hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Luettelo Suomen taajamista 2000
Tämä artikkeli on luettelo Suomen taajamista vuonna 2000 tehdyn taajamarajauksen mukaan. Tilastolliset taajamat määrittelee Suomessa Tilastokeskus. Taajamia on määritelty vuodesta 1960 ja vuodesta 2000 taajamien määrittely on tehty kokonaan koneellisesti rakennusten koordinaattitietoihin perustuen. Taajamien nimet Suomessa eivät ole virallisia. Taajamien nimeämisessä Tilastokeskus on pyrkinyt huomioimaan paikallisesti tunnetut nimitykset. Yleensä nimet pohjautuvat peruskarttaan ja joskus Tilastokeskus on ollut yhteydessä myös kuntiin tai kylätoimikuntiin. Pääperiaatteena tilastollisten taajamien nimenannossa on ollut, että hallinnollisten kaupunkien suurimpien taajamien nimissä käytetään nimen jälkiosaa "keskustaajama" ja hallinnollisten kuntien suurimpien taajamien nimissä nimen jälkiosaa "kirkonkylä".
Yli 15 000 asukkaan keskustaajamia kutsutaan Ympäristöministeriön aluetypologiassa myös kaupunkialueiksi.
Vuoden 2000 taajamarajauksen mukaan 18 kunnassa ei ollut lainkaan taajamaväestöä. Manner-Suomessa näistä kunnista sijaitsi kymmenen (Houtskari, Iniö, Luhanka, Maksamaa, Suomenniemi, Särkisalo, Uukuniemi, Velkua, Värtsilä ja Västanfjärd) ja kahdeksan kuntaa (Brändö, Föglö, Geta, Kumlinge, Kökar, Lumparland, Sottunga ja Vårdö) sijaitsi Ahvenanmaalla.
Seuraavassa taulukossa on ensimmäisessä sarakkeessa taajaman nimi, seuraavassa sarakkeessa kunta tai kunnat, joihin taajama kuuluu ja kolmannessa sarakkeessa maakunta tai maakunnat, joissa taajama sijaitsee. Seuraavissa sarakkeissa on lueteltu taajamien väkiluvut, pinta-alat ja väestötiheydet. Jos taajama kuuluu useampaan kuin yhteen kuntaan, niin kussakin kunnassa sijaitsevan osan väkiluku on ilmoitettu vastaavan kunnan nimen perässä suluissa. Luettelon väestö- ja pinta-alatiedot ovat ajankohdan 31.12.2000 mukaiset. Kunta- ja maakuntajako on ajankohdan 1.1.2001 mukainen. Osa luettelossa esiintyvistä kunnista on lakkautettu myöhemmin kuntaliitosten myötä.
Tilastollisia taajamia on määritelty Suomessa vuodesta 1960 lähtien. Vuosina 1960–1985 rajaukset tehtiin manuaalisesti kartalla. Vuodesta 1990 rajaukset on tehty koneellisesti rakennusten koordinaattitietojen perusteella. Vuosina 1990–1995 rajauksia tarkistettiin manuaalisesti, mutta vuodesta 2000 rajaus on ollut kokonaan koneellinen, ja kokonaan koneellista menetelmää sovellettiin takautuvasti myös vuosien 1990–1995 tietoihin. Vuoteen 2000 tiedot tilastollisista taajamista julkaistiin painettuna julkaisuna. Vuoden 2005 aineisto on saatavissa Tilastokeskukselta tiedostomuodossa. Muutoksia taajamiin aiheuttaa toisaalta taajamien yhteenkasvu etenkin suurimpien taajamien liepeillä, toisaalta joidenkin pienempien taajamien väkiluvun aleneminen alle taajaman määritelmää vastaavan alarajan.
Kotýchin ja Strofylián kosteikkojen kansallispuisto
Kotýchin ja Strofylián kosteikkojen kansallispuisto () on kansallispuisto Peloponnesoksen niemimaan luoteisrannikolla Kreikassa. Se on perustettu vuonna 2009.
