hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kiribati kesäolympialaisissa 2012
Kiribati osallistui Lontoon kesäolympialaisiin vuonna 2012 joukkueella, johon kuului kolme urheilijaa kahdesta eri lajista. Maa ei saavuttanut mitaleita kisoissa. Lipunkantajana avajaisissa ja päättäjäisissä toimi painonnostaja David Katoatau.
Aili Purtonen
Aili Purtonen (oik. Junttila; 7. helmikuuta 1928 Savitaipale – 20. marraskuuta 2018 Lahti) oli suomalainen oopperalaulaja (altto), joka työskenteli Keski-Euroopan oopperataloissa sekä opetti laulua suomalaisissa musiikkioppilaitoksissa.
Purtonen opiskeli laulua Viipurin musiikkiopistossa 1950–1953 sekä suoritti Sibelius-Akatemiassa laulunopettajaseminaarin vuonna 1956 ja lauludiplomin 1962 opettajanaan Antti Koskinen. Ensikonserttinsa Purtonen piti Helsingissä vuonna 1958.
Purtonen työskenteli 1960–1970-luvulla Saksan oopperataloissa (Düsseldorfissa. Saarbrückenissä, Nürnbergissä, Karlsruhessa). Samaan aikaan hän toimi laulunopettajana ensin Lahden, sitten Hämeenlinnan ja myöhemmin Espoon musiikkiopistossa, kunnes siirtyi vuonna 1979 Sibelius-Akatemian opettajaksi; lehtorina hän toimi siellä 1985–1993. Hän esiintyi myös oratorio- ja orkesterisolistina.
Ilmari Karvonen
Ilmari Karvonen (7. elokuuta 1893 Luumäki – 12. helmikuuta 1967) oli suomalainen kirkkoherra. Hän kuului evankeliseen liikkeeseen.
Karvosen vanhemmat olivat vääpeli Reinhold Karvonen ja Selma Korhonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta 1912 ja suoritti teologian erotutkinnon 1915 sekä pastoraalitutkinnon 1918. Karvonen vihittiin papiksi 1916.
Karvonen oli vt. kirkkoherrana Kaukolassa, Sortavalan maaseurakunnassa, Nurmeksessa ja Rautjärvellä. Hän oli Sammatin kappalaisena 1919–1922, Viipurin tuomiokirkkoseurakunnan komministerinä vuodesta 1922, tuomiokapitulin asessorina 1932–1938 sekä Nousiaisten vt. kirkkoherrana vuodesta 1950 ja kirkkoherrana 1951–1958. Hän jäi eläkkeelle 1958. Hän sai rovastin arvon 1938.
Karvonen oli Viipurin suomalaisen lyseon uskonnon opettajana 1922–1923; Viipurin kauppaoppilaitoksen pikakirjoituksen opettajana 1923–1929 ja 1943–1944 sekä Viipurin kirkkomusiikkiopiston uskonnon opettajana 1931–1935.
Jioji Konrote
Jioji Konousi Konrote (s. 26. joulukuuta 1947) on fidžiläinen upseeri ja poliitikko, joka on toiminut maansa presidenttinä vuodesta 2015. Hänet valittiin jatkokaudelle elokuussa 2018 opposition protesteista huolimatta.
Konrote on eläkkeelle jäänyt kenraalimajuri. Hän johti rauhanturvaoperaatiota Libanonissa ja toimi sen jälkeen Fidžin suurlähettiläänä Australiassa 2001–2006. Sen jälkeen hänellä oli ministerin tehtäviä. Konrote on ensimmäinen presidentti, jonka äidinkieli ei ole fidžin kieli (iTaukei), ja ensimmäinen, jonka valitsi parlamentti eikä päälliköiden neuvosto.
Maastoyksipyöräily
Maastoyksipyöräily () on pyöräilyä maastossa yksipyöräisellä polkupyörällä. Maastoyksipyöräilyssä ajetaan maastossa samaan tapaan kuin tavallisessa maastopyöräilyssä. Ajaa voidaan metsässä poluilla, avokallioilla, hiekkateillä, jäällä, lumessa ja vuorilla.
Maastoyksipyöräily syntyi 1980-luvulla itsenäisesti eri yksipyöräilijöiden toimesta jotka opittuaan ajamaan tasaisella, kaipasivat lisää haastetta ja siirtyivät ajamaan maastoon poluille ja vuorille. Yksi maastoyksipyöräilyn pioneereista oli George Peck, joka julkaisi vuonna 1990 opetusvideon "Rough terrain unicycling" joka innoitti muita lajin harrastamiseen. Muita maastoyksipyöräilyn pioneereja ovat mm. John Foss ja Kris Holm.
Yksipyörässä ajajan koko paino on yhden renkaan päällä. Tästä syystä tavalliset yksipyöräiset eivät kestä maastoajoa. Maastoyksipyörissä on erittäin vahva akseli, 36-reikäinen vanne, vahvat poljinkammet, kestävä satula, platform-polkimet ja leveä nappularengas. Usein mukana on myös hydraulinen käsijarru, jota käytetään pyörän hidastamiseen jyrkissä alamäissä. Tunnettuja maastoyksipyörien valmistajia ovat mm. Kris Holm, Nimbus ja Qu-Ax.
S. A. Sohlman
Selim Armas Sohlman (4. heinäkuuta 1879 Hamina – 26. marraskuuta 1936 Helsinki) oli metsänhoitaja ja majuri, joka toimi sekä virkamiehenä että metsäalan yritysten ja yhteisöjen palveluksessa, samoin kuin työskenteli päätoimittajana ja julkaisi useita metsäalan teoksia.
Armas Sohlmanin vanhemmat olivat pormestari Johan Lenoard Sohlman ja Maria Staudinger ja puoliso vuodesta 1906 Gerda Molander. Sohlman kävi Haminan kadettikoulun 1900 ja palveli Hämeen tarkka-ampujapataljoonassa seuraavaan vuoteen. Metsäkonduktööriksi hän valmistui Evon metsäopistosta 1904. Sohlman toimi Metsähallituksen palveluksessa 1902, 1904–1906 ja 1912–1916. Suomen Metsänhoitoyhdistyksen metsänhoidon neuvoja hän oli 1906–1908 ja Pellervo-Seuran 1908–1910. Suomen Metsänhoitoyhdistys Tapion sihteerinä ja metsälehti "Tapion" päätoimittajana Sohlman toimi 1910–1912. Venäjän kauppa- ja teollisuusministeriön polttoainekomitean valtuuten apulaisena hän työskenteli 1916–1917, puolustusministeriön asumustoimiston päällikkönä 1918, Enso Gutzeitin piiripäällikkönä 1919–1927, apulaisjohtajana Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton palveluksessa vuodesta 1927 aina 1930-luvulle, ja sitten vielä "Viikkosanomat"-lehden vastaavana toimittajana. Suomen sisällissodassa Sohlman toimi komppanianpäällikkönä ja Hjalmarsonin ryhmän esikuntapäällikkönä, majuriksi hänet ylennettiin maaliskuussa 1918.
Johan Henrik Martin
Johan Henrik Martin (22. kesäkuuta 1848 Jyväskylä – 19. kesäkuuta 1873 Viipuri) oli suomalainen pastori joka kuului evankeliseen liikkeeseen.
Aviottomana lapsena syntyneen Martinin äiti oli kauppiaanleski Margareta Katarina Martin, o.s. Lithovius. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1867 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1870. Martin vihittiin papiksi 1871.
Martin oli kirkkoherran apulaisena Kangasniemellä 1871 ja Viipurin maa- ja kaupunkiseurakunnassa 1871-1872. Hän oli virka- ja armovuoden saarnaajana Ristiinassa vuodesta 1872. Hän koki hengellisen murroksen 1869 ja tutustui Fredrik Gabriel Hedbergin kirjaan "Uskon oppi autuuteen" joka teki häneen syvän vaikutuksen. Viipurissa asuessaan hän piti hengellisiä kokouksia yhdessä Viipurin diakonissalaitoksen orpokodin opettajan Kaarlo Rahikaisen (1848–1909) kanssa. Kokoukset keräsivät paljon väkeä mutta Martinia alettiin joissain piireissä syyttää antinomismista ja hengellisestä häiriköinnistä. Keuhkotautia sairastanut Martin kuoli kesäkuussa 1873 Viipurissa. Hänet haudattiin Viipuriin Sorvalin hautausmaalle.
Johan Henrik Martin oli naimisissa vuodesta 1871 Johanna Viktoria Granholmin kanssa. Heidän poikansa oli asemapäällikkö Martin Martin (1872–1945).
Ampumahiihdon maailmancup 2018–2019 – naisten normaalimatka
Ampumahiihdon maailmancupin 2018–2019 naisten normaalimatkan kilpailu alkoi 6. joulukuuta 2018 Pokljukassa, Sloveniassa ja se päättyy 12. maaliskuuta 2019 Östersundissa, Ruotsissa.
Ampumahiihdon maailmancup 2018–2019 – naisten viesti
Ampumahiihdon maailmancupin 2018–2019 naisten viesti alkoi 16. joulukuuta 2018 Hochfilzenissa, Itävallassa ja se päättyy 16. maaliskuuta 2019 Östersundissa, Ruotsissa.
Tomininlahti
Tomininlahti (, ) on päiväntasaajalla Indonesian Itä-Intian saaristossa, sijaitseva merenlahti ja merialue, joka rajautuu etelässä, lännessä ja pohjoisessa Sulawesin saareen ja idässä Molukkienmeren länsirajaan. Kansainvälinen hydrografinen järjestö (IHO) listaa Tomininlahden omaksi merialueekseen.
Merialueelle sijoittuvista saarista suurin saariryhmä on nimeltään Togeansaaret (tai Togiansaaret), jossa toimii Togeansaarten kansallispuisto.
Chrysler Europe
Chrysler Europe oli yhdysvaltalaisen Chryslerin eurooppalainen osasto, joka toimi vuosina 1967–1979. Siihen kuuluivat ranskalainen autonvalmistaja Simca, brittiläinen Rootes Group ja espanjalainen Barreiros. Talousvaikeuksiin joutunut Chrysler myi eurooppalaisen osastonsa ranskalaiselle PSA-konsernille vuonna 1978 nimellisellä yhden dollarin hinnalla.
Chryslerilla ei ollut vahvaa jalansijaa Euroopassa, toisin kuin kilpailevalla General Motorsilla, joka omisti saksalaisen Opelin ja brittiläisen Vauxhallin. Vuonna 1958 Chrysler osti Fordilta 15 prosenttia ranskalaisen Simcan osakkeista. Omistusosuus kasvoi 63 prosenttiin vuonna 1963, kun Chrysler osti Fiatin osuuden Simcasta. Samana vuonna Chrysler hankki lisäksi 35 prosenttia espanjalaisesta Barreirosista, josta tuli kokonaan osa Chrysler Europea vuonna 1969.
Chrysler oli vuonna 1962 epäonnistunut aikeissaan ostaa osuus brittiläisestä Leyland Motorsista, mutta vuonna 1964 se puolestaan osti 30 prosentin osuuden Rootes Groupista. Chrysler osti yhtiön kokonaan itselleen vuonna 1967. Rootesista tuli vuonna 1970 muodollisesti "Chrysler (UK) Ltd." ja Simcasta "Chrysler (France)". Rootesin valmistama Hillman-merkki lakkautettiin vuonna 1976, jonka jälkeen sen malleista tuli Chryslereita.
Vuonna 1978 Chrysler Europe myytiin nimellisellä yhden dollarin hinnalla ranskalaiselle PSA-konsernille. Uusi omistaja lopetti Simca-merkin käytön ja muutti sen entiset mallit Talbot-merkkisiksi, samoin kuin aiemmin Chrysler-merkillä myydyt mallit. Chrysler säilytti oikeudet Avenger-malliin, jonka valmistuksen PSA-konserni lopetti vuonna 1981. Chrysler kuitenkin jatkoi mallin valmistusta Etelä-Amerikassa.
Prinsessa Ruusunen (vuoden 1987 elokuva)
Prinsessa Ruusunen () on vuonna 1987 valmistunut yhdysvaltalainen fantasiaelokuva, joka perustuu Charles Perrault’n klassikkosatuun. Elokuvan on ohjannut David Irving, ja sen pääosissa nähdään Morgan Fairchild, Tahnee Welch, Nicholas Clay ja Sylvia Miles. Elokuva on esitetty Suomen televisiossa joulukuussa 1990. Se on julkaistu myös videona ja DVD:nä.
46P/Wirtanen
Komeetta 46P/Wirtanen on nimetty löytäjänsä Carl A. Wirtasen mukaan, joka työskenteli Lickin observatoriossa. Komeetta ohittaa Maan joulukuussa 2018 ja oli kirkkaimmillaan 17. joulukuuta. Komeeetta on halkaisijaltaan kilometrin mittainen, ja se on jäästä ja sorasta koostuva löyhä kappale.
Stanislav Tšertšesov
Stanislav Salamovitš Tšertšesov (, , s. 2. syyskuuta 1963 Alagir, Pohjois-Ossetian ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto, nykyinen Pohjois-Ossetia, Venäjä) on venäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti.
Boninlahti
Boninlahti tai Bonenlahti (, ) on Indonesian Itä-Intian saaristossa sijaitseva merenlahti ja merialue, joka rajautuu lännessä, pohjoisessa ja idässä Sulawesin saareen ja etelässä Bandanmeren koillisrajaan. Kansainvälinen hydrografinen järjestö (IHO) listaa Boninlahden omana merialueenaan.
Air Manilan lento 702
Air Manilan lento 702 oli Air Manilan tilauslento Wake Islandilta Guamin kautta Manilaan. Lennolla 4. kesäkuuta 1976 käytetty Lockheed L-188A Electra syöksyi maahan lähellä Aganan merivoimien lentotukikohtaa Guamilla moottorivikaa seuranneen miehistön virheen vuoksi. Kaikkien lennolla olleiden 45 ihmisen lisäksi yksi ihminen sai surmansa maassa, ja kaksi loukkaantui.
Lento 702 lähti Wake Islandilta kello 9.09 paikallista aikaa (21.29 GMT) ja saapui Guamille kello 12.11 (2.11 GMT). Matkustajat nousivat koneesta, ja koneen moottorin numero 2 potkurin lepuutusmekanismia huollettiin. Matkustajat nousivat takaisin koneeseen, ja miehistö käynnisti kaikki neljä moottoria ilman vaikeuksia. Lähtökiidon aikana moottori numero 3 sammui. Kapteeni päätti jatkaa lentoonlähtöä, vaikka päätöksentekonopeutta ei vielä ollut saavutettu ja lentoonlähdön olisi siten voinut turvallisesti keskeyttää.
Koneen noustessa ilmaan tai heti sen jälkeen moottorin numero 3 potkuri lepuutettiin. Kone nousi noin 30 metrin korkeuteen lentäen oikealle kallistuneena. Miehistö nosti laskutelineet ja veti laskusiivekkeet sisään. Kone menetti tällöin vakautensa, sen nokka nousi ylös ja se osui nousevaan maastoon nokka ylhäällä noin 1,3 kilometrin päässä kiitotiestä.
Koneen perä raahautui maata pitkin noin 70 metriä, minkä jälkeen kone törmäsi lentoaseman verkkoaitaan, ylitti sen toisella puolella olevan tien ja syttyi tuleen. Se pysähtyi noin 1,5 kilometrin päähän kiitotiestä. Kaikki 33 matkustajaa ja 12 miehistön jäsentä saivat onnettomuudessa surmansa. Lisäksi kone osui tietä ylittäessään autoon, jonka kuljettaja menehtyi. Onnettomuuspaikan lähellä kotinsa ulkopuolella seisseet äiti ja poika saivat pahoja palovammoja palavan polttoaineen lämmöstä ja loukkaantuivat pahoin lentävien romun kappaleiden osuttua heihin.
Onnettomuustutkinnassa todettiin, että miehistö veti laskusiivekkeet sisään liian aikaisin koneen lentäessä kolmella moottorilla. Laskusiivekkeiden vetäminen sisään johti nousukyvyn menetykseen, ja kone ei ollut vielä ehtinyt nousta riittävän korkealle ylittääkseen ympäröivän maaston. Lisäksi onnettomuuden syntyyn vaikutti kapteenin päätös jatkaa lentoonlähtöä yhden moottorin sammuttua.
Gunfighter Ballads and Trail Songs
Gunfighter Ballads and Trail Songs on Marty Robbinsin studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1959. AllMusicin mukaan albumi on toisen maailmansodan jälkeisen aikakauden vaikuttavin western-albumi.
Albumin kappale ”El Paso” oli ensimmäinen western-kappale, joka voitti Grammy-palkinnon. Albumi äänitettiin kahdeksassa tunnissa Nashvillessä 7. huhtikuuta 1959. Levy julkaistiin syyskuussa 1959. CD-versio ilmestyi vuonna 1999.
Vuonna 2016 "Gunfighter Ballads and Trail Songs" otettiin säilytettäväksi kulttuurisesti, historiallisesti ja taiteellisesti merkittävänä äänitteenä Kongressin kirjaston ylläpitämään National Recording Registry -rekisteriin. Rekisterin tarkoitus on lisätä tietoisuutta yhdysvaltalaisen ääniteperinnön säilyttämiseksi.
Incheonin satama
Incheonin satama (, ; UN/LOCODE: KR INC ) on Etelä-Korean Incheonin kaupungissa toimiva suursatama.
Incheon on Amerikan satamaviranomaisten yhdistyksen (AAPA) tilaston mukaan kokonaisrahtimäärältään (2016: 161,3 milj. t) Etelä-Korean neljänneksi suurin satama ja konttiliikenteessä toiseksi suurin satama (2,679 milj. TEU). Incheon kuuluu maailman 40 suurimman rahtisataman joukkoon. Rahtimäärällä sitä vilkkaampia eteläkorealaisia satamia olivat Busanin (349,7 milj. t), Gwangyangin (Kwangyang; 283,1 milj. t) ja Ulsanin satamat (175,4 milj. t).
Nykyisen kauppasataman kehittyminen juontaa vuoteen 1883, jolloin Korean ja Japanin välillä solmitussa sopimuksessa Incheon nimettiin yhdeksi kolmesta Korean kansainvälisestä kauppapaikasta.
Ulsanin satama
Ulsanin satama (, ; UN/LOCODE: KR USN) on Etelä-Korean Ulsanin kaupungissa toimiva suursatama.
Satama on Amerikan satamaviranomaisten yhdistyksen (AAPA) tilaston mukaan rahtimäärältään (2016: 175,4 milj. t) Etelä-Korean kolmanneksi vilkkain satama, ja se luettiin myös maailman 30 suurimman sataman joukkoon. Rahtimäärällä arvioituna Ulsanin satamaa vilkkaampia eteläkorealaisia satamia olivat Busan (349,7 milj. t) ja Gwangyangin satama (Kwangyang; 283,1 milj. t).
Nykyinen satama avattiin vuonna 1963. Kalastuksen tukikohtana ja kalastussatamana seutu on toiminut huomattavasti pitempään, sillä seudun kalliopiirroksista on löydetty luokkaa 8 000 vuotta vanhoja kuvauksia valaanpyynnistä.
Kristinusko Aasiassa
Kristinusko on Aasiassa pitkät perinteet omaava vähemmistöuskonto. Kristinusko syntyi Lähi-Idässä ja levisi kaikkialle maailmaan. Alkukirkosta eronneet niin sanotut idän kirkot ovat vaikuttaneet Lähi-Idässä ja Intiassa jo 400-luvulla. Aasissa on noin 370 miljoonaa kristittyä, eli määrällisesti selvästi enemmän, kuin esimerkiksi Pohjois-Amerikassa. Kuitenkin vain noin seitsemän prosenttia aasialaisista kuuluu kristillisiin kirkkoihin, ja kaikista maailman kristityistä Aasiassa asuu noin 15%.
Eri maissa kristinuskon asema vaihtelee. Filippiineillä ja Itä-Timorissa kristityt ovat enemmistönä. Useissa muissa Aasian maissa kristityt ovat kasvava ja näkyvää lähetystyötä tekevä vähemmistö, joissakin maissa he taas toimivat viranomaisilta salaa ja heihin kohdistuu jatkuvaa vainoa. Suurin osa Aasian kristityistä on katolilaisia, mutta erityisesti Lähi-Idässä toimii myös ortodoksisia kirkkoja. Myös protestanttisilla kirkoilla on kannatusta, ja etenkin helluntalaiset ja evankelikaaliset liikkeet kasvattavat suosiotaan.
Aasian noin 50 valtiossa puhutaan satoja kieliä, ja siellä ovat syntyneet kaikki suuret maailmanuskonnot. Myös kristinuskon juuret ovat Aasiassa sijaitsevassa Lähi-idässä. Euroopan ja Aasian sijaitsevasta Armeniasta tuli 300-luvun alussa ensimmäinen valtio, jossa kristinuskosta tehtiin maan virallinen uskonto. Myös Rooman valtakunnassa, johon suuri osa Lähi-Itääkin tuolloin kuului, kristinusko tuli 300-luvulla valtionuskonnoksi ja samalla väestön valtaenemmistön uskonnoksi. 600-luvulla islaminuskoiset arabit kuitenkin valloittivat entisen Rooman valtakunnan itäiset maakunnat, minkä jälkeen islam syrjäytti kristinuskon alueen valtauskontona. Muun muassa Syyriassa on kuitenkin jatkuvasti nykyaikaan saakka pysynyt merkittävä kristitty vähemmistö.
Vuosisatojen kuluessa kristinusko levisi kauemmaksi Aasiaan monia reittejä, niin yksittäisten lähetyssaarnaajien ja munkkien kuin kauppiaidenkin mukana. Kaakkois-Aasiaan kristinusko saapui siirtomaavallan mukana 1500-luvulta lähtien.
Kristinuskon asema on useilla puolin Aasiaa huono. Monissa maissa kristittyjä katsotaan alaspäin ja joissain tapauksissa jopa vainotaan. Esimerkiksi Kiinassa kristinuskoa on rajoitettu valtion tasolta paljon.
Vaikka Aasian kristinusko ei ole täysin yhtenäistä on sieltä löydettävissä monia tunnusomaisia piirteitä ja ajattelutapoja. Tämä johtuu pääosin siitä, että Aasian kristityt ovat tottuneet elämään vähemmistöasemassa.
CA-luokka
CA-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän aluksen muodostama pienoissukellusveneluokka, joka oli käytössä toisessa maailmansodassa.
Kahden ensimmäisen Capronin suunnitteleman aluksen uppouma oli pinnalla 13,5 ja sukelluksissa 16,4 tonnia. Niiden pituus oli kymmenen, leveys 1,96 ja syväys 1,60 metriä. Alusten voimanlähteenä oli pinta-ajosssa 60 hevosvoiman dieselmoottori ja sukelluksissa 25 hevosvoiman sähkömoottori. Aseisuksena aluksilla oli kaksi 450 millimetrin torpedoputkea, joihin aluksilla ei ollut lisätorpedoita. Alukset oli alun perin suunniteltu rannikkokohteiden suojaamiseen, mutta myöhemmin ne siirrettiin iskemään suojattuihin kohteisiin kuten sotasatamiin.
Toiset kaksi alusta olivat kooltaan hieman suurempia, mutta niiden uppouma oli hieman pienempi ollen pinta-ajossa 12,6 ja sukelluksissa 13,8 tonnia. Alusten pituus oli 10,47, leveys 1,90 ja syväys 1,83 metriä. Alusten voimanlähteenä oli ainoastaan 25 hevosvoiman Marelli-sähkömoottori, joka mahdollisti pinnalla seitsemän ja sukelluksissa kuuden solmun nopeuden. Ne oli nimenomaan suunniteltu satamiin suunnattuihin hyökkäyksiin kuten kahdella ensimmäisellä oli tehty 1941-1942, joten alusten aseistuksena oli kahdeksan 100 kilogramman ja kaksikymmentä 20 kilogramman räjähdyspanosta.
