hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ramanathapuramin piirikunta
Ramanathapuramin piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu etelästä ja idästä Bengalinlahteen, pohjoisesta Pudukkottain ja Sivagangan piirikuntiin ja lännestä Virudhunagarin ja Thoothukkudin piirikuntiin. Ramanathapuramin piirikunnan edustalla oleva Palkinsalmi erottaa Intian Sri Lankasta.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 353 445 asukasta.
Salemin piirikunta
Salemin piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Dharmapurin ja Viluppuramin piirikuntiin, lännestä Eroden piirikuntaan ja etelästä Namakkalin, Tiruchirappallin ja Perambalurin piirikuntiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 3 482 056 asukasta.
Sivagangan piirikunta
Sivagangan piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Tiruchirappallin ja Pudukkottain piirikuntiin, kaakosta Ramanathapuramin piirikuntaan ja lännestä Madurain ja Virudhunagarin piirikuntiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 339 101 asukasta.
Westminsterin yliopisto
Westminsterin yliopisto () on yliopisto Lontoossa, Isossa-Britanniassa. Sen edeltäjä, "Royal Polytechnic Institution", perustettiin vuonna 1838. Oppilaitos toimi myöhemmin nimillä "Regent Street Polytechnic" (1891–1970) ja "Polytechnic of Central London" (1970–1992). Yliopistossa opiskelee 24 000 opiskelijaa.
Westminsterin yliopistossa on kuusi tiedekuntaa. Tunnettuja yliopistossa opiskelleita ja opettaneita henkilöitä ovat muun muassa Ezra Pound, Josefina de Vasconcellos, Vivienne Westwood, Roger Waters ja suomalaisista Paavo Siljamäki.
Westminsterin yliopiston kotisivut
Thanjavurin piirikunta
Thanjavurin piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Tiruchirappallin ja Ariyalurin piirikuntiin, idästä Nagapattinamin ja Thiruvarurin piirikuntiin, lännestä Pudukkottain piirikuntaan ja etelästä Bengalinlahteen.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 2 405 890 asukasta.
Thenin piirikunta
Thenin piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu etelästä ja lännestä Keralaan, pohjoisesta Dindigulin piirikuntaan ja idästä Madurain piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 245 899 asukasta.
Thiruvallurin piirikunta
Thiruvallurin piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Andhra Pradeshiin, etelästä Velloren ja Kancheepuramin piirikuntiin ja idästä Bengalinlahteen.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 3 728 104 asukasta.
Thiruvarurin piirikunta
Thiruvarurin piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu lännestä Thanjavurin piirikuntaan ja idästä Nagapattinamin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 264 277 asukasta.
Thoothukkudin piirikunta
Thoothukkudin piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu etelästä ja idästä Mannarinlahteen, lännestä Tirunelvelin piirikuntaan ja pohjoisesta Virudhunagarin ja Ramanathapuramin piirikuntiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 750 176 asukasta.
Tiruchirappallin piirikunta
Tiruchirappallin piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Salemin ja Perambalurin piirikuntiin, idästä Ariyalurin, Thanjavurin ja Pudukkottain piirikuntiin, etelästä Sivagangan piirikuntaan ja lännestä Namakkalin, Karurin ja Dindigulin piirikuntiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 2 722 290 asukasta.
Tirunelvelin piirikunta
Tirunelvelin piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu lännestä Keralaan, etelästä Kanniyakumarin piirikuntaan ja Bengalinlahteen, idästä Thoothukkudin piirikuntaan ja pohjoisesta Virudhunagarin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 3 077 233 asukasta.
Tiruppurin piirikunta
Tiruppurin piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu lännestä Coimbatoren piirikuntaan, koillisesta Eroden ja Karurin piirikuntiin, kaakosta Dindigulin piirikuntaan ja etelästä Keralan osavaltioon.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 2 479 052 asukasta.
Tiruvannamalain piirikunta
Tiruvannamalain piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Velloren piirikuntaan, idästä Kancheepuramin piirikuntaan, etelästä Viluppuramin piirikuntaan ja lännestä Krishnagirin ja Dharmapurin piirikuntiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 2 464 875 asukasta.
Velloren piirikunta
Velloren piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Andhra Pradeshin osavaltioon ja Thiruvallurin piirikuntaan, idästä Kancheepuramin piirikuntaan, etelästä Tiruvannamalain piirikuntaan ja lännestä Krishnagirin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 3 936 331 asukasta.
Viluppuramin piirikunta
Viluppuramin piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Tiruvannamalain ja Kancheepuramin piirikuntiin, idästä Bengalinlahteen, etelästä Cuddaloren ja Perambalurin piirikuntiin ja lännestä Salemin ja Dharmapurin piirikuntiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 3 458 873 asukasta.
Virudhunagarin piirikunta
Virudhunagarin piirikunta () on yksi Intian Tamil Nadun osavaltion 32 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu lännestä Keralaan, pohjoisesta Thenin, Madurain ja Sivagangan piirikuntiin, idästä Ramanathapuramin piirikuntaan ja etelästä Tirunelvelin ja Thoothukkudin piirikuntiin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 942 288 asukasta.
Kuva ja vastakuvat
Kuva ja vastakuvat: Sukupuolen esittämisen ja katseen politiikkaa on Leena-Maija Rossin kirjoittama ja toimittama kirja, joka ilmestyi vuonna 1995 Gaudeamuksen kustantamana.
Tuttu Jänis
Tuttu Arvo Rafael Jänis (26. lokakuuta 1905 Pietari – 18. helmikuuta 1980 Kuopio) oli suomalainen Kuopiossa vaikuttanut valokuvaaja.
Tuttu Jäniksen isä Juho Jänis (1877-1923) oli maanmittausinsinööri ja valokuvaaja. Jäniksen perhe muutti 1905 Pietarista Yhdysvaltoihin Michiganiin. Tuttu Jänis ja hänen äitinsä Siviä Jänis palasivat kuitenkin jo vuonna 1906 Suomeen jossa he asettuivat asumaan Siviä Jäniksen isän Säiniöstä] ostamalle maatilalle. Isä Juho Jänis palasi Suomeen 1907 ja toimi sitten pari vuotta valokuvaajana Viipurin maalaiskunnan Säiniöllä ennen kuin tuli Joroisiin 1911.
Jäniksen vanhemmat perustivat "Atelier Savo"-nimisen valokuvaamon Joroisiin ja myöhemmin myös toisen valokuvaamon Varkauteen. Tuttu Jänis oli mukana avustamassa liikkeiden hoidossa jo 9-vuotiaasta saakka. Vuonna 1923 hän lähti Helsinkiin ja opiskeli valokuvausta ja kuvan valmistusta valokuvaaja Tyyne Savian oppilaana. Hän kävi myös muita valokuvausalan kursseja ja vuonna 1926 hän osti E. Kannon omistaman "Aug. Schuffertin valokuvaamon" Kuopiosta. Valokuvaamon uudeksi nimeksi tuli "Valokuvaamo Jänis" ja se toimi ensin Haapaniemenkatu 26:ssa ja sitten Saastamoisen talossa Kauppakatu 41:ssä.
Tuttu Jänis toimi myös vuosina 1926-1941 ilmestyneen Pohjois-Savo-lehden pääkuvaajana. Hän toimi lisäksi tilaus- ja mainosvalokuvaajana kuvaten erilaisia tapahtumia, kilpailuita, messuja, rakennuksia ym. Hän suoritti valokuvamestarin tutkinnon 1948.
Talvisodan aikana Jänis oli mukana tiedustelulennoilla ja toimi ilmavalokuvien kehittäjänä. Jatkosodan aikana hän palveli ilmavoimien valokuvausosastossa eri paikoissa muun muassa Äänislinnassa. Hän oli myös linja-autoon rakennetun ilmavoimien valokuvauslaboratorion päällikkönä Onttolassa.
