hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
The Best of Us Bleed
The Best of Us Bleed on kanadalaisen teknisen death metalin yhtyeen Cryptopsyn kokoelma-albumi. Se julkaistiin marraskuussa 2012 levymerkillä Century Media.
Emil Sallila
Emil Sallila (26. elokuuta 1883 Kärkölä – 14. syyskuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen järjestösihteeri ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Sallilan vanhemmat olivat vuokraaja Erland Sallila ja Elviira Anttila. Hän kävi kansakoulun ja oli sitten aluksi maataloustöissä ja sen jälkeen hän oli työssä Valtion rautateiden liikenneosastolla toimien asemamiehenä Hyvinkäällä 1905–1916. Sallila oli Osuusliike Ahjon toimitusjohtajana Hyvinkäällä 1916–1919 ja Osuusliike Ahjon apulaisjohtajana 1919–1924. Viimeksi Sallila toimi Kulutusosuuskuntien keskusliiton rakennusosaston hoitajana Helsingissä 1924–1926 ja sosialidemokraattisen puolueen järjestösihteerinä ja taloudenhoitajana 1926–1936.
Sallila oli kansanedustajana 1922–1924 ja 1930–1933 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925 ja 1931 presidentinvaaleissa. Sallila oli Nurmijärven kunnanvaltuuston ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä sekä toimi myös Hyvinkään kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1921–1924. Hän oli lisäksi Osuusliike Ahjon hallituksen puheenjohtajana ja oli muun muassa Osuusliike Elannon edustajiston, Helsingin työväen säästöpankin hallituksen ja Kulutusosuuskuntien keskusliiton johtokunnan jäsenenä. Sallila harrasti siirtolapuutarhatoimintaa ja valokuvausta.
Emil Sallila oli naimisissa vuodesta 1907 Johanna Matiskaisen kanssa.
Benxi
Beixi (, pinyin: Běnxī Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Liaoningin maakunnan itäosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 50 kilometriä maakunnan pääkaupunki Shenyangista kaakkoon. Prefektuurin pinta-ala on 8 435 neliökilometriä ja väkiluku 1,7 miljoonaa (2010).
Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Fushunin, idässä Tonghuan, etelässä Dandongin, lännessä Liaoyangin, sekä luoteessa Shenyangin prefektuuritason kaupunkeihin.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan 6 osaan seuraavasti (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
The Book of Suffering: Tome I
The Book of Suffering (Tome 1) on kanadalaisen teknisen death metalin yhtyeen Cryptopsyn EP, joka julkaistiin lokakuussa 2015.
Kappaleesta ”Detritus (The One They Kept)” kuvattiin musiikkivideo.
Montescudo-Monte Colombo
Montescudo-Monte Colombo on kunta Pohjois-Italiassa Riminin maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Kunta perustettiin vuonna 2016, kun kaksi kuntaa, Montescudo (3 451 asukasta) ja Monte Colombo (3 326), yhdistyivät muodostaen Montescudo-Monte Colombon kunnan. Kunta sijaitsee Valconcan laaksossa. Se on maatalousvaltainen kunta, jonka kukkuloiden rinteillä on paljon pieniä viljelyksiä ja kyliä. Kunta on sijainnut historiallisesti strategisella paikalla Malatestan suvun hallinnoiman alueen ja Montefeltron välisellä rajaseudulla.
Connor Carrick
Connor Carrick (s. 13. huhtikuuta 1994 Orland Park, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Toronto Maple Leafsin organisaatiossa. Hän on Capitalsin viidennen kierroksen varaus .
Carrick varattiin vuonna 2012 OHL-joukkue Guelph Stormiin 11. kierroksella numerolla 212. Seuraavat kaksi kautta hän pelasi USA National Team Development Programissa. Ensimmäisenä vuotena hän edusti alle 17-vuotiaiden joukkuetta ja toisena alle 18-vuotiaita. Toisen kauden aikana Guelph Storm kauppasi hänen pelaajaoikeutensa Plymouth Whalersiin varausvuoroihin.
Carrick oli Yhdysvaltojen maajoukkueen mukana voittamassa maailmanmestaruutta vuoden 2012 alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa.
23. syyskuuta 2013 Washington Capitals kiinnitti Carrickin kolmivuotisella tulokassopimuksella.
Seuraavalla kaudella Carrick pääsi Capitalsin kauden avauskokoonpanoon. Hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa 3. lokakuuta 2013 ohittaessaan Calgary Flamesin maalivahti Karri Rämön päästyään suoraan rangaistusaitiosta läpiajoon.
Syväjärvi (Kihniö)
Syväjärvi on Pirkanmaalla Kihniössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Syväjärvi on osa Nerkoonjärven valuma-aluetta.
Järven pituus on 1,2 kilometriä, leveys 350 metriä ja sen pinta-ala on 25 hehtaaria. Se sijaitsee 2,3 kilometriä Kihniön kirkolta länteen. Siihen laskee vain Tarsianjärvi ja Paskolampi. Tarsianjärvestä tulee lähes kaikki Syväjärven läpi virtaava vesi ja Paskolammesta tulee vain lyhyt pelto-oja. Syväjärven pääallas on 850 metriä pitkä ja Aittolammeksi kutsuttu oma vesiallas erottuu pääaltaasta alle 20 metrisen salmen kautta, jota kutsutaan myös Hiittanjoeksi ja Sikosaaren toiselta puolelta virtaavan Sikojoen kautta. Syväjärven ja Aittolammin laskujoki Ristajoki on 250 metriä pitkä ja se laskee Kankarinjärveen. Rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä. Rannat ovat metsämaata, mutta Tarsian kohdalla on peltomaata ja samoin on myös sen vastarannalla. Rannan läheisyydessä sijaitsee neljä maatilaa ja kaksi vapaa-ajan asuntoa sekä ulkomuseoalue. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13347 ja 13341.
Kun Kankarinjärven vedenpintaa alennettiin mahdollisesti jo 1800-luvulla, vaikutti sen myös Syväjärven vedenpintaan. Koska nykyään järvien pinnankorkeuksien ero on vain 30 senttimetriä ja koska Kankarinjärven vedenpinta aleni metrin verran tai enemmän, on sillä ollut suuri vaikutus myös Syväjärven pinnankorkeuteen. Kun vertaa nykykarttoja 1800-luvun pitäjänkarttaan, huomaa selvän eron järven rantaviivassa. Selvin ero näkyy Aittolammessa, jonka salmi on pitäjänkartassa leveä ja lampi pyöreämpi.
Destined to Violate
Destined to Violate on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Gorgasmin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin heinäkuussa 2014 levymerkillä New Standard Elite.
Kappale ”Corpsified” kirjoitettiin alun perin yhtyeen vuoden 1996 demolle.
Adam Pelech
Adam Pelech (s. 16. elokuuta 1994 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura New York Islandersin organisaatiossa. Hän on Islandersin kolmannen kierroksen varaus .
Pelech varattiin New York Islandersiin 65. pelaajana . 15. maaliskuuta 2014 Islanders ja Pelech solmivat kolmivuotisen tulokassopimuksen.
Pelech kutsuttiin ensimmäisen kerran NHL:n puolelle kaudella 2015–2016. 13. marraskuuta 2015 hän teki NHL-debyyttinsä pelaten 13 minuuttia 4–1 -voittoon päättyneessä ottelussa Anaheim Ducksia vastaan. Pelech sai uuden kutsun NHL-kokoonpanoon 1. tammikuuta 2016 puolustaja Johnny Boychukin loukkaannuttua.