Kristilliset arvot
Kristilliset arvot perustuvat pääosin Raamatun opetuksiin. Kristityt ajattelevat, että kristilliset arvot perustuvat Jumalan kunnioittamiseen ja käskyjen, kuten esimerkiksi Kymmenen käskyn noudattamiseen. Uudessa Testamentissa esiintyvät Jeesuksen opetukset ovat myös pohja monille länsimaalaisille arvoille.
Jeesuksen opetukset raamatussa sisältävät:
Tabaluga (televisiosarja)
Tabaluga on vuosina 1994–2004 valmistunut animaatiosarja, jonka on tuottanut Flying Bark Productions (entinen ”Yoram Gross Films Studio” ja ”Yoram Gross-EM.TV”). Sarja perustuu Peter Maffayn luomaan samannimiseen hahmoon. Tabaluga on maailman viimeinen lohikäärme ja Vihermaan kruununprinssi. Vihermaa on taianomainen paikka, jossa asuu useita eri lajeja puhuvia eläimiä. Tabalugan on puolustettava kotiaan kahdelta kilpailevalta kuningaskunnalta, jotka sijaitsevat Vihermaan kummallakin puolella. Toinen on kylmä, arktinen tundra, jota hallitsee paha lumiukko nimeltä Arktos ja toinen taas polttava aavikko, jota hallitsee paha hiekkahenki nimeltä Humsin.
Sarja keskittyy Tabalugaan, joka on viimeinen Vihermaassa asuva lohikäärme. Vihermaassa asuu älykkäitä, puhuvia eläimiä. Lohikäärmeenä hänen tehtävänään on puolustaa Vihermaata pahalta lumiukolta Arktosilta ja hiekkahenki Humsinilta.
Tabaluga: Pieni, vihreä lohikäärme ja sarjan päähenkilö. Hän on Vihermaan prinssi ja myöhemmin hänestä tulee sen kuningas. Edesmenneen Tyrionin poika.
Happy: Metsäjänis ja yksi Tabalugan parhaista ystävistä.
Digby: Silmälasipäinen maamyyrä ja yksi Tabalugan parhaista ystävistä.
Nessaja: Jättiläiskilpikonna, joka toimii Tabalugan opastajana ja neuvonantajana.
Buzz: Mehiläinen ja yksi Tabalugan parhaista ystävistä.
Bilingua: Käärme ja sivuhahmona esiintyvä konna. Hän on esiintynyt ainakin yhdessä jaksossa, jossa hän pystyi hypnotisoimaan.
Shouhu: Pöllö, jolla on maaginen kristallipallo. Hän on Arktosin vankina kaukokatseisuutensa vuoksi. Vapauduttuaan hänestä tulee Nessajan lisäksi Tabalugan neuvonantaja.
Tyrion: Vihermaan edellinen hallitsija ja Tabalugan isä. Kuoltuaan hän muuttui kaikkien lohikäärmeiden tavoin tähdeksi. Hän esiintyy silloin tällöin henkenä Tabalugalle antaakseen tälle neuvoja.
Ruby: Kolibri ja Buzzin ja Digbyn paras ystävä.
Arktos: Päävastustaja ja Tabalugan arkkivihollinen. Hän on paha lumiukko, jonka tavoitteena on muuttaa Vihermaa jäiseksi autiomaaksi. Hän on myös Jäämaailman kuningas. Hänellä on sali, jossa on hänen jäädyttämiään eläimiä ja hän rakastaa jäätelöä. Huolimatta vihastaan Tabalugaa kohtaan hän on joskus lyöttäytynyt yhteen hänen kanssaan tilanteen niin vaatiessa.
James: Kohtelias ja lempeä pingviini, joka palvelee Arktosia ja ohjaa herransa kuljetuskonetta Arktoplanea. Kun Jäämaailman pingviinit jättivät väliaikaisesti pahan lumiukon, James oli ainoa, joka pysyi hänen puolellaan.
Mursu Attila: Arktosin kokki.
Vultur: Tiedusteluvakooja ja Arktosin sanansaattaja, mutta siirtyi sitten Humsinin alamaiseksi. Myöhemmin hän palaa takaisin Arktosin luo.
Fritz: Arktosin lemmikkihai, joka yrittää usein syödä hänen porkkananenänsä.
Lilly (tai Lilli): Arktosin luoma veistos. Kun Tabaluga näki Lillyn ensimmäisen kerran, hänelle tuli välittömästi outo mutta ihana selittämätön tunne – hän pystyi vain ajattelemaan ja uneksimaan Lillystä.
Kuningatar Isadora: Jääkeijukainen, joka on odottanut lumiukkoa vuosia. Myöhemmin Hyvä Kuningatar voitti hänet jaksossa ”Arktos’ Last Grasp”.
Jääkarhut
Euroopan kirkkojen konferenssi
Euroopan kirkkojen konferenssi () on protestanttisten kirkkojen yhteiselin. Se perustettiin vuonna 1959 lisäämään suvaitsevaisuutta toisen maailmansodan rikkomaan Eurooppaan. Sen ensimmäiseen yleiskokoukseen Tanskan Nyborgissa 1959 osallistui yli 40 kirkkoa.
Konferenssin viimeisin, 15. yleiskokous järjestettiin vuonna 2018 Serbian Novi Sadissa. Tällöin jäseniä viiden vuoden välein pidettävässä kokouksessa oli jo 114. Nykyään konferenssi pyrkii edistämään kirkkojen yhteyttä, rauhaa ja ihmisoikeuksia Euroopassa. Konferenssin pääkonttorit sijaitsevat Brysselissä ja Strasbourgissa.
Roomalaiskatolinen kirkko on jäsenmäärältään suurin ja täten vaikutusvaltaisin kristillinen kirkkokunta. Suuren päättäjän puuttuessa konferenssilla saattaa olla vaikeuksia joidenkin päätösten tekemisessä. Onneksi roomalaiskatolisuudella on kuitenkin suhteellisen läheiset välit konferenssiin sen jäsenen, Euroopan katolisten piispainkokousten neuvoston kautta.
Suomen evankelis-luterilainen ja ortodoksinen kirkko olivat osallisina viimeisessä yleiskokouksessa ja ovat konferenssin vakituisia jäseniä. Lisäksi Suomen Ekumeeninen Neuvosto toimii tarkkailijajäsenenä.
V-Cord
V-Cord on Sanyon kehittämä videonauhurijärjestelmä. Se suunnattiin ensisijaisesti kotitalouksien käyttöön. V-Cord esiteltiin vuonna 1972 ja poistettiin markkinoilta 1970-luvun lopussa. Sanyon lisäksi järjestelmän nauhureita valmisti Toshiba.
V-Cord käyttää analogista, kasettiin pakattua puolen tuuman magneettinauhaa, kuten tunnetummat VHS- ja Betamax-järjestelmät. V-Cord-kasetti ladataan lyhyempi sivu edellä, kuten toisessa kaupallisesti epäonnisessa järjestelmässä, VX:ssä. V-Cordissa nauhakelat sijaitsevat vierekkäin, VX:ssä ne on sijoitettu toistensa päälle, kuten Philipsin VCR-järjestelmässä. V-Cord I poikkeaa muista videokasettijärjestelmistä luku- ja kirjoitusmekanisminsa osalta. Sen mekanismi vastaa lähinnä quadruplex-systeemiä, jossa videonauhan kuvaraidat ovat pystysuorassa suhteessa kuvarummun kuvapäähän. V-Cord II sen sijaan käyttää helical scan -viistopyyhkäisyä, kuten VHS ja useimmat muut kotivideojärjestelmät.
