hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Prudhoe Bayn öljykenttä
Prudhoe Bayn öljykenttä on suuri öljykenttä Alaskan North Slopen hallintoalueella. Se on Pohjois-Amerikan ja samalla Yhdysvaltojen suurin öljykenttä 86 418 hehtaarin pinta-alallaan. Se sisälsi alun perin arviolta noin 25 miljardia barrelia öljyä. Kenttää operoi BP ja sen rakentamiseen on investoitu yli 25 miljardia dollaria (luku sisältää myös Trans-Alaskan öljyputken rakennuskustannukset).
Tuotanto kentällä aloitettiin vuonna 1977 ja öljyntuotannon huippu saavutettiin vuonna 1988, jolloin se oli 240 000 kuutiota päivässä.
Öljykentän öljy on triaskautisessa hiekkakivessä. Öljyä sisältävä kerros oli alun perin joissain kohdissa jopa 180 metriä paksu, nykyisin keskiarvoisesti vain 18 metriä. Huokoisen kiven yläpuolella oleva öljyä läpäisemätön kivikerros on 2 700 metrin syvyydessä.
Luettelo Bahrainin lentoyhtiöistä
Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, jotka operoivat tai ovat operoineet Bahrainissa.
Luettelo Bangladeshin lentoyhtiöistä
Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, jotka operoivat tai ovat operoineet Bangladeshissa.
Kolin kylä
Koli on noin 250 vakituisen asukkaan kylä Lieksassa Pielisen länsirannalla. Matkaa Ukko-Kolille on kolme kilometriä.
Kylässä on useita matkailualan yrittäjiä, mutta myös maa- ja metsätalous on edelleen hyvin edustettuna.
Kolilla on PKO:n omistama kyläkauppa Sale Koli, jossa on muun muassa asiamiesposti, lääkekaappi sekä käteisennostomahdollisuus. Kyläkeskuksessa sijaitsee Taide- ja kulttuurikeskus Kolin Ryynäsen ja Kolin Kotiseutumuseon muodostama perinnemiljöö. Kolin Ryynänen toimii myös taiteilijaresidenssinä.
Lisäksi kylässä on Kolin kirkko, seurojentalo sekä Kolin Kulmakivi, jossa on matkamuistomyymälä Karelia Shop, Karelia Expertin matkailuinfo ja näyttelytiloja. Keskustan tuntumassa on myös Kolin peruskoulu kirjastoineen sekä ryhmäperhepäiväkoti.
Joensuusta Kolille on matkaa 75 km, Lieksasta 90 km (talvella Kolin jäätietä pitkin 45 km) ja Juuasta 40 km. Kimppataksi kulkee välillä Koli-Ahmovaara-Joensuu-Ahmovaara-Koli sekä Koli-Juuka-Koli
Kesäisin Pielisellä Kolin ja Lieksan välillä liikennöi autolautta. Talvisin Kolin ja Vuonislahden välillä kulkee Kolin jäätie, joka on Euroopan sisävesien pisin jäätie. Se lyhentää Kolin ja Lieksan välistä matkaa kymmenillä kilometreillä.
Lakiasuonvuoren kalliomaalaukset
Lakiasuonvuoren kalliomaalaukset sijaitsevat Lakiasuon, joka on kuvineen tai kuivatun järven pohjaa, länsipuolella olevassa kalliojyrkänteessä Kouvolassa Kymenlaaksossa. Kalliomaalauksen, joka ajoitetaan kivikaudelle, löysi Timo Miettinen vuonna 1985.
Kalliomaalaus sijaitsee nykyään metsässä, mikä on poikkeuksellista Suomessa. Seudulla on ollut järvi, mutta se on kuivunut tai kuivattu pois. Tilalla on kostea metsä ja suoalue. Etelä-Suomessa järvien pinnat olivat paljon nykyistä korkeammalla, jolloin koko alue järven peittämänä. Maalaukset lienevät siltä ajalta.
Kalliojyrkänne sijaitsee Hyyryn kylän lähellä Lakiasuon ja Koipian järven länsipuolella. Maalaukselle pääsee kulkemalla alueen läpi kulkevaa metsätietä pitkin. Maalausten editse kulkee Veteloja.
Rapakiveä oleva kallio on pitkä ja korkea. Maalauskenttiä on kaksi, jotka aukeavat itään tai koilliseen. Maalauskenttien etäisyys on 10−20 metriä.
Osa havaitsee kalliossa valtavat kasvonpuolikkaat, aivan kuin ne katsoisivat kulkijaa kallion sivua pitkin puoliksi kallion takana piilossa. Kasvot olisivat usean metrin korkuiset. Toisesta suunnasta katsoen voidaan havaita toisetkin kasvot. (valokuva). Tällaisia kallioita kutsutaan antropomorfisiksi.
Maalausalueen keskeltä kulkee suuri halkeama, jonka kummallakin puolella on maalauksia. Ne on maalattu 0,80−2,1 metrin korkeudelle maanpinnasta ja maalauskentillä on leveyttä 4,5 metriä. Kenttien välimatka on yli 10 metriä. Kuviot ovat kuluneita ja hahmottuvat kalliosta heikosti.
Vasemmalla puolella halkeamaa eli eteläpäässä olevat kuviot ovat kuluneet tai pyyhkiytyneet lähes kokonaan pois. Ainoa lähes varmasti tunnistettava kuvio on noin 60 senttimetriä pitkä ihmishahmo ja tämän vierellä mahdollisesti pieni täyteisesti maalattu eläinhahmo, ehkä hirvi. Kauempana näistä vasemmalla erottuu heikosti suurikokoinen hirvi.
Tämä on oikeanpuolinen eli pohjoisempi kuvakenttä, joka on suurempi, mutta pahoin haalistunut. Keskeinen kuvio on ääriviivoilla hahmoteltu hirvi, jonka pituus on 77 senttimetriä. Hirven jalat ovat hävinneet. Sen alla on kuvioiden katkelmia, jotka voivat esittää 41 senttimetriä pitkää koukkupolvista ihmistä ja osittain erottuvana kaarena 63 senttimetriä pitkää venekuviota tai hirvensarvea. Hirven takana saattaa olla vielä ihmishahmo.
Timo Miettinen on ajoittanut maalauksen aikaan, jolloin Saimaasta virtasi vedet Suomenlahteen Väliväylän ja Kymijoen kautta. Silloin maalaus olisi tehty 3 800 eaa. eli muutama sata vuotta ennen Vuoksen puhkeamisen.
Rock’n Vantaa
Rock’n Vantaa on Vantaan kaupunginmuseon tutkimushanke (2011–2014), joka tähtää vuonna 2014 avautuvaan rockaiheiseen näyttelyyn. Näyttelyn käsikirjoituksen pohjaksi on kerätty aineistoa vantaalaisesta nuorisobänditoiminnasta ja rockelämästä 1960-luvulta tähän päivään. Lähihistorian ja tämän päivän ilmiöiden dokumentointi ovat olennainen osa-alue museoiden toimintaa 2010-luvulla.
Rock’n Vantaa -hankkeessa on haastateltu ammattimuusikoita, harrastuksenaan soittavia, taustavaikuttajia sekä festari- ja keikkayleisöä. Lähtökohtana on ollut, että haastateltujen henkilöiden nuoruusvuodet ja bänditoiminnan alku olisi tapahtunut Vantaalla tai Helsingin maalaiskunnassa. Haastateltuja on ollut yli 100. Rockaiheista aineistoa on kerätty myös havainnoimalla vantaalaisia rockfestareita ja -keikkoja sekä erilaisia treenitiloja. Aineistonkeruussa on tehty yhteistyötä Helsingin yliopiston kanssa.
