hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Soihtu (neuvostoliittolainen lehti)
Soihtu oli Leningradissa vuosina 1927–1930 ilmestynyt suomenkielinen kulttuurilehti. Se oli isokokoinen, 16–25 sivua käsittävä kuvitettu kuukausilehti. Soihdussa julkaistiin uutisia kotimaasta ja ulkomailta, historiallisaiheisia kirjoituksia, kertomuksia, runoja, kuvauksia sekä kirjallisuuskritiikkiä. Lehden vastaavana toimittajana oli koko sen toiminnan ajan Yrjö Karppanen. Toimituskuntaan kuuluivat mm. Väinö Aalto, Santeri Mäkelä, Ragnar Rusko ja Yrjö Savolainen. Taiteilijana toimi Eino Salmi. Lehden levikki oli noin 4 000 kappaletta.
Soihdun ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1927 loka-marraskuun kaksoisnumerona. Kanteen oli piirretty veneessä seisova, intoa hehkuva soihdunkantaja. Ison otsikon varjostama tuli heijastui kauas vedenpintaan. Tämä romanttinen hahmo säilyi lehden tunnuksena vuoteen 1929 saakka. Vuonna 1930 Soihdusta tuli Leningradin proletaarikirjailijoiden yhdistyksen suomenkielisen jaoston äänenkannattaja ja se sai voimakkaammin kirjallisuuslehden luonteen. Alkuperäinen suomenkielinen kaunokirjallisuus muodosti pääosan sen sisällöstä. Proosaa edustivat mm. Josef Schultzin, Ragnar Ruskon, Lea Helon, Fjodor Ivatšovin, Oskar Johanssonin ja Yrjö Savolaisen kertomukset, kuvaukset ja pakinat. Runoja julkaisivat Jalmari Virtanen, Lea Helo, Ragnar Rusko, Santeri Mäkelä, Toivo Raita, Valdemar Vikman ym. Kirjallisuuskriitikkoina esiintyivät Lea Helo, Väinö Aalto, Santeri Mäkelä, Ragnar Rusko, Aleksanteri Mantere ja Yrjö Savolainen. Käännösproosaa edustivat mm. Maksim Gorkin, Aleksei Tolstoin ja Larisa Reisnerin kertomukset. Jatkoromaaneina ilmestyivät Aleksandr Serafimovitšin "Rautavyöry" ja Lidija Seifullinan "Virineja".
Joulukuussa 1930 Soihtu yhdistettiin Petroskoissa julkaistuun Punakantele-lehteen.
Vanuvuori
Vanuvuori on mäki Kuopion kaupungin eteläosissa noin 13 kilometriä keskustasta etelään. Mäen korkin huippu "Ukko-Vanu" on 212 metriä merenpinnasta, joten se on Kuopion neljänneksi korkein mäki. Vanuvuori kohoaa Kallaveden pinnasta 130 metriä, ja se sijaitsee Hiltulanlahden rannalla. Vanuvuorella sijaitsee yksi Kuopion suurimmista luonnonsuojelualueista.
Kuopion 39. kaupunginosana Vanuvuori sijaitsee Hiltulanlahden kaupunginosan itäpuolella ja Pirtin kaupunginosan eteläpuolella. Se on veden rajaama kolmesta ilmansuunnasta: idässä se rajoittuu Kallaveden Mustalahteen, pohjoisessa Koiraveteen ja lännessä (Koiraveden) Hiltulanlahteen. Tieyhteys kaupunginosaan johtaa etelästä Hiltulanlahden kautta.
Vanuvuorelle aiotaan rakentaa vuoden 2015 jälkeen asuinalue.
Vaajasalo
Vaajasalo on 973 hehtaarin kokoinen saari Kallavedessä Kuopiossa. Se on Kallaveden suurimpia saaria. Vaajasalon asukasluku on 84.
Vaajasalon ja Itkoniemen välille aurataan talvisin jäätie. Maakuntakaavan suunnitelmissa Valtatien 17 uusi linjaus kulkee tulevaisuudessa Vaajasalon kautta. Vaajasaloon aiotaan rakentaa myös 5 000 asukkaan kaupunginosa. Saareen on tällä hetkellä lossiyhteys. Saaressa toimii Alahovin Viinitila.
Punakantele
Punakantele oli Petroskoissa ja Leningradissa vuosina 1928–1932 ilmestynyt suomenkielinen kirjallisuuslehti.
Karjalan proletaarikirjailijoiden yhdistyksen aikakauslehden ensimmäinen numero ilmestyi Petroskoissa maaliskuussa 1928 nimellä "Puna-Kantele". Lehden tehtäväksi asetettiin Neuvosto-Karjalan kansallisen kirjallisuuden kehittäminen. Joulukuussa 1929 lehti yhdistettiin Leningradissa ilmestyneeseen Soihtu-kulttuurilehteen, ja sen nimi sai muodon "Punakantele". Uuden julkaisun toimitus työskenteli Leningradissa ja kuului Leningradin proletaarikirjailijoiden yhdistyksen alaisuuteen. Petroskoihin jäi toimitusneuvosto, jonka johdossa oli Herman Laukkanen.
Vuonna 1928 lehdestä ilmestyi vain yksi numero, seuraavana vuonna neljä numeroa, ja vuonna 1930 siitä tuli kuukausilehti. Levikki nousi 2 500 kappaleesta vuonna 1928 aina 8 000 kappaleeseen vuonna 1931, jolloin lehti ilmestyi jo Punakanteleen nimellä. Päätoimittajana toimi Lea Helo sekä myöhemmin Kalle Lepola ja Ludvig Kosonen.
Lehti julkaisi kaunokirjallisen proosan ja runouden lisäksi myös kansanrunouden näytteitä sekä neuvoja aloitteleville kynäilijöille. Ahkerimpia kirjoittajia olivat jo tuolloin tunnetut runoilijat Jalmari Virtanen ja Lea Helo, yksi Petroskoin suomalaisen teatterin perustajista Ragnar Nyström (Rusko), kansanrunouden tutkija Risto Bogdanov ja nuori karjalainen prosaisti Fjodor Ivatšov. Punakanteleessa julkaistiin karjalaisten kirjailijoiden Nikolai Jaakkolan ja Antti Timosen ensimmäiset teokset. Lehden kirjoittajiin kuuluivat myös Arvi Nummi, Hilda Tihlä, Lauri Luoto, Kirilä Virtanen, Matti Husu (Pursi), Einari Leino, Josef Schultz, Väinö Aalto ja Onni Tuomi. Punakanteleessa julkaistiin jonkin verran käännösproosaa ja -runoutta, mm. Maksim Gorkia, Juri Libedinskia, Demjan Bednyitä, Mihail Svetlovia, Nikolai Tihonovia, Aleksandr Fadejevia sekä joitakin ulkomaisia tekijöitä.
Huhtikuuhun 1931 asti Punakanteletta kustansi lähes yksin Leningradin kirjailijayhdistys. Karjalan yhdistystä syytettiin toimettomuudesta, mutta kumpikaan yhdistys ei kyennyt rakentavaan yhteistyöhön. Kesäkuuhun mennessä lehden levikki putosi 2 500 kappaleeseen. Samanaikaisesti pohdittiin lehden nimen muuttamista, koska sen ei katsottu enää vastaavan ajan vaatimuksia. Tammikuussa 1932 lehti sai nimen Rintama.
Martta Martikainen-Ypyä
Martta Irene Martikainen-Ypyä (19. syyskuuta 1904 Iisalmi – 17. joulukuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Martikainen-Ypyän vanhemmat olivat Kalle Martikainen ja Rosa Matilda Asikainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1924 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1932. Martikainen-Ypyä toimi Puolustusministeriön rakennustoimiston arkkitehtina 1928–1936 ja suunnitteli tällöin Helsinkiin Puolustusvoimain autopataljoonan kasarmin ja autohallit (1935, 1937). Vuonna 1936 Martikainen-Ypyä perusti miehensä arkkitehti Ragnar Ypyän kanssa arkkitehtitoimiston Viipuriin. Toimisto siirtyi Helsinkiin pari vuotta myöhemmin 1938. Sotavuosien jälkeen hän oli Tukholmassa Hyresgästernas Sparkasse- och Byggnadslånebyrån (HSB) johtavana arkkitehtina 1944–1949.