Frits Thaulow
Johan Fredrik "Frits" Thaulow (1847–1906) oli norjalainen maisemamaalari ja graafikko. Hän kuului Norjan uuden realistisen maisemamaalauksen keskeisiin edustajiin. Thaulow tutustui ulkoilmamaalaukseen Pariisissa, missä vietti paljon aikaa 1890-luvulta lähtien, vaikka muuallakin ulkomailla oleskeli ja välillä kävi kotimaassakin. Thaulow maalasi varsinkin lunta ja virtaavaa vettä. Uran lopulla hänen maalauksensa keveni muuttuen aikaisempaa impressionistisemmaksi.
Tarsianjärvi
Tarsianjärvi on Pirkanmaalla Kihniössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Tarsianjärvi on osa Nerkoonjärven valuma-aluetta.
Järven pituus on 1000 metriä, leveys 730 metriä ja sen pinta-ala on 53 hehtaaria. Se sijaitsee lähellä Kihniön keskustaa. Järveen laskee Myllyjoki, joka tuo vettä Nerkoonjärven valuma-alueelta, jonka pinta-ala on 162 km2. Myös Sulkuejärvi laskee Tarsinjärveen 100 metristä ojaa myöten. Nämä joen tuovat lähes kaikki vedet, sillä muut laskuojat ovat vain lyhyitä metsäojia. Rantaviivan pituus on 4,4 kilometriä. Peltomaata on rannassa vain Tarsian kohdalla. Vapaa-ajan asuntoja on toistakymmentä.
Sven Segerstråle
Sven Gustaf Segerstråle (9. elokuuta 1899 Porvoon maalaiskunta – 24. joulukuuta 1994 Kauniainen) oli suomalainen eläintieteilijä ja meribiologi. Hän sai professorin arvon 1961.
Segerstråle väitteli filosofian tohtoriksi 1939. Hän toimi 1929–1944 biologian ja maantiedon opettajana Tölö svenska samskolassa ja 1926–1969 Suomen tiedeseuran vesibiologisessa laboratoriossa (vuodesta 1955 Merentutkimuslaitoksen biologinen osasto), vuodesta 1944 sen johtajana. Vuosina 1940–1967 hän työskenteli Helsingin yliopiston eläintieteellisessä museossa, vuodesta 1958 yleisen osaston kustoksena. Hän teki uraauurtavaa tutkimusta Itämeren synnystä, suolapitoisuuden merkityksestä kasvi- ja eläinkunnalle sekä merilajien levinneisyydestä. Hän tutki Suomen merenrantaeläimistöä ja vesien eläimistön jääkautista historiaa.
Hän julkaisi biologian oppikirjan "Det underbara livet" (1949, käännetty useille kielille, suom. "Ihmeellinen elämä"), sekä uskonnonfilosofisen teoksen "Elämän arvoitus" (1968), joka herätti keskustelua Segerstrålen puolustaman luomisteorian vuoksi.
Hänen veljensä oli Lennart Segerstråle ja sisarensa Solveig von Schoultz.
Edward Thorndike
Edward Lee Thorndike () oli tunnettu yhdysvaltalainen kasvatustieteilijä ja pitkäaikainen Columbian yliopisto kasvatuspsykologian professori. Hän kehitti testi- ja mittausmenetelmiä sekä esitti eläinkokeisiin pohjautuvan ns. vaikutuksen lain. hänen työnsä eläinten käyttäytymisen ja oppimisprosessin parissa johti konnektionismin (connectionism) teoriaan, jonka mukaan tietyn ärsykken synnyttämät käyttäytymisvasteet rakentuvat yritysten ja erehdysten kautta. Tämä vaikuttaa yhteyksien muodostumiseen ärsykkeen ja eniten tyytyväisyyttä tuovien vasteiden välille.
Amerikan psykologiyhdistyksen (APA) vuonna 2002 tekemän arvion mukaan professori Thorndike oli 9. merkittävin yhdysvaltalaiseen psykologiaan vaikuttaneista henkilöistä (sadasta listatusta vaikuttajasta).
Perheensä perinteitä noudattaen hän suoritti alemman yliopistotutkinnon Wesleyan Universityssä (1895). Sieltä hän jatkoi Harvardin yliopistoon, jossa vaihtoi aloitusvuonnaan pääaineensa kirjallisuudesta psykologiaan ja työskenteli psykologi William Jamesin ohjauksessa tutkien eläinten oppimista (M.A. 1897). Tästä tuli hänen elämänuransa, joskin tutkimuskohteeksi vaihtui myöhemmin ihminen. Hän jatkoi psykometriikan kehittäjiin kuuluneen James McKeen Cattellin ohjauksessa Columbian yliopistossa, ja väitteli vuonna 1898 suurta huomiota saaneella, sittemmin psykologian klassikoihin päässeellä väitöskirjallaan. Hänen väitöskirjansa julkaistiin vuonna 1911 teoksena "Animal Intelligence". Hän piti eläinten adaptoituvaa käyttäytymistä analogisena ihmisen oppimisen kanssa ja ehdotti että käyttäytymisen assosiaatiot (yhteydet) voisi ennustaa soveltamalla hänen kehittämäänsä kahta lainalaisuutta.
Jo väittelyvuonnaan James Russell kutsui Thorndiken opettajaksi Columbian yliopiston Teacher Collegeen. Vuosina 1904–1940 Thorndike toimi tämän opettajakorkeakoulun kasvatuspsykologian professorina..
Thorndike sai monia tunnustuksia. Hän oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen ja toimi luottamustehtävänään muun muassa Amerikan psykologiyhdistyksen (APA) puheenjohtajana (1912) ja AAAS:n presidenttinä (1934).
Hänen tuotantoonsa kuuluivat muun muassa (mm. ):
Scott Mayfield
Scott Mayfield (s. 14. lokakuuta 1992 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura New York Islandersin organisaatiossa.
Mayfield pelasi kaksi kautta USHL-joukkue Youngstown Phantomsissa vuosina 2009–2011 ja tuli valituksi itäisen konferenssin tähdistöön kaudella 2010–2011. Hänet varattiin New York Islandersiin 34. pelaajana . 5. huhtikuuta 2013 hän solmi kolmivuotisen tulokassopimuksen Islandersin kanssa.
6. huhtikuuta 2014 Mayfield teki NHL-debyyttinsä saaden jääaikaa 17.04 minuuttia 4–0 -tappioon päättyneessä ottelussa Columbus Blue Jacketsia vastaan.
Celanese
Celanese (ent. "Hoechst Celanese") on yhdysvaltalainen kemianteollisuusyritys. Se on maailman suurimpia asetyyliraaka-aineiden ja vinyyliasetaatin valmistajia. New Yorkin pörssiin listattu yhtiö työllistää maailmanlaajuisesti 7 600 henkilöä, ja sen liikevaihto vuonna 2013 oli 6,4 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Celanese toimii Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja Aasiassa ja sen suurin tuotantolaitos on maailman suurin etikkahappotehdas Texasin Pasadenassa.
Celanesen perusti vuonna 1918 New Yorkissa sveitsiläinen kemisti Camille Dreyfus nimellä "American Cellulose & Chemical Manufacturing Company". Dreyfus oli sitä ennen perustanut Baseliin saman alan yhtiön "Cellonit Gesellschaft Dreyfus and Co" ja Britannian hallituksen pyynnöstä Lontooseen yhtiön "British Cellulose and Chemical Manufacturing Co" (josta kasvoi sittemmin British Celanese -yhtiö). Eurooppalaisten esikuviensa tavoin American Cellulose perustettiin tuottamaan synteettistä lentokonekangasta ensimmäisen maailmansodan sotilaskoneiden ulkoverhoiluksi entisen, luodeista helposti syttyvän nitroselluloosalla käsitellyn puuvillakankaan tilalle.