V-Cord I -nauhojen kapasiteetti on 60 minuuttia ja ne tallentavat mustavalkoisena. Vuonna 1976 esiteltiin V-Cord II -nauhat, joiden enimmäiskapasiteetti on 120 minuuttia ja ne tallentavat myös väreissä. V-Cord I ja V-Cord II eivät ole yhteensopivia. Edellisen nauhannopeus on 14,8 cm/s ja jälkimmäisen 7,4 cm/s (puolinopeudella 3,7 cm/s).
V-Cord II oli aikanaan varsin edistyksellinen: siinä on kaksi tallennusnopeutta, pysäytyskuva ja hidastustoiminto. Koska V-Cord ei menestynyt kaupallisesti, Sanyo alkoi valmistaa Betamax-järjestelmän nauhureita 1977. Sanyo markkinoi valmistamiaan Beta-nauhureita nimellä Betacord. Myös Toshiba siirtyi Betamaxiin, ja kumpainenkin valmistaja vaihtoi VHS-järjestelmään Betamaxin väistyttyä markkinoilta.
Kasperi Hirvonen
Kasperi Hirvonen (s. 13. syyskuuta 1996) on suomalainen jääpalloilija, joka edustaa Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä pelaavaa IFK Motalaa kaudesta 2018-2019 alkaen.
Suomessa Hirvonen edusti Bandyliigan Mikkelin Kamppareita kaudella 2017-2018 ja Botniaa kausilla 2012-2017.
Kasperi Hirvonen oli mukana miesten A-maajoukkueessa Rättvikin neljän maan turnauksessa joulukuussa 2018. Hän on edustanut Suomea kahdeksassa B-, kymmenessä nuorten ja viidessä poikien maaottelussa.
Hirvonen oli mukana P 17 MM-kultaa voittaneessa joukkueessa vuonna 2013.
Seurajoukkueessa:
SM-kultaa kaudella 2016 Botniassa. 
SM-hopeaa kaudella 2018 Kamppareissa.
R.Smg. Acciaio
R. Smg. Acciaio oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 vesillelaskettu Acciaio-luokan sukellusvene, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin Odero Terni Orlandon telakalta läheltä La Spezian laivastotukikohtaa Muggianosta, missä köli laskettiin 21. marraskuuta 1940. Alus laskettiin vesille 22. tammikuuta 1941 ja luovutettiin laivastolle 30. lokakuuta.
Luovutuksen jälkeen aluksen miehistö oli viisi kuukautta koulutettavana. Aluksella tehtiin ensimmäinen partiomatka Libyan rannikolle 29. maaliskuuta - 4. huhtikuuta 1942 päällikönään Ottorino Beltrami. Matkan aikana havaittiin ongelmia Fiatin valmistamassa dieselmoottorissa, minkä seurauksena alus oli satamaan palattuaan yli kaksi kuukautta telakalla korjattavana.
Alus palasi palvelukseen kesäkuussa ja se oli partiomatkalle Algerian rannikolle Caxinenniemen pohjoispuolelle 6.-9. kesäkuuta. Alus teki toisen matkan samalle alueelle 13.-18. kesäkuuta. Seuraavan partiomatkan alus teki 24. heinäkuuta - 3. elokuuta Baleaarien eteläpuoliselle alueelle. Partiomatkalla 8.-11. marraskuuta alus hyökkäsi tuloksetta risteilijää vastaan Algerian rannikolla. Alus teki partiomatkan 1. tammikuuta - 10. helmikuuta 1943 Carbonin ja Bougaronin niemien välisellä alueella, jolloin se upotti sukellusveneentorjuntatroolari "HMT Tervanin". Upotus oli ainoa sukellusveneelle kirjattu.
Alus teki 18.-29. helmikuuta matkan samalle alueelle ja Ferin niemen pohjoispuolelle 4.-16. huhtikuuta. Matkan päätyttyä Bertrami luovutti aluksen päällikkyyden Vittorio Pescatorelle.
Alus partioi 13. - 18. kesäkuuta Sisilian lounaispuolella, mistä se siirtyi Philippevillen lahdelle 20. kesäkuuta. Alus lähti viimeiselle matkalleen 10. heinäkuuta La Maddalenasta. Aluksen tehtävänä oli ylittää Messinansalmi ja partioida Sisilian länsirannikolla.
Britannian kuninkaallisen laivaston U-luokan sukellusvene "HMS Unruly" miehistö havaitsi 13. heinäkuuta illalla "Acciaion". Britti sukellusvene laukaisi neljä torpedoa, jotka upottivat italialaisaluksen. Aluksella sai surmansa 46 miehistönjäsentä.
R.Smg. Adua
R. Smg. Adua oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 vesillelaskettu Adua-luokan sukellusvene, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin CRDA:n Monfalconen telakalta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1936. Alus laskettiin vesille 13. syyskuuta ja luovutettiin laivastolle 14. marraskuuta.
Vuoden 1939 lopulla alus liitettiin VII sukellusveneosaston 71. laivueeseen, joka oli sijoitettu Cagliariin Sardiniaan. Italian liittyessä toiseen maailmansotaan 10. kesäkuuta 1940 aluksen päällikkönä oli Roselli Lorenzini ja se oli partiomatkalla Sardiniansalmessa yhdessä kolmen muun veneen kanssa. Kolme päivää myöhemmin alus siirtyi Baleaareille ja lopulta Lyoninlahdelle Ranskan etelärannikolla, missä aluksen miehistö havaitsi 18. kesäkuuta Ranskan laivaston Marseista Touloniin matkanneen saattueen. Sukellusvene laukaisi yhden torpedon, mutta tulos on ristiriitainen.
Pian matkalta palattuaan aluksen päälliköksi tuli Luigi Riccardi. Lokakuusta 1940 maaliskuuhun 1941 alus kuului Pulassa toimivaan merisotakouluun, minä aikana aluksen päällikön sijaisena olivat Carlo Todaro ja Mario Resio. Koululta vapauduttuaan alus siirtyi Riccardin johdolla Tarantoon.
Maaliskuusta toukokuuhun 1941 alus partioi Tarantonlahdella ja Kreikan vesillä. Alus kävi 10. toukokuuta Leroksella, josta se lähti 24. toukokuuta partiomatkalle Aleksandrian ja Kreetan väliselle merialueelle. Littinoksenniemen edustalla alus kohtasi 3. kesäkuuta moottoripurren, jossa oli 72 Egyptiin pyrkivää brittisotilasta. Sukellusveneeseen siirrettiin kahdeksan upseeria ja pursi pakotettiin palaamaan Kreetalle. Partiomatkalta alus palasi Tarantoon, jossa se siirrettiin huoltoon telakalle.
Syyskuun puolivälissä alus sai päätökseen partiomatkan Minorcalla ja se saapui Cagliariin 16. syyskuuta. Alus palasi 29. syyskuuta merelle aloittaen partioinnin Palosinniemen edustalla Cartagenan pohjoispuolella, missä odotettiin suurta saattuetta. Aluksen miehistö havaitsi 30. syyskuuta yksitoista hävittäjää, joita vastaan alus hyökkäsi laukaisten neljä torpedoa. Alus väisti hyökkäystä, mutta sen lähettämä ilmoitus saattueesta on viimeinen havainto aluksesta.
Sodan jälkeen julkaistut Britannian kuninkaallisen laivaston raportit kertovat "HMS Gurkhan" ja "HMS Legionin" upottaneen alueella sukellusveneen, josta ei jäänyt eloonjääneitä.
Aida (nimi)
Aida on alkujaan italialainen naisen etunimi. Nimen alkuperää ei varmuudella tunneta, mutta se on mahdollisesti Ada-nimen muunnelma. Toisen selityksen mukaan se on arabialaista alkuperää ja johtuu joko etiopialaista naista taikka "palannutta henkilöä" tai "vierailijaa" tarkoittavasta sanasta. Nimen teki tunnetuksi Giuseppe Verdin vuonna 1871 säveltämä ooppera "Aida". Jo 1800-luvun lopulla nimi tuli käyttöön myös Ruotsissa, jossa se yleistyi uudelleen 1990-luvulta lähtien.
