hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Bernhardinerakkorapu
Bernhardinerakkorapu ("Pagurus bernhardus") on Koillis-Atlantilta kotoisin oleva kymmenjalkainen äyriäinen, joka kuuluu erakkorapujen heimoon "Paguridae". Muiden erakkorapujen tapaan se suojaa pehmeän takaruumiinsa kuolleen kotilon kuorella.
Täysikasvuisen bernhardinerakkoravun pituus on keskimäärin 10 senttimetriä. Sillä on 3,5 senttimetriä leveä, punaoranssi selkäkilpi sekä neljä raajaparia, joista kaksi on surkastunut. Saksien pinnalla on harjanteita ja teräviä kyhmyjä, ja oikea saksi on yleensä huomattavasti suurempi kuin vasen. Silmät sijaitsevat pitkien varsien päässä.
Koska bernhardinerakkoravun selkäkilpi on varsin pehmeä, se hakee yleensä suojaa hylätystä kotilonkuoresta. Jos se ei löydä sopivaa kuorta, se saattaa riistää sellaisen väkivalloin lajikumppaniltaan. Erakkorapu pystyy ujuttautumaan helposti kuoren sisälle, sillä sen takaruumis on pehmeä ja taipuisa. Täysikasvuiset yksilöt valitsevat kodikseen yleensä kuningaskotiloiden kuoria, kun taas nuoret yksilöt suosivat rantakotiloita ja muita pienikokoisia kotiloita.
Bernhardinerakkorapu kiinnittää joskus suojakuorensa pinnalle yhden tai useampia merivuokkoja – sen suosikkilaji on "Calliactis parasitica". Merivuokon polttiaislonkerot suojelevat äyriäistä vihollisilta ja samalla merivuokon ravinnonsaanti helpottuu, koska se ei ole sidottu yhteen paikkaan merenpohjassa.
Bernhardinerakkorapu on suurin ja yleisin Koillis-Atlantilla tavattavista erakkorapulajeista. Sen levinneisyysalue ulottuu Norjan rannikolta pohjoisessa Portugalin rannikolle etelässä. Erityisen yleinen se on Pohjanmeressä.
Bernhardinerakkorapu elää vuorovesivyöhykkeellä tai sen alapuolella. Se viihtyy kalliorannoilla ja simpukkayhdyskuntien joukossa sekä hiekkaisessa tai hiesuisessa merenpohjassa 140 metrin syvyyteen asti. Liejua se välttelee.
Bernhardinerakkorapujen parittelua edeltää pitkäkestoinen soidin, jonka tarkoitus on varmistaa parittelun onnistuminen. Varsinainen parittelu on ohi alle minuutissa. Ranta-alueilla lisääntymisaika rajoittuu tammi–helmikuuhun, mutta syvemmissä vesissä naaraat voivat kantaa munia ympärivuotisesti. Naaras kantaa munia keskimäärin kaksi kuukautta, minkä jälkeen niistä kuoriutuu vedessä uivia toukkia. Toukista tulee täysikasvuisia erakkorapuja noin vuoden kuluttua kuoriutumisesta.
Bernhardinerakkorapu syö enimmäkseen kuollutta eloperäistä ainesta. Lisäksi se pystyy suodattamaan merivedestä orgaanisia hiukkasia ravinnokseen.
Bernhardinerakkorapu on runsaslukuinen ja laajalle levinnyt laji. Sen yleisin loinen on siimajalkaisiin kuuluva "Peltogaster paguri", joka kiinnittyy sen alapinnalle kellertävänä massana.
Tšiipakka
Tšiipakka oli kylä Korpiselän kunnan länsiosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Tšiipakan kyläkeskus sijaitsi Korpijärven etelärannalla Korpiselän kirkonkylästä Soanlahdelle ja Värtsilään vievän maantien varrella noin kuusi kilometriä kirkonkylästä etelään. Tšiipakan naapurikyliä olivat lännessä Saarivaara ja Meriinaho, pohjoisessa Saaroinen ja kirkonkylä, idässä Hominvaara sekä etelässä Soanlahden puolella Havuvaara. Tšiipakassa sijaitsi yksi Korpiselän ortodoksisen seurakunnan tsasounista ja hautausmaa. Tsasouna on tuhoutunut. Tšiipakan kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1922 ja se toimi aluksi maanviljelijä Lipitsäisen talossa, kunnes oma koulutalo valmistui vuonna 1937.
Korpijärven ympäryskylät perustivat vuonna 1919 Korpijärven maamiesseuraan, josta Hoilola erosi omaksi seurakseen vuonna 1930 hankalien kulkuyhteyksien vuoksi. Seura hankki maataloustyökoneita kyläläisten käyttöön ja rakensi oman seurantalon Tšiipakkaan vuonna 1935. Kylässä toimi urheiluseura "Tšiipakan Sisu".
Tšiipakan kylä on syntynyt 1500-luvulla, jolloin alue kuului Venäjälle. Stolbovan rauhassa vuonna 1617 kylä siirtyi Käkisalmen läänin mukana Ruotsille, jonka harjoittama verotus ja luterilaistaminen aiheuttivat Käkisalmen läänin alueelta ortodoksien pakolaisvirran Venäjän puolelle, asuttamaan siellä sodan aikana autioituneita kyliä. Tšiipakasta tähän pakolaisjoukkoon mainitaan liittyneen 47 asukasta. Muuttoliike laski kylän talolukua, sillä kun se vuonna 1631 oli seitsemän, oli se vuoteen 1651 mennessä vähentynyt kolmella. Vuonna 1657 alkoi Ruptuurisota, jossa Venäjä yritti vallata Käkisalmen läänin takaisin, mutta epäonnistui ja lisää ortodokseja pakeni Venäjälle. Paenneiden ortodoksien tilalle alkoi siirtyä luterilaista väestöä, joita Tšiipakassa mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1685.
Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 kylä siirtyi Venäjälle ja vuonna 1764 mainitaan Tšiipakasta kaksi kantataloa ja uudisasutukset mukaan lukien seitsemän viljelmää. Venäjän vallan aikana tšiipakkalaisistakin tuli lahjoitus­maa­talon­poikia. Vuonna 1812 Vanha-Suomi liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan ja vuonna 1880 Suomen valtio lunasti Korpiselän lahjoitusmaat, jonka jälkeen lahjoitusmaatalonpojista tuli kruunun vuokralaisia lampuoteja, kunnes he saivat tilat omikseen.
Talvisodassa Neuvostoliitto ei vallannut Tšiipakkaa, mutta 1940 Moskovan rauhanehtojen mukaan se jäi aivan uuden rajan tuntumaan Neuvostoliiton puolelle ja kyläläiset evakuoitiin jäljelle jääneeseen Suomeen. Jatkosodan alussa 1941 kylä vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät jälleenrakentamaan kotejaan, mutta 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen.
Žvelgaitis
Žvelgaitis eli Suelgate oli ensimmäinen kirjallisissa lähteissä mainittu liettualainen ruhtinas. Hän johti liettualaisia semgalleja ja Kalparitaristoa vastaan, joita vastaan käydyssä taistelussa hän sai surmansa vuonna 1205. Tärkeimpiä Žvelgaitisista kertoavia aikalaislähteitä on Henrikin Liivinmaan kronikka, jossa hän esiintyy nimellä "Suelgate".
