Talaat pašša
Mehmed Talaat pašša (1874 Adrianopoli – 15. maaliskuuta 1921 Berliini, Saksa) oli turkkilainen poliitikko, joka kuului nuorturkkilaisten johtajiin ja toimi 1917–1918 Osmanien valtakunnan suurvisiirinä. Hän oli yksi valtakunnan hallituksen johtajista koko ensimmäisen maailmansodan ajan. Talaat oli ensimmäisen maailmansodan aikana valtakunnan sisäministerinä, ja häntä on myös syytetty armenialaisten kansanmurhasta, sillä hän oli määrännyt armenialaisten pakkosiirtämisestä. Hän sai sodan jälkeen poissaolevana kuolemantuomion, ja armenialainen Soghomon Tehlirian murhasi hänet vuonna 1921.
Talaat oli alkujaan pikkuvirkamiehen poika Adrianopolista. Hän aloitti uransa lennätinyhtiön työntekijänä, mutta hänet pidätettiin vuonna 1893 vaarallisesta poliittisesta toiminnasta syytettynä ja hän pysyi vangittuna kaksi vuotta. Talaat pyrki sekä sotilas- että lakimiesuralle, mutta kumpikin jäi suunnitelmaksi. Myöhemmin hän toimi Salonikin kaupungin posti- ja lennätintoimen pääsihteerinä. Talaat erotettiin vuonna 1908, koska hän kuului Yhtenäisyyden ja edistyksen komiteaan eli nuorturkkilaisen liikkeen salaiseen johtoon. Samana vuonna tapahtuneen nuorturkkilaisten vallankumouksen seurauksena hänet kuitenkin valittiin Adrianopolin edustajana parlamenttiin, ja hänestä tuli siellä puhemiehistön jäsen. Elokuussa 1909 Talaat nimitettiin sisäministeriksi Hüseyin Hilmi paššan hallitukseen ja myöhemmin hän toimi postiministerinä. Hänellä oli keskeinen rooli sulttaani Abdul Hamid II:n syrjäyttämisessä.
Vuodesta 1912 Talaat oli Yhteistyön ja edistyksen komitean pääsihteeri. Hän oli joutunut jättämään sisäministerin paikan helmikuussa 1911 hallituksen sisäisten kiistojen seurauksena, mutta suurvisiisi Mahmud Şevket paššan murhan jälkeen kesällä 1913 hän palasi sisäministeriksi Said Halim paššan johtamaan uuteen hallitukseen. Talaatista tuli pian hallituksen tosiasiallinen johtaja. Hän muodosti niin sanotun triumviraatin Enver paššan ja Djemal paššan kanssa, joskin yhteistyöhön loi kitkaa se, että Talaat oli siviili mutta Enver ja Djemal sotilaita. Toisen Balkanin sodan aikana myös Talaat palveli armeijassa, ja hän oli sodan jälkeen rauhanneuvotteluissa Turkin delegaation jäsenenä.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa Talaat kannatti useimmista nuorturkkilaisten johtajista poiketen yhteistyötä entente-valtioiden kanssa. Pitkälti Enver paššan vaikutuksesta Osmanien valtakunta kuitenkin liittyi syksyllä 1914 sotaan keskusvaltojen puolelle, ja myös Talaat asettui tukemaan ratkaisua. Talaatia on syytetty vastuulliseksi sodan aikana toteutettuun armenialaisten kansanmurhaan, sillä sisäministerinä juuri hän määräsi huhtikuussa 1915 epäluottevina pitämänsä armenialaiset pakkosiirrettäviksi Venäjän rajan läheltä Syyriaan ja Mesopotamiaan sen jälkeen, kun kapinalliset olivat vallanneet Vanin kaupungin. Siirron aikana kuoli noin 600 000 armenialaista. Talaat kiisti myöhemmin tienneensä julmuuksista, mutta väitettä on pidetty kyseenalaisena.
Talaat nimitettiin suurvisiiriksi Said Halim paššan seuraajana 7. helmikuuta 1917, mikä vahvisti hänen johtoasemansa hallituksessa. Keväällä 1918 hän osallistui maansa edustajana Brest-Litovskin ja Bukarestin rauhanneuvotteluihin. Heinäkuussa 1918 tapahtunut hallitsijanvaihdos ei vaikuttanut Talaatin asemaan. Hän kuitenkin erosi 14. lokakuuta 1918, hieman ennen kuin Osmanien valtakunnan oli antauduttava ympärysvalloille. Voittajien miehittäessä Konstantinopolin Talaat pakeni marraskuussa 1918 Enver ja Djemal paššan tavoin laivalla Saksaan. Sotilastuomioistuin Istanbulissa tuomitsi hänet poissaolevana kuolemaan. Armenialainen Soghomon Tehlirian salamurhasi Talaatin ampumalla tämän kotona Berliinin Charlottenburgissa maaliskuussa 1921, kertomansa mukaan kostona perheensä kuolemasta armenialaisten pakkosiirtojen aikana. Saksalainen oikeusistuin vapautti Tehlirianin syyttömänä. Talaat haudattiin Berliiniin, mutta hänen jäännöksensä siirrettiin 1943 Istanbuliin.
Suurvisiiri Talaat paššalle myönnettiin Suomen vapaudenristin suurristi heinäkuussa 1918 Brest-Litovskin rauhanneuvotteluiden seurauksena käytyjen Suomen ja keskusvaltojen rauhansopimus- ja kauppaneuvotteluissa osoittaman ystävällisyyden johdosta.