hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mary Rothbart
Mary K. Rothbart (synt. Mary Louise Klevjord, 22. toukokuuta 1940, Lewistown, Montana, USA) on yhdysvaltalainen kehityspsykologian emeritaprofessori, joka on tehnyt elämäntyönsä erityisesti temperamentin ja sosiaalis-emotionaalisen kehityksen tutkijana.
Mary Klevjord syntyi 22. toukokuuta 1940 Yhdysvaltain Montanan osavaltion Lewistownissa. Hän oli isänisänsä puolelta norjalaistaustainen ja hänen äitinsä vanhemmat olivat tanskalaisia maahanmuuttajia. Vuonna 1942 perhe muutti ensin Spokaneen, WA, josta perhe jatkoi myöhemmin Ogdeniin, Utahiin. Perheeseen syntyi kaikkiaan neljä tytärtä, joista Mary oli vanhin. Hän opiskeli Reed Collegessa vuosina 1958–1962 ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon (B.A., 1962). Siellä hän myös tapasi Myron (Mick) Rothbartin, jonka kanssa hän meni naimisiin ja josta myöhemmin kehittyi merkittävä sosiaalipsykologi.
Rothbartit pääsivät jatkamaan opintojaan Stanfordin yliopistooon, jossa Mary opiskeli vuodet 1962–1966 ja jossa hän väitteli (Ph.D., 1967). Mary opiskeli lasten sosiaalisen kehityksen ja vanhempien kohtelun eroja lasten syntymäjärjestyksen ja sukupuolen mukaan; ohjaajana oli Eleanor Maccoby. Perheen ensimmäinen poika syntyi Stanfordin aikana ja toinen 20 kuukautta myöhemmin perheen muutettua Montrealiin. Mary Rothbart hoiti lapsiaan kotona ensimmäisen kolmen vuoden ajan ja yllättyi havaitessaan omakohtaisesti varsin selkeitä eroja omien lapsiensa käyttäytymisessä. Nämä havainnot herättivät Mary Rothbarissa osaltaan kiinnostuksen tutkia temperamenttia ja lapsuusiän kehitystä.
Hän toimi apulaisprofessorina ja vanhempana tutkijana Oregonin yliopistossa vuosina 1970–1984. Vuosina 1984–2003 hän oli professori, ja vuodesta 2003 lähtien emeritaprofessori. Oregonin yliopistossa hänen tärkeimpiin työtovereihinsa kuului professori, neuropsykologi Michael I. Posner (sittemmin emeritusprof).
Vuonna 2005 Mary Rothbart kutsuttiin Uppsalan yliopiston kunniatohtoriksi. Vuonna 2009 Rothbarille myönnettiin hänen elämäntyöstään Amerikan psykologisen säätiön (American Psychological Foundation, APF) kultamitali.
Valkonauhaliitto
Suomen Valkonauhaliitto (, vanhastaan "Hvita bandet") on kristillis-yhteiskunnallinen ehkäisevää päihdetyötä tekevä naisjärjestö. Liikkeen symboli on valkoinen rusettinauha. Valkonauhaliike on saanut alkunsa Yhdysvalloissa 1870-luvulla ja se tuli Suomeen 1896, jolloin toiminta alkoi Turussa. Valtakunnallista toimintaa varten Förbundet Vita Bandet i Finland (Suomen valkonauhaliitto) perustettiin vuonna 1905 Alli Trygg-Heleniuksen aloitteesta.
Vuonna 2015 liitolla oli 375 henkilöjäsentä ja yhdeksän paikallisosastoa. Liitto ylläpitää naisten turvataloa, harjoittaa katulähetystä, tekee perhetyötä ja tukee naisvankeja. Liiton toimintaa johtaa hallitus, johon kuuluu 2-vuotiskaudeksi kerrallaan valittavat puheenjohtaja, kaksi varapuheenjohtajaa ja 6 jäsentä varajäsenineen. Vuonna 2016 Suomen Valkonauhaliiton puheenjohtajana toimii Salme Elo. Liitto julkaisee Valkonauha-lehteä, joka on ilmestynyt vuodesta 1909.
Osatsonit
Osatsonit ovat orgaanisia yhdisteitä, joita muodostuu eräistä hiilihydraatiesta kuten heksooseista ja pentooseista niiden reagoi dessa aromaattisen hydratsonin kanssa. Hiilihydraatit voivat olla joko aldooseja tai ketooseja. Osatsoneille tyypillisessä rakenteessa on kahdessa vierekkäisessä hiiliatomissa hydratsoniryhmä. Osatsonit ovat merkittäviä yhdisteitä hiilihydraattikemiassa ja esimerkiksi Hermann Emil Fischer hyödynsi osatsoneja selvittäessään sokerien rakenteita.
Osatsonit ovat kiteistiä aineitaja väriltään tyypillisesti kirkkaan keltaisia. Yhdisteet ovat liukenemattomia muun muassa veteen ja bentseeniin. Osatsonit voidaan hapettaa esimerkiksi kuparisulfaatin tai kloori- tai bromiveden avulla triatsolijohdannaisiksi, joita kutsutaan osotriatsoleiksi. Käytettäessä kuparisulfaattia hapettimena ilmene reaktion välivaiheina radikaaleja. Eräät osatsonit reagoivat etikkahappoanhydridin kanssa muodostaen pyratsolijohdannaisia, jotka ovat hyödyllisiä muun muassa lääkeaineiden valmistuksessa.
Osatsoneja valmistetaan hiilihydraattien ja aromaattisten hydratsonien välisellä reaktiolla. Tyypillisesti käytetty hydratsiini on fenyylihydratsiini. Reaktio tapahtuu lievästi emäksisissä olosuhteissa ja katalyyttinä voidaan käyttää esimerkiksi natriumasetaattia. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa hydratsiinijohdannainen reagoi hiilihydraatin karbonyyliryhmän kanssa muodostaen osatsonin. Seuraavassa vaiheessa toinen aromaattinen hydratsiini hapettaa viereisen hydroksimetyyliryhmän pelkistyen itse ammoniakiksi ja aniliinijohdannaiseksi. Ko,as hydratsiinimolekyyli reagoi edellisessä vaiheessa muodostuneen karbonyyliryhmän kanssa hydratsoniksi ja osatsoni muodostuu. Keskenään epimeeriset sokerit muodostavat saman yhdisteen ja esimerkiksi glukoosi, fruktoosi ja mannoosi muodostavat saman osatsonin.
Mobilen roomalaiskatolinen arkkihiippakunta
Mobilen roomalaiskatolinen arkkihiippakunta () on katolisen kirkon arkkihiippakunta Alabamassa Yhdysvalloissa. Siihen kuuluvat Biloxin, Birminghamin ja Jacksonin hiippakunnat.
Ihamäki (sukunimi)
Ihamäki on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Lounasheimo
Lounasheimo on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Slovakianajokoira
Slovakianajokoira (slov. "Slovenský kopov") on slovakialainen koirarotu. Se kuuluu FCI-roturyhmään 6. Se on metsästyskoira, jota käytetään kotimaassaan petoeläinten ja villisikojen metsästykseen.
Rotu on väriltään musta punaruskein merkein. Ruumiinrakenne on keskivahva ja vankkaluustoinen. Mittasuhteiltaan se muistuttaa pitkähköä suorakaidetta. Säkäkorkeudeltaan urokset ovat 45–50 cm ja nartut 40–45 cm.
Rodun keskikarhea karvapeite on 2–5 cm pitkää, tiheää ja pinnamyötäistä. Pidempää karvaa esiintyy selässä, hännässä ja niskassa. Rodulla on myös tiheä aluskarva.
Luonteeltaan slovakianajokoira on rohkea. Se on myös väsymätön jäljittäjä, joka jaksaa seurata tunteja tuoretta jälkeä samalla haukkuen. Rodun suuntavaisto on poikkeuksellisen hyvin kehittynyt.
