Uudissana
Uudissana eli neologismi on tietoisesti luotu tai hiljattain kieleen tullut sana. Kuitenkaan kaikki kieleen tulleet uudet sanat eivät varsinaisesti ole uudissanoja vaan tilapäisiä luomuksia, jotka täyttävät hetkellisen ilmaisutarpeen Uudissana on kyseessä vasta silloin kun sana vakiintuu yleisemmin tiettyä käsitettä kuvaamaan.
Muuttuvaisia ovat jokapäiväiseen elämään ja kulttuurin ilmiöihin liittyvät sanat, jotka kertovat kehityksestä: tekniikasta ja tieteestä, yhteiskunnasta, elämäntavasta, ruoasta, urheilusta, musiikista ja erilaisista harrastuksista. Kun maailma muuttuu ja kehittyy, myös kieli ja sanasto muuttuvat.
Uudissanat kertovat paljon siitä, mitä viime aikoina on tapahtunut ja mikä ihmisiä on puhuttanut. Esimerkiksi Euroopan unioni on tuonut paljon uusia sanoja kieleen sekä ennen että jälkeen liittymisen: puhutaan "lobbauksesta", "eurokratiasta", "mepeistä" ja "direktiiveistä". Luonnonmullistusten myötä taas harvinaiset erikoisalan termit, kuten "tsunami", voivat yleistyä kaikkien tietoisuuteen.
Sanojen käyttöön liittyy paljon muutoksia: puhekieliset sanat muuttuvat yleiskielisiksi, epäviralliset virallistuvat, leikillisinä pidetyt sanat saattavat ajan mittaan muuttua yleiskielisiksi. "Uusavuton" ja "työnarkomaani" eivät ole enää leikillisinä pidettyjä sanoja vaan täysin yleiskieleen sopeutuneita. Jos kielen sanaston muutoksia ei otettaisi huomioon esimerkiksi sanakirjoissa, kirjakieli jähmettyisi aikojen saatossa ja puhuttu ja kirjoitettu kieli etääntyisivät toisistaan liikaa.
Eräät aikakauslehdet ilmoittavat keskittyvänsä "julkkisviihteeseen", vaikka jotkut saattavat pitää lehtien sisältöä "raatelujournalismina" tai "lööppisaastana". "Aikuisviihde" on taas kehitelty "pornolehtiä" ja -"elokuvia" pehmeämmäksi ilmaukseksi. "Julkkis"- ja "aikuisviihde" on siis luotu peitteleviksi ja kaunisteleviksi kiertoilmauksiksi, jotka mahdollistavat markkinoinnin entistä laajemmalle yleisölle. Suhtautumisen ja asenteiden muututtua on uudissanoja luotu myös korvaamaan ennestään halventavia tai loukkaavia ilmauksia. Harva käyttää vanhainkodista enää loukkaavaa nimitystä "vaivaistalo", joka kuitenkin aikanaan on ollut käytössä.
Samalla kun uudissanoja jatkuvasti syntyy, niitä myös poistuu kielestä. Jotkin aikoinaan uudissanoiksi luokitellut ja runsaassakin käytössä olleet sanat saattavat lopulta osoittautua lyhytikäisiksi. Vakiintuneet sanat katoavat jokapäiväisestä käytöstä, jos niitä tarkoittavat asiat katoavat, elleivät sanat sitten saa uusia merkityksiä. Sanan katoaminen ei kuitenkaan tarkoita sitä, ettei se voisi vielä joskus tulla uudissanaksi, sillä varastoitujakin sanoja voidaan tarvita uudelleen.
Uudismuodoste on joko tietoisesti luotu tai kieleen spontaanisti syntynyt yhdyssana tai johdos. Tavallisin tapa uuden ilmauksen luomiseksi on muodostaa yhdyssana. Esimerkiksi "eurokriittinen" on Euroopan unioniin kielteisesti tai vähintäänkin kriittisesti suhtautuva henkilö. Uudissanoina tavataan myös sellaisia yhdyssanoja, joiden merkitystä on vaikeampi ymmärtää, jos on ollut Suomesta kauan poissa ja seurannut uutisia vain satunnaisesti. Esimerkiksi "kettutyttö" on merkitykseltään vaikeampi ymmärtää, vaikka sanoina "kettu" ja "tyttö" olisivatkin tuttuja. Sanan ymmärtääkseen täytyy tietää, että nimitys alun perin tarkoitti tyttöjä, jotka vapauttivat tarhakettuja eläinten vapausliikkeen nimissä.