Tärkeitä teemoja ovat olleet yhteistyö, vuorovaikutus ja yleisön osallistuminen. Yhtenä kohderyhmänä ovat olleet nuoret. Vantaalaisen Vaskivuoren koulun medialinja on tehnyt näyttelyyn dokumentteja oman koulunsa bänditoiminnasta. Vernissan animaatioasema ja Vantaan kaupungin nuorisopalveluiden kädentaitopaja ovat toteuttaneet yhteistyössä fiktiivisiä nukkeanimaatioita, joissa nuoret ovat tulkinneet vantaalaista rockhistoriaa omista lähtökohdistaan käsin. Inspiraationlähteinä käsikirjoituksessa ovat olleet museolta saadut lehtileikkeet, rokkarihaastattelut ja valokuvat. Ensimmäinen animaatio, "Korson Kapina 1965", julkaistiin tammikuussa 2013 ja toinen, "Länsimäki 1985", toukokuussa 2013. Trilogian kolmas osa valmistuu 2014.
Näyttely on avoinna yleisölle Tikkurilan vanhalla asemalla toukokuusta joulukuuhun 2014. Rock’n Vantaa -näyttelyn avajaisten yhteyteen on suunnitteilla rockkonsertti, joka järjestetään yhteistyössä Vantaan kaupungin tapahtuma- ja kaupunkikulttuuripalveluiden kanssa kaupunkijuhlien aikana.
Purjeliskokalat
Purjeliskokalat (Alepisauridae) on auloppikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.
Purjeliskokaloihin kuuluvien lajien määrä vaihtelee lähteittäin. Suppeimman määritelmän mukaan heimoon kuuluu 1 suku ja 2 lajia. Lajit ovat purjeliskokala ("Alepisaurus ferox") ja pohjanpurjeliskokala ("A. brevirostris"). Eräät lähteet lukevat heimoon myös naskalileuat (Omosudidae) ja keihäskalat (Anotopteridae).
Purjeliskokalat ovat pitkäomaisia ja hoikkia kaloja. Lajeista suurempi purjeliskokala voi saavuttaa 215 cm:n pituuden ja pienempi pohjanpurjeliskokala kasvaa surimmillaan noin metrin mittaiseksi. Tunnusomaisin piirre on lähes koko ruumiin mittainen ja hyvin korkea purjemainen selkäevä, jonka takana on pieni rasvaevä. Pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut ja vatsaevät ovat rintaeviä pidemmät. Suu on suuri ja suussa on muutama kookas torahammas ja useita pienempiä hampaita. Purjeliskokaloilla ei ole uimarakkoa. Väritykseltään heimon kalat ovat hohtavansinisiä selästä ja hopeanharmaita vatsasta. Evät ovat sinertävän mustat. Purjeliskokalalajit ovat hermafrodiitteja eli samalla yksilöllä on sekä koiraan että naaraan sukupuolielimet.
Purjeliskokalalajeja tavataan Atlantin, Välimeren, Intian valtameren ja Tyynenmeren lämpimissä ja lauhkeissa vesissä. Niitä tavataan niin lähellä meren pintaa kuin aina 1 800 metrin syvyydessäkin. Purjeliskokalat ovat ahnaita petoja, joiden ravintoa ovat pääjalkaiset, kuten mustekalat, salpat, äyriäiset ja toiset kalat.
Oktroi
Oktroi eli valtalupa (, myöntäminen < , lupa) tarkoittaa hallituksen tai viranomaisen myöntämää lupaa tietyn toiminnan (varsinkin kaupallisen) harjoittamiseen. Luvan voi saada yksityinen ihminen, yhteisö tai yhdyskunta. Suomessa nimitystä käytettiin Venäjän vallan aikana määräyksestä, jonka nojalla senaatin jäsenet saivat toimia tehtävissään. Tällainen valtuutus eli virkamääräys annettiin kolmeksi vuodeksi kerrallaan.
Ranskassa oktroi oli historiallinen kunnallinen kaupunkitulli, jota kannettiin kunnan asukkaiden kulutettaviksi tuoduista tavaroista.
"Oktroitu valtiosääntö" tarkoittaa sellaista säännöstöä, jonka nojalla valtionpäämies luovuttaa osan hänelle kuuluvasta vallasta kansalle tai eduskunnalle. Valtionpäämies saattaa siis valtiosäännön voimaan yksipuolisesti ilman, että kansanedustuslaitos voisi siihen vaikuttaa. Tällaisia valtiosääntöjä oli käytössä 1800-luvun ensimmäisellä puoliskolla siirryttäessä itsevaltiudesta (absolutismista) perustuslailliseen valtioon.
Chris Morris
Chris Morris voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Amerikansisilialaiset
Amerikansisilialaiset (, , ) ovat amerikanitalialaisia, joiden juuret ovat Sisiliassa.
Damned Damned Damned
Damned Damned Damned on The Damnedin debyyttialbumi vuodelta 1977. Se sisältää yhtyeen myöhemmästä tyylistä poiketen punk-musiikkia ja on ensimmäinen brittiläinen punk-tyylinen albumi. Jotkut kappaleista ovat varsin lyhyitä, kuten "Stab Your Back" (kesto 1:03) ja "Fish" (1:38). "I Feel Alright" on cover The Stooges-yhtyeen kappaleesta. Albumia pidetään yhtenä tärkeimmistä punk-levytyksistä.
Kaikki kappaleet säveltänyt Brian James, ellei toisin mainita.
Kokura
Kokura on kaupunki Japanissa ja sijaitsee Kyushulla. Sitä vastaan suunniteltiin atomipommihyökkäys 9. elokuuta 1945. Kokuran yllä vallinneen huonon säätilan vuoksi kohteeksi valikoitiin lopulta Nagasaki.
Koska Kokuran kaupunki oli atomihyökkäyksen kohteeksi valittuna, sitä vastaan oli ehdottomasti kielletty tekemästä pommituksia konventionaalisin asein. Tästä syystä kaupunki säilyi sodan loppuun vaurioitumatta toisessa maailmansodassa. Syy atomimaaliksi valikoitumiseen oli ollut siellä sijaitseva ase- ja ammustarviketeollisuus.
Vuonna 1963 Kokura yhdistyi neljän muun kaupungin kanssa Kitakyūshū:ksi. Huippunopea San'yō Shinkansen -linja kulkee kaupungin halki, käsittäen myös Kokuran aseman.
Palvelualojen Työnantajat Palta
Palvelualojen työnantajat PALTA ry (lyhyesti Palta) on palvelualoja edustava elinkeino- ja työmarkkinajärjestö. Palta aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2011, kun Erityispalvelujen Työnantajaliitto, Liikenne- ja Erityisalojen Työnantajat, Palvelualojen Toimialaliitto sekä Tieto- ja tekniikka-alojen työnantajaliitto TIKLI yhdistyivät.
Paltan hallituksen puheenjohtaja on Teknologian Tutkimuskeskus VTT Oy:n toimitusjohtaja Antti Vasara ja toimitusjohtajana on 1. maaliskuuta 2018 alkaen toiminut varatuomari Tuomas Aarto. Palta on Elinkeinoelämän keskusliitto EK:n toiseksi suurin jäsenliitto ja sen toimisto sijaitsee Helsingissä Eteläranta 10:ssä.
Paltan tehtävänä on edistää palveluyritysten kilpailukykyä ja kasvua vahvistamalla alan toimintaedellytyksiä sekä toimimalla palvelujen aktiivisena puolestapuhujana. Järjestö neuvottelee yli puolet Suomen kaikista työehtosopimuksista (noin 150 kappaletta) yhteensä yli 40 palkansaajajärjestön kanssa.