Tehdas perustettiin saksalaisten zeppeliinihyökkäysten pelossa sisämaahan, Marylandin Amcelleen Potomacjoen varrelle. Monien viivästysten jälkeen tuotanto saatiin kuitenkin käyntiin vasta 1924, jolloin alettiin tuottaa lankoja ja viskoosin kaltaisia tekosilkkikankaita selluloosa-asetaatista kauppanimellä "celanese". Tehdas teki yhteistyötä paikkakunnan läpi kulkevan Baltimore and Ohio Railroad (B&O) -rautatieyhtiön kanssa hiilen hankinnassa sekä työväen, raaka-aineiden ja valmiiden tuotteiden kuljetuksessa. Tämä tehdas työllisti parhaimmillaan 13 tuhatta ihmistä, ja se suljettiin 1983.
Vuonna 1927 yhtiö muutti nimensä tunnetuksi tulleen päätuotteensa mukaisesti muotoon Celanese Corporation of America. Vuonna 1986 sen yhteyteen muodostunut lääketeollisuus eriytettiin itsenäiseksi Celgene-yhtiöksi samalla kun Celanese-yhtiön osti saksalainen Hoechst-kemianjätti ja sulautti sen Yhdysvaltain-tytäryhtiöönsä. Näin muodostui uusi Hoechst Celanese Corporation.
Vuonna 1998 Hoechst yhdisti kaiken teollisuutta palvelevan kemianteollisuutensa Celanese AG -yhtiöksi, joka seuraavana vuonna listattiin Frankfurtin ja New Yorkin pörsseihin. Vuonna 2003 yhdysvaltalainen pääomasijoittaja Blackstone Group osti Celanesen kokonaan itselleen, otti sen pois pörsseistä ja muutti sen nimeksi Celanese Corporation. Blackstone alkoi tehdä erilaisia rationalisointitoimia, joihin kuului strategisesti epäkiinnostavien osien myynti ja toisaalta monet yritysostot.
Vuonna 2005 uudistettu yhtiö listautui taas New Yorkin pörssiin tunnuksella CE. Kun Blackstone sai loputkin osakkeensa myydyksi 2007, se oli ansainnut Celanesellä viisi kertaa sen mitä siitä alun perin maksoi.
R-77
Vympel NPO R-77 (NATO-raportointinimi "AA-12 Adder" tai" AMRAAMSKI") on venäläinen keskimatkan ilmataisteluohjus. R-77 vastaa yhdysvaltalaista AIM-120 AMRAAM ohjusta.
Naisten Superpesiksen kausi 1990
Naisten Superpesiksen kausi 1990 oli ensimmäinen naisten Superpesiksen kausi. Superpesis korvasi aiemman Mestaruussarjan.
Viinijärven Urheilijat: Marjut Huhtakangas, Eeva Karttunen, Erna Kentala, Satu Miettinen, Virpi Lappalainen, Outi Peippo, Jutta Reijonen, Ulla Räsänen, Tiina Tammiruusu, Sirpa Tikka, Anu Turpeinen, pelinjohtaja Jouko Martikkala, valmentaja Tuula Hjelt.
Urheilulehden arvopelaajat: Tiina Tammiruusu ja Vesa Liikala.
Nikolai Erdman
Nikolai Robertovitš Erdman (, 16. marraskuuta 1900 Moskova – 10. elokuuta 1970 Moskova) oli neuvostovenäläinen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.
Nikolai Erdman syntyi baltiansaksalaiseen virkailijaperheeseen. Hän opiskeli luterilaisen seurakunnan kauppakoulussa, mutta ei suorittanut loppututkintoa. Kirjailijan varhaiset runot edustivat imaginismia.
1920-luvun alussa Erdman alkoi kirjoittaa pieniä näyttämökappaleita komediateattereille. Hänen ensimmäinen suuri menestyksensä oli Vsevolod Meyerholdin teatterissa esitetty komedia "Valtakirja" (myös "Anastasia ja valtakirja", ven. "Mandat", 1925). Sensuuri kielsi kirjailijan seuraavan näytelmän "Elämä on ihanaa" (myös "Eläköön itsemurhaaja – elämä on ihanaa!", ven. "Samoubijtsa", 1928).
Myöhemmin Erdman kirjoitti yhteistyössä muiden tekijöiden kanssa musikkinäytelmiä, operettitekstejä ja elokuvakäsikirjoituksia. Hänet pidätettiin vuonna 1933 "Iloisten poikien" ("Vesjolyje rebjata", 1934) kuvauksissa ja karkotettiin kolmeksi vuodeksi Jeniseiskiin ja Tomskiin. Sen jälkeen Erdman asui Kalininissa ja Rjazanissa, josta hänet vuonna 1941 kutsuttiin armeijaan. Vuosina 1942–1948 hän työskenteli NKVD:n laulu- ja tanssiyhtyeen käsikirjoittajana Moskovassa.
Toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen Erdman teki Mihail Volpinin kanssa käsikirjoituksia useisiin elokuviin. Niistä "Reippain ottein" ("Smelyje ljudi", 1950) sai Stalin-palkinnon. Vuonna 1954 Erdman hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi. Vuodesta 1964 hän työskenteli Juri Ljubimovin Taganka-teatterissa.
Kirjailijan kaksi näytelmää, "Valtakirja" ja "Elämä on ihanaa" julkaistiin Neuvostoliitossa ensimmäisen kerran vuonna 1987. Aikalaiset näkivät niissä lähinnä pikkuporvarillisten tapojen arvostelua. Myöhemmin näytelmiä on pidetty aikansa järjestelmän kriittisenä peilinä. Humoristisen ihmiskuvauksensa ansiosta ne ovat yhä ajankohtaisia.
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1989
Pesäpallon naisten Mestaruussarja kaudella 1989 pelattiin 10 joukkueen 2-kertaisena sarjana, jonka päätteeksi neljä parasta pelasivat mitaleista.
Manse PP säilyi.Jyväskylän Kiri: Merja Meriläinen, Riitta Saarenketo, Tiina Paananen, Inkeri Valkonen, Armi Ahola, Sanna Hänninen, Hanna Airaksinen, Riikka Nieminen, Riitta Jalonen, Riikka Punnonen, Katja Saunalahti, Leena Renko, pelinjohtaja Petri Kaijansinkko, valmentaja Riitta Jalonen.
Urheilulehden arvopelaajat: Tiina Tammiruusu ja Vesa Mikkola.
Claudius jumala ja hänen vaimonsa Messalina
Claudius jumala ja hänen vaimonsa Messalina () on Robert Gravesin vuonna 1934 ilmestynyt historiallinen romaani. Teos on jatkoa samana vuonna ilmestyneelle romaanille "Minä, Claudius". Se ilmestyi Frithiof J. Pennasen suomennoksena vuonna 1936.
Yhdessä edeltäjänsä kanssa "Claudius jumala" on yksi tunnetuimpia Gravesin teoksia. BBC on tuottanut molempiin teoksiin pohjautuvan menestyksekkään televisiosarjan "Minä, Claudius".
Teokseen viitataan usein lyhyellä nimellä "Claudius jumala", jossa muodossa otsikko esiintyy myös kirjan kansipaperissa. Kirjan nimiösivulla ilmaistu täysi otsikko alanimikkeineen on "Claudius jumala ja hänen vaimonsa Messalina : Rooman keisarin Tiberius Claudius Caesarin, (joka syntyi vuonna 10 e.Kr. ja kuoli A. D. 54) vaivalloinen hallitus hänen itsensä kuvaamana ynnä hänen murhansa surkean kuuluisan Agrippinan (keisari Neron äidin) käden kautta ja hänen sen jälkeen tapahtunut jumalaksi julistamisensa muiden kuvaamina" ().
