Pääkonsekraattorina toimi James Chiona, jota avustivat Matthias A. Chimole ja Gervazio Moses Chisendera.
Ziyaye sai 4. toukokuuta 1993 nimityksen Lilongwen koadjuuttoripiispaksi, ja 11. marraskuuta 1994 hänestä tuli sen piispa. 23. tammikuuta 2001 hänet nimitettiin Blantyren ja 3. heinäkuuta 2013 Lilongwen arkkipiispaksi.
Kiinan–Mongolian sota (1913–1915)
Kiinan–Mongolian sota oli vuosina 1913–1915 käyty sotilaallinen yhteenotto Mongolian ja Kiinan välillä. Yhteenottoja tapahtui lähinnä Sisä-Mongoliassa ja sota päättyi lopulta mongolihyökkääjien vetäytymiseen alueelta Venäjän painostuksesta.
Mongolian itsenäistyttyä vuonna 1911 35 Sisä-Mongolian 49:tä lippueista ilmaisi halunsa liittyä uuteen valtioon. Alueella alkoikin sattua puolisotilaallisten joukkojen yhteenottoja. Sisä-Mongolialainen ruhtinas Utai hyökkäsi kiinalaisia vastaan Jirimin alueella 20. elokuuta 1912 saatuaan aseita Mongolian hallinnolta. Hänet kuitenkin lyötiin ja syyskuuhun mennessä hänen joukkonsa olivat paenneet Mongoliaan. Toinen paikallinen toimija ennen varsinaista sotaa oli Togtakhu Taiji.
Mongolian hallinto ryhtyi virallisesti sotatoimiin alueella vasta saatuaan lupauksia venäläisistä aseista ja koulutuksesta tammikuussa 1913. Sisä-Mongolian Shiliin Gol ja Ulaanchab-liitot määrättiin 23. tammikuuta nostamaan 2 000 miestä aseisiin. Joukot lähtivät liikkeelle vasta helmikuun puolella. Kesän aikana joukot valloittivat muun muassa Linxin, Dolonnuurin, Zhangjiakoun (Kalgan) ja Guisuin (Hohhot). Lähes kaikki joukkojen komentajat olivat sisämongolialaisia. Heihin lukeutui esimerkiksi Babujab ja Damdinsürüng. Tavallisten joukkojen pääosa koostui khalka- ja sisämongoleista, joiden lisäksi joukkoihin lukeutui sekalainen joukko kiinalaisia ja mongolialaisia puolisotilaallisia ryhmiä. Yhteensä heitä oli noin 7 000–8 000.
Joukkojen alkumenestyksen jälkeen heidän aseistuksensa kehnous alkoi näkyä. Mukana oli vain viisi tykkiä ja ammuksista oli pulaa. Lisäksi joukkojen mukana taistellut ruhtinas Nasun’arbijikhu loikkasi kiinalaisten puolelle. Mongolialaiset yrittivät saada lisää apua Venäjältä ja tästä syystä Sain Noyan Khan Namnangsürüng vieraili Pietarissa. Venäläiset kuitenkin kieltäytyivät tukemasta sotaa. Tästä syystä mongolialaiset päättivät vetäytymisestä takaisin.
Sota loppui virallisesti vuonna 1915 Kyakhtan trilateraalisopimuksella. Paikanpäältä Sisä-Mongoliasta tulleet sotilaat saivat kuitenkin pitää aseensa ja he palasivat takaisin kotiseuduilleen käyden sissisotaa vuoteen 1917 Babujabin johdolla. Kiinan–Mongolian sota tuotti Mongolialle suuren ulkomaanvelan Venäjälle. Vuoteen 1916 mennessä velkasumma oli 332 000 kultaruplaa ja se muodosti viidenneksen valtion rahan kulutuksesta.
Feliciano González Ascanio
Feliciano González Ascanio (20. maaliskuuta 1921 Guatire – 13. joulukuuta 1986) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 24. lokakuuta 1943 ja nimitettiin Maracayn hiippakunnan johtoon 31. heinäkuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Humberto Quintero Parra, jota avustivat José Alí Lebrún Moratinos ja Luis Eduardo Henríquez Jiménez.
González Ascanio osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän kuoli 65-vuotiaana virassa
Jyri Aalto
Jyri Tapani Aalto (s. 11. heinäkuuta 1969 Helsinki) on suomalainen entinen sulkapalloilija.
Aalto eteni MM-kisoissa 1995 kaksinpelissä kolmannelle kierrokselle ja oli sekanelinpelissä Nina Sarneston kanssa toisella kierroksella. Hän putosi seuraavana vuonna EM-kilpailuissa toisen ottelunsa jälkeen. Aalto hävisi vuoden 1999 MM-kisoissa kolmannen ottelunsa Japanin Keita Masudalle ja oli Sydneyn olympialaisissa 2000 jaetulla 17. tilalla pudottuaan toisella kierroksella. Vuonna 2000 Aalto voitti Kanadan kansainvälisen turnauksen. Hän kilpaili vuoteen 2004 saakka osallistuen vielä muun muassa MM-kisoihin 2001.
Aalto on toiminut oman peliuransa jälkeen Suomen maajoukkueen valmentajana.
Rafael Ramón Conde Alfonzo
Rafael Ramón Conde Alfonzo (s. 13. heinäkuuta 1943 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakuntaan 8. joulukuuta 1968 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Baparan titulaaripiispaksi 2. joulukuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1996. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Jorge María Mejía.
Conde Alfonzo sai 21. elokuuta 1997 nimityksen La Guairan koadjuuttoripiispaksi ja 18. maaliskuuta 1999 Margaritan piispaksi. 12. helmikuuta 2008 Conde Alfonzo sai nimityksen Maracayn piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 26. huhtikuuta.
Jaime Villarroel Rodríguez
Jaime Villarroel Rodríguez (s. 17. toukokuuta 1962) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Margaritan hiippakuntaan 30. heinäkuuta 1993 ja nimitettiin Carúpanon hiippakunnan johtoon 10. huhtikuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Rafael Ramón Conde Alfonzo, jota avustivat Enrique Pérez Lavado ja Jorge Anibal Quintero Chacón.
Villarroel Rodríguezin edeltäjänä Carúpanon piispana oli toiminut Manuel Felipe Díaz Sánchez.
Damjan Stoikov
Damjan Ivanov Stoikov (; s. 11. heinäkuuta 1966 Gotse Deltšev) on bulgarialainen judoka.