Martikainen-Ypyä suunnitteli puolisonsa kanssa useita rakennuksia, kuten Starckjohannin liiketalon Lahteen 1950, sekä Lauritsalan kirjaston Veikko Malmion kanssa. Hän lahjoitti Ypyöiden toimiston koko piirustuskokoelman Arkkitehtuurimuseolle vuonna 1982.
Come Undone
Come Undone voi tarkoittaa seuraavia:
And Then We Kiss
"And Then We Kiss" on Britney Spearsin kappale ja promootiosingle hänen albumiltaan "".
Baichung Bhutia
Baichung Bhutia () (s. 15. joulukuuta 1976, Tinkitam, Sikkim, Intia) on intialainen jalkapalloilija. Bhutia on Intian maajoukkueen kapteeni ja hän pelaa kalkuttalaisessa Mohun Baganissa. Bhutialle on pystytetty Namchiin oma stadion, Baichung Stadium.
Autotekniikka
Autotekniikka on yksi ajoneuvotekniikan osa-alueista. Autotekniikkaan kuuluu mm. auton rakenne ja toiminta, tuotanto, turvallisuus, ympäristövaikutukset ja käyttö.
Kuten muunkin tekniikan, autotekniikankin tieteellinen perusta on luonnontieteellinen.
Suomessa autotekniikkaa voi opiskella ammattikorkeakouluissa sekä teknillisissä yliopistoissa, joista opiskelijat valmistuvat insinööreiksi (AMK) sekä diplomi-insinööreiksi.
Prokles
Prokles () oli kreikkalaisessa mytologiassa Aristodemoksen ja Argeian poika ja Spartan mytologinen kuningas. Häntä pidetään kaksoisveljensä Eurystheneen kanssa Spartan kaupunkivaltion perustajana ja eurypontidien kuningassuvun ensimmäisenä kuninkaana.
Sen jälkeen kun herakleidit olivat valloittaneet Peloponnesoksen, maat jaettiin hyökkäysten osallistuneiden veljesten kesken arvalla. Eurysthenes ja Prokles saivat isänsä osuuden, joka osui Lakoniaan.
Väinö Aalto
Väinö Aalto (; 12. syyskuuta 1899 Pori – 27. tammikuuta 1938 Leningrad) oli suomalaissyntyinen Neuvostoliitossa asunut lehtimies, kirjailija ja kirjallisuudentutkija.
Väinö Aalto syntyi kuorma-ajurin perheeseen. Kansakoulun jälkeen hän opiskeli kauppaopistossa ja työväenopistossa. Vuonna 1916 Aalto liittyi Suomen sosialidemokraattisen puolueen jäseneksi. Huhtikuussa 1918 hän taisteli punaisten puolella Suomen sisällissodassa, jäi vangiksi ja tuomittiin kolmen vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Tuomion jälkeen hän palasi Poriin.
Vuoden 1920 alussa Aalto liittyi Suomen sosialistiseen työväenpuolueeseen. Syyskuusta 1920 lähtien hän toimi Savon Kansan toimittajana Kuopiossa. Vuoden 1921 alussa hän sai tuomion kommunistisen propagandan levittämisestä, minkä jälkeen hän siirtyi Neuvostoliittoon.
Vuonna 1921 Aalto liittyi Venäjän kommunistisen puolueen jäseneksi. Vuosina 1921–1924 hän työskenteli Komsomolin läänikomitean vastuullisena sihteerinä ja vuosina 1924–1926 Vapaus-lehden toimitussihteerinä. Vuosina 1926–1927 hän toimi Leningradin suomalaisen valistustalon puolueosaston sihteerinä ja suomenkielisen Nuori kaarti -komsomolilehden vastaavana toimittajana. Hän työskenteli myös Kustannusliike Kirjan toimittajana, Luoteisten vähemmistökansojen kommunistisen yliopiston suomalaisen osaston opettajana, kirjailijana ja kirjallisuuskriitikkona sekä Leningradin proletaarikirjailijoiden yhdistyksen suomalaisen osaston sihteerinä.
Vuodesta 1931 lähtien Aalto harjoitti jatko-opintoja Punaprofessuurin instituutissa, Taiteentutkimuksen instituutissa ja vuodesta 1935 Venäjän tiedeakatemian kirjallisuuden instituutissa. Vuonna 1937 hän väitteli August Strindbergin tuotannosta.
Vuonna 1937 tiedeakatemian Leningradin puoluekomitea erotti Aallon NKP(b):sta. Häntä syytettiin ”yhteydenpidosta kansanvihollisiin ja suursuomalaisen vastavallankumouksellisen fašistisen teorian soveltamisesta kirjallisissa töissään”. Lokakuun 6. päivästä hän työskenteli revolverisorvaajana Engelsin tehtaalla. NKVD pidätti Aallon 25. lokakuuta 1937. Hänet tuomittiin vakoojana kuolemaan ja teloitettiin. Aalto todettiin syyttömäksi vuonna 1955.
Classic Bodybuilding
Classic Bodybuilding on vaihtoehtoinen kehonrakennuskilpailu niille, jotka haluavat kilpailla kehonrakennuksessa ja kehittää fysiikkaansa enemmän esteettisten arvojen mukaisesti hieman pienemmällä lihasmassalla.
Kilpailu on Suomen Fitnessliiton alainen ja siinä noudatetaan European Bodybuilding and Fitness Federationin (EBFF) sääntöjä. Kilpailussa on myös WADA:n sääntöjen mukaiset doping-testit, ADT:n suorittamana.
Kilpailijan pituus suhteutetaan hänen painoonsa. 
Tasan ja alle 170-senttinen kilpailija saa painaa (pituus - 100 kg + 2 kg), esim. 170 cm pitkä kilpailija saa painaa 72 kg. 
Tasan ja alle 175-senttinen kilpailija saa painaa (pituus - 100 kg + 4 kg), esim. 175 cm pitkä kilpailija saa painaa 79 kg.
Tasan ja alle 180-senttinen kilpailija saa painaa (pituus - 100 kg + 6 kg), esim. 180 cm pitkä kilpailija saa painaa 86 kg.
Tasan ja alle 190-senttinen kilpailija saa painaa (pituus - 100 kg + 8 kg), esim. 190 cm pitkä kilpailija saa painaa 98 kg. 
Tasan ja alle 198-senttinen kilpailija saa painaa (pituus - 100 kg + 9 kg), esim. 198 cm pitkä kilpailija saa painaa 107 kg.
Yli 198-senttinen kilpailija saa painaa (pituus - 100 kg + 10 kg), esim. 200 cm pitkä kilpailija saa painaa 110 kg.
Overall
Miesten (-180cm)
Miesten (+180cm)
Nuoret
Masters
Miesten (-175cm)
Miesten (-178cm)
Miesten (+178cm)
Naiset
Suokatu
Suokatu on katu Kuopion keskustassa. Katu alkaa Satamakadulta, tekee Snellmanninkadusta jälkeen mutkan ja loppuu Niiralankadulle aivan Niiralan rajalle. Suokatu oli aiemmin suurimmaksi osaksi yksisuuntainen länteen päin, mutta nykyisin katu on kokonaan kaksisuuntainen. Kadulla on 15 risteystä, joista viisi on liikennevalo-ohjattua. Katu kulkee Sankaripuiston pohjoislaitaa. Suokadun varrella ovat mm. oikeus- ja poliisitalo, kaupungin valtuusto-virastotalo sekä Kuopion jäähalli. Kadun pituus on n. 1400 metriä.
HMS Swiftsure (08)
HMS Swiftsure (viirinumero 08) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan risteilijä. "HMS Swiftsure" tilattiin osana vuoden 1941 laivasto-ohjelmaa Vickers Armstrongin Tynen telakalta ja se otettiin palveluskäyttöön 22. kesäkuuta 1944.
