hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Debra Sapenter
Debora Elaine "Debra" Sapenter-Christopher (o.s. Sapenter, s. 22. helmikuuta 1952 Prairie View, Texas) on entinen yhdysvaltalainen yleisurheilija. Hän valmistui Prairie View A&M Universitysta vuonna 1974 ja täydensi opintojaan Northwestern Universityssa. Hän kuului 4 × 400 metrin viestijuoksun hopeaa saaneeseen joukkueeseen vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja sijoittui lisäksi kahdeksanneksi 400 metrin juoksussa.
Sapenter voitti myös AAU-tittelit 440 jaardin (1974) ja 400 metrin (1975) juoksukilpailuissa. Vuoden 1975 Pan-Amerikan kisoissa hän sai hopeaa 400 metrin juoksussa.
Debra Sapenter-Speight valittiin SWAC (Southwestern Athletic Conference) Hall of Fameen vuonna 1995.
Yhdystie 9202
Yhdystie 9202 on Kemin lentoasemalle johtava lyhyt, vain noin 750 metrin pituinen yhdystie. Tie alkaa seututieltä 926. Tie on päällystetty, kaksikaistainen ja hyväkuntoinen. Tie risteää Oulun-Tornion-radan tasoristeyksessä. Tien nopeusrajoitus on 60 km/h.
Mika Moberg
Mika Moberg (s. 3. helmikuuta 1967 Helsinki) on suomalainen koripallotuomari.
Moberg aloitti pääsarjatuomaroinnin vuonna 1989. Hän ehti viheltää 319 ottelua ennen kuin lopetti tuomaroinnin vuonna 2000. Tätä ennen hänet oli valittu vuoden erotuomariksi vuosina 1994, 1996, 1998 ja 1999. Lisäksi hän oli noussut Euroliiga-tuomariksi. Vuonna 2010 Moberg teki paluun pääsarjatuomariksi.
Carborundum
Carborundum on taidegrafiikan tekemiseen tarkoitettu syväpainomenetelmä, jossa kuva-aihe maalataan laatalle liiman ja carborundum-hiekan sekoituksella. Sana tulee carborundum-jauheesta, joka on piikarbidia eli piin ja hiilen muodostama keraaminen yhdiste. Carborundum on melko uusi menetelmä.
Carborundum vedotusprosessin keksi amerikkalainen taidegraafikko ja vedostaja Dox Trash vuonna 1937 työskennellessään Yhdysvaltain valtion rahoittaman Federal Arts Projectin Philadelphiassa olevassa taidegrafiikan työpajassa. Trash huomasi, että carborundumia voi käyttää kuparisten vedoslaattojen valmistamiseen. Carborundumia oli käytetty aikaisemmin kivien puhdistamiseen ja hiomiseen litografiassa.
Tekniikkaa kehitettiin myös Ranskassa 1960-luvulla, kun ranskalainen taiteilija Henri Goetz havaitsi, että carborundum tarjosi mustetta varaavan "hampaan" ja että tekniikka voidaan yhdistää syväpainomenetelmään ja käyttää sen vaihtoehtona.
Suomessa carborundum on yleistynyt 1980-luvun lopulla.
Mitä enemmän carborundum-seoksessa on jauhetta, sen karkeampi on maalattu pinta ja sitä enemmän se ottaa painoväriä vastaan. Carborundum-työ tehdään yleensä alumiiniselle offsett-laatalle. Carborundumiin yhdistetään usein kuivaneulalla tehtyjä viivoja. Painojälki voi muistuttaa akvatintaa.
Koska laatalla on materiaalia reliefinomaisesti, se voi tuoda vedokseen kolmiulotteisuutta. Myös värillisiä vedoksia voidaan tehdä menetelmällä, jossa samalle laatalle levitetään pienillä värityynyillä tai siveltimillä useampia värejä. Värillisiä töitä voi tehdä myös tekemällä jokaiselle värille oma laattansa. Carburundumlaatta kuluu voimakkaasti vedostaessa eikä siitä voida ottaa kovin suuria vedossarjoja.
Tuloksena saadaan usein uhkean maalauksellista jälkeä.
Läheistä sukua carborundumtekniikalle on collagrafia, jossa laattaan liitetään tai valetaan erilaisia materiaaleja kollaasin tapaan.
Pekka Saros
Pekka Saros (s. 6. lokakuuta 1961) on suomalainen koripalloerotuomari.
Saros aloitti pääsarjatuomarina kaudella 1987–1988. Vuonna 1989 hän teki ensiesiintymisensä myös kansainvälisissä koripallo-otteluissa. Vuonna 2010 Saros saavutti 800 vihelletyn pääsarjaottelun rajan, jolloin hän oli myös eniten otteluita viheltänyt Korisliiga-tuomari. Lisäksi hän on viheltänyt yli 300 kansainvälistä ottelua. Hänen poikansa Juuse Saros on jääkiekkomaalivahti ja edustaa nhl seura Nashville Predatorsia.
Joulukuussa 2015 Saros tuomitsi tuhannennen Korisliiga-ottelunsa. Hän on kaikki palloilulajit huomioiden eniten otteluita Suomen aikuisten pääsarjoissa tuominnut henkilö.
Pekka Saros toimii myös Kaurialan koulun rehtorina.
Fredric Wertham
Fredric Wertham (vuoteen 1927 "Friedrich Ignatz Wertheimer"; 20. maaliskuuta 1895 München, Saksa – 18. marraskuuta 1981 Kempton, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli juutalainen amerikansaksalainen psykiatri. Hän vastusti joukkotiedotusvälineiden ja sarjakuvien väkivaltaista kuvitusta, koska piti sitä haitallisena lasten kehitykselle. Werthamin kuuluisin työ on vuonna 1954 julkaistu kirja "Seduction of the Innocent", joka johti Yhdysvaltain kongressin tutkimukseen liittyen sarjakuvateollisuuteen ja sarjakuvien sisältöä rajaavan Comics Code Authorityn perustamiseen. Wertham kutsui televisiota "väkivallan kouluksi".
Wertham opiskeli Saksassa ja Englannissa lääketiedettä ja oltuaan kirjeenvaihdossa Sigmund Freudin kanssa päätti erikoistua psykiatriaan. Vuonna 1922 hänet kutsuttiin Yhdysvaltoihin Johns Hopkins Hospitalin Phipps Psychiatric Clicille. Hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1927. Wertham muutti New Yorkiin vuonna 1932 toimiakseen New Yorkin oikeusviraston teettämien mielentilatutkimusten tekemisestä vastaavan klinikan johtajana. Vuonna 1935 Wertham todisti Albert Fishin oikeudenkäynnissä ja julisti hänet syyntakeettomaksi.
Mendoza-luokka
Mendoza-luokka oli Argentiinan laivaston kolmen J. Samuel White and Companyn vuonna 1929 valmistaman aluksen muodostama hävittäjäluokka. Kuten usein Latinalaisen Amerikan maissa taloudelliset syyt pakottivat pitämään alukset pitkään palveluksessa ja ne poistettiin vasta 30. huhtikuuta 1962, jolloin niiden tilalle saatiin Yhdysvalloista kolme Fletcher-luokan alusta.
Alukset olivat osa Argentiinan laivaston modernisointia ja ne nimettiin perinteisillä nimillä. Nimet "La Rioja" sekä "Mendoza" olivat olleet vuonna 1914 varattuina Ranskasta hankittaville ja "Tucuman" Saksasta hankittavalle alukselle juuri ennen ensimmäistä maailmansotaa, mitkä sotaan valmistautuvat valtiot takavarikoivat.