Paltalla on noin 2100 jäsenyritystä tai -yhteisöä, jotka toimivat logistiikan, informaation ja viestinnän, huollon ja kunnossapidon, yritys- ja asiantuntijapalvelujen, hallinnon ja tukipalvelujen sekä viihteen ja virkistyksen toimialoilla. Palta vastaa myös finanssialan työmarkkinatoiminnasta. Yhteensä Paltan jäsenet työllistävät noin 190 000 työntekijää Suomessa. Paltan suurimpia jäseniä ovat muun muassa Are, Destia, Elisa, Eltel Networks, Empower, Finnair, Kansaneläkelaitos, Posti, Securitas, Swissport Finland, Telia Finland ja VR, mutta sen jäseninä on myös suuri joukko pienempiä yrityksiä eri toimialoilta.
Palta haluaa profiloitua digitaalisten palvelujen kehittämisen ja hallitun työn murroksen puolestapuhujana. Paltan visiona on uuden työn edelläkävijyys. Liiton vuosien 2016-2020 strategia pohjautuu kolmeen painopistealueeseen, jotka ovat:
Vuoden helsinkiläisurheilija
Vuoden helsinkiläisurheilija on Helsingin kaupungin vuodesta 1964 lähtien jakama tunnustuspalkinto. Se myönnetään ansioituneelle helsinkiläiselle urheilijalle vuosittain 12. kesäkuuta järjestettävänä Helsinki-päivänä.
Vuoden helsinkiläisurheilijan lisäksi palkitaan myös vuoden urheiluseura, valmentaja sekä nuori helsinkiläisurheilija. Palkintojen saajat valitsee Helsingin kaupunginhallituksen asettama 13-henkinen urheilupalkintotoimikunta.
Porin Vuoden urheilija
Porin Vuoden urheilija on vuonna 1965 perustetun Porin Urheilutoimittajain kerhon jakama palkinto Porin parhaalle urheilijalle. Valinnan suorittavat kerhon jäsenet ja se myönnetään vuosittain tammikuussa. Vuoden urheilijan lisäksi valitaan myös Vuoden nuori urheilija.
Set List: Greatest Songs 2006–2007
DVD:
Il trionfo di Ercole
Il trionfo di Ercole (, suomalaisessa videolevityksessä "Voittamaton Herkules", muita nimiä "Herkuleksen riemuvoitto", "Herkuleksen triumfi") on vuonna 1964 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Alberto De Martino. Sen sankaria Herkulesta esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Dan Vadis.
Mykeneen kuninkaan veljenpoika Milo murhauttaa setänsä ja anastaa vallan äitinsä, noita Pasifaën avulla. Apuun kutsutaan Herkules, joka voitettuaan turnajaiset rakastuu Milon serkkuun Ateen. Milo kaappaa Aten ja syyttää teosta kapinallispäällikkö Eurystheusta. Raivostunut Herkules surmaa Eurystheuksen, minkä johdosta Zeus riistää sankarilta hänen voimansa. Herkules saa ne takaisin pelastaessaan rakastettunsa Milon määräämältä teloitukselta. Kapinalliset valtaavat kuninkaanpalatsin ja Milo pakenee äitinsä luokse Ate vankinaan. Lopuksi Herkules pelastaa Aten ja Milo ja Pasifaë saavat surmansa.
"Il trionfo di Ercole" on kohtalaisen sujuva ja viihdyttävä peplum-elokuva. Sen visuaalisiin oivalluksiin kuuluvat Milon kullanväriset ja kaljupäiset käskyläiset. Dan Vadis on lihaksikas, notkea ja hieman poikamainen toimintasankari. Elokuva on kuvattu Cromoscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla sekä Tor Caldaran rantamaisemissa.
Elokuva on saatavilla ranskalaisten Editions Fabbrin ja Studio Canalin erinomaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää vain ranskankielisen ääniraidan. Saksalainen DVD on kuvanlaadultaan hyvä, mutta alkuperäistä huomattavasti lyhyempi. Yhdysvaltalainen Trimarkin julkaisu on laadultaan heikko.
Matti Franssila
Matti Franssila (23. kesäkuuta 1905 Rauma – 31. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen mikroklimatologi, joka toimi Ilmatieteen laitoksen johtajana (professorin arvolla) vuosina 1952–1970. Hän tutki mikro- ja maatalousmeteorologiaa. Hän selvitti muun muassa hallailmiötä vuonna 1936 valmistuneessa väitöskirjassaan. Häntä pyydettiin selvittämään myös Lokan tekojärven ja mahdollisten ydinvoimaloiden meteorologisia vaikutuksia.
Franssila valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1929 ja tuli samana vuonna Meteorologisen keskuslaitoksen palvelukseen. Hän oli laitoksen sääosaston johtajana vuosina 1945–1953 ja koko laitoksen johtajana vuosina 1953–1970. Franssila oli myös Helsingin yliopiston dosentti vuosina 1940–1971 sekä Kauppakorkeakoulun ja Teknillisen korkeakoulun opettaja. Hän oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.
Kazanin Jumalanäidin katedraali
Kazanin Jumalanäidin katedraali voi viitata seuraaviin Venäjällä sijaitseviin kirkkoihin:
Johan Christopher Frenckell (1789–1844)
Johan Christopher Frenckell (22. kesäkuuta 1789 Turku – 16. huhtikuuta 1844 Helsinki) oli suomalainen kirjapainaja, kirjankustantaja ja paperitehtailija. Hän oli vuodesta 1814 isänsä yhtiötoveri yritysnimellä J. C. Frenckell & Poika. Hän laajensi kirjapainon toiminnan Helsinkiin ja kustansi muun muassa Kalevalan ja muita Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ensimmäisiä julkaisuja.
Frenckellin vanhemmat olivat kirjapainaja ja kirjankustantaja Johan Christopher Frenckell vanhempi ja ja Margareta Elisabet Björman. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1804. Frenckell oli vuodesta 1814 yhtiömiehenä isänsä kirjapaino- ja kirjakauppaliikkeessä ja yliopiston kirjanpainajana vuodesta 1825. Turun palon 1827 jälkeen Frenckell muutti Helsinkiin ja siirsi myös yritystoimntansa sinne. Jo Turun kaudella hän perusti Suomen ensimmäisen kirjasinvalimon 1823. Hän kustansi Suomalaisen kirjallisuuden Seuran ensimmäiset julkaisut. Hän omisti Turun lähellä Auran pitäjän Järvenojalta Kakskerran Mölnbyhyn vuonna 1820 siirretyn paperitehtaan sekä vuodesta 1832 Tampereella paperitehtaan, jossa vuonna 1841 käynnistyi Suomen ensimmäinen paperikone.
Frenckell oli naimisissa vuodesta 1815 Amalia Ulrika Tillmanin (k. 1844) kanssa. Heidän poikiaan olivat turkulainen kirjakauppias, filosofian maisteri Johan Christopher Frenckell (1819–1856, kauppaneuvos Frans Wilhelm Frenckell, aateloituna vuodesta 1868 von Frenckell (1821–1878) ja valtiokonttorin ylitirehtööri Otto Reinhold Frenckell (1823–1880).
Johan Christopher Frenckell (1719–1779)
Johan Christopher Frenckell (1719–1779) oli suomalainen kirjapainaja, syntyään saksalainen. Hän muutti Suomeen Turkuun 1744 Turun akatemian kirjanpainajaksi.
Frenckell polveutui saksalaisesta talonpoikaissuvusta, joka oli asunut 1600-luvun keskivaiheilta lähtien Erfurtin kaupungin läheisyydessä. Frenckell kouluttautui kirjanpainajaksi Erfurtissa Johann David Jungnicolin kirjapainossa ja hänet otettiin paikallisen kirjanpainajien ammattikunnan jäseneksi 1740. Frenckell muutti Erfurtista Turkuun 1743 ja pääsi työhön Johan Kämpen hoitamaan Turun akatemian kirjapainoon. Vuonna 1750 Turun akatemian kirjapainon osti ruotsalainen kirjanpainaja Jakob Merckell jolla oli ennestään kirjapaino Tukholmassa. Frenckell pääsi 1756 Merckellin omistaman painon faktoriksi ja vuonna 1758 hänestä tuli Merckellin yhtiökumppani. Merckellin kuoltua 1763 Turun kirjapaino siirtyi Frenckellin yksin omistamaksi.