Stoikov voitti vuonna 1988 EM-kisoissa Pamplonassa pronssia avoimessa sarjassa. Seuraavana vuonna Helsingin kisoissa hän sijoittui seitsemänneksi sekä avoimessa että yli 95-kiloisten sarjassa. Stoikov oli jaetulla yhdeksännellä tilalla yli 95 kilon painoluokassa Barcelonan olympialaisissa 1992.
Eugenio Sbarbaro
Eugenio Sbarbaro (s. 26. kesäkuuta 1934) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihittiin papiksi 11. kesäkuuta 1960 ja nimitettiin Tiddin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Malawiin ja Sambiaan 14. syyskuuta 1985. Piispaksi konsekroinnin suoritti 19. lokakuuta Agostino Casaroli, jota avustivat Pio Laghi ja James Aloysius Hickey.
Sbarbaro sai 7. helmikuuta 1991 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Trinidad ja Tobagolle sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi seuraaviin maihin: Bahama, Barbados, Dominica, Jamaika, Grenada, Saint Vincent ja Grenadiinit, Saint Lucia ja Antigua ja Barbuda. Sbarbarolle tuli lisänimityksiä, kun hänet nimitettiin 13. heinäkuuta 1994 nuntiukseksi Surinameen, 26. elokuuta 1997 Guyanaan ja 23. lokakuuta 1999 Saint Kitts ja Nevisille.
Vuonna 2002 Sbarbaro sai nimityksen nuntiukseksi Serbia ja Montenegroon, sitten 19. kesäkuuta 2006 Serbiaan. Hän jäi eläkkeelle 8. elokuuta 2009.
Enrique Pérez Lavado
Enrique Pérez Lavado (s. 19. huhtikuuta 1951 Maracaibo) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Maracaibon arkkihiippakuntaan 25. heinäkuuta 1986 ja nimitettiin Maturínin hiippakunnan johtoon 9. elokuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Medardo Luis Luzardo Romero, jota avustivat César Ramón Ortega Herrera ja Ubaldo Ramón Santana Sequera.
Vladimir Repjev
Vladimir Georgievitš Repjev (; 11. heinäkuuta 1956 Rostov-na-Donu – 4. tammikuuta 2009 Moskova) oli Neuvostoliittoa edustanut käsipalloilija ja olympiamitalisti. Hän pelasi seuratasolla SKIF Krasnodaria. Repjev pelasi Moskovan olympialaisissa 1980 yhden ottelun maansa joukkueessa, joka voitti hopeaa.
Lahnajärvi (Siikainen)
Lahnajärvi on suhteellisen kirkasvetinen pienehkö järvi Siikaisten Leväsjoen kylässä. Matkaa Porista Lahnajärvelle on noin 50 kilometriä. Järvellä on kunnan uimaranta ja järveä ympäröi noin kymmenkunta loma-asuntoa. Vakinaista asutusta Lahnajärven rannalla oli vielä 1960-luvulla.
Dorothea Köring
Dorothea Köring (11. heinäkuuta 1880 Chemnitz – 13. helmikuuta 1945 Dresden) oli saksalainen tennispelaaja ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli Akademischer SV Dresden.
Köring voitti Tukholman olympialaisissa 1912 kultaa sekanelinpelistä Heinrich Schomburgkin kanssa ja sai kaksinpelissä hopeaa. Sekanelinpelin loppuottelussa pari voitti Ruotsin Gunnar Setterwallin ja Sigrid Fickin erin 6–4, 6–0. Kaksinpelin loppuottelussa hän hävisi Ranskan Marguerite Broquedisille erin 6–4, 3–6, 4–6. Hän kuoli vuonna 1945 Dresdenin pommituksissa.
Frits Kuipers
Frederik Carel "Frits" Kuipers (11. heinäkuuta 1899 Elst – 10. lokakuuta 1943 Heemstede) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän pelasi seuratasolla HFC Haarlemissa.
Keskikentällä pelannut Kuipers oli mukana maansa joukkueessa Antwerpenin olympialaisissa 1920, joissa Alankomaat voitti pronssia. Hän oli turnauksessa kentällä neljässä ottelussa, joiden lisäksi hän pelasi urallaan yhden muun maaottelun.
Violeta Quesada
Violeta Quesada Díaz (s. 11. heinäkuuta 1947 Santa Clara) on kuubalainen entinen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili pikajuoksussa.
Quesada oli voittamassa kultaa 4 × 100 metrin viestistä Pan-Amerikan kisoissa 1967 ja oli samoissa kisoissa seitsemäs 200 metrin henkilökohtaisella matkalla. Méxicon olympialaisissa 1968 hän voitti pikaviestistä hopeaa ja pääsi 100 metrillä toiselle kierrokselle. Quesadan ennätys 100 metrin matkalla on 11,65 sekuntia, jonka hän juoksi vuonna 1968.
Jan Sinivaara
Jan Sinivaara (s. 1960) on suomalaissyntyinen vuorikiipeilijä. Hän saavutti ensimmäisenä ulkomaalaisena Mount Everestin huipun Himalajan marathonina tunnettua reittiä Nepalin puolelta 13. toukokuuta 2011. Reitti edellyttää 42 kilometrin yhtäjaksoista lähestymistä Namtse Bazar (3440 m) - Gorak Shep - Base Camp eli perusleiriin 5400 m korkeuteen ja kiipeämisen jatkamista perusleiristä huipulle saakka. Vuonna 2012 Sinivaara kiipesi Everestin pohjoisreitin, North Col, Tiibetin puolelta kiinalaisessa retkikunnassa. 2013 retkikunnan tavoitteena oli Everestin kaksoisnousu eli kiipeäminen eteläpuolelta, Nepal, huipun kautta alas pohjoispuolen, Tibet, perusleiriin ja takaisin. Kiipeäminen jouduttiin kuitenkin keskeyttämään jo eteläpuolella kahden retkikuntaan kuuluneen Sherpan onnettomuuksien vuoksi.
Jan Sinivaaran muut kirjatut Himalajan huiput ovat
Makalu,
Lhotse,
Lakpa Ri,
Cho Oyu,
Gongga Shan,
Minya Konka,
Changtse,
Gyala Peri,
Khartaphu,
Kangchenjunga,
Kala Pattar,
Island Peak,
Pumori.
Tim Harikkala
Timothy Allan Harikkala (s. 15. heinäkuuta 1971, West Palm Beach, Florida) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka edustaa tällä hetkellä baseballin SM-sarjassa pelaavaa Espoo Exposia. Hänen pelipaikkansa on syöttäjä.
Suomalaissukuinen ja suomea puhuva Harikkala pelasi urallaan yhteensä 73 ottelua Pohjois-Amerikan pääsarjassa MLB:ssä vuosina 1995-2007, edustaen neljää eri seuraa. Aloittajana hän pelasi ainoastaan kahdessa ottelussa, ja pitää hallussa ennätystä pisimmästä välistä aloitettujen otteluiden välillä, 4 021 päivän ajanjaksolla.
Longaani
Longaani ("Dimocarpus longan") on pienehkö ainavihanta puu saippuamarjakasvien heimossa. Kasvia viljellään syötävien hedelmien vuoksi varsinkin Aasiassa, ja se on läheistä sukua litsille ("Litchi chinensis") ja rambutaanille ("Nephelium lappaceum").
Hedelmä on pieni, noin 1–2,5 cm läpimitaltaan. Sen punaisenruskea kuori on ohut, epätasainen ja murtuu kypsänä helposti painettaessa. Hedelmäliha on läpikuultavaa, väriltään valkoista. Hedelmän keskellä on yksi suurehko, kova, musta ja kiiltäväpintainen siemen. Maultaan hedelmä on mieto ja makea.
Hedelmä syödään usein tuoreena sellaisenaan. Sitä myös säilötään ja kuivataan. Longaania on varsinkin kuivattuna käytetty pitkään varsinkin kiinalaisessa keittiössä sekä lääketieteessä. Hedelmästä tehdään myös likööriä.
Longaani on pienehkö, ainavihanta puu, joka kasvaa 9–12 metriä korkeaksi. Rungon läpimitta on parhaimmillaan noin 75 cm ja latvuksen leveys noin 14 m. Oksisto on hieman riippuva. Soikeat lehdet ovat tasaparisen parilehdykkäiset, vuorottaisesti asettuneet. Yksittäiset lehdykät ovat 10–20 cm pitkät, kiiltävän tummanvihreät päältä, harmaanvihreät alapinnalta. Uudet versot ovat aluksi tummanpunaisia. Vaaleankeltaisissa kukissa on 5–6 terälehteä, ja ne ovat pystyissä kukinnoissa. Kukat ovat yksineuvoisia, mutta hede- ja emikukat ovat samoissa kukinnoissa. Soikean pyöreät hedelmät roikkuvat ryppäissä.
Longaani esiintyy luonnonvaraisena Etelä-Kiinassa ja osissa Kaakkois-Aasiaa, yleensä 150–450 metrin korkeudella merenpinnasta. Sen elinalueilla vuoden keskilämpötila on yleensä noin 15 °C. Puu tarvitsee kuitenkin hieman kesää viileämmän talvikauden tuottaakseen hedelmiä. Se menestyy parhaiten hiekkaisessa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä.
Puuta kasvatetaan trooppisilla alueilla paitsi hedelmien vuoksi myös koriste- ja katupuuna.
Koripallon naisten SM-sarjakausi 2002–2003
Koripallon naisten SM-sarjakaudella 2002–2003 Äänekosken Huima voitti seuran historian ensimmäisen mestaruuden. Hopeaa voitti Pantterit Helsingistä ja pronssia Espoo Basket Team. Huima kukisti loppuottelusarjassa Pantterit voitoin 3–2.
Runkosarja pelattiin yhdeksän joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kuusi parasta joukkuetta jatkoivat ylemmässä jatkosarjassa ja kolme viimeistä alemmassa jatkosarjassa, jotka myös pelattiin kaksinkertaisina sarjoina. Joukkueiden tulokset runkosarjasta otettiin mukaan jatkosarjan sarjataulukkoon. Ylemmän jatkosarjan neljä parasta selviytyivät pudotuspeleihin.
Välierissä kohtasivat ylemmän jatkosarjan voittanut Pantterit ja sarjan neljäs Pussihukat sekä sarjan sijoille 2 ja 3 sijoittuneet Äänekosken Huima ja Espoo Basket Team. Ottelut pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä. Loppuottelut pelattiin paras viidestä -järjestelmällä. Pronssimitalit jaettiin siten, että välierien häviäjät pelasivat keskenään kaksi ottelua, joiden yhteistulos ratkaisi voittajan.
Alemman jatkosarjan voittaja säilytti sarjapaikkansa karsimatta, mutta kaksi viimeistä pelasivat I-divisioonan kahden parhaan joukkueen kanssa neljän joukkueen kaksinkertaisen noususarjan. Noususarjan kolme parasta nousivat seuraavaksi kaudeksi SM-sarjaan, kun taas viimeinen tipahti I-divisioonaan. Forssan Alku säilytti sarjapaikkansa ja I-divisioonajoukkueista Karhun Pojat Helsingistä sekä Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat Jyväskylästä nousivat SM-sarjaan. Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat kuitenkin luopui SM-sarjapaikastaan, jonka jälkeen sarjapaikkaa tarjottiin noususarjan viimeiselle Salon Palloilijoille. Heidänkin kieltäydyttyä SM-sarjaan nousi I-divisioonan kolmanneksi sijoittunut Turun Riento.
Emil Lotjanu
Emil Vladimirovitš Lotjanu (, ; 6. marraskuuta 1936 Clocusna, Romania (nyk. Ocniţa, Moldova) – 18. huhtikuuta 2003 Moskova, Venäjä) oli Suur-Romanialle kuuluneessa Bessarabiassa syntynyt moldovalaistaustainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja runoilija. Elämäntyönsä hän teki Neuvostoliitossa Mosfilmin ja Moldova-filmin palveluksessa.
Lotjanu syntyi kahden opettajan perheeseen. Hänen lapsuutensa oli vaikea, sillä isä kaatui sodassa ja yhteys äitiin katosi muuton myötä. Bukarestissa nuoruusvuodet viettänyt Lotjanu sai kuitenkin opintonsa päätökseen ja julkaisi ensimmäiset runonsa jo nuorella iällä.
Toisen maailmansodan myllerryksissä Bessarabiasta tuli osa Neuvostoliittoa Moldavian sosialistisen neuvostotasavallan nimellä. Venäläisistä kirjallisuusklassikoista kiinnostunut Lotjanu suuntasi 1950-luvun alkupuolella Moskovaan ja opiskeli aluksi näyttelemistä. Vuonna 1962 hän valmistui maineikkaasta VGIK:stä ryhtyen elokuvaohjaajaksi.
Uransa alkupuolella Lotjanu työskenteli Moldova-filmille. Ensimmäinen huomattava ohjaustyö "Ždite nas na rassvete" (1963) sai jatkokseen moldovalaisista paimenista kertovan elokuvan Punaiset niityt ("Krasnyje poljany" 1966), joka aloitti hänen kuuluisien romanttisten ja runollisten elokuvien sarjansa.