Kansallispuisto sijaitsee Joonianmeren rannalla Andravída-Kyllínin ja Dytikí Achaḯan kuntien alueella Akhaian ja Eliin alueyksiköissä. Sen pinta-ala on noin hehtaaria. Kansallispuistoon kuuluu suuri määrä erilaisia biotooppeja, mukaan lukien Kotýchin laguuni, Lámia- ja Prókopos-järvilaguunit, Pápaksen laguuni (Kalogerán/Kalógrian laguuni), Strofylián metsä, Mávra Vouná -vuori, Kalógrian ranta sekä Áraxoksen niemi. Alueella virtaa Lárissos-joki, ja siellä sijaitsee myös Teíchos Dymaíonin arkeologinen alue.
Mesolóngin–Aitolikón laguunit
Mesolóngin–Aitolikón laguunit () ovat laguunien kokonaisuus, joka sijaitsee Patraksenlahden pohjoisrannikolla Aitoliassa Kreikassa, länteen Mesolóngin kaupungista. Laguunien alue muodostaa Mesolóngin–Aitolikón laguunien kansallispuiston (Εθνικό Πάρκο Λιμνοθαλασσών Μεσολογγίου - Αιτωλικού, "Ethnikó Párko Limnothalassón Mesolongíou - Aitolikoú") vuodesta 2004.
Laguunialue sijaitsee Achelóos- ja Évinos-jokien suistojen välisellä alueella. Achelóos laskee mereen laguunien länsipuolella ja Évinos itäpuolella. Koko laguunialueen erottavat Patraksenlahdesta pitkien ja kapeiden saarten jonot; myös yksittäiset laguunialueet erottuvat näin toisistaan. Pääosa laguuneista on yhteydessä Patraksenlahteen salmien välityksellä. Laguunialueen yhteenlaskettu pinta-ala on noin hehtaaria. Kansallispuistona suojellun alueen kokonaispinta-ala on noin hehtaaria. Laguunit ovat myös Natura 2000- ja Ramsar-aluetta.
Laguunialue muodostui holoseenikaudella. Alue koostuu suolaisen ja makeamman veden laguuneista, suoalueista, ruovikoista ja hiekkadyynirannoista. Laguunien vesi on suolaisempaa kesäaikaan veden haihtumisen seurauksena, ja ne saavat makeaa vettä erityisesti talviaikaan. Osa makeasta vedestä tulee Achelóos- ja Évinos-joista. Laguunit ovat merkittävää lintualuetta. Ne ovat myös merkittäviä alueen kalastuselinkeinolle.
Laguunialue koostuu useasta pienemmästä laguunista, joista tärkeimmät ovat:Laguunit ovat pääosin noin metrin syvyisiä, ja suurin syvyys on useimmilla alueilla noin 2 metriä. Aitolikón laguunin suurin syvyys on kuitenkin 28 metriä.
Píndoksen kansallismetsä
Píndoksen kansallismetsä (), usein "Vália Kálnta" (Βάλια Κάλντα, myös "Vália Kálda"), on kansallispuisto Epeiroksessa luoteisessa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1966. Vuodesta 2005 kansallismetsä on osa laajempaa Pohjoisen Píndoksen kansallispuistoa.
Kansallismetsä käsittää osan pohjoisesta Píndos-vuoristosta Ioánninan alueyksikön alueella. Sen pinta-ala on noin 6 838 hehtaaria. Seutu on pääosin metsän peittämää jyrkkärinteistäkin vuoristoa, jonka korkeimmat huiput ovat yli -metrisiä. Alueella on paljon lähteitä, jokia ja koskia sekä pieniä vuoristojärviä. Tyypillisiä puulajeja ovat euroopanmustamänty ("Pinus nigra"), bosnianmänty ("Pinus heldreichii"), euroopanpyökki ("Fagus sylvatica"), kuninkaanpihta ("Abies borisii") ja isopuksipuu ("Buxus sempervirens").
Pohjoisen Píndoksen kansallispuisto
Pohjoisen Píndoksen kansallispuisto () on kansallispuisto pohjoisen Píndos-vuoriston alueella luoteisessa Kreikassa. Se perustettiin vuonna 2005 yhdistämällä Píndoksen kansallismetsä ja Víkoksen–Aóoksen kansallismetsä sekä muita luonnonsuojelualueita yