IB-vakoilutapaus
IB- vakoilutapaus tarkoittaa vuosina 1973–1974 tapahtunutta sekä aikakauslehti Folket i Bild/Kulturfrontin paljastusta että Ruotsin puolustusministeriön salaisen tiedustelutoimiston Informationsbyrånin vakoilua, joka koski niin maan omia kansalaisia kuin vieraita valtioitakin.
Suomen aluetta oli lehden mukaan käytetty Neuvostoliiton vastaiseen tiedustelutoimintaan. Suomen hallitus jätti Ruotsille tämän toiminnan johdosta vastalauseen maaliskuussa 1974.
Ruotsalainen aikakauslehti FiB/Kulturfront julkaisi toukokuussa 1973 artikkeleita joissa paljastettiin että tiedustelupalvelu Informationsbyrån olisi murtautunut Algerian ja Egyptin lähetystöihin Tukholmassa.
Yleinen syyttäjä Carl Axel Robért ilmoitti kuitenkin 19. lokakuuta, ettei aio nostaa syytettä Informationsbyrånin virkamiehiä vastaan.
Robértilla oli ollut pääsyyttäjän tehtävänä tutkia väitteet, joiden mukaan IB:n virkamiehet olisivat syyllistyneet rikokseen.
Robért oli tutkinut kaksitoista tapausta joihin IB:n väitetään syyllistyneen. Kolmessa tapauksessa ei ollut tapahtunut rikoksia, neljässä tapauksessa ei rikollisuutta voitu todistaa, kaksi tapausta oli jo vanhentunutta ja kolmessa muussa tapauksessa ei ollut perusteita tutkimusten aloittamiseen. Kaikki kanteet hylättiin.
Tukholman yleinen syyttäjä Carl Axel Robértin toimesta poliisi pidätti 22. lokakuuta yllättäen viisi henkilöä epäiltynä vakoilusta. Pidätetyt olivat FiB/Kulturfront-lehden toimittajat Peter Bratt ja Jan Guillou, entinen asiamies Håkan Isacsson, valokuvaaja Owe Holmqvist sekä viides henkilö, jonka nimeä ei ole kerrottu julkisuuteen.
Poliisi suoritti samanaikaisesti ratsian pidätettyjen koteihin ja työpaikoille sekä takavarikoi aineistoa. Poliisi kävi FiB/Kulturfrontin toimituksessa tutkimassa Guilloun työpaikkaa.
Tutkiessa Informationsbyrånin huoneiston naapurihuoneistoa Tukholman vanhassa kaupungissa poliisi löysi elektronisia kuuntelulaitteita joita poliisi oli epäillyt pidätettyjen käyttäneen.
Viiden henkilön vapaudenriistäminen perustuu epäilyyn vakoilusta eikä artikkeleihin, jotka FiB/Kulturfront oli julkaissut IB-järjestöstä.
Ruotsin hallitus ei ollut tietoinen pidätyksistä. Oikeusministeri Lennart Geijer totesi syyttäjän toimineen täysin oma-aloitteisesti tässä asiassa.
Pidätykset herättivät ankaraa sananvaihtoa. Monet arvostelijat rinnastivat tapahtuneen Yhdysvaltain Pentagon- juttuun ja Länsi-Saksan Spiegel-juttuun 1960-luvun alussa. Painovapautta pidettiin uhattuna.
Kaksi viidestä henkilöstä, jotka pidätettiin FiB/Kulturfront aikakauslehteä vastaan nostetun syytteen yhteydessä, vapautettiin 26. lokakuuta ja 27. lokakuuta. Ensin vapautettiin valokuvaaja Owe Holmqvist ja seuraavana päivänä 20-vuotias nuorukainen jonka nimeä ei ole mainittu julkisuudessa.
Informationsbyrånin entinen johtaja Birger Elmér esiintyi 30. lokakuuta Ruotsin valtiopäivien puolustusvaliokunnassa selvittäen vakoilujärjestön toimintaa.
Elmér kertoi puolustusvaliokunnan kokouksen jälkeen ettei hän ollut huolestunut siitä huomiosta, jota IB-tapaus oli herättänyt. Valiokunnan puheenjohtaja Per Petersson sanoi, ettei mikään osoittanut valiokunnan olevan niin huonosti informoitu asioista että olisi syytä aloittaa erityistä tutkimuksen aloittamista.
Tukholman pääsyyttäjä Carl Axel Robért nosti syytteen 6. joulukuuta FiB/Kulturfrontin toimittajia Peter Brattin ja Jan Guilloun vakoilusta sekä entistä IB-agenttia Håkan Isacsonia kohtaan
Oikeuskansleri Bengt Lännergren nosti samalla Brattia vastaan syytteen painovapautusasetuksen rikkomisesta. Syyte koski Brattin kirjaa "IB och hotet mot vår säkerhet" (suom. "Tiedotustoimisto ja uhka turvallisuuttamme kohtaan"). Syytteet koskivat, esitutkimuksen mukaan, IB:n paljastamisesta julkisuuteen ja näin ollen ylittäneet laillisuuden rajat.
4. helmikuuta 1974 Svean hovioikeus hylkäsi vakoilusta tuomitun toimittajan Jan Guilloun anomuksen päästä vapaaksi.Guillou oli päähenkilö IB:n paljastamisessa.
Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkonen ja Ruotsin pääministeri Olof Palme tapasivat työlounaalla 17. maaliskuuta 1974 Tukholmassa. Tapaaminen koski lähinnä Informationsbyrånin tapausta sillä asia oli Suomessa herättänyt yhä lisääntyvää kiinnostusta sen jälkeen kun oli ilmennyt lehtitietojen perustella että IB olisi käyttänyt Suomen aluetta vakoilutoiminnassa. Oli myös tullut tietoon että Suomen Tukholman suurlähettiläs Max Jakobson olisi huomauttanut asiasta ulkoministeri Sven Anderssonille 18. helmikuuta.
Ruotsalainen vakoilualus oli suorittanut radiokuuntelua Suomenlahdella, sekä suorittanut sääntöjenvastaisen käynnin suomalaisessa satamassa. Pääministeri Palme myönsi viimeksi mainitun teon sopimattomaksi.
Suomen hallituksen taholta väitettiin myös, että ruotsalaiset yksityislentokoneet olivat suorittaneet ilmavalokuvausta Suomen ilmatilassa.
Kekkosen ja Palmen välisten keskustelujen jälkeen päätettiin, että asiaa voitiin pitää loppuunkäsiteltynä ja että tapahtuneella ei olisi vaikutuksia Suomen ja Ruotsin välisiin suhteisiin.