Kirja on toinen osa Rooman keisari Claudiuksen fiktiivistä omaelämäkertaa. Minäkertoja-muotoisessa tarinassa kuvataan Claudiuksen aikaa keisarina alkaen hänen valtaannousustaan vuonna 41 ja päätyen hänen kuolemaansa vuoteen 54. Kirjan lopussa on kolme kertomusta Claudiuksen kuolemasta kirjoittajinaan kuuluisat antiikin Rooman aikalaishistoroitsijat Suetonius, Tacitus ja Dion Kassios sekä Senecan satiiri "Claudiuksen kurpitsoituminen" ("Apokolokyntosis").
Tarinan keskeisiä tapahtumia ovat Claudiuksen pyrkimykset korjata edellisen keisarin Caligulan virheitä ja hänen ystävyytensä Juudean kuninkaan Herodes Agrippan kanssa, pitkällisen yrittämisen jälkeen onnistunut Britannian valloitus osaksi Rooman keisarikuntaa sekä Claudiuksen avioliitot ensin Messalinan ja myöhemmin keisari Neron äidin Agrippinan kanssa.
Robert Graves toteaa kirjan alussa tekijän huomautuksena, että jotkut "Minä, Claudius" -romaanin arvostelijoista ovat uskoneet kirjailijan käyttäneen lähteenään ainoastaan Tacituksen "Annaaleja" ja Suetoniuksen "Kaksitoista Caesaria" -teosta. Kirjailijan mukaan molempien romaanien lähdeteosten määrä on kuitenkin huomattavasti monipuolisempi käsittäen muun muassa Dion Kassioksen, Pliniuksen, Varron, Senecan ja itse Claudiuksen tekstejä sekä apokryfiset "Nikodeemuksen evankeliumi" ja "Jaakobin evankeliumi". Gravesin mukaan kaikki romaaneissa esiintyvät henkilöt ovat todellisia ja vain hyvin harvoilla romaanien tapahtumista ei ole uskottavaa historiallista tukea.
Liaoyang
Liaoyang (, pinyin: Liáoyáng Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Liaoningin maakunnan keskiosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 60 kilometriä maakunnan pääkaupunki Shenyangista etelälounaaseen. Prefektuurin pinta-ala on 4 741 neliökilometriä ja väkiluku 1,86 miljoonaa (2010).
Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Shenyangin, idässä Benxin, kaakossa Dandongin, etelässä ja lännessä Anshanin prefektuuritason kaupunkeihin.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan 7 osaan seuraavasti (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Aleksandr Možaiski
Aleksandr Fjodorovitš Možaiski (, 21. maaliskuuta 1825 Ruotsinsalmi – 1. huhtikuuta 1890 Pietari) oli venäläinen kontra-amiraali ja ilmailun edelläkävijä.
Aleksandr Možaiski valmistui Pietarin merisotakoulusta vuonna 1841. Sen jälkeen hän palveli Venäjän sotalaivastossa ja työskenteli välillä talonpoikaisreformin parissa vuosina 1862–1879. Možaiski erosi laivaston palveluksesta kenraalimajurina vuonna 1882. Vuonna 1886 hän sai kontra-amiraalin arvon.
Možaiski kiinnostui ilmailusta 1850-luvulla. Vuonna 1876 hän rakensi hevosvaljakon vetämän purjelentokoneen, jolla hän nousi kahdesti ilmaan. Seuraavina vuosina hän esitteli jousimekanismilla ja potkurilla varustettuja malleja. Vuonna 1881 Možaiski sai Venäjän ensimmäisen lentokoneen pantentin. Samana vuonna hän toi Britanniasta kaksi höyrykonetta, joita oli tarkoitus käyttää koneen voimanlähteinä. Možaiski ryhtyi rakentamaan lentokonettaan Pietarin lähellä Kraasselassa kesällä 1882. Seuraavana kesänä valmistunut höyrykoneella toiminut kolmipotkurinen yksitaso oli Venäjän ensimmäinen kokeiluvaiheeseen yltänyt lentokone. Kaksi vuotta kestäneen kokeilu- ja viimeistelyvaiheen jälkeen Možaiskin kone oli valmis nousemaan ilmaan heinäkuussa 1885. Puisia kiskoja pitkin kiihdyttäessään kone kallistui ja sen siipi särkyi. Možaiskin tarkoituksena oli jatkaa kokeita ja asentaa koneeseen kolme 15 kilowatin höyrykonetta, mutta kuolema keskeytti hänen aikeensa.
Stalinin Neuvostoliitossa Možaiskia pidettiin lentokoneen keksijänä. Myöhemmin Možaiskin konetta luonnehdittiin yhdeksi ensimmäisistä yrityksistä rakentaa ihmisen ohjaama lentokone. Tuutarin taajama nimettiin keksijän kunniaksi Možaiskiksi vuonna 1950. Pietarissa on kaksi hänelle omistettua muistomerkkiä.
Munch (BDSM)
Munch (sanoista "burger munch") on rento sosiaalinen kokoontuminen ihmisille, jotka ovat kiinnostuneita BDSM:stä. Muncheja järjestetään usein ravintoloissa, baareissa tai kahviloissa, ja pääasiallinen tarkoitus on keskustella rennossa ilmapiirissä samanmielisten ihmisten kanssa aiheesta kuin aiheesta. Pukukoodi näissä tapahtumissa on useimmiten normaalit eli "katuvaatteet", ellei erikseen ole muuta ilmoitettu.
Panjin
Panjin (, pinyin: Pánjǐn Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Liaoningin maakunnan keskiosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 140 kilometriä maakunnan pääkaupunki Shenyangista lounaaseen. Prefektuurin pinta-ala on 4 084 neliökilometriä ja väkiluku 1,39 miljoonaa (2010).
Kaupunki rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Jinzhoun, idässä Anshanin ja Yingkoun prefektuuritason kaupunkeihin. Etelässä naapurina on Bohainmeri.
Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan kolmeen kaupunkipiiriin ja yhteen piirikuntaan.
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1988
Kaudella 1988 naiset pelasivat pesäpallon Suomenmestaruudesta 10 joukkueen 2-kertaisena sarjana, jonka päätteeksi kaksi parasta kohtasivat kaksiosaisessa finaalissa.
Kerava ja Kokemäki putosivat. 
SM-loppuottelut
Lapuan Virkiä: Virpi Hautala, Anu Ketola, Mari Klemettilä, Maarit Kuivila, Maarit Lehtimäki, Teija Linna, Tiina Mattila, Katriina Peltola, Tarja Pöntinen, Jaana Sippola, Tiina Sissala, Tiina Turunen, Saara Rantavaara, Merja Vainionpää, Marjo Valkama, Kirsi Valo, Niina Välkkilä. Pelinjohtaja Paavo Lakaniemi.
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1987
Naiset pelasivat pesäpallon Mestaruussarjassa 1987 10 joukkueen 2-kertaisena sarjana, jonka päätteeksi kaksi parasta kohtasivat kaksiosaisessa finaalissa.
Oulu ja Siilinjärvi putosivat. 
SM-loppuottelut
Ikaalisten Tarmo: Minna Hannonen, Anne Herttua, Katja Holopainen, Kirsti Lamminen, Päivi Lehteenmäki, Minna Marjamäki, Johanna Nieminen, Päivi Suikkanen, Katja Varis, Kirsi Virtanen, Päivi Virtanen. Pelinjohtaja: Markku Lähteenmäki, valmentaja: Timo Ranta.
Markku Hillilä
Markku "Make" Hillilä on suomalainen rumpali ja lääkäri. Muusikkona hän esiintyy taiteilijanimillä Tohtori Hillilä ja Doc Hill. Hillilä on soittanut Tuomari Nurmion yhtyeissä 1980-luvun puolivälistä lähtien. Tätä ennen hän on soittanut mm. Hasse Wallin yhtyeessä.