Alusten tilaus annettiin J. Samuel Whiten telakalle 1927, jolloin sotalaivojen tilaukset olivat hyvin vähäisiä. Koeajoissa alusten nopeus todettiin tilattua suuremmaksi. Alukset purjehtivat yhdessä Argentiinaan, jonne ne saapuivat marraskuussa. "Tucuman" ja "La Rioja" olivat tehneet 5 800 merimailin matkan Lissabonista Puerto Belgranaan ilman välipysähdyksiä.
Vuodesta 1958 alkaen alukset muutettiin sukellusveneentorjuntakykyisiksi saattajiksi.
Ilkka Weijo
Ilkka Weijo (s. 1960 Tampere) on suomalainen entinen pääsarjatason koripallotuomari.
Weijo aloitti pääsarjatuomarina kaudella 1988–1989. Vuonna 1991 hän vihelsi ensimmäisen kansainvälisen ottelunsa. Vuosina 2002–2006 hänet valittiin neljästi vuoden erotuomariksi. Vuonna 2005 hänestä tuli eniten pääsarjaotteluita viheltänyt tuomari. Nykyisin kärkisijalle on noussut Pekka Saros.
Sauna Arla
Sauna Arla on vuonna 1929 Helsingin Kallioon perustettu yleinen sauna. Se perustettiin palvelemaan maalta kaupunkiin muuttavan väestön hygieniatarpeita. Saunan omistajana ja isäntänä toimii Kimmo Helistö.
Sauna lämmitetään aina keskiviikosta sunnuntaihin. Kertalämmitteisessä biokaasulla toimivassa kiukaassa on yli tuhat kiloa kiviä.
Sauna Arla toimii kahdessa kerroksessa. Alakerrassa sijaitsevat naisten saunatilat ja yläkerrassa miesten.
Yleisten saunojen suosion kasvun myötä 2000-luvulla Sauna Arlan asiakaskunta on muuttunut ja nuortunut. Aikaisemmin asiakkaina kävi lähialueen väki, nyt saunassa vieraillaan kauempaakin.
Sauna Arlassa käy viikoittain pesijä ja kuppari. Kerrosten välillä sijaitsevassa portaikossa toimii vaihtuva valokuvanäyttely.
Sauna Arla sijaitsee osoitteessa Kaarlenkatu 15. Sisäänkäynti on Kaarlenkadun ja Helsinginkadun kulmassa porttikongin takana. Sauna on auki keskiviikosta sunnuntaihin.
Jäätävää satoa
Jäätävää satoa ("The Ice Harvest") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut rikoskomedia, jonka pääosia esittävät John Cusack ja Billy Bob Thornton. Elokuva pohjautuu Scott Phillipsin vuonna 2000 kirjoittamaan dekkariin.
James Wilson
James Wilson voi tarkoittaa jotain seuraavista henkilöistä:
Ville Paalanen
Ville Antti Markus Paalanen (s. 16. tammikuuta 1990 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Imatran Ketterää. Hänet on tunnuttu pelityyliltään alempien ketjujen "vauhtihyökkääjänä", joka on varsin pieneen kokoonsa nähden kova taklaamaan. Paalanen osaa pelata tarvittaessa myös puolustajana.
Paalanen on Saimaan Pallon kasvatti, joka edusti joukkuetta koko juniori-uransa ajan. Hän pelasi juniorina sekä puolustajana että hyökkääjänä. Kaudella 2009–2010 Paalanen toimi SaiPan A-nuorten varakapteenina.
Lokakuun 2010 lopulla Paalanen sai kutsun SaiPan SM-liigarinkiin, kun joukkueessa oli paljon loukkaantumisia. Hän debytoi SM-liigassa 28. lokakuuta 2010 vieraissa Porin Ässiä vastaan ja sai ottelussa jääaikaa 2.03 minuuttia. Paalanen pelasi kauden 2010–2011 aikana SM-liigassa yhteensä 21 runkosarjaottelua tehden yhden maalin, joka syntyi 26. helmikuuta 2011 Pelicansia vastaan. Hänen osumansa oli 4-3-voittoon päättyneen ottelun voittomaali. Paalanen palkittiin ottelun "Ilta-Sanomien" kolmen tähden tähtipelaajana.
Maaliskuussa 2011 Paalanen teki 2+1-vuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa. Saman vuoden elokuussa hän kuitenkin loukkasi nilkkansa pelatessaan jalkapalloa ja joutui pariksi kuukaudeksi sivuun. Paalanen kärsi syyskaudella myös selkävaivoista ja pelasi joulutaukoon mennessä vain 16 ottelua. Yhteensä hän pelasi kauden aikana 23 SM-liigaottelua tehden kaksi maalia ja keräten niihin nähden runsaat 43 jäähyminuuttia. Paalanen pelasi kauden aikana myös neljä ottelua lainalla Mestis-joukkue Mikkelin Jukureissa sekä kuusi ottelua SaiPan A-nuorissa.
Kaudella 2012–2013 Paalanen ei pelannut otteluakaan loukattuaan olkapäänsä viimeisessä harjoitusottelussa. Vamma vaati leikkaushoitoa. Maaliskuussa 2013 SaiPa käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Paalasen kanssa. Lokakuussa 2013 joukkue lainasi hänet loppukaudeksi Jukureihin. Paalanen osoittautui joukkueelle kuitenkin pettymykseksi, sillä hän jäi vähille tehopisteille, eikä Paalaselta nähty kovin montaa hänen pelityylilleen tuttua taklausta. Paalanen lopulta mahtui kevään 2014 pudotuspeleissä kokoonpanoon vain yhteen otteluun. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Paalanen pelasi kauden aikana kolme SM-liigaottelua SaiPassa.
Paalanen siirtyi kaudeksi 2014–2015 vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Imatran Ketterän riveihin. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Kaudeksi 2015–2016 Paalanen palasi Mestikseen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Savonlinnan Pallokerhoon. Hän pelasi kauden aikana myös kymmenen ottelun lainalla Ketterässä. Kauden 2016–2017 päätteeksi Paalanen voitti SaPKossa Mestiksen mestaruuden.
Kaudeksi 2017–2018 Paalanen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KeuPa HT:n joukkueeseen. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Kaudeksi 2017–2018 Paalanen palasi vuoden mittaisella sopimuksella Imatran Ketterään, joka oli noussut vuotta aiemmin Mestikseen.
Paalanen opiskelee Itä-Suomen yliopistossa opettajankoulutuslaitoksessa.
Paalanen harrasti myös 16-vuotiaaksi asti jalkapalloa. Hän on harrastanut myös yleisurheilua ja hiihtoa.
Shawn Doyle
Shawn Doyle (s. 1968 Wabush, Newfoundland, Kanada) on kanadalainen näyttelijä.
Shawn Doyle esiintyi kanadalaisessa televisiosarjassa "The Eleventh Hour" vuosina 2002–2005. Hän voitti roolistaan ACTRA-palkinnon ja oli kahdesti ehdolla Gemini Award -palkinnon saajaksi. Vuonna 2007 Doyle voitti Gemini-palkinnon roolistaan televisioelokuvassa "The Robber Bride".
Doyle on esittänyt Joey Henricksonia HBO:n draamasarjassa "Big Love" vuodesta 2006. Hän on esiintynyt myös useissa näytelmissä ja elokuvissa "Frequency", "The Majestic" ja "Älä sano sanaakaan". Doyle on vieraillut televisiosarjoissa "24", "Täydelliset naiset" ja "Lost".
Shawn Doyle kasvoi Wabushissa Newfoundlandissä. Hänen isänsä on näyttelijä Jerry Doyle. Shawn Doyle opiskeli teatteria Yorkin yliopistossa Torontossa ja muutti sittemmin Los Angelesiin.
Doyle on naimisissa näyttelijä Allegra Fultonin kanssa. Parilla on yksi poika.
Thomas Fanara
Thomas Fanara (s. 24. huhtikuuta 1981 Annecy) on ranskalainen alppihiihtäjä.
Fanaran ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Adelbodenin suurpujottelussa 11. tammikuuta 2005. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti Kranjska Goran suurpujottelussa helmikuussa 2005 oltuaan lopputuloksissa 23:s. Fanara on sijoittunut suurpujottelun maailmancupkilpailuissa palkintokorokkeelle kaikkiaan kaksitoista kertaa. Hän voitti Sankt Moritzissa maaliskuussa 2016, oli toinen Val d'Isèressa joulukuussa 2013, Adelbodenissa tammikuussa 2014, Söldenissä lokakuussa 2015 ja Alta Badiassa joulukuussa 2018 sekä kolmas Alta Badiassa joulukuussa 2010, 2012 ja 2014, Adelbodenissa tammikuussa 2011 ja 2019, Kranjska Gorassa ja Meribelissä maaliskuussa 2015 sekä Hinterstoderissa helmikuussa 2016. Suurpujottelucupin kokonaispisteissä hän oli neljäs kaudella 2013–2014 sekä viides kausilla 2012–2013 ja 2014–2015.
Åren MM-kisoissa 2007 Fanara sijoittui suurpujottelussa sijalle 16. Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja oli suurpujottelussa kuudes. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui suurpujottelussa yhdeksänneksi ja Pyeongchangin olympialaisissa 2018 viidenneksi.
Tron: Evolution
Tron: Evolution on Propaganda Gamesin kehittämä ja Disney Interactive Studiosin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle, PlayStation Portablelle ja Xbox 360:lle.
Peli on esiosa elokuvalle "".
Nintendo DS:lle ja Wiille peli julkaistiin nimellä Tron Evolution: Battle Grids. Pelin kehitti n-Space.
Tommaso Padoa-Schioppa
Tommaso Padoa-Schioppa (23. heinäkuuta 1940 Belluno, Italia – 18. joulukuuta 2010 Rooma, Italia) oli italialainen taloustieteilijä, joka tunnetaan yhtenä Euroopan yhteisön yhteisvaluutta euron alkuunpanijoista.
Schioppa suoritti taloustieteiden tohtorin tutkinnon Milanon Bocconin yliopistossa 1966 ja opiskeli myös MIT:ssa Bostonissa. Hän siirtyi Italian keskuspankin palvelukseen 1968. Padoa-Schioppa toimi johtajana Euroopan keskuspankissa 1998–2005, ja oli eräs EKP:n hallituksen perustajajäseniä. Hän oli Italian talousministerinä 2006–2008 Romano Prodin pyydettyä häntä elvyttämään tuolloin nollakasvussa ollutta maan taloutta. Hän toimi myös Basel Committee on Bank Supervisionin puheenjohtajana.
Hänet tunnettiin intohimoisena eurooppalaisen aatteen ja yhteisvaluutan puolustajana. Hän kuoli sydänkohtaukseen ollessaan illastamassa ystäviensä kanssa.
Emil Filén
Emil Rikhard Filén (10. lokakuuta 1890 Turku – 1. kesäkuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä ja kuvanveiston opettaja. Hänen töitään oli ensimmäisen kerran julkisesti esillä Suomen Taiteilijain näyttelyssä vuonna 1918.
Filén opiskeli vuosina 1909–1913 Taideteollisessa keskuskoulussa sekä vuosina 1913–1918 Gunnar Finnén oppilaana. Hän osallistui lukuisiin näyttelyihin ja kilpailuihin ja sai niistä monia palkintoja. Filénin tuotantoon kuuluu paljon julkisia muistomerkkejä 1930-luvulta alkaen, ja toisen maailmansodan jälkeen hän veisti erityisen runsaasti sodassa kaatuneiden sankarimuistomerkkejä. Hän toimi opettajana Taideteollisessa keskuskoulussa lähes neljän vuosikymmenen ajan (1919–1958) ja opetti lisäksi Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1943–1958. Filén suunnitteli myös muun muassa Svenska handelshögskolan -korkeakoulun vuonna 1953 perustaman kunniamitalin, jota jaetaan hopeisena ja pronssisena. Mitalin ensimmäinen kappale myönnettiin vuonna 1953 presidentti Juho Kusti Paasikivelle.
Cyprien Richard
Cyprien Richard (s. 27. tammikuuta 1979 Thonon-les-Bains) on ranskalainen alppihiihtäjä.
Richardin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Val d'Isèren suurpujottelussa 17. joulukuuta 2000. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti Beaver Creekin suurpujottelussa joulukuussa 2007 oltuaan lopputuloksissa 24:s. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa Richard saavutti Bormion suurpujottelussa maaliskuussa 2008 oltuaan kolmas. Toisen palkintokorokepaikkansa Richard otti Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2009 oltuaan kolmas. Joulukuussa 2010 hän sijoittui toiseksi Alta Badian suurpujottelussa. Ensimmäisen voittonsa Richard saavutti Adelbodenin suurpujottelussa tammikuussa 2011 jakaen sen Aksel Lund Svindalin kanssa. Hän sijoittui suurpujottelucupissa kolmanneksi kaudella 2010–2011.
Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa suurpujottelussa.
Leif Kristian Nestvold-Haugen
Leif Kristian Nestvold-Haugen (s. 29. marraskuuta 1987) on norjalainen alppihiihtäjä.
Nestvold-Haugenin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Söldenin suurpujottelussa 25. lokakuuta 2009, jossa hän sijoittui 26:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran joulukuussa 2012 oltuaan kahdeksas Madonna di Campiglion pujottelussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Kranjska Goran suurpujottelussa maaliskuussa 2017. Parisuurpujottelussa hän on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi Alta Badiassa joulukuussa 2016 ja pujottelussa neljänneksi Kitzbühelissa tammikuussa 2017.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Nestvold-Haugen sijoittui suurpujottelussa 28:nneksi ja Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 kuudenneksitoista. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli pujottelussa 23:s ja suurpujottelussa 24:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui pujottelussa 12:nneksi ja suurpujottelussa 16:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti suurpujottelussa pronssia ja oli pujottelussa viidestoista. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sai joukkuekilpailussa pronssia, oli suurpujottelussa kahdeksas ja pujottelussa kolmastoista.
Tang Yi
Tang Yi (; s. 8. tammikuuta 1993 Shanghai) on kiinalainen uimari.
Tang oli mukana maansa Aasian kisat voittaneessa 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa jo 13-vuotiaana. Hän osallistui Pekingin olympialaisiin 2008 4 × 100 metrin vapaauintiviestijoukkueessa, joka sijoittui kilpailussa neljänneksi. Tang voitti vuonna 2010 nuorten olympialaisissa yhteensä kuusi kultamitalia, joista kolme henkilökohtaisista lajeista. Hän menestyi samana vuonna myös Aasian kisoissa, joissa hän sai kuusi ja lyhyen radan MM-kisoissa, joissa hän voitti kolme mitalia. Lyhyen radan MM-kisoissa Tang sai nimiinsä myös yhden maailmanennätyksen, kun hän oli mukana 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä uuden maailmanennätyksen 7.35,94 uineessa joukkueessa. Shanghain MM-kilpailuissa 2011 hän sai hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ja pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Shenzhenin universiadeissa 2011 hän sai kaksi kulta- ja kaksi pronssimitalia.
