hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hannover Indians
EC Hannover Indians on Hannoverissa kotipaikkaa pitävä saksalainen jääkiekkojoukkue. Joukkue pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberligassa, jolle se putosi konkurssin myötä kauden 2012–2013 päätteeksi. Seuran perustivat alun perin ESG Hannover -nimellä Sleesiasta ja Sudeettimaalta Hannoveriin saapuneet pakolaiset vuonna 1948, ja se toimi vuosina 1963-1998 EC Hannoverin nimellä. EC Hannoverista tuli Saksan uuden pääsarjan DEL-liigan perustajajäsen vuonna 1994, mutta jo kaksi vuotta myöhemmin seuran oli kieltäydyttävä sarjapaikastaan paikalliskilpailija Wedemark Scorpionsin hyväksi talousvaikeuksien vuoksi. Edessä oli lopulta konkurssi vuonna 1998 ja uusi alku KEV Hannoverin nimellä, muutaman vuoden käytössä ollut lisänimi "Turtles" vaihtui pian "Indians"iin. Paluu vanhaan EC Hannoverin nimeen tapahtui vuonna 2004.
1990-luvun kahta pääsarjavuotta lukuun ottamatta Indians on esiintynyt lähinnä toisella ja kolmannella sarjatasolla, seuralla on kuitenkin varsin aktiivinen kannattajakulttuuri ja esimerkiksi kaudella 2012-2013 sen kotiotteluiden yleisökeskiarvo oli samalla tasolla pääsarjan Hannover Scorpionsin kanssa. Ystävyyssuhteita Indiansin kannattajat pitävät muun muassa Iserlohn Roostersin ja Grizzly Adams Wolfsburgin faniryhmiin.
Vuodesta 2010 EC Hannover on ylläpitänyt myös toista jääkiekkojoukkuetta nimellä "EC Hannover Braves". Vuosina 2010-2012 Braves toimi Indiansin farmijoukkueena sarjatasoa alempana mutta siirtyi sen jälkeen edustamaan seuraa juniorisarjoissa.
Luettelo televisiosarjan Power Rangers Jungle Fury jaksoista
Luettelo 16. Power Rangers -tuotantokauden Power Rangers Jungle Furyn jaksoista.
Itaú Unibanco
Itaú Unibanco on brasilialainen pankki. Se perustettiin marras­kuussa 2008 yhdistämällä Banco Itáu ja Unibanco.
Power Rangers Megaforce
Power Rangers Megaforce on yhdysvaltalainen lasten televisiosarja, joka on samalla 20. Power Rangers -tuotantokausi. Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 2. helmikuuta 2013 ja sen on tuottanut SCG Power Rangers. Sarjassa juhlitaan Power Rangersin jo 20 vuotta kestänyttä taivalta. Megaforcessa tullaan ainakin sarjan ensimmäisellä puoliskolla käyttämään japanilaisen 34:n Super Sentai -sarjan Tensou Sentai Goseigerin lavaste- asu- ja kuvamateriaalia. Toisella tuotantokaudella kuvamateriaalia käytetään 35. Super Sentai-sarjasta "Kaizoku Sentai Gokaiger". "Kidscreen" paljasti, että "Megaforcessa" näyttäytyy moni aiemmilta kausilta tuttu power ranger.
Kun pahan Warstarin avaruusolennot hyökkäävät Maahan, värvää yliluonnollinen suojelija Gosei ja hänen uskollinen robottiavustajansa Tensou viisi oikeaa asennetta omaavaa teiniä estämään Warstarin olentojen pahat aikeet. Taistelutaitoja tehostavien voimiensa avulla teinit muuttuvat uusimmiksi ihmiskunnan puolustajiksi: Power Rangers Megaforceksi.
Porin triviaalikoulu
Porin triviaalikoulu oli Porissa vuosina 1640–1698 ja 1722–1843 toiminut triviaalikoulu.
Pietari Brahe päätti koulun perustamisesta vuonna 1638, samassa yhteydessä triviaalikoulut perustettiin myös Turkuun ja Helsinkiin. Vuonna 1698 sattuneen kaupunkipalon jälkeen koulu siirrettiin väliaikaisesti Raumalle, jossa se toimi vuoteen 1722 asti. Koulun toiminta triviaalikouluna päättyi vuoden 1843 koululakiuudistuksen myötä.
Porin triviaalikoulu sijaitsi koko toimintansa ajan samalla tontilla kuin sen nykyinen seuraaja Porin Lyseo. Triviaalikoulun viimeinen koulurakennus tuhoutui Porin palossa vuonna 1852.
Kunigatar Kristiinan vuoden 1649 koululain mukaan Porin triviaalikoulu oli muiden triviaalikoulujen tavoin kahdeksanvuotinen. Se koostui aluksi neljästä kaksivuotisesta luokasta. Vuonna 1693 kouluun lisättiin vielä viides kaksivuotinen luokka. Oppimäärästä kolme neljäsosaa oli varattu latinan ja kreikan kielille. Muita oppiaineita olivat matematiikka, tähtitiede ja fysiikka sekä yhteiskuntaoppi ja Ruotsin laki.
Koulun johtajana ja ylimpänä opettajana toimi rehtori, jolla oli apunaan konrehtori (vararehtori), kaksi kollegaa sekä apologista. Triviaalikoulun jälkeen oppilaat saattoivat jatkaa opintojaan yliopistoon valmentavassa kymnaasissa eli lukiossa, joka sijaitsi Turussa.
1900-luvun alussa löydettiin Porin lyseon kirjastosta käsin kopioidut Porin triviaalikoulun nuottikirjat. Vuodelta 1725 peräisin olevat vihot sisältävät 1600-luvun alkupuolelta peräisin olevaa Pohjois-Euroopan protestanttisten koulujen hengellistä musiikkia.
Johan Kraftman
Johan (Juhana) Kraftman (2. joulukuuta 1713 Porvoo – 19. elokuuta 1791 Ulvila) oli suomalainen talous- ja maataloustieteilijä, rehtori sekä Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen. Hän oli yksi Suomen merkittävimpiä valistusajattelijoita 1700-luvulla.
Porvoon lukion oppilaana ollut Kraftman aloitti opiskelun Turun akatemiassa vuonna 1731. Kahta vuotta myöhemmin hän kirjautui Uppsalan yliopistoon. Kraftman nimitettiin Turun akatemian taloustieteen dosentiksi vuonna 1746.
Hän haki fysiikan ja taloustieteen professorin virkaa, tehtäviin valittiin kuitenkin Karl Fredrik Mennander sekä Pehr Kalm. Kraftman siirtyi tämän jälkeen Porin triviaalikoulun rehtoriksi vuonna 1748. Turun akatemian ylimmäksi matematiikan professoriksi hänet nimitettiin 1755. Kraftman erosi virasta kolmen vuoden kuluttua.
Porin triviaalikoulun rehtorina Kraftman tunnettiin edistysmielisenä uudistajana.Hän kehitti vanhoillisia opetusmetodeja sekä otti opetusohjelmaan uusia ns. hyödyn aikakauteen sopineita oppiaineita kuten taloustiede. Kraftmanin vuonna 1755 päättyneellä rehtorikaudella koulu nousi yhdeksi Suomen johtavista triviaalikouluista. Hän painotti erityisesti reaaliaineiden merkitystä.
Johan Kraftman oli Suomen ensimmäinen maatalousopin opettaja sekä alan kirjailija. Syksyllä 1746 hän piti Turun yliopiston historian ensimmäisen luennon maataloudesta ja sen edistämisestä. Käytännön maataloutta Kraftman harjoitti vuonna 1744 omistukseensa hankkimassa Ulvilassa sijainneessa Koiviston kartanossa. Kraftman rakennutti kartanoon useita talousrakennuksia, hän viljeli ja jalosti muun muassa omenapuita sekä perusti uusia torppia.