Hillilä on gastroenterologi.
Toisenlaiset äidit
Toisenlaiset äidit on tositelevisio-ohjelma, jossa seurataan äitien arkea ja valmistautumista uuden perheenjäsenen vastaanottoon. Juontajana toimii Piritta Hagman. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Liv-kanavalla 20. elokuuta 2014. Toinen tuotantokausi alkoi 2. syyskuuta 2015 ja kolmas tuotantokausi 12. syyskuuta 2016.
Vanhakaupunki (täsmennyssivu)
Vanhakaupunki, vanhakaupunki tai vanha kaupunki yleisnimenä sekä Vanhakaupunki erisnimenä tai etuliite "Vanha" erisnimissä kaupungin nimen edellä voivat viitata ainakin seuraaviin:
Emilie Kristoffersen
Emilie Kristoffersen (s. 13. heinäkuuta 1991) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Alta IF:ää.
Kristoffersen hiihti ensimmäisen kilpailunsa maailmancupissa 17. maaliskuuta 2013 keskeyttäen Oslossa 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun. Hänen paras saavutuksensa maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa on 35. sija Oslossa 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 15. maaliskuuta 2015.
Kristoffersen kilpaili alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Liberecissä 2013 ja Val di Fiemmessä 2014. Hänen paras saavutuksensa näissä kilpailuissa oli seitsemäs sija yhdistelmäkilpailussa 2013.
Etelä-Elimäki
Etelä-Elimäki on Kouvolan 54. kaupunginosa. Siellä asuu noin 700 kouvolalaista. Se sijaitsee aivan eteläisimmässä Kouvolassa. Etelä-Elimäellä sijaitsevat mm. Raussilan, Villikkalan, ja Ratulan kylät.
Kaupunginosa rajoittuu lännessä Elimäen kirkonkylän kaupunginosaan, idässä Anjalan kaupunginosaan, pohjoisessa Pohjois-Elimäen kaupunginosaan. Etelässä kaupunginosa rajoittuu Lapinjärven kuntaan ja Loviisan kaupunkiin.
Pertti Santalahti
Pertti Juhani Santalahti (18. joulukuuta 1941 Helsinki – 4. joulukuuta 2015 Humppila) oli suomalainen muotoilija.
Santalahti opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa veistotaiteen osastolla. Hän valmistui muotoilijaksi vuonna 1962. Yrityksiä joille hän on muotoillut, ovat Kupittaan Savi, Nuutajärven Lasi, Alsterforsin Lasitehdas (Ruotsi), Arabian keramiikkatehdas, Hackman Iittala, ja vuosina 1971-1981 hän oli Humppilan Lasitehtaan tuotekehittelijä ja vuodesta 1974 tehtaan taiteellinen johtaja.
Santalahden töitä on ollut esillä yhteisnäyttelyissä, muun muassa Suomen Lasimuseossa, Nykytaiteen museossa Tampereella ja Marjatta Galleriessa Oslossa. Hänen töitään on monissa kokoelmissa, esimerkiksi Suomessa Helsingin kaupungin taidekokoelmissa, Suomen Lasimuseossa, Nykytaiteen Museossa Tampereella, Taideteollisuusmuseossa ja ulkomailla Kunstsammlungen der Veste Coburgissa, (Coburgissa Saksassa), The British Crafts Centerissä Lontoossa.
HMS Bellona (1760)
HMS Bellona oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1760 vesillelaskettu Bellona-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 28. joulukuuta 1757 Chathamin telakalta, missä rakennustöistä vastasi John Lock. Sen köli laskettiin 10. toukokuuta 1758 ja alus laskettiin vesille 19. helmikuuta 1760. Alus valmistui 6. helmikuuta, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 43 391 puntaa 11 shillinkiä ja neljä pennyä.
Alus romutettiin 1814.
HMS Dragon (1760)
HMS Dragon oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1760 vesillelaskettu Bellona-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 28. joulukuuta 1757 Deptfordin telakalta, missä rakennustöistä vastasi Adam Hayes. Sen köli laskettiin 28. maaliskuuta 1758 ja alus laskettiin vesille 4. maaliskuuta 1760. Alus valmistui 19. huhtikuuta, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 38 118 puntaa ja kuusi shillinkiä.
Alus poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1783 ja se myytiin 1. kesäkuuta 1784 Portsmouthissa 620 punnalla.
Skandinavia Cup
Skandinavia Cup on Kansainvälisen hiihtoliiton järjestämä maastohiihtokilpailujen sarja, jossa kilpailevat hiihtäjät Latviasta, Norjasta, Ruotsista, Suomesta ja Virosta. Myös muiden maiden edustajat voivat osallistua, mutta heitä ei huomioida sarjan kokonaiskilpailussa. Skandinavia Cup on osa maailmancupia seuraavaa tasoa, ja sen kautta on mahdollisuus ansaita osallistumisoikeus maailmancupiin.
Pierre Sancan
Pierre Sancan (24. lokakuuta 1916 Mazamet, Ranska – 20. lokakuuta 2008 Pariisi) oli ranskalainen pianisti, säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi.
Mazamet syntyi Etelä-Ranskassa Tarnin departementissa ja opiskeli musiikkia ensin Marokon Meknesissä ja Toulousen konservatoriossa ja sitten Pariisin konservatoriossa muun muassa Charles Münchin johdolla. Hän sai Ranskan valtion Prix de Rome -stipendin 1943 kantaatillaan "La légende d’Icare" (”Ikaroksen legenda”) ja teki sitten pitkän uran Pariisin konservatorion pianoprofessorina 1956–1985.
Säveltäjänä Sancan ei ole kovin tunnettu, vaikka hän kirjoitti muun muassa kolme balettia ja oopperan. Hänen sävellystyylinsä perustuu ranskalaiseen modernismiin. Hänen sävellyksistään on esitetty lähinnä vain huilusonatiinia.
Sulkuejärvi
Sulkuejärvi on Pirkanmaalla Kihniössä sen keskustassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Sulkuejärvi on osa Nerkoonjärven valuma-aluetta.
Järven pituus on 1,8 kilometriä, leveys 1,0 kilometriä ja sen pinta-ala on 105 hehtaaria. Se sijaitsee Kihniön keskustan länsipuolella. Järveen laskee ojia ympäröivistä metsistä. Pohjoisesta laskee oja Korhoskylän eteläpuolisista alueista, missä sijaitsee myös Kakkurilampi. Kivistönkankaan takaa laskee lyhyt pelto-oja järven eteläpäähän. Nevalankylältä laskee Palolammen laskuoja Sulkuejärven kaakkoispäähän. Palolammen kautta laskee Syyslampi ja siihen vuorostaan Rajalampi. Kaikki ojat tämän ojan ympärillä laskevat siihen. Järven oma laskujoki on vain 100 metriä pitkä uoma Tarsianjärveen. Rannan tuntumaan on rakennettu saostusallas. Rantaviivan pituus on 6,2 kilometriä. Järven länsiranta on metsää tai ojitettua suota ja itäranta on Kihniön taajamaa. Itä- ja etelärannat ovat tiheästi rakennetut. Länsirannalla on yksi maatila ja muutama vapaa-ajan asuntoja. Keskustasta lähtevät yhdystiet 13341 ja 2790 sivuavat järven etelä- ja länsirantoja. Järven pohjois- ja länsipuolella kiertää yhdysteitä yhdistävä kylätie.
Paskolampi (Kihniö)
Paskolampi on Pirkanmaalla Kihniössä keskustan lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Paskolampi on osa Nerkoonjärven valuma-aluetta.
Lammen pituus on 300 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 3,2 hehtaaria. Se sijaitsee Tarsianjärvestä Syväjärveen laskevan joen vieressä kangasmaastossa. Siihen laskee yksi suo-oja Kakkurinnevalta ja sen oma laskuoja laskee 600 metrin pituisena Syväjärveen. Rantaviivan pituus on 750 metriä. Lammen lähellä sijaitsee Lehtolan maatila ja lammen rannalla on yksi vapaa-ajan asunto. Sinne pääsee yhdystieltä 13341 Kihniön keskustasta.
Kamajoen autotehdas
Kamajoen autotehdas tai Kamajoen kuorma-autotehdas on Venäjän Tatarstanissa, Volgan sivujoella sijaitseva autotehdas, joka rakennettiin Neuvostoliittoon. Se oli valmistuessaan maailman suurin autotehdas, ja tehdasalueen pinta-ala oli 57 neliökilometriä. Neuvostoliitolla ei kuitenkaan ollut riittävää osaamista tehtaan toteuttamiseksi, ja se hankki osaamista ja osia länsimaista.
Kamajoen autotehdas perustettiin vuonna 1969 Neuvostoliiton kommunistisen puolueen päätöksellä raskaiden kuorma-autojen valmistamiseksi. Neuvostoliitossa ei ollut riittävästi kuorma-autoja maataloustuotteiden kuljettamiseen. Lisäksi Neuvostoliitto tarvitsi kuorma-autoja teollisuuden kehittymiseksi. Samaan aikaan rakennettiin henkilöautotehdasta Toljattiin.
Autotehdas suunniteltiin 150 000 kuorma-auton ja 250 000 dieselmoottorin vuosittaiselle tuotantokapasiteetille. Alkuperäisen suunnitelman mukaan tehdas olisi tuottanut 150 000 kuorma-autoa vuodessa jo vuoden 1974 loppuun mennessä. Valmistuessaan tehdas olisi ollut maailman suurin autotehdas, jonka tehdasalue olisi 57 neliökilometriä, alue jakaantuisi seitsemään osaan ja rakennuksia olisi 150. Länsisaksalaisen autonvalmistaja Daimler Benzin kanssa neuvoteltiin tuotantoteknologian toimittamisesta. Tehtaan kustannukseksi arvioitiin 2,5 miljardia ruplaa (3,29 miljardia US-dollaria) vuonna 1974. Alueen kehittämisen arvioitiin vaativan lisäksi 1,5 miljardia ruplaa (1,97 miljardia US-dollaria). Tehtaan rakentaminen alkoi 13. joulukuuta 1969, ja ensimmäinen auto valmistui 16. helmikuuta 1976.
Ulkomaisille toimittajille tarjottavien sopimusten arvo oli miljardi Yhdysvaltain dollaria, ja sopimuksista yhdysvaltalaiset yritykset saivat 40 prosenttia. Sopimuksista 65 solmittiin yhdysvaltalaisten yritysten kanssa, ja näistä kahdeksan yrityksen sopimusten arvo oli yli 10 miljoonaa dollaria. Suurin yhdysvaltalainen sopimuskumppani oli Swindell-Dressler, joka oli Pullman-yhtiön tytäryritys. Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton välisen Kamajoen autotehdasta ja muita projekteja koskeneen kauppasopimuksen allekirjoitti George P. Shultz.
Yli 700 kansainvälistä yritystä toimitti osia tehtaan rakennusprojektissa, esimerkiksi Swindell-Dressler, Holcroft, CE-Cast, Ingersoll Rand, Ex-Cello (Yhdysvallat), Hueller-Hille, Liebherr (Länsi-Saksa), Morando, Fata (Italia), Renault (Ranska), Sandvik (Ruotsi), Kamatsu ja Hitachi (Japani).
Neuvostoliitto käytti Kamajoen tehtaalla valmistettuja kuorma-autoja Afganistanin sodassa vuonna 1979.
Petteri Lotila
Petteri Lotila (s. 24. maaliskuuta 1978 Pyhäranta) on norjansuomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän lopetti uransa vuoteen 2011.
Lotila aloitti Rauman Lukon C-junioreissa kaudella 1993–94 ja tämän jälkeen portaittain B- ja A-juniorieiden joukkueissa 2–3 vuotta per taso. Kaudella 1999–2000 oli aika debytoida Lukon liigajoukkueessa. Ensimmäinen liigakausi tuotti vain kaksi tehopistettä 49 ottelussa. Kaikkiaan Lotila pelasi Lukon liigajoukkueessa kolme kautta piipahtaen välillä sekä Kajaanissa ja Uudessakaupungissa pelaamassa Mestistä. Kauden 2002–03 alussa Lotila pelasi viisi Mestis-ottelua Kajaanissa ja Ukissa ennen siirtymistään loppukaudeksi Norjan II tason Stavanger Oilersiin.
Kauden 2003–04 Lotila pelasi Englannissa EIHL-liigan Manchester Phoenixin riveissä, jossa teki yhden kauden henkilökohtaisen piste-ennätyksensä 7+10. Manchester Phoenix kuitenkin suljettiin sarjasta taloudellisten ongelmien vuoksi kauden jälkeen joten Lotila palasi takaisin Stavangeriin.
Stavangerissa Lotila pelasi aina kevääseen 2011 asti. Stavangerin vuosilta palintokaappiin tuli myös yksi Norjan mestaruus kaudelta 2010
Lotila otti Stavangerissa pelatessaan Norjan kansalaisuuden, jotta ei veisi yhtä paikkaa joukkueen ulkomaalaiskiintiöstä.
Lotilan perheeseen kuuluu norjalainen vaimo, joka työskentelee nuorisotyöntekijänä ongelmanuorten keskuudessa sekä kolme lasta.
Suomalainen kauhuelokuva
Suomalainen kauhuelokuva on yksi suomalainen elokuvan lajityypeistä.
Ensimmäinen kauhuelementtejä sisältänyt suomalainen elokuva oli Teuvo Puron ohjaama "Noidan kirot" vuodelta 1927. Sitä ennen oli jo Carl Fager ohjannut goottilaista kauhukuvastoa hyödyntävän yritelmän "Rautakylän vanha parooni" (1923). Muita varhaisia lajityyppiä vähintään sivuavia suomalaiselokuvia olivat "Linnaisten vihreä kamari" (1945), "Valkoinen peura" (1952), "Noita palaa elämään" (1952) ja "Kummituskievari" (1954). "Valkoista peuraa" lukuun ottamatta näissä elokuvissa yliluonnollinen saa yleensä jonkinlaisen rationaalisen selityksen.
Vuonna 1988 valmistuneen "Kuutamosonaatin" on katsottu aloittaneen suomalaisen kauhuelokuvan ”uuden aallon”. Se hyödyntää varsinkin 1970-luvulla suosittua kauhuelokuvan aihetta syrjäseuduilla elävästä degeneroituneesta perheestä (esimerkiksi "Texasin moottorisahamurhat"). "Kuutamosonaatin" jatko-osa "Kadunlakaisijat" sai ensi-iltansa 1991. Vuonna 2008 valmistunut suomalainen kauhuelokuva "Sauna" sai peräti seitsemän Jussi-ehdokkuutta ja lopulta kolme Jussi-palkintoa.
Suomalaisissa elokuvissa ei ole ollut miehisiä vampyyrejä eikä ihmissusia, vaan yliluonnolliset voimat ovat ilmenneet naisissa, mikä on suomalainen erikoisuus.
HMS Superb (1760)
HMS Superb oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1760 vesillelaskettu Bellona-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 28. joulukuuta 1757 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Adam Hayes. Sen köli laskettiin 12. huhtikuuta 1758 ja alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1760. Alus valmistui 19. joulukuuta, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 39 802 puntaa ja kuusi shillinkiä.