Tang sai Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 100 metrin vapaauinnissa. Saman vuoden Istanbulin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 hän oli 100 metrin vapaauinnissa seitsemäs. Incheonin Aasian kisoissa 2014 hän saavutti kultaa 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä, hopeaa 100 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 50 ja 200 metrin vapaauinneissa.
"Lähde: Swim Rankings"
Alexander Ploner
Alexander Ploner (s. 10. heinäkuuta 1978) on italialainen alppihiihtäjä.
Plonerin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Val d'Isèren suurpujottelussa 9. joulukuuta 2001. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti Adelbodenin suurpujottelussa tammikuussa 2002 oltuaan lopputuloksissa 20:s. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa Ploner saavutti Kranjska Goran suurpujottelussa helmikuussa 2004 oltuaan kolmas.
Val d'Isèren MM-kisoissa 2009 Ploner sijoittui kahdeksanneksi suurpujottelussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 Ploner oli suurpujottelun kahdeksastoista.
Johanna Schnarf
Johanna Schnarf (s. 16. syyskuuta 1984) on italialainen alppihiihtäjä.
Schnarfin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Lake Louisen supersuurpujottelussa 5. joulukuuta 2004. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti St. Moritzin super-G:ssä tammikuussa 2006 oltuaan lopputuloksissa 20:s. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa Schnarf saavutti Crans Montanan syöksylaskussa maaliskuussa 2010 oltuaan toinen. Hän sijoittui toiseksi myös Cortina d'Ampezzon supersuurpujottelussa tammikuussa 2018.
Åren MM-kisoissa 2007 Schnarf oli super-g:ssä ja superalppiyhdistetyssä seitsemästoista. Val d'Isèren MM-kisoissa 2009 hän sijoittui yhdistetyssä kuudenneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 Schnarf oli yhdistetyssä kahdeksas ja super-G:ssä neljäs. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui alppiyhdistetyssä kahdeksanneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli supersuurpujottelussa viides.
Laurenne Ross
Laurenne Ross (s. 17. elokuuta 1988) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä.
Rossin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Lake Louisen syöksylaskussa 4. joulukuuta 2009. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti St. Moritzin syöksylaskussa tammikuussa 2010 oltuaan lopputuloksissa 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Tarvision supersuurpujottelussa maaliskuussa 2011. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa maaliskuussa 2013. Hän sijoittui toiseksi Soldeun supersuurpujottelussa helmikuussa 2016.
Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 hän sijoittui supersuurpujottelussa kuudenneksitoista, superalppiyhdistetyssä 28:nneksi ja syöksylaskussa kymmenenneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli supersuurpujottelussa 26:s ja superalppiyhdistetyssä 11:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli syöksylaskussa yhdestoista. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 14:nneksi, supersuurpujottelussa 15:nneksi ja syöksylaskussa 17:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli supersuurpujottelussa 14:s, alppiyhdistetyssä 15:s ja syöksylaskussa viides. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui sekä syöksylaskussa että supersuurpujottelussa 15:nneksi.
Johannes Tolonen
Johannes Tolonen on suomalainen basisti ja säveltäjä. Hän on soittanut muun muassa yhtyeissä Manzana, Katra, When the Empire Falls, Minerva ja Nocturn. Tolonen on lähtöisin raskaan metallin parista, mutta on viime vuosina kehittynyt yhdeksi Suomen monipuolisimmista basisteista; myös kevyemmän ja jopa taidemusiikin parissa. Tolonen on tehnyt useita kiertueita Keski-Euroopassa ja Latinalaisessa Amerikassa sekä Manzana- että Katra-yhtyeiden kanssa.
Tolonen on kotoisin Tampereelta ja on opiskellut musiikintutkimusta Tampereen yliopistossa. Hän on kuntavaaleissa 2017 vasemmistoliiton ehdokas.
Sorel-Tracy
Sorel-Tracy on noin 34 000 asukkaan teollisuus- ja satamakaupunki Québecin provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Richelieujoen ja Saint Lawrencen yhtymäkohdassa, noin 80 kilometriä Montréalista koilliseen. Kaupungin suurimpia työllistäjiä ovat telakkateollisuus sekä raudan, teräksen ja titaanin valmistukseen keskittynyt metalliteollisuus. Lisäksi siellä valmistetaan vähemmässä määrin tekstiilejä, vaatteita, muovia, betonia sekä valaisimia.
Sorel ja Tracy olivat itsenäisiä kuntia aina vuoteen 2000 asti, jolloin ne liitettiin yhteen Sorel-Tracyn kaupungiksi. Molemmat paikkakunnat saivat alkunsa vuonna 1672, jolloin niiden maat annettiin läänityksenä Pierre de Saurelille, Uuden-Ranskan Carignan-Salières -rykmentissä palvelleelle kapteenille. Tämä nimesi Sorelin alun perin "Saureliksi" itsensä mukaan, mutta britit muuttivat nimen vuonna 1787 "William Henryksi" Englannin kuningas Yrjö III:n pojan kunniaksi. Nimi palautettiin entiselleen vuonna 1860 mutta uudessa kirjoitusasussa "Sorel". Tracy tunnettiin "Saint-Joseph-de-Sorelin maaseurakuntana" vuoteen 1954 asti, jolloin siitä tuli kaupunki ja nykyinen nimi otettiin käyttöön. Nimi on peräisin Tracyn markiisilta Alexandre de Prouvillelta, joka rakensi seudulle vuosina 1663–67 linnoituksen toimiessaan Uuden-Ranskan sotilaskuvernöörinä.
Vuonna 1781, Yhdysvaltain vapaussodan loppuvaiheessa, Québecin kuvernööri Sir Frederick Haldimand rakensi kartanon Richelieujoen rannalle aikomuksenaan perustaa siirtokunta Yhdysvalloista paenneille lojalisteille. Heitä muutti seudulle kuitenkin suhteellisen vähän. 1800-luvun puoliväliin mennessä sekä Soreliin että Tracyyn oli syntynyt saha- ja telakkateollisuutta ja Sorelin ja Champlainjärven välillä oli aloitettu säännöllinen rahtiliikenne Richelieujokea pitkin. Kylät hyötyivät myös Montréalin ja Québecin välisestä kaupankäynnistä ja niiden väkiluku kasvoi tasaisesti, kunnes Sorel sai kaupunkioikeudet vuonna 1889. Toisen maailmansodan aikana sotateollisuus työllisti yli 20 000 ihmistä molemmissa kaupungeissa. Sotaa seurasi lyhyt lamakausi, joka katkesi 1950-luvulla alkaneeseen uuteen kasvun ja kaupungistumisen aikakauteen.
Kyle Clifford
Kyle Clifford (s. 13. tammikuuta 1991 Ayr, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Los Angeles Kingsissä. Clifford on Kingsin toisen kierroksen varaus kesältä 2009, ja hänen ensimmäinen NHL-kautensa oli 2010–2011.
Clifford pelasi ontariolaisessa juniorijoukkueessa Cambridge Hawksissa kauden 2006–2007, kunnes hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi 2007–2008 OHL-joukkue Barrie Coltsiin. Clifford teki siellä tulokaskaudellaan 66 ottelussa tehopisteet 1+14=15. Kaudella 2008–2009 hän teki tehopisteet 16+12=28, mutta Clifford keräsi myös 133 jäähyminuuttia ja oli niillä Coltsin sisäisen jäähypörssin toinen Stefan Della Roveren jälkeen.