Alissa
Alissa on naisen etunimi, jonka on saanut Suomessa vuoteen 2016 mennessä noin 670 naista.
April (yhtye)
April on vuonna 2015 perustettu eteläkorealainen tyttöbändi. Heidät tunnetaan mm. kappaleestaan Tinker Bell. Yhtyeen ensimmäinen albumi, "Dreaming", ilmestyi elokuussa 2015. Yhtyeen jäsenet ovat Chaekyung, Chaewon, Naeun, Yena, Rachel ja Jinsol.
Akvarelleja Engelin kaupungista
Akvarelleja Engelin kaupungista on Jukka Viikilän ensimmäinen romaani, joka ilmestyi vuonna 2016. Se sai vuoden 2016 Finlandia-palkinnon, ja Jenni Noposen suunnittelema kansi menestyi Vuoden kaunein kirja -kilpailussa.
Romaani kertoo arkkitehti Carl Ludvig Engelistä. Viikilä teki ensin radiokuunnelman Engelistä ja myöhemmin kuunnelman pohjalta romaanin.
Nikolai Daurkin
Nikolai Ivanovitš Daurkin , tšuktšiksi Tangitan (1730 Tšukotka, Venäjän kaukoitä – 1792) oli löytöretkeilijä ja tulkki. Hän oli venäläistynyt tšuktši.
Daurkin otettiin lapsena vanhmemmiltaan venäläisten haltuun, kastettiin ja koulutettiin. Siperian kuvernööri Fedor Soimonov palkkasi hänet parantamaan venäläisten ja tšuktšien välejä.
Daurkin työskenteli 1760-luvun alkupuolella Friedrich Plenisnerin kanssa tehtävänä tutkia Tšuktšien niemimaata ja sen lähimeriä. Plenisner lähetti matkaan retkikunnan, ja 1763–1764 Daurkin ja geodeettikersantti Stepan Andrejev tutkivat Medvežsaaria ja Tšuktšien niemimaata. Matka St. Lawrence Islandille tehtiin kajakilla ("baidarka"). Siltä retkeltä on peräisin tieto, että "Tšuktšien niemimaan kohdalla on maata sekä Koluanmeren (nyk. Itä-Siperian meri) pohjoispuolella että Anadyrinmeren (nyk. Beringinmeri) iitäpuolella". Daurkinin kuvaukset tosin olivat hyvin mielikuvituksellisia, Andrejev puolestaan käytti maltillisempaa kieltä. Tiedot kuitenkin levisivät tieteilijöiden luettavaksi, ja osa jopa merkitsi alueita karttoihin. Daurkin kuvaili Norton Soundissa tapaamiaan asukkaita, jotka kuvauksen perusteella voi tunnistaa ortodokseiksi ja siten venäläisiksi. Tarinoiden mukaan he olisivat olleet haaksirikkoutuneiden venäläisten jälkeläisiä.
Daurkin liittyi 1787 Joseph Billingsin retkikuntaan yhdessä Ivan Kobelevin kanssa. Hän toimi oppaana ja tulkkina valmisteltaessa venäläisten käyntiä tšuktšien luona. Vuoden 1791 alkupuolen Daurkin and Kobelev oleilivat Amerikan rannikolla Alaskasta Kheuveren Riverillä saakka. Venäläisasutukselle ei löytynyt sillä matkalla vahvistusta, mutta tarina "kadonneesta Novgorodin siirtokunnasta" jäi elämään, ja se osoitettiin vasta 1940-luvulla sepitetteelliseksi.
Teollisuuspuolueen oikeudenkäynti
Teollisuuspuolueen oikeudenkäynti oli Neuvostoliitossa vuonna 1930 järjestetty julkinen näytösoikeudenkäynti, jossa kahdeksaa tiedemiestä ja teknistä asiantuntijaa syytettiin kuvitteellisen Teollisuuspuolue (, lyh. "Prompartija") -nimisen vastavallankumouksellisen järjestön johtajiksi.
Oikeudenkäynnin pääsyytetty oli Moskovan teknillisen valtionyliopiston professori Leonid Ramzin, jonka väitettiin vakoilleen ja tehneen tihutöitä ulkovaltojen agenttina, tavoitteenaan kapitalismin palauttaminen Venäjälle. Monet syytetyistä olivat entisiä sosialistivallankumouksellisia tai menševikkejä. Salainen poliisi OGPU käytti kidutusta saadakseen syytetyiltä haluamansa kirjalliset tunnustukset. Tunnustuksessaan Ramzin väitti johtaneensa vuodesta 1925 pääasiassa insinööreistä muodostunutta maanalaista vastavallankumouksellista organisaatiota, joka vuonna 1928 oli ottanut käyttöön nimen Teollisuuspuolue, ja johon vuonna 1929 olisi kuulunut noin 2 000 jäsentä. Tunnustuksen mukaan Teollisuuspuolue oli harjoittanut järjestelmällistä sabotaasia ja valmistellut ulkovaltojen hyökkäystä Neuvostoliittoon. Suunnittelussa interventiossa olisivat olleet mukana Ranska, reunavaltioiden armeijat, Britannian kuninkaallinen laivasto sekä entisten valkoisten kenraalien Pjotr Wrangelin ja Pjotr Krasnovin armeijat. Salaliittolaisten yhteyshenkilöinä mainittiin muun muassa Ranskan pääministeri Raymond Poincaré ja ulkoministeri Aristide Briand sekä brittiläinen seikkailija T. E. Lawrence eli ”Arabian Lawrence”. Teollisuuspuolueen rahoittajiksi mainittiin maanpaossa asuneet entiset venäläiset teollisuusmiehet, kansainväliset öljy-yhtiöt sekä Ranskan sotaministeriö, ja rahat kierrätettiin Pariisissa toimineen Venäjän kaupan ja teollisuuden komitean (Torgprom) kautta. Viimeksi mainittu valkoisten emigranttien rahasto oli oikeastikin olemassa ja tähtäsi neuvostojärjestelmän kumoamiseen, mutta se kiisti kaikki yhteytensä oikeudenkäynnissä syytettyinä olleisiin henkilöihin. Teollisuuspuolueen alkusolun eli niin sanotun insinöörikeskuksen muiksi perustajiksi Ramzinin ohella väitettiin useita jo aiemmissa näytösoikeudenkäynneissä tuomittuja henkilöitä, kuten vuonna 1929 teloitettu insinööri Pjotr Paltšinski ja vuoden 1928 Šahty-oikeudenkäynnin pääsyytettyihin kuulunut Lazar Rabinovitš.
Oikeudenkäynti pidettiin Moskovassa 25. marraskuuta – 7. joulukuuta 1930. Päätuomarina toimi Andrei Vyšinski ja pääsyyttäjänä Nikolai Krylenko. Kaikki kahdeksan syytettyä tunnustivat kuuluneensa väitetyn Teollisuuspuolueen johtoon ja kaikki todettiin syyllisiksi. Syytetyistä viisi, mukaan lukien Ramzin, tuomittiin kuolemaan ja kolme muuta syytettyä kymmenen vuoden vankeuteen. Päivää tuomioiden ilmoittamisen jälkeen Neuvostoliiton toimeenpaneva keskuskomitea muutti armahduksella kuolemantuomiot kymmenen vuoden vankeustuomioiksi ja alensi muut tuomiot kymmenestä kahdeksaan vuoteen vankeutta.
Ramzin sai jatkaa vankeudessa tieteellistä työtään, lämpökattiloiden suunnittelua. Hänet armahdettiin kokonaan vuonna 1932 kiitoksena hyödyllisen tutkimustyönsä jatkamisesta. Ramzin sai myöhemmin monia virallisia kunnianosoituksia kuten Stalin-palkinnon ja Leninin kunniamerkin.