Henrikin kronikan mukaan vuonna 1205 Žvelgaitis johti 2 000 ratsumiestä sotaretkelle nykyiseen Viroon. Saksalaiset ristiretkeläiset ja liettualaiset olivat käyneet sotaa jo ristiretkien alusta lähtien, vaikkakin Riian piispanistuimen ja liettualaisten välille oli solmittu rauhansopimus jo samana vuonna. Žvelgaitisin joukot kulkivat Väinäjokea kohti Riikaa ja heidän ohittaessaan kaupunkia Žvelgaitis vieraili kaupungissa muutaman muun liettualaisen kanssa. Kaupungissa eräs Martin-niminen henkilö tarjosi liettualaisille juotavaa, minkä kronikan mukaan liettualaiset tulkitsivat pelon merkiksi. Liettualaiset jatkoivat kuitenkin retkeään kohti Viroa. Tällä välin semgallien johtaja Vesthard, ehdotti saksalaisille sotaretkeltä palaavien liettualaisten tuhoamista yhteisvoimin. Saksalaiset suostuivatkin tähän ja semgallien ja saksalaisten joukot yrittivät yllättää retkeltään palaavat liettualaiset. Tämä ei kuitenkaan onnistunut, vaan liettualaiset järjestäytyivät puolustusmuodostelmiin. Semgallit olisivat halunneet peräytyä, mutta saksalaiset päättivät hyökätä. Seuranneessa Rodenpoisen taistelussa Henrikin kronikan mukaan kuoli 1 200 liettualaista. Eräs kalparitari nimeltä Teoderik Schilling tappoi samaten kronikan mukaan Žvelgaitisin keihäällä hänen istuessaan reessä. Tämän jälkeen semgallit leikkasivat irti tämän pään ja kuljettivat sen Semgalliaan.
Risto Vuorimies
Risto Vuorimies (s. 3. huhtikuuta 1948) on suomalainen valokuvaaja, muusikko ja musiikkitoimittaja.
Vuorimies on kuvannut levyjen kansia Love Recordsin artisteille ja yhtyeille, esimerkiksi Hurriganesille, Dave Lindholmille, Rauli Badding Somerjoelle ja Mikko Alatalolle.
1970-luvun alussa Vuorimies opiskeli valokuvausta Tukholmassa ruotsalaisen Anders Petersenin johdolla. Opiskelutoverinsa Ben Kailan kanssa Vuorimies kuvasi tuolloin ruotsinsuomalaisia maahanmuuttajia, ja parikymmentä vuotta myöhemmin kuvista koottiin valokuvateos "Siirtosuomalainen" (Musta Taide, 1994). Se sai valtionpalkinnon.
Vuorimies on jäsenenä vuonna 1973 perustetussa SAFTRA-valokuvaosuuskunnassa, jonka muut jäsenet ovat Ben Kaila, Timo Kelaranta, Matti Koivumäki ja Veli-Heikki Uusitupa.
Vuorimies on suuri kuubalaisen musiikin ystävä ja hän on laulanut ja soittanut Septeto Son -yhtyessä sekä tehnyt radio-ohjelmia nimellä Papá Montero.
Robert Sterling
Robert Sterling (oik. William Sterling Hart, 13. marraskuuta 1917 New Castle, Pennsylvania – 30. toukokuuta 2006 Brentwood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän solmi elokuvasopimuksen Columbia Picturesin kanssa vuonna 1939, jolloin hän otti käyttöön nimen Robert Sterling välttyääkseen sekoittumasta näyttelijä William S. Hartiin. Columbialla ollessaan hän näytteli muun muassa kokoillan elokuvassa "Kultapoika" (1939) ja lyhytelokuvissa. Vuonna 1941 Sterling siirtyi Metro-Goldwyn-Mayerille, jolla sodan jälkeen päätyi esittämään lähinnä sivuosia.
Sterling näytteli 1953–1955 televisiossa tilannekomediasarjassa "Topper", jossa näytteli myös hänen toinen vaimonsa Anne Jeffreys. Sterlingin muihin televisiotöihin kuuluvat "The 20th Century Fox Hour", jota hän isännöi 1957–1957 ja vuonna 1961 esitetty komediasarja "Ichabod and Me". Häntä harkittiin myös Perry Masonin rooliin, joka lopulta päätyi Raymond Burrille. Sterling lopetti näyttelemisen 1970-luvulla ja siirtyi tietokonealalle. Sterling on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Pelimanni Orchestra
Pelimanni Orchestra on vuonna 1986 perustettu suomenkielinen orkesteri Thunder Bayssa Kanadassa. Orkesteri esittää kansanmusiikkia, hengellistä musiikkia, viihdemusiikkia ja perinteistä tanssimusiikkia.
Ryhmä on toiminut yhtäjaksoisesti koko ajan, ja orkesteria johtaa nykyisin Kauko Ylinen . Kokoonpano on käsittänyt 20–25 soittajaa ja laulajaa. Orkesteri on julkaissut cd-levyjä sekä live-dvd:n "Pelimanni Orchestra 20th Anniversary Concert".
Pelimanni Orchestra kuuluu Suomen Kansanmusiikkiliittoon ja esiintyy myös liiton julkaisulla. Pelimannit osallistuvat säännöllisesti Finn Grand Fest eli Pohjois-Amerikan suomalaisten festivaaleille. Finn Grant Fest televisioidaan ja radioidaan ympäri Pohjois-Amerikkaa.
Pelimanni Orchestra toimii Finlandia Clubissa Thunder Bayssa, jossa toimii myös muita suomenkielisiä kulttuuriryhmiä.Pelimanni orchestra
Henrik Tawast
Henrik Tawast (s. 1979) on suomalainen urheilija, joka pelasi pääsarjatasolla kahta lajia, pesäpalloa ja jääpalloa.
Pesäpallossa Tawast on Jyväskylän Kirin kasvatti. Tawast edusti myös Haminan Palloilijoita, Hamina Pesistä ja Juvan Palloa. Hänet tunnettiin pesäpallokentillä persoonallisista tuuletuksistaan, erityisesti baseball-syöksystä.
Jääpallon bandyliigassa Tawast edusti ainoastaan Jyväskylän Seudun Palloseuraa (JPS).
Sarita Skagnes
Sarita Skagnes (synt. Satwant Kaur Khenth, ent. Satwant Paulsen, s. 1969 Punjab, Intia) on norjalainen kirjailija ja ihmisoikeusaktivisti.
Hänen esikoisteoksensa, omaelämäkerta "Vain tytär" ("Bare en datter", Gyldendal, 2007), on kuvaus tytön kasvusta perinteisessä punjabilaisessa patriarkaalisessa yhteisössä.
Skagnes syntyi intialaiseen perheeseen ei-toivottuna kolmantena tyttärenä. Hänen lapsuuttaan leimasivat pakkotyö, toistuvat pahoinpitelyt ja omien sukulaisten harjoittama seksuaalinen hyväksikäyttö. Muun perheen muuttaessa Norjaan hänet vaihdettiin miespuoliseen serkkuun ja hän jäi Intiaan kotiapulaiseksi tätinsä perheeseen. Vasta kuusitoistavuotiaana Skagnes seurasi perhettään Norjaan. Arkea synkensi perhettään väkivaltaisesti hallitseva isä, jolle erityisesti tyttäret olivat vain taakka. Skagnesin rakastuttua norjalaismieheen isä uhkasi häntä kunniamurhalla. Uhan vuoksi Skagnes joutui läheisineen vaihtamaan sekä asuinpaikkaa että nimeään.
Kirjan julkaisun jälkeen Skagnes on keskittynyt erityisesti ajamaan tyttöjen ja naisten olojen parantamista lähisuhde- ja perheväkivaltaa sekä pakkoavioliittoja vastaan. Hän on toiminut asiantuntijana ja neuvonantajana seminaareissa, paneeleissa sekä toimikunnissa. Hän on kiertänyt kouluissa luennoimassa aiheesta.
Kirjansa tekijänoikeustuotot Skagnes lahjoittaa lyhentämättömänä kehitysyhteistyöjärjestö Planin kansainväliseen "Koska olen tyttö" -kampanjaan, joka edistää kehitysmaiden – erityisesti kaikkein heikoimmassa asemassa olevien – tyttöjen koulutusta, suojelua ja oikeuksia.
Giancarlo Giannini
Giancarlo Giannini (s. 1. elokuuta 1942 La Spezia, Liguria, Italia) on italialainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Gianninilla on poika, Adriano Giannini, joka on myös näyttelijä ja ääninäyttelijä.
Giannini opiskeli roomalaisessa Accademia Nazionale d'Arte Drammaticassa näyttelemistä, ja hänen ensiesiintymisensä oli italialaisessa elokuvassa "Fango sulla metropoli" vuonna 1965. Giannini oli ehdokkaana vuoden 1976 Parhaan miespääosan Oscar-palkintoon Lina Wertmüllerin elokuvasta "Mies joka osti elämänsä" ("Pasqualino Settebellezze"). Hänen hyvän englannin kielen taitonsa ansiosta hän on saanut useita hyviä rooleja Hollywoodissa, yksi huomattavimmista rooleista on komisario Renaldo Pazzi elokuvassa "Hannibal".
Gianninin tunnetuin viimeaikainen roolisuoritus on ranskalainen agentti René Mathis James Bond -elokuvissa "Casino Royale" ja "007 Quantum of Solace".
Insalata caprese
Insalata caprese (caprilainen salaatti) on yksinkertainen tuoreesta basilikasta, siivutetusta tomaatista ja siivutetusta mozzarellasta valmistettu salaatti. Se maustetaan mustapippurilla, suolalla ja oliiviöljyllä.
"Insalata caprese"a joskus kutsutaan "insalata tricoloreksi" eli kolmiväriseksi salaatiksi. Trikolori viittaa Italian lippuun, jonka värit ovat samat kuin caprilaisella salaatilla.
U Nu
U Nu (; 25. toukokuuta 1907 – 14. helmikuuta 1995) oli burmalainen nationalisti ja poliitikko. Hän toimi maansa ensimmäisenä pääministerinä 4. tammikuuta 1948 – 12. kesäkuuta 1956, toisen kerran 28. helmikuuta 1957 – 28. lokakuuta 1958 ja viimeisen kerran 4. huhtikuuta 1960 – 2. maaliskuuta 1962.
U Nu opiskeli Rangoonin (Yangon) yliopistossa ja valmistui 1929. Hän työskenteli rehtorina, ja jatkoi opintojaan vuonna 1934 oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Hän lähti opiskelijapolitiikkaan.
Japanilaisten miehittäessä Burmaa U Nu oli Ba Mawin hallituksen ulkoministeri. Kun 
Aung San murhattiin 1947, U Nu nousi puolueen johtoon, ja seuraavana vuonna maan itsenäistyessä U Nusta tuli sen ensimmäinen pääministeri.
U Nu oli mukana perustamassa Sitoutumattomien maiden liikettä 1950-luvun puolivälissä yhdessä Intian, Indonesian, Jugoslavian ja Egyptin kanssa.
Mozzarellatikut
Mozzarellatikut ovat pitkulaisia taikinoituja tai leivitettyjä mozzarellajuuston paloja. Ne ovat uppopaistettuja napostelutikkuja.
Mozzarellatikkuja voidaan tarjota tomaatti- tai jalapeñokastikkeen kera.
Sean Sherk
Sean Keith Sherk (s. 5. elokuuta 1973 St. Francis, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen vapaaottelija joka otteli Ultimate Fighting Championshipissä, jossa oli entinen kevyensarjan mestari.
Sherk on voittanut urallaan kovia nimiä kuten Tyson Griffin, Hermes Franca, Karo Parisyan, Manvel Gamburyan, Kenny Florian, Nick Diaz ja Evan Dunham.
Sherk aloitti uransa välisarjassa jossa kärsi tappiot Matt Hughesille ja Georges St. Pierrelle. Vuonna 2006 Sherk päätti pudottaa painoaan ja siirtyä pysyvästi kevyeen sarjaan.
Ensimmäisessä ottelussaan kevyessä sarjassa Sherk voitti Kenny Florianin yksimielisellä tuomaripäätöksellä saavuttaen täten kevyen sarjan mestaruuden. Sherk ehti puolustaa titteliään menestyksekkäästi brasilialaista Hermes Francaa vastaan kunnes 8. joulukuuta 2007 antoi anabolisia steroideja sisältäneen doping-näytteen ja joutui luopumaan mestaruudestaan.
Sherk palasi kehään toukokuussa 2008 ottelussa yhdysvaltalaista B.J Penniä vastaan. Penn voitti ottelun tyrmäyksellä ja säilytti kevyen sarjan mestaruutensa.
Seanilla on yhdessä vaimonsa kanssa kaksi poikaa, Kyler ja Tegan.
John Payne (näyttelijä)
John Howard Payne (23. toukokuuta 1912 Roanoke, Virginia – 6. joulukuuta 1989 Malibu, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän opiskeli Columbian yliopistossa ja Juilliard Schoolissa. Opiskekuaikanaan hän elätti itsensä muun muassa laulajana vaudevillessa ja ammattipainijana. Payne liittyi näytelmäseurueeseen 1934 ja seuraavana vuonna hän sai elokuvasopimuksen Samuel Goldwynilta. Sopimus jäi lyhytaikaiseksi, ja sen jälkeen Payne näytteli useissa pienen budjetin elokuvissa, kunnes hän sai uuden studiosopimuksen 20th Century Foxille. Foxilla hän näytteli muun muassa musikaaleissa kuten "Rosita tanssii ja hymyilee" vuonna 1942. Toisen maailmansodan aikana Payne palveli Yhdysvaltain armeijan ilmavoimissa. Viimeisimpien Paynen Foxilla tekemien elokuvien joukkoon kuuluu "Susanin kääntymys" vuodelta 1947.
1950-luvulla Payne näytteli muun muassa elokuvissa "Neljän naamion salaisuus" (1952) ja "Punainen jälki" (1956). Payne myös perusti 1950-luvun jälkipuoliskolla oman tuotantoyhtiön, joka tuotti vuosina 1957–1959 televisiosarjaa "The Restless Gun", jossa hän itse näytteli pääosan. 1960-luvun alussa Payne jäi auton alle New Yorkissa. Hän pystyi palaamaan takaisin työhönsä vasta vuosien kuluttua. Hänen ensimmäinen elokuvansa onnettomuuden jälkeen oli "They Ran for Their Lives", jossa hän näyttelemisen ohella toimi apulaisohjaajana. Vuonna 1973 Payne palasi näyttämölle ja esiintyi Broadwaylla musikaalissa "Good News".
Payne kuoli 77-vuotiaana vuonna 1989. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Timo Suomi
Timo Suomi on suomalainen tuottaja, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Maaliskuusta 2016 lähtien hän on toiminut Tampere-talon ohjelmapäällikkönä. Vuoteen 2016 saakka hän työskenteli Yleisradiolle. Yksi hänen suurimmista ohjaustöistään oli vuoden 2007 Euroviisujen ohjaaminen. Hänen tyttärensä on näyttelijä Fanni Suomi.
Craig Blomberg
Craig L. Blomberg (s. 3. elokuuta 1955) on Uuden testamentin eksegetiikan professori coloradolaisessa korkeakoulussa "Denver Seminaryssä".
Blomberg väitteli tohtoriksi Aberdeenin yliopistossa, Skotlannissa.
Koboltti(III)oksidi
Koboltti(III)oksidi eli dikobolttitrioksidi (CoO) on yksi koboltin oksideista.
Yhdiste on ruskeaa tai mustaa kiteistä ainetta, joka on veteen liukenematonta. Happoliuoksiin se sen sijaan liukenee koboltti(III)yhdisteiksi, jotka pelkistyvät helposti koboltti(II)suoloiksi. Koboltti((III)oksidia valmistetaan kuumentamalla kobolttikarbonaattia tai kobolttinitraattia. Yhdistettä kuumentamalla muodostuu koboltti(II)oksidin ja koboltti(III)oksidin sekaoksidia, jonka kaava on CoO). Koboltti(III)oksidia käytetään katalyyttinä.
SCA (täsmennyssivu)
SCA voi tarkoittaa seuraavia:
Daugerutis
Daugerutis oli liettualainen ruhtinas, joka mainitaan Henrikin Liivinmaan kronikassa. Henrikin Liivinmaan kronikan mukaan Daugerutis surmasi itsensä vankeudessa vuonna 1213.