Los Angeles Kings varasi Cliffordin toisella kierroksella 35. pelaajana . Hän teki syyskuussa 2009 kolmivuotisen tulokassopimuksen Kingsin kanssa, mutta pelasi vielä kauden 2009–2010 OHL:ssä. Hän teki siellä yli kaksi kertaa enemmän pisteitä kuin edelliskaudella, runkosarjassa tehopisteet 28+29=57. Kauden päätteeksi OHL:n valmentajat äänestivät Cliffordin konferenssin kauden parhaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi sekä toiseksi parhaaksi kovan työntekijäksi.
Toukokuussa 2010 Clifford siirtyi Los Angelesin farmijoukkueeseen Manchester Monarchsiin, AHL:ään ja hän teki siellä seitsemässä pudotuspeliottelussa kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2010–2011 Clifford pelasi koko kauden Los Angelesin NHL-kokoonpanossa. Hän teki NHL-uransa ensimmäisen maalin 9. joulukuuta 2010 Calgary Flamesia vastaan. Yhteensä Clifford teki tulokaskaudellaan 76 runkosarjaottelussa tehopisteet 7+7=14 sekä otti 141 jäähyminuuttia, joilla hän voitti Kingsin sisäisen jäähypörssin. Kevään 2011 pudotuspeleissä Clifford jakoi tehopisteillä 3+2=5 Los Angelesin sisäisen maalipörssin voiton Justin Williamsin kanssa sekä sisäisen pistepörssin voiton Ryan Smythin, Brad Richardsonin ja Jack Johnsonin kanssa. Vuoden 2015 helmikuussa Clifford teki Kingsin kanssa viiden vuoden jatkosopimuksen, jonka arvo on 8 miljoonaa dollaria.
Clifford pelasialle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009.
Clifford on fyysinen laitahyökkääjä, joka osaa tarvittaessa tapella. Hän osaa tehdä maaleja, mutta hänellä on puutteita kiekollisessa pelissä.
Lars-Gunnar Nordström
Lars-Gunnar Nordström (19. elokuuta 1924 Helsinki – 10. elokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kuvanveistäjä, jonka töitä oli ensi kertaa julkisesti esillä vuonna 1947. Nordströmiä pidetään yhtenä Suomen nonfiguratiivisen taiteen varhaisimmista ja määrätietoisimmista uranuurtajista.
Nordström syntyi arkkitehtiperheeseen, ja hän pyrki itsekin opiskelemaan Teknillisen korkeakoulun arkkitehtilinjalle mutta ei läpäissyt pääsykokeita. Hän päätyi opiskelemaan sisustusarkkitehdiksi Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1946–1949. Hän kävi myös Vapaata taidekoulua ja teki opintomatkoja Pariisiin ja New Yorkiin. Hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa muun muassa huonekalujen suunnittelijana vuoteen 1960 saakka.
Nordströmin varhaisimmat maalaukset olivat kubistisvaikutteisia figuratiivisia teoksia, kuten muotokuvia ja asetelmia, mutta hän suuntautui pian abstraktiin taiteeseen omaksuen selväpiirteisen konstruktivistisen tyylilajin. Pariisissa käydessään hän tutustui joihinkin merkittäviin abstraktin maalaustaiteen edustajiin, kuten Alberto Magnelliin, ja hän innostui erityisesti Victor Vasarelyn taiteesta ja tämän rytmisistä sommitteluista. Ensimmäiset abstraktit työnsä Nordström myi Pariisin Musée Nationale d’Art Modernelle.
Nordströmin teoksille on ominaista kuvailmaisun äärimmäinen tarkkuus ja hallittu värien käyttö geometrisissa muodoissa, jotka luovat teoksiin usein voimakkaan dynamiikan. Suurikokoisten maalausten tarkkarajaiset, värikkäät kentät keskittyvät muodon, värin ja viivan yleispäteviin ominaisuuksiin, ja sen vuoksi Nordstömiä onkin luonnehdittu konkretismin suomalaiseksi mestariksi. Teosten suuria väripintoja erottavat linjat eivät juuri koskaan ilmene näkyvinä viivoina vaan pintoja erottavina rajoina. Rytmikkäiden ja määrätietoisten linjojen on sanottu luovan muun muassa jazz-musiikkiin verrattavissa olevia tunnelmia. Nordström rakensi kompositioita myös eri elementtien välisiin suhteisiin syntyvien vastakohtaparien kautta. Maalausten ohella Nordström teki suuren määrän abstraktia grafiikkaa, pääosin serigrafiatekniikalla.
Lars-Gunnar Nordströmin tuotantoa alettiin arvostaa vasta 1970-luvulla, vaikka hän piti ensimmäisen ei-esittävän taiteen näyttelynsä jo vuonna 1949 – ensimmäisenä Suomessa. Tällä välillä hän teki melko paljon julkisia seinämaalauksia. Nordströmin teoksia on muun muassa Ateneumin taidemuseon, Porin taidemuseon, Tampereen taidemuseon ja Aboa Vetus & Ars Nova -museon kokoelmissa.
Marco Bode
Marco Bode (s. 23. heinäkuuta 1969 Osterode am Harz, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä.
Rehmer aloitti uransa VfR Osterode 08:n juniorijoukkueessa ennen siirtymistään Werder Bremeniin. Otto Rehhagel löysi lupaavan nuoren ja nosti hänet seuran edustusjoukkueeseen.
Bode pelasi koko uransa Bremenissä. 14 vuoden aikana hän teki 101 maalia, mikä on Bremenin seuraennätys. Bodelle esitettiin tarjouksia muista joukkueista, mutta hän pysyi uskollisena Bremenille. Bode lopetti uransa pian MM-kilpailujen 2002 jälkeen.
Bode pelasi Saksan jalkapallomaajoukkueessa 40 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia. Hänet valittiin Saksan joukkueeseen jalkapallon EM-kilpailuihin 1996. Bode oli mukana myös maailmanmestaruuskilpailuissa 2002 ja voitti kisoista hopeaa. Hän teki yhden maalin alkulohko-ottelussa Kamerunia vastaan.
Boden profiili FIFAn kotisivuilla
Bealen salakirjoitukset
Bealen salakirjoitukset () eli Bealen paperit ("The Beale Papers") on koodattuja tekstejä sisältävä kokonaisuus, jonka tietyissä osissa sen väitetään sisältävän tiedon kulta-, hopea- ja jalokiviaarteen kätköpaikasta. Aarretta on yritetty etsiä ratkaisemalla koodeja, ja tekstejä on tutkittu eri menetelmin sekä dokumentteina että huijauksena.
Yhdysvalloissa Virginian osavaltion Lynchburgin kaupungissa sijainneeseen hotelli Washingtoniin majoittui tammikuussa 1820 ja uudelleen tammikuussa 1822 mies, joka ilmoitti nimekseen Thomas J. Beale. Jälkimmäisellä käynnillä hän jätti hotellin omistajan haltuun lukitun laatikon, jonka sisällöksi ilmoitti "arvokkaita ja tärkeitä papereita". Hän lähetti tälle ohjeen avata laatikko kymmenen vuoden kuluttua, mikäli jättäjä ei sitä noutaisi. Samalla lähettäjä lupasi myös toimittaa sen sisällön tulkitsemiseen tarvittavan avaimen. Avainta ei kuulunut, ja hotellinpitäjä Robert Morriss avasi laatikon kesällä 1845.