Frenckell oli naimisissa Johan Kämpen tytärpuolen Else Maria Leijerin kanssa. Heidän poikansa oli kirjanpainaja, kirjankustantaja Johan Christopher Frenckell (1757–1818).
Sjonhemin kirkko
Sjonhemin kirkko () on kirkkorakennus Sjonhemissä Gotlannissa Ruotsissa. Se on Visbyn hiippakuntaan kuuluvan Vängen seurakunnan seurakuntakirkko. Kirkon vanhin osa on 1200-luvulla rakennettu torni.
Rachel Roberts
Rachel Roberts voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
U. A. Käkönen
Uljas Antero Käkönen (29. kesäkuuta 1906 Kaukola – 25. toukokuuta 1975) oli suomalainen yleisesikuntaeversti
Käkösen vanhemmat olivat Antti Käkönen ja Maria Niemi. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1926. Hän kävi kadettikoulun 1929–1930 ja sotakorkeakoulun yleisen osaston 1937–1939.
Käkönen palveli Karjalan rykmentissä nuorempana upseerina 1927–1929 ja 1930–1936 sekä adjutanttina ja komppanianpäällikkönä 1936–1937.
Käkönen toimi Suomen sotilasasiamiehen apulaisena Moskovassa 1939 ja uudelleen välirauhan aikana 1940–1941.
Jatkosodan aikana Käkönen toimi muun muassa VI armeijakunnan tiedustelu-upseerina ja päämajan Tiedusteluosasto 1:n päällikkönä. Jatkosodan jälkeen everstiluutnantti Käkönen oli järjestämässä Neuvostoliittoon kohdistunutta salaista radiotiedustelua ja puhelinkuuntelua yhdessä Reino Hallamaan ja Hannes Vehniäisen kanssa.
Käkönen pidätettiin 1945 asekätkentäjutun yhteydessä ja hän sai 12 kuukauden vankeustuomion. Käkönen joutui olemaan tutkintavankeudessa 2 vuotta 7 kuukautta. Vapauduttuaan Käkönen oli muun muassa Porin sotilaspiirin päällikkönä 1955–1960 ja viimeksi Hämeen sotilasläänin komentajana 1960–1963. Erottuaan vakinaisesta palveluksesta Käkönen asui Helsingissä ja kirjoitti useita muistelmateoksia.
Kazanin Jumalanäidin ikoni
Kazanin Jumalanäiti () tai Kazanin Theotokos eli "Kazanin Jumalansynnyttäjä" on Venäjän ortodoksisen kirkon merkittävimpiä ikonityyppejä. Kuva esittää Kazanin kaupungin suojelijaa Neitsyt Mariaa. Kazanin jumalanäidin ikonia pidettiin vuosisatojen ajan koko Venäjän suojelijana eli palladionina. Ikonin tunnetuin kappale, pieni, 22,5 × 27,5 cm:n kokoinen ikoni varastettiin vuonna 1904 ja ilmeisesti tuhottiin.
Nykyään Kazanin Jumalanäiti on Venäjällä suosittu häälahja. Ikoni yhditetään usein venäläiseen nationalismiin .
Tradition mukaan ikoni saapui Venäjälle Konstantinopolista 1400-luvun alussa. Tataarien piiritettyä ja poltettua Kazanin kaupungin vuonna 1438 se joutui kadoksiin, kunnes ikoni jälleen löytyi 1500-luvun jälkipuoliskolla. Matrona Onutshina -nimisen kymmenvuotiaan tytön kerrotaan löytäneen ikonin tulipalossa tuhoutuneen Kazanin kaupungin raunioista 8. heinäkuuta 1579. Ikonin olinpaikan oli hänelle kertonut Neitsyt Maria ilmestyksessä. Ikonia säilytettiin sen löytöpaikan päälle myöhemmin rakennetussa luostarissa. Kazanin Jumaläidistä tehtiin useita kopioita, joita oli nähtävissä muun muassa Moskovan, Pietarin sekä Jaroslavin kaupungeissa.
Alkuperäisenä pidetty Kazanin Jumalanäidin ikoni varastettiin sitä säilyttäneen luostarin kirkosta 29. kesäkuuta 1904. Varkaat ja ikonin kultaiset jalokiviupotuksin koristellut kehykset löydettiin muutamaa vuotta myöhemmin, mutta itse kuva jäi kadoksiin. Osa varkaista väitti sen olevan poltettu ja yksi kertoi sen olevan kaukaisessa siperialaisessa luostarissa. Poliisi ei kuitenkaan jatkanut ikonin jäljittämistä, koska se piti mahdollisesti löydettävän kuvan aitouden varmistamista mahdottomana.
Kazanin Jumalanäidin ikonille on Venäjällä pyhitetty useita kirkkoja ja katedraaleja, muun muassa Pietarissa ja Moskovassa sijaitsevat Kazanin Jumalanäidin katedraalit. Suomessa ikonille on pyhitetty Järvenpään ja Loviisan ortodoksiset kirkot sekä Porin venäläinen ortodoksikirkko. Luovutettujen alueiden kirkoista Terijoen ortodoksinen kirkko on myös pyhitetty Kazanin Jumalanäidin ikonille.
Kosovo Eurovision laulukilpailussa
Kosovo ei ole koskaan osallistunut Eurovision laulukilpailuun. Kosovon televisioyhtiö RTK on hakenut EBU:n jäsenyyttä, mutta Kosovoa ei ole vielä hyväksytty täydeksi EBU:n jäseneksi.
Kosovon itsenäisyysjulistuksen jälkeen vuonna 2008, sen yleisradioyhtiön Radio Televizioni i Kosovës (RTK) halusi osallistua vuoden 2009 Eurovision laulukilpailun. Kosovo on vain osittain tunnustettu valtio ja saadakseen EBU:n täysjäsenyyden valtion on oltava YK:n jäsen. EBU ja RTK allekirjoittivat yhteistyösopimuksen, jossa EBU tukee RTK:n jäsenyyttä. Vuodesta 2013 lähtien RTK:lla on ollut tarkkailijan asema EBU:ssa. Kosovo osallistui vuonna 2011 Eurovision nuorten tanssijoiden kilpailuun.
Johan Christopher Frenckell (1757–1818)
Johan Christopher Frenckell (7. elokuuta 1757 Turku – 19. lokakuuta 1818 Turku) oli suomalainen kirjanpainaja. Hän oli vuodesta 1786 Turun akatemian kirjanpainaja ja toimi myös kirjankustantajana ja kirjakauppiaana. Hän omisti Aurassa Järvenojan paperitehtaan ja Kaarinassa Yli-Lemun tilan.
Hän oli keskimmäinen kolmesta Johan Christopher Frenckellistä. Hänen isänsä Johan Christopher Frenckell (1719–1779) oli ensimmäinen kirjapainoalalla toiminut Frenckell, ja hänen poikansa Johan Christopher Frenckell (1789–1844) laajensi toimintaa edelleen.
Frenckell kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1772. Hän valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1778. Frenckell toimi kirjanpainajana Turussa vuodesta 1785 alkaen ja Turun akatemian kirjanpainajana vuodesta 1786. Hän perusti 1789 Frenckellin kirjakaupan Turkuun ja toimi lisäksi kirjankustantajana. Frenckell sai myös erioikeuden julkaista Suomen virallisia sanomalehtiä. Hän omisti vuodesta 1794 Turun lähellä Auran pitäjässä sijainneen, lumppupaperia valmistaneen Järvenojan paperitehtaan.
Frenckell oli naimisissa vuodesta 1786 Margareta Elisabet Björmanin (k. 1822) kanssa.
Johan Christopher Frenckell
Johan Christopher Frenckell tarkoittaa seuraavia kolmea henkilöä:
Intianoliivibulbuli
Intianoliivibulbuli ("Acritillas indica") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Intianoliivibulbulia tavatan Intiassa ja Sri Lankassa. Sen on kuvattu olevan yleinen tai hyvin yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pitkänokkabulbuli
Pitkänokkabulbuli ("Setornis criniger") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pitkänokkabulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa ja Malesiassa. Sen kannaksi arvioidaan 15 000–30 000 yksilöä. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen seurauksena, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Friis
Friis viittaa seuraaviin:
Ferdinand Filip
Ferdinand Filip (; 3. syyskuuta 1810 Palermo, Sisilia – 13. heinäkuuta 1842 Neuilly-sur-Seine) oli Ranskan kuningas Ludvig Filipin vanhin poika ja kruununprinssi. Hän käytti vuodesta 1830 arvonimeä Orléansin herttua, joka siihen asti oli kuulunut hänen isälleen ennen tämän valtaannousua.
Ferdinand Filip ehti aloittaa lupaavan sotilasuran ja hän palveli Algeriassa vuosina 1834–1836 sekä 1839. Hän oli vuodesta 1837 naimisissa Mecklenburgin prinsessa Helenan kanssa. Heillä oli kaksi poikaa, Pariisin kreivi Philippe ja Chartresin herttua Robert. Ferdinand kuoli 31-vuotiaana vaunuonnettomuudessa, minkä jälkeen kruununprinssin asema siirtyi hänen tuolloin nelivuotiaalle vanhemmalle pojalleen.
Snöstorpin kirkko
Snöstorpin kirkko () on kirkkorakennus Snöstorpissa Halmstadin kunnassa Ruotsissa. Se on Göteborgin hiippakuntaan kuuluvan Snöstorpin seurakunnan seurakuntakirkko.
Snöstorpin kuusikulmaisessa kirkossa on muistumia romaanisista kirkoista, mutta myös bysanttilainen rakennustaide on vaikuttanut kirkon arkkitehti Emil Langletiin. Saarnastuoli sijaitsee alttarin vasemmalla puolella ja suuret urut sijaitsevat lehterillä.
Kirkossa on myös sivukappeli pienemmille jumalanpalveluksille.
Paikalla sijaitsi aiemmin keskiaikainen kirkko. Perimätiedon mukaan Norjan Nidarosiin kulkeneet pyhiinvaeltajat käyttivät sitä matkansa varrella. Kirkko on luultavasti ollut pyhitetty Pyhälle Olaville. Vanha kirkko sijaitsi välittömästi uuden eteläpuolella. Mitoiltaan vanha kirkko oli 30 metriä pitkä ja vain 7 metriä leveä. Uusi kirkko vihittiin käyttöön 1883.
Keltaposkibulbuli
Keltaposkibulbuli ("Tricholestes criniger") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Keltaposkibulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa ja Thaimaassa. Sen on kuvattu olevan yleinen. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta vähenemisen ei uskota vielä vaarantavan sitä, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Athol Fugard
Athol Harold Lannigan Fugard (s. 1932) on eteläafrikkalainen näytelmäkirjailija, joka perusti xhosa-heimon näyttelijöiden kanssa teatteriryhmän Serpent Players. Ryhmä esiintyi kiertueella Euroopassa ja Yhdysvalloissa ja esitti Fugardin näytelimiä. Yhteiskunnallisissa näytelmissään hän käsittelee rotuerottelua ja syyllisyyden ongelmia.
Fugardin näytelmät "A Lesson from Aloes" ja "The Road to Mecca" ovat voittaneet New York Drama Critics’ Circlen palkinnon näytäntökauden parhaina näytelminä.
Louis Philippe Robert d’Orléans
Louis Philippe Robert, Orléansin herttua (6. helmikuuta 1869 Twickenham, Middlesex, Iso-Britannia – 28. maaliskuuta 1926 Palermo, Sisilia) oli ranskalaisen Orléans-suvun päämies ja useimpien ranskalaisten rojalistien tunnustama Ranskan kruununtavoittelija vuodesta 1894 kuolemaansa asti.
Louis Philippe Robert oli Pariisin kreivi Philippe d’Orléansin vanhin poika. Ranskaa hallinnut kuningas Ludvig Filip I oli hänen isoisoisänsä. Orléansin herttua karkotettiin isänsä mukana Ranskasta vuonna 1886, koska häntä pidettiin uhkana kolmannelle tasavallalle. Hän palasi luvattomasti vuonna 1890 ja joutui vangituksi. Hän sai vankeustuomion, mutta hänet vapautettiin muutaman kuukauden jälkeen ja saatettiin pois maasta. Sen jälkeen Orléans matkusteli eri puolilla Eurooppaa ja Lähi-itää. Hänen isänsä kuoltua syyskuussa 1894 pääosa Ranskan rojalisteista tunnusti hänet lailliseksi kruununtavoittelijaksi. Vuodesta 1896 hän oli naimisissa Itävalta-Unkarin arkkiherttuatar Maria Dorothea Amalian kanssa.
Orléans teki matkoja pohjoiselle napa-alueelle vuosina 1905, 1907 ja 1919 sekä matkusti Brittiläisessä Itä-Afrikassa 1922–1923. Hän lähetti Ranskaan keräämiään eläintieteellisiä näytteitä. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän anoi lupaa palvella Ranskan tai muiden ympärysvaltojn ameijassa, mutta pyyntö evättiin. Koska Orléansilla ei ollut lapsia, suvun päämiehen asema siirtyi hänen kuoltuaan hänen serkulleen Guisen herttua Jean d’Orléansille.
Olha Savtšuk
Olha Savtšuk (s. 20. syyskuuta 1987 Donetsk) on ukrainalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 79 toukokuussa 2008 ja nelinpelissä sijalla 50 heinäkuussa 2015. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta nelinpelissä.
Grand Slam -turnauksissa Savtšuk on päässyt parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa 2006.
Latvianajokoira
Latvianajokoira ("Latvijas dzinējsuns") on latvialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n virallista tunnustusta, mutta se on hyväksytty mm. Latviassa ("Latvijas Kinoloģiskā Federācija", LKF), Liettuassa ja Virossa. Se on väritykseltään identtinen liettuanajokoiran kanssa, mutta eroaa tästä huomattavasti pienemmän kokonsa ja matalampien raajojensa osalta.
Latvianajokoira on pieni, tiivisrakenteinen ja pitkänomainen ajokoira. Sen pää on kiilan muotoinen ja huulet tiiviit. Selkä on kaareva ja voimakas, raajat lyhyet ja suorat ja käpälät kissamaiset. Lyhyt, sileä karvapeite on väriltään musta ruskein merkein (black & tan). Karva on noin 2-3 cm pitkää. Uroksen säkäkorkeus on 43-50 cm ja nartun 40-46 cm.
Latvianajokoira metsästää hyvin pienellä, vain noin 490 x 490 metrin kokoisella alueella, minkä vuoksi siitä ei ole tarvinnut jalostaa yhtä kestävää ja sitkeää kuin monista kookkaammista ajokoirista. Se ajaa riistaa nopeasti, ja tämä ominaisuus on yhä yksi jalostuksen keskeisimmistä painopisteistä. Sen tulee myös totella ketä tahansa samassa metsästysseurueessa mukana olevaa, ei pelkästään omistajaansa.