Suomessa nimi Aida on Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan annettu joulukuuhun 2018 mennessä 1220 henkilölle. Nimi oli Suomessakin käytössä jo 1800-luvulla, mutta yli puolet Aida-nimisistä on syntynyt vuoden 2000 jälkeen. Vuodesta 2020 lähtien Aidan nimipäivä on 22. huhtikuuta.
Sleeping Beauty
Sleeping Beauty voi viitata seuraaviin asioihin:
Greg Smyth
Greg Smyth (23. huhtikuuta 1966 Oakville – 16. helmikuuta 2018 St. John’s) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi urallaan kymmenen kautta NHL:ssä. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja. Smyth menehtyi syöpään. Philadelphia Flyers varasi hänet toisen kierroksen ensimmäisenä pelaajana.
Smyth pelasi NHL:ssä ensimmäisen ottelunsa kaudella 1986–1987 Philadelphia Flyersin paidassa. Hän siirtyi kaudeksi 1988–1989 Quebec Nordiquesiin, jossa hän pelasi neljä kautta. Smythin viimeinen kausi NHL:ssä oli 1996–1997. Hän lopetti uransa BISL-kauden 1999–2000 jälkeen.
Merikotka-tutkimuskeskus
Meriturvallisuuden ja -liikenteen tutkimuskeskus Merikotka (Merikotka-tutkimuskeskus) on Kotkassa toimiva tutkimuskeskus. Merikotka-tutkimuskeskus tekee monitieteistä ja soveltavaa tutkimusta meriliikenteen turvallisuuden parantamiseksi, onnettomuuksien ennaltaehkäisemiseksi ja meriympäristön suojelemiseksi.
Merikotkan osaaminen perustuu Helsingin yliopiston, Aalto-yliopiston, Turun yliopiston ja Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulun tutkimukseen ja yhteistyöhön. Tutkimuskeskuksen ytimenä toimii Meriturvallisuuden ja -liikenteen tutkimusyhdistys, Merikotka ry.
Piinitridi
Piinitridi (SiN) on piin ja typen muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään kovuutensa ja lämpötilankestonsa vuoksi muun muassa moottoreissa, leikkaavissa työvälineissä ja laakereissa. Lisäksi sitä käytetään elektroniikassa mikropiirien valmistamiseen.
Huoneenlämpötilassa piinitridi on harmahtavanvalkoista kiinteää ainetta. Yhdiste on polymorfista eli sillä on useita kidemuotoja. Tavanomaisimmat ovat α- ja β-muodot, joiden alkeiskoppi on heksagonaalinen. Molemmat näistä ovat stabiileja huoneenlämpötilassa, mutta α-muoto muuntuu β-muodoksi yli 1 650 °C:n lämpötilassa. Näiden kidemuotojen lisäksi piinitridistä tunnetaan kaksi korkean paineen kidemuotoa, jotka ovat kuutiollinen γ-muoto (tai c-muoto) ja mahdollisesti ortorombinen δ-muoto. Piinitridi on kovaa (kovuus Mohsin asteikolla 9) ja kestää korkeita lämpötiloja ja on inertti. Se ei liukene veteen, mutta liukenee vetyfluoridiin ja kuumiin väkeviin emäsliuoksiin. Kuumennettaessa yli 1 900 °C:n lämpötilaan se hajoaa piiksi ja typeksi.
Piinitridin valmistusmenetelmä riippuu pitkälti käyttökohteesta. Leikkuuteriin, laakereihin ja moottorien osiin piinitridiä valmistetaan kuumentamalla piitä ja typpeä noin 1 100–1 400 °C:n lämpötilaan. Toinen menetelmä on kuumentaa piidioksidia ja typpeä hiilen läsnä ollessa. Hiili toimii tässä reaktiossa pelkistimenä ja pelkistää piidioksidin piiksi. Näin saatu tuote on jauhemaista, ja se sintrataan halutuiksi kappaleiksi. Elektroniikkateollisuuden käyttöä varten piinitridiä valmistetaan kemiallisella kaasufaasipinnoituksella. Lähtöaineena ovat tetrakloorisilaani, tai jokin muu kloorisilaani, ja ammoniakki.
Piinitridiä käytetään kovuutensa ja kuumuudenkestävyytensä vuoksi monissa mekaanisesti vaativissa sovelluksissa. Tällaisia ovat esimerkiksi leikkaavat työstökoneiden terät sekä moottorien osat kuten dieselmoottorien hehkutulpat ja kaasuturbiinien osat. Piinitridistä valmistetaan myös kuulalaakereita. Elektroniikkateollisuudessa piinitridiohutkalvoja käytetään etsaukselta passivoivana päällysteenä ja estämään kosteuden tai natriumionien pääsyn mikropiirin pinnalle aiheuttamaan korroosiota.
Gwangyangin satama
Gwangyangin satama (, ; UN/LOCODE: KR KAN; Kwangyangin satama: KR KWA) on Etelä-Korean etelärannikolla Gwangyangin kaupungissa toimiva suursatama.
Satama on Amerikan satamaviranomaisten yhdistyksen (AAPA) tilaston mukaan rahtimäärältään (2016: 283,1 milj. t, revenue tons) Etelä-Korean toiseksi vilkkain satama, ja kuului maailman 20 suurimman sataman joukkoon. Rahtimäärällä mitattuna Busanin satama (349,7 milj. t) oli sitä vilkkaampi eteläkorealainen satama.
Vuonna 1987 käynnistetty, sataman vieressä toimiva suuri POSCO-yhtiön terästehdas (Gwangyang Steel Works) on sataman merkittävin rahdintuottaja.
Maija Kauhanen
Maija Kauhanen on suomalainen kansanmuusikko ja kanteletaiteilija. Hän on soittanut useissa yhtyeissä, kuten Okra Playground, Malmö, Rönsy ja Folk’Avant.
Kauhasen ensimmäinen sooloalbumi "Raivopyörä" palkittiin 2018 Emma-gaalassa vuoden etno-albumina. Vuonna 2017 Kauhanen sai Kritiikin kannukset -palkinnon.
Tegera Arena
Tegera Arena on areena Leksandissa, Ruotsissa. Areena avattiin 3. lokakuuta 2005. Areenaa käytetään pääasiassa jääkiekko-otteluissa, mutta siellä on myös mahdollista pitää konsertteja. Areenan kapasiteetti on 7 650 katsojaa. Areena on jääkiekkoseura Leksands IF:n kotiareena.
Areena on toiminut vuoden 2007 jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailujen kilpailupaikkana. Areena on myös isännöinyt Melodifestivalenin semifinaaleja.
Sparbanken Lidköping Arena
Sparbanken Lidköping Arena on vuonna 2009 avattu jääpallohalli Lidköpingissä, Ruotsissa. Areenaa käytetään pääasiassa jääpallo-otteluissa, mutta siellä on myös mahdollista pitää konsertteja. Areenan kapasiteetti urheilutapahtumissa on 4 500 katsojaa ja konserteissa 12 500 katsojaa. Areena on jääpalloseurojen Villa Lidköping BK ja Lidköpings AIK kotiareena.
Areena on isännöinyt vuoden 2014 Melodifestivalenin "Toinen mahdollisuus" -karsinnan. Areena tulee isännöimään vuoden 2019 Melodifestivalenin neljännen semifinaalin.
Pillnitzin julistus
Pillnitzin julistus eli Pillnitzin konventio oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Leopold II:n ja Preussin kuninkaan Fredrik Vilhelm II:n 27. elokuuta 1791 antama yhteinen julistus Ranskan vallankumousta vastaan. Se käynnisti kehityksen, joka johti ensimmäisen vallankumoussodan puhkeamiseen Ranskan ja Itävallan välillä keväällä 1792.