Uusien sanojen muodostaminen johtamalla eli muodostamalla jo olemassa olevista sanoista uusia erityisten johtimien avulla on myös melko yleistä.. Käytännössä mistä tahansa sanasta voidaan muodostaa adjektiivi johtimilla "-mainen/-mäinen" tai "-lainen/-läinen" ("tonttumainen, hytösläinen"), mutta vasta johdoksen vakiinnuttua yleisemmin tiettyä käsitettä ilmaisemaan katsotaan sana uudissanaksi. Myös mistä tahansa verbistä voidaan muodostaa substantiivi käyttämällä johdosta -"ja/jä" ("leikkijä, laulaja"). Uudissanoiksi lasketaan erikoistuneen merkityksen saaneet johdokset, jotka ovat sellaisina yleistyneet, kuten "oppija" ja "osaaja".
Kuten sanat yleensä, myös johtimet ovat alttiita muodin vaikutukselle. 1970-luvun loppupuolella erityisen muodikas oli -"e"-päätteinen substantiivi ("päihde, raikaste, vaje"). 2000-luvulle tultaessa uusi muotijohdostyyppi on saatu ominaisuudennimistä, kuten "tyttöys", "toiseus" ja "naiseus". Tällaisia sanoja on paikoin arvosteltu kömpelöiksi ja kielenvastaisiksi. Edellä mainittujen sanojen vastakohtana pidetään arkityylisiä, slangijohdoksiksi luokiteltavia sanoja, kuten "lenkkarit" ("lenkkitossut") ja "eskari" ("esikoulu"). Näitäkin on arvosteltu ja väitetty kielen rappeutuvan arkisten ilmauksien takia.
Vain harvoin uudissanoja luodaan täysin "tyhjästä", mutta viron kielenuudistusliikkeessä 1920-luvulla luotiin jonkin verran tekosanoja, sillä liikkeen johtohahmon Johannes Aavikun (1880–1973) mukaan tekosanojen luominen oli paras ja rikkain sanainmuodostuskeino. Puhtaimmat tekosanat luotiin yhdistelemällä äänteitä ("veenduma"). Toiseksi voitiin jäljitellä vieraan kielen sanaa, mutta lopputuloksen oli muistutettava virolaista sanaa ("lünk" ’aukko’ < saks. "Lücke"; "reetma" ’pettää’ < saks. "verraten"). Lisäksi voitiin käyttää niin sanottuja sanataskuja: yhdisteltiin kielen sanoja äänteittäin ("hõir" ’voitonriemastus’ < "hõiskama" + "rõõm"). Aavikun sepittämistä 300 vartalosta on nykyään käytössä n. 30–40 kpl.
Tällaisia sanoja ei välttämättä tunnista uudissanoiksi muutoin kuin niiden käyttöyhteyden perusteella. Näistä sanoista voisi käyttää myös nimitystä uusiosanat, koska ne ovat kierrätyksen myötä uudessa käytössä (esimerkiksi "budjettiriihi").
Sanojen merkitykset voivat laajentua ja väljentyä, jolloin vanhasta sanasta tulee uudissana sen laajentuneen merkityksen perusteella . "Itsemurhalentäjä" on aikaisemmin yhdistetty toisen maailmansodan japanilaisiin kamikazelentäjiin, mutta merkitys on lähihistorian tapahtumien myötä laajentunut yleensä lentäjään, joka tarkoituksellisesti ohjaa ilma-aluksensa törmäämään toiseen alukseen tai muuhun kohteeseen. Merkityksen laajentumisesta kertoo myös verbin "lukea" käyttö. Kirjoitetun tekstin ymmärtämisen lisäksi lukemisella viitataan kuvien lukemiseen ja urheilijoiden "pelinlukutaitoon". Lisäksi koko Suomen kansalta edellytetään "internet-lukutaitoa".
Kieleen syntyy uutta ainesta myös siten, että vanhat sanat saavat uusia merkityksiä. Tavallisten, arkisten sanojen merkitys voi muuttua yhteiskunnan muuttuessa. "Mäyräkoira" tarkoittaa alkuperäisen merkityksensä lisäksi myös pitkää, kahdentoista pullon kartonkipakkausta. Ennen "arkipäivä" tarkoitti muuta kuin pyhä- tai juhlapäivää eli päiviä maanantaista lauantaihin; nykyään arkipäiviksi katsotaan viikonpäivät maanantaista perjantaihin. Lintuharrastajien erikoiskielessä "bongaaminen" tarkoittaa sitä, että "bongaaja" menee katsomaan lintua, josta on tehty havainto. Yleiskielessä bongaaminen on kuitenkin vakiintunut havaintojen tekemiseksi. Sanoilla voi siis olla sekä erikoiskielinen että yleiskielinen merkitys.