Xiamen Shipbuilding Industry
Xiamen Shipbuilding Industry Co. Ltd. on kiinalainen laivanrakennusyhtiö, jonka kanssa suomalainen Viking Line teki 23. marraskuuta 2016 aiesopimuksen uuden matkustaja-autolautan, joka on työnimeltään Viking Line NB 488A tilaamisesta Turku–Långnäs–Tukholma-reitille. Uuden matkustaja-autolautan on määrä valmistua vuonna 2020 ja kuljettaa yhteensä 2 800 matkustajaa. Sopimuksen arvo on 190 miljoonaa euroa.
Kivistö (Seinäjoki)
Kivistö on Seinäjoen kaupunginosa. Se sijaitsee noin kolmen kilometrin päässä kaupungin keskustasta kaakkoon. Kaupunginosan vuonna 2012 laskettu väkiluku on 3 129. Alue jaetaan myös läntiseen ja itäiseen Kivistöön. Länsi-Kivistö on osa Kantakaupungin suuraluetta, ja itä-Kivistö on osa Kasperin suuraluetta.
Kivistöllä ja sen läheisyydessä sijaitsee useita palveluita, kuten ruokakauppa, posti, pub-ravintola, neuvola ja päiväkoti. Kivistöllä sijaitsevat myös Kivistön koulu ja Seinäjoen yhteiskoulu.
Kivistö koostuu kerrostalo-, rivitalo- ja omakotitaloalueesta. Alueella on 2010-luvulla purettu hieman vanhaa asuntokantaa ja rakennettu tilalle uutta.
Kotia päin
Kotia päin on Ilkka Järvi-Laturin ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1989. Sen ovat käsikirjoittaneet ohjaajan kanssa Outi Nyytäjä ja Annina Enckell. Pääosia näyttelevät Ilkka Koivula, Jonna Järnefelt, Leena Suomu ja Risto Tuorila.
Rikollisten suosimaa kapakkaa Oulussa pitävän Ellin (Suomu) poika Mika (Koivula) pääsee opiskelemaan Helsinkiin. Vankilasta vapautunut isäpuoli (Tuorila) vaatii poikaa palaamaan Ouluun.
Järvi-Laturi sanoo saaneensa alkusysäyksen elokuvan tekemiseen iltapäivälehden jutusta ”Alamaailma kosti – ruumis löytyi satama-altaasta”.
Elokuva oli ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva paitsi ohjaaja Järvi-Laturille, myös pääosien nuorille Koivulalle ja Järnefeltille ja kuvaaja Kjell Lagerroosille.
"Kotia päin" sai ristiriitaisia arvioita. Sen tosipohjaisuutta kritisoitiin, vaikka tarina ei tarkoin seurannutkaan innoituksena olleita tapahtumia. "Helsingin Sanomien" Helena Ylänen piti sitä 1980-luvun ehkä parhaana kotimaisena. "The New York Timesin" Jane Maslin piti elokuvaa outona, totisena ja ankeana, näyttelijäsuorituksia epämääräisinä ja loppuratkaisua yllättävänä mutta ei valaisevana.
Ohjaaja Järvi-Laturi palkittiin elokuvasta Anjalankosken elokuvapalkinnolla, Pohjoismaisella elokuvapalkinnolla ja Parhaan käsikirjoituksen Jussilla. "Kotia päin" voitti Belfortin EntreVues-festivaalien yleisöpalkinnon, Rouenissa lehdistön palkinnon ja Salzburgissa parhaan näytelmäelokuvan palkinnon.
Tapiroidea
Tapiroidea on kavioeläimiin kuuluva yläheimo, johon kuuluu tapiirien lisäksi joitain pieniä sukupuuttoon kuolleita heimoja.
Ensimmäiset yläheimon jäsenet ilmestyivät noin 50 miljoonaa vuotta sitten, ja niillä on piirteitä jotka viittaavat kärsän kehitykseen. Nykyisten tapiirien kärsä on norsun kärsää lyhyempi lihaskudoksesta koostuva nenän ja ylähuulen pidentymä. Vaikka kärsä ei ole säilynyt fossiileissa, voidaan tapiirien kärsän evoluutiota saada selville tutkimalla kallon muotoa ja nenäluun asentoa. Monella varhaisella Tapiroidean jäsenellä ei ollut paljon taaksepäin vetäytynyt nenäluu, vaikka niiden kalloissa oli suurentuneet nenäonkalot, mikä viittaa suurempaan, erikoistuneeseen kuonoon ja ylähuuleen.
Tapiroidea kuuluu kävioeläinten alalahkoon Ceratomorpha, johon kuuluvat myös sarvikuonot sukulaisineen.
Kladogrammi joka osoittaa Tapiroidean ja muiden kavioeläinten sukulaissuhteet.
Ted Curson Plays Fire Down Below
Ted Curson Plays Fire Down Below on yhdysvatalaisen trumpetisti Ted Cursonin vuonna 1962 julkaistu toinen albumi. Vuonna 1990 levy julkaistiin remasteroituna.
Portunuksen temppeli
Portunuksen temppeli tai Fortuna Viriliksen temppeli on antiikin roomalainen temppeli Roomassa. Se kuuluu parhaiten säilyneisiin roomalaisiin temppeleihin. Se, kummalle jumaluudelle, Portunukselle vai Fortuna Virilikselle se on alun perin omistettu, on epäselvää. Portunus oli avainten, ovien, karjan ja viljavarastojen jumala ja Fortuna Virilis miehisen onnen jumala. Temppeli on rakennettu 400- 300- luvuilla eaa ja sitä on korjattu vuosien 120- 80 välisenä aikana ennen ajanlaskun alkua.
Temppeli sijaitsee antiikin Forum Boariumilla, missä pidettiin karjamarkkinoita, lähellä Tiber- jokea. Temppelin läheisyydessä oli myös Tiber-joen satama.
Temppeli noudattaa joonialaista pylväsjärjestelmää. Temppelin pohja on suorakulmio ja siihen kuuluu portiikki ja cella. Cella temppelissä huone, jonne sijoitettiin jumalien kulttipatsaat. Se on rakennettu tuffa ja travertiinilohkareista. Pinta on käsitelty stukkorappauksella, joka on kuitenkin aikojen kuluessa kadonnut.
Vuonna 872 temppeli muutettiin kirkoksi, jolloin se sai nimen "Santa Maria Egiziaca". Renessanssiajalla sitä alettiin kutsua nykyäänkin käytössä olevalla nimellä "Fortuna Virilis". Se herätti paljon kiinnostusta antiikkia ihailleissa taiteilijoissa ja arkkitehdeissä, kuten Andrea Palladiossa ja Piraneisissa. Vuonna 1767 Englantiin, Somersetiin valmistui puutarhakoristeeksi Harmonian temppeli, joka on Portunuksen temppelin kopio.
Vuonna 1916 temppelin ympäriltä purettiin keskiajalla rakennetut lisärakenteet, joilla temppelistä oli tehty kirkko. Kohde ei ole avoinna yleisölle.
Lompolo (Kittilä)
Lompolo on kylä Kittilässä. Lompolosta Kittilän kirkonkylälle on noin 60 kilometriä.
Lompolossa sijaitsee monia järviä kuten Lompolojärvi, Syväjärvi, Särkijärvi, Onnelajärvi ja Heinäjärvi. Lompolon järvet ovat hyviä kalavesiä niin kesällä kuin talvella pilkkiessä.
Lompolossa on toiminut koulu joka on myöhemmin siirtynyt yksityiselle omistajalle.
Lompolossa asuu vakituisesti noin 50 ihmistä ja lomaasumuksia on vähintään yhtä monta.
Rautainen nuoruus
Rautainen nuoruus on Untamo Eerolan käsikirjoittama ja ohjaama kolmiosainen, osittain dramatisoitu dokumentti nuorisorikollisuudesta Tampereella. Sarja ensiesitettiin Yle TV2 -kanavalla tammikuussa 1989. Sitä on esitetty myös peruskoulun yläluokilla.