Punaisia niittyjä seurasivat kenties Lotjanun tunnetuimmat elokuvat, romaniyhteisöihin sijoittuvat Lautaarit ("Lăutarii" 1972) ja Maksim Gorki -tulkinta Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen ("Tabor uhodit v nebo" 1976). Edeltävän Lotjanu ohjasi vielä Moldova-filmille, mutta jälkimmäinen syntyi Mosfilmille.
Mustalaisleiriä seurasi tulkinta Anton Tšehovin kertomuksesta nimellä Olet rakkaani, olet petoni ("Moi laskovyi i nežnyi zver" 1978). Vuonna 1983 valmistui puolestaan elämäkertaelokuva ballerina Anna Pavlovasta. Myöhemmin 1980-luvulla Lotjanu palasi Moldova-filmille tehden muun muassa tv-töitä. Viimeinen elokuva valmistui vuonna 1993.
Peter Kauzer
Peter Kauzer (s. 8. syyskuuta 1983 Trbovlje) on slovenialainen koskimeloja, joka kilpailee kajakkiyksikössä.
Kauzer saavutti olympiahopaa Rio de Janeirossa 2016. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 13:nneksi ja Lontoossa 2012 kuudenneksi.
Kauzer on voittanut kajakkiyksikön maailmanmestaruuden La Seu d'Urgellissa 2009 ja Bratislavassa 2011 sekä saanut MM-pronssia Paussa 2017. Kajakkiyksikön joukkuekilpailussa hän kuului Slovenian MM-pronssijoukkueeseen Penrithissa 2005 ja Paussa 2017.
Kajakkiyksikön Euroopan-mestaruuden Kauzer voitti Bratislavassa 2010 ja Prahassa 2018. Hopeaa hän on saanut Tacenissa 2005 ja Liptovský Mikulášissa 2007. Kajakkiyksikön joukkuekilpailussa hän on saanut EM-kultaa Tacenissa 2005, L'Argentière-la-Besséessa 2006, Liptovský Mikulášissa 2007 ja La Seu d'Urgellissa 2011 sekä EM-pronssia Bratislavassa 2010 ja Prahassa 2018.
Norbert Darabos
Norbert Darabos (s. 31. toukokuuta 1964 Wien) on itävaltalainen poliitikko, joka on toimi alkaen Itävallan puolustus- ja urheiluministerinä vuosina 2007–2013. Darabos on Itävallan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPÖ) jäsen. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Darabos on valmistunut Wienin yliopistosta, jossa hän opiskeli historiaa ja valtio-oppia vuosina 1982–1988. Hän suoritti siviilipalveluksen () vuonna 1987.
Poliittisen uransa Darabos aloitti Burgenlandin osavaltiossa sijaitsevan kotikaupunkinsa Nikitschin valtuutettuna vuonna 1987. Valmistumisensa jälkeen Darabos työskenteli vuosina 1988–1991 johtajana sosiaalidemokraattisen ajatushautomon Dr.-Karl-Renner-Instituutin palveluksessa. Vuodesta 1998 hän on toiminut Burgenlandin sosiaalidemokraattien johtajana ja vuodesta 2000 puolueensa hallituksen jäsenenä. Itävallan parlamentin jäsenenä hän on toiminut 16. kesäkuuta 2004 alkaen.
Sosiaalidemokraattien noustua parlamentin suurimmaksi puolueeksi vuoden 2006 vaaleissa Darabos valittiin mukaan neuvottelemaan Itävallan kansanpuolueen (ÖVP) kanssa muodostettavasta hallituksesta. Hänet nimitettiin puolustusministeriksi sosiaalidemokraattien ja kansanpuolueen muodostamaan Alfred Gusenbauerin hallitukseen, joka aloitti 11. tammikuuta 2007. Darabos jatkoi ministerinä myös 2. joulukuuta 2008 aloittaneessa Werner Faymannin hallituksessa, jolloin hänen vastuulleen tulivat myös urheiluasiat.
Puolustusministerinä Darabos on linjannut tulevaisuuden haasteiksi tietoverkkojen turvallisuuden ja terrorismin uhkan. Tiukan taloustilanteen alla puolustusministeriö määrättiin säästämään 600 miljoonaa euroa vuoteen 2016 mennessä. Darabosin esittelemiin säästöihin kuuluivat muun muassa asevoimien työntekijöiden vähentäminen ja luopuminen suurimmasta osasta panssarivaunuista. Darabos torjui sosiaalidemokraattien piiristä nousseen ehdotuksen ilmavoimien hävittäjien myymiseksi ja ilmapuolustuksen hoitamisen ostopalveluna.
Säästösuunnitelmien lisäksi Darabos on esittänyt Itävallan luopuvan asevelvollisuudesta ja siirtyvän ammattiarmeijaan. Suurin osa itävaltalaisista vastustaa asevelvollisuutta, ja asiasta on aikomus järjestää kansanäänestys. Vuoden 2012 alussa Darabos ilmoitti, että ammattiarmeijaa testataan ensin luopumalla asevelvollisten käytöstä tietyissä joukkoyksiköissä.
Joel Mero
Joel Mero (s. 7. helmikuuta 1995 Turku) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Regionalligassa pelaavaa Borussia Mönchengladbachin reservijoukkuetta. Mero on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Mero on edustanut Suomea poikamaajoukkuetasolla.
Enrico Bartoletti
Enrico Bartoletti (7. lokakuuta 1916 Calenzano – 5. maaliskuuta 1976) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 27. heinäkuuta 1939 ja nimitettiin Luccan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Mynduksen titulaaripiispaksi 19. kesäkuuta 1958. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ermenegildo Florit, jota avustivat Antonio Bagnoli ja Francesco Niccoli.
Bartoletti sai 2. tammikuuta 1971 nimityksen Luccan koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Mynduksen titulaariarkkipiispaksi. 20. tammikuuta 1973 hänestä tuli Luccan arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 31. maaliskuuta 1973. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Antonio Bagnoli
Antonio Bagnoli (25. helmikuuta 1902 Cortenuova – 24. joulukuuta 1997) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. heinäkuuta 1925 ja nimitettiin Volterran hiippakunnan johtoon 17. elokuuta 1943. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Elia Dalla Costa, jota avustivat Ugo Giubbi ja Francesco Niccoli.
Bagnoli sai 8. huhtikuuta 1954 nimityksen Fiesolen hiippakunnan piispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 1. elokuuta 1977.
S-kvarkki
S-kvarkki (engl. "strange") eli outo-kvarkki on alkeishiukkanen ja yksi kuudesta kvarkkityypistä. Muut tyypit ovat u-, d-, c-, b- ja t-kvarkit. Vastaava antihiukkanen on s-antikvarkki.
Kaikkien muiden kvarkkien tapaan s-kvarkin spin on 1/2 ja baryoniluku 1/3. Omana piirteenään sen isospin "I" on 0 ja sähkövaraus –1/3e. Lisäksi s-kvarkkiin kuuluu erikoinen kvanttiluku outous, jonka arvoksi on määritelty –1. S-kvarkki kuuluu samaan kvarkkiduplettiin c-kvarkin kanssa. S-kvarkin massa on kolmanneksi pienin kaikista kvarkeista (80–155 MeV).
S-kvarkki kuuluu yhdessä u- ja d-kvarkin kanssa kolmen alkuperäisen, vuonna 1964 ennustetun kvarkin ryhmään. Tämä kolmikko tarvittiin selittämään silloin tunnettujen hadronien rakenne. S-kvarkki esiintyy monien hadronien rakenneosana, mutta toisin kuin u- ja d-kvarkin tapauksessa, mikään sen sisältävä hiukkanen ei ole stabiili. Se kuitenkin tarvittiin kantamaan outoutena tunnettua ominaisuutta, jonka Kazuhiko Nishijima ja Murray Gell-Mann kehittivät 1950-luvulla selittämään, miksi eräitä hiukkasia kuten kaoneja ja hyperoneja syntyy helposti, mutta niiden hajoaminen vie suhteellisen paljon aikaa.
S-kvarkin elinikä on 1,24 · 10 sekuntia ja se hajoaa u-kvarkiksi sekä virtuaalisen W-bosonin kautta elektroniksi ja elektronin antineutriinoksi.
S-kvarkkeja sisältävän hiukkasen outous määritellään kaavalla "S" = -[(s-kvarkkien lukumäärä) - (s-antikvarkkien lukumäärä)].
Ugo Giubbi
Ugo Giubbi (11. helmikuuta 1886 Pracchia – 23. syyskuuta 1946) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 6. syyskuuta 1908 ja nimitettiin San Miniaton hiippakunnan johtoon 13. heinäkuuta 1928. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfonso Maria Mistrangelo.
Giubbi kuoli 60-vuotiaana virassa.
Tim Gunn
Timothy M. ”Tim” Gunn (s. 29. heinäkuuta 1953 Washington, DC) on yhdysvaltalainen muotikonsultti ja televisioesiintyjä. Hänet tunnetaan erityisesti "Muodin huipulle" -tositelevisiosarjasta, jossa hän toimi kilpailijoiden neuvonantajana vuosina 2004–2018. Hän on toiminut myös ohjelman "Tim Gunn's Guide to Style" juontajana.
Gunn syntyi ja kasvoi Washingtonissa. Hänen isänsä George oli FBI:n agentti. Gunn oli lapsena ujo ja onneton, eikä vastannut isänsä odotuksia, koska hän leikki mieluummin tyttöjen leikkejä kuin urheili. Gunn vaihtoi koulua useasti sosiaalisten ongelmiensa vuoksi.
Lukion jälkeen Gunn opiskeli "Corcoran College of Art and Design" -collegessa muun muassa suunnittelua ja kuvanveistoa. Hän valmistui koulusta vuonna 1976, minkä jälkeen hän perusti oman kuvanveistoateljeen. Hän alkoi myös opettaa Corcoranissa suunnittelua ja toimia opiskelijahakutehtävissä. Vuonna 1983 Gunn palkattiin newyorkilaiseen "Parsons School for Designiin" opiskelijahaun apulaisjohtajaksi. Myöhemmin hänestä tuli koulun apulaisdekaani. Vuonna 2000 Gunnista tuli Parsonsin muotiosaston johtaja seitsemäksi vuodeksi, minä aikana hän nosti Parsonsin arvostetuksi muotikouluksi.
Vuonna 2004 Gunn palkattiin uuden "Muodin huipulle" -tositelevisiosarjan neuvonantajaksi, vaikka hän olikin aluksi epäileväinen ohjelman tarpeellisuudesta. Sarjasta tuli menestys ja Gunnista sen myötä tunnettu televisiokasvo. Vuosina 2007–2009 Gunn juonsi omaa "Tim Gunn’s Guide to Style" -sarjaa. Vuonna 2007 hän jätti Parsonsin ja siirtyi töihin Liz Claiborne -muotitaloon.
Gunn asuu nykyisin New Yorkissa. Hän on kirjoittanut kirjan "Tim Gunn: A Guide to Quality, Taste and Style". Gunn on avoimesti homoseksuaali ja on sanonut haluavansa elää kokonaan ilman suhdetta.
Molossia
Molossia () eli Molossis () oli antiikin aikainen alue Epeiroksen maakunnassa luoteisessa Kreikassa. Se oli saanut nimensä aluetta asuttaneesta molossien heimosta.
Molossia käsitti alueen Epeiroksen keskiosissa Pindos-vuoriston länsipuolella, Pambotis-järven ympäristössä. Rannikolla sijaitsivat luoteispuolella Khaonia, länsipuolella Thesprotia ja lounaispuolella Kassopia. Itäpuolella sijaitsi Tymfaia ja kaakkoispuolella Athamania.
Molossien pääkaupunki oli Passaron, joka oli alun perin myös alueen ainoa polis eli kaupunkivaltio. Viimeistään 300-luvulla eaa. molossien valtaan liitettiin Eurymenai ja Horraon sekä oraakkelinpaikkana tunnettu Dodona, joka kuului alun perin Thesprotiaan, ja lopulta suuri osa Epeirosta.
Molossiaa asutti molossien ("Molossoi", ) heimo, joka oli yksi Epeiroksen kolmesta tärkeimmästä heimosta khaonien ja thesprotien ohella. Molossien kaupungit muodostivat Molossian liiton. Heimo kokoontui pääkaupunkinaan pitämässä Passaronissa. Molossien uskonnollisena keskuksena toimi puolestaan ainakin myöhemmin Dodona. Molosseilla oli kansankokous ("ek(k)lesia"). Virkamiesten nimityksistä tunnetaan "basileus", "prostates", "grammateus", "damiurgoi", "synarkhontes" ja "hieromnemones".
Molossit nousivat 300-luvulta lähtien alueen merkittävimmiksi heimoksi, ja molossikuninkaat yhdistivät Epeiroksen yhdeksi kuningaskunnaksi ja Epeiroksen liitoksi. Molossien maineikkain kuningas Pyrrhos siirrätti koko Epeiroksen pääkaupungin Passaronista Ambrakiaan 200-luvun eaa. alkupuolella.
Giovanni Bianchi
Giovanni Bianchi (8. huhtikuuta 1918 Firenze – 21. syyskuuta 2003) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Firenzen arkkihiippakuntaan 6. heinäkuuta 1941 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Seleucianan titulaaripiispaksi 22. kesäkuuta 1964. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ermenegildo Florit, jota avustivat Antonio Bagnoli ja Enrico Bartoletti. Bianchi osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Bianchi sai 27. kesäkuuta 1977 nimityksen Pescian hiippakunnan johtoon. Hän toimi sen piispana, kunnes jäi eläkkeelle 18. joulukuuta 1993.
Jong-Il Byun
Jong-Il Byun (s. 16. marraskuuta 1968 Soul, Korean tasavalta) on eteläkorealainen nyrkkeilijä. Byun voitti WBC-liiton kääpiösarjan mestaruuden vuonna 1993.
Soulin olympialaisissa 1988 Byun hävisi pistein 1–4 alkusarjan ottelunsa Aleksandăr Hristovia vastaan erotuomarina toimineelta uusiseelantilaiselta Keith Walkerilta saamiensa kahden varoituksen vuoksi. Ottelun aikana molemmat nyrkkeilijät olivat toistuvasti käyttäneet kyseenalaisia otteita. Byunille annetut varoitukset tulivat päällä puskemisesta. Lopputuloksen selvittyä ryhmä paikallisia kannattajia sekä Byunin valmentaja ja avustaja menettivät malttinsa ja ryntäsivät kehään käydäkseen tuomari Walkerin kimppuun. Kärhämässä oli mukana myös paikallinen turvallisuuspäällikkö, joka löi Walkeria nyrkillä. Muut tuomarit kiipesivät kehään suojellakseen Walkeria, ja lopulta hänen avukseen saapuivat poliisit.
Jo ottelun toisen erän aikana korealainen valmentaja Kim Sung Eun oli kiivennyt kehään haukkumaan Walkeria, mikä olisi riittänyt syyksi Byunin hylkäämiseen. Walker antoi kuitenkin kamppailun jatkua lähetettyään Kimin takaisin omalle paikalleen. Kun ottelun jälkeinen käsirysy oli rauhoittunut, Byun protestoi tuomaripäätöstä jäämällä kehään istumaan 67 minuutiksi. Lopulta virkailijat sammuttivat hallin valot. Tätä ennen epävirallinen kisaprotestoinnin olympiaennätys oli kuulunut eteläkorealaiselle Choh Dong-Kihille, joka Tokion olympialaisissa 1964 viipyi kehässä 51 minuuttia hylkäämisensä jälkeen.
Osasyynä korealaisten raivostumiseen oli se, että he sekoittivat Keith Walkerin kreikkalaiseen Theodoras Vidalikseen. Vidalis oli edellisenä päivänä tuominnut nyrkkeilyottelun, jossa yhdysvaltalainen Michael Carbajal voitti kiistanalaisesti pistein 3–2 eteläkorealaisen Oh Kwang-Soon. Byunin ja Hristovin välisen ottelun yhteydessä sattuneen välikohtauksen seurauksena Kansainvälinen nyrkkeilyliitto AIBA asetti Byunin ottelukieltoon ja määräsi viisi muuta korealaista toimitsijakieltoon. AIBA myös hylkäsi korealaisten jättämän protestin, joka koski ottelun tuomaripäätöstä. Lisäksi Etelä-Korean olympiakomitean puheenjohtaja Kim Chong-Ha erosi tehtävästään. Maan nyrkkeilyliiton johtaja Oh Soo In piti välikohtausta häpeällisenä.
Ubaldo Ramón Santana Sequera
Ubaldo Ramón Santana Sequera FMI (s. 16. toukokuuta 1941) on venezuelalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 12. lokakuuta 1968 ja nimitettiin Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Caecirin titulaaripiispaksi 4. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Alí Lebrún Moratinos, jota avustivat Domingo Roa Pérez ja Miguel Antonio Salas Salas.
Santana Sequera sai 2. toukokuuta 1991 nimityksen Ciudad Guayanan piispaksi ja 11. marraskuuta 2000 Maracaibon arkkipiispaksi.
Koripallon naisten SM-sarjakausi 2001–2002
Koripallon naisten SM-sarjakaudella 2001–2002 Pantterit Helsingistä voitti seuran historian kolmannen mestaruuden. Hopeaa voitti Äänekosken Huima ja pronssia Forssan Alku. Pantterit vei kolmannen perättäisen mestaruutensa nimiinsä voitoin 3–2 Äänekosken Huimasta.
Runkosarja pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kuusi parasta joukkuetta jatkoivat ylemmässä jatkosarjassa ja neljä viimeistä alemmassa jatkosarjassa, jotka myös pelattiin kaksinkertaisina sarjoina. Joukkueiden tulokset runkosarjasta otettiin mukaan jatkosarjan sarjataulukkoon. Ylemmän jatkosarjan neljä parasta selviytyivät pudotuspeleihin.
Välierissä kohtasivat ylemmän jatkosarjan voittanut Pantterit ja sarjan neljäs Forssan Alku sekä sarjan sijoille 2 ja 3 sijoittuneet Tapiolan Honka ja Äänekosken Huima. Sekä välierät että loppuottelut pelattiin paras viidestä -järjestelmällä. Pronssimitalit jaettiin pelaamalla kaksi ottelua, joiden yhteistulos ratkaisi voittajan.
Kauden päätteeksi Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat Jyväskylästä sekä Componenta Girls Karkkilasta putosivat I-divisioonaan. SM-sarjaan nousi vain yksi joukkue, Salon Palloilijat, joten seuraava naisten SM-sarjakausi pelattiin yhdeksän joukkueen laajuisena. Tampereen Pyrintö sijoittui noususarjan toiseksi, mutta luopui SM-sarjapaikastaan. Myöskään Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat ei ottanut vapautunutta SM-sarjapaikkaa vastaan.
Fernando José Castro Aguayo
Fernando José Castro Aguayo (s. 29. heinäkuuta 1951 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa.
Hänet vihki Opus Dein papiksi paavi Johannes Paavali II 31. toukokuuta 1984. Hänet nimitettiin Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Amporan titulaaripiispaksi 27. kesäkuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Liberato Urosa Savino, jota avustivat Ubaldo Ramón Santana Sequera ja Baltazar Enrique Porras Cardozo.
Reittitaksi
Reittitaksi on joukkoliikenneväline, usein pienoisbussi tai sellaiseksi kalustettu pakettiauto.
Reittitaksilla on yleensä vakioreittiosuus, mutta riippuen maasta, se voi myös jakaa matkustajat heidän ilmoittamiinsa osoitteisiin. Reittitaksi kerää matkustajia lähtöpisteessään, esimerkiksi lentokentällä, ja lähtee, kun vaunu täyttyy. Joissain tapauksissa matkaan lähtöä voi nopeuttaa maksamalla "tyhjät paikat." Monin paikoin on myös erityisiä reittitaksiterminaaleja. Hintana on käteismaksu, jonka suuruus asettuu joukkoliikenteen kertamaksun ja taksimaksun välille. Reittitaksilla voi myös olla aikataulu ja vakioreitti, jolloin se muistuttaa liikennemuotona linja-autoa.
Suomessa reittitakseja on käytössä lentokentillä ja rautatieasemilla, mutta niillä ei välttämättä ole lainkaan vakioreittiä, vaan ne keräävät samaan suuntaan menossa olevia matkustajia kunnes vaunu on riittävän täynnä. Tällainen reittitaksi puolestaan on liikennemuotona varsin lähellä tavallista taksia, ja sitä saatetaankin kutsua joksikin muuksi, esimerkiksi "lentokenttätaksiksi".
Venäjällä reittitaksiliikenne on kehittymässä järjestäytyneeksi liikennemuodoksi, sillä pieni matkustajamäärä ja työvoimakustannusten nousu tekee järjestelmästä kannattamattoman.. Siellä ja laajemminkin koko entisessä Neuvostoliitossa niistä käytetään nimitystä "Maršrutka" joka on diminutiivinen lyhenne venäjänkielisestä reittitaksia tarkoittavasta ilmauksesta "Maršrutnoje taksi" .
Jesús González de Zárate Salas
Jesús González de Zárate Salas (s. 27. joulukuuta 1960 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakuntaan José Alí Lebrún Moratinos 11. tammikuuta 1986. Hänet nimitettiin Caracas, Santiago de Venezuelan vihkipiispaksi ja Suavan titulaaripiispaksi 15. lokakuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. tammikuuta 2008. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Liberato Urosa Savino, jota avustivat Baltazar Enrique Porras Cardozo ja Ubaldo Ramón Santana Sequera.
Luis Armando Tineo Rivera
Luis Armando Tineo Rivera (s. 10. toukokuuta 1948 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakuntaan José Alí Lebrún Moratinos 26. heinäkuuta 1980. Hänet nimitettiin Caracas, Santiago de Venezuelan vihkipiispaksi ja Horrea Coelian titulaaripiispaksi 9. helmikuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Liberato Urosa Savino, jota avustivat Giacinto Berloco ja Ubaldo Ramón Santana Sequera.
Tineo Rivera sai 23. heinäkuuta 2013 uuden nimityksen Caroran piispaksi.
Giacinto Berloco
Giacinto Berloco (s. 31. elokuuta 1941 Altamura) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihittiin papiksi 19. maaliskuuta 1966 ja nimitettiin Fidenaen titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Zimbabween ja apostoliseksi delegaatiksi Mosambikiin 15. maaliskuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Justin Francis Rigali.
Berloco sai 17. heinäkuuta 1993 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Costa Ricaan. 5. toukokuuta 1998 hän sai siirron nuntiukseksi El Salvadoriin ja Belizeen. 24. helmikuuta 2005 hänet nimitettiin nuntiukseksi Venezuelaan. 18. kesäkuuta 2009 hän sai siirtona nimityksen nuntiukseksi Belgiaan; 24. heinäkuuta 2009 hänet nimitettiin tämän lisäksi nuntiukseksi Luxemburgiin.
C-kvarkki
C-kvarkki (engl. charm) eli lumo-kvarkki on alkeishiukkanen ja yksi kuudesta kvarkkityypistä. Muut tyypit ovat u-, d-, s-, b- ja t-kvarkit. Vastaava antihiukkanen on c-antikvarkki.
Muiden kvarkkien tapaan c-kvarkin spin on 1/2 ja baryoniluku 1/3. C-kvarkin isospin "I" on 0 ja sähkövaraus +2/3e. Lisäksi siihen liittyy oma kvanttilukunsa, jota kutsutaan lumoksi ja jonka arvoksi kvarkille on määritelty +1. C-kvarkki kuuluu samaan kvarkkiduplettiin s-kvarkin kanssa. C-kvarkin massa on 1 000–1 400 MeV. Se on kvarkeista neljänneksi kevein, mutta jo selvästi raskaampi kuin kolme kevyempää kvarkkia.
C-kvarkki ei kuulu alkuperäisen kvarkkimallin ennustamiin hiukkasiin. Sen olemassaololla oli spekuloitu jo aikaisemmin, mutta kvarkin ominaisuudet ennustettiin teoreettisesti vasta vuonna 1970, kun hiukkaskiihdytinten teho oli kasvanut niin paljon, ettei kaikkia niissä havaittuja hiukkasia voitu enää selittää kolmen alkuperäisen kvarkin avulla. Mikään c-kvarkin sisältävä hiukkanen ei ole stabiili ja ensimmäisenä sellaisen, nykyisin J/ψ-mesonina tunnetun hiukkasen, löysivät toisistaan riippumatta SLAC:ssa Burt Richterin ja BNL:ssa Samuel Tingin johtamat tutkimusryhmät vuonna 1974. Richter ja Ting saivat löydöstä Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1976.
C-kvarkin elinikä on 1,1 · 10 sekuntia ja se hajoaa 95 % todennäköisyydellä s-kvarkiksi tai 5 % todennäköisyydellä d-kvarkiksi. Lisäksi virtuaalisen W-bosonin kautta muodostuu positroni ja elektronin neutriino.
C-kvarkkeja sisältävän hiukkasen lumo määritellään kaavalla "C" = [(c-kvarkkien lukumäärä) – (c-antikvarkkien lukumäärä)].
Karl-Josef Rauber
Karl-Josef Rauber (s. 11. huhtikuuta 1934 Nürnberg) on saksalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihki papiksi Mainzin hiippakuntaan Albert Stohr 28. helmikuuta 1959. Hänet nimitettiin Iubaltianan titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi pro-nuntiukseksi Ugandaan 18. joulukuuta 1982. Piispaksi konsekroinnin suoritti 6. tammikuuta 1983 paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Duraisamy Simon Lourdusamy.
22. tammikuuta 1990 Rauber nimitettiin Paavillisen kirkkoakatemian johtoon, ja hän toimi näissä tehtävissä, kunnes sai 16. maaliskuuta 1993 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Sveitsiin ja Liechtensteiniin. 25. huhtikuuta 1997 hänet nimitettiin nuntiukseksi Unkariin ja Moldovaan, sitten 22. helmikuuta 2003 Belgiaan ja Luxemburgiin. Hän jäi eläkkeelle 75-vuotiaana; hän toimi nuntiuksena Belgiaan 18. kesäkuuta 2009 saakka ja Luxemburgiin 24. heinäkuuta 2009 saakka.
LauncherOne
LauncherOne on Virgin Galacticin esittelemä kaksivaiheinen kantoraketti. Se on suunniteltu halvemmaksi tavaksi lähettää pieniä alle 225 kilogramman satelliitteja matalalle maan kiertoradalle. 2012 Virgin Galactic arvio yhden laukaisun hinnaksi tulevan alle 10 miljoonaa dollaria. Kaksivaiheisen raketin lennot alkaisivat WhiteKnightTwo -emäkoneen kyydistä, kuten miehitetyn SpaceShipTwo-avaruuslentokoneenkin. Raketti irrotettaisiin emokoneesta noin 15 000 metrin (50 000 jalan) korkeudessa, ja noin neljän sekunnin vapaapudotuksen jälkeen se käynnistäisi ensimmäisen vaiheensa ja aloittaisi nousun kiertoradalle.
Tammikuussa 2014 Virgin Galactic ilmoitti, että se on onnistuneesti suorittanut LauncherOnen molempien vaiheiden moottorien koekäytön. Ensimmäisen vaiheen NewtonTwo-moottoria on yhtiön mukaan kokeiltu vain lyhyillä paloajoilla, mutta moottoria oli tarkoitus koekäyttää tulevina kuukausina enemmän ja piedemmillä paloajoilla. Toisen vaiheen moottori NewtonOne selvisi täydestä viiden minuutin koeajosta, joka vastaa sen normaalia toiminta-aikaa tehtävässä. Raketin ensimmäiset laukaisut on ajateltu tehtävän aikaisintaan 2016.
Cástor Oswaldo Azuaje Pérez
Cástor Oswaldo Azuaje Pérez (s. 19. lokakuuta 1951 Maracaibo) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli paljasjalkainen karmeliitta 31. elokuuta 1974, ja hän sai pappisvihkimyksensä 25. joulukuuta 1975. Hänet nimitettiin Maracaibon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Vertaran titulaaripiispaksi 30. kesäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ubaldo Ramón Santana Sequera, jota avustivat Baltazar Enrique Porras Cardozo ja Giacinto Berloco.
Azuaje Pérez sai 3. huhtikuuta 2012 nimityksen Trujillon piispaksi.
Jorge Anibal Quintero Chacón
Jorge Anibal Quintero Chacón (s. 24. heinäkuuta 1956 Queniquea) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Cristóbal de Venezuelan hiippakuntaan 27. kesäkuuta 1981 ja nimitettiin Margaritan hiippakunnan johtoon 19. joulukuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. maaliskuuta 2009. Pääkonsekraattorina toimi Mario del Valle Moronta Rodríguez, jota avustivat Giacinto Berloco ja José Hernán Sánchez Porras. Quintero Chacón asetettiin virkaansa 14. maaliskuuta.
Mario del Valle Moronta Rodríguez
Mario del Valle Moronta Rodríguez (s. 10. helmikuuta 1949 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakuntaan 19. huhtikuuta 1975 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Novan titulaaripiispaksi 4. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Alí Lebrún Moratinos, jota avustivat Domingo Roa Pérez ja Miguel Antonio Salas Salas.
Moronta Rodríguez sai 2. joulukuuta 1995 nimityksen Los Tequesin ja 14. huhtikuuta 1999 San Cristóbal de Venezuelan piispaksi.
José Hernán Sánchez Porras
José Hernán Sánchez Porras (31. maaliskuuta 1944 Palmira – 13. lokakuuta 2014) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Cristóbal de Venezuelan hiippakuntaan 25. kesäkuuta 1967 ja nimitettiin Venezuelan sotilaspiispaksi 19. joulukuuta 2000. Piispaksi konsekroinnin suoritti 16. helmikuuta 2001. Pääkonsekraattorina toimi Tulio Manuel Chirivella Varela, jota avustivat Baltazar Enrique Porras Cardozo ja Mario del Valle Moronta Rodríguez.
Marcial Augusto Ramírez Ponce
Marcial Augusto Ramírez Ponce (25. tammikuuta 1925 – 8. syyskuuta 2001) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 16. joulukuuta 1951 ja nimitettiin Barquisimeton arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Columnatan titulaaripiispaksi 31. maaliskuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Humberto Quintero Parra, jota avustivat Críspulo Benítez Fontúrvel ja Crisanto Darío Mata Cova.
Ramírez Ponce sai 15. huhtikuuta 1970 nimityksen La Guairan hiippakunnan piispaksi. 5. joulukuuta 1972 hänet nimitettiin Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Carianan titulaaripiispaksi. 11. helmikuuta 1996 hän sai nimityksen Venezuelan sotilaspiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 19. joulukuuta 2000. Carianan titulaaripiispan arvosta hän oli eronnut jo 7. maaliskuuta 1998.
Tindouf
Tindouf () on kaupunki ja Tindoufin maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa lähellä Marokon ja Mauritanian rajaa. Kaupungissa on 46 000 asukasta (vuonna 2008).
Tajakant-heimoon kuuluvat berberit perustivat Tindoufin Saharan keitaalle vuonna 1852. Reguibatin sahrawiheimo karkotti tajakantit vuonna 1895. Sen jälkeen paikka oli autiona, kunnes ranskalaiset joukot saapuivat alueelle vuonna 1932. Strategisesti tärkeällä rajaseudulla sijaitseva kaupunki on rakennettu Algerian itsenäistymisen jälkeen.
Tindoufin alueella on useita Algerian armeijan varuskuntia. Se toimii myös Länsi-Saharan itsenäisyyttä ajavan Polisarion tukikohtana. Kaupungissa on lentokenttä. Sen lähellä sijaitsee vuosina 1975–1976 perustettuja länsisaharalaisten pakolaisleirejä.