Merkityksenmuutossanojen lisäksi osa muistakin kieleen tulevista sanoista saadaan valmiina. Sitaattilainat eivät ole varsinaisia uudismuodosteita vaan hiljattain kieleen tulleita sanoja, jotka on lainattu sellaisenaan toisesta kielestä, usein englannista ("happy hour", "city", "stand up", "live"). Niitä liitetään yhdyssanan osaksi ("citykarhu") ja niistä johdetaan uusia sanoja ("shoppailla", "kanneltaja"), jolloin kyse on jo varsinaisista uudismuodosteista. (Eronen 2007: 28.) Useimmat lainasanat on kuitenkin mukautettu suomen kieleen siten, että kirjoitusasu vastaa ääntämystä ("appelsiini, vokkipannu"). Uudissanoja muodostuu myös suoraan toisesta kielestä käännetyistä sanoista eli käännöslainoista ("mediaseksikäs, sohvaperuna, kotisivu").
Yhdistelmäsanassa eli kontaminaatiossa kaksi sanaa kietoutuu yhdeksi muodostaen uudissanan, kuten sanoissa "eurokraatti" ja "kimurantti". Yhdistelmäsanoja syntyy tiedostamattomasti tai vahingossa, usein vitsin tai huvituksen vuoksi, mutta myös asiallisiin yhteyksiin, kuten "mekaniikan" ja "elektroniikan" yhdistävässä tieteenalassa ja sanassa "mekatroniikka". Uudissanoja on saatu monista tutkintonimikkeistä yhdistelemällä vieraita kieliä ja usein kreikkalaisperäisten tittelisanojen sananloppuja: "tradenomi, agronomi, restonomi".
Uudissanoja syntyy myös eri tavoin lyhentämällä: "kuntourheilusta" puhuttaessa käytetään sanaa "kuntoilu" ja "voimalaitokset" tunnetaan nykyisin "voimaloina". Sellaiset lyhenteet kuin "ale" (alennusmyynti) ja "mikro" (mikroaaltouuni) ovat vakiinnuttaneet asemansa uudissanoina. Kielessä aiemmin esiintymättömiä, täysin uusia sanoja syntyy sellaisista lyhenteistä, joissa on mukana osia kahdesta tai useammasta sanasta. Tällaisia ovat "luomu" (luonnonmukainen), "sava" (sairausvakuutus) ja "lyhki" (lyhytkestoinen kirurgia). Uudissanoiksi luetaan lyhenteestä MEP (Member of European Parliament) muodostunut "meppi", ALV:stä muodostettu "alvi" sekä AIDS:sta muotoutunut "aids".
Jotkin sanat ovat aikaisemmin olleet erisnimiä ja muuttuneet sittemmin yleiskäsitteiksi. Esimerkiksi lainasana "paparazzi" (sala- ja sensaatiokuvaaja) on peräisin Federico Fellinin elokuvasta "Ihana elämä" (1960), jossa esiintyi Paparazzo-niminen valokuvaaja. Sanaliiton osana voi olla erisnimi ("Turun tauti"), joka myöhemmin käsitteen yleistyessä saatetaan kirjoittaa pienellä alkukirjaimella ja yhteen ("ruotsinlaiva"). Säännöstä poikkeaa kuitenkin lääketieteessä vallitseva käytäntö, jonka mukaan isolla alkukirjaimella kirjoitetaan sairauksia tarkoittavien sanaliittojen erisnimet ("Alzheimerin tauti"). Uudissanoja voi syntyä myös erisnimistä johtamalla ("impivaaralaisuus, lestadiolaisuus").
Tavallisimmin uudissanat syntyvät juuri siellä, missä niitä käytetään: uutistoimistoissa, toimituksissa, tiedeyhteisöissä ja eri harrastusten ja erikoisalojen piirissä. Kielen ammattilaiset esimerkiksi Kielitoimistossa eivät sepitä sanoja päätyökseen, vaikkakin siellä tutkitaan, kerätään ja vertaillaan sanoja sekä otetaan niihin kantaa. Joskus uudissanoja tosin luodaan Kielitoimistossakin, kuten verbi "kotouttaa" vierasperäisen "integroimisen" vastineeksi. Lisäksi erikoisalojen sanastoa kehittävät alojen ammattilaiset yhdessä kielen asiantuntijoiden kanssa.
Joitakin sanoja suomen kieleen on saatu myös sanakilpailujen kautta. Suomalaiset ovat innokkaita sananluojia osallistumalla vilkkaasti sanakilpailuihin ja sanoista viriäviin keskusteluihin. Sanakilpailujen avulla suomen kieleen on saatu esimerkiksi "mainos" "reklaamin" tilalle (1930-luvulla) ja suomenkieliset vastineet "työuupumus" ja "kaamosmasennus" sanoille "burnout" ja "winter depression" vuonna 1991.