Laatikosta löytyi kolme numerosarjoja, ilmeisesti koodattuja viestejä, sisältävää paperiarkkia ja englanninkielinen saate. Saatekirje kertoo aarteen kokoamisesta ja kätkemisestä. Robert Morriss yritti turhaan ratkaista koodia.
Morriss paljasti Bealen paperit ystävälleen, joka vuonna 1885 kirjoitti anonyymina "The Beale Papers" -nimisen julkaisun. Julkaisu sisältää Bealen laatikosta löytyneet viestit ja Morrissin kertomuksen siitä, miten ne joutuivat hänelle.
The Beale Papers -julkaisussa esitetään salakirjoitusten yhden osan ratkaisu. Tämä järjestyksessä toinen kolmesta koodatusta arkista oli niin sanottua kirjasalakirjoitusta, jossa kooditekstin numerot vastaavat tietyn avaintekstin sanojen järjestystä ja edelleen esimerkiksi niiden alkukirjaimia. Avaintekstiksi osoittautui Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus. Avatun tekstin mukaan kolmas arkki paljastaisi henkilöt, joille aarre kuuluu ja ensimmäisestä arkista kävisi ilmi tarkka kätköpaikka. Avattu teksti ilmaisee aarteen summittaiseksi sijainniksi Bedfordin piirikunnan ja edelleen Bufford-nimisen paikan lähistön.
Simon Singh kertoo teoksessa "Koodikirja" (Tammi, 1999), että monet aarteenetsijät kokeilivat turhaan onneaan Bealen salakirjoitusten parissa. Esimerkiksi Hiram Herbert Jr. -niminen Beale-fanaatikko aloitti etsinnän vuonna 1923 ja jatkoi sitä 1970-luvulle asti. Osa salakirjoitusten taustasta kiinnostuneita on puolestaan yrittänyt osoittaa Bealen salakirjoitukset huijaukseksi. He ovat tutkineet esimerkiksi sitä, oliko Thomas Beale todellinen henkilö, ja selvittää kielianalyysin keinoin, onko "The Beale Papers" -julkaisun laatinut sama henkilö kuin salakirjoitukset.
Katen salaisuus
Katen salaisuus ("Kate's Secret") on Arthur Allan Seidelmanin ohjaama ja vuonna 1986 valmistunut tv-elokuva. Elokuvan pääosissa näyttelee Katea Meredith Baxter ja hänen aviomiestään Ben Masters. Elokuva ei perustu tositapahtumiin vaan syömishäiriön järkevään kuvaukseen.
Kotiäiti Kate Stark (Baxter) sairastaa bulimiaa, mistä kenelläkään muulla hänen elämässään ei ole aavistustakaan. Pinnalta katsoen Katen elämä vaikuttaa täydelliseltä — hänen aviomiehensä Jack on menestyvä asianajaja ja tyttärensä partiotyttö, joka ihailee äitiään. Vaikka Kate noudattaa näennäisen tiukkaa ruokavaliota, kieltää tytärtään syömästä sokeria ja harjoittelee sinnikkäästi parhaan ystävänsä ja kuntosaliohjaajan Gailin kanssa, hän usein ahmii roskaruokaa ja sen seurauksena pakottaa itsensä oksentamaan.
Tällaisia bulimiakohtauksia voi aiheuttaa esimerkiksi stressi. Katen elämässä on kolme eri stressinlähdettä: Jack saa pian ylennyksen töissä; Monica, toinen asianajaja ja Jackin työtoveri, iskee Jackia ja Katen määräilevä äiti on vasta saapunut pidennetylle vierailulle. Katen syömishäiriö alkaa karata käsistä, ja eräänä päivänä ravinnon puutteen ja liiallisen liikunnan vuoksi heikkokuntoinen Kate pyörtyy ajomatkan aikana ja törmää autolla puhelinpylvääseen; hän ja hänen tyttärensä melkein kuolevat. Sairaalassa syömishäiriöasiantuntija tohtori Resnick paljastaa Katen salaisuuden tämän miehelle ja äidille, ja Katen on täten päästävä klinikalle toipumaan muiden bulimikkojen ja anorektikkojen seurassa.
Luettelo televisiosarjan Maalaiskomedia tapahtumapaikoista ja yrityksistä
Tämä artikkeli käsittelee suomalaisen televisiosarjan "Maalaiskomedia" tapahtumapaikkoja ja yrityksiä.
Kirkko on yksi sarjan keskeisimmistä tapahtumapaikoista.
Cecilia Törn
Cecilia Törn (s. 13. helmikuuta 1994 Hyvinkää) on suomalainen taitoluistelija, joka kilpailee jäätanssissa Jussiville Partasen kanssa.
Törn aloitti luistelun vuonna 1999. Hän oli kaudella 2008–2009 taitoluistelun junioreiden SM-kilpailuissa kahdeksas ja seuraavalla kaudella toinen. Kaudella 2010–2011 Törn saavutti pronssia aikuisten SM-kilpailuissa. Hänet valittiin edustamaan Suomea taitoluistelun EM-kilpailuihin 2011. Karsinnoissa Törn oli 14:s ja karsiutui. Vuoden 2012 SM-kilpailuissa Törn oli seitsemäs. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Törn oli kymmenes sekä kaudella 2011 että 2012.
Törn edusti pitkään Tikkurilan Taitoluisteluklubia, mutta keväällä 2011 hänen valmentajansa Sirkka Kaipio siirtyi Järvenpään Taitoluistelijoihin ja Törn vaihtoi samalla seuraa. Vuoden 2013 alussa Törn joutui polvileikkaukseen ja siirtyi keväällä harjoittelemaan jäätanssia Jussiville Partasen kanssa Helsingfors Skridskoklubbiin.
Kausina 2013–2014 ja 2014–2015 Törn ja Partanen olivat SM-kisoissa hopealla ja voittivat kaudella 2015–2016 SM-kultaa. Shanghain MM-kisoissa 2015 heidän sijoituksensa oli 25:s. Vuoden 2016 EM-kisoissa pari oli 15:s. ja saman vuoden Bostonin MM-kisoissa 18:s. Vuoden 2017 EM-kilpailuissa Zagrebissa Törn ja Partanen sijoittuivat 17:nneksi.
Ngurah Rain kansainvälinen lentoasema
Ngurah Rain kansainvälinen lentoasema, myös Denpasarin kansainvälinen lentoasema sijaitsee Balin saarella, Indonesiassa, 13 kilometriä etelään Denpasarin kaupungista. Lentoasema on nimetty indonesialaisen kansallissankarin, everstiluutnantti I Gusti Ngurah Rain, mukaan. Ngruah Rai on Indonesian kolmanneksi vilkkain lentoasema, Jakartassa sijaitsevan Soekarno-Hattan kansainvälisen lentoaseman ja Surabayan Juandan kansainvälisen lentoaseman jälkeen.
Lentokentällä on kaksi terminaalia. Kansainvälinen terminaali on uudempi L-kirjaimen mallinen rakennus. Kotimaan terminaali sijaitsee kansainvälisestä terminaalista kaakkoon. Lentokentällä on 17 porttia, 3 kotimaan terminaalissa ja 14 kansainvälisessä terminaalissa. Terminaalien välissä sijaitsee aukio.
Kansainvälisessä terminaalissa on erilliset lähtö- ja tuloaulat. Terminaalin kapasiteetti on 4 938 840 matkustajaa vuodessa. Lähtöselvitysalueella on 62 tiskiä. Terminaalin 14 lähtöportista 8 on matkustajasilta.
Kotimaan terminaalissa on 28 lähtöselvitystiskiä.