Tuttu Jänis perusti vielä 1967 toisen "Foto-Jänis Kuopio" nimisen valokuvaamon Kuopioon. Hän myi liikkeensä maaliskuussa 1975 ja siirtyi eläkkeelle. Jänis sai valtion taiteilijaeläkkeen vähän ennen kuolemaansa. Kuopion kulttuurihistoriallisen museon kokoelmiin kuuluu yli 300 000 Jäniksen ja hänen valokuvaamonsa kuvaajien 1920-1960-luvuilla ottamaa valokuvanegatiivia. Tämän kokoelman Jänis lahjoitti museolle 1977.
Tuttu Jänis oli naimisissa vuodesta 1929 Elin Nurmen (s. 1903) kanssa. Elin "Elli" Jänis toimi myös valokuvaajana ja hän hoiti perheen liikettä sotavuosina yksin.
Sri Lankan keskinen provinssi
Keskinen provinssi (, ) on yksi Sri Lankan yhdeksästä provinssista. Sen pääkaupunki on Kandy. Provinssi muodostuu Kandyn, Matalen ja Nuwara Eliyan piirikunnista.
Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan provinssin väkiluku oli 2 571 557.
Sri Lankan itäinen provinssi
Itäinen provinssi (, ) on yksi Sri Lankan yhdeksästä provinssista. Sen pääkaupunki on Trincomalee. Provinssi muodostuu Amparan, Batticaloan ja Trincomaleen piirikunnista.
Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan provinssin väkiluku oli 1 555 510.
Sri Lankan keskipohjoinen provinssi
Keskipohjoinen provinssi (, ) on yksi Sri Lankan yhdeksästä provinssista. Sen pääkaupunki on Anuradhapura. Provinssi muodostuu Anuradhapuran ja Polonnaruwan piirikunnista.
Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan provinssin väkiluku oli 1 266 663.
Sri Lankan pohjoinen provinssi
Pohjoinen provinssi (, ) on yksi Sri Lankan yhdeksästä provinssista. Sen pääkaupunki on Jaffna. Provinssi muodostuu Jaffnan, Kilinochchin, Mannarin, Mullaitivun ja Vavuniyan piirikunnista.
Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan provinssin väkiluku oli 1 061 315.
S/S Uleåborg (1876)
S/S Uleåborg oli suomalainen matkustajahöyrylaiva jonka saksalainen torpedovene upotti syyskuun alussa 1914 Rauman edustalla.
S/S Uleåborg oli rakennettu 1876 "Bergsunds Mekaniska Verstadin" telakalla Tukholmassa. Laivan pituus oli 54,3 metriä, leveys 7,6 metriä ja syväys 4,0 metriä sekä suurin nopeus 12 solmua. Laivan vetoisuus oli 547 bruttorekisteritonnia. Höyrykoneen teho oli aluksi 90 hevosvoimaa, vuonna 1891 asennettiin laivaan uusi höyrykone jonka teho oli 680 hevosvoimaa. Laivalla oli paikat 121 hyttimatkustajalle.
Laivan tilannut Oulussa toiminut Uleåborgs Ångfartygs Ab-varustamo asetti sen aluksi Tornio–Pietari-liikenteeseen ja laiva kulki myös välillä Tukholmaan. Vuonna 1886 laiva siirtyi Turku–Tukholma linjalle. Laivan omistajaksi vaihtui 1891 helsinkiläinen Nya Rederiaktiebolaget ja tässä yhteydessä laiva myös peruskorjattiin ja siihen vaihdettiin tehokkaampi höyrykone. Vuonna 1892 laivan osti Suomen Höyrylaiva Oy joka asetti sen Tukholma-Turku–Helsinki–Pietari-linjalle.
Vuonna 1914 S/S Uleåborg ajoi keväällä Turku–Tukholma linjalla ja sen jälkeen siirtyi Pietari–Tukholma linjalle. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuun alussa 1914 laiva siirrettiin Rauma–Gävle-linjalle. Saksalainen torpedovene V 25 pysäytti laivan 7. syyskuuta 1914 Rauman majakkalaivan lähistöllä. Laivalla olleet matkustajat ja miehistö yhteensä 55 henkilöä siirrettiin torpedoveneeseen ja tämän jälkeen vene upotti S/S Uleåborgin tykkitulella. Laivan matkustajat ja miehisto vietiin Danzigiin jossa 51 matkustajaa vapautettiin mutta laivan koko miehistö ja neljä matkustajista joutui sotavankileirille.
Sri Lankan luoteisprovinssi
Luoteisprovinssi (, ) on yksi Sri Lankan yhdeksästä provinssista. Sen pääkaupunki on Kurunegala. Provinssi muodostuu Kurunegalan ja Puttalamin piirikunnista.
Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan provinssin väkiluku oli 2 380 861.
Uva (provinssi)
Uva (, ) on yksi Sri Lankan yhdeksästä provinssista. Sen pääkaupunki on Badulla. Provinssi muodostuu Badullan ja Moneragalan piirikunnista.
Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan provinssin väkiluku oli 1 266 463.
Megantereon
Megantereon oli sapelihammaskissoihin kuuluva suku, joka eli Plioseenikaudelta Pleistoseenikaudelle. Siihen kuuluvia lajeja olivat "M. cultridens", "M. falconeri" ja "M. whitei". "Smilodon", joka epävirallisesti tunnetaan sapelihammastiikerinä, ehkä
polveutuu "Megantereonista". Suvun lajien koko vaihteli, mutta yleensä ne olivat yli metrin pituisia ja vankkarakenteisia. Megantereonin jäänteitä on löydetty
Euroopasta, Afrikasta, Aasiasta ja Pohjois-Amerikasta.
Kulkukoirat (orkesteri)
Kulkukoirat on suomalainen tanssiorkesteri, joka perustettiin 90-luvulla alun perin Topi Sorsakosken taustabändiksi. Orkesterin nimen keksi Topi Sorsakoski ja Juhani Mansikkamäki yhdessä.
Kalle Kaaja korvasi vuonna 2012 Topi Sorsakosken, joka lauloi Kulkukoirien kanssa. Ennen Kulkukoirien solistiksi ryhtymistä Kalle oli yhtyeen basistina, ja lisäksi hän on ollut laulajana muutamissa yhtyeissä kuten Kalle Kaaja & Caravan. Kalle Kaaja & Kulkukoirat osallistui vuoden 2012 Syksyn Sävel -kilpailuun kappaleella "Sielusi kaipaa". Kalle ja Ari kuuluvat myös Made In Finland Band -kokoonpanoon.
Kulkukoirat-nimen käyttö Kalle Kaajan keikkakokoonpanona aiheutti paljon kiistaa sillä Tapani Puranen oli rekisteröitynyt nimen omaan käyttöön vuonna 2014 ja vuonna 2016 Kalle Kaajan nykyisen kokoonpanon nimi päätettiin hylätä kokonaan. Niinpä Kalle Kaaja keikkailee nykyään Antti Tammilehdon Yhtyeen kanssa.
Vuonna 2015 Kulkukoirat-yhtyeessä vaihtui solisti ja nykyään yhtye keikkaileekin nimellä Maija Tenkanen & Kulkukoirat. Yhtye julkaisi singlen "Peto" vuonna 2016. Singlellä esiintyy varsinaisen kokoonpanon lisäksi myös vierailevat muusikot Ilona Heinonen (pasuuna), Maiju Virtanen (saksofoni) ja
Antero Salonen (trumpetti).
Patokaava
Patokaava on fysikaalinen lauseke, jolla voidaan arvioida tietyntyyppisen padon läpi kulkevan nesteen (yleensä veden) virtaamaa "Q" yläpuolisen altaan vedenkorkeuden "h" funktiona. Patokaavoja on useita erilaisia, ja niihin sisältyy yleensä semiempiirisiä korjausparametreja, jotka ottavat huomioon pintajännitysten vaikutuksen sekä vesisuihkun kapenemisen padon suulla (ennen niin sanottua "vena contracta" -pistettä).