Osassa 1 nimeltä ”Juoksukeikka” seurataan kolmen esimurrosikäisen pojan ajankäyttöä. He ovat luvatta poissa koulusta ja varastelevat rahaa ja muuta yksityisiltä ihmisiltä ja myymälöistä. Koulukuraattori joutuu selvittelemään asiaa ja pojista tulee poliisin tuttuja.
Osa 2 on otsikoitu ”Juttu numero 4”. Siinä neljän nuoren autovarkauksiin ja myymälämurtoon syyllistynyt jengi jää kiinni ja asia ratkaistaan sovittelun avulla. 15 vuotta täyttäneet jengiläiset tuomitaan myös oikeudessa ehdolliseen vankeusrangaistukseen.
Kolmannessa osassa ”Katujen kapina” pohditaan, miten ja miksi nuorten rikosura saa alkunsa. Ohjelmassa haastatellaan nuoria rikoksentekijöitä, koulukuraattori Tapio Brusia ja erikoistutkija Esa Siekkistä.
"Elävän kuvan vuosikirjassa 1990" Matti Apunen piti "Rautaista nuoruutta" tammikuun 1989 tärkeimpänä televisiotapauksena, ”vankkana tv-työnä” joka ”herättää keskustelua ravistelevalla sisällöllään ja muodollaan”.
Pogo (muusikko)
Christopher Nicholas ”Nick” Bertke (s. 26. heinäkuuta 1988), taiteilijanimeltään Pogo, on australialainen elektronisen musiikin artisti. Hän äänittää pieniä ääniä, lausahduksia ja melodioita elokuvista tai televisiosarjoista, ja muodostaa niistä sekvensoimalla uusia musiikkikappaleita. Suuri osa hänen töistään perustuu pelkästään äänitettyihin sampleihin ilman ulkopuolista musiikkia tai ääniefektejä.
Pogon ensimmäinen popkulttuuria miksaava kappale ”Alice” perustuu "Liisa Ihmemaassa" -animaatioelokuvan ääniin. Kun kappaleesta tuli suosittu, Disney otti Pogoon yhteyttä ja pyysi häntä miksaamaan Pixarin elokuviin perustuvia kappaleita. Yksi näistä kappaleista on ”Upular”, joka perustuu täysin elokuvan "Up − kohti korkeuksia" ääniin.
Vuonna 2011 Pogo oli kiertueella Yhdysvalloissa ilman asianmukaista työntekijän viisumia, minkä vuoksi hän sai kymmenen vuoden porttikiellon Yhdysvaltoihin.
Alex Eichlerin mukaan Pogo onnistuu parhaimmillaan tiivistämään elokuvan vahvimmat tunteet nopeasti kulutettavaan pop-kappaleeseen.
Alakurtin rautatieasema
Alakurtin rautatieasema ( kyrill. Алакуртти) on rautatieliikennepaikka Alakurtissa Venäjän luoteisosassa Murmanskin alueen Kantalahden piirissä. Suomalaisten aikaan Alakurtti kuului Sallan kuntaan.
Alakurtti sijaitsee Alakurtin radalla joka rakennettiin talvisodan jälkeen ja siellä on puinen asemarakennus. Rauhansopimuksen mukaan suomalaisten piti rakentaa ratayhteys Kemijärveltä Muurmannin radalle. Radan rakentaminen tapahtui samanaikaisesti Suomen ja Neuvostoliiton puolelta ja Neuvostoliittolaisten rakentama rata valtakunnan rajalle valmistui 25. helmikuuta 1941. Jatkosodan aikana saksalais-suomalaiset joukot liikennöivät Alakurtin radalla ja 1941 VR liikennöi normaaliliikennettä radan viralliselle pääteasemalle Voitajoelle sekä sotilasliikennettä Karhuun.
Tuohon aikaan Alakurtin rautatieaseman nimi oli Tuntsa (Tut, ratakm 1214+020) johon matkustajaliikenne jatkui vuoteen 1944 asti ja tuolloin se oli osa Kelloselkä-Karhu rataa.
Tämän rataosuuden miehitetyt liikennepaikat olivat Tuntsan asemien lisäksi, Salla, Kutsa, Voitajoki ja muutamat laiturivaihteet. Vuodesta 1941 Tuntsa oli Suomen pohjoisin liikennepaikka ja miehitetyllä alueella rajan takana se oli Voitajoki. VR:ltä jäi 15. syyskuuta 1944 kolme veturia Tuntsaan joista yksi oli no. 259 ja muut olivat venäläisiltä aiemmin vallattua sotasaalisveturia. Perääntyessään syyskuussa 1944 saksalaisjoukot tuhosivat juuri korjatun rautatien mutta Neuvostoliittolaiset korjasivat radan Kuolajärvelle asti, tosin liikenne loppui 1954 ja nykyään rata on purettu.
Nurmen rautatieasema (Kouteron piiri)
Nurmen rautatieasema, entinen Kutsa, on entinen liikennepaikka Venäjällä Kouteron piirissä Alakurtin radalla.
Jatkosodan aikana saksalais-suomalaiset joukot liikennöivät Alakurtin radalla, ja 1941 VR liikennöi normaaliliikennettä radan viralliselle pääteasemalle Voitajoelle sekä sotilasliikennettä Karhuun.
Tuohon aikaan Nurmen rautatieaseman nimi oli Kutsa (Kts. ratakm 1190+360) ja Tuntsan asemien, ja Voitajoen lailla tämä oli miehitetty pysäkki.
Perääntyessään syyskuussa 1944 saksalaisjoukot tuhosivat rautatien Tuntsasta Suomen rajan suuntaan, mutta neuvostoliittolaiset korjasivat radan Kuolajärvelle asti, tosin liikenne loppui 1954, ja nykyään rata on purettu.
Jose Pekkala
Jose Pekkala (s. 31. lokakuuta 1962 Imatra) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi suurimman osan urastaan I-divisioonassa edustaen Imatran Ketterää ja Saimaan Palloa, joista jälkimmäisessä Pekkala pelasi myös yhden SM-liigakauden (1985–1986). Hän pelasi myös useita ikäkausimaajoukkueiden arvokisoja. Ketterä on jäädyttänyt Pekkalan pelinumeron 9.
"Urheilulehden" toimituksen entisiä I-divisioonan pelaajia käsittelevässä analyysissä Pekkala mainitaan taitavaksi, nopeaksi, älyykkääksi ja herkkäkätiseksi, klassiseksi keskushyökkääjäksi. Häntä pidettiin yleisesti erittäin lupaavana pelaajana, jolla oli toimituksen mukaan rahkeita edetä urallaan NHL:ään asti, mutta Pekkala ei kuitenkaan siirtynyt perhesiteidensä vuoksi missään vaiheessa uraansa muualle kotiseudultaan Etelä-Karjalasta.
Pekkala on Imatran Ketterän kasvatti. Hän oli nostamassa kauden 1981–1982 päätteeksi seuran miesten joukkuetta II-divisioonasta I-divisioonaan. Pekkala oli kaudella 1983–1984 Ketterän paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 19+23=42, kuten myös kaudella 1984–1985 tehoilla 27+34=61, joilla hän jakoi I-divisioonan pistepörssin kahdeksannen sijan FoPSin Timo Sutisen kanssa.
Kaudeksi 1985–1986 Pekkala siirtyi Saimaan Pallon SM-liigajoukkueeseen. Hänen ainoaksi jäänyt SM-liigakautensa toi 35 runkosarjaottelussa tehot 10+15=25, joilla Pekkala jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Aki Räisäsen ja Heikki Mälkiän kanssa. Pekkala jakoi myös liigan tulokkaiden syöttöpörssin voiton JyP HT:n Risto Kurkisen kanssa. SaiPa putosi kauden päätteeksi I-divisioonaan, jossa Pekkala oli kaudella 1986–1987 tehoilla 21+35=56 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Tommi Takasen jälkeen.