Alus haaksirikkoutui 7. marraskuuta 1783 Tellicherry Toadsissa Bombayssa.
Mattenschanze Kollersweid
Mattenschanze Kollersweid on kolmen hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Wildhausissa Wildhaus-Alt St. Johannin kunnassa Sveitsissä.
Ensimmäinen hyppyrimäki rakennettiin Wildhausiin vuonna 1910. Wildhausissa on ollut monia hyppyrimäkiä 1960-luvulle asti eri puolilla kuntaa.
Mattenschanze Kollersweid avattiin vuonna 1977. Hyppyrimäkien rakentamista edesauttoi Walter Steiner, joka oli kotoisin Wildhausista. Vuonna 2003 rakennettiin K10 -hyppyrimäki aloitteleville mäkihyppääjille.
Menestynein hyppääjä Wildhausista on Walter Steiner, jonka mukaan suurin mäki nimettiin. Viereisen Unterwasserin kylän Simon Ammann aloitti mäkihyppäämisen Kleine Schanzesta.
Mäkiennätyksen 41,0 metriä on hypännyt Manuel Fuchs.
Kesämäkiennätyksen 43,5 metriä on hypännyt Felix Trunz.
Naisten kesämäkiennätyksen 41,0 metriä on hypännyt Rea Kindlimann.
HMS Kent (1762)
HMS Kent oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1762 vesillelaskettu Bellona-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 13. joulukuuta 1758 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Adam Hayes. Sen köli laskettiin 24. huhtikuuta 1759 ja alus laskettiin vesille 23. maaliskuuta 1762. Alus valmistui 8. heinäkuuta, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 39 756 puntaa kahdeksantoista shillinkiä ja kolme pennyä.
Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1762 päällikkönään Robert Faulknor ja se poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1763. Alus varustettiin Plymouthissa vartiolaivaksi ja se valmistui lokakuussa. Alus palautettiin palvelukseen syyskuussa päällikkönään Edward Le Cras ja se poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1766.
Alus katsastettiin 12. heinäkuuta 1770 ja havaitut viat korjattiin Plymouthissa. Alus palautettiin palvelukseen vartiolaivana tammikuussa 1771 päällikkönään Stephen Colby. Aluksen päällikkyyden vastaanotti 1772 Charles Feilding. Alus osallistui kuninkaan katselmukseen 22. kesäkuuta 1773. Aluksen kannella tapahtui 4. heinäkuuta räjähdys.
Alus osallistui kesän purjehduksiin vuosina 1773 ja 1774. Vuonna 1775 aluksen päällikkönä oli John Jervis ja se poistettiin palveluksesta elokuussa. Alus varustettiin Plymouthissa merentakaiseen palvelukseen, mutta sitä ei miehitetty. Alus siirrettiin myytäväksi kesäkuussa 1784 ja se myytiin 5. elokuuta Portsmouthissa 600 punnalla.
Viktor Strandfält
Viktor Strandfält (s.Föglö) oli Ahvenanmaan maakuntahallituksen toinen varapuhemies vuosina 1935-1937 ja ensimmäinen varapuhemies vuonna 1938. Siviiliammatiltaan hän oli kansakoulun opettaja.
Marjo Korander-Taavitsainen
Marjo Korander-Taavitsainen (o.s. Korander, s. 19. marraskuuta 1981) on suomalainen entinen maastohiihtäjä. Hän edusti Vihdin Viestiä.
Korander-Taavitsainen hiihti ensimmäisen kilpailunsa maailmancupissa 2. maaliskuuta 2002 ollessaan 43:s Lahdessa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Yhteensä hän hiihti vuosina 2002–2006 maailmancupissa 14 kilpailua, jotka kaikki olivat henkilökohtaisia ja joista 12 järjestettiin Suomessa ja kaksi Norjassa. Ainoan kerran Korander-Taavitsainen hiihti pistesijalle eli 30 parhaan joukkoon Oslossa 12. maaliskuuta 2005 ollessaan 30:s 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa.
SM-kilpailuissa Korander-Taavitsainen saavutti 2005 pronssia viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Vihdin Viestin joukkueessa hän saavutti viestissä yhden SM-hopean ja kolme SM-pronssia sekä sprinttiviestissä yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia.
Korander-Taavitsainen valmistui psykologian maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2010.
Elokuva Suomessa 2000-luvulla
Elokuva Suomessa 2000-luvulla käsitteli paljon nuorisoa ja historiallisia aiheita. Myös lastenelokuvia tehtiin.
Vuosituhannen vaihteen keskeinen suunta oli paluu kansalliseen perinteeseen ja identiteetin etsintään. Tämä näkyy Jatkosotaa käsittelevissä elokuvissa Olli Saarelan "Rukajärven tie", Taru Mäkelän "Pikkusisar" tai Lauri Törhösen "Hylätyt talot, autiot pihat" (2000). Menneisyyden maalaisnostalagiaa edustivat Markku Pölösen "Badding" (2000) ja "Koirankynnen leikkaaja" (2004). Menneitä taiteilijasuuruuksia muisteltiin elämäkertaelokuvissa, kuten Timo Koivusalon "Kulkuri ja joutsen", "Rentun ruusu" (2001) ja "Sibelius" (2003) sekä Jari Halosen "Aleksis Kiven elämä" (2002).
Nuoret nousivat pääosaan uuden vuosituhannen yhteiskunnasta kertovissa elokuvissa Jarmo Lampelan "Joki" (2001), "Eila" (2003), Johanna Vuoksenmaan "Nousukausi" (2003), Auli Mantilan "Ystäväni Henry" (2004), Aku Louhimiehen "Paha maa" (2005) ja Claes Olssonin "Onnen varjot" (2005). Nuorten tarinoita löytyi niin urheilusta kuten Simo Halisen "Cyclomania" (2001) ja Joona Tenan "FC Venus" (2005), rakkaudesta kuten Aku Louhimiehen "Levottomat" (2000) ja "Kuutamolla" (2002) tai kasvusta kuten Matti Ijäksen "Haaveiden kehä" (2002), Arto Koskisen "Kahlekuningas" (2002) ja Dome Karukosken "Tyttö sinä olet tähti" (2005) tai nuorisorikollisuudesta kuten Aleksi Mäkelän "Pahat pojat" (2003) tai Perttu Lepän "Helmiä ja sikoja" (2003). Uudella vuosituhannalle nähtiin myös lastenelokuvia kuten Olli Saarelan "Rölli ja metsänhenki" (2001), Kaisa Rastimon "Heinähattu ja Vilttitossu" (2002), Klaus Härön "Näkymätön Elina" (2003) ja Liisa Helmisen "Pelikaanimies" (2004).
Oluf Wold-Torne
Oluf Wold-Torne (1867–1919) oli norjalainen taidemaalari, joka maalasi muoto- ja henkilökuvia, maisemia, eläinaiheita ja asetelmia. Värit hänet töissään ovat enimmäkseen vahvoja, täyteläisiä, valovoimaisia. Hän opiskeli Kööpenhaminassa ja Pariisissa, missä sai impressionistisia vaikutteita. Pariisissa hänen tyyliinsä vaikuttivat ainakin van Gogh ja Césanne. Wold-Tornen uran lopulla hänen taiteessaan alkoi korostua aikaisempaa enemmän koristeellinen piirre. Hän vaikutti myös taideteollisuuden alalla. Hänen toimintansa sai aikaan herätteitä ainakin tekstiili-, keramiikka-, lasimaalaus- ja kirjansomistustaiteen alalla. Vuonna 1912 hänestä tuli yliopettaja Oslon Handsverk- og kunstindustriskolessa.