Ranskassa vuonna 1789 käynnistynyt vallankumous oli pakottanut kuningas Ludvig XVI:n luopumaan itsevaltiudesta ja alistumaan perustuslakia säätävän kansalliskokouksen tahtoon. Ranskan kehitys huolestutti Euroopan muita hallitsijoita, jotka pelkäsivät Ranskan esimerkin nostattavan levottomuuksia myös muissa maissa. Kesäkuussa 1791 Ludvig XVI ja hänen puolisonsa Maria Antoinette yrittivät paeta Ranskasta, mutta jäivät kiinni. Vallankumouksen alkuvaiheessa Ranskasta paenneet ylhäissäätyiset emigranttirojalistit painostivat muita hallitsijoita puuttumaan Ranskan tilanteeseen itsevaltiuden palauttamiseksi. Erityisen suuren paineen alla oli keisari Leopold II, joka oli Maria Antoinetten veli ja huolestunut sisarensa turvallisuudesta. Elokuussa 1791 hän tapasi Preussin kuningas Fredrik Vilhelm II:n Pillnitzissä lähellä Saksin vaaliruhtinaskunnan pääkaupunkia Dresdeniä. Kokousta isännöi Saksin vaaliruhtinas Fredrik August III. Paikalla oli myös emigranttien johtaja, Ludvig XVI:n äärivanhoillinen nuorempi veli Artois’n kreivi.
Leopold II ja Fredrik Vilhelm II antoivat Pillnitzissä viisi lausetta käsittäneen julistuksen, jossa kutsuttiin Euroopan hallitsijoita palauttamaan Ludvig XVI:n rajoittamaton valta ”kaikkein tehokkaimmilla keinoilla”. Julistuksessa kuitenkin sanottiin myös, että Itävalta ja Preussi tekisivät sotilaallisen väliintulon vain yhdessä Euroopan muiden suurvaltojen kanssa. Kaikkien suurvaltojen liittyminen yhteiseen interventioon ei vaikuttanut todennäköiseltä, joten Ranskaan kohdistettu uhkaus oli lähinnä symbolinen mielenosoitus. Keisari Leopold ei itse asiassa halunnut lähteä sotaan. Julistuksen muotoilun oli tarkoitus lähinnä tyydyttää emigrantit ja pelotella Ranskan vallankumouksellisia maltillisemman politiikan tielle. Yksi syy tähän oli myös se, että jos Itävalta ja Preussi joutuisivat kahdestaan sotaan Ranskaa vastaan, Venäjä saisi vapaat kädet Puolan suunnalla, missä myös oli kehkeytymässä konflikti.
Ranskassa Pillnitzin julistusta pidettiin röyhkeänä uhkailuna, ja siitä seurasi vain vallankumouksen radikalisoituminen ja entistä uhittelevampi ulkopolitiikka. Syyskuussa 1791 kansalliskokous päätti liittää paaville kuuluneet Avignonin ja Comtat Venaissinin Ranskaan. Helmikuussa 1792 Itävalta ja Preussi solmivat puolustusliiton. Muutamaa viikkoa myöhemmin Leopold II kuoli, ja hänen seuraajakseen tuli sotaisampi Frans II. Ranska julisti lopulta sodan Itävallalle huhtikuussa 1792.
Arja Toivonen
Arja Aulikki Toivonen (s. 28. huhtikuuta 1946 Juupajoki) on suomalainen taidemaalari.
Hän on käynyt taideopinnot Vapaassa taidekoulussa Helsingissä aikavälillä 1965-1966. Hänellä on ollut useita yksityisnäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla vuodesta 1971 muuan muuassa Oulun Taidemuseossa vuonna 1992, Tartu Kunstimuuseumissa Virossa vuonna 2002. Kansainväliset näyttelyt ja Suomen taiteen näyttelyt ulkomailla mm. Intiraimi, Cusco, Peru 1976, Konstfrömjandet, Tukholma 1976, 1980, 1987, 1990.Galerie Goribar, Quito, Ecuador 1985. Konshall, Södertälje, Ruotsi 1988. Musikmuseet Tukholma, Ruotsi 1990. Toivonen on asunut ja työskennellyt Etelä-Amerikassa (Ecuadorissa, Perussa, Kolumbiassa ja Boliviassa) vuosina 1974–1993.
Toivosen vanhemmat ovat maanviljelijä Artturi Toivonen ja emäntä Terttu Toivonen. Hänen työskentelytapoihinsa kuuluvat öljy, guassi ja sekatekniikka.Toivonen on asuessaan alkuperäisväestöjen parissa Etelä-Amerikassa, tutkinut eri heimojen elämää, tapoja ja kulttuuria. Näistä koostuvat pääasiassa hänen maalaustensa aihemaailma. Tutustuminen inkakulttuuriin, muun muassa Macchu Picchun ja Valle Sagradon ainutlaatuiseen arkeologiaan ja ilmapiiriin, synnyttivät hänen esi-colombiaaniset teoksensa. Viime vuosina aihemaailma on laajentunut eri heimojen uskomuksista vanhoihin rituaaleihin sekä shamanismiin.
Yle TV2 teki Arja Toivosesta kulttuuriojelman Pacha Mama, Pekka Koli vuonna 1989.
Gideon Sonck
Johan Gideon Sonck (7. heinäkuuta 1850 Pyhäjoki – 3. heinäkuuta 1940 Helsinki) oli kielenkääntäjä, joka vaikutti senaatin ja valtioneuvoston ylikielenkääntäjänä merkittävästi varsinkin lakitekstien uudistamiseen.
Gideon Sonckin vanhemmat olivat kappalainen Johan Mauritz Sonck ja Anna Lovisa Haartman ja puoliso vuodesta 1899 Amalia Honkonen. Sonck tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1871 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1882. Hän toimi senaatissa apulaiskielenkääntäjänä vuodesta 1884 ja oikeusosastolla vuodesta 1891, nuorempana kielenkääntäjänä vuodesta 1893, vanhempana vuodesta 1913 ja valtioneuvoston ylikielenkääntäjänä 1917–1926. Valtiopäivillä 1894 ja 1897 hän oli suomenkielisten lakitekstien ja ponsilauselmien kielentarkastaja, vuonna 1899 hän oli uuden kirkkolain suomentamiskomitean jäsen ja työskenteli kahdessa eri tarkastuskomiteassa, tarkastaen muun muassa vuoden 1734 lain suomenkielistä tekstiä.
Mokgweetsi Masisi
Mokgweetsi Eric Keabetswe Masisi (s. 21. heinäkuuta 1961) on afrikkalaisen Botswanan tasavallan viides presidentti. Hänen virkakautensa alkoi 1. huhtikuuta 2018. Aiemmin Masisi on toiminut maansa opetusministerinä, vuonna 2014, parlamenttiin hänet valittiin ensimmäisen kerran vuonna 2009. 
Mokgweetsi Masisin isä Edison Masisi teki elämäntyönsä politiikassa ja hänet valittiin moneksi kaudeksi parlamenttiin. Hän toimi myös ministerinä.
Nuori Masisi kasvoi ja kävi koulunsa Botswanan pääkaupungissa Gaboronessa. Hän oli kiinnostunut urheilusta, erityisesti tenniksestä ja jalkapallosta. Urheiluharrastukset saivat jäädä kun hän päätti ryhtyä näyttelijäksi. Vuonna 1984 hän näytteli pääroolin Gaboronessa tehdyssä produktiossa "Cry, the Beloved Country" ja sai siitä hyvät arvostelut. Hän jatkoi teatteriuraansa 1980-luvulla ja näytteli myös eteläafrikkalaisissa b-luokan elokuvissa.
1980-luku kului Masisisilla paitsi näyttelemisen, myös opiskelun parissa. Hän valmistui vuonna 1984 Botswanan yliopistosta, missä oli opiskellut englannin kieltä ja historiaa. Sen jälkeen hän työskenteli opettajana. Vuonna 1987 hän siirtyi Botswanan yliopistoon opetuussuunnitelma-asiantuntijaksi. Sieltä hän siirtyi Yhdysvaltoihin Florida State Universityyn tekemään kasvatustieden maisterin tutkintoa vuonna 1987. Palattuaan kotimaahansa hän työskenteli Unicefin palveluksessa.
Poliittista uraansa Masisi aloitteli 2000-luvun alussa. Hän liittyi Botswana Democratic Partyyn ja hänet valittiin kansanedustajaksi vuonna 2009. Pian sen jälkeen hän pääsi hallintoasian ministeriöön apulaisministeriksi.