Kolmen SaiPassa vietetyn vuoden jälkeen Pekkala palasi taas Ketterään. Hän oli kaudella 1990–1991 joukkueen toiseksi paras pistemies Jari Lippojoen jälkeen. Ketterä putosi kauden päätteeksi II-divisioonaan. Pekkala teki kaudella 1991–1992 35 runkosarjaottelussa hurjat tehot 40+76=116, joilla hän voitti koko II-divisioonan piste- ja syöttöpörssin. Pekkalan tehot ovat Ketterän seurahistorian yhden kauden piste- ja syöttöennätys. Häntä enemmän tehopisteitä yhden kauden aikana vuosina 1975–1999 toimineen II-divisioonan runkosarjassa ovat tehneet vain Pasi Sinikunnas ja Ján Jaško. Kaudella 1992–1993 Ketterä nousi takaisin I-divisioonaan. Pekkala lopetti pelaajauransa kevääseen 1993.
Pekkala pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1982, jolloin hän voitti pronssia. Pekkala pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 1979 ja 1980, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Hän voitti koko turnauksen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 2+11=13.
Pekkala edusti myös Suomen B-maajoukkuetta eli ns. "Sisu Teamia" Yhdysvalloissa pelatussa turnauksessa vuonna 1982, jolloin hän voitti pronssia.
Pekkalan isoveli Jari pelasi Josen kanssa Ketterässä.
Asuntopulan aikana
Asuntopulan aikana ("One Week", DVD-levityksessä suom. myös "Viikko rakennusmiehenä") on Buster Keatonin ohjaama lyhyt komediaelokuva vuodelta 1920.
Elokuva on valittu Yhdysvaltain Kongressin kirjaston Kansalliseen elokuvarekisteriin.
HMS Herald (1822)
HMS Herald oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Atholl"-luokan korvetti, jossa oli 28 tykkiä. Se laskettiin vesille 1821 nimellä HMS Termagant, otettiin palvelukseen 1824 nimellä "Herald" ja muutettiin tutkimusalukseksi 1845. Se myytiin romutettavaksi 1862.
"Herald" muutettiin Sheernessissä tutkimusalukseksi heinäkuun 1844 ja kesäkuun 1845 välisenä aikana. Sen tykkejä vähennettiin muutostöissä kahdeksaan.
Henry Kellett otti "Heraldin" palvelukseen 8. helmikuuta 1845 Tyynenmeren tutkimuksiin. Yhdessä "HMS Pandoran" kanssa se tutki Brittiläisen Kolumbian rannikkoa Yhdysvaltojen ja Britannian välisen rajakiistan ratkettua.
Vuonna 1848 "Herald" määrättiin etsimään Franklinin retkikuntaa, joka oli lähtenyt tutkimaan Luoteisväylää vuonna 1845. Tällä matkalla "Herald" purjehti Beringinsalmen kautta yli Tšuktšimeren ja löysi Geraldinsaaren, jolle Kellett antoi nimen laivansa mukaan. Tehtävä päättyi samana vuonna.
Jatkaen "HMS Rattlesnaken" tehtävää "Herald" teki vuosina 1852–1861 kapteeni Henry Mangles Denhamin komennuksessa tutkimusta Australian rannikolla ja Fidžisaarilla. Tutkijoina matkalla olivat John MacGillivray (1821–1867), William Milne (kasvitieteilijä) ja Denis Macdonald avustavana lääkärinä ja eläintieteilijänä. Kapteenin kanssa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi MacGillivray poistui laivalta Sydneyssä tammikuussa 1854.
"Herald" otettiin uudestaan palvelukseen 1. huhtikuuta 1857 tutkimusalukseksi.
Jennifer Siekkinen
Jennifer Siekkinen on suomalainen endurokuljettaja. Hän on enduron euroopanmestari naisten joukkuekilpailussa. Siekkinen edustaa Jämsän Seudun Moottorikerhoa.
2016
Annamaria Karikuusi
Annamaria Karikuusi on suomalainen endurokuljettaja. Hän on kaksinkertainen enduron euroopanmestari naisten joukkuekilpailussa. Karikuusi edustaa Mäntsälän Moottorikerhoa.
2015
2016
Aleksanteri Hakaniemi
Aleksanteri Hakaniemi (s. 25. lokakuuta 1994 Kouvola) on suomalainen laulaja, lauluntekijä ja muusikko. Hän aloitti uransa trubaduurina, ja armeijan jälkeen hän toimi Justimuksen, Reino Nordinin ja Evelinan DJ:nä. Hakaniemi solmi levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa kesällä 2016, ja julkaisi debyyttisinglensä marraskuussa. Hakaniemen debyyttialbumi "Nuorena jaksaa" julkaistiin helmikuussa 2018, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen ja ylitti platinarajan.
Aleksanteri Hakaniemi on uransa aikana saanut yhteensä viisi Emma-ehdokkuutta. Hän on myös säveltänyt ja sanoittanut kappaleita eri artisteille, sekä vieraillut muiden kappaleilla.
Aleksanteri Hakaniemi syntyi vuonna 1994 ja hän on kotoisin Kouvolasta. Hakaniemi suoritti ensimmäisen ja toisen luokan Tornionmäen koulussa, jonka jälkeen siirtyi musiikkiluokille Kankaan kouluun. Yläkoulun hän suoritti Kouvolan yhteiskoulussa. Teini-ikäisenä Hakaniemi esiintyi trubaduurina Kouvolan kaduilla, baareissa ja terasseilla. Hän opiskeli myös kitaransoittoa ja laulua Pohjois-Kymen musiikkiopistossa. Hakaniemi suoritti varusmiespalveluksensa puolustusvoimien varusmiessoittokunnassa.
Hakaniemi tapasi Justimuksen jäsenet armeijan soittokunnassa, ja he pyysivät häntä ryhmän DJ:ksi. Hakaniemi päätyi myös työskentelemään Reino & The Rhinos-yhtyeen sekä Evelinan DJ:nä.
Hakaniemi tapasi vuonna 2015 tuottaja Rafael Elivuon, joka oli nähnyt Hakaniemen soittovideon YouTubessa. He levyttivät yhdessä kolme uutta kappaletta keväällä 2016, ja Hakaniemi solmi levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa kesällä 2016. Hänen debyyttisingle ”Etsi mut” julkaistiin marraskuussa 2016. Kappale nousi Suomen virallisen single- ja striimauslistan sijalle 15. Hakaniemen toinen single ”Filmi katkee” julkaistiin helmikuussa 2017, ja sillä vierailee rap-artisti Aste. Kappale nousi jälleen single- ja striimauslistalle, sekä Suomen latauslistalle. Hakaniemi julkaisi vielä kolme singleä vuonna 2017, joista ”Pane mut sekasin” -kappaletta käytettiin myös "Temptation Island Suomi" -tositelevisiosarjan mainoskappaleena.
Tammikuussa 2018 Hakaniemeltä julkaistiin single ”Fucked Up”, ja 2. helmikuuta julkaistiin hänen debyyttialbumi "Nuorena jaksaa". Levy nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen ja ylitti platinarajan. Hakaniemi oli myös ehdolla kolmessa eri kategoriassa Emma-gaalassa, joka järjestettiin helmikuussa 2018. Hän esiintyi myös tapahtumassa. Huhtikuussa Hakaniemi julkaisi uuden singlen ”Pelkääks vai rakastaks”, joka nousi single-, striimaus- ja radiosoittolistalle. Hakaniemen seuraava single ”Luuseri” julkaistiin elokuussa. Marraskuussa 2018 hän vieraili rap-artisti Lukas Leonin kappaleella ”Hendrix”, ja joulukuussa Hakaniemen kappale ”Valoon” oli mukana "Anna laulu lahjaksi" -kokoelmalevyllä. Hän esiintyi myös samannimisessä joulukonsertissa Helsingin Kulttuuritalolla 15. joulukuuta.