Vuonna 1209 Henrik kertoi kronikassaan Jersikan latgallilaisen ruhtinaskunnan ruhtinas Vissewaldin ("Vselovodin") olleen sukua liettualaiselle hallitsijalle, jonka takia Jersikan ruhtinaskunnasta tuli liettualaisten tukialue heidän järjestäessään retkiä saksalaisia vastaan.Myöhemmin kronikassa liettualainen hallitsija saa nimen "Daugeruthe" ja hänen kerrotaan olleen Vselovodin vaimon isä. Riian piispa Albert von Buxhövden kävi sotaa Jersikaa vastaan, poltti Jersikan linnan ja otti vangiksi ruhtinattaren, eli Daugerutisin tyttären. Vuonna 1213 sovittiin piispalle edullinen rauha Vselovodin kanssa. Kronikan mukaan samoihin aikoihin Daugerutis teki matkan Novgorodiin, jossa hän solmi rauhan liettualaisten ja Novgorodin välille. Sopimuksen sisältöä ei tiedetä tarkemmin. Siitä että novgorodilaiset solmivat rauhan Daugerutisin kanssa on päätelty tämän olleen merkittävässä asemassa liettualaisten keskuudessa. Paluumatkalla Novgorodista kalparitarit hyökkäsivät liettualaisten kimppuun ja ottivat Daugerutisin vangiksi. Tämän jälkeen hänet vietiin vankilaan nykyiseen Cēsisin kaupunkiin. Usean vankilassa vietetyn päivän jälkeen Daugerutisin luokse tuli vierailijoita Liettuasta ja vähän tämän jälkeen Daugerutis tappoi itsensä miekalla. Daugerutis surmasi itsensä luultavasti siksi, etteivät liettualaiset saaneet kokoon hänestä pyydettyjä lunnaita.
Juho Walve
Johannes Varis, kirjailijanimi Juho Walve (5. helmikuuta 1856 Rautalampi – 22. joulukuuta 1926) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Variksen isä oli torppari Otto Varis. Hän kävi 1875–1879 Jyväskylän seminaarin valmistuen sieltä kansakoulunopettajaksi.
FIFA Order of Merit
FIFA Order of Merit on korkein kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n jakama tunnustuspalkinto, joka myönnetään merkittävästä jalkapallon hyväksi tehdystä työstä. Palkinnon on saanut muun muassa João Havelange, Jules Rimet, Henry Kissinger, Nelson Mandela, Zico, Santiago Bernabéu, Bobby Moore, Gerd Müller, Franz Beckenbauer ja Pelé.
Vykintas
Vykintas oli Žemaitijan ruhtinas ja Liettuan suuriruhtinaskunnan perustaneen Mindaugasin kilpailija. Vykintas oli liettualaisten johtaja Saulen taistelussa, jonka seurauksena Kalparitaristo heikkeni merkittävästi ja joutui sulautumaan osaksi Saksalaista ritarikuntaa.
Ensimmäiset maininnat Vykintasista ovat vuodelta 1236 käydyn Saulen taistelun ajoilta. Riian maaherra Volkwin johti saksalaisia ja heidän pihkovalaisia liittolaisiaan ristiretkelle Žemaitijaan vuoden 1236 syksyllä ja he kohtasivat Vykintasin johtamat žemaitijalaiset 22. syyskuuta 1236. Mahdollisesti Šiauliain lähellä käydyssa taistelussa Volkwin ja 48 kalparitaria saivat surmansa ja žemaitijalaiset saivat merkittävän voiton. Liivinmaan riimikronikan mukaan Mindaugas oli vuoteen 1238 mennessä yhdistänyt liettualaiset maat ja Vykintas oli näin siis tämän alainen. Vuonna 1248 Vykintas oli yhdessä Tautvylasin ja Edivydasin kanssa Mindaugasin määräämällä Smolenskin valtausretkellä, joka päättyi liettualaisten tappioon. Mindaugas karkotti tappion kärsineet ruhtinaat Liettuasta vuonna 1249 ja Vykintas pakeni Volynian hallitsija Danielin luokse.
Tämän jälkeen sotaretkelle osallistuneiden kesken solmittiin Mindaugasin vastainen liitto, johon osallistuivat myös Saksalainen ritarikunta, sekä Galitsian ja Volynian hallitsijat. Vykintas sai puolelleen osan jotvingialaisista ja žemaitijalaisista. Mindaugas kuitenkin torjui Tautvylasin johtaman hyökkäyksen hyökkäyksen Vorkutan linnaa vastaan vuonna 1251. Vykintas kukistettiin ja ilmeisesti surmattiin vuonna 1253.
C. Aubrey Smith
Charles Aubrey Smith (s. 21. heinäkuuta 1863 Lontoo, Iso-Britannia – 20. joulukuuta 1948 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen näyttelijä ja kriketinpelaaja.
Kriketinpelaajana Smith edusti Cambridge University Cricket Clubia, Sussex County Cricket Clubia ja Transvaal cricket teamia. Hän pelasi myös yhden ottelun Englannin krikettimaajoukkueessa Etelä-Afrikkaa vastaan maaliskuussa 1889 ollen joukkueensa kapteenina.
Smith päätti siirtyä näyttelijänuralle vuonna 1892 ja liittyi A. B. Tappings Stock Company -näyttelijäseurueeseen. Elokuvadebyyttinsä hän suoritti 1914, ja seuraavana vuonna hän siirtyi Yhdysvaltoihin. Myöhemmin hän vakiinnutti asemansa erityisesti perienglantilaisten roolien esittäjänä, kuten esimerkiksi sotilaana tai aristokraattina. Smithin viimeiseksi elokuvaksi jäi "Pikku naisia", joka sai ensi-iltansa vuosi hänen kuolemansa jälkeen.
Smith sai OBE-arvonimen vuonna 1938 ja KBE:n 1944. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
José Roman
José Roman, lempinimeltään King (s. 17. joulukuuta 1946) oli puertoricolainen raskaansarjan nyrkkeilijä, joka piti hallussaan Puerto Ricon kansallista mestaruutta. Hän haastoi raskaansarjan maailmanmestari George Foremanin otteluun maailmanmestaruudesta ja kohtasi tämän Tokiossa Japanissa 1. syyskuuta 1973 käydyssä ottelussa, jonka hän hävisi teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
José Roman oli ensimmäinen puertoricolainen, joka on koskaan otellut maailmanmestaruudesta.
Ottelutilastot Boxrecissa
Jane's Defence Weekly
Jane's Defence Weekly on viikkojulkaisu, joka raportoi sotilas- ja yrityssuhteista päätoimittajanaan Peter Felstead. Se on yksi lukuisista sotilas-aiheisista julkaisuista, jotka on nimetty John F. T. Jane mukaan. Jane oli englantilainen, joka ensimmäisenä julkaisi teoksen All the World's Fighting Ships vuonna 1898. Julkaisu on Jane´s Information Groupin yksikkö, jonka omistaa IHS.
Pensaskäärmekurki
Pensaskäärmekurki ("Chunga burmeisteri") on eteläamerikkalainen käärmekurkilintujen laji. Sen esiintymisalue ulottuu Bolivian etelä- ja kaakkoisosista läntiseen Paraguayhin ja Argentiinan keskiosiin. Gustav Hartlaub kuvaili lajin holotyypin Argentiinan Tucumánista ja Catamarcasta vuonna 1860.
Annikki Reijonen
Annikki Reijonen (24. toukokuuta 1897 Helsinki – 16. elokuuta 1934 Tali Vl.) oli suomalainen kirjailija ja suomentaja.
Reijonen kirjoitti yhden romaanin ja lisäksi teoksia puutarhanhoidosta ja käsialatutkimuksesta. Hän oli mukana teosofien toiminnassa ja laati muun muassa englanninkieleisen esitteen Pekka Ervastista.