Tammikuussa 2011 Masisi nousi hallintoasiain varaministeristä varsinaiseksi ministeriksi. Opetusministeriksi hänet nimitettiin vuonna 2014. Samana vuonna hän uusi parlamenttipaikkansa ja sai jatkaa opetusministerinä. Botswanan presidentti Ian Khama nimitti Masisisin varapresidentiksi 12. lokakuuta 2014.
Masisi on myös Botswanan yliopiston kansleri. Presidentti Ian Khama nimitti hänet tehtävään viisivuotiskaudeksi 5. heinäkuuta vuonna 2017.
Masisi on naimisissa.
Michele Monti
Michele Monti (5. kesäkuuta 1970 – 8. joulukuuta 2018) oli italialainen judoka.
Laakavarsi
Laakavarsi on litteä kasvin varren rakenne. Laakavarret usein muistuttavat lehtiä ja toimivat niiden tavoin yhteyttävinä eliminä, mutta muodostuvat kasvin varren solukosta, ja ovat siten rakenteellisesti kasvin haaroja. Monilla laakavartisilla kasveilla varsinaiset lehdet ovat surkastuneet tarpeettomina. Laakavarsista käytetään myös nimityksiä "kladodio", "platykladio" ja "fyllokladio". Laakaverso on erityisesti lehteä muistuttava vihreä, litteä ja levymäinen laakavarsi.
Laakavarsia esiintyy monentyyppisillä kasveilla. Ne ovat yleisiä muiden muassa opuntioilla ("Opuntia"), talvikaktuksilla ("Schlumbergera"), laipikoilla ("Phyllanthus") ja ruskuksilla ("Ruscus"). Havupuihin kuuluvat lapakkapuut ("Phyllocladus") ovat saaneet nimensäkin laakavarsistaan eli fyllokladioistaan.
Linnanpuisto (Hämeenlinna)
Linnanpuisto on puisto Hämeenlinnassa Linnanniemen kaupunginosassa. Puisto on saanut nimensä sen pohjoispuolella sijaitsevasta Hämeen linnasta ja tunnetaan suosittuna vapaa-ajanviettopaikkana.
Idässä Linnanpuisto rajoittuu Vanajaveteen, lännessä Tampereentiehen ja etelässä Koilliskulman puutalokortteleihin. Linnanpuiston halkaisee Lyseon yläkoululta linnalle kulkeva mukulakivinen . Puiston itälaidalla sijaitsee samaan puistoalueeseen kuuluva Eino Leinon puisto.
Linnanpuisto on vanhimmalta osaltaan peräisin kaupungin ensimmäisestä asemakaavasta, jonka laati Axel Magnus Arbin vuonna 1777. Vielä 1600-luvulla alue oli ollut alavaa vesijättömaata. Nykyiset puuistutuksensa puisto sai 1940-luvulla. Linnanpuistossa järjestetään kesäisin monenlaisia tapahtumia, kuten Wanaja Festival ja Hämeen keskiaikamarkkinat.
Urho Kähkönen
Urho Kähkönen (s. 23. tammikuuta 1967 Kuhmo) on suomalainen kuvataiteilija, joka käyttää monenlaista tekniikkaa, kuten kuvataidetta, videotaidetta, veistostaidetta ja erilaisia sekatekniikoita sekä yhteisöteoksia. Hän on toiminut erilaisissa työtehtävissä Etelä-Suomessa. Hän on suorittanut tutkinnon Turun taiteen ja viestinnän oppilaitoksen elokuva- ja videoilmaisun nelivuotisella linjalla 1999.
Kähkönen palasi synnyintilalleen Kuhmon Kuusamonkylään vuonna 2008 vapaaksi taiteilijaksi, ja hän työskentelee myös opettajana kansalaisopistossa. Kähkönen on hyvin tuottelias ja arvostettu. Hän on ollut mukana useissa kutsunäyttelyissä, myös ulkomailla, ja yksityisnäyttelyitä on hänellä ollut yli 20. Hänellä on alkuvuodesta oma näyttely Kajaanin taidemuseossa alkuvuodesta 2019. Hänen mottonaan on pyrkimys valoon, koska kokee nykyajassa paljon pimeitä piirteitä. Myös Kähkösen kotimaisemia pidetään merkittävänä taiteellisena ympäristötekona.
TrSS St David (1906)
TrSS St David oli matkustaja-alus, joka oltiin rakennettu Great Western Railwaylle vuonna 1906.
Aluksen rakensi John Brown and Company Great Western Railwayille se oli yksi kolmesta uudesta aluksesta, jonka kaksi muuta sisaralusta olivat TrSS St George ja TrSS St Patrick.
Vuodesta 1914 vuoteen 1919 se muutettiin sairaalaivaksi ensimmäisen maailmansotaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen käskystä.
Se uudistettiin vuonna 1925.
20. elokuuta 1927 se törmäsi sen sisaralukseen TrSS St Patrickiin Fishguardin satamassa.
Vuonna 1932 se nimitettiin "Rosslareksi." Laiva romutettiin syyskuussa 1933.
TrSS St Patrick (1906)
TrSS St Patrick oli matkustaja-alus, joka rakennettiin Great Western Railwayille vuonna 1906.
Aluksen rakensi John Brown and Company Great Western Railwayille se oli yksi kolmesta uudesta aluksesta, jonka kaksi muuta sisaralusta olivat TrSS St George ja TrSS St David.
Vuodesta 1914 vuoteen 1919 se muutettiin sairaalaivaksi ensimmäisen maailmansotaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen käskystä.
20. elokuuta 1927 se törmäsi sen sisaralukseen TrSS St Patrickiin Fishguardin satamassa.
Se uudistetiin vuonna 1926 ja se syttyi palamaan 7. huhtikuuta 1929. Tulipalo johtui sähköhäiriöstä, jonka jälkeen se romutettiin samana vuonna.
D-tuotanto
D-tuotanto Ilkka Lipsanen tai D-Tuotanto Ky on Ilkka Lipsasen eli Dannyn 16. syyskuuta 1966 perustama eräs Suomen vanhimmista ohjelmatoimistoista. Se on perustamisestaan lähtien vastannut Dannyn ohjelmatoiminnasta, mutta sen kautta suosioon on noussut lisäksi noin sata muuta artistia, kuten Kirka, Markku Aro, Topi Sorsakoski, Virve Rosti ja Ami Aspelund. Sen listoille kuului aikoinaan myös iäkkäämpiä tähtiä, kuten Tapio Rautavaara, Olavi Virta, Tauno Palo ja Ansa Ikonen.
Parhaimmillaan yritys työllisti 360 henkilöä ollen Suomen suurin ohjelmatoimisto. Ilkka Lipsasen mukaan suosio perustui muun muassa siihen, että yritys pyrki noudattamaan sääntöjä. Lipsanen oli huomannut, ettei alalla noudatettu työlainsäädäntöä, minkä lisäksi tiedon puutteen takia vallalla oli turvaton ja levoton ilmapiiri. Työntekijät eivät tunteneet oikeuksiaan, ja monet ohjelmatoimistot jättivät työntekijöilleen kuuluvat sosiaalimaksut ja vakuutukset kokonaan maksamatta. Lisäksi D-tuotanto panosti keikkojen maantieteelliseen ketjuttamiseen, kun aiemmin esiintymisiä oli Suomessa tehty etäisyyksistä riippumattomalla ”tikkataulumyynnillä”.
D-tuotanto hajosi vuonna 1974, kun muun muassa Kirka, Kisu ja Markku Aro perustivat yhdessä oman ohjelmatoimistonsa. Siitä lähtien D-tuotanto on toiminut pienempimuotoisena. Vuonna 2018 yritys toimi Kirkkonummella ja sen liikevaihtoluokka oli 0,2–0,4 miljoonaa euroa.
Ilkka Lipsanen palkittiin syyskuussa 2016 Keskuskauppakamarin kultaisella ansiomerkillä tunnustuksena ansiokkaasta työstään D-Tuotanto Ky:ssä 50 vuoden ajan.