Hakaniemi on jälleen ehdolla kahdessa eri kategoriassa Emma-gaalassa, joka järjestetään helmikuussa 2019.
Hyria (oppilaitos)
Hyria on Hyvinkäällä ja Riihimäellä toimiva, taustaorganisaatioltaan osakeyhtiömuotoinen koulutusorganisaatio (Hyria koulutus Oy), jonka yhteydessä annetaan sekä ammatillista perusopetusta (Hyria ammattiopisto) että aikuiskoulutusta (aikuisopisto).
Hyrian liikevaihto oli vuonna 2015 noin 41,2 miljoonaa euroa, josta ammattiopiston osuus oli 60,3 ja aikuisopiston 35,4 prosenttia.
Hyriassa ammatillista perustutkintoa opiskeli vuonna 2015 yhteensä 2 413 nuoriso-opiskelijaa (775 tutkintoa). Aikuiskoulutukseen osallistui (kurssitoiminta mukaanluettuna) samana vuonna 7 207 henkilöä (581 tutkintoa). Oppilaitosmuotoisesti ammatillista perustutkintoa opiskeli Hyriassa vuonn 2015 keskimäärin 2 936 opiskelijaa. Kaikkiaan Hyriassa opiskelee vuosittain noin 10 000 ihmistä.
Lost &amp; Found (1986–89)
Lost & Found (1986–89) on The Kinks -yhtyeen 27. elokuuta 1991 Yhdysvalloissa julkaistu kokoelma-albumi. Levyn sisältö koostuu vuosina 1986–1989 levytetystä ja julkaistusta materiaalista, jolloin yhtye levytti MCA Recordsille.
Falima Teao
Falima Teao (s. 1. tammikuuta 1931) on tokelaulainen henkilö. Hän toimi Tokelaun hallituspäämiehenä (ulu) helmikuusta 1997 helmikuuhun 1998 asti. Hän toimi myös Fakaofon konsulinjohtajana (faipule) tammikuusta 1996 tammikuuhun 1999 asti.
Kettukankaan jätinkirkko
Kettukankaan jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Saloisten Mattilanperällä sijaitseva soranotossa osittain tuhoutunut jätinkirkko, joka sijaitsee laajalla kivikauteen ajoitetulla Kettukankaan asuinpaikalla. Jätinkirkkoa ei ole vielä tutkittu.
Kettukangas sijaitsee Raahen kirkosta noin 14 kilometriä kaakkoon Jylhänharjun etelärinteellä yhdystien 18565 eteläpuolella. Jylhänharju kohoaa yli 75 metriä merenpinnan yläpuolelle, mutta Kettukangas työntyy siitä lounaaseen matalampana ja loppuu savipellolle Haapajoen pohjoispuolella. Yhdystien yhteydessä sijaitsee sorakuoppa, jonka lounaispuolelle asuinpaikka ja jätinkirkko jäävät.
Jätinkirkko sijaitsee Kettukankaan eteläpäässä lähellä mäen lakikohtaa, ja se sijaitsee mäkeen kaivetun sorakuopan reunalla. Jätinkirkon toisesta reunasta on tuhoutunut hiekanotossa noin 40 prosenttia, mutta siitä on vielä tunnistettava osa jäljellä. Luoteis-, länsi- ja lounaisosan kivivallista tunnistaa helposti kolme kulmausta ja jätinkirkon muodoksi hahmottuu pyöreäkulmainen ja lähes suorakulmainen nelikulmio. Sen pituus on 30 metriä ja leveys 20 metriä. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa pohjoisesta katsottuna 49 astetta myötäpäivään. Säilyneet kivivallit ovat 3–4 metriä leveät, mutta vain noin 30 senttimetriä korkeat. Vallissa on lounaissivun eteläkulmassa yksi portiksi kutsuttu matalampi kohta, joka on noin neljä metriä leveä. Jätinkirkon keskikohdasta katsottuna portin aukeamissuunta on tarkalleen 194 asteen kulmassa pohjoisesta eli melkein etelään päin. Muita portteja ei ole säilynyt. Jätinkirkon länsikulmassa sijaitsee kivivallissa kiinni oleva kiviröykkiö, ja jätinkirkon lounaissivussa sijaitsee toinen suurempi kiviröykkiö. Lähimmät asumuspainanteet sijaitsevat jätinkirkosta parikymmentä metriä etelään. Kivivallin sisäosa on melko tasainen, ja se on ilmeisesti raivattu puhtaaksi irtokivistä. Sieltä on löydetty kvartsi-iskoksia ja palaneen luun kappale.
Jätinkirkko on osa 2,5 hehtaarin laajuista muinaisjäännösaluetta, jossa sijaitsee satakunta havaittua muinaisjäännöstä. Asumuspainanteita tiedetään olevan 30, kuoppia 6 ja kiviröykkiöitä 31 kappaletta. Kiviröykkiöistä 16 kappaletta on palokivikumpuja, joka ovat suomalaisessa arkeologiassa verrattain uusi muinaisjäännetyyppi, ja niitä tavattiin ensimmäisen kerran juuri Kettukankaalla. Kaivauksissa on löytynyt kivikauteen ajoitettavaa ja asuinpaikoille tyypillistä materiaalia. Aluetta voi pitää kokonaisuudessaan varsin hyvin säilyneenä ja erittäin kiintoisana muinaisjäänteenä.
Alue löydettiin vuonna 1975, ja sen tarkastivat vuonna 1976 kahdesti Paula Purhonen ja Pentti Koivunen. Myöhemmin vuonna 1991 Koivunen, Eero Jarva ja Jari Okkonen kartoittivat alueen laajuuden ja sen muinaisjäännökset. Aulis Forss suoritti kaivaukset vuosina 1996 ja 1999, mutta kaivaukset eivät koskeneet jätinkirkkoa. Kaisa Lehtonen ja Pentti Risla tarkastivat asuinalueen vuonna 2010. Jätinkirkkoa ei ole tutkittu ollenkaan.
Alueelle on tehty maisemallinen harvennushakkuu, joka helpottaa alueen hahmottamista. Jätinkirkkoa reunustava sorakuoppa on siistitty ja alueelle on rakennettu muinaispolku. Paikalle opastaa yhdystien varteen pystytetty tienviitta.
Tears for Dolphy
Tears for Dolphy on yhdysvatalaisen trumpetisti Ted Cursonin vuonna 1964 julkaistu kolmas albumi. Vuonna 1993 levy julkaistiin CD:nä. Levyllä on kolme bonusraitaa 1. elokuuta 1964 nauhoituksista.
Kaikki kappaleet Ted Curson, ellei toisin mainita.
April
April voi tarkoittaa seuraavia:
Pikku Jakenaron jätinkirkko
Pikku Jakenaron jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Saloisissa Mattilanperällä sijaitseva jätinkirkko. Sille on ehdotettu ajoitukseksi 2500 eaa., mikä tekee siitä kivikauden loppuun sijoittuvan kohteen.
Jätinkirkko sijaitsee Raahen kirkosta noin 14 kilometriä kaakkoon Mattilanperällä Jylhänharjun itäpuolella. Kun poikkeaan Mattilanperän tieltä (yhdystie 18565) Kopsaan johtavalle tielle ja ajaa sitä 700 metriä pohjoiseen, kohtaa Pikku Jakenarossa harjun päällä jätinkirkon. Paikka on Jylhänharjun itäreunaa seuraava kapea harjanne, joka on muodostunut moreeniharjun päälle. Täällä harju laskee jyrkähkösti kohti itää.