Rodun syntyyn on vaikuttanut Latviassa vuonna 1920 voimaan tullut laki, jonka mukaan yli 51 cm korkeita koiria ei saanut käyttää metsästykseen. Koska silloinen kuurinmaanajokoira oli liian kookas, sitä piti pienentää jotta se sopisi vaadittuun kokorajoitukseen. Jalostukseen valittiin normaalia pienikokoisempia, yleensä osittain mäyräkoirataustan omaavia kuurinmaanajokoiria, joita risteytettiin edelleen mäyräkoirien ja beaglejen kanssa tarpeeksi pienen koon saavuttamiseksi. Vuonna 1947 näiden koirien jälkeläisistä päätettiin luoda kokonaan uusi rotu, ja jalostusohjelma saatiin aloitettua. Metsästäjien ja kalastajien valtuusto löysi 40 kantakoiraa, jotka vastasivat haluttua tyyppiä ja olivat kooltaan pienimmästä päästä. Vuonna 1971 rotutyyppi oli saatu vakiinnutettua ja ensimmäinen virallinen rotumääritelmä julkistettiin.
Kuurinmaanajokoira oli nimensä mukaisesti kotoisin Kuurinmaalta, ja sillä metsästettiin Latviassa yleisesti vielä 1800-luvulla. Tämä pitkäraajainen, kauriin ja villisian metsästykseen jalostettu koira polveutui puolanajokoirasta, luzerninajokoirasta ja englantilaisista ajokoirista. Sen tehtävä oli ajaa riista ulos tiheästä metsiköstä avoimemmalle maa-alalle metsästäjän ammuttavaksi. Tämä johtui siitä, että tiheään metsään meneminen metsästysaseen kanssa oli lailla kielletty, ja sen vuoksi tottelevaisuus oli sitkeyttä tärkeämpi rotuominaisuus. Ensimmäisen maailmansodan aikana populaatio kävi uhanalaiseksi, ja jäljellä olevista yksilöistä harva oli enää puhdasrotuinen, sillä niiden risteyttäminen mäyräkoiran ja sekarotuisten ajokoirien kanssa alkoi yleistyä. Rodun kohtalon ratkaisi viimeistään Latvian metsätalousministeriön päätös metsästykseen käytettävien koirien koosta.
Linnakallion kalliomaalaus
Linnakallion kalliomaalaus (Linnakallio B) sijaitsee Salajärven itärannalla olevan rautakautisen muinaislinnan juurella Nastolassa Päijät-Hämeessa. Maalaus on hyvin pieni. Sen löysi Hannu Poutiainen vuonna 2003.
Salajärven itärannalla sijaitsee Kalkkolan linnakallio, joka on rautakautinen linnavuori. Kallion juurella on kallioseinämä, joka aukeaa länteen järvelle päin. Jyrkänteen ja Salajärven välissä kulkee mökkitie, josta kallio erottuu puiden takaa. Seinämän pohjoisreunassa eli vasemmassa laidassa on havaittavasti punaväriä kohdassa, jossa maalaus on.
Maalauksen kohdalta kallio kaartaa sen yli lipan, joka suojaa maalausta sään vaikutuksilta. Ennen jyränne putosi suoraan veteen, mutta matalikkoon tehtiin 1900-luvulla tie läheisille mökeille. Maalaus sijaitsee 1,65 metriä maanpinnan yläpuolella.
Maalauskohta on kooltaan vain 56×32 senttimetriä ja se on jo vaalennut heikoksi. Maalauksesta voi hahmottaa kuvion, joka muistuttaa hirvieläintä. Tunnistus jää kuitenkin epävarmaksi.
Oscar-gaala 2014
Oscar-gaala 2014 oli 86. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi Oscar-palkinnot vuoden 2013 parhaille elokuville. Gaala järjestettiin Dolby-teatterissa Los Angelesin Hollywoodissa 2. maaliskuuta 2014. Tapahtumaa siirrettiin talviolympialaisten vuoksi viikolla eteenpäin perinteisestä ajankohdasta. 3 tuntia 34 minuuttia kestäneen gaalan juonsi koomikko Ellen DeGeneres, joka juonsi myös vuoden 2007 gaalan.
Oscar-ehdokkaat julkistettiin 16. tammikuuta 2014. Eniten ehdokkuuksia saivat "American Hustle" ja "Gravity", jotka kummatkin saivat kymmenen ehdokkuutta. Ehdokkaiden joukossa oli lyhytelokuva "Pitääkö mun kaikki hoitaa?", jonka on ohjannut Selma Vilhunen ja käsikirjoittanut Kirsikka Saari. Se on kaikkien aikojen toinen suomalainen elokuva, joka on asetettu ehdolle Oscareissa. Ensimmäinen oli Aki Kaurismäen elokuva "Mies vailla menneisyyttä" vuonna 2002. "Pitääkö mun kaikki hoitaa?" oli ehdolla parhaan lyhytelokuvan kategoriassa.
Kaksi viikkoa myöhemmin Akatemia päätti hylätä parhaan laulun kategoriassa ehdolla olleen musiikkikappaleen ”Alone Yet Not Alone” samannimisestä elokuvasta katsottuaan, että sen säveltäjä Bruce Broughton oli hyväksikäyttänyt ehdokasmarkkinoinnissa asemaansa Akatemian hallinnossa. Kappaleen tilalle ei asetettu uutta ehdokasta.
Steve McQueenin ohjaama "12 Years a Slave" palkittiin parhaana elokuvana. Matthew McConaughey palkittiin parhaan miespääosan Oscarilla elokuvasta "Dallas Buyers Club" ja Cate Blanchett palkittiin parhaan naispääosan Oscarilla elokuvasta "Blue Jasmine". Eniten palkintoja voitti "Gravity", joka voitti yhteensä seitsemän palkintoa muun muassa parhaasta ohjauksesta.
Suomessa gaala lähetettiin suorana lähetyksenä Yle Teemalla maanantaiyönä 3. maaliskuuta klo. 03.25 alkaen sekä pikauusintana iltapäivällä, ilman tekstitystä suomalaisten selostajien kommentoidessa USA:n mainostaukojen aikana ja muutaman kerran gaalan tapahtumien aikana. Gaala esitettiin suorana yli 225 maassa.
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.Seuraavat henkilöt ovat valittu ehdokkaiden esittelijöiksi.
Thomas W. Ferebee
Thomas Wilson Ferebee (9. marraskuuta 1918 Mocksville, Pohjois-Carolina – 16. maaliskuuta 2000 Windermere, Florida) oli yhdysvaltalainen eversti, joka tunnetaan Little Boy (suom. "Pikkupoika") -atomipommin pudottamisesta Hiroshimaan. Ferebee oli Enola Gayn pommittaja. Hän osallistui myös Vietnamin sotaan, mihin kuitenkin vain lyhyen aikaa vuonna 1965. Ferebee toimi pommitusmiehistöissä Boeingin B-17, B-29, B-47 sekä B-52-tyyppien raskaissa pommikoneissa.
Ferebee vammautui urheillessaan lievästi nuoruudessaan. Hän sai polvivamman pelatessaan amerikkalaista jalkapalloa. Toisen maailmansodan syttymisen jälkeen hän kunnostautui pommitustehtävissä Euroopan rintamalla, sekä suorittaen 63 pommihyökkäystehtävää. Ferebee osallistui muiden muassa Abbevillen tukikohdan pommitukseen.
Majurin arvoisena Ferebee oli yksikön koulutustehtävistä vastaavia henkilöitä 509. Erillisessä Pommitusrykmentissä aluksi Wendoverissa. Hän myös vastasi omalta osaltaan muiden pommittajien koulutusohjelmasta ja oli samalla yksikön pommittajana eli esimiehenä. Jatkuvien harjoitusten ansiosta Ferebeen tarkkuustulokset eli harjoitusosumat olivat hyvin korkealuokkaisia, ja sen vuoksi hän oli pommittajana Hiroshimassa.