Virtaaman dimensio on [L T], ja sen lauseke saadaan integroimalla virtausnopeutta "v" vesisuihkun poikkipinnan "A" yli. Padon kynnyksen kohdalla virtausnopeus on likimain kohtisuorassa suihkun poikkileikkausta vastaan, joten pätee
Erimuotoisia patokaavoja saadaan nyt sijoittamalla yllä olevaan lausekkeeseen Bernoullin yhtälön antama virtausnopeus sekä huomioimalla integroinnissa padon poikkileikkauksen geometria.
Tarkastellaan suorakulmaista patoa, jonka yläreuna on korkeudella "z" = 0. Olkoon nyt patoaltaan vedenpinta korkeudella "z" = "h". Bernoullin yhtälöstä lähtien voidaan osoittaa, että virtausnopeus purkautuvassa vesisuihkussa on korkeudella "z" likimain
missä "g" on putoamiskiihtyvyys. Jos nyt padon leveys on "B", on virtaama
missä "Δ" ja "Δ" kuvaavat suihkun kapenemista ylä- ja alareunasta padon suulla, ja määritellään purkautumiskerroin "μ" siten, että
Määritelmän mukaisesti purkautumiskerroin on aina ykköstä pienempi, ja yleensä se on luokkaa 0,6...0,7. Käytännössä sen arvo on selvitettävä kokeilun kautta.
V-aukkoisen padon (toiselta nimeltään Thomsonin padon) virtaamalle voidaan vastaavin menetelmin johtaa lauseke
formula_5
missä "ϑ" on V-aukon kulma (esimerkiksi 90°). Purkautumiskerroin "μ "on luokkaa 0,6 virtausnopeuden ollessa alle 30 cm s .
Hitaasti virtaavaan ojaan asennettiin virtaaman määrittämiseksi Thomsonin pato, jonka V-aukon kulma oli 90°. Tietyllä ajanhetkellä havaittiin yläjuoksulla vedenpinnan olevan 4,5 cm V-aukon pohjaa ylempänä. Tästä päätellään, että kyseisellä hetkellä ojavirtaaman suuruus oli
formula_6
Donald Douglas
Donald Wills Douglas (1892-1981) oli Douglas Aircraft Companyn perustaja. Donald oli alun perin lentokonesuunnittelija ja työskenteli Cessnalle.
Donald syntyi Yhdysvalloissa ja alkoi lukiossa jo opiskella lentokonetekniikkaa. Donaldin päästyä koulusta, hän alkoi hakea töitä Cessnalta, mutta erosi yhden työ vuoden jälkeen ja perusti Douglas Aircraft Companyn jonka legendaarisin lentokone oli Douglas DC-3.
S/S Bore II
S/S Bore II oli suomalainen matkustajahöyrylaiva joka tuhoutui tulipalossa ja upposi toukokuussa 1915 Helsingin Eteläsatamassa.
S/S Bore II oli rakennettu 1900 "AS Helsingörs Jernskibs & Maskinbyggerin" telakalla Helsingörissä Tanskassa. Laivan pituus oli 58,1 metriä, leveys 8,9 metriä ja syväys 4,7 metriä sekä suurin nopeus 12 solmua. Laivan vetoisuus oli 820 bruttorekisteritonnia. Laivan höyrykoneen teho oli 950 hevosvoimaa. Laivalla oli paikat 123 hyttimatkustajalle.
Laivan tilannut turkulainen Bore-varustamo asetti sen Turku–Maarianhamina–Tukholma linjalle. Talvella 1906-1907 laivaa uudistettiin muun muassa lisäämällä 16 uutta matkustajahyttiä.
Aluksen omisti vuosina 1915-1916 FÅA. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuun alussa 1914 Venäjän laivasto pakkovuokrasi laivan ja se asetettiin Helsinki–Tallinna–Pietari-linjalle.
Laiva oli illalla 25. toukokuuta 1915 lähtövalmiina Helsingin Eteläsataman laiturissa kun vieressä ollut tavaramakasiini syttyi tuleen ja palo levisi myös laivaan sen kansilastin sytyttyä tuleen. Laiva tuhoutui kokonaan upoten satama-altaaseen. Onnettomuudessa kuoli 10 henkilöä.
Laivan hylky nostettiin kesäkuussa 1915 ja siirrettiin Hietalahden telakalle. Helmikuussa 1916 hylky pakkomyytiin Venäjän valtiolle joka korjautti sen "Jastreb"-nimiseksi kuljetusalukseksi. Tämä alus oli sitten Pietarissa kunnes se siirrettiin 1923 Mustalle merelle Mustan- ja Asovanmeren laivayhtiölle ja laivan uudeksi nimeksi tuli "16. Oktjabrja". Vuonna 1930 laiva siirrettiin Pohjoiselle Jäämerelle jossa se pian upposi mutta nostettiin ylös ja kunnostettiin 1931. Vuodesta 1939 alkaen laiva kuului miinanlaskijana Neuvostoliiton Pohjoisen laivaston Vienanmeren sotalaivastoon ja sen nimenä oli "N:o 49". Laiva upposi 1941 saksalaisten pommituksessa mutta se nostettiin taas ylös ja kunnostettiin. Laiva toimi vuodesta 1944 alkaen pelastuspalvelun esikuntalaivana entisellä "Jastreb"-nimellä. Viimeksi se toimi atomijäänmurtaja Leninin apualuksena vuodesta 1960. Laiva romutettiin Murmanskissa 1963.
Bore-varustamolla oli myöhemmin vielä neljä Bore II-nimistä laivaa
Amparan piirikunta
Amparan piirikunta (, ) on yksi Sri Lankan 25 piirikunnasta. Se kuuluu Itäiseen provinssiin ja rajautuu pohjoisesta Batticaloan ja Polonnaruwan piirikuntiin, lännestä Matalen, Badullan ja Moneragalan piirikuntiin, etelästä Hambantotan piirikuntaan ja idästä Intian valtamereen.
Anuradhapuran piirikunta
Anuradhapuran piirikunta (, ) on yksi Sri Lankan 25 piirikunnasta. Se kuuluu Keskipohjoiseen provinssiin ja rajautuu pohjoisesta Mannarin ja Vavuniyan piirikuntiin, idästä Trincomaleen ja Polonnaruwan piirikuntiin, etelästä Kurunegalan ja Matalen piirikuntiin ja lännestä Puttalamin piirikuntaan.
Badullan piirikunta
Badullan piirikunta (, ) on yksi Sri Lankan 25 piirikunnasta. Se kuuluu Uvan provinssiin ja rajautuu pohjoisesta Amparan piirikuntaan, idästä Moneragalan piirikuntaan, lännestä Matalen, Kandyn ja Nuwara Eliyan piirikuntiin ja etelästä Ratnapuran piirikuntaan.
Bell Helicopter
Bell Helicopter on yhdysvaltalainen vuonna 1935 perustettu roottorialuksia valmistava yritys. Yrityksen pääkonttori on Fort Worthissa, Texasissa. Siellä Bell Helicopter myös valmistaa sotilaskäytön roottorialuksia. Toinen sotilasroottoriajoneuvoja valmistava tuotantolaitos Bell Helicopterilla on Amarillossa, Texasissa. Siviiliroottoriajoneuvoja yritys valmistaa Quebecissa, Kanadassa.
Bell Helicopterin perusti Larry Bell kesäkuussa 1935 nimellä Bell Aircraft Corporation. Yrityksen ensimmäisiä tuotteita olivat torjuntahävittäjä Bell YFM-1 Airacuda ja Bell P-39 Airacobra. Ensimmäinen yhdysvaltalainen suihkuhävittäjä Bell P-59 Airacomet oli myös Bellin tuote.