Jätinkirkko on suorakaiteen muotoinen matala kivivalli, jonka ulkomitat ovat 30 metriä pitkä (Ridderstadin mukaan 33 metriä ) ja 16 metriä leveä. Rakennelman laskennallinen pinta-ala on silloin 480 neliömetriä (m²). Vallin korkeus on vain 30–80 senttimetriä, mutta se on yllättävän leveä. Sisäalueen pituus on 27 metriä ja leveys 4–6 metriä. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 2° (astetta) vastapäivään eli pohjoiseen. Kivivallissa on matalampi kohta, jota kutsutaan portiksi. Se sijaitsee jätinkirkon keskikohdasta katsottuna 106° pohjoisesta vastapäivään eli lähes tarkalleen lännessä.
Kivivallin sisäpuolella on suoritettu arkeologinen kaivaus, jonka löytöinä saatiin talteen liuskeisestä kivestä tehtyjen esineiden kappaleita, kivi-iskoksia ja kvartsi-iskoksia. Muutama kvartsinkappale tulkittiin työkaluksi. Myös jätinkirkon vallien ulkopuolelta löytyi kvartsi-iskoksia.
Jos jätinkirkot ovat sijainneet aina merenrannassa, voidaan jääkauden jälkeisen maankohoamisen nopeudesta päätellä sen ikä. Raahen seudun rannansiirtymän kronologiassa jätinkirkon alarinne oli rantaa 3000–2500 eaa. Tämän perusteella jätinkirkolle on ehdotettu ajoitusta 2500 eaa.
Jätinkirkon ympäristössä saattaa olla enemmänkin muinaisjäännöksiä, sillä jätinkirkosta 130–140 metriä etelään polun itäpuolella löytyi halkaisijaltaan 4,5 metriä suuri kiviröykkiö. Sen korkeus on vain 20 senttimetriä ja sen keskikohdassa on kuoppa.
Vuonna 1986 suoritti Aulis Forss kohteessa arkeologisen kaivauksen. Seuraavina vuosina paikalla on käyty vain silmäilemässä paikkoja: vuonna 1994 oli tarkastus (Jaana Itäpalo), vuonna 1997 inventointi (Mika Sarkkinen) ja vuonna 2001 oli taas tarkastus (Pentti Koivunen).
Tammikuussa 2001 kulki jätinkirkon läpi telaketjuilla liikkuva kaivuri. Sen kulku-uraa tasoitettiin vielä traktorilla. Jätinkirkon etelävallista tuhoutui 4 metriä leveä kohta ja sen itäisen vallin sisäosaan tuli myös vaurioita. Pohjoisvallista ei ole jäljellä paljoakaan alkuperäistä kiveystä.
Läheisen Kettukankaan muinaisjäännösalueen hoitamisen tapaan myös Pikku Jakenaron jätinkirkon ja Hautakankaan alueita on hoidettu harvennushakkuilla.
Japp–Klingemann-reaktio
Japp–Klingemann-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa aromaattinen diatsoniumsuola reagoi diketonin tai β-ketohapon tai -esterin kanssa muodostaen hydratsonin. Reaktion raportoivat ensimmäisen kerran Francis Robert Japp ja Felix Klingemann vuonna 1888 ja reaktio on nimetty heidän mukaansa. Japp–Klingemann-reaktio on hyvin käytetty tapa valmistaa synteettisesti hyödyllisiä aromaattisia hydratsoneja.
Japp–Klingemann-reaktio tapahtuu emäksisissä olosuhteissa kaikille aromaattisille diatsoniumsuoloille. Karbonyyliyhdisteenä käytetään tyypillisesti joko β-ketohappoa tai -esteriä. Reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa karbonyyliyhdisteestä muodostuu emäksisissä olosuhteissa enolaatti. Tämä nukleofiilinen enolaatti reagoi elektrofiilisen diatsoniumsuolan kanssa additioreaktiolla muodostaen välivaiheena diatsoyhdisteen. Tämä diatsoyhdiste hydrolysoituu emäksisissä olosuhteissa tetraedrimäiseksi välivaiheeksi. Tämä välivahe on epästabiili ja hajoaa hydratsoniksi ja ketohappojen tapauksessa hiilidioksidiksi ja ketoestereiden tapauksessa karboksylaatti-ioniksi.
Japp–Klingemann-reaktioissa muodostuvat aromaattiset hydratsonit ovat hyödyllisiä orgaanisen kemian lähtöaineita. Usein reaktiota seuraa Fischerin indolisynteesi, jossa hydratsoni reagoi väkevän rikkihapon kanssa indolijohdannaiseksi.
Jorma Aalto
Jorma Aalto -nimisiä henkilöitä ovat:
Florence Henderson
Florence Agnes Henderson (14. helmikuuta 1934 Dale, Indiana – 24. marraskuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sitcom-näyttelijä, jonka tunnetuimpia rooleja oli äiti sarjassa "The Brady Bunch".
Henderson aloitti uransa Broadwaylla, jossa hän oli ensimmäisessä pääosassaan musikaalissa "Oklahoma!", ja sitten seurasivat "Sound of Music", "Kuningas ja minä" ja "South Pacific".
Philadelphian roomalaiskatolinen arkkihiippakunta
Philadelphian roomalaiskatolinen arkkihiippakunta () on katolisen kirkon arkkihiippakunta Yhdysvalloissa. Siihen kuuluvat Allentownin, Altoona-Johnstownin, Erien, Greensburgin, Harrisburgin, Pittsburghin ja Scrantonin hiippakunnat.
Marie Kondō
Marie Kondō (, s. 1984 tai 1985) on japanilainen järjestelyasiantuntija ja kirjailija. Hänen "KonMari"-nimellä tunnettua kodintavaroiden järjestelymenetelmää käsittelevät elämänhallintaoppaansa ovat myyneet syksyyn 2016 mennessä yhteensä 6,5 miljoonaa kappaletta yli 40 kielellä.
Kondō perusti kodinjärjestelyn konsultointiyrityksensä 19-vuotiaana. "Time"-lehti valitsi hänet 100 vaikutusvaltaisimman ihmisen listalleen vuonna 2015. Kondō on naimisissa, ja hänellä on vuonna 2015 syntynyt tytär. Kondō kertoo saaneensa vaikutteita šintolaisuudesta.
Kondōn raivaus- ja järjestämismenetelmän periaatteena on, että kotiaan järjestelevä ihminen kysyy itseltään jokaisen esineen kohdalla ”tuottaako tämä esine minulle iloa”. Jos niin ei ole, hänen tulee luopua esineestä. Menetelmän kannattajien mukaan kodin tyhjentäminen turhasta tavarasta tällä tavalla johtaa pysyvään ja myönteiseen elämänmuutokseen myös mielen tasolla.
Tempo massimo
Tempo massimo (”Täyttä vauhtia”) on vuonna 1934 valmistunut italialainen romanttinen komediaelokuva. Se on Mario Mattòlin ensimmäinen ohjaustyö. Elokuvan pääosia esittävät Carla Mignone alias Milly ja Vittorio De Sica.
Professori Giacomo Benti viettää tätinsä ja miespalvelijansa kanssa rauhallista elämää Comojärven rannalla sijaitsevassa huvilassaan. Eräänä päivänä professorin ollessa veneilemässä seurapiirikaunotar Dora Sandri on vähällä pudota hänen päälleen laskuvarjolla. Benti kutsuu Doran huvilalleen ja rakastuu häneen. Saadakseen rakastettunsa huomion hän ryhtyy harrastamaan urheilua, mikä johtaa erilaisiin kommelluksiin ja väärinkäsityksiin. Lopulta Benti päätyy Milanoon, jossa Dora on menossa naimisiin vain hänen rahoistaan kiinnostuneen Bob Huertan kanssa. Päästyään selville juonesta Benti ryntää kirkkoon, pysäyttää häät ja pakenee morsiamen kanssa paikalta.
Mario Mattòlin tuottama ja käsikirjoittama "Tempo massimo" on myös hänen ensimmäinen ohjaustyönsä. Alun perin sen ohjaajaksi oli ajateltu Carlo Ludovico Bragagliaa, joka vetäytyi projektista viime metreillä. Mattòlin tuottamissa revyissä esiintyneiden De Sican ja Millyn lisäksi siinä nähdään Anna Magnani toisessa elokuvaroolissaan.