Kun kirjailijat Max Morgan Witts ja Gordon Thomas haastattelivat Thomas Ferebeetä, hän totesi roolistaan pommin pudottajana:""Jonkunhan se oli tehtävä"". Haastattelijat julkaisivat kirjan "Enola Gay - pommikone Hiroshiman yllä".
Vietnamin sodan jälkeen Thomas Ferebee palveli kiinteistönvälittäjänä, jäätyään eläkkeelle ilmavoimista everstinä vuonna 1970. Hän harrasti myös pienviljelyä sekä retkeilyä. Ferebee vieraili Nagasakissa heti toisen maailmansodan jälkeen. Hän menehtyi haimasyöpään.
Kansallisgalleria (Suomi)
Kansallisgalleria on kolmen Helsingissä toimivan taidemuseon kokonaisuus, johon kuuluvat Ateneumin taidemuseo, Nykytaiteen museo Kiasma ja Sinebrychoffin taidemuseo. Valtion taidemuseo säätiöitettiin, ja nimeksi tuli vuoden 2014 alusta Kansallisgalleria.
Kansallisgalleria on itsenäinen julkisoikeudellinen säätiö, jonka tehtävänä on huolehtia Kansallisgallerian kokoelman ylläpidosta, harjoittaa näyttely- ja tutkimustoimintaa sekä osallistua taidemuseoalan asiantuntijana museoalan kehittämiseen. Säätiölaki ei koske Kansallisgalleriaa julkisoikeudellisena säätiönä. Museon taidekokoelma on valtion omituksessa olevaa kansallisomaisuutta.
Kansallisgalleria on valtakunnallinen kuvataiteen museo, joka toimii kulttuuriperinnön vahvistamiseksi ja taiteellisen sivistyksen edistämiseksi.
Kansallisgallerian lakiesitys annettiin kesäkuussa 2013. Laki astui voimaan 1.1.2014.
Osa Kansallisgallerian rahoituksesta tulee veikkausvoittovaroista.
Kutakin taidemuseota johtaa museonjohtaja. Kansallisgallerian toimielimiä ovat valtuuskunta, hallitus ja pääjohtaja. Valtuuskunta valvoo Kansallisgallerian hallintoa. Hallitus vastaa Kansallisgallerian toiminnan asianmukaisesta järjestämisestä. Pääjohtajan tehtävänä on johtaa ja kehittää Kansallisgallerian toimintaa. Kansallisgallerian ja sen edeltäjän Valtion taidemuseon pääjohtajana on vuodesta 2006 toiminut Risto Ruohonen.
Hallituksen toimikausi on kolme vuotta. Sen puheenjohtaja on entinen presidentti Tarja Halonen. Valtuuskunnan toimikausi on kaksi vuotta, ja sen puheenjohtaja on Suomen Taideyhdistyksen puheenjohtaja Lasse Saarinen.
Kansallisgallerian yhteydessä toimii myös opetus- ja kulttuuriministeriön asettama valtion taideteostoimikunta. Aikaisemmin Taiteen keskustoimikunnan alaisuudessa toiminut Valtion taideteostoimikunta siirtyy valtion taidekokoelmineen Kansallisgallerian yhteyteen.
Valtion taidemuseon henkilökunta siirtyi Kansallisgalleriaan ja heidän virkasuhteensa muuttui työsuhteiksi. Kun tehtävät eivät enää ole virkoja, niitä ei tarvitse hakea julkisesti.
Kansallisgallerian kokoelma muodostuu taideteoksista, Arkistoaineistosta ja esineistä. Arkistoaineiston rinnastaminen taideteoksiin ja kokoelmaperiaatteiden kirjaaminen lakiin Kansallisgalleriasta merkitsee Kuvataiteen keskusarkiston hoitamien arkistokokoelmien aseman vahvistumista.
Kuvataiteen keskusarkisto erillisenä osastona lakkautetaan Kansallisgalleriassa. Arkistokokoelmat sijoittuvat kokoelmahallintaosastoon. Niiden organisaatio yhdistyy Valtion taidemuseon kirjaston kanssa arkisto- ja kirjastoyksiköksi. Sen tehtäviä ovat arkistokokoelmien kartuttaminen, hoito ja hallinta, arkisto- ja kirjastokokoelmien kokoelmatietovarantojen ja -kantojen sisällöllinen hallinta ja kehittäminen, Kansallisgallerian kirjastotoiminnat sekä kokoelmatietopalvelut. Arkistojen parissa työskentelee jatkossa seitsemän henkilöä.
Henrik Munthe
Henrik Vilhelm Munthe (syntyi 1. marraskuuta 1860 Närin pitäjässä Gotlannissa, kuoli 15. elokuuta 1958) oli ruotsalainen geologi.
Munthe alkoi vuonna 1882 opiskella geologiaa Uppsalan yliopistossa, missä hänestä 1892 tuli filosofian tohtori ja geologian dosentti. Munthe toimi vuosina 1894–1896 mineralogian professorina.
Hän työsti monia selostettuja geologisia karttalehtiä ja tuotti paljon artikkeleita, joista useimmat käsittelivät Ruotsin ja Pohjois-Euroopan kvartäärigeologiaa. 1930-luvulla Munthen tutkimukset vaikuttivat merkittävästi Gotlannin miekanhiontakiviksi kutsutun muinaisjäännöstyypin ajoitukseen.
Oliivibulbuli
Oliivibulbuli ("Iole virescens") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Oliivibulbulia tavataan Bangladeshissa, Intiassa, Myanmarissa ja Thaimaassa. Lajin on kuvattu olevan suurimmaksi osaksi hyvin paikallinen, mutta sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarallisen vähälukuinen, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Harmaasilmäbulbuli
Harmaasilmäbulbuli ("Iole propinqua") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Harmaasilmäbulbulia tavataan Kambodžassa, Kiinassa, Laosissa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sixten
Sixten on muinaisskandinaavista alkuperää oleva miehen etunimi. Nimen alkumuoto on "Sighsten", ja se on yhdistetty "voittoa" ja "kiveä" tarkoittavista sanoista.
Suomessa nimi Sixten on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu Väestö­rekisteri­keskumsen tietojen mukaan 536 miehelle.
Sixtenin nimipäivä on suomen­ruotsalaisessa kalenterissa ja aikaisemmin myös Ruotsissa 6. elokuuta. Se on sijoitettu tälle päivälle, koska se muistuttaa samalla päivällä aikaisemmin ollutta latinalaisperäistä nimeä Sixtus, vaikka onkin aivan eri alkuperää. Nimi Sixtus on aikoinaan sijoitettu tälle päivälle katolisen pyhimyskalenterin mukaisesti, koska paavi Sixtus II kärsi marttyyrikuoleman Roomassa sanottuna päivänä vuonna 258.
Kermavatsabulbuli
Kermavatsabulbuli ("Iole olivacea") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kermavatsabulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Singaporessa ja Thaimaassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, mutta hyvin harvinainen Singaporessa. Kermavatsabulbuli on kuitenkin vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, joten se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Kermavatsabulbuli elää ikivihreissä metsissä alangoilla ja mäillä 825 metrin korkeuteen asti. Se tulee toimeen myös hakatuissa metsissä.
Italian Grand Prix 2013
Italian Grand Prix 2013 (virallisesti Formula 1 Gran Premio d'Italia 2013) oli Formula 1 -kauden 2013 12. osakilpailu, joka ajettiin 8. syyskuuta Monzan moottoriradalla Italiassa. Kilpailun voitti Sebastian Vettel.
Force Indian kolmoskuljettaja James Calado ajoi perjantain ensimmäiset vapaat harjoitukset Adrian Sutilin tilalla. Caterhamin Heikki Kovalainen ajoi Giedo van der Garden tilalla ja Marussian Rodolfo González ajoi Jules Bianchin tilalla.