Tulikärki
Tulikärki ("Campephilus melanoleucos") on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Panaman länsiosista Boliviaan, Paraguayhin, eteläiseen Brasiliaan ja Argentiinan pohjoisimpiin osiin. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Surinamesta vuonna 1788.
Toni Valtonen
Toni Valtonen on suomalainen ammattilaisvapaaottelija, joka asuu Helsingin Puistolassa.
Hän aloitti uransa vuonna 2003 ja on aktiivisimpia suomalaisia ammattilaisottelijoita. Hän edustaa MMA Mansionia ja ottelee raskaassa ja kevytraskaassa sarjassa. 42 ottelua otellut Valtonen on vuonna 2013 Suomen kokeneimpia ammattilaisottelijoita.
Maaliskuussa 2013 ottelussa puolalaista Michal Kitaa vastaan Valtoselta katkesi sääriluu ja pohjeluu.
Deltasiipi
Deltasiipi on jokseenkin kolmion mallinen lentokoneen siiven muoto. Nimitys tulee kreikan kielen delta-kirjaimesta (Δ).
Toisen maailmansodan jälkeen deltasiipi kehiteltiin nuolimuotoisesta, sillä sen ilmanvastus havaittiin alhaisemmaksi. Kehittelytyö aloitettiin Saksassa, sekä heti välittömästi sodan jälkeen Yhdysvalloissa, professori Alexander Lippisch:in johdolla.
Eräitä deltasiipisiä lentokoneita: MiG-21, Mirage III, Avro Vulcan. Suomessa ja Ruotsissa suositusta, jo käytöstä poistetussa hävittäjäkoneessa Saab 35 Draken, oli kaksoisdeltasiivet.
Erik de Bruin
Erik de Bruin (s. 25. toukokuuta 1963 Hardinxveld-Giessendam) on alankomaalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili kiekonheitossa ja kuulantyönnössä. Hän edusti seuratasolla haagilaista V&L-TC:tä. De Bruin voitti kiekonheitossa hopeaa MM-kisoista 1991, EM-kilpailuista 1990 ja vuoden 1989 universiadeista. Hän osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1984 ja 1988. De Bruin sijoittui kiekonheitossa molempina vuosina yhdeksänneksi, minkä lisäksi hän oli kahdeksas kuulantyönnössä Los Angelesin kisoissa 1984.
De Bruin voitti urallaan peräti 38 maansa mestaruutta. Mestaruuksista 13 tuli sisä- ja 25 ulkoradoilta. Hän pitää hallussaan kiekonheiton Alankomaiden ennätystä tuloksellaan 68,12 metriä. Erikin sisko Corrie oli kiekonheittäjä vaimo Michelle uimari.
"Lähde: IAAF"
Paranántulikärki
Paranántulikärki ("Campephilus robustus") on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Brasilian itäosista Rio Grande do Suliin, Argentiinan koillisosaan, sekä itäiseen Paraguayhin. Martin Lichtenstein kuvaili lajin holotyypin Brasiliasta vuonna 1819.
Amazoniantulikärki
Amazoniantulikärki ("Campephilus rubricollis") on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Kolumbian ja Ecuadorin itäosista Venezuelaaan, Guyanaan, Surinameen, Brasiliaan, Boliviaan ja Koillis-Peruun. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Pieter Boddaert kuvaili lajin holotyypin Cayennesta vuonna 1783.
Republic F-105 Thunderchief
Republic F-105 Thunderchief on yhdysvaltalainen hävittäjäpommittaja. Kone otettiin käyttöön Vietnamin sotaan mennessä, jossa sitä myös käytettiin. Kone suunniteltiin alun perin jokasään rynnäkkökoneeksi, joka kykenee ilmataistelutoimintaan.
Lentokonetunnistuksen kannalta, kone on sikäli helppo kohde: sen "hainevää" muistuttava sivuvakaaja päättyy ennen pyrstöä. Koneen siivet ovat nuolimaista muotoa. Ilmanottoaukot jäävät yleiskuvalta varjoon, sillä vain muusta, kuin sivusuunnasta otettu kuva paljastaa koneen jyrkkäkulmaiset "M-tyyliset" ilmanottoaukot. Ne voivat helposti aikaansaada harhan kaksimoottorisesta konetyypistä, mitä harhaa koneen suurehko lentopaino saattaa lisätä.
Lempinimillä ""Thud"" ja ""Chief"" tunnettu Republic F-105 Thunderchief kuului yhdysvaltalaisten hävittäjäkoneiden ns. "Centuries-sarjaan". Kone oli jatkokehittelyn tulos F-84F Thunderstreak:sta. Sen suunnittelivat Alexander Seversky ja Alexander Kartveli. Nuolisiipinen Thunderchief kykeni ylittämään äänen nopeuden korkealla kaksinkertaisesti (maksiminopeudella Mach 2.08 - 2 208 km/h, joka saavutettiin 11 000 metrissä). F-105 poistettiin aktiivipalveluksesta vuonna 1984.
F-105 Thunderchief kykeni ottamaan jopa 6 700 kg:n pommikuorman version ja muun aseistuksen mukaan vaihdellen. Se kykeni myös kantamaan kevyitä ydinpommeja. Se saattoi käyttää sekä 20 mm:n tykkiä että AIM-9 Sidewinder-ilmataisteluohjuksia ilmamaaleja vastaan. F-105 oli raskain Yhdysvaltain käyttämä yksimoottorinen taistelulentokone. Sen suurin lentoonlähtömassa oli 24 tonnia.
Koneella saavutettiin Vietnamin sodassa monia ilmataisteluvoittoja: kaikkiaan 28 kpl MiG-17:n ja MiG-21:n pudotusta. Eräs menestynyt "Thud-pudottaja" oli kolme ilmataisteluvoittoa saavuttanut kapteeni Rip Blaisdell.
F-105 kärsi ilmeisestä kömpelyydestä. Arviolta noin puolet valmistetuista tämän tyypin sotilaslentokoneista tuhoutui Vietnamin sodassa. Suurin osa näistä tuhoutui ilmatorjunnan tulessa. Kone oli lisäksi heikommin suojattu, kuin esimerkiksi Yhdysvaltain laivaston käyttämä hävittäjäpommittaja, McDonnell Douglas F-4 Phantom. F-4:ään nähden, F-105 saavutti myös huomattavsti pienemmän lakikorkeuden (14 800 m). Tämä mainittu konetyyppi myös valtaosin syrjäytti mm. "Wild Weasel" -toiminnassa F-105 tyypin.
We R Who We R
"We R Who We R" on Keshan neljäs single, joka julkaistiin 22. lokakuuta 2010 Australiassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa, sekä 26. lokakuuta muualla maailmassa.
Single debytoi ykkössijalla Billboard Hot 100 -listalla, sillä singleä myytiin ensimmäisellä viikolla 280 000 kappaletta.
Saad Shaddad Al-Asmari
Saad Shaddad Al-Asmari (; s. 24. syyskuuta 1968) on saudiarabialainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili este-, kestävyys- ja maastojuoksussa. Al-Asmari voitti yhden mitalin MM-kisoista, Aasian kisoista ja maastojuoksun Aasian-mestaruuskilpailuista sekä viisi mitalia Aasian-mestaruuskilpailuista.
Al-Asmari pitää hallussaan maansa ennätystä 3 000 metrin estejuoksussa ajallaan 8.08,14.
NBA:n tähdistöjoukkue
NBA:n tähdistöjoukkue on vuosittain valittava NBA:n parhaista pelaajista koostuva joukkue. Valinnat suorittaa televisiotoimittajista ja lehtitoimittajista koottu paneeli. Valintoja on suoritettu heti ensimmäisestä NBA-kaudesta lähtien. Vain kaudella 1951–1952 ensimmäiseen tähdistöjoukkueeseen on valittu kuusi pelaajaa. Nykyisin jokaiseen joukkueeseen valitaan viisi pelaajaa. Kaudesta 1988–1989 lähtien tähdistöjoukkueita on valittu kolme. Eniten tähdistöjoukkue-valintoja on Kareem Abdul-Jabbarilla, joka on valittu 15 kertaa joukkueisiin. Eniten ykköstähdistöjoukkue-valintoja on kuitenkin Karl Malonella, joka on valittu 11 kertaa.