Vuonna 1941 yritys palkkasi Arthur M. Youngin auttamaan helikoptereiden kehityksessä. Tarkoituksena oli luoda laajempi asiakaskunta jolloin Bell ei olisi riippuvainen valtion tilauksista. Yrityksen ensimmäinen täysimittainen helikopteri oli Bell 30. Sitä seurannut helikopteri Bell 47 oli ensimmäinen siviilisertifioitu helikopteri maailmassa. Helikopteri oli erittäin suosittu, sitä valmistettiin yli 5 500 kappaletta. Ensimmäinen Suomessa rekisteröity helikopteri oli Bell 47.
Vuonna 1960 Textron osti Bell Aerospacen. Bell Aerospace koostui kolmesta osastosta, joista ainut yhä toiminnassa oleva nimettiin uudelleen Bell Helicopter Companyksi. Muutamassa vuodessa, suurilta osin UH-1 -helikopterin suosion takia, siitä oli tullut Textronin suurin tytäryhtiö. Vuonna 1979 uudelleen nimettiin Bell Helicopter Textroniksi.
Batticaloan piirikunta
Batticaloan piirikunta (, ) on yksi Sri Lankan 25 piirikunnasta. Se kuuluu Itäiseen provinssiin ja rajautuu pohjoisesta Trincomaleen piirikuntaan, lännestä Polonnaruwan piirikuntaan, etelästä Amparan piirikuntaan ja idästä Intian valtamereen.
Colombon piirikunta
Colombon piirikunta (, ) on yksi Sri Lankan 25 piirikunnasta. Se kuuluu Läntiseen provinssiin ja rajautuu pohjoisesta Gampahan piirikuntaan, idästä Ratnapuran piirikuntaan, etelästä Kalutaran piirikuntaan ja lännestä Mannarinlahteen.
Gallen piirikunta
Gallen piirikunta (, ) on yksi Sri Lankan 25 piirikunnasta. Se kuuluu Eteläiseen provinssiin ja rajautuu pohjoisesta Kalutaran ja Ratnapuran piirikuntiin, idästä Mataran piirikuntaan ja lännestä Intian valtamereen.
Gampahan piirikunta
Gampahan piirikunta (, ) on yksi Sri Lankan 25 piirikunnasta. Se kuuluu Läntiseen provinssiin ja rajautuu pohjoisesta Puttalamin ja Kurunegalan piirikuntiin, idästä Kegallen piirikuntaan, etelästä Colombon piirikuntaan ja lännestä Mannarinlahteen.
Hambantotan piirikunta
Hambantotan piirikunta (, ) on yksi Sri Lankan 25 piirikunnasta. Se kuuluu Eteläiseen provinssiin. Piirikunta rajautuu lännestä Mataran piirikuntaan, pohjoisesta Ratnapuran, Moneragalan ja Amparan piirikuntiin ja etelästä Intian valtamereen.
Jaffnan piirikunta
Jaffnan piirikunta (, ) on yksi Sri Lankan 25 piirikunnasta. Se kuuluu Pohjoiseen provinssiin. Piirikunta rajautuu etelästä Kilinochchin piirikuntaan ja pohjoisesta Bengalinlahteen.
Kangasjärvi (Isojoki)
Kangasjärvi keskikokoinen järvi Etelä-Pohjanmaan Isojoella. Se kuuluu Lapväärtinjoen päävesistöön. Suomessa on 38 Kangasjärvi-nimistä järveä. Kangasjärvelle suuntautuu kalastusmatkailua, ja ohjattua toimintaa järjestetään ympäri vuoden.
Shift
Shift eli vaihtonäppäin on näppäimistössä esiintyvä näppäin. Näppäimen pääasiallinen käyttötarkoitus on suuraakkosten kirjoittaminen. Tyypillisessä QWERTY-näppäimistössä myös jotkin erikoismerkit kuten kysymysmerkki ja huutomerkki vaativat shift-näppäimen painamista. Shift-näppäimiä oli jo kirjoituskoneissa, ja ensimmäisen kerran se esiintyi Remingtonin no. 2 kirjoituskoneessa vuonna 1878. Aiemmassa no. 1 -mallissa oli vain suuraakkosia.
Monissa käyttöjärjestelmissä, pois lukien OS X, Caps Lock -näppäimen painamisen jälkeen shift-näppäimellä voi kirjoittaa pienaakkosia.
Näppäimistömerkki shift-näppäimelle on ylöspäin osoittava valkoinen nuoli (⇧). Symboli määritettiin ISO/IEC 9995 standardissa. Ylöspäin osoittavaa nuolta käytetään useissa näppäimistöissö korvaamaan sana "shift" etenkin Yhdysvaltojen ulkopuolella ja Applen valmistamissa tietokoneissa. Joskus näppäimistöissä käytetään yhdistelmää symbolista ja "shiftista" tai sitä vastaavasta paikallisesta käännöksestä.
Jugra
Jugra voi tarkoittaa:
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 1954
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1954 kahdeksannen kerran. Kilpailut alkoivat Italian Torinossa 31. elokuuta ja päättyivät 5. syyskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kilpailulajeina olivat uinti, uimahypyt ja miesten vesipallo.
Isäntämaa
Välilyöntinäppäin
Välilyöntinäppäin on kirjoituskoneissa ja tietokoneen näppäimistössä esiintyvä näppäin, jonka painaminen luo sanavälin. Tyypillisessä QWERTY- tai Dvorak-näppäimistössä välilyöntinäppäin on niin leveä, että kymmensormijärjestelmän mukaisesti sitä voidaan käyttää kummankin käden peukalolla. Se on yleensä näppäimistön isoin näppäin.
1800-luvun lopun kirjoituskoneissa välilyöntinäppäin oli suurempi kuin nykyaikaisissa näppäimistöissä. Välilyöntinäppäimen painaminen siirsi mekaanisesti paperia liikuttamatta yhtäkään kirjakkeista. Myöhemmin välilyöntinäppäimet pienenivät kooltaan, ja niistä tuli nykyisen kaltaisia.
Joissakin aikaisissa kirjoituskoneissa ei ollut välilyönnille leveää näppäintä, vaan näppäin saattoi olla pienempi. Usein syynä siihen oli mekaaniset rajoitteet, jotka piti kirjoituskoneissa ottaa huomioon käyttäjämukavuuden ollessa toissijaista.
Välilyöntinäppäimellä voi olla myös muita toimintoja osana näppäinyhdistelmiä. Monissa verkkoselaimissa sitä voi myös käyttää "Page Down" -näppäimen sijasta etenemään internet-sivustossa alaspäin.
Juhani Hinkkanen
Juhani Hinkkanen (s. 1955) on suomalainen tieteiskirjallisuuden fandom-aktiivi, joka on toimittanut vaimonsa Leena Peltosen kanssa "Aikakone"-lehteä. Suomen tieteiskirjoittajat ry myönsi Hinkkaselle Kosmoskynä-elämäntyöpalkinnon vuonna 2000.
Hinkkanen oli mukana "Aikakone"-lehden tekemisessä alkaen sen perustamisesta vuonna 1981. Hän oli lehden väliaikaisena päätoimittajana Jari Koposen luovuttua tehtävästään vuonna 1986, kunnes päätoimittajaksi tuli Leena Peltonen vuonna 1988."Aikakoneen" 10-vuotisjuhlanumero 3/1991. Hinkkanen oli perustamassa Suomen tieteiskirjoittajia vuonna 1984 ja toimitti seuran "Kosmoskynä"-lehteä 1984–86. Hinkkanen toimitti myös Book Studion Galaxy-sarjaa. Hinkkanen oli naimisissa vuodesta 2003 Leena Peltosen kanssa. Leena Peltonen kuoli vuonna 2007. 2000-luvulla Juhani Hinkkanen on vetäytynyt aktiivisesta fandom-toiminnasta, mutta hän on tehnyt kirja-arvosteluja "Porttiin" ja "Tähtivaeltajaan".
En seglares död
En seglares död on Henning Mankellin kirjoittama vuonna 1981 julkaistu jännitysromaani. Sitä ei ole julkaistu suomeksi (suora käännös olisi "Purjehtijan kuolema").
Kirja kertoo ruotsalaisesta Anders Erikssonista ja tanskalaisesta Hans Mortensenista, jotka ovat rakennustyöläisiä ja rakentavat vapaa-ajan asuntoja Härjedalenin metsissä. Heidän työnantajansa lopettaa yrityksensä ja katoaa ulkomaille. Hän jättää viimeisten urakoiden palkat maksamatta, ja käy ilmi että hän ei ole maksanut koskaan työeläkevakuutusmaksuja. Eriksson ja Mortensen päättävät etsiä hänet käsiinsä saadakseen hänet vastuuseen talousrikoksistaan.
Kirjan esittely Henning Mankellin kotisivuilla "(ruotsiksi)"
Dödsbrickan
Dödsbrickan on ruotsalaisen Henning Mankellin vuonna 1980 julkaistu romaani. Sen päähenkilö on First Harold, joka elättää itsensä raviveikkauksella. Eräänä iltana hänen ollessa tulossa raveista nuori nainen ryöstää hänet. First Harold etsii tytön käsiinsä saadakseen selville minkälainen ihminen yritti lähes tappaa hänet.
Kirjaa ei ole julkaistu suomeksi.
Kirjan esittely Henning Mankellin kotisivuilla "(ruotsiksi)"
Jari Koponen
Jari Koponen on suomalainen kemisti, tiedetoimittaja ja tietokirjailija. Hän on julkaissut runsaasti tieteiskirjallisuuteen ja sen historiaan liittyviä artikkeleitaja kirja-arvioita eri lehdissä. Koposen erityisalaa ovat suomalainen ja ei-angloamerikkalainen tieteiskirjallisuus.
Koponen on julkaissut teokset "Topelius ja tulevaisuus" (Yliopistopaino, 1998) ja "Mielikuvituksen mestarit" (Atena, 2000). Yhdessä Vesa Sisätön kanssa hän on toimittanut teoksen "Aivopeili. Autonomian ajan tieteiskirjallisuutta" (Avain, 2011). Koponen on koonnut bibliografiat "Maailman SF käännöksinä" (2012) ja "Utopia- ja tieteiskirjallisuus Suomessa" (2014).
Jari Koponen johti 1970-luvulla Kriittisen tutkimusryhmän julkaisemaa "Alfa"-pienlehteä, joka tarjosi skeptistä näkökulmaa esiin nousseille rajatiedon ilmiöille. Ryhmä ilmoitti päämääräkseen ”tieteen raja-alueiden ja ongelmien tutkimisen sekä eri tieteenalojen välisten yhteyksien etsimisen”. Lehden ensimmäisessä numerossa Koponen tarttui ”kvasitieteellisyyden hyökyaaltoon”, kuten ufoilmiöihin ja Erich von Dänikenin ajatuksiin muinaisista astronauteista.
Koponen toimitti vuonna 1980 alkanutta Ursan science fiction -sarjaa ja toimi vuosina 1981–86 Ursan julkaiseman "Aikakone"-tieteislehden päätoimittajana."Aikakoneen" 10-vuotisjuhlanumero 3/1991.
Saflorit
Saflorit ("Carthamus") on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti ainakin 17 lajia. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.
Rostvertol
Rostvertol () on Etelä-Venäjän Rostov-na-Donussa kotipaikkaansa pitävä helikoptereita valmistava yritys. Se on osa holdingyhtiö Russian Helicoptersia, joka puolestaan on Venäjän valtionkorporaatio Rostehin tytäryhtiö Oboronpromin hallinnassa. Oboronprom on keskittynyt helikopterituotantoon ja koneenrakennukseen.
Rostvertolin johtoa suoraviivaistettiin kesällä 2014. Osa Aiemmasta Rostovin tehtaan johtovastuusta siirtyi emoyhtiö Russian Helicoptersille. Samalla esimerkiksi enemmistö Rostvertolin johtokunnasta valittiin sen emoyhtiöstä tai valtionkorporaatio Rostehistä.
Yritys perustettiin vuonna 1939 alkujaan lentokonevalmistajaksi nimellä "Tuotantolaitos numero 168". Yritys aloitti Petljakov Pe-2 syöksypommituslentokoneiden valmistamisen toisen maailmansodan aikana vuonna 1944. Vuonna 1949 tehdas aloitti kaikkien aikojen raskaimman rynnäkköliitäjän Jakovlev Jak-14 valmistamisen. Siitä tuli Venäjän ensimmäinen helikoptereiden sarjavalmistaja, kun se ryhtyi kokoonpanemaan moskovalaisen Mil-helikopteritehtaan kevyitä Mil Mi-1 -koptereita vuonna 1956. Neuvostoliiton hajottua vuonna 1992 yhtiö yksityistettiin ja sen nimi muutettiin muotoon Rosvertol.
Yhtiön aiempaa tuotantoa edustavat myös raskas Mil Mi-6 kuljetushelikopteri, Mil Mi-10 sotilaskuljetushelikopteri, Mil Mi-2 kevyt kuljetuskoptereita ja Mil Mi-24 taistelukopteri.
Donin Rostovin kopteritehdas valmistaa nykyäänkin Moskovan Mil-helikopteritehtaan suunnittelemia helikoptereita. Tuotannossa on keskitytty muutamaan sotilas- ja siviilikopterimalliin: jopa 20 tonnin kuljetuskyvyn raskaisiin Mi-26- ja Mi-26T -kuljetuskoptereihin, raskaaseen Mil Mi-35M -taistelukopteriin muunnoksineen ("vientimalli" aiemmasta Mil Mi-24:sta, tuotannossa 2005-) ja Mi-28NE Night Hunter -taisteluhelikoptereihin sekä tämän taisteluvarusteltuun koulutusmalliin Mi-28UB. Donin Rostovin tehtaalla kokoonpannaan näitä koptereita, valmistetaan niihin tarvittavia runkoja ja roottorilapoja sekä koelennetään ilma-aluksia laaduntarkastusmielessä.
Tehdas valmistaa koptereita Venäjän ja ulkovaltioiden viranomisille ja kaupallisille liikennöitsijöille. Tehtaan valmistamis koptereita on käytössä yli 30 maassa IVY-maissa sekä muualla Euroopassa ja Aasiassa, samoin kuin Etelä-Amerikassa.
Keväällä ja kesällä 2014 Venäjän tiedotusvälineet ja helikopterivalmistaja Russian Helicopters tiedottivat, että uusia taistelu- ja kuljetushelikoptereita, kuten Mil Mi-28NE-mallia, sijoitetaan myös Venäjän asevoimien Läntisen sotilaspiirin alueelle, esimerkiksi Pietarin eteläosissa sijaistevaan Puškinin tukikohtaan.
Abu al-Qasim al-Zahrawi
Abu al-Qasim al-Zahrawi; "" (936 – 1013) oli andalusialainen lääkäri, jota pidetään yhtenä nykyaikaisen lääketieteen isänä. Ajan tavasta poiketen Albucasis ei käyttänyt vanhoja, uskomuksiin perustuneita oppeja sairauksien hoidosta vaan havainnoi ja piti kirjaa kehittämistään hoitomenetelmistä sekä niiden vaikutuksista. Hän kuvaili tiettävästi ensimmäisenä muun muassa kohdunulkoisen raskauden sekä havaitsi, että hemofilia on perinnöllinen sairaus. Uransa aikana hän kehitti yli 200 kirurgista instrumenttia. Albucasis kirjoitti elämänsä aikana lukuisia lääketieteen kirjoja. Hänen pääteoksenaan voidaan pitää teosta "Kitab al-Tasrif" (), joka oli usean vuosisadan lääketieteen pääteos Euroopassa ja Lähi-idässä. Albucasis toimi myös kalifin henkilääkärinä Córdobassa.
2 (albumi)
2 on Kerkko Koskinen Kollektiivin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 12. syyskuuta 2014. Albumilla solisteina laulavat Vuokko Hovatta, Manna sekä tammikuussa 2014 yhtyeessä Paula Vesalan korvannut Maija Vilkkumaa. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan toiseksi.
Albumin ensimmäinen single ”Tallinnan-lautta” julkaistiin 7. maaliskuuta 2014. Kappale on sijoittunut kahdelle eri listalle yhdeksi viikoksi, kun se nousi viikolla 11/2014 latauslistan 27:nneksi sekä 93:nneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Toinen single ”Lokki” julkaistiin 13. kesäkuuta 2014 ja kolmas ”Vapaudesta” 22. elokuuta 2014.
Kamov
Kamov () tai Kamovin suunnittelutoimisto (, virallinen suunnittelutoimistotunnus on "Ka") on venäläinen helikoptereita suunnitteleva yritys. Yhtiön kotipaikka on Venäjän Moskovan alueen Ljubertsyn kaupungissa, joka on aivan Moskovan kaakkoispuolella. Toinen helikopterien suunnittelutoimisto eli Mil Moskovan helikopteritehdas sijaitsee lähistöllä eli Ljubertsyn kaupungin itälaidalla Tomilinossa.
Yrityksen pääsuunnittelija oli pitkään Nikolai Iljitš Kamov, joka valmisti ensimmäisen roottorialuksensa vuonna 1929 yhdessä N. K. Skrzhinskiin kanssa. Vuoteen 1940 mennessä yritys valmisti useita autogiroja, mukaan lukien ainoan taistelutoimintaa nähneen autogiron, TsAGI A-7-3:n.
Nykyisen Kamovin suunnittelutoimiston taustalla on lokakuussa 1948 perustettu Kokeellinen suunnittelutoimisto 2 (). Suunnittelutoimisto nimettiin myöhemmin "Uhtomskin helikopteritehtaaksi" (Ухтомский вертолетный завод) ja vuonna 1974 tehdas nimettiin pääsuunnittelija Kamovin mukaan. Vuonna 1991 nimeksi tuli "Kamov helikopterien tieteellis-tekninen keskus" (). Kesäkuusta 1996 lähtien nimi on ollut pelkistetysti OAO Kamov. Vuonna 2008 Kamovista tuli osa holdingyhtiö Russian Helicoptersia. Se on puolestaan osa Venäjän valtionkorporaatio Rostehin omistamaa holdingyhtiö Oboronpromia. Kamovilla suunniteltujen kopterien sarjavalmistus tapahtuu pääosin Russian Helikopters -konsernin muilla, kokoonpanoon keskittyneillä tehtailla.
Kamovin suunnittelutoimisto on keskittynyt sotilashelikoptereiden ja koaksiiliroottorillisten helikoptereiden kehittämiseen, jotka soveltuvat paremmin merivoimien käyttöön.
Volkspark Friedrichshain
Volkspark Friedrichshain on puisto Berliinin Friedrichshainin kaupunginosassa. Se oli Berliinin ensimmäinen kunnallinen puisto. Puisto perustettiin vuosina 1846–1848 kansanpuistoksi kaupungin asukkaille, ja sitä laajennettiin 1874. Sen suunnitteli Gustav Meyer. Puiston pinta-ala on 49 hehtaaria.
Fridrichshainin puiston tunnetuin nähtävyys on arkkitehti Ludwig Hoffmannin suunnittelema, vuonna 1913 valmistunut Märchenbrunnen (”Satusuihkulähde”), joka käsittää useita terassimaisesia vesialtaita, holvikaaria ja satuhahmoja esittäviä patsaita. Puisto kärsi toisessa maailmansodassa, minkä jälkeen sitä on uudistettu. Puistoon muodostettiin hävitettyjen bunkkereiden kivimurskasta kaksi keinotekoista kukkulaa, 78 metriä korkea Grosse Bunkerberg (”Suuri bunkkerivuori”) ja 48 metriä korkea Kleine Bunkerberg (”Pieni bunkkerivuori”). Puiston alueella on useita urheilukenttiä ja leikkipuistoja sekä joutsenlammikko.
Puiston alueella sijaitsee vuoden 1848 maaliskuun vallankumouksessa kuolleiden vallankumouksellisten hautausmaa Friedhof der Märzgefallenen. Sinne on haudattu yhteensä 183 maaliskuun vallankumouksen yhteydessä surmansa saanutta sekä 33 paikalle vuonna 1957 siirrettyä vuoden 1918 marraskuun vallankumouksen työläisvainajaa. Muualla puistossa ovat myös Espanjan sisällissotaan osallistuneiden vapaaehtoisten muistomerkki, saksalais-puolalainen muistomerkki sekä niin sanottu rauhankello.
Yhdystie 2470
Yhdystie 2470 on tie, joka kulkee Kokemäen Peipohjasta Sastamalan Kiikoisiin. Tien pituus on 31 kilometriä.
Tie saa alkunsa Kokemäen Peipohjassa sijaitsevasta valtatien 2 ja yhdystien 2140 eritasoliittymästä. Ensin tie sivuuttaa Haanmäen kaupunginosan sekä ylittää Tampere-Pori-radan. Tämän jälkeen tie sivuuttaa noin kilometrin matkalta Suokkaan teollisuusaluetta, jonka aikana se myös kohtaa yhdystien 2463 risteyksen. Tästä tie jatkuu vajaan kilometrin verran kunnes se saapuu Teljänportin liikenneympyrään ja kääntyy kohti pohjoista. Sen jälkeen tie sivuuttaa Tulkkilan kaupunginosan sen länsipuolelta sekä ylittää Vuolteen siltaa pitkin Kokemäenjoen.
Pian ylityksen jälkeen tie kohtaa yhdystien 2440 risteyksen. Seuraavan 1,5 kilometrin verran tie sivuaa vielä Kokemäen keskustan pohjoisimpia osia, kunnes se ohittaa Kakkulaistentien risteyksen ja saapuu taajama-alueen ulkopuolelle. Tästä tie jatkuu noin viiden kilometrin verran, jonka jälkeen se ohittaa yhdystien 2475 risteyksen. Sen jälkeen tien jatkuu profiililtaan mutkaisena ja kumpuilevana noin kuuden kilometrin verran, kunnes se ylittää Kauvatsanjoen sekä ohittaa yhdystien 2481 risteyksen.
Tämän jälkeen tie jatkuu profiililtaan mutkaisena noin 5 kilometrin verran kunnes se ylittää Piilijoen sekä ohittaa samannimisen paikan. Seuraavan viiden kilometrin mutkaisen osuuden jälkeen tie saapuu Jaaraan, jossa se kohtaa peräkkäin sekä Porintien ja Jaaranraitin risteykset. Seuraavaksi tie jatkuu kohtalaisen suorana noin 600 metrin verran päättyen lopulta kantatien 44 risteykseen Sastamalan Kiikoisiin.
Valtatien 2 eritasoliittymästä Teljänportin liikenneympyrään asti tien nimi on "Satakunnantie". Teljänportin liikenneympyrästä aina Jaaran tienristeyksiin asti tie kulkee nimellä "Kauvatsantie" ja tästä lopun matkaa kantatielle 44 nimellä "Jaarantie".
Irma Hirsjärvi
Irma Maria ”Ipa” Hirsjärvi (o.s. Kantola, s. 12. heinäkuuta 1960 Juva) on suomalainen kulttuurintutkija, joka väitteli vuonna 2009 tohtoriksi teoksella "Faniuden siirtymiä: Suomalaisen science fiction -fandomin verkostot". Hirsjärvi on toiminut pitkään suomalaisessa science fiction -fandomissa. Hän oli mukana järjestämässä Jyväskylän Finnconeja lähes kymmenen vuoden ajan ja vuonna 2012 hän oli Finnconin kotimainen kunniavieras.
Irma Hirsjärvi on valmistunut kirjastovirkailijaksi 1982. Hän on valmistunut kirjallisuuden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1994 ja väitellyt Jyväskylän yliopiston nykykulttuurin tutkimuskeskuksessa vuonna 2009. Hän on työskennellyt kouluissa, korkeakouluissa ja kansainvälisissä hankkeissa opettajana, luennoitsijana, kehittämis- ja tutkimushankkeiden vetäjänä ja tutkijana. Nykyisin hän työskentelee kulttuurialan tehtävissä. Hirsjärvi asuu Jyväskylässä miehensä kanssa. Hänellä on kaksi aikuista lasta.
Hirsjärvi on julkaissut lukuisia lehtiartikkeleita tieteiskirjallisuudesta, kauhukirjallisuudesta ja faniudesta 1980-luvulta alkaen. Hirsjärvi on ollut Jyväskylän science fiction -seuran jäsen vuodesta 1989 ja toimi seuran puheenjohtajana 1998–2005. Hän oli Finncon-yhdistyksen perustajajäsen ja puheenjohtaja 2003–2004 ja 2006–2010. Keski-Suomen kirjailijat ry:ssä hän on toiminut vuodesta 1992. Hirsjärvi on kirjoittanut novelleja ja runoja sekä käsikirjoituksia televisioon ja radioon. Hän on opettanut luovaa kirjoittamista avoimessa yliopistossa, kesäyliopistossa ja Suomen tieteis- ja fantasiakirjoittajien kursseilla.
Hirsjärvi on toiminut Jyväskylän kesä ry:n ja Jyväskylän festivaalit ry:n tehtävissä 1992–2007. "Kääntöpiiri"-lehden toimituskunnassa hän oli vuosina 1992–1995. Kulttuurialan kansainvälisissä luottamustehtävissä hän on toiminut vuodesta 2000. Hirsjärvi on toiminut Vasemmistoliiton paikallisjärjestöjen luottamustehtävissä Keski-Suomessa vuodesta 2012, muun muassa Keski-Suomen vasemmistonaisten puhenaisena. Hän oli Vasemmistoliiton ehdokkaana vuoden 2012 kuntavaaleissa. Hirsjärvi sai 153 ääntä ja ensimmäisen varavaltuutetun sijan.
Lisäksi Irma Hirsjärvi on työskennellyt käsikirjoittajana Salatut elämät -televisiosarjassa.
Itämitali
Itämitali (saks. "Winterschlacht Im Osten") oli SS-Untersturmführer Ernst Krauitin suunnittelema saksalainen mitali toisessa maailmansodassa. Mitali perustettiin 26. toukokuuta 1942. Mitalia myönnettiin niille, jotka osallistuivat taisteluihin, haavoittuivat tai saivat paleltumia itärintamalla 15. marraskuuta 1941 – 26. huhtikuuta 1942 välisenä aikana. Ensimmäiset mitalit jaettiin taistelijoille syksyllä 1942.
Mitali tunnetaan myös "Itärintama" -mitalina sekä "Jäätyneen lihan" -mitalina.Virallisten ohjeiden mukaan mitalia ei jaettu vain saksalaisille rintamajoukoille, vaan sitä jaettiin myös siviileille sekä ulkomaalaisten armeijoiden sotilaille. Suomalaiselle kenttäarmeijalle mitalia ei ehditty jakaa ennen Lapin sotaa, joten suomalaisista vain suomalaisessa SS-pataljoonassa palvelleet saivat mitalin.
Muodoltaan mitali on pyöreä, 36,6 x 44.3 mm ja painoa sillä on 22.36 g. Etupuolella siinä on keskellä Saksan kotka ja sen jaloissa kahdella jalalla seisova hakaristi. Kotkan yläpuolella on tekstinä "WINTERSCHLACHT IM OSTEN 1941/42". Tekstin alapuolella ristissä on pistin ja lehvä.
Nauhaltaan mitali on punainen, jossa valko-musta-valkoinen keskiraita. Nauhan väri symbolisoi verta, valkoinen lunta ja musta kaatuneista aiheutunutta surua. Mitalia myönnettiin paperisessa pussissa myöntökirjan kanssa.
Ensimmäiset mitalit valmistettiin ns. Buntmatalista. Mitalin reunat yleensä hopeoitiin. Myöhemmin mitalit tehtiin sinkistä.
Normaalisti mitalia kannettiin kunniamerkkirivissä arvon mukaisessa järjestyksessä. Rintamaoloissa mitalista kiinnitettiin asetakkiin vain sen nauha toiseksi ylimpään napinväliin. Jos kyseisessä napinvälissä oli jo jonkin muun nauha, tuli itämitalin nauha tämän taakse.
Stridsvagn 122
Stridsvagn 122 on ruotsalainen paranneltu versio saksalaisesta Leopard 2A5 -taistelupanssarivaunusta. Stridsvagn 122:ssa on uutta teknologiaa, kuten tulenohjausjärjestelmä. Stridsvagn 122:ssa on myös paranneltu panssarointi ja pidempi taistelukelpoisuus. Ulkoapäin Stridsvagn 122 eroaa Leopard 2A5:stä siinä olevian ranskalaisten GALIX-savunheittimien sekä erilaisten säilytystilojen ja paksumpien luukkujen takia. Strv 122B -versiossa on modulaarinen AMAP komposiittipanssari, joka valmistajan mukaan tarjoaa paremman suojauksen RPG- ja tienvarsipommi-iskuja vastaan. Leopard 2A5:n tasan neljän metrin leveys on säilytetty ja painoa kertyi lisää 350 kg .
Vuonna 2013 120 Stridsvagn 122 -panssarivaunua oli Ruotsin puolustusvoimien käytössä. Suurin osa Saksalta aikaisemmin vuokratuista Leopard 2A4 -panssarivaunuista (Ruotsissa nimellä Strv 121) palautetaan Saksaan.
Stridsvagn 122 suunniteltiin eiryisesti Ruotsin maastoon, kuten metsiin, sopivaksi. Myös urbaani sodankäynti on otettu huomioon. Stridsvagn 122:ssa pyrittiin myös parantamaan alkuperäisessäLeopard 2A5 -taistelupanssarivaunussa olevia ongelmia. Ruotsin puolustusvoimien mukaan panssarivaunulla on seuraavia ominaisuuksia:
DŠK
DŠK tai DShK (ДШК) on neuvostoliittolainen raskas konekivääri, joka ampuu 12,7x108 mm patruunaa. Asetta käytettiin myös jalkaväen tulitukiaseena. Aseen nimi "Degtjarjovin – Špaginin suurikaliiperinen 12,7 mm konekivääri mallia 1938" tulee sen keksijältä Vasili Degtjarjovlta ja aseen syöttömekanismia parantaneelta Georgi Špaginilta.
Neuvostoliitolle tuli tarve hankkia raskas konekivääri pääasiassa ilmatorjuntakäyttöön. Ensimmäinen suunnitelma oli Degtjarjov, Krupnokalibernyi, joka kehitettiin vuonna 1930. Aseessa oli pieni 30 panoksen rumpulipas sekä pieni tulinopeus, joten kehitettiin parempi versio, jossa on patruunavyö. Uudesta aseesta, DŠK:sta, tuli neuvostoliittolaisten sotilaiden pääasiallinen konekivääri toisessa maailmansodassa. Vuonna 1946 otettiin käyttöön modernisoitu versio DŠKM.
Kuten yhdysvaltalaista vastinettansa M2 Browningia myös DŠK:ta käytettiin monenlaisiin tehtäviin. Sitä käytettiin ilmatorjuntaan ja jalkaväen tukemiseen. Sitä käytettiin myös ajoneuvojen konekiväärinä. Ase on tai on ollut historiansa aikana lähes 90 valtion käytössä, mukaan lukien Suomen puolustusvoimat.
Tyttö ja villivarsa 2
Tyttö ja villivarsa 2 ("Flicka 2") on vuonna 2010 valmistunut yhdysvaltalainen hevosaiheinen draamaelokuva. Elokuvasarjan kolmas osa on Tyttö ja villivarsa 3.
Carrie McLaughlinin (Tammin Sursok) isoäiti ei voi enää kunnostaan johtuen hoitaa tyttärentytärtään, jonka äiti kuoli auto-onnettomuudessa. Carrie on elänyt koko elämänsä kaupungissa, mutta hänen isällään (Patrick Warburton) on karjatila Wyomingissa, ja Carrie joutuu isänsä huostaan. Hänen elämänsä muuttuu radikaalisti, eikä hänen tottumaansa elämää enää ole. Carrie saa tilalta vaikeitakin tehtäviä kaupunkilaistytölle, mutta ystävystyy mustangin, -nimeltä Flicka- kanssa. Carrie oppii ratsastamaan, ja saa itsensä moniin ongelmiin Flickan kanssa, ja menettääkin tämän hetkeksi, ja menettämisestä seuraa kauhua joka suunalla, asiat tuntuvat pahenneen korjaamattomiksi. Asiat kuitenkin järjestyvät uhrauksen avulla, ja paranevat vuosien saatossa hyviksi.
Tyttö ja villivarsa 3
Tyttö ja villivarsa 3, ("Flicka 3") on yhdysvaltalainen, vuonna 2012 valmistunut elokuva.
Kelly Jenkins (Kacey Rohl) on kaveripiiristä ulkopuolella oleva poikatyttö, entinen kenttäratsastaja, mutta isän kuoleman jälkeen lähinnä talliapulainen, hevosten harjoittaja ja tallirenki. Kelly ja hänen äitinsä Lindy (Lisa Hartman Black) asuvat heidän omistamallaan hevostilalla, joka on rahallisissa vaikeuksissa. Uusi tallipäällikkö, Toby (Clint Black) tuo mukanaan omia hevosiaan, koska hänen työnantajaperheen talli tuhoutui tallipalossa, ja hän tarvitsi paikkaa hevosilleen, ja itselleen läheltä kaupunkia.
Kelly ihastuu Flickaan heti ensisilmäyksellä. Hän alkaa Tobyn luvalla harjoituttamaan hevosta, ja hyppäämäänkin sillä. Kelly saa intoa kenttäratsastukseen takaisin, ja hetken kaikki tuntuu mahtavalta.
Tapahtumat johtavat huonosta huonompaan, ja Kelly ottaa niskoillensa syyt hevostilan tilanteen huonomiseen. Toiveet tallin pelastamisesta tuntuvat hävinneen. Hän ei kuitenkaan luovuta, ja saa uutta intoa.
Kelly pelastaa tilan myymiseltä Flickan ansiosta. Flicka kuitenkin lähtee Tobyn mukana takaisin kotitallilleen suuren kenttäratsastuskilpailun jälkeen, ja suru on Kellyllä suuri. Toby on hyväsydämisyyttään päättänyt antaa Flickan varsan, joka on juuri koulutusiässä, ja saattaa hyvinkin päästä kansainväliselle tasolle asti hyppäämään.
Karia HM V
HM V (Helsingin Moottorivaunu, V=Viides sarja) on luokka suomalaisia raitiovaunuja, joita Helsingin kaupungin liikennelaitos () käytti Helsingin raitioliikenteessä. Yhteensä viidestätoista valmistetusta vaunusta kolme on nykyään käyttökelpoisia. Kaikki HM V -luokan raitiovaunut rakensi suomalainen Karia vuonna 1959.
Luokan raitiovaunujen poistaminen käytöstä alkoi vuonna 1993 vaunuista 5 ja 6. Vuonna 1994 häipyi vaunu 7 ja loput vaunut myöhemmin. Viimeinen vaunu oli 9, jota käytettiin viimeisen kerran linjaliikenteessä 10.12.2010 vuorossa 59 aamupäivällä. Kaikki vaunut on poistettu liikenteestä, yksi (15) muutettiin Spårakoff-nimiseksi liikkuvaksi ravintolaksi ja kaksi muuta vaunua (9 ja 12) on museo- ja tilausajokäytössä.
HM V ja Valmetin valmistama lähes identtinen RM 3 olivat viimeisiä Karian ja Valmetin kehittämistä hyvin saman kaltaisista raitiovaunuista Helsingin ja Turun raitiovaunuverkostoja varten.
Helsingissä käytetyt vaunut tilattiin vuonna 1957 Karialta, joka on Suomen Autoteollisuuden tytäryhtiö. Karia vastasi runkojen valmistamisesta ja vaunujen kokoamisesta. Muista komponenteista vastasivat muut Suomen Autoteollisuuden tytäryhtiöt: Sisu vastasi telien rakentamisesta ja Strömberg sähköjärjestelmistä.
Alun perin, kun raitiovaunuissa oli erillinen lipunmyyjä ja ajaja, vaunussa oli 29 istumapaikkaa ja 68 seisomapaikkaa. Ruuhka-aikaan vaunuun kuitenkin mahtui tämän lisäksi vielä 50 matkustajaa. Kun 1970–1980-luvuilla luovuttiin erillisistä lipunmyyjistä, lipunmyyjän paikka korvattiin kahdella tuolilla, jolloin istumapaikkojen määrä nousi 31:een. Tämä laski seisomapaikkojen määrän 57:ään (57 seisomapaikan lisäksi ruuhka-aikana 44 lisää). Spårakoff-vaunussa on 24 istumapaikkaa. Vaunujen rahastajanaitiot poistettiin vuonna 1987.
Eurocopter EC130
Eurocopter EC130 on yksimoottorinen kevyt helikopteri, joka kehitettiin AS350 Ecureuil helikopterin pohjalta. Helikopteria valmistaa Airbus Helicopters. EC130 -helikopterista on julkaistu paranneltu versio EC130T2, jossa on uusi moottori joka parantaa suorituskykyä.
EC130 teki ensilentonsa 24. kesäkuuta 1999 Ranskassa. Koelentäjänä toimi australialainen Steven Page. EC130 -mallissa on vanhempaan AS350 malliin eroten Fenestron -pyrstöroottori, joka vähentää melua 50 %.
EC130 saavuttaa suosiotaan pelastuspalveluiden joukossa, sillä siinä on suhteellisen suuri matkustamo, johon mahtuu 1 tai 2 paarit sekä leveät sivuovet. Myös Fenestron pyrstöroottorit lisäävät turvallisuutta HEMS-tehtävissä.
Helibras
Helibras tai "Helicópteros do Brasil S.A" on Brasiliassa kotipaikkaansa pitävä helikoptereita valmistava yritys, jonka omistaa kokonaan Airbus Helicopters, joka on osa Airbus Groupia. Helibras on helikoptereiden markkinajohtaja Brasialiassa, sillä on 54% markkinaosuus. Sotilashelikoptereista yrityksellä on 60% osuus.
Helibras perustettiin 11. tammikuuta 1978 São Paulossa. Vuonna 2006 Airbus Helicopters (silloin Eurocopter Group) osti koko yrityksen. Aiemmin sillä oli ollut osittainen omistus. Helibras on Latinalaisen Amerikan ainut helikopterivalmistaja.
Helibras on toimintansa aikana toimittanut n. 500 helikopteria, joista 70% on ollut "Esquilo" -mallisia. 10% tuotannosta viedään muihin Latinalaisen Amerikan maihin, kuten Argentiinaan, Boliviaan, Chileen, Meksikoon, Paraguayhin, Uruguayhin ja Venezuelaan.
Hide and Seek (albumi)
Hide and Seek on kanadalaisen The Birthday Massacre -yhtyeen viides täyspitkä albumi.