Matti Manninen (salibandyn pelaaja)
Matti Manninen (s. 19. tammikuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja. Keskushyökkääjänä pelaava Manninen edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Trackersia.
Manninen on edustanut junioritasolla RuRua ja Trackersia.
Miiro Maunula
Miiro Maunula (s. 2. elokuuta 1992) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hyökkääjänä pelaava Maunula edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Trackersia. Hän on edustanut junioritasolla Kosken Dynamoa ja Trackersia. Maunula pelasi kaudella 2009–2010 LaSB:ssa II-divisioonaa.
Kyösti Lallukka
Kyösti Lallukka (22. maaliskuuta 1944 Enso, luovutettu Karjala – 9. lokakuuta 2010 Helsinki) oli 1970-1980-luvulla tunnettu poliitikko, joka toimi Liberaalisen kansanpuolueen puheenjohtajana ja kolmen ministerin poliittisena sihteerinä.
Lallukka kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta ja aloitti opinnot Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa (nyk. Tampereen yliopisto). Vuodesta 1971 hän johti Gaudeamus-kustantamon kurssikirjatuotantoa, ja vuodesta 1978 sairauseläkkeelle jäämiseen saakka 1990-luvun alkuun hän oli vakuutusyhtiö Varman palveluksessa.
Lallukka oli vuosina 1971–1972 Liberaalisen Nuorisoliiton puheenjohtaja. Vuosina 1984–1990 hän oli Liberaalisen kansanpuolueen puheenjohtaja.
Vielä 1998 Lallukka valmistui hallintotieteiden maisteriksi.
Suomen kalat
Suomen kalat on vuonna 2015 ilmestynyt teos, jossa esitellään kaikki Suomessa esiintyvät kalalajit. Sen ovat kirjoittaneet Hannu Lehtonen, Kari Nyberg ja Sakke Yrjölä, jonka käsialaa ovat myös piirroskuvat, valokuvat ja kirjan ulkoasu. Kirjan kustantaja on Nemo.
Tekijöistä Sakke Yrjölä on graafikko ja kuvittaja, ja hän saalisti kuvitusta varten kaloja eri puolilta Suomea. Hannu Lehtonen on Helsingin yliopiston kalataloustieteen professori, ja Kari Nyberg on työskennellyt Helsingin yliopistossa tutkijana ja opettajana.
Suurikokoinen kirja on tunnistusopas, mutta samalla siinä kerrotaan, miten kutakin lajia voi käyttää ruoanlaitossa. Niiden ohella kirjassa on artikkeleita muun muassa kalojen elinympäristöistä, iästä ja kasvusta, lisääntymisestä. Kirjan lopussa on sanasto ja käsitteet sekä paikkakunta- ja lajihakemisto.
"Suomen kalat" -teos on saanut kauttaaltaan myönteiset arviot. Jouni Tikkanen Suomen Luonto -lehdessä arvioi, että teoksesta muodostuu klassikko, ja Jukka Ruukki (Helsingin Sanomat) vertaa sitä sadan vuoden takaisiin klassikkokuviin Wilhelm von Wrightin teoksessa "Skandinaviens fiskar" ja Gösta Sundmanin teoksessa "Finlands fiskar".
Erityistä huomiota moni arvioija kiinnittääkin juuri kirjan kuvitukseen. Esimerkiksi Ann-Mari Rannikko (Turun Sanomat) kirjoittaa: ”Yrjölän lajikuvitus on poikkeuksellinen: selkeitä piirroskuvia, jotka lähentelevät valokuvan tarkkuutta.” Vapaa-ajan kalastaja -lehden arviossa kiitetään: ”Teos on sisältönsä lisäksi onnistunut upeasti myös kuvituksensa ja piirrostensa osalta, minkä ansiosta se tarjoaa lukijalleen poikkeuksellisen näyttävän ja kokonaisvaltaisen elämyksen sekä samalla tietopaketin vesiemme kaloista.”
Sami Saarinen
Sami Saarinen (s. 17. maaliskuuta 1989) on suomalainen salibandyn pelaaja. Laitahyökkääjänä pelaava Saarinen edustaa Salibandyliigassa pelaavaa TPS:ää. Saarisen serkku Juuso Vainio edustaa Liigassa pelaavaa JYP:iä. Saarinen on edustanut seurajoukkueista myös Trackersiä. Hän on edustanut junioritasolla RuRua ja Trackersia.
Remo Fischer
Remo Fischer (s. 13. elokuuta 1981 Bäretswil, Zürichin kantoni, Sveitsi) on sveitsiläinen maastohiihtäjä.
Fischer sijoittui Torinon olympialaisissa 2006 seitsemänneksi 4 × 10 kilometrin viestissä. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli viidestoista 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. MM-kilpailuissa hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on kuudestoista sija 15 kilometrillä Oberstdorfissa 2005. Parisprintissä hän on ollut kahdestoista Sapporossa 2007 ja 4 × 10 kilometrin viestissä seitsemäs Liberecissä 2009.
Fischer kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosissa joulukuussa 2002. Ensimmäisen pistesijansa hän sai oltuaan 23:s Ramsaun 30 kilometrin kilpailussa joulukuussa 2004. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Davosin 15 kilometrin kilpailussa helmikuussa 2007. Hänen toistaiseksi ainoa henkilökohtaisen kilpailun palkintosijansa on kolmas tila Oslon 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa maaliskuussa 2008. Hän kuului 4 × 10 kilometrin maailmancup-viestin voittaneeseen Sveitsin joukkueeseen La Clusaz'ssa joulukuussa 2010.
Gausdal
Gausdal on Norjan kunta Opplandin läänissä. Sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Sør-Fron, koillisessa Ringebu, idässä Øyer ja Lillehammer, etelässä Nordre Land ja lounaassa Nord-Aurdal ja Øystre Slidre.
Gausdalin kunta muodostettiin vuonna 1962 Østre ja Vestre Gausdalin kuntien liityttyä yhteen. Ne olivat olleet omia kuntiaan vuodesta 1879 lähtien. Suurin osa kunnan asutuksesta on kymmenen kilometrin säteellä hallinnon keskustaajama Segalstad bru:sta (862 as., 2007). Muita taajamia ovat Follebu (993 as.) ja Forset (640 as.). Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan koko Gausdalin kunnassa oli 6 141 asukasta.
Gran
Gran on Norjan kunta Opplandin läänissä. Kunnan rajanaapureita ovat pohjoisessa Søndre Land ja Vestre Toten, idässä Hurdal ja Nannestad, etelässä Lunner ja Jevnaker sekä lännessä Ringerike.
Kunnan taajamia ovat Gran/Ringstad (1429 as., 2007) ja Brandbu/Jaren (4329 as., 2007). Hallintokeskus on Jarenissa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan koko Granin kunnassa oli 13 550 asukasta.
Jevnaker
Jevnaker on Norjan kunta Opplandin läänissä. Se rajoittuu pohjoisessa Graniin, idässä Lunneriin ja lounaassa Ringeriken kuntaan Buskerudin läänissä.
Kunnan hallintokeskus on Jevnakerin taajama (4268 as., 2007). Muita tärkeitä asutuskeskittymiä ovat Samsmoen, Furumoen ja Nordhagen. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan koko Jevnakerin kunnassa oli 6 444 asukasta.
Lesja
Lesja on Norjan kunta Opplandin läänissä Gudbrandsdalenin pohjoisosassa. Kunnan rajanaapureita ovat pohjoisessa Nesset, Sunndal ja Oppdal, idässä Dovre, etelässä Vågå ja Lom, etelässä ja lännessä Skjåk sekä lännessä Rauma.