Hermogenes (filosofi)
Hermogenes (; 400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli Hipponikoksen poika ja Kalliaan veli.
Hermogenes esiintyy yhtenä keskustelijana Platonin dialogissa "Kratylos", edustamassa kantaa, jonka mukaan kielen sanat ovat syntyneet ihmisten välisestä sopimuksesta. Vaikka hän kuului varakkaan Kalliaan sukuun, Ksenofon mainitsee hänen itsensä olleen melko varaton; tämä voisi tarkoittaa, että Hermogenes olisi ollut Hipponikoksen avioton poika. Platon puolestaan antaa ymmärtää, että Kallias olisi riistänyt epäoikeudenmukaisesti tämän varat itselleen.
Diogenes Laertioksen mukaan Hermogenes oli omaksunut Parmenideen ajattelun. Diogenes sanoo Hermogeneen toimineen yhtenä Platonin opettajista, mutta tätä ei mainita missään muussa antiikin ajan lähteessä, eikä hän vaikuta "Kratyloksen" perusteella olleen erityisen oppinut tai kyvykäs filosofian suhteen.
Cannibal (EP)
Cannibal on yhdysvaltalaisen poplaulajan Keshan ensimmäinen EP-levy, joka julkaistiin 22. marraskuuta 2010. EP:ltä julkaistiin single ”We R Who We R” 22. lokakuuta 2010.
Cheikh Touré
Cheikh Tidiane Touré (s. 25. tammikuuta 1970 Dakar, Senegal) on ranskalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili pituushypyssä. Hän edusti Senegalia vuoden 2000 elokuuhun saakka. Touré voitti kultaa Afrikan kisoista 1995 ja hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuista 1996. Hän osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1996 ja 2000. Touré sijoittui kahdeksanneksitoista Atlantan kisoissa 1996 ja oli 20. Sydneyssä 2000.
Touré voitti yhteensä viisi Ranskan-mestaruutta, joista neljä edustaessaan vielä Senegalia. Hän pitää hallussaan Senegalin ennätystä hypättyään 846 senttimetriä kesäkuussa 1997.Tulos oli myös Afrikan ennätys ja kesti siihen asti kunnes Etelä-Afrikan Mokoena hyppäsi 850 heinäkuussa 2009.
"Lähde: IAAF"
Madge Kennedy
Madge Kennedy (19. huhtikuuta 1891 Chicago, Illinois – 9. kesäkuuta 1987 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Broadway-näyttelijänä aiemmin tunnettu Kennedy siirtyi elokuviin vuonna 1917 Samuel Goldwynin palvelukseen. Hän palasi tilapäisesti takaisin Broadwaylle 1923 ja kolme vuotta myöhemmin päätti lopettaa elokuvanäyttelemisen. Kennedy kuitenkin palasi elokuviin uudelleen vuonna 1952, jolloin hän näytteli avioerotuomarin roolin George Cukorin ohjaamassa elokuvassa "Erotaan pois". Hänen myöhempiin elokuviinsa kuuluvat muun muassa "Hän rakasti elämää" ja "Vaarallinen romanssi" (1959). 1960-luvulla Kennedy näytteli muun muassa Broadway-näytelmässä "A Very Rich Woman". Televisiossa Kennedyn merkittävimpiin rooleihin kuuluu Martha-täti tilannekomediasarjassa "Leave It to Beaver". Kennedy on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Century Series -hävittäjät
Nimellä Century Series kutsuttiin amerikkalaisia USAF:n hävittäjäkoneita, joiden tunnusnumero ylitti luvun 100. Nämä saapuivat palveluskäyttöön 1960-luvun alkuun mennessä. Viimeiset sarjan koneet poistettiin käytöstä niinkin myöhään, kuin 1990-luvulla. Monet näistä koneista palvelivat useiden muiden NATO-maiden ilmavoimissa. Pitkät palvelusurat huipentuivat päätökseensä Yhdysvaltain lentävän kansalliskaartin, ANG:n riveissä. Koneet oli suunniteltu myöhemmin aseistettavaksi myös ydinpommein. Ensimmäinen tällainen taktinen ydinase oli Mk-7 "Thor".
Palveluksessa olleet hävittäjäkoneet ja rynnäkköpommittajat:
McDonnell F-110 Spectre oli sama kone kuin laivaston McDonnell Douglas F-4 Phantom II. Tämä sekaannus oli yksi syy siihen, miksi USAF ja USN lopulta yhdenmukaistivat tyyppimerkintänsä.
Oheiset hävittäjät jäivät mock-up -tai prototyyppiasteelle:
Vieksinki
Vieksinki oli kylä Korpiselän kunnan kaakkoisosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Vieksingin kyläkeskus sijaitsi Vieksinkijärven itärannalla noin 45 kilometriä Korpiselän kirkonkylästä itään. Vieksingin alue muodosti muusta Korpiselästä ulkonevan alueen, joka oli pääasiassa naapurikuntien Suojärven ja Suistamon ympäröimä. Vieksingin naapurikyliä olivat lännessä Tolvajärvi, idässä Suojärven puolella Kivijärvi ja etelässä Suistamon puolella Šemeikka. Kylän alueella sijaitseva Vieksinkijärvi kuuluu Suojoen vesistöön ja laskee kaakkoon Suojärven puolelle.
Talvisodan alussa Vieksingin asukkaat evakuoitiin muualle Suomeen ja vuoden 1940 Moskovan rauhanteossa Vieksinki luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodan alussa 1941 Vieksinki vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät jälleenrakentamaan kotejaan, mutta 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen.
Culcha Candela
Culcha Candela on saksalainen dancehall-yhtye, joka on perustettu vuonna 2001.
Yhtyeen perustivat Berliinissä Johnny Strange, Itchyban ja Lafrotino. Myöhemmin yhtyeeseen liittyivät laulajat Larsito, Mr. Reedoo, Don Cali ja DJ Chino con Estilo. Erilaiset kulttuurit mahdollistavat yhtyeen sekoittaa sanoja kappaleisiin eri kielillä, kuten saksaksi, englanniksi, espanjaksi ja patoisiksi.
Yhteensä yhtyeen albumeita on myyty 1,65 miljoonaa kappaletta.
Ystävän laulu (Erkki Junkkarisen albumi)
Ystävän laulu on Erkki Junkkarisen albumi vuodelta 1989. Kyseessä on Junkkarisen ensimmäinen levy lähes kymmenen vuoden tauon jälkeen. Kappaleet sovitti Pauli Granfelt, jonka studio-orkesteri soittaa levyllä. Albumin nimikkokappaleen on säveltänyt venäläinen Vladimir Vysotski ja suomeksi sanoittanut Juha Vainio. Kappale ilmestyi jo muutamia vuosia aiemmin Arja Saijonmaan esittämänä.
Kymijoen kanava
Kymijoen kanava on suunnitelma kanavoida Kymijoki niin, että sitä voitaisiin käyttää vesiliikenteeseen Päijänteen ja Suomenlahden välillä. Kanavaa on suunniteltu useaan otteeseen 1800-luvun alusta lähtien, ja viimeksi suunnitelma hylättiin vuonna 2002. Kanavasuunnitelmiin on liittynyt myös yhteys Suomenlahdelta Kymijokea pitkin Saimaalle suunnitellun Mäntyharjun kanavan kautta.