Merkittävimmät Kraftmanin uudisrakennukset olivat hänen suunnittelemansa kiviset härkätallit ja navetat. Nämä ns. "Kraftmanin härkätallit" kuuluvat nykyään Museoviraston määrittelemiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Vuonna 1784 hän kirjoitti navettarakennuksesta ja sen teknisistä ratkaisuista mittavan selostuksen ruotsalaiseen taloustieteen aikakauskirjaan.
Suurin Kraftmanin yksittäisistä projekteista oli yli kaksikymmentä vuotta kestänyt, vuonna 1785 päätökseen saatu Lattomeren soiden kuivatus niityksi ja viljelysmaaksi. Hän yritti myös viljellä hamppua, mutta huonolla menestyksellä.
Huolimatta koulumaailmassa ja maataloudessa osoittamastaan uudistusmielisyydestä Kraftman oli yhteiskunnalliselta ajattelultaan sangen vanhoillinen. Hän oli esimerkiksi maatyöväen pakkotyölakien kannattaja ja puolestapuhuja.
Kraftmanin kirjallinen tuotanto käsittää useita valistustarkoituksessa julkaistuja kirjasia. Lisäksi hän kirjoitti aikakauslehtiin sekä kävi kirjeenvaihtoa muun muassa Anders Chydeniuksen kanssa. Ansioittensa johdosta Kraftman otettiin vuonna 1778 jäseneksi Ruotsin kuninkaalliseen tiedeakatemiaan.
Kraftmanin veli Anders Kraftman oli teologian tohtori ja myssypuolueen valtiopäivämies vuosien 1765–1766 valtiopäivillä.
Johan Kraftmanilla oli myös merkittävä vaikutus Porin kaupungin kehitykseen 1700-luvun jälkipuoliskolla yhdessä pormestari Lars Sacklénin ja kirkkoherra Mikael Lebellin kanssa. Hänellä on oma nimikkokatu Musan kaupunginosassa.
Zbigniew Juszczak
Zbigniew Juszczak -nimisiä henkiöitä ovat:
Likholefossen
Likholefossen on vesiputous, joka sijaitsee Gaularin kunnassa, Sognin ja Fjordanen läänissä, Norjassa. Putous on osa Gaula-jokea.
Putouksen yläpuolella kulkee vuonna 2004 rakennettu 24 metriä pitkä kävelysilta.
Ivan Vazov
Ivan Minchov Vazov (bulgariaksi Иван Минчов Вазов) (27. kesäkuuta 1850 - 22. syyskuuta 1921) oli bulgarialainen runoilija, novellisti ja näytelmäkirjailija.
Messukylän Työväenyhdistys
Messukylän Työväenyhdistys on Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenyhdistys Messukylässä Tampereella. Työväenyhdistys perustettiin 14. maaliskuuta 1902 puolueen perusosastoksi silloisessa Messukylän kunnassa. Yhdistys on Tampereen sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön sekä Pirkanmaan sosialidemokraattien jäsen. Yhdistyksen piirissä on toiminut nuoriso-osasto, varhaisnuorisojärjestöjä, rakennustyöväen ammattiosasto ja ulkotyöväen ammattiosasto. Sen sisaryhdistys on Messukylän Sos.dem.naiset, joka on lopettanut aktiivitoimintansa 1990-luvulla. Messukylän Työväen Näyttämö toimi yhdistyksen alaosastona aina 1990-luvulle, jolloin se itsenäistyi. Yhdistyksen laaja kirjasto oli merkittävä messukyläläisten sivistyksenlähde ja työväentalo Messukylän Työväentalo iltamien ja kokoontumisten paikka. Vuonna 1907 ensimmäisissä eduskuntavaaleissa yhdistyksen aktiivijäsen mylläri "Penna Tervo" tuli valittua eduskuntaan.
Itsenäisessä Messukylän pitäjässä yhdistys oli merkittävä poliittinen voima pitäen kunnanhallituksen ja valtuuston johtoa käsissään vuosikymmenet. Sotien jälkeen riita yhdistyksen omistamasta työväentalosta päättyi kommunistien tappioon. Poliittinen vasemmisto jakautui Messukylässaäkin SDP:n ja SKDL/kommunistit jaon mukaisesti. Messukylän kunnan liityttyä Tampereeseen vuonna 1948 yhdistyksen poliittinen painoarvo laski. Valtuutettujen joukossa yhdistys on kyennyt pitämään edustajansa myös Tampereella. Sosialidemokraattisessa kunnallisjärjestössä yhdistyksellä on ollut edustajansa tärkeässä kunnallistoimikunnassa.
Messukylän hautausmaalla sijaitsevan Punaisten hautamuistomerkin pystytys on yhdistyksen määrätietoisen toiminnan tulosta.
Yhdistys on enemmistöosakas työväentalossa, joka toimii osoitteessa Messukylänkatu 47, Tampere. Yhdistyksen jäsenmäärä on nykyään noin 80. Tampereen kaupunginvaltuustossa on yhdistyksen jäsen "Aila Dundar-Järvinen" ja varajäsen Tero Mattila.
Matti Nummelin
Matti Nummelin (1927–2014) oli halikkolainen taiteilija. Nummelin opiskeli Turun piirustuskoulussa vuosina 1948–1950. Hän kuului Salon taiteilijaseuraan.
Eevert Simola
Eevert Fritiof Simola (17. huhtikuuta 1872 Hattula – 21. toukokuuta 1941 Tikkurila, Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen maataloustieteilijä ja professori. Hän valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi vuonna 1896, filosofian kandidaatiksi 1911, lisensiaatiksi 1917 ja tohtoriksi 1918. Hän oli Maataloushallituksen virkaa tekevä osastopäällikkö 1921–1923, Maatalouskoelaitoksen kasvinviljelyosaston väliaikainen johtaja 1924–1930 sekä vakinainen johtaja ja alan professori 1930–1939. Hän julkaisi tutkimuksia muun muassa eri tekijöiden vaikutuksesta viljalaatujen morfologisiin vaihteluihin.
Simolan väitöskirja (1916) on nimeltään "Über die durch Kali- und Phosphorsäuredüngung auf einem Niedermoore bewirkten Schwankungen der Eigenschaften und Ernteerträge des Hafers". Yksi hänen tutkimuksistaan on "Maanlaadun ja lannoituksen sekä kosteuden vaikutuksesta eräiden kaura- ja ohralaatujen morfologisiin vaihteluihin" (1929).
Professori Paavo Simola oli vanhin hänen viidestä lapsestaan.
Emil Johannes Simola
Emil Johannes Simola (31. heinäkuuta 1876 Lappee – 8. lokakuuta 1954 Tikkurila, Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen tekniikan tutkija ja professori. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun mekaanisen teknologian professorina 1919–1945 sekä aineenkoetuslaitoksen tekstiiliosaston johtajana 1930–1938 ja "Teknillisen Aikakauslehden" päätoimittajana 1925–1947.
Paavo Simola
Paavo Eevertti Simola (17. heinäkuuta 1902 Alatornio – 25. kesäkuuta 1961 Hämeenlinna) oli suomalainen lääkäri ja biokemisti. Hän oli Helsingin yliopiston lääketieteellisen kemian professori vuodesta 1933. Hän teki tutkimuksia yleisen biokemian ja fysiologisen kemian aloilta. Hänen isänsä oli professori Eevert Simola.
Albin Simolin
Johan Albin Simolin (1875–1942) oli suomalainen kirkkohistorioitsija. Hän oli ruotsinkielisen normaalilyseon lehtori 1910–1919, yliopettaja vuodesta 1919, Helsingin yliopiston dosentti 1913–1927 ja Åbo akademin professori 1929–1930.
Seppo Simonen
Runo Seppo Simonen (15. heinäkuuta 1912 Mikkeli – 1981) oli suomalainen toimittaja ja historioitsija.