"HMS Swiftsure" liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivastooon, kunnes myöhemmin samana vuonna siirrettiin Itäiseen laivastoon. Alus liitettiin marraskuussa muodostettuun Brittiläiseen Tyynenmeren laivaston 4. Risteilijäviirikköön.
Task Force 57 oli Okinawan taisteluiden alkuvaiheen aikana edelleen koulutettavana Manuksessa. "HMS Swiftsure" purjehti 23. maaliskuuta Ulithista amiraali Rawlingsin Task Force 57:n mukana kohti Okinawaa, jossa alus osallistui osaston mukana taistelutoimiin toukokuuhun saakka.
"HMS Swiftsure" oli mukana suoritettaessa hyökkäys Trukiin, minkä tehtävänä oli poistaa Trukilla mahdollisesti olevien lentokoneiden aiheuttama uhka. Samalla oli tarkoitus suorittaa alueelle vasta saapuneiden joukkojen tulikaste. Kontra-amiraali E J P Brindin alaisuuteen muodostettiin Task Force 111.2, johon kuuluivat:
Osasto aloitti purjehduksensa 12. kesäkuuta Manuksesta. Tukialusten lentokoneet suorittivat pommitus- ja rynnäkkölentoja saarelle. Risteilijöistä sekä hävittäjistä muodostettiin kolme iskuosastoa, joista kullekin määrättiin oma maalinsa. "HMS Swiftsure" yhdessä hävittäjä "HMS Teazerin" kanssa tulittivat pohjoisinta kohteista Moenin saaren rannikkopattereita. Osasto lähti paluumatkalle saapuen Manukseen 17. kesäkuuta.
Elokuussa amiraali Harcourtin komentama osasto, jossa olivat lentotukialukset "HMS Indomitable" ja "HMS Venerable", risteilijät "HMS Swiftsure" ja "HMS Black Prince" sekä hävittäjät "HMS Kempenfelt", "HMS Ursa", "HMS Quadrant" ja "HMS Whirlwind", purjehti Hongkongiin vastaanottamaan japanilaisen varuskunnan antautuminen sekä suorittamaan Hongkongin uudelleen miehityksen.
Sodan päätyttyä alus palveli laivastossa, kunnes se poistettiin palveluksesta. Alus saapui 17. lokakuuta 1962 T W Wardille Inverkeithingiin romutettavaksi.
77 punk
77 punk on punk-musiikkityylin alalaji, jota soitettiin erityisesti punkin tehtyä kansainvälisen läpimurron populaarikulttuuriin 70-luvun lopulla vuoden 1977 tienoilla. Tyylilajin edustajiksi voidaan lukea kutakuinkin kaikki 70-luvulla toimineet punkyhtyeet.
Nimitys 77 punk on syntynyt vasta jälkikäteen, kun punkkiin alkoi syntyä selkeästi erilaisia tyylisuuntauksia. Tämä alkoi 1980-luvun alussa, kun 77 punkista kehittyi uusi rajumpi ja nopeatempoisempi punksuuntaus hardcore punk.
77 punkkiin voidaan laskea mukaan kaikki 70-luvun suomalaiset bändit ennen hardcore punkin syntyä, kuten Eppu Normaali, Pelle Miljoona, Problems?, Kollaa kestää, Korroosio, Sehr Schnell, Sensuuri, Ypö-Viis, Vandaalit, jne. 1980-luvun alussa valtasi hardcore punk alaa myös suomessa ja se näytti syrjäyttävän 77 punkin monien bändien lopettaessa toimintansa tai suuntaamalla tyylinsä Eppu Normaalin tapaan alkuaikojen punkista populaarimmaksi uuden aallon musiikiksi.
77 punk on kuitenkin pysynyt mukana punkin tyylilajien kirjossa ja yhtenä merkittävänä tyylinlajin edustajana voidaan Suomessa pitää Tumppi Varosen jo 70-luvulta asti luotsaamaa Problems-yhtyettä. Punk-musiikin täytettyä 30 vuotta on 77 punk saanut osakseen aikaisempaa enemmän huomiota mm. levyjen uusintapainosten ja kokoelmien muodossa. Monet 77 punk-yhtyeet ovat myös koonneet rivinsa uudelleen ja ryhtyneet jälleen esiintymään.
77 punk ei ole jäänyt vain alkuperäisten 70-luvun bändien tyylilajiksi, vaan se on saanut myös uusia edustajia, joista tunnetuin on Kakka-hätä 77, jonka esikoisalbumi "Totaalinen kakkahätä" nousi vuonna 2007 ilmestymisviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 15. Muita uusia 77 punkin edustajia ovat mm. Nazi Death Camp, The Dwyers, Heartburns ja Maakuntaradio. Muista punkin alalajeista 80-luvun lopulla ja 90-luvulla suosittu, 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä vahvasti elpynyt ja omaan suuntaansa kehittynyt ramopunk on tyylillisesti melko lähellä 77 punkkia.
Otto Ravander
Otto Ravander (1843–1914) oli suomalainen Oulussa vaikuttanut merikapteeni, kauppias ja tervaporvari.
Ravanderin isä merikapteeni ja kauppias Isak Ravander kuoli hänen ollessaan kuusivuotias ja hän kasvoikin sitten kauppias S. W. Antmanin hoivissa. Ravander lähti merille nuorena ja suoritti perämiehen ja merikapteenin tutkinnot. Revander oli vuodesta 1866 parkki "Fredenin" kapteenina mutta pian hän siirtyi laivanvarustajaksi ollen mukana perustamassa "Oulun rannikkohöyrylaiva osakeyhtiötä" 1874.
Ravander sai kauppiaan oikeudet 1879 ja hän perusti sitten sekatavarakaupan Ouluun. Vuonna 1884 Ravander aloitti tervakaupan ja hän vei Oulusta ulkomaille sekä tervaa että puutavaraa. 1890-luvulle tultaessa Ravander kilpaili jo Kainuun tervamarkkinoilla oululaisten Bergbomin ja Snellmanin kauppahuoneiden kanssa. Hän toimi siellä yhteistyössä veljensä Isak Ravanderin (1846–1913) kanssa joka oli toiminut puutavaran välittäjänä 1870-luvulta lähtien ja tervakauppiaana vuodesta 1884. Isak Ravander omisti maatiloja Kainuussa, Latokartanon tilan Oulun Äimärautiolla sekä useita Oulun keskustatontteja. Isak Ravander omisti 1910 21 maatilaa joiden yhteenlaskettu pinta-ala oli 10 519 hehtaaria. Hän myi maaomaisuutensa 1912 vastaperustetulle Ab Uleå Oy:lle. Otto Ravander puolestaan omisti 1915 18 maatilaa joiden yhteenlaskettu pinta-ala oli 5 883 hehtaaria.
Ravander oli Oulun kaupunginvaltuutettuna 1890–1909 ja hän toimi myös Ison-Britannian ja Tanskan varakonsulina.
Otto Ravanderin kuoltua hänen liikkeensä toimintaa jatkoi omissa nimissään Wiljo Byström.
Isokylän tunneli
Isokylän tunneli on moottoritien tunneli Ykköstiellä. Se sijaitsee Salon kaupungissa. Sen pituus on noin 435 m.
Soihtu (täsmennyssivu)
Soihtu tarkoittaa seuraavia asioita:
Tropiikkilepinkäiset
Tropiikkilepinkäiset ("Laniarius") on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva lintusuku. Tropiikkilepinkäisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kuusitoista lajia. Toisissa lähteissä sukuun on esitetty erilaisia lajimääriä.
Moez Ben Thabet
Moez Ben Thabet (, s. 20. tammikuuta 1975) on tunisialainen entinen jalkapallomaalivahti.
Ben Thabet pelasi pitkään Chokri El Ouaerin varamaalivahtina Espérancessa, jossa hän voitti muun muassa Tunisian liigamestaruuden. Oltuaan tyytymätön rooliinsa Ben Thabet päätti siirtyä kesäkuussa 2000 US Monastiriin, josta hän siirtyi myöhemmin CA Bizertiniin. Ben Thabet kävi tuolloin pelaamassa yhden kauden lainalla CS Hammam-Lifissa, kun joukkue hankki takaisin ykkösmaalivahdikseen Hassen Bejaouin. Bejaouin siirtyessä pois Bizertinista Ben Thabet palasi takaisin lainasopimuksensa päätyttyä ykkösmaalivahdin rooliin. Kauden päätteksi hän siirtyi kesällä 2007 EGS Gafsaan, jossa hän myös päätti uransa kauteen 2008-2009.
Hepomäen tunneli
Hepomäen tunneli on tunneli ykköstiellä. Se sijaitsee Muurlassa Salossa. Tunnelin pituus on noin 350 m.
Lakiamäen tunneli
Lakiamäen tunneli on moottoritien tunneli ykköstiellä. Se sijaitsee Perttelissä Salossa. Tunnelin pituus on 550 m.
Tervakorven tunneli
Tervakorven tunneli on moottoritien tunneli ykköstiellä. Se sijaitsee Lohjalla. Tunnelin pituus on 650 m.
Nurmeksen maalaiskunnan vaakuna
Nurmeksen maalaiskunnan vaakuna on saanut aiheensa alueen luonnosta ja metsätaloudesta, joita vaakunan mänty symboloi.
Vaakunan selitys on ”puna-mustahalkoisessa kilvessä hopeamänty, jossa kaksi kultakäpyä”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 20. huhtikuuta 1953. Vaakuna muuttui epäviralliseksi 1973 Nurmeksen maalaiskunnan liityttyä Nurmeksen kauppalaan.
Cumulonimbus capillatus
Cumulonimbus capillatus on kuuro- tai ukkospilvi, jossa on selvästi näkyvää kuituista rakennetta, joka voi olla alasimen muotoinen. Jos pilvessä on selvä alasin, kannattaa käyttää nimitystä "Cumulonimbus incus". Kuituisuuden ilmestyminen korkeisiin kumpupilviin ennustaa kesällä monesti ukkosta tai rankkoja sadekuuroja. 
Usein pienikin cirruspilveä muistuttava hahtuva isossa kumpupilvessä ennustaa ukkosta.
Pitkämäen tunneli
Pitkämäen tunneli on moottoritien tunneli ykköstiellä. Se sijaitsee Lohjalla. Tunnelin pituus on noin 700 m.
Jon Rønningen
Jon Rønningen (s. 28. marraskuuta 1962 Oslo) on norjalainen entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Rønningen voitti kreikkalais-roomalaisen painin olympiakultaa 52-kiloisten sarjassa sekä Soulissa 1988 että Barcelonassa 1992. Lisäksi hän voitti kolme MM- ja kolme EM-mitalia.
Rønningen edusti aktiiviaikanaan Kolbotn IL:a. Hänet valittiin Norjan vuoden urheilijaksi vuonna 1988.
Rønningenin perheen muutkin jäsenet ovat menestyneet painissa: Jonin pikkuveli Lars Rønningen on kaksinkertainen painin Euroopan mestari ja lapset Thomas ja Anders ovat menestyneet kansallisella tasolla.
Orosmäen tunneli
Orosmäen tunneli on moottoritien tunneli valtatiellä 1. Se sijaitsee Lohjan kaupungissa. Tunnelin pituus on 800 m.
Vuonna 2017 uutisoitiin tunnelin suuaukkojen muistuttavan Urho Kekkosen kasvojen yläosaa. Tämän perusteella tunnelia kerrottiin nimitetyn Suomen Mount Rushmoreksi Yhdysvaltojen presidenttien vuorenseinämään veistettyjä kasvokuvia sisältävän tunnetun monumentin mukaan.
Helene Tursten
Helene Tursten (s. 17. helmikuuta 1954 Göteborg) on ruotsalainen kirjailija. Hän kirjoittaa Göteborgiin sijoittuvia rikosromaaneja, joiden päähenkilö on jujutsua harrastava ylikonstaapeli Irene Huss. Hänen kirjojansa on käännetty suomeksi, saksaksi, norjaksi, tanskaksi ja englanniksi. Hänen kirjojen pohjalta on julkaistu kuusi elokuvaa.
Ennen kirjailijan uraansa Tursten työskenteli sairaanhoitajana ja hammaslääkärinä.
Lasse Wiklöf
Lasse Wiklöf (21. syyskuuta 1944 Maarianhamina – 23. elokuuta 2008 Maarianhamina) oli ahvenanmaalainen poliitikko, joka edusti Ahvenanmaan sosiaalidemokraatteja. Hän toimi maakuntahallituksen talousministerinä vuosina 1984–1988, 1991–1995 ja 2005–2007.
Wiklöf valittiin Ahvenanmaan maakuntapäiville ensimmäisen kerran vuonna 1975. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli myyjänä ja Ålandstidningenin toimittajana.
Wiklöf oli myös aktiivisesti mukana pohjoismaisessa yhteistyössä Itämeren puhdistamiseksi. Hänen muistokseen perustettiin Lasse Wiklöfin Itämeri-palkinto. Palkinto myönnetään pohjoismaiselle parlamentaarikolle, joka on pyrkinyt parantamaan Itämeren tilaa. Ensimmäinen palkinto myönnettiin toukokuussa 2009 norjalaiselle Asmund Kristoffersenille.
Liikemies Anders Wiklöf on Lasse Wiklöfin veli.
Cumulonimbus virga
Cumulonimbus virga on "Cumulonimbus", jonka sade ei ulotu maahan asti. Sade näkyy useimmiten tumman- tai vaaleanharmaana pilvestä roikkuvana viiruisuutena. Tämä pilvi saattaa enteillä sadetta, jos sentyyppisiä pilviä tulee kohti. Mutta sadejuova "virga" esiintyy myös kuolevassa kuuro- tai ukkospilvessä. Jos sade ulottuu maahan asti, kyse on kuuro- tai ukkospilven tyypistä "Cumulonimbus praecipitatio".
Lehmihaan tunneli
Lehmihaan tunneli on moottoritien tunneli ykköstiellä. Se sijaitsee Lohjan kaupungissa. Tunnelin pituus on 350 m.
Vadim Repin
Vadim Viktorovitš Repin (; s. 31. elokuuta 1971 Novosibirsk, Neuvostoliitto) on venäläinen viulisti. Repin opiskeli nuorena Zahar Bronin oppilaana, ja häntä pidettiin kautta Venäjän ihmelapsena. 17-vuotiaana hän voitti maailman merkittävimpiin kuuluvan Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailun Brysselissä ja oli sen historian nuorin voittaja.
Vadim Repin on soittanut sellaisten orkesterinjohtajien johdolla kuin Yehudi Menuhin, Pierre Boulez, Riccardo Chailly, Charles Dutoit, Michael Tilson Thomas, Valeri Gergijev, James Levine, Kurt Masur, Edo de Waart, Simon Rattle, Esa-Pekka Salonen, Mstislav Rostropovitš ja Riccardo Muti.
Repin on erikoistunut venäläiseen ja ranskalaiseen musiikkiin, etenkin suuriin venäläisiin viulukonserttoihin, sekä 1900-luvun musiikkiin ja nykymusiikkiin. Hänen ohjelmistossaan on uutta musiikkia esimerkiksi John Adamsilta ja Sofia Gubaidulinailta.
Repin on levyttänyt viulukonserttoja useilta säveltäjiltä, kuten Beethovenilta, Mozartilta, Sibeliukselta, Tšaikovskilta, Prokofjevilta, Šostakovitšilta ja Nikolai Mjaskovskilta. Repin on tehnyt kaksi CD-levyllistä viulu- ja pianomusiikkia Boris Berezovskin kanssa ja on levyttänyt kamarimusiikkia pianistien Martha Argerichin ja Mihail Pletnjovin, viulisti Juri Bašmetin ja sellisti Miša Maiskin kanssa.
Repin levytti vuoteen 2005 saakka enimmäkseen Erato-merkille. Vuonna 2005 hän kuitenkin levytti DG:lle levyn, jolla on Sergei Tanejevin sekä Mihail Pletnjovin, Ilja Gringoltsin, Nobuko Imain ja Lynn Harrellin kamarimusiikkia, ja huhtikuussa 2006 Repin solmi DG:n kanssa levytyssopimuksen, jonka mukaan hän levyttää vain sille.
Repin soitti vuoteen 2005 Stradivarius ”Ruby” -viulua, joka on valmistettu vuonna 1708 ja jota aikoinaan ihaili myös Pablo de Sarasate. Nykyään hän soittaa Guarneri del Gesùn viulua vuodelta 1736 (”von Szerdahely”). Hän suosii Nicolaus Kittelin ja Nicolas Malinen jousia.
KK Split
KK Split () on kroatialainen koripalloseura Splitistä. Joukkue on yhdessä ASK Rigan kanssa ainoa seura, joka on pystynyt voittamaan Euroopan mestaruuden kolme kertaa perättäin.
Seuran historia alkaa Hajduk Split-seurasta, joka perusti koripallojaoston vuonna 1945. Kolme vuotta perustamisen jälkeen joukkue irtautui emäseurasta ja otti nimeksi KK Hajdukin. Vuonna 1949 nimeksi vaihdettiin nykyisin käytössä oleva KK Split.
Kaudeksi 1963-1964 joukkue pääsi ensimmäistä kertaa korkeimmalle sarjatasolle oltuaan vuosia alemmissa sarjoissa. Vuonna 1967 nimeksi vaihdettiin KK Jugoplastika. Vuonna 1971 joukkue voitti ensimmäisen Jugoslavian mestaruutensa. Vuoden päästä joukkue pääsi ensi kertaa Euroliigan finaaliin. Tällöin Ignis Varèse oli kuitenkin parempi. Ensimmäinen Korac Cupin voitto tuli vuonna 1976, jolloin finaalissa kaatui Chinamartini Torino. Vuoden päästä joukkue voitti sarjan toistamiseen ja tällöin finaalista poistui häviäjänä Fortitudo Alco Bologna.
90-luvun vaihe oli seuran kulta-aikaa kun se voitti kolme Euroopan mestaruutta perättäin Božidar Maljkovićin valmentamana. Vuonna 1990 luovuttiin myös nimestä KK Jugoplastika. Kroatian mestaruuden joukkue saavutti vasta 2001, jolloin se pystyi häiritsemään Cibona Zagrebin hallinnointia.
Tarusjärven retkeilyalue
Tarusjärven retkeilyalue on Hämeenlinnan kaupungin Padasjoelta hankkima 1 000 hehtaarin laajuinen virkistysalue Padasjoen lounaisosassa. Alueella on useita järviä, joista suurin järvi on Iso-Tarus.
Alueen pohjoisosan itäpuolella on Suomen pelastusalan keskusjärjestön ja Suomen puolustusvoimien harjoitusalue.
Alueella on paljon erilaista harrastustoimintaa. Siellä sijaitsee myös puolustusvoimien, Padasjoen reserviläisten sekä riistanhoitoyhdistyksen ampuma-alue.
Talvisodan aikaa alueella oli käytössä lentokenttä, josta tehtiin tiedustelulentoja. Kenttä on edelleen hyvin näkyvissä.
Alueen läpi kulkee Päijänne-Ilves vaellusreitti, joka alkaa Padasjoen laivarannasta ja päättyy Evon retkeilyalueeseen.Hämeenlinnan kaupunki on yhteistyökumppaneidensa kanssa kehittänyt alueelle palveluita. Iso-Taruksen pohjoisrannalla on opastuspaikka, pysäköintialue sekä uimaranta. Järven itärannalla on viiden hengen Vonkamieslaavu. Järven etelärannalta alkaa 6,3 kilometrin pituinen Karhulenkki, joka jatkuu etelään Vähä-Kelkutteen rantaan, jossa on Kelkutteen savottakämppä. Lounaassa on Erakkomurjulaavu Koverossa Koveronjärven rannalla. Pohjoisempana on Ukkoherralaavu.
Dekabrist-luokka
Sarja I Tyyppi "Dekabrist" oli ensimmäinen Neuvostoliiton suunnittelema ja valmistama sukellusvenesarja. Luokka oli osa vuoden 1926 laivasto-ohjelmaa.
Sukellusveneiden tarvetta ja vaatimuksia määriteltiin jo 1923. Vuonna 1925 Neuvostoliitto sai Italian Balilla-luokan suunnitelmat (joka puolestaan oli saanut vaikutteita Italian ensimmäisen maailmansodan sotakorvauksena saamasta saksalaisesta tyyppi UE 2:n U-120:sta), josta kehitettiin Neuvostoliiton oma malli. Pääsuunnittelijana oli Boris Malinin, joka suunnitteli myös Leninets-, Štš- ja M-veneet. Veneiden rakennus hyväksyttiin osana vuoden 1926 laivasto-ohjelmaa. Ensimmäinen vene otettiin palvelukseen marraskuussa 1930.
Veneiden uppouma sukelluksissa oli 1 354 tonnia ja niissä oli niittaamalla valmistettu, kahdeksaan vesitiiviiseen osastoon jaettu kaksinkertainen runko. Veneissä oli myös runsaasti teknisiä ongelmia ja puutteita, jotka pääosin johtuivat käytetyn teknologian puutteista. Aseistuksena oli kahdeksan 533 mm:n torpedoputkea, joista kuusi oli keulassa ja kaksi perässä; mukana oli 14 torpedoa. Veneiden tykkiaseistukseen kuului yksi 102 mm B-2-laivatykki kannella ja 45 mm:n K-21 ilmatorjuntatykki tornissa. Lisäksi veneissä oli yksi 7,62 mm IT-konekivääri.
Dekabrist siirrettiin Stalinin kanavaa pitkin Vienanmerelle toukokuussa 1933, jossa se upposi miehistöineen harjoituksessa 1940.
Tähtituliperä
Tähtituliperä ("Neochmia ruficauda") on Pohjois-Australiassa elävä loistopeippoihin kuuluva varpuslintu. Lajia pidetään myös lemmikkinä.
Kooltaan tähtituliperä on noin 11 cm. Tähtituliperän pää ja nokka ovat väriltään kirkkaan punaiset. Pään höyhenissä on myös valkoisia täpliä. Selkä ja siivet ovat väriltään oliivinvihreät ja yläperä on punainen. Vatsa on väriltään valkoinen tai kellertävä. Naaraat ovat väritykseltään hieman koiraita vaaleampia.
Tähtituliperää tavataan Pohjois-Australiasta. Sen elinympäristöjä ovat kosteat ruohomaat sekä soiden ja muiden makean veden kosteikoiden lähettyvillä. Laji voi myös elää hieman kuivemmilla savanneilla sekä kaupungeissa.
Tähtituliperien ravinto koostuu pääosin heinäkasvien siemenistä. Syötävää laji etsii useimmiten maasta. Erityisesti lisääntymisaikanaan tähtituliperät voivat syödä myös hyönteisiä.
Tähtituliperät elävät yleensä suurissa parvissa. Lisääntymisaika osuu sadekaudelle. Lintu rakentaa pesänsä ruohoista tiheisiin pensaisiin. Naaras munii kolmesta kuuteen munaa, joita myös koirastähtituliperä hautoo. Hautominen kestää noin 12 päivää ja poikaset poistuvat pesästään kolmen viikon kuluttua kuoriutumisestaan. Kuoriutuneita poikasia ruokitaan hyönteisravinnolla. Jos sopivia pesäpaikkoja on tarjolla tähtituliperät voivat lisääntyä myös häkkilintuina.
Tähtituliperä luokitellaan elinvoimaiseksi lajiksi. Linnun kannan kooksi arvioidaan 100 000–500 000 yksilöä. Suurimmat uhat lajille ovat elinympäristön häviäminen laiduntamisen ja ravintokasvien häviäminen muiden kasvilajien tieltä. Lisäksi kannan pienuuteen on voinut vaikuttaa pyydystäminen häkkilinnuiksi.
Tähtituliperien häkissä tai aviaariossa tulisi olla muutama pensasmainen kasvi sekä korkeita ruohoja tai ruokoja kiipeilyä varten. Laji on ystävällinen myös muita loistopeippolajeja kohtaan ja puolustavat ainoastaan pesänsä välitöntä lähialuetta. Samassa aviaariossa voidaan pitää myös useampi kuin yksi tähtituliperäpariskunta.
Bernard Collomb
Nicois Bernard Collomb-Clerc (7. lokakuuta 1930 Annecy – 19. syyskuuta 2011 La Colle-sur-Loup, Alpes-Maritimes) oli ranskalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kuuteen F1-osakilpailuun kausilla 1961–1964. Hän oli parhaimmillaan 10. Saksan GP:ssä 1963. Aika-ajoissa Collomb oli parhaimmillaan 21.
Collomb osallistui myös MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin ollen parhaimmillaan 4. Wien GP:ssä 1961.
Virmajärvi
Virmajärvi () on pieni järvi Suomen ja Venäjän rajalla. Suomelle kuuluvalta osaltaan se sijaitsee Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa, Venäjälle kuuluvalta osaltaan Suojärven piirissä Karjalan tasavallassa. Järvi on osa Koitajoen valuma-aluetta. Lähin suurempi kylä on Hattuvaara Ilomantsissa.
Virmajärvellä olevassa saaressa sijaitsee Suomen sekä Euroopan unionin manneralueen itäisin piste. Sama saari oli Ruotsin ja Venäjän välisenä rajapaikkana jo Stolbovan rauhassa vuonna 1617, ja siitä pohjoiseen nykyinen valtakunnanraja on yhä vuonna 1621 määritetyllä paikalla. Virmajärven kohdalla nykyinen raja ja aikaisempi, ennen talvisotaa voimassa ollut Tarton rauhan raja haarautuvat toisistaan.
Virmajärven rantaan on vuonna 1996 rakennettu itäpisteen katselupaikka, jonne johtaa tie Hattuvaarasta, matkaa on noin 19 kilometriä. Tien loppuosa, polku katselupaikalle ja katselupaikka on erotettu pois rajavyöhykkeestä eikä rajatulla alueella liikkumiseen tarvita rajavyöhykelupaa. Katselupaikalla käy vuosittain noin 2 500 vierailijaa.
Alberto Colombo
Alberto Colombo (s. 23. helmikuuta 1946 Varedo, Milano) on italialainen entinen F1-kuljettaja. Hän osallistui kolmeen F1-osakilpailuun kaudella 1978, mutta karsiutui niistä kaikista eikä saavuttanut pisteitä.
Colombo saavutti kohtalaista menestystä Formula 2 -luokassa.
Leninets-luokka
Leninets- tai L-luokka oli toinen Neuvostoliitossa valmistettu sukellusveneluokka ja se on oikeammin edeltäneen Dekabrist-luokan alaluokka.
Luokka perustui edeltävään Dekabrist-luokkaan, joka sai vaikutteita Britannian kuninkaallisen laivaston L-luokan sukellusveneestä "HMS L55", joka upposi Itämerellä osuttuaan miinoihin Neuvosto-Venäjän laivaston alusten takaa-ajamana ympärysvaltojen hyökättyä Venäjälle. Neuvostoliittolainen kalastustroolari löysi sukellusveneen hylyn vuonna 1926 ja sukellusveneiden pelastusalus "Kommuna" nosti hylkyä huhtikuusta elokuuhun 1928. Alus kunnostettiin Itämeren telakalla Leningradissa yleisöltä kerätyn rahaston turvin ja otettiin punalippuiseen laivastoon nimellä L-55 elokuussa 1931. Alus sai nimen "Bezbožnik" (”Jumalaton” tai ”Ateisti”).
Mallin mukaan ja edeltäviin venäläisiin ja neuvostoliittolaisiin sukellusveneisiin perustuen rakennettiin 25 venettä neljässä ryhmässä vuosina 1931–1941 Itämerellä ja Mustallamerellä. Ykkös- ja kakkosryhmän veneet nimettiin eri vallankumous- ja bolševikkisankarien mukaan.
Luokan erikoisuus oli miinanlaskukyky, joka oli perintöä "Krab"-veneeltä. Veneissä ei ollut täydellistä kaksoisrunkoa, vaan satulanmuotoinen tankki polttoaineelle ja painolastille molemmilla puolilla painerunkoa.
Ukkosrintama
Ukkosrintama on kansanomainen nimitys vierekkäisistä ukkospilvistä koostuvalle kuuropilvinauhalle tai muulle nauhamaiselle voimakkaalle sadealueelle, johon liittyy ukkosta. Ukkosrintamaksi voidaan kutsua sekä rintamaukkosten että ilmamassaukkosten muodostamaa jonoa. Jälkimmäisissä ei ole, toisin kuin varsinaisissa säärintamissa eri puolilla eri ilmamassoja.
Sillanpääasema
Sillanpääasema () on sotilastermi, joka tarkoittaa vesistön ylityksen jälkeen saavutetun aseman vahvistamista lisäjoukoilla ja sen käyttämistä jalansijana jatkohyökkäyksille.
Tunnetuimmat sillanpääasemat ovat liittyneet Normandian maihinnousuun sekä Gallipolin taisteluun.
Keiji Suzuki
Keiji Suzuki (, s. 3. kesäkuuta 1980 Jōsō, Ibarakin prefektuuri, Japani) on japanilainen judoka, lajin olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Suzuki voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden alle 100 kg:n sarjassa Calissa 1998. Hän voitti saman sarjan myös Pekingin universiadeissa 2001. Vuonna 2002 hän kuului joukkuekilpailun maailmanmestaruuden voittaneeseen Japanin joukkueeseen Baselissa. Busanin Aasian kisoissa hän voitti kultaa alle 100 kg:n sarjassa kukistettuaan loppuottelussa eteläkorealaisen Jang Sung-Hon.
Suzuki voitti Osakan MM-kilpailuissa 2003 avoimen luokan mestaruuden kukistettuaan loppuottelussa Viron Indrek Pertelsonin. Vuoden 2004 Aasian mestaruuskilpailuissa Almatyssa hän hävisi yli 100-kiloisten loppuottelussa Etelä-Korean Kim Sung-Bumille. Ateenan olympialaisissa 2004 Suzuki voitti kultaa yli 100 kg:n painoluokassa kukistettuaan loppuottelussa Venäjän Tamerlan Tmenovin. Kairossa 2005 hän saavutti alle 100-kiloisten maailmanmestaruuden voitettuaan loppuottelussa ukrainalaisen Vitali Bubonin. Taipein Aasian-mestaruuskilpailuissa 2009 hän sai yli 100 kg:n sarjassa hopeaa Etelä-Korean Kim Soo Whanin jälkeen. Tokion MM-kilpailuissa 2010 hän sai avoimessa luokassa pronssia. Hän sijoittui kolmanneksi myös avoimen luokan MM-kilpailuissa Tjumenissa 2011.
Suzuki on saavuttanut masters-, GP- ja Grand Slam -kilpailuissa kaksi voittoa, neljä kakkossijaa ja kolme kolmossijaa sekä maailmancup- ja Continental Open -kilpailuissa viisi voittoa ja kolme kolmossijaa. Japanin-mestaruuskilpailuissa hän on saanut aikuisten sarjassa yhdeksän kultaa ja kuusi hopeaa ja kaksi pronssia.
Virtain vaakuna
Virtain kaupungin vaakuna on saanut aiheensa pitäjän nimestä ja virtolaisesta Martti Kitusesta. Aaltokoroiset jänteet viittaavat suoraan paikkakunnan nimeen, ja keihäänkärjet muistuttavat Kitusesta Suomen kuuluisimpana karhuntappajana – hän metsästi elämänsä aikana yli 100 täysikasvuista karhua.
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 15. helmikuuta 1954. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä aaltokoroiset kolmoisjänteet, saatteena kummallakin puolella palkeittainen karhukeihäänkärki; kaikki hopeaa”.
Pekka Barck
Pekka Barck (s. 1963 Kokkola) on suomalainen kilpapurjehduksen historioitsija. Barck kilpailee itse aktiivisesti 6mR-veneillä ja on ollut klassisen, vuosien saatossa kilpailuissa menestyneen Harry Beckerin 1940 suunnitteleman 6mR-veneen Off Coursen osakas. Barck on julkaissut useita kilpapurjehduksen historiaa käsitteleviä teoksia.
Carlos Tapia
Carlos Daniel Tapia (20. elokuuta 1962 San Miguel, Argentiina) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija. Tapia edusti Argentiina vuoden 1986 MM-kisoissa. Suurimman osan urastaan Tapia pelasi Boca Juniorsissa.
Suomen tiedepalkinto
Suomen tiedepalkinto on vuonna 1997 perustettu, joka toinen vuosi myönnettävä suomalainen tiedepalkinto. Se myönnetään tunnustuksena korkeatasoisesta ja kansainvälisesti erityisen merkittävästä tieteellisestä tutkimuksesta Suomessa tutkimustyötä tekevälle tieteenharjoittajalle tai tutkimusryhmälle. Palkinnon myöntää opetus- ja kulttuuriministeriö Suomen Akatemian hallituksen esityksestä. Vuonna 2015 palkinto oli arvoltaan 85 000 euroa. Vuonna 2017 palkintosumma oli 100 000 euroa.
Midtown Madness 3
Midtown Madness 3 on Midtown Madness -pelisarjaan kuuluva ajopeli, jossa ajetaan autolla ja suoritetaan erilaisia tehtäviä. Myös verkkopelaaminen on mahdollista.
"Midtown Madness 3:n" pelattavat kaupungit ovat Pariisi ja Washington DC, jotka on kuvattu pelissä tarkasti. Mukana on myös jalankulkijoita ja muuta liikennettä. Haluamansa ajoneuvon voi valita yli 30 auton valikoimasta, joka sisältää myös esimerkiksi linja-autoja.
Pelissä on mukana myös Career mode eli uratila, jossa pelaajan pitää suorittaa erilaisia tehtäviä, kuten toimia pizzalähettinä tai poliisina. Uratilan edetessä muun muassa valittavana olevien ajoneuvojen määrä kasvaa.
Ajoneuvoja saa esimerkiksi suorittamalla uratilan tehtäviä.
James G. Stavridis
James G. Stavridis (s. 15. helmikuuta 1955 West Palm Beach, Florida) on yhdysvaltalainen amiraali, Yhdysvaltain Euroopan joukkojen ja NATOn joukkojen komentaja (SACEUR) 2009–2013. Hän oli aiemmin Yhdysvaltain eteläisten joukkojen komentaja. Hänen edeltäjänsä molemmissa tehtävissä oli Bantz J. Craddock.
Stavridis valmistui Yhdysvaltain laivastoakatemiasta vuonna 1976. Hän on palvellut pinta-aluksilla, vuosina 1993–1995 hän komensi Arleigh Burke -luokan ohjushävittäjä USS Barrya (DDG-52), vuonna 1998 hävittäjälaivue 21:tä Persianlahdella ja 2002–2004 USS Enterprisen lentotukialusryhmää.
Stavridis on myös suorittanut tohtorintutkinnon ja maisterintutkinnon oikeustieteessä The Fletcher School of Law’sta ja kansainvälisestä politiikasta Tuftsin yliopistosta 1984.
Riitta Hari
Riitta Kyllikki Hari (o.s. Karkiainen, s. 16. tammikuuta 1948 Mikkeli) on suomalainen aivotutkija, lääkäri ja Aalto-yliopiston professori. Hän on johtanut Teknillisen korkeakoulun kylmälaboratorion aivotutkimusyksikköä vuodesta 1982 lähtien. Hari nimitettiin akateemikoksi 26. marraskuuta 2010.
Harin merkittävimmät saavutukset liittyvät magnetoenkefalografian kehittämiseen ja soveltamiseen terveiden ja sairaiden ihmisten aivokuoritoimintojen tutkimuksessa sekä havaintoihin ihmisten peilisolujärjestelmästä. Vuonna 2008 johtava Nobel-veikkaaja, Dagens Nyheterin tiedetoimittaja Karin Bojs, veikkasi Haria ja italialaista, apinoilta peilisolut löytänyttä Giacomo Rizzolattia Nobelin lääketieteen palkinnon saajiksi.
Hari valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi 1974 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1980 (kliinisen neurofysiologian erikoislääkäri vuodesta 1981). Helsingin yliopiston neurofysiologian dosentiksi hänet nimettiin 1983.
Hari toimi Suomen Akatemian nuorempana ja vanhempana tutkijana 1982–1991. Hän oli akatemiaprofessorina 1991–1996, 1999–2004 ja 2010–2014 ja toimi professorina Teknillisessä korkeakoulussa 1996–2011. Hän on ollut myös vierailevana tutkijana Japanissa ja Ranskassa. Hari on aktiivinen tutkijakouluttaja ja on ohjannut 29 tohtoriopiskelijan opinnot. Hän kuuluu Finnish Graduate School of Neurosciencen johtokuntaan ja oli myös perustamassa sitä.
Hari on tutkimusryhmineen kehittänyt magnetoenkefalografia (MEG) -menetelmää, jonka avulla voidaan seurata millisekuntien aikaresoluutiolla aivoissa tapahtuvia muutoksia esimerkiksi liikkeiden, sosiaalisen kanssakäymisen tai puheen aikana. MEG-laitteisto perustuu herkkien suprajohtavien anturien käyttöön. Aivojen hermosolujen toimiessa syntyy pieniä sähkövirtoja. Kun tuhannet solut toimivat synkronisesti, syntyy sähkövirta ja edelleen magneettikenttä, joka on riittävän vahva antureilla havaittavaksi. 
Hari on julkaissut lähes 300 vertaisarvioitua lehtiartikkelia ja lukuisia muita julkaisuja. Julkaisuihin oli viitattu kevääseen 2009 mennessä yli 12 000 kertaa. Hirsch-indeksi oli tuolloin 62.
Martingaalistrategia
Martingaalistrategia () on ruletin strategia, jossa pelataan 1:1 palauttavia vetoja (punainen/musta, parillinen/pariton ja 1-18/19-36) ja jossa jokaisen häviön jälkeen panos tuplataan. Strategia on usein käytetty kasinoilla. Strategialla päästään melkein varmasti eli todennäköisyydellä 1 voitolle, jos ajalle, rahalle ja yksittäisen kierroksen panokselle ei ole ylärajaa. Käytännössä peliin voi panostaa vain rajallisen määrän rahaa (ja aikaa), jolloin martingaali on odotusarvoisesti tappiollinen, kuten mikä tahansa muukin järjestelmä.
Aina hävityn pelikierroksen jälkeen asetetaan aikaisempaan panokseen verrattuna kaksinkertainen panos ja tätä jatketaan seuraavaan voittoon asti.
Esimerkki:
Voiton jälkeen pelaamisen voi aloittaa uudestaan alusta, esimerkissä 10€ panoksella.
Jos jollakin kierroksella tulee voitto, jäädään pelissä aina alkupanoksen (yllä olevassa esimerkissä 10 €) verran voitolle. Tämä voidaan osoittaa seuraavasti:
Oletetaan, että voittoa edeltää formula_1 tappiollista kierroksta. Näiden tappioiden summa on formula_2.
Seuraavan voitollisen kierroksen panos on formula_3, jolloin yhteensä voittoa tulee formula_4.
Olkoon yksittäisen kierroksen häviön todennäköisyys formula_5. Tällöin pelattaessa enintään formula_1 kierrosta hävitään kaikki kierrokset todennäköisyydellä formula_7, ja tällöin tappio on formula_8. Todennäköisyydellä formula_9 jollain kierroksella tulee voitto, jolloin ylläolevan perusteella voiton määrä on 1 (kun pelaamista ei voiton jälkeen enää jatketa). Voiton odotusarvo on siis formula_10.
Odotusarvon voidaan myös helposti osoittaa olevan millä tahansa strategialla enintään nolla havaitsemalla pelaajan kassan olevan ylimartingaali.
Jos taas kierrosten määrälle ei ole mitään ylärajaa, tilanne onkin erilainen. Pelaaja jää yhä alkupanoksen verran voitolle, ellei hän häviä kaikkia kierroksia. Mutta nyt kaikkien kierrosten häviämisen todennäköisyys onkin formula_11, sillä formula_1 peräkkäisen tappion todennäköisyys on formula_7, mikä lähestyy nollaa, kunhan formula_14. Koska pelaaja saa todennäköisyydellä 1 voiton, jonka suuruus on 10 (€), on voiton odotusarvo siis 10 (€).
Siis tässä tapauksessa mahdollisten kierrosten määrän lähestyessä ääretöntä odotusarvon raja-arvo ei ole sama kuin raja-arvon odotusarvo. Näin voi käydä, kun monotonisen konvergenssin lauseen ja Lebesguen dominoidun konvergenssin lauseen oletukset eivät ole voimassa.
Käytännössä pelattavien kierrosten määrä ei voi olla rajoittamaton, sillä se vaatisi rajattomasti aikaa ja rahaa.
Jacobus Pierneef
Jacobus Pierneef (1886-1957) oli eteläafrikkalainen taidemaalari. Hän kuvasi töissään usein maisemaa tai arkkitehtuuria. Suurin osa hänen töistään esittää Highveldin maisemia.
Pierneef syntyi Pretoriassa hollantilaisille vanhemmille. Toisen buurisodan takia hänen perheensä päätti 1901 muuttaa takaisin Alankomaihin. Alankomaissa hän opiskeli Rotterdamse Kunsakademiessä, jossa häntä ohjasivat useat hollantilaiset taiteilijat. 18-vuotiaana hän muutti takaisin Pretoriaan. Hänen ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1902 se sai pääosin hyvän vastaanoton. Vuonna 1927 Pretoriassa avattu Pierneefin näyttely sisälsi myös abstraktia taidetta, mutta näyttelyn saama huono vastaanotto sai taiteilijan palaamaan vanhaan tyyliinsä.
Hän avioitui vuonna 1910 häntä 12 vuotta vanhemman Agatha Delen kanssa, mutta parin yhteiselämää haittasivat vaimon psyykkiset ongelmat ja sokeutuminen ja liitto päättyi eroon vuonna 1923. Pierneef meni vuonna 1924 uusiin naimisiin May Schoepin kanssa. Pierneef jäi eläkkeelle 1933 ja kuoli 1957.
Karhepääskyt
Karhepääskyt ("Stelgidopteryx") ovat pääskyjen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Karhepääskyjen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Norjanarho
Norjanarho ("Arenaria norvegica", myös "A. ciliata" ssp. "norvegica") on kohokkikasveihin kuuluva monivuotinen, pienikokoinen tunturikasvi. Suomessa laji harvinainen ja luonnonsuojelulailla rauhoitettu.
Norjanarho kasvaa noin 5 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on löyhästi mätästävä. Möyheät, vastakkain olevat lehdet ovat 3–6 mm pitkiä, lähes ruodittomia ja yksisuonisia. Muodoltaan ne ovat lusikkamaisia tai soikeita sekä kaljuja tai harvaan lyhytkarvaisia. Kukkien valkoiset terälehdet ovat kynnettömiä, ehyitä ja kooltaan 4–5,5 mm pitkiä. Verholehdet ovat hieman terälehtiä lyhyempiä. Emiö on kolmelehtinen, heteitä on 8–10 kappaletta. Norjanarho kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy munanmuotoinen kota, joka on kuusiliuskaisesti avautuva. Siemenet ovat nystermäisiä ja rasvalisäkkeettömiä. Norjanarho muistuttaa lähinnä sukulaislajiaan tunturiarhoa ("A. pseudofrigida"), joka kuitenkin Suomessa kasvaa eri alueella.
Norjanarho on levinneisyydeltään pohjoiseurooppalainen ja atlanttinen kasvi, jota tavataan Islannissa, Shetlannin saarella, Skotlannissa ja Skandeilla Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa. Suomessa lajia on läydetty ainoastaan Enontekiöltä Kilpisjärven Malla- ja Saana-tuntureilta.
Tyypillisiä norjanarhon kasvupaikkoja Suomessa ovat alapaljakan avoimet vyörysoraikot 800–860 metrin korkeudessa. Laji on kalkinvaatija. Norjanarholla ei Suomessa ole välitöntä vaaraa, mutta pientä kantaa saattaa kuitenkin uhata laiton keräily.
Eurypontidit
Eurypontidit olivat toinen kahdesta kuninkaallisesta Spartan kuningassuvusta, ja sitä pidettiin vähempiarvoisena kuin agiadeja.
Eurypontidien kantaisänä pidettiin myyttistä Herakleen jälkeläistä Proklesta. Spartan poliittisessa elämässä suvulla oli yleensä vähemmän vaikutusvaltaa kuin agiadeilla, mutta tilanne muuttui vuosisatojen varrella, ja viimeistään Spartan saavutettua hegemonian Kreikassa eurypontideista tuli monimutkaisen valtataistelun jälkeen tärkeämpi vaikuttaja politiikassa. Merkittävimmät suvun kuninkaat olivat Arkhidamos II ja Agesilaos II, jotka vaikutus Spartan politiikkaan jäi pysyväksi.
Molemmat Spartan kuningassuvut olivat tiukasti erotettuja toisistaan, eikä yhden suvun jälkeläinen voinut seurata toisen suvun kuningasta valtaistuimelle.
Agiadit
Agiadit olivat toinen kahdesta kuninkaallisesta Spartan kuningassuvusta, ja sitä pidettiin arvokkaampana kuin eurypontideja.
Agiadien kantaisänä pidettiin myyttistä Herakleen jälkeläistä Eurysthenestä, joskin suvun nimi juontaa juurensa tämän pojasta, Agis I:stä. Suvulla oli yleensä enemmän valtaa Spartan politiikassa eurypontideihin verrattuna, ja sen merkittävimpiä kuninkaita olivat Kleomenes I ja Leonidas I.
Tunturiarho
Tunturiarho ("Arenaria pseudofrigida", myös "A. ciliata" subsp. "pseudofrigida") on kohokkikasveihin kuuluva monivuotinen, pienikokoinen kasvi. Suomessa laji harvinainen ja luonnonsuojelulailla rauhoitettu.
Laajoina mättäinä kasvava tunturiarho kasvaa 5–15 senttimetriä korkeaksi. Vastakkain olevat, lähes ruodittomat lehdet ovat 3–6 mm pitkiä. Muodoltaan lehdet ovat leveätyvisen lusikkamaisia, ohuita ja tyvestä karvalaitaisia. Lehtien keskisuoni näkyy selvästi. Kukkien valkoiset terälehdet ovat kynnettömiä, ehyitä ja kooltaan 6–8 mm pitkiä. Verholehdet ovat noin kaksi kertaa terälehtiä lyhyempiä. Emiö on kolmelehtinen, heteitä on 8–10 kappaletta. Suomessa tunturiarho kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava lieriömäinen kota. Siemenet ovat nystermäisiä ja rasvalisäkkeettömiä. Tunturiarho muistuttaa läheisesti norjanarhoa ("A. norvegica"). Lajien kasvupaikat sijaitsevat kuitenkin Suomessa eri alueella.
Tunturiarhoa tavataan Norjan ja Suomen itäosista Venäjälle Novaja Zemljalle saakka sekä Grönlannin itäosissa ja Huippuvuorilla. Suomessa lajia tavataan ainoastaan Kuusamossa ja Sallassa.
Tunturiarhoa tavataan pääasiassa rotkolaaksoissa kalliopenkereillä ja kallionraoissa sekä ultraemäksisillä kalliolla ja harjuilla. Laji on kalkinvaatija. Lajin suurimpia uhkia Suomessa ovat kaivostoiminta, soranotto ja metsänhakkuut. Lisäksi tunturiarhon uhkana on laiton keräily.