Kanavasuunnitelmaan olisi kuulunut kahdeksan sulkua. Sulut olisivat olleet Kimolan sulku (nykyisessä Kimolan kanavassa), Voikkaan sulku, Kymintehtaan sulku, Keltin sulku, Myllykosken sulku, Anjalan kartanon sulku sekä Kotkan alueella Kymijoen alajuoksun ohittavassa maakanavassa kaksi sulkua (Juurikorven jaYlänummen sulut). Lisäksi Korian kohdalle olisi tullut kaivanto väylän oikaisemiseksi Korian siltojen kohdalla.
Suunnitelman eteläosassa Kotkassa kanava oltaisiin rakennettu Kymijoen muinaisen tulvauoman suuntaisesti nykyisen Nummenjoen vesistön kautta Kaarniemenlahteen (Tavastilan linja). Myös vaihtoehtoinen läntisempi linjaus (Korkeakosken linja) oli suunnitelmissa, joka olisi kulkenut Suomenlahteen Kymijoen itäisimmän laskuhaaran Korkeakoskenhaaran kautta. Nämä linjaukset olisivat ohittaneet Kymijoen eteläosan koskiensuojelulailla suojeltuja koskialueita, muun muassa Pernoonkosket.
Kymijoen kanavointi on ollut ensimmäisen kerran esillä jo vuonna 1819, mutta vasta 1838 käynnistettiin ensimmäiset tutkimukset, jolloin luutnantti V. Favorin tutki reittiä Päijänteen ja Suomenlahden välillä. Hän suunnitteli linjauksen, johon olisi tarvittu 25 sulkua. Kymijoen kanavointi nousi uudelleen esille 1850-luvulla, jolloin Suomessa tutkittiin suuria kanavahankkeita, ja hanke oli esillä valtiopäivillä 1863–1864, mutta siitä ei tehty päätöstä. Kanavahanketta on käsitelty myös 1920-luvulla, mutta se arvioitiin liian kalliiksi.
Kymijoen kanavahanke nousi esiin taas 1990-luvulla. Ympäristöjärjestöt ovat vastustaneet voimakkaasti hanketta. Suomen hallitus päätti 2002, että kanava ei ole Suomen liikenne- ja viestintäministeriön laskelmien mukaan kannattava.
Ecuadorintulikärki
Ecuadorintulikärki ("Campephilus gayaquilensis") on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue käsittää Andien länsirinteet Kolumbian lounaisosista etelään Perun luoteisosaan. René-Primevère Lesson kuvaili lajin holotyypin Ecuadorin Guayaquilista vuonna 1845.
Andientulikärki
Andientulikärki ("Campephilus pollens") on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue käsittää Andien rinteet Kolumbian pohjoisosista ja Venezuelan lounaisosasta Peruun. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Charles Lucien Bonaparte kuvaili lajin holotyypin Kolumbiasta vuonna 1845.
Chilentulikärki
Chilentulikärki ("Campephilus magellanicus") on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue käsittää Andien rinteet Chilen eteläosasta Tulimaahan ja läheisiin osiin Lounais-Argentiinassa. Philip Parker King kuvaili lajin holotyypin Magalhãesinsalmesta vuonna 1827.
Venäjän juutalaiset
Venäjän juutalaiset ovat venäläisiä, joiden uskonto tai etninen tausta on juutalaisuus. Venäjänjuutalaisia on arvioiden mukaan nykyisin enää alle 300 000, kun heitä 1800-luvulla oli vielä noin 5 miljoonaa.
Katariina II:n aikana 1700-luvulla Venäjä otti hallintaansa suuren osan Puolan alueista, joilla asui runsaasti juutalaisia. Katariina perusti juutalaisia varten laajan Venäjän juutalaisten asuinalueen Itämereltä Mustallemerelle, jonka sisäpuolella valtakunnan juutalaisten määrättiin asumaan. Alue käsitti muun muassa Valko-Venäjän ja laajoja osia nykyisen Ukrainan alueesta. Juutalaisten keskittäminen tälle alueelle helpotti heihin kohdistettujen hallinnollisten määräysten toimeenpanoa. 1800-luvulla Venäjästä muodostui juutalaismäärältään ylivoimaisesti maailman suurin valtio. Valko-Venäjän, Itä-Puolan, Liettuan ja Ukrainan kaupungit olivatkin 1800-luvulla ja vielä 1900-luvun puolellakin huomattavin osin juutalaisten asuttamia.
Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 5,2 miljoonaa juutalaista, eli noin puolet maailman kaikista juutalaisista. Venäjän tsaari Nikolai I pyrki venäläistämään maan juutalaisia, mutta epäonnistui tavoitteessaan. Sen sijaan hänen seuraajansa Aleksanteri II suhtautui juutalaisuuteen jälleen suvaitsevammin.
Juutalaisten kannalta huonontuneen ilmapiirin, mm. järjestettyjen pogromien, vuoksi 1800-luvun lopulta lähtien juutalaisia alkoi muuttaa sankoin joukoin pois Venäjältä, muun muassa Yhdysvaltoihin ja myöhemmin Israeliin.
Neuvostoliiton aikana vuonna 1934 Venäjän kaukoitään perustettiin juutalaisia varten Venäjän federatiivisen neuvostotasavallan alainen hallintoalue, Juutalaisten autonominen alue. Alue ei kuitenkaan saanut kovin suurta suosiota Venäjän juutalaisten keskuudessa, jotka olivat usein kaupunkien käsityöläisiä ja ammatinharjoittajia. Vuonna 2002 alueen noin 200 000 asukkaasta oli enää alle 2 % juutalaisia.
Punatulikärki
Punatulikärki ("Campephilus haematogaster") on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu mantereen luoteisosassa Panamasta Kolumbian itäosiin, Ecuadoriin ja Peruun. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Johann Jakob von Tschudi kuvaili lajin holotyypin Perusta vuonna 1844.
Vollsmose
Vollsmose on Odensen lähiö Tanskassa 3 km Odensen keskustasta koilliseen. Siellä asuu 12000 ihmistä.
65 % Vollsmosen asukkaista on ulkomaalaistaustaisia tai näiden jälkeläisä enintään kolmannessa sukupolvessa. Vollsmose tunnetaan Tanskassa korkeista rikosluvuista. Vollsmosessa asuu 80 kansallisuuteen kuuluvia ihmisiä, eniten siellä asuu maahanmuuttajia Somaliasta, Irakista ja Palestiinan alueelta, mutta minkään kansallisuuden osuus ei ole kovin suuri. Tanskassa on 29 ulkomaalaisten asumia ongelmalähiöinä pidettyjä gettoja, jotka halutaan ongelmaperheiden pois siirroilla ja muilla toimilla rauhoittaa ja liittää takaisin yhteiskunnan osiksi .
Liocarcinus holsatus
Liocarcinus holsatus on pieni taskurapulaji, jota tavataan Koillis-Atlantissa.
"L. holsatuksen" leveää ja litteää ruumista peittää lähes soikeanmuotoinen selkäkilpi, joka on edestä sahalaitainen ja enintään 4 senttimetriä leveä. Sillä on jykevät ja keskenään samankokoiset sakset sekä neljä paria kapeita kävelyraajoja. Takimmaisten raajojen päät ovat levinneet litteiksi levyiksi. Sekä raajat että selkäkilpi ovat väriltään vihertävänruskeat. Selkää koristaa usein jono valkoisia täpliä.
"L. holsatusta" tavataan Koillis-Atlantissa, varsinkin Britteinsaarten rannikolla sekä Pohjanmeressä.
"L. holsatus" elää vuorovesilammikoissa sekä hiekkaisessa ja kivikkoisessa merenpohjassa noin 70 metrin syvyyteen saakka.
"L. holsatus" munii huhtikuusta heinäkuuhun ja sen poikaset syntyvät keväällä tai kesällä.
"L. holsatus" on kaikkiruokainen opportunisti, joka syö pääasiassa katkaravun- ja kalanpoikasia sekä simpukoita. Se saalistaa yleensä vuorovesivirtausten aikaan.
Pikkutulikärki
Pikkutulikärki ("Campephilus leucopogon") on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue käsittää mantereen keskiosia Boliviasta Paraguayhin, Pohjois-Argentiinaan ja Uruguayhin sekä Brasilian kaakkoisosaan. Achille Valenciennes kuvaili lajin holotyypin Brasiliasta vuonna 1826.
Meksikontulikärki
Meksikontulikärki ("Campephilus guatemalensis") on keskiamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Meksikosta Panamaan, ja siitä tunnetaan kolme alalajia. Gustav Hartlaub kuvaili lajin holotyypin Guatemalasta vuonna 1844.
Tulipalokärki
Tulipalokärki ("Dryocopus galeatus") on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue käsittää mantereen keskiosia Paraguaysta Argentiinan koillisosaan ja kaakkoiseen Brasiliaan. Coenraad Jacob Temminck kuvaili lajin holotyypin Brasiliasta vuonna 1822.
Tiitinen
Tiitinen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Nalle Puh ja tuulinen päivä
Nalle Puh ja tuulinen päivä ("Winnie the Pooh and the Blustery Day") on Disney-yhtiön vuonna 1968 tekemä lyhyt Nalle Puh -animaatio, joka koostuu kolmesta (tai neljästä) pienestä lyhytelokuvasta. Elokuvassa Nasu ja Tikru tulevat mukaan Nalle Puhin seikkailuihin.
Elokuva on Disneyn toinen A. A. Milnen Nalle Puh -kirjoihin perustuva elokuva, ja kuten ensimmäisessä "Nalle Puh ja hunajapuu", Sterling Holloway antaa äänen Puhille ja Sebastian Cabot toimii kertojana. "Nalle Puh ja tuulinen päivä" voitti Oscar-palkinnon lyhytanimaatioiden sarjassa. Se on ainoa Disneyn Nalle Puh -lyhytanimaatioista, joka voitti Oscarin. Se on myös yksi niistä kolmesta lyhytelokuvasta, joiden sisältö käytettiin myöhemmin uudelleen osana pitkää elokuvaa "Nalle Puh".
Elokuvan laulut ovat Shermanin veljesten tekemiä.
Tarina alkaa Nasun talolta. Tuuli on niin kova että se vie Nasun mukanaan ja Nalle Puh yrittää auttaa häntä. Lopulta tuuli kaataa Pöllön kotina toimivan puun, ja kaikki ryhtyvät etsimään hänelle uutta kotia. Eräänä tuulisena yönä Nalle Puh kohtaa ensimmäistä kertaa Tikrun, joka saapuu pomppien hänen kotiinsa. Osana Puhin painajaisunta nähdään psykedeelinen musiikkijakso ”Möhköfantit ja tärpät” ("Heffalumps and Woozles"). Herätessään Puh huomaa sateen aiheuttaneen vedenpaisumuksen Puolen hehtaarin metsään.
Nalle Puh ja Tiikeri kans!
Nalle Puh ja Tiikeri kans! () on yhdysvaltalainen lyhyt animaatioelokuva vuodelta 1974.
Se oli kolmas A. A. Milnen kirjohin perustuva Disney-elokuva. Siinä Puolen hehtaarin metsän asukkaat kyllästyvät Tiikerin ainaiseen pomppimiseen ja koettavat saada hänet pomppimaan hiukan vähemmän. Tämä ja kaksi aiempaa Nalle Puh -lyhytelokuvaa yhdistettiin vuonna 1977 pitkäksi elokuvaksi "Nalle Puh" ("The Many Adventures of Winnie the Pooh").
Elokuvan ääniraita sai parhaan lastenelevyn Grammy-palkinnon, ja itse elokuva oli Oscar-ehdokkaana lyhytanimaatioiden sarjassa.
Jari Kokko
Jari Kokko (s. 1961 Viitasaari) on suomalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Kokko on opiskellut Moskovan Elokuvainstituutissa, ja hän on venäjän kielen ja venäläisten elokuvien asiantuntija. Kokko asuu Helsingissä ja työskentelee omassa Kinokokko Ky -tuotantoyhtiössään.
Sarazm
Sarazm on kunta ("jamoat") Tadžikistanissa, Sugdin maakunnassa. Kunnan alueella sijaitsee Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva arkeologinen kohde. Sarazm oli Keski-Aasian varhaisen kaupungistumisen keskus, ja siellä on ollut kaupunkimaista asutusta jo 3000-vuosituhannella eaa.
Sarazmin ensimmäinen kaupunkimainen asutus on 3000-vuosituhannen eaa. ensimmäiseltä puoliskolta. Se saattoi kehittyä neoliittisen kauden viljelijöiden kylästä. Sarazmin varhaisimpien löytöjen perusteella kaupunki oli merkittävä keskus 3500 eaa. Sarazm kehittyi paikallisen maanviljelyn ympärille, mutta se oli myös kulttuurinen keskus.
Kaupungista kehittyi 2000-vuosituhannella eaa. ensimmäinen Keski-Aasian kaupunki, jonka vaikutus levittyi laajalle alueelle. Sen vaikutuspiiri ulottui lännessä Turkmenistaniin Araljärvelle, koillisessa Euraasian aroille Siperiaan asti, lounaassa Iranin ylätasangolle ja Mesopotamiaan sekä etelässä Baktriaan, Balochistaniin ja Induksenlaaksoon. Sarazmista löytyi tinaa, pronssia, kuparia ja lyijyä. Kaupungissa valmistettiin lisäksi mm. keramiikkaa ja työkaluja. Vaurautta kaupunkiin toivat lisäksi paikallisten korukivien, kuten turkoosin, akaatin, lapislatsulin, ja villan sekä nahan hyödyntäminen.
Pronssikaudella Sarazm vauraustui entisestään, ja kaupunkiin rakennettiin koristelluita suuria rakennelmia. Sarazmiin kehittyi monipuolinen yhteiskunta, jossa oli tilaa monille eri ammattiryhmille. Arkkitehtuurista muodostui omaleimaista. Kaupunki joutui kuitenkin rappiolle vuosituhannen loppuun mennessä. Alueelta ei ole löytynyt myöhempää kaupunkimaista asutusta, ja nomadipaimentolaiset valtasivat uudestaan alueen. Sarazmin hylkäämiselle ei ole tiedossa syytä. Tutkijat ovat esittäneet hypoteeseinä muuttoliikettä, tautiepidemiaa tai sotilaallisia syitä.
Sarazm löydettiin uudestaan vahingossa 1976. Kaivaukset alueella aloitettiin 1979. Tämän jälkeen kaivauksia on tehty 13 kohteessa, noin 2,5 hehtaarin alueella. Vuonna 2010 Unesco listasi Sarazmin maailmanperintöluetteloonsa ensimmäisenä kohteena Tadžikistanista.
Maskun Rosarium
Maskun Rosarium on Maskussa sijaitseva, vuonna 1998 perustettu ruusutarha. Rosariumin perusti ja sitä ylläpitää Masku-seura. Maskun Rosariumissa on yli 400 vanhanajan pensasruusua. Yhteensä ruusutarhasta löytyy yli 250 lajia ja lajiketta. Rosariumin ruusut on varustettu nimikepeillä. Rosarium sijaitsee Maskun keskustassa Maskun kirkon ja Maskun museon lähellä. Rosarium on avoin kaikille kävijöille.
Valko-Venäjän kreikkalaiskatolinen kirkko
Valko-Venäjän kreikkalaiskatolinen kirkko on Valko-Venäjän alueella toimiva idän katolinen kirkko, jolla oli 20 seurakuntaa vuoden 2005 alussa. Ulkomailla asuu noin 2 000 valkovenäläistä kreikkalaiskatolista.
Brestin unionin vuoksi kirkkoslaavia puhuneet kristityt pääsivät ehtoollisyhteyteen katolisen kirkon kanssa. 1700-luvulla kirkkoon liittyi myös ukrainalaisia, mutta valkovenäläisiä oli edelleen noin puolet.