Ole Malmstén
Ole Georgsson Malmstén (23. syyskuuta 1925 Helsinki – 23. toukokuuta 1981 Helsinki) oli teollisuusneuvos ja perustamansa Kuntek Oy:n toimitusjohtaja.
Hän syntyi esikoisena Georg Malmsténin perheeseen, jossa musiikki näytteli keskeistä osaa. Ole Malmstén oli isänsä silmäterä ja innoittaja hänen tekemilleen lauluille.
Ole Malmsténin nuoruus loppui talvisodan sytyttyä 1939. Hän ei ikänsä puolesta kelvannut rintamalle, mutta hän suoritti varusmiespalveluksensa jatkosodan aikana 1943–1944. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1945. Sodan järkytysten jälkeen hän ei vielä osannut päättää, mikä hänestä ”tulee isona”, joten hän lähti hakemaan seikkailuja ja kokemuksia meriltä. Tämän jälkeen hän palasi Suomeen ja aloitti opiskelun Tekniska Läroverket’issä, josta valmistui insinööriksi 1950.
Heti valmistumisensa jälkeen hän sai töitä Oy Putkisto Ab:sta, josta hän siirtyi tekniseksi johtajaksi tiivisteitä ja suojelutarvikkeita myyneelle Ikas Oy:lle.
Hän ei kuitenkaan viihtynyt palkkatyössä, vaan halusi itsenäiseksi yrittäjäksi. Hän perusti 1958 tiiviste- ja eristealalla toimivan Kunnallisteknillisen Insinööritoimiston, joka muuttui myöhemmin Kuntek Oy:ksi. Vähitellen hänestä tuli teollisuuseristysalan uranuurtaja Suomessa. Hän perusti myös tytäryhtiöt Brasiliaan, Argentiinaan ja Kanadaan.
Yrittäjätoiminnan lisäksi hän toimi aktiivisesti monissa teollisuuden järjestöissä. Hän oli mukana monissa työmarkkinaneuvotteluissa metalliteollisuuden työnantajapuolen edustajana. Lisäksi hän oli Suomen Ulkomaankauppaliitossa vienninedistämistehtävissä ja mukana myös eri maiden välisissä kauppayhdistyksissä. Vapaa-aikanaan hän harrasti intohimoisesti veneilyä ja ilmailua.
Hänelle myönnettiin 1979 teollisuusneuvoksen arvonimi. Tässä vaiheessa yrittäjän ja liikemiehen kuluttava elämänrytmi oli jo alkanut uuvuttaa häntä, ja hän sairastui vakavasti. Hän kuoli 1981 vain kaksi päivää ennen isäänsä Georg Malmsténia. Kuntek Oy:n toiminta jatkui vielä 1980-luvun loppupuolelle.
Aika härdelli!
Aika härdelli! () on kanadalainen TV-animaatiosarja. Sarjan on tuottanut DHX Media studioillaan Torontossa ja Vancouverissa. Suomessa sitä on näyttänyt Yle TV2 2. tammikuuta 2016 lähtien.
Nikolai Ogarjov
Nikolai Platonovitš Ogarjov (, 6. joulukuuta 1813 Pietari – 12. kesäkuuta 1877 Greenwich) oli venäläinen vallankumouksellinen, lehtimies ja runoilija.
Nikolai Ogarjov syntyi vanhaan aatelissukuun. Hän vietti lapsuutensa isänsä maatilalla Penzan läänissä ja asui vuodesta 1820 lähtien Moskovassa. 1820-luvun puolivälissä Ogarjov tutustui Aleksandr Herzeniin, jonka kanssa hän teki yhteistyötä koko elämänsä ajan. Vuodesta 1830 Ogarjov opiskeli Hertzenin kanssa Moskovan yliopistossa, jossa heidän ympärilleen muodostui utopistisesta sosialismista kiinnostunut ystäväpiiri. Ogarjov pidätettiin hallituksen vastaisen toiminnan takia kesällä 1834 ja seuraavana vuonna hänet karkotettiin isänsä maatilalle. Vuonna 1839 hänen sallittiin palata Moskovaan.
Vuonna 1839 Ogarjov tutustui Vissarion Belinskiin ja hänen näkemyksensä alkoivat kehittyä kohti materialismia. Seuraavana vuonna hän alkoi julkaista runoja. Vuosina 1841–1846 Ogarjov asui etupäässä Saksassa, Italiassa ja Ranskassa opiskellen filosofiaa, luonnontieteitä ja lääketiedettä. Sittemmin hän asettui maatilalleen Penzan läänissä. Vuonna 1850 Ogarjov joutui jälleen pidätetyksi syytettynä ”kommunistisen lahkon” jäsenyydestä. Hänet vapautettiin pian poliisin valvonnan alaiseksi. Vuonna 1856 Ogarjov muutti toisen vaimonsa kanssa Lontooseen.
Englannissa Ogarjov ryhtyi Herzenin kanssa taistelemaan tsaarinvaltaa vastaan. He julkaisivat yhdessä vallankumouksellista kirjallisuutta, "Poljarnaja zvezda" -aikakauskirjaa, "Kolokol"-sanomalehteä ja muita julkaisuja. Herzenin tavoin Ogarjov kannatti länsieurooppalaisesta mallista poikkeavaa ”venäläistä sosialismia” ja oli mukana perustamassa narodnikkien Zemlja i volja -järjestöä.
Vuonna 1865 Ogarjov muutti Sveitsiin, jossa hän yritti luoda yhteyksiä nuoriin venäläisemigrantteihin. Hän osallistui Mihail Bakuninin ja Sergei Netšajevin propagandakampanjoihin ja piti 1870-luvulla yhteyttä vallankumouksellisten narodnikkien "Vperjod"-lehteen ja sen toimittajaan Pjotr Lavroviin. Viimeiset vuotensa Ogarjov vietti sairaana Lontoon Greenwichissä englantilaisen ystävättärensä luona. Vuonna 1966 hänen jäännöksensä siirrettiin Moskovaan Novodevitšin hautausmaalle.
Alkuaikojensa romanttisessa lyriikassa Ogarjov pyrkii ymmärtämään maailmaa ja etsii totuutta, oikeudenmukaisuutta ja vapautta. Runosikermässään "Monologi" (1844–1847) hän harjoittaa pessimististä reflektointia. Myöhempi runous on tyyliltään julistavaa ja palvelee vallankumouksen asiaa. Keskeisellä sijalla Ogarjovin tuotannossa on runoelma "Jumor" (1840–1841, 1867–1868), joka yhdistää lyyristä yksinpuhelua ja keskustelua, kirjettä ja päiväkirjaa, tilitystä ja poliittista satiiria. Kaunokirjallisuutta ja taidetta käsittelevissä artikkeleissaan Ogarjov kannatti yhteiskunnallista runoutta ja realismia.
Skandinavia Cup 2015–2016
Skandinavia Cup 2015–2016 oli maastohiihtokilpailu Skandinavia Cupin 11. joulukuuta 2015 Suomen Vuokatissa alkanut ja 13. maaliskuuta Viron Otepäässä päättynyt kilpailukausi. Niin miesten kuin naistenkin sarjassa oli yhdeksän osakilpailua.
Skandinavia Cup 2014–2015
Skandinavia Cup 2014–2015 oli maastohiihtokilpailu Skandinavia Cupin kilpailukausi, joka käsitti kymmenen osakilpailua. Kilpailupaikkoina olivat Vang Norjassa, Falun Ruotsissa, Madona Latviassa ja Joulumäe Virossa.
Kokonaiskilpailun voitti miehissä Norjan Hans Christer Holund ja naisissa Norjan Kathrine Rolsted Harsem.