Kunnan hallinto sijaitsee Lesjan kylässä. Kunnassa ei ole lainkaan taajamia. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Lesjan kunnassa oli 2 145 asukasta.
Arnold on rautaa
Arnold on rautaa on yhdysvaltalainen vuonna 1977 valmistunut kehonrakennuksesta kertova osittain kuvitteellinen dokumenttielokuva, jossa juonen kannalta tärkeimmissä rooleissa ovat Arnold Schwarzenegger, Lou Ferrigno ja Franco Columbu. Elokuvalle tehtiin vuonna 1985 jatko-osa "Pumping Iron II: The Women", joka keskittyy naisten kehonrakennukseen.
Elokuvassa seurataan pääsääntöisesti eri kehonrakentajien valmistautumista vuoden 1975 kehonrakennuskilpailuihin. Elokuvan sivujuonessa viisi kertaa Mr. Olympian voittanut Arnold Schwarzenegger kilpailee toista kehonrakentajaa Lou Ferrignoa vastaan, joka on juuri siirtymässä amatööritasolta ammattikilpailuihin mukaan.
Lou Ferrignon haave Mr. Olympia -tittelistä on kalvanut hänen mieltään kauan, ja nyt hän haluaa voittaa Arnold Schwarzeneggerin maailman suurimmassa kehonrakennuskilpailussa ja katkaista tämän voittoputken keinolla millä hyvänsä.
Schwarzeneggerin ystävä Franco Columbu, joka on moninkertainen kevyen sarjan Mr. Olympia -voittaja, juonittelee myös päihittääkseen Arnoldin tulevana vuonna.
Kovista ponnisteluista huolimatta Ferrigno ei onnistu lopussa voittamaan raskaansarjankilpailussa Schwarzeneggeria vaan sijoittuu kolmanneksi Serge Nubret’n sijoittuessa toiseksi.
Sivussa Franco Columbu voittaa kevyen sarjan kilpailun ja haastaa raskaansarjan voittajan Schwarzeneggerin kokonaiskilpailuun samassa paikassa, ja häviää saadessaan vähemmän pisteitä kisassa.
Elokuvan loppukohtauksessa Schwarzenegger juhlii Lou Ferrignon syntymäpäiväjuhlissa sovussa ja polttaa savuketta sohvalla. Iloa varjostaa kuitenkin Arnoldin vastikään saama tieto isoäitinsä syövästä.
Babylonian uskonto
Babylonian uskonto on muinaisessa Mesopotamiassa pääasiassa babylonialaisten piirissä vaikuttanut uskonto. Useiden tutkijoiden mielestä uskontoa pitäisi kutsua nimellä Assyro-Babylonialainen uskonto, sillä uskontoa harjoittivat myös assyrialaiset miltei identtisesti. Uskonto sisälsi sekä sumerilaisia että seemiläisiä piirteitä.
Babylonialaisten valloittaessa Sumerin, omaksui babylonialainen eliitti sumerin kielen ja sumerien uskonnon, joka kehittyi myöhemmin omaksi sumerilaisia piirteitä sisältäneeksi uskonnoksi. Muun muassa sumeri säilytti asemansa uskonnollisena kielenä ja osaa sumerilaisista jumalista palvottiin edelleen, tosin akkadilaisilla nimillä. 1300-luvulla eaa. akkadin kieli syrjäytti sumerin uskonnollisena kielenä samoihin aikoihin kuin akkadinkielinen babylonialainen kirjallisuus kanonisoitiin.
Babylonialainen uskonto levisi myös Assyriaan, jossa se sai omia erityispiirteitään, kuten joidenkin länsiseemiläisten uskomusten omaksuminen ja Assurin ottaminen pääjumalaksi. Assyriassa uskonto kehittyi polyteismista vähitellen henoteismiksi. Uskontoa harjoitettiin 200-luvulle saakka, jolloin Mesopotamia kristillistyi.
Assurbanipalin kirjastosta on löydetty mainintoja 2 500 jumalasta, ja tutkijat tuntevat yhteensä yli 3 000 babylonialaista jumalaa.
Niilintilapia
Niilintilapia ("Oreochromis niloticus") on afrikkalaista alkuperää oleva kirjoahventen heimon kalalaji, joka on kalanviljelyn tärkeimpiä kohteita maailmassa.
Niilintilapia on nopeakasvuinen kala ja se voi kasvaa jopa 60 cm pitkäksi ja nelikiloiseksi, mutta kaupattava kala on paljon pienempää. Kalassa on hopeanvihertävä sävy ja siinä on tummempia poikkiraitoja. Pyrstössä on myös poikittaisraidoitus.
Laji on alkujaan laajalle levinnyt Afrikassa makeissa ja murtovesissä. Se esiintyy Niilin alajuoksulla sekä Jebel- ja Marrajoissa ja myös Israelin Välimereen laskevissa joissa. Samoin se elää Länsi-Afrikassa Nigerin, Benuen, Voltan, Gambian, Senegalin ja Tšadjärven vesistöissä. Lisäksi se esiintyy muualla ihmisen siirtämänä. Kalanviljelyssä käytettyinä kantoina niilintilapia esiintyy laajasti paitsi halki Afrikan myös muilla mantereilla, erityisesti itäisessä Aasiassa.
Niilintilapiaa tuotetaan allaskasvatuksessa suuria määriä, ja tilapiat ovat karpin ja lohen sukuisten kalojen ohella maailmanlaajuisesti tärkeimpiä kalanviljelyssä tuotettuja viljelykaloja. Niilintilapian viljelyä on harjoitettu jo muinaisessa Egyptissä yli 4000 vuotta sitten. Niilintilapiaa vietiin viljelykalaksi Afrikan ulkopuolelle etenkin Itä-Aasiaan 1960-luvulta lähtien, sitten Amerikkaan. Aluksi tuotannossa oli vaikeuksia, mutta viljelytekniikan kehittyessä tuotanto lähti eksponentiaaliseen kasvuun noin vuodesta 1980 lähtien.
Niilintilapian kasvatukseen on kehitetty monia erilaisia viljelykantoja. Niilintilapian ohella kasvatetaan useita muita tilapialajeja. Niilintilapia myös hybridisoituu joidenkin muiden kirjoahventen kanssa ja risteymäkantoja käytetään viljelyssä.
Niilintilapian koiraat ovat naaraita huomattavasti nopeakasvuisempia. Tämän vuoksi viljelyssä käytetään pelkistä koiraista koostuvia kasvatuseriä. Tähän päästään hormonikäsittelyllä, jolla kehittyvien yksilöiden sukupuoli voidaan muuttaa kun ne ovat vielä noin senttimetrin pituisia. Myös tietyt risteytytykset kuten "Oreochromis niloticus" x "O. aureus" tuottavat käytännössä vain koirasjälkeläisiä.
Vuoteen 2012 tultaessa viljellyn niilintilapian tuotanto on yli kolme miljoonaa tonnia vuosittain. Tuotantoa ei kuitenkaan kaikissa maissa ole kattavasti tilastoitu. Noin puolet viljellystä niilintilapiasta tuotetaan Kiinassa, muita kärkimaita ovat Filippiinit ja Thaimaa, Indonesia, sekä Laos, Costa Rica, Ecuador, Kolumbia ja Honduras. Kalastamalla pyydetään vuosittain noin 200 000 tonnia niilintilapiaa, suurimpia pyyntimaita ovat Egypti ja Thaimaa.