Lauantain kolmansissa vapaissa harjoituksissa Mercedeksen Nico Rosberg kärsi teknisistä ongelmista, ajaen vain viisi kierrosta jääden tuloslistan viimeiseksi. Talli joutui kesken harjoituksen purkamaan Rosbergin autoa tutkiakseen hydrauliikkajärjestelmän viasta aiheutunutta ylikuumenemisongelmaa. Force Indian Paul di Resta ajoi ulos Parabolica-mutkassa.
Palawaninbulbuli
Palawaninbulbuli ("Iole palawanensis") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Palawaninbulbulia tavataan vain Filippiineillä. Sen on kuvattu olevan harvinainen, ja sen kannankehitys on laskeva. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska lajin ei uskota olevan vielä vaarallisen vähälukuinen.
Luettelo Suomen diplomaattisista edustajista maanosittain
Tämä on hakemisto luetteloihin Suomen diplomaattisista edustajista maanosittain. Maanosittain jaoteltuja luetteloita on viisi ja lisäksi on erillinen luettelo kansainvälisille järjestöille. Luetteloissa ei ole konsuleita tai kunniakonsuleita.
Suomen diplomaattiset edustustot löytyvät artikkelista Luettelo Suomen diplomaattisista edustustoista.
Applause (kappale)
"Applause" on yhdysvaltalaisen pop-laulaja Lady Gagan kappale. Kappale julkaistiin hänen "Artpop"-albuminsa ensimmäisenä singlenä 12. elokuuta 2013. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 19. elokuuta 2013.
Barbera
Barbera on viinirypälelajike, josta tehdään punaviiniä. Barberaa viljellään etupäässä luoteisen Italian Piemontessa, missä se on viljellyin punaviinilajike. Sitä viljellään myös Kaliforniassa ja Argentiinassa. Barberasta tuotetut viinit tunnetaan tyypillisesti marjojen, kirsikoiden, orvokkien ja juuresten aromeista. Barbera-viinit ovat yleisesti ottaen kuivia, hapokkaita keskitäyteläisiä, melko runsaita ja happaman marjaisia.
Umbro
Umbro on englantilainen urheiluvaatteita ja jalkapallovarusteita valmistava yritys. Se on perustettu vuonna 1924, ja toimii maailmanlaajuisesti yli 90 valtiossa.
Amerikkalainen alan jättiläinen Nike osti Umbron vuonna 2007, yhteensä 285 miljoonalla punnalla. Marraskuussa 2012 Nike myi Umbron eteenpäin yhdysvaltalaiselle Iconix Brand Groupille.
Umbrolla on pitkä historia jalkapallojoukkueiden sekä -pelaajien sponsorina. Yhtiön useat merkittävät yhteistyökumppanit, kuten Manchester City ja Englannin sekä Ruotsin jalkapallomaajoukkueet kuitenkin siirtyivät Niken alaisuuteen ennen loppuvuodesta 2012 tapahtunutta yrityskauppaa.
Umbron peliasuja käyttävät muun muassa Valioliigaseurat West Ham United FC ja Everton FC. Pelaajista Umbron tallissa on esimerkiksi Pepe.
Grenache
Grenache on viinirypälelajike. Sitä viljellään eniten Espanjassa ja Etelä-Ranskassa, sillä Grenache-köynnökset viihtyvät kuumassa ilmastossa ja karussa maaperässä. Lajiketta viljellään myös muun muassa Sardiniassa, Kaliforniassa ja Australiassa. Espanjassa lajikkeen nimi on Garnacha. Grenachea on käytetty perinteisesti roseeviinin tekoon, mutta siitä tehdään myös punaviinejä. Suurin osa Grenachesta päätyy sekoitteena eurooppalaisten alueviinien osaksi, sillä siinä on paljon sokeria ja hillomainen ja mausteinen maku, mikä tekee siitä sopivan kumppanin hapokkaammille lajikkeille. Espanjan Riojassa Grenachea yhdistetään etenkin Tempranilloon, ja Ranskassa siitä tehdään muun muassa Châteauneuf-du-Pape-viiniä. Grenachen valkoinen versio on Grenache Blanc, ja lisäksi tunnetaan muunnos Grenache Gris.
Salman Isa
Salman Isa Ghuloom (; s. 12. heinäkuuta 1977 Bahrain) on bahrainilainen jalkapalloilija, ja Bahrainin valioliigassa pelaavan Al-Riffan kapteeni. Hän pelaa useimmiten puolustajan paikalla, mutta on toiminut laidalla myös hyökkäävämmässä roolissa. Isa onkin laitojen raskaan ja väsymättömän työnsä sekä nopeiden laitanousujensa ansiosta saanut lempinimen "Al Janah Al Taer" eli ""Lentävä laituri"", ja Al-Riffassa jopa kulttisankarin maineen.
Isa aloitti seurajoukkueuransa Bahrainin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pienessä Madinat Isan joukkueessa. Isan mahtavat suoritukset joukkueessa johtivat Al-Riffan, erään Bahrainin kuuluisimmista joukkueista, tarjoamaan hänelle sopimusta vuonna 1998. Isa allekirjoittikin sopimuksen, ja oli suuressa roolissa, kun seura voitti Bahrainin mestaruuden kaudella 2002–2003.
Vuonna 2005 Isa siirtyi qatarilaiseen Al-Arabin joukkueeseen. Siellä hän onnistui melko nopeasti saavuttamaan luotettavuuden kokoonpanossa, ja tekikin 67 pelaamassaan ottelussa yhteensä yhdeksän maalia, vaikka pelasi puolustajana.
Isa siirtyi takaisin Al-Riffaan vuonna 2011 300 000 euron siirtosummalla.
Bahrainin joukkueessa Isa alkoi pelata vuonna 2001. Monien mielestä hänen parhaat esityksensä maajoukkueessa nähtiin vuonna 2004, jolloin hän osallistui joukkueen mukana Qatarissa järjestettyyn Gulf Cupiin. Isa teki turnauksen ottelussa Saudi-Arabiaa vastaan upean maalin, joka oli myös pelin 3–0-voittomaali. Cupin välierässä Bahrain hävisi Omanille, mutta sijoittui lopulta kolmanneksi.
Isa on pelannut A-maajoukkueessa 144 ottelua, mikä on eniten bahrainilaisista jalkapallon historiassa. Globaalissa ottelutilastossa Isa on sijalla 17, takanaan muun muassa Jari Litmanen ja Luis Figo.
Jeroen Verhoeven
Jeroen Verhoeven (s. 30. huhtikuuta 1980, Naarden) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on edustanut vuodesta 2012 lähtien kotimaansa pääsarjassa Eredivisiessä pelaavaa FC Utrechtiä.
Verhoeven tunnetaan huipputason jalkapalloilijalle poikkeuksellisesta fyysisestä olemuksestaan. Vuonna 2011 hän painoi 103 kilogrammaa.
Tom Carroll
Thomas James ”Tom” Carroll (s. 28. toukokuuta 1992, Watford) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti Englannin valioliigassa pelaavaa Tottenham Hotspuria, josta siirtyi tammikuussa 2017 Swanseaan.
Carroll teki valioliigadebyyttinsä 3. marraskuuta 2012 ottelussa Wigan Athleticiä vastaan.
Laktitoli
Laktitoli on sokerialkoholi. Sitä valmistetaan hydraamalla laktoosia katalyytin avulla.
Laktitolin moolimassa on 334,31 g/mol, sulamispiste 146 °C ja CAS-numero 585-86-4. Se on voimakkaasti hygroskooppista eli sitoo vettä itseensä.
Laktotolin raaka-aineena käytetään maitoheraa. Sen glykokeminen indeksi (GI) on matala, alle 10.
Laktitolia käytetään elintarvikkeiden makeutusaineena ja hygroskooppisuutensa takia parantamassa elintarvikkeiden rakennettä. Sen E-koodi on E966.. Laktitolia käytetään myös ummetuslääkkeissä.