Seppo Simosen isä oli toimittaja Vihtori Simonen. Hän väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1949 ja oli SOK:n julkaisujen päätoimittaja vuodesta 1953. Yhteishyvä-lehden päätoimittajana Simonen hyökkäsi Paavo Rintalan romaanin "Sissiluutnantti" (1963) lotta-kuvaa, itse Rintalaa ja kustantaja Otavaa vastaan ja aloitti näin kiivaan kirjasodan, jota käytiin pääkirjoituksia myöten.
Seppo Simosen sisar oli toimittaja Salama Hirvonen. Hänen tyttäriään olivat toimittajat Katri Simonen ja Elina Simonen.
Knut Samuel Sirelius
Knut Samuel Sirelius (1827–1867) oli suomalainen lääkäri. Hän oli Helsingin yliopiston synnytys- ja lastentautiopin professori vuodesta 1861. Hän laati alan ensimmäisen suomenkielisen oppikirjan "Oppikirja suomalaisille kätilöimille" (1861), josta ilmestyi vuonna 1873 uudistettu painos nimellä "Suomalainen oppikirja kätilöimille".
Karl Wilhelm Sirén
Karl Wilhelm Sirén (22. kesäkuuta 1795 Jämsä – 18. toukokuuta 1866 Pietari) oli suomalainen pappi ja Inkerinmaan Lempaalan ja Pietarin Pyhän Marian suomalaisen seurakunnan kirkkoherra.
Sirénin vanhemmat olivat Korpilahden kappalainen Karl Sirén (1761–1809) ja Maria Lovisa Lucander. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1817. Sirén vihittiin papiksi Porvoon hiippakuntaan Turussa 1819.
Sirén toimi pappina Viipurissa sekä Pietarin ruotsalaisessa ja suomalaisessa seurakunnissa. Hän oli Lempaalan kirkkoherrana Inkerissä vuodesta 1825 (astui virkaan 1828) ja Pietarin suomalaisen Marian seurakunnan kirkkoherrana vuodesta 1838 alkaen. Sirén sai konsistorineuvoksen arvon 1863.
Sirén oli suomalaisuuden harrastaja ja oli perustamassa lainakirjastoa ja suomalaista koulua, jota pidetään ensimmäisenä suomalaisena oppikouluna. Hän julkaisi 1841 saksaksi Lempaalan historiikin, joka on julkaistu 1959 Kirkkohistoriallisen seuran vuosikirjassa.
Sirén oli naimisissa vuodesta 1826 Maria Margareta Lovisa Enckellin (k. 1866) kanssa jonka isä oli Orimattilan kirkkoherra Karl Henrik Enckell (1772–1809). Heidän poikiaan olivat Suomen kenraalikuvernöörinkanslian toimituspäällikkö Karl Sirén (1829–1877) ja postihallituksen kassanhoitaja, valtioneuvos Reinhold Wilhelm Sirén (1837–1903), Tytär Olga Sirén oli naimisissa vuodesta 1851 kauppaneuvos Nikolai Kiseleffin kanssa.
Oikeasilmäkampelat
Oikeasilmäkampelat ("Pleuronectidae") on kampelakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä. Monet oikeasilmäkampelalajeista ovat merkittäviä ruokakaloja.
Varhaisimmat oikeasilmäkampeloiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Heimoon kuuluvien sukujen ja lajien määrä vaihtelee eri lähteissä. Heimo voidaan jakaa viiteen alaheimoon "Eopsettinae", "Hippoglossinae", "Hippoglossoidinae", "Lyopsettinae" ja "Pleuronectinae", jolloin sukuja heimossa on 23 ja lajeja noin 60. Nykyään alaheimot "Paralichthodinae", "Poecilopsettinae" ja "Rhombosoleinae" luetaan omiksi heimoikseen, mutta jos ne luetaan kuuluvaksi oikeasilmäkampeloihin on heimossa 39 sukua ja noin 103 lajia.
Oikeasilmäkampelat ovat ovaalinmallisia ja litteähköjä kaloja. Suurimmat lajit voivat saavuttaa 3 metrin pituuden. Silmät sijaitsevat kalan oikealla kyljellä. Selkäevä ja peräevä ovat heimon lajeilla pitkät ja selkäevä ulottuu päähän. Pyrstöevä ei ole yhtyyt selkä- ja peräevien kanssa ja vatsaevät ovat symmetriset. Kylkiviiva on hyvin kehittynyt. Oikeasilmäkampeloiden suu on suuri ja hampaat melko kookkaat. Aikuisilta kaloilta puuttuu uimarakko. Heimon lajit kykenevät vaihtamaan väritystään pohjan mukaiseksi.
Oikeasilmäkampelalajeja tavataan Pohjoisesta jäämerestä, Atlantista, Tyynestämerestä ja Intian valtamerestä. Suurin osa lajeista elää kylmissä tai lauhkeissa vesissä, mutta tunnetaan myös trooppisten vesien lajeja. Ne ovat pääasiassa mereisiä, mutta kykenevät selviämän myös murtovesissä ja toisinaan myös makeissa vesissä. Heimon kalat elävät lähellä pohjaa matalista vesistä aina yli 1 000 metrin syvyyteen. Oikeasilmäkampeloiden ravintoa ovat kalat ja selkärangattomat eläimet. Monet heimon lajeista, kuten ruijanpallas ("Hippoglossus hippoglossus"), grönlanninpallas ("Reinhardtius hippoglossoides"), kampela ("Platichthys flesus") ja mustaselkäkampela ("Pseudopleuronectes americanus"), ovat merkittäviä ruokakaloja.
Wilho Siukonen
Wilho Julius Siukonen (12. syyskuuta 1885 Valkeala – 16. huhtikuuta 1941 Rauma) oli suomalainen säveltäjä, musiikkipedagogi ja kuoronjohtaja.
Siukosen vanhemmat olivat director cantus Herman Siukonen ja Fredrika Helin ja puoliso vuodesta 1928 Inga Margaretha Wallin. Siukosen veljentytär oli viulisti ja pianisti, filosofian maisteri Leena Siukonen (Siukonen-Penttilä, 1924–1994), joka toimi vuosina 1953–1990 Sibelius-Akatemian viulunsoiton opettajana (vuodesta 1969 viulumusiikin lehtorina). Leena Siukonen voitti ensimmäisen Maj Lind -pianokilpailun vuonna 1945. Hänen sisariaan olivat sellisti Varpu Siirala (o.s. Siukonen, 1925–2017) ja pianisti Inkeri Siukonen (1927–2014), jotka ovat myös toimineet Sibelius-Akatemian lehtoreina. Sisarukset muodostivat ulkomaillakin esiintyneen kamarimusiikkiyhtye "Trio Siukosen". Varpu Siiralan pojanpoika on pianisti Antti Siirala. Inkeri Siukosen puoliso vuosina 1956–1977 oli pianisti, vuoden 1948 Maj Lind -pianokilpailun voittaja Kauko Kuosma.
Siukonen valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1911 ja kanttoriurkuriksi vuonna 1913 sekä väitteli filosofian tohtoriksi 1935. Hän teki useita opintomatkoja Saksaan ja kahdesti Yhdysvaltoihin. Työskenneltyään aluksi oppikoulunopettajana Kouvolassa ja Toijalassa Siukonen toimi Sortavalan seminaarin lehtorina 1917–1935 ja Rauman seminaarin johtajana vuodesta 1935. Toimiessaan Suomen Musiikinopettajain Liiton johtotehtävissä (puheenjohtajana vuosina 1932–1936) Siukonen osallistui merkittävästi koulujen musiikinopetuksen kehittämiseen. Lisäksi hän oli Sortavalassa vuonna 1935 järjestettyjen Kalevalan riemuvuoden yleisten laulu- ja soittojuhlien ylitoimitsija. Siukosella oli useita muitakin musiikkialan luottamustehtäviä. Väitöskirjassaan Siukonen osoitti, että vastoin silloisia yleisiä käsityksiä koululaisten laulutaito oli Suomessa huomattavasti heikompi kuin esimerkiksi Ruotsissa, Virossa ja Saksassa. Hän piti 1920-luvulla kaksi sävellyskonserttia Sortavalassa (1923) ja Viipurissa. Siukonen toimi myös useiden kuorojen johtajana ja musiikkikriitikkona.
Siukonen julkaisi tutkimuksia ja pedagogisia teoksia sekä musiikkiopin oppikirjoja ja laulukirjoja:
Siukonen sävelsi muun muassa kantaatteja sekä kuoro- ja yksinlauluja. Sävellystyönsä ohella hän laati kuorosovituksia muiden säveltäjien teoksista:
Jaakko Sjölin
Jaakko Sjölin (19. joulukuuta 1836 – 18. maaliskuuta 1916) oli suomalainen maanmittari ja maanmittaushallituksen ylitirehtööri 1887–1915. Suomen kieli tuli 1888–1889 Sjölinin aloitteesta maanmittaushallituksessa ensimmäisenä keskusvirastona viralliseksi kieleksi. Hän sai tunnustusta sekä maanmittausalalta että valtiovallan suunnasta työstään maanmittauksen hyväksi. Hän suomensi vuoden 1848 maanmittausasetukset 1882 ja laati uuden suomalaisen maanmittauksen ammattisanaston sekä osallistui uuden jakolain laatimiseen vuonna 1900.
Tammisavikka
Tammisavikka ("Chenopodium botrys") on Euroopassa esiintyvä yksivuotinen savikkalaji, jossa on voimakkaan aromaattinen tuoksu.
Tammisavikka kasvaa 10–60 cm korkeaksi. Kasvi on tiheään nystykarvainen. Varsi on pysty ja usein runsashaarainen. Himmeänvihreät lehdet ovat varressa kierteisesti. Varren keskiosissa lehtilapa on soikea, alle 5 cm pitkä ja matalaan pariliuskainen, leveitä liuskoja on kahdesta neljään paria. Kukinnossa lehdet ovat ehyitä ja pienikokoisia. Kukinto on harsu ja muodostuu kaksihaaraviuhkoista. Kukinnon kehälehdet ovat pyöreäselkäisiä, selkäpuolelta nystykarvat ovat pitkäperäisiä. Suomessa tammisavikka kukkii syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta, pyöreä siemen on 0,7–10,8 mm pitkä, sileäpintainen ja tylppä- tai osin koverareunainen.
Tammisavikka on eurooppalainen laji, joka on kotoisin Välimeren alueelta. Suomessa lajia on tavattu harvinaisena maan eteläosista.
Suomessa ja muualla Fennoskandiassa tammisavikka on hyvin harvinainen uustulokas, jota on tavattu myllyillä, puutarhoissa, rikkakasoilla, kaatopaikoilla ja erilaisilla joutomailla.
Afrikansavikka
Afrikansavikka ("Chenopodium schraderianum") on Itä-Afrikassa esiintyvä yksivuotinen savikkalaji. Se on aromaattinen, niukkahaarainen ja nystykarvainen ruoho. Se muistuttaa "Chenopodium botrys"ta mutta lehdet ovat soikeasta puikeaan lapaisia, niissä on enemmän syviä pariliuskoja, jotka ovat kapeita. Siemen on kooltaan enintään 0,8 millimetriä ja sen reuna on pyöreähkö.
Köynnöspinaatti
Köynnöspinaatti ("Hablitzia tamnoides") on monivuotinen revonhäntäkasvi, jota esiintyy alkuperäisenä lajina Kaukasuksen alueella. Se on sukunsa ainoa laji.
Monivuotinen ja pystyjuurakkoinen köynnöspinaatti kasvattaa pitkän, köynneliään ja uurteisen varren. Lehdet sijaitsevat varressa kierteisesti. Lehtilapa on leveyttään pidempi, kooltaan 5–12 × 4–7 cm, ohut, herttamainen ja suippo sekä otakärkinen. Kukinto on pitkä, röyhymäinen ja alaosasta lehdekäs. Kukat ovat perättömiä tai perällisiä. Kukan kehä on viisilehtinen ja vihreä, kehälehdet ovat 2,5–4 mm pitkiä, kapeita ja pitkään säilyviä. Heteitä on viisi kappaletta, emin luotteja on kaksi tai kolme. Suomessa köynnöspinaatti kukkii heinä–elokuussa. Hedelmä on yhden mustan ja kiiltävän siemenen sisältävä nappimainen kota.
Köynnöspinaatti on alun perin lähtöisin Kaukasuksen alueelta. Suomessa se on uustulokas, jota kasvaa vakiintuneena ainoastaan Hämeessä. Aikaisemmin laji on tavattu myös Varsinais-Suomesta.
Suomessa köynnöspinaattia on tavattu viljelyjäänteenä tai tienvarteen vakiintuneena viljelykarkulaisena.
Köynnöspinaattia käytetään sekä koristekasvina että vihanneksena.
Laavaröyhytatar
Laavaröyhytatar ("Aconogonon weyrichii") on monivuotinen röyhytatarlaji, joka tunnettiina aiemmin nimellä laavatatar. Lajia esiintyy Japanissa, Sahalinilla ja Kuriileilla.
Laavaröyhytatar kasvaa 60–120 senttimetriä korkeaksi. Sillä on 10–20 cm pitkät puikeat tai leveänpuikeat suippukärkiset alta huopakarvaiset lehdet. Kukkii heinä-elokuussa. Kukinto on kermanvalkoinen kartiomainen tiheähkö monihaarainen kerrannaisterttu, jossa kukat ovat pienikokoisia. Laji risteytyy alppiröyhytattaren kanssa.
Suomessa sitä sitä on päässyt jonkin verran luontoon puutarhoista.
Laavaröyhytatarta käytetään puutarhakasvina.
Kaukasianpitkäpalko
Kaukasianpitkäpalko ("Arabis caucasica") monivuotinen pitkäpalkolaji, jota esiintyy Kaakkois-Euroopassa. Sitä käytetään koristekasvina.
Kaukasianpitkäpalko muistuttaa karheakarvaista ja löyhästi mätästävää tunturipitkäpalkoa ("Arabis alpina"), mutta on mätästävämpi ja karvaisempi. Lajin valkoteriöiset kukat ovat isohkoja.
Perunkoiso
Perunkoiso ("Nicandra physalodes") on Perussa esiintyvä koisokasvi, joka on hyvin myrkyllinen. Perunkoisojen suku on yksilajinen. Lajin kuvasi ensimmäisenä 1753 Carl von Linné belladonnien sukuun nimellä "Atropa physalodes" teoksessaan Species Plantarum.
Perunkoiso on yksivuotinen melko pahanhajuinen kaljuvartinen ruoho, joka kasvaa 20:stä jopa 150:een senttimetriä korkeaksi. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Niiden verhiö on kellomainen, lähes tyveen liuskainen, liuskojen kärki otamaiseksi suippeneva. Sininen teriö on kellomainen. Hedelmä on pallomainen ruskea marja.
Sitä käytetään koristekasvina.
Sinilobelia
Sinilobelia ("Lobelia erinus") on yksivuotinen lobelialaji, jota esiintyy Etelä-Afrikassa. Sitä käytetään koristekasvina.
Sinilobelia kasvaa pystysti tai kohenevasti viidestä 20:een senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat vastapuikeita tai suikeita, lyhytruotisia, hammaslaitaisia. Kukintona on harvakukkainen terttu. Kukat ovat yhdestä kahteen senttimetriä, tavallisesti sinivioletteja, mutta joskus valkoisia tai vaaleanpunertavia.
Punakosmoskukka
Punakosmos eli punakosmoskukka ("Cosmos bipinnatus") on yksivuotinen mykerökukkaiskasvi, jota esiintyy Meksikossa ja Yhdysvaltojen lounaisosissa. Sitä käytetään koristekasvina.
Punakosmoskukka on pysty, tavallisesti haarovavartinen ja kasvaa 20–100 senttimetriä korkeaksi. Vastakkain sijaitsevien lehtien lapa on kahdesta kolmeen kertaan pariosainen ja hyvin kapealiuskainen. Mykeröt ovat neljästä yhdeksään senttimetriä leveitä. Laitakukkina on tavallisesti kahdeksan neuvotonta kielikukkaa, joiden kieli on leveä, hammaskärkinen ja yleensä tummanvioletti. Kehräkukat ovat keltaisia kaksineuvoisia torvikukkia.
Otto Alatalo
Otto Albinus Alatalo (s. 24. marraskuuta 1906) on suomalainen metsätyönjohtaja ja runoilija.
Lauri Helariutta
Lauri Helariutta (sukunimi vuoteen 1935 "Helin"; 30. joulukuuta 1906 Pori – 29. huhtikuuta 1990 Punkalaidun ) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja näytelmäkirjailija.
Helariutta toimi opettajana Ahlaisissa 1928–1935 ja Punkalaitumella 1936–1967. Hän oli Punkalaitumen Osuuskassan toimitusjohtajana 1946–1955 ja Punkalaitumen Sanomain päätoimittajana 1951–1975
Kriketin SM-sarja 2012
Kriketin SM-sarja 2012 käsitti kaksi erillistä sarjatasoa,1. ja 2.divisioona. Molemmissa sarjoissa pelattiin 40 syöttövuoton pelejä. Vantaa CC voitti Suomen mestaruuden ja Bengal Tigers voitti 2.divisioonan nousten kaudelle 2013 1.divisioonaan. Lisäksi pelattiin T20 pelimuodon mestaruussarja johon osallistui kuusitoista joukkuetta. Mestaruuden vei Saaremaan joukkue.
Joukkueet kohtasivat toisensa kertaalleen, jonka jälkeen sarja jakautui kahtia. Kolme parasta kohtasivat toisensa uudelleen mitalikamppailuissa ja kolme heikointa kamppailivat sarjapaikastan.2.divisioonassa pelattiin yksinkertainen sarja.
Bengal Tigers nousee 1.divisioonaan kaudeksi 2013.
X-divisioonassa pelattiin yksinkertainen sarja.
Jack Walker (jääkiekkoilija)
John Phillip "Jack" Walker (29. marraskuuta 1888 – 16. helmikuuta 1950) oli kanadalainen ammattilainen jääkiekkoilija. Hyökkääjänä pelannut Walker edusti Toronto Blueshirtsia, Seattle Metropolitansia, Victoria Cougarsia ja Detroit Cougarsia.
MAFUN
MAFUN (, ) on vuonna 1990 perustettu suomalais-ugrilaisten kansojen nuorisojärjestöjen kattojärjestö, joka koordinoi yhteistyötä näiden kansojen nuorten sekä järjestöjen välillä sekä edustaa kyseisiä kansoja ja järjestöjä kansainvälisissä foorumeissa, kuten Yhdistyneissä kansakunnissa. Liiton jäseninä on kansalaisjärjestöjä eri suomalais-ugrilaisilta alueilta, ja liiton hallitus koostuu yhdestä jäsenjärjestön edustajasta kultakin alueelta. Liiton tärkeimpiin hankkeisiin kuuluu Suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki -hanke. Hallituksen jäsenet valitaan kerran kahdessa vuodessa pidettävässä kongressissa.Suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki on MAFUN:in hanke, jolla suomalais-ugrilaisia alueita pyritään tuomaan enemmän kansainväliseen tietouteen ja elävöittämään suomalais-ugrilaisten alueiden maaseutua. Joka vuosi valitaan paikkakunta joltain suomalais-ugrilaiselta alueelta, joka saa käyttää nimikettä suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki vuoden ajan.
Valitut kylät/kaupungit:
Sukukansojen ystävät
Sukukansojen ystävät on kansalaisjärjestö, jonka tavoitteina on edistää tietoutta suomalais-ugrilaisista kansoista Suomessa sekä tehdä yhteistyötä lähinnä Venäjän suomalais-ugrilaisten kansalaisjärjestöjen kanssa. Järjestö perustettiin vuonna 1999 nimellä Suomen sukukansajärjestöjen liitto, mutta muutti nimensä vuonna 2004 nykyiseksi Sukukansojen ystäviksi. Sukukansojen ystävät ry on suomalais-ugrilaisten kansojen nuorten liiton MAFUNin jäsen ja tekee muun muassa tiiviisti yhteistyötä Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kanssa.
Sukukansojen ystävien kotisivu
VirusTotal
VirusTotal on Hispasecn kehittämä netissä toimiva ilmainen tiedostojen skannausohjelma. Sen avulla pystyy tarkastamaan, sisältävätkö linkit ja tiedostot haittaohjelmia. Palvelulla ei ole omaa virustorjuntaa, vaan skanneri hankkii haittaohjelmatietonsa 44 muusta virustorjuntapalvelusta. Vuonna 2007 PCWorld valitsi VirusTotalin 100 parhaan palvelun joukkoon.
Google osti palvelun syyskuussa 2012. Yhtiö oli jo aiemmin tehnyt yhteistyötä VirusTotalin kanssa.
VirusTotal on tehnyt selaimille lisäosia, jotka integroivat palvelun käyttäjien selaimiin. Vuonna 2014 julkaistiin Mac OS X käyttäjille suunnattu VirusTotal Uploader palvelu, joka käyttää hyväksi yli 50:tä virustorjuntapalvelua.
Vesi murtaa kiveä
Vesi murtaa kiveä: Amnesty Internationalin tarina () on toimittaja Jonathan Powerin kirjoittama kirja ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin historiasta. Kirja julkaistiin Iso-Britanniassa vuonna 2001 Penguin Booksin kustantamana. Kirja oli alun perin tarkoitus julkaista huomattavasti suuremman HarperCollinsin kautta, mutta Power vaihtoi kustantajaa vastalauseena yhtiön päätökselle jättää Christopher Pattenin Kiinan hallintoa arvostellut "East and West" -kirja julkaisematta.
Kirjassaan Power käsittelee Amnestyn ja ihmisoikeuksien historiaa aina järjestön perustamisesta 2000-luvun alkuun asti. Kirjan suomenkielisen painoksen loppuun on lisätty Amnesty Suomen osaston silloisen puheenjohtaja Meri Vuohun kirjoittama osio Amnestyn Suomen osaston historiasta.
In the Name of the King 2: Two Worlds
In the Name of the King 2: Two Worlds on vuonna 2011 suoraan DVD:lle julkaistu Uwe Bollin ohjaama fantasiaelokuva. Elokuva on jatkoa elokuvalle "". Pääosissa esiintyvät Dolph Lundgren ja Natassia Malthe.
Elokuvan päähenkilö on entinen merijalkaväen sotilas Granger, joka tempautuu eräänlaisen portaalin kautta nykypäivän Vancouverista keskiaikaiseen Ehb:n kuningaskuntaan. Siellä hän saa kuulla olevansa valittu: kovia kokeneen kaupungin kuningas (Lochlyn Munro) lähettää hänet tappamaan Dark Motheriksi kutsuttua velhotarta, jonka armeijat kuninkaan mukaan terrorisoivat koko valtakuntaa. Mukaan matkalle Granger saa kylän lääkärin Manhattanin, joka rakastuu matkakumppaniinsa.
Kun Granger pääsee Dark Motherin luo, hänelle selviää, että todellinen tyranni onkin kuningas itse. Granger puolestaan on entisen, rakastetun kuninkaan kadonnut poika. Granger ei halua kuninkaaksi, vaan palata omaan aikaansa, joten hän luovuttaa paikkansa Dark Motherin tyttärelle, joka johtaa armeijansa pahaa kuningasta vastaan.
Kostaakseen Grangerille kuningas pyrkii portaalin läpi nykypäivän Vancouveriin päästääkseen tappavan ruttoviruksen siellä irralleen. Granger ehtii kuitenkin estää hänen aikeensa ja tappaa kuninkaan. Portti sulkeutuu, eikä Granger enää pääse takaisin. Manhattan jää omaan aikaansa eikä seuraa Grangeria, koska hänen täytyy pelastaa oma kansansa.
Dolph Lundgren kieltäytyi aluksi tarjotusta roolista, mutta otti sen myöhemmin vastaan. Kuvaukset alkoivat joulukuussa 2010 ja elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle ja Blu-raylle 27. joulukuuta 2011.
Bertil Alfred Sjöström
Bertil Alfred Sjöström (28. heinäkuuta 1879 Iisalmi – 12. helmikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen juristi ja Helsingin yliopiston prosessioikeuden professori 1925–1945.
Sjöströmin vanhemmat olivat ylitarkastaja Alfred Wilhel Sjöström ja Sigrid Lagus. Työuransa Sjöström aloitti senaatin virkamiehenä ja Helsingin raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä. 1917 hän oli lainvalmistelutoimikunnan jäsen, 1919 hänet nimitettiin Viipurin hovioikeuden oikeusneuvokseksi ja 1923-1924 hän toimi korkeimman oikeuden apujäsenenä. Hän teki useita ulkomaan opintomatkoja, muun muassa Leipzigiin, Berliiniiin, Kööpenhaminaan, Tukholmaan ja Pariisiin. Siviilioikeuden dosenttina vuodesta 1917 toiminut Sjöström siirtyi kokonaan akateemiselle uralle 1920-luvulla, mutta paneutui tutkijanakin varsin käytännöllisiin kysymyksiin. Prosessioikeuden ohella hänet tunnettiin tekijänoikeuden asiantuntijana. Sjöström toimi tiedekuntansa varadekaanina ja dekaanina ja osallistui alansa ruotsin- ja suomenkielisten järjestöjen toimintaan.
Sjöströmin puoliso vuodesta 1920 oli Toini Julia Haapanen. Hänen poikansa on Teknillisen korkeakoulun professori ja puukemian uranuurtaja Eero Sjöström.
Niilo Skalm
Niilo Skalm (k. 1563) oli Piikkiön kihlakunnan tuomari 1561–1563 ja Vehmaan 1563. Hän oli Juhana-herttuan uskollisimpia kannattajia. Hänet mestattiin 1563, kun Turun linna oli antautunut. Kyösti Wilkuna on kirjoittanut viisinäytöksisen historiallisen murhenäytelmän "Niilo Skalm" (1922).
Anders Fredrik Skjöldebrand
Anders Fredrik Skjöldebrand (1757–1834) oli ruotsalainen kenraali ja kirjailija sekä kreivi. Hän edusti Ruotsia Haminan rauhanneuvotteluissa. Hän oli valtioneuvoston jäsen 1815–1828. Skjöldebrand julkaisi matkakertomuksia "Voyage pittoresque au Cap du Nord, avec gravures" (1801–1802), joka kuvaa Skjöldebrandin matkaa italialaisen Giuseppe Acerbin kanssa 1798–1799 Suomen kautta Nordkapiin, ja "Description des cataractes et du canal de Trollhätta avec gravures" (1804). Lisäksi hän julkaisi näytelmiä, satuja ynnä muuta.Schück
Greta Skogster
Greta Skogster-Lehtinen (22. helmikuuta 1900 Hämeenlinna – 11. helmikuuta 1994 Tampere) oli suomalainen tekstiilitaiteilija.
Greta Skogster kävi Hämeenlinnan ruotsinkielistä yhteiskoulua ja aloitti jo 15-vuotiaana opinnot Taideteollisuuskeskuskoulussa. Kudontaa hän opiskeli kotikaupungissaan Wetterhoffin kotiteollisuusopistossa ja perusti vuonna 1921 oman kutomon ja tekstiilitoimiston. Sen ohella hän toimi helsinkiläisen Kotiahkeruus Oy:n taiteellisena johtajana.
Skogsterin läpimurto oli hänen osallistumisensa vuonna 1931 valmistuneen Eduskuntatalon sisustukseen, tehtävänään huonekalujen verhoilukankaat ja suuret matot. Hänen tärkeimpiin töihinsä kuuluu Kotkan kaupungintalon valtuuston istuntosaliin suunniteltu kuvakudos.
Greta Skogster oli vuodesta 1935 naimisissa vuorineuvos William Lehtisen kanssa. Pariskunta perusti Suomen Kulttuurirahastoon oman nimikkorahastonsa vuonna 1964. Vuonna 1968 he perustivat nimeään kantavan Greta ja William Lehtisen Säätiön, joka jakaa apurahoja eri taiteenalojen tekijöille ja hankki omistukseensa Firenzen lähellä sijaitsevan Castello di Pratellin, jonka se joutui kuitenkin myymään vuonna 1980. 1960-luvun keskivaiheilla pariskunta suunnitteli taidemuseota omistamaansa kiinteistöön Helsingin Kuusisaaressa, mutta hanke kariutui kaavoituskysymyksiin.
Kakkosen kausi 2012
Kakkosen kausi 2012 oli Suomen jalkapallon kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi pelattiin neljässä 10 joukkueen lohkossa kolminkertaisena sarjana. Lohkovoittajat pelasivat kaksiosaiset karsintaottelut, joiden voittajat AC Kajaani ja Tampereen Ilves nousivat Ykköseen. Lohkojen sijalle 9 ja sitä huonommin sijoittuneet joukkueet sekä heikoin 8. sijoittunut joukkue putosivat suoraan Kolmoseen.
Pohjoislohkon Warkauden Jalkapalloklubi suljettiin sarjasta pois kesken kauden ja sen pelaamien otteluiden tulokset mitätöitiin sarjataulukosta. Warkaus JK luovutti 14. elokuuta pelattavaksi tarkoitetun ottelun TP-47 – Warkaus JK, koska sillä ei ollut tarpeeksi pelaajia otteluun. Joukkueella olisi ollut kahdeksan pelikuntoista pelaajaa, mikä olisi jalkapallosääntöjen mukaan riittänyt pelin pelaamiseen. Kilpailumääräysten mukaan joukkueiden luovutuksia ei sallita Palloliiton sarjoissa. Luovuttaneeksi katsotaan joukkue, joka ei saavu otteluun esittämättä pätevää syytä.
Koska lohkoissa oli Warkauden Jalkapalloklubin sarjasta sulkemisen vuoksi eri määrä joukkueita, heikoin 8. sijoittunut joukkue määritettiin jakolaskulla, jossa saavutetut pisteet jaettiin pelatuilla otteluilla. Heikoin kahdeksanneksi sijoittunut joukkue oli länsilohkon Sporting Kristina, joka kuitenkin sai sarjapaikkansa täydennysmenettelyn mukaan takaisin, koska Itä- ja Keski-Suomen piireistä ei ollut nousijoita.
FC Santa Claus luopui sarjasta kauden jälkeen konkurssin vuoksi.
Tampereen Ilves nousi Ykköseen yhteismaalein 5 – 1.
AC Kajaani nousi Ykköseen yhteismaalein 1 – 0.
Nils Nilsson Skum
Nils Nilsson Skum (13. huhtikuuta 1872 Jukkasjärvi – 27. joulukuuta 1951 Jällivaara) oli ruotsinsaamelainen poronomistaja ja piirtäjä. Hän kuvasi saamelaisten arkea teoksessa "Same sita – lappbyn" (1938). Postuumisti julkaistiin hänen teoksensa "Valla renar" (1955).
Skum tuli tunnetuksi piirtäjänä ja taidemaalarina, mutta hän oli myös taitava käsityöläinen ja kuvanveistäjä. Hän teki hirvi- ja poroaiheisia veistoksia. Niiden lisäksi hän valmisti hyvin paljon puukkoja. Skumin läpimurto suuren yleisön tietoisuuteen oli "Same sita – lappbyn". Se on kuvateos, joka syntyi Skumin ja Nordiska museetin intendentin Ernst Mankerin yhteistyön tuloksena. Skum piirsi teokseen satakunta lyijykynä- ja liitupiirustusta, joita täydensivät Skumin saamenkieliset tekstit ja Israel Ruongin käännökset.
Molukkienmeri
Molukkienmeri () on Tyynenmeren länsiosassa sijaitseva sivumeri Indonesian valtioon kuuluvien Sulawesin ja Molukkien välissä. Sen eteläpuolella on Bandanmeri. Meri sijaitsee seismisesti aktiivisella alueella. Meri on tunnettu koralleistaan, ja siellä on lukuisia sukelluspaikkoja. Historiassa meren alueella on kuljettu mausteita, ja sitä on hallinnut neljä eri sulttaania.
Johan Skytte
Johan Skytte ent. Schroderus, (1577–1645) oli ruotsalainen valtiomies. Hän oli ulkomailla opintomatkalla, ja sen jälkeen hänestä tuli kruununprinssi Kustaa Aadolfin opettaja. Valtaistuimelle noustuaan Kustaa Aadolf nimitti Skytten 1612 kamarin eli valtakunnan verolaitoksen johtajaksi ja 1617 valtaneuvokseksi. Hänestä tuli 1622 Uppsalan yliopiston kansleri. 1624 hänestä Tuuterin vapaaherra, ja hän oli myös Suomen laamanni. Vuonna 1629 hän sai nimityksen Liivinmaan, Inkerin ja Karjalan kernaalikuvernööriksi. Hänen ansiotaan oli päätös Tarton yliopiston perustamisesta. Hän oli 1634 Götan hovioikeuden ensimmäinen presidentti. Hän perusti Uppsalan yliopistoon Skytten professuurin.
Skytte oli aikansa merkittävimpiä hallinto- ja valtiomiehiä.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 1996 – miesten kaksinpeli
Pöytätenniksen miesten kaksinpeli Atlantan kesäolympialaisissa 1996 alkoi 25. heinäkuuta ja finaali pelattiin 1. elokuuta 1996. Aluksi pelattiin alkulohkot ja niiden voittajat jatkoivat neljännesvälieriin. Barcelonan olympiavoittaja Jan-Ove Waldnerin pelit päättyivät jo neljännesvälierissä. Olympiakultaa voitti Liu Guoliang.
Antti Wennström
Antti Wennström (s. 1977) on suomalainen toimittaja. Hän toimi jääkiekkoa käsittelevän Jatkoaika.com-verkkolehden päätoimittajana kesäkuusta 2012 kesäkuuhun 2017. Aiemmin Wennström toimi saman lehden NHL-toimituspäällikkönä.
Jatkoaika.comin lisäksi Wennström on kirjoittanut muun muassa Hämeen Sanomiin, Iltalehteen ja Ilta-Sanomiin. Hän on myös tehnyt kirjat "Patrik Laine – NHL:n uusi suomalaistähti" (2017) ja "Sebastian Aho – Kärpistä NHL-tähdeksi" (2018), jotka on julkaissut Minerva Kustannus.
Östen
Östen on muinais­skandinaavista alku­perää oleva miehen etunimi, joka on käytössä varsinkin Ruotsissa ja Islannissa. Sen alkumuoto on ollut Eysteinn, Norjassa se esiintyy nykyisin muodossa Øystein. Nimen jälki­osa merkitsee kiveä, alku­osan merkitys on epä­varma, mutta tarkoittaa mahdollisesti onnea. Nimi on ollut myös kahdella Norjan keskiaikaisella kuninkaalla.
Suomessa nimi Östen on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 191 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Östenin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 10. syyskuuta.
Keltiö
Keltiö ("Guizotia abyssinica") on mykerökukkaiskasvilaji, jota esiintyy Itä-Afrikassa.
Se on yksivuotinen ruoho, joka kasvaa 10-100 cm korkeaksi. Keltiön varsi on vankka, mustanruskeatäplikäs, hapsi- ja nystykarvainen. Vastakkain kasvavat lehdet ovat ruodittomia, sepiviä ja suurilapaisia, harvan isohampaisia.
Mykeröstö huiskilo. Mykeröt pitkäperäisiä. Mykerön laita- ja kehräkukat ovat keltaisia. Laitakukkien kieli on leveä, 1–1,5 senttimetriä pitkä.
Hedelmä on pähkylä, n. 4 mm, litteä 3-4 kulmainen, uurteinen, kiiltävä musta tai ruskea.
Kotoisin Itä-Afrikasta. Tavataan Suomessa harvoin kaatopaikoilla ja joutomailla.
Siemeniä on joissakin linnunsiemenseoksissa.
Piikkisappiruoho
Piikkisappiruoho ("Xanthium spinosum") on mykerökukkaiskasvilaji, jota esiintyy Etelä-Amerikassa.
Se on yksivuotinen ruoho, joka kasvaa viidestätoista 70:een senttimetriä korkeaksi. Sen lehtiasento on kierteinen, lehtihangoissa on kolmihaaraisia piikkejä. Lehdet ovat lyhytruotisia tai ruodittomia ja suikealapaisia, osin liuskaisia. Mykeröstössä hedemykeröt sijaitsevat terttumaisissa latvahaarojen kärjissä, emimykeröt alempana yksittäin tai pieninä ryhminä. Emimykeröjen kehdoissa on kellanruskeita koukkupiikkejä.
Charlie terveyshoitolassa
Charlie terveyshoitolassa ("The Cure") on Charles Chaplinin ohjaama ja käsikirjoittama vuoden 1917 yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva.
"Charlie terveyshoitolassa" on siitä harvinainen Chaplin-elokuva, että hän ei esitä siinä kuuluisaa Kulkuri-hahmoaan. Hän esittää elokuvassa alkoholistia, joka etsii parannusta tautiinsa terveyshoitolasta. "Charlie terveyshoitolassa" kuvausprosessista on jäänyt huomattavan paljon tietoa, sillä suurin osa ensikopioista ja poistetuista kohtauksista ovat säilyneet. Ensimmäisten sadan otoksen aikana tapahtumien paikat ja lavasteet muuttuvat useasti, mutta vielä aivan viimeisissäkin otoissa Chaplin kokeili erilaisia tilanteita, joita ei kuitenkaan sisällytetty valmiiseen elokuvaan. Elokuvan tuotanto pysähtyi myös hetkeksi, kun Chaplin vilustui uima-allaskohtauksen kuvausten jälkeen. Elokuva saapui ensi-iltaansa 16. huhtikuuta 1917, hieman myöhässä aikataulustaan.
Säiläpiisku
Säiläpiisku ("Solidago graminifolia") on monivuotinen piiskulaji, jota esiintyy Pohjois-Amerikassa.
Säiläpiisku kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Sen varren yläosa haaroo jyrkähkön yläviiston huiskilomaisesti. Lehtien lavat ovat jäykkiä, tasasoukan suikeita ja ehytlaitaisia, teräväkärkisiä, jäykkäkarvaisia. Kuperasti huiskilomaisessa mykeröstössä on lukuisia pienehköjä tahmeita vaaleankellertäviä mykeröjä.
Buurivillakko
Buurivillakko ("Senecio inaequidens") on monivuotinen villakkolaji, jota esiintyy Etelä-Afrikassa.
Buurivillakon tyveltä puutunut varsi kasvaa 30:stä 80:een senttimetriä korkeaksi. Se on kalju tai niukkakarvainen, tavalliseti runsaasti siirottavasti haarainen. Lehdet ovat melko tasasoukkia, harmahtavanvihreitä, sepiviä, suippokärkisiä. Mykerön ulkosuomujen kärki on ruskea, laita kalvomaisen ripsilaiteinen. Siirottavat kielikukat ovat kullankeltaisia.
Karheakitkerö
Karheakitkerö, myös etelänkitkerö, muikio, karheamuikio ("Picris echioides") on yksivuotinen mykerökukkaiskasvi, jota esiintyy Etelä-Euroopassa. Sen haarova ja kankeakarvainen varsi kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Lehdet sepivät paitsi alimmat. Niiden lapa on pitkulainen. Kahdesta kolmeen senttimetriin leveitä keltakukkaisia mykeröitä on runsaslukuisesti.
Heinämäki (Sotkamo)
Heinämäki on kylä Sotkamossa, Kainuussa. Matkaa Sotkamon keskustaan on 14 km, Vuokattiin 19 km ja Kajaaniin 50 kilometriä.
Ensimmäinen asukas kylälle muutti 1608 ja nykyisin kylässä on n. 250 vakituista asukasta. Lisäksi Kusianjärvellä ja Matikanjärvellä on runsaasti kesäasutusta, runsaat 100 vapaa-ajan asuntoa. Kylän halki virtaa Kusianjoki ja valtatie 888 (Ristijärventie) tarjoa nopean liikenneyhteyden Sotkamoon ja Vuokattiin sekä Ristijärvelle. Kylän pohjoisosassa sijaitsee luultavasti Sotkamon suurin, pitkänmuotoinen ja osittain rimpinen avosuo, Solansuo, joka kuuluu Natura-alueisiin ja on siten valtion luonnonsuojelualue.
Kylä on palkittu "Vuojen Kaenuulaenen kylä" -tunnustuksella v. 2010.
Heinämäen kyläkeskuksena toimii "Kylätalo Heinis". Heinämäen kyläseura ry:n omistama Kylätalo Heinis saneerattiin koulukartanosta kyläkeskukseksi v. 2005 - 2007 välisenä aikana.
Kylätalo on kylän vapaa-ajanviettopaikka kyläläisille, kylän vieraille ja loma-asukkaille. Päärakennuksesta löytyvät kyläsali, majoitus- ja kerhotilat (mm. biljardipöytä), saunaosasto sekä suurtalouskeittiö. Kilpatason (A2) frisbeegolf -kentälle 'Heinämäki DiscGolfPark' pääsee pelaamaan talon pihalta.
Heinämäen kantatilasta erotettiin Toivolan tila vuonna 1907. Jormaskylältä kotoisin ollut ja ristiriitaisia tunteita herättänyt ”Herra-Heikki”, eli ankara metsätyönjohtaja Heikki Korhonen, rakensi talon tälle paikalle vuonna 1915. Kylän koulu toimi yksityistaloissa vuodesta 1915 lähtien. Kun kylälle alettiin etsiä vakituisen koulun paikkaa, huomattiin Toivolan keskeinen sijainti ja talosta tuli Heinämäen koulu vuonna 1925. Vanhassa koulurakennuksessa on lohkotuista graniittikivistä tehty perustus ja helmipaneelivuoraus julkisivussa. Pihamaan laidalla on suuri kiviholvikellari.
Uudempi koulurakennus on vuodelta 1960 ja hyvin yleistä tyyppiä. Koulutoiminta päättyi 2004 ja rakennukset siirtyivät kyläseuran omistukseen vuonna
2005.
HMS Leander (F109)
HMS Leander (viirinumero F109) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti. Alus oli luokkansa nimikkoalus.
Alus tilattiin Harland and Wolffilta Belfastista. Sen köli laskettiin 10. huhtikuuta 1959 ja alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1961. Alus valmistui 27. maaliskuuta 1963.
HMS Ajax (F114)
HMS Ajax (viirinumero F114) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Alus tilattiin Cammell Lairdilta Birkenheadistä. Sen köli laskettiin 12. lokakuuta 1959 ja alus laskettiin vesille 16. elokuuta 1962. Alus valmistui 10. joulukuuta 1963.
Alus lähti palvelukseen oton jälkeisenä päivänä merelle koeajoihin ja jo seuraavana päivänä se pelasti espanjalaisen rahtialuksen "Llusanesin", joka oli joutunut merihätään Casquetsin edustalla. Koeajot saatiin päätökseen kesäkuussa, minkä aikana se muun muassa osallistui Kanaaliin pudonneen Seahawkin pelastustöihin. Alus lähti Maltalle ja sieltä edelleen Kaukoitään saapuen Singaporeen 1. heinäkuuta 1964. Pari viikkoa myöhemmin se aloitti partioinnin Borneon koillisrannikolla ja työ jatkui aina vuoden loppuun lukuun ottamatta lyhyitä lepojaksoja Hong Kongissa ja Bangkokissa.
Vuoden 1965 alun alus partioi jälleen Borneon koillisrannikolla, kunnes "HMS Ajax" lähti Japaniin. Alus määrättiin 13. heinäkuuta Kaukoidän asemalle. Se oli huollettavana Singaporessa lokakuusta aina helmikuuhun 1966.
Heilbronner Falken
Heilbronner Falken on saksalainen jääkiekkojoukkue Heilbronnin kaupungista Baden-Württembergin osavaltiosta. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa ja on perustettu vuonna 2003. Joukkue liitty 2. Bundesligaan, mutta putosi saman tien alempaan sarjaan. Takaisin 2. Bundesligaan joukkue ylsi kaudelle 2007-2008.
HMS Dido (F104)
HMS Dido (viirinumero F104) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Alus tilattiin Yarrow and Companyltä Scotstounista Glasgow'sta. Sen köli laskettiin 2. joulukuuta 1959 ja alus laskettiin vesille 22. joulukuuta 1961. Alus valmistui 18. syyskuuta 1963.
Minttu Hukka
Minttu Karoliina Hukka (s. 31. maaliskuuta 1995 Kotka) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän on saavuttanut kaksi Kalevan Kisojen pronssimitalia estejuoksusta 2013 ja 2015. Hänellä on useita nuorten sarjojen Suomen mestaruuksia. Hukka edustaa Karhulan Katajaisia.
Hukka karsiutui 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Barcelonassa 2012 silloisella ennätysajallaan 10.39,73. Seuraavana vuonna alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Rietissä hän sijoittui samassa lajissa kahdenneksitoista ja vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Eugenessa myös kahdenneksitoista. Vuonna 2014 Hukka oli 3 000 metrin estejuoksun ajallaan 9.56,51 alle 20-vuotiaiden Euroopan tilaston kärjessä ja maailmantilastossa yhdeksäs.
Nuorten arvokilpailujen lisäksi Hukka on edustanut Suomea Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2013.
Hukka opiskelee Yhdysvalloissa Boise State Universityssa, Idahon osavaltiossa.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 1988 – miesten kaksinpeli
Pöytätenniksen miesten kaksinpeli Soulin kesäolympialaisissa 1988 alkoi 23. syyskuuta ja finaali pelattiin 1. lokakuuta 1988. Turnauksessa pelattiin ensin kahdeksan alkulohkoa ja jokaisen lohkon kaksi parasta eteni pudotuspeleihin. Olympiakultaa voitti eteläkorealainen Yoo Nam-Kyu, joka voitti loppuottelussa maanmiehensä Kim Ki-Taikin.
Sijoista 5-8 käytiin sijoitusottelut.