"Tempo massimo" on välitön ja vauhdikas komedia, joka on tyyliltään paljon velkaa Mario Camerinin elokuville kuten "Kyllä miehet ovat roistoja" ("Gli uomini, che mascalzoni", 1932). Elokuva menestyi kaupallisesti hyvin ja sai myös positiivisia arvosteluja ohjauksesta ja näyttelijäsuorituksistaan.
Milly
Carolina Mignone (26. helmikuuta 1905 Alessandria – 22. syyskuuta 1980 Nepi), taitelijanimeltään Milly, oli italialainen näyttelijä ja laulaja.
Revyynäyttelijänä työskennellyt Milly teki 1930-luvulla myös muutamia elokuvia. Hän muutti ennen toista maailmansotaa Yhdysvaltoihin, mutta palasi sodan jälkeen Italiaan ja työskenteli jälleen laulajana ja näyttelijänä.
Talvisodan pommitukset Seinäjoella
Seinäjoen pommitus talvisodassa oli Neuvostoliiton ilmavoimien 3. helmikuuta 1940 noin kello 13:40 tekemä ainoa ilmapommitus Seinäjoelle, jolloin kolmetoista asukasta sai surmansa ja neljätoista haavoittui. Pommitus tehtiin 27 Iljushin DB-3 -pommikoneella.
Pommin osuessa Rajakadulla olevaan sirpalesuojaan sai välittömästi surmansa kymmenen ihmistä. Surmansa saivat Toivo Luhtasela, Onni Ylikoski, Eino Järvinen, Uuno Miilunpohja, Olavi Tuurala, Toivo E. Hyvälä, Matias Mastosalo, Sanna Seppälä ja Olavi Vatilo ja hänen 3-vuotias poikansa Matti. Lisäksi haavoittuneista kolme menehtyi vielä sairaalassa. Lisäksi pommit osuivat Seinäjoen juna-aseman kolmannen luokan odotustilaan, vanhaan Marttilan kouluun, nykyiseen taidekoulu Oivaan, Ruukintien varrella olevaan viljavarastoon ja vanhalle kauppatorille. Loput pommit osuivat keskustan ulkopuolelle joen toisella puolella olleille pelloille.
The New Thing &amp; the Blue Thing
The New Thing & the Blue Thing on yhdysvatalaisen trumpetisti Ted Cursonin vuonna 1965 julkaistu albumi.
Kaikki kappaleet Ted Curson, ellei toisin mainita.
Coco
Coco voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Psychework
Psychework on jyväskyläläinen melodista metallia esittävä yhtye. Yhtyeen esikoisalbumi ilmestyi Ranka Kustannuksen kautta syyskuussa 2016.
Psycheworkin perustivat aiemmin Machine Meniin kuuluneet laulaja Antony Parviainen ja kitaristi J-V Hintikka. Yhtye sai alkunsa syksyllä 2012 Parviaisen sairastuttua leukemiaan, mistä hän ammensi uutta inspiraatiota musiikin tekemiseen. Keväällä 2013 kaksikko alkoi säveltää musiikkia Parviaisen sairausaikana kirjoittamien tekstien pohjalta.
Virallisesti Psychework esiteltiin marraskuussa 2015, ja tuolloiseen kokoonpanoon kuuluivat myös kitaristi Jere Kortelainen, basisti Ville Koskinen, kosketinsoittaja Otto Närhi ja Swallow the Sunissakin soittava rumpali Juuso Raatikainen. Yhtyeen ensiesiintyminen oli Jyväskylän Lutakossa 15. tammikuuta 2016.
Psycheworkin esikoisalbumi "The Dragon’s Year" ilmestyi Ranka Kustannuksen kautta 2. syyskuuta 2016. Se sijoittui 18:ksi Suomen albumilistalla.
Urge
Urge on yhdysvatalaisen trumpetisti Ted Cursonin vuonna 1966 julkaistu albumi.
Kaikki kappaleet Ted Curson, ellei toisin mainita.
Starman
Starman voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Bertil Poppius
Robert Bertil Poppius (28. heinäkuuta 1876 Kirkkonummi – 27. marraskuuta 1916 Kööpenhamina) oli suomalainen opettaja, filosofian tohtori ja hyönteistutkija.
Bertil Poppiuksen vanhemmat olivat varatuomari, hovineuvos Fredrik Wilhelm Poppius (1831–1889) ja Alexandra Antonia Sesemann (k. 1926). Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1900, filosofian lisensiaatiksi 1912 ja filosofian tohtoriksi 1914.
Poppius oli Helsingin yliopiston eläinmuseossa amanuenssina 1900–1912 ja kustoksena vuodesta 1912 alkaen. Hän toimi myös luonnonhistorian opettajana Helsingin ruotsinkielisissä oppikouluissa 1901–1914.
Nimellä "B. Poppius":
Cesara
Cesara on kunta Pohjois-Italiassa Verbano-Cusio-Ossolan maakunnassa Piemonten alueella. 
Cesaran naapurikunnat ovat Arola, Civiasco, Madonna del Sasso, Nonio, Pella ja Varallo.
Nonio
Nonio on kunta Pohjois-Italiassa Verbano-Cusio-Ossolan maakunnassa Piemonten alueella. 
Nonion naapurikunnat ovat Cesara, Omegna, Pella, Pettenasco, Quarna Sotto ja Varallo.
Theodor Charpentier
Theodor Charpentier (; 20. elokuuta 1874 Pietari – 30. maaliskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut tykistön kenraalimajuri.
Charpentierin vanhemmat olivat kenraalimajuri Fredrik Vilhelm Charpentier (1849–1918) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Maria Dmitrieva (1853–1909). Hän kävi 1893–1896 Omskin kadettikoulua, 1. Paavalin sotakoulua Pietarissa sekä Konstantinin sotakoulua. Hän palveli sitten Turkestanin tykistöprikaatissa ja hänet ylennettiin luutnantiksi 1899. Charpentier kävi 1900–1903 Mihailin tykistöakatemian kurssin ja hänet ylennettiin alikapteeniksi 1902. Hän palveli sitten Henkivartioväen 2. tykistöprikaatissa 1903–1910 ja Henkivartioväen 3. tykistöprikaatissa 1910–1912. Charpentier oli vuodesta 1912 Henkivartioväen 2. tykistöprikaatin 6. patterin päällikkönä. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1907 ja everstiksi 1910.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Charpentier komensi 2. tykistöprikaatin 6. patteria 1914–1916, 2. tykistöprikaatin mörssärijaosta 1916–1917 sekä viimeksi 204. tykistöprikaatia helmikuusta kesäkuuhun 1917. Hän erosi palveluksesta kenraalimajurina kesäkuussa 1917.
Charpentier oleskeli Suomessa kesään 1918 saakka, jolloin hän liittyi Omskin alueella toimineeseen amiraali Aleksandr Koltšakin komentamaan valkoiseen armeijaan. Charpentier toimi sitten Venäjän sisällissodan aikana Koltšakin armeijassa raskaan tykistön komentajana sekä tykistön ylitarkastajana. Hän jäi 1920 bolševikkien vangiksi Koltšakin armeijan kärsittyä tappion, mutta pääsi vuonna 1922 Suomen kansalaisena vapaaksi ja palasi Suomeen. Charpentier oli 1920-luvulla yksi emigranttijärjestö Venäjän yleissotilaallisen liiton (ROVS) salaisen tiedusteluorganisaation Suomen-johtajista yhdessä kenraalimajuri Eugèn Högströmin kanssa. Charpentier kuului samanaikaisesti myös suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš Romanovia tukeneeseen kilpailevaan emigranttiliikkeeseen.
Theodor Charpentier oli naimisissa vuodesta 1918 Natalia Stepanovna Volkovan (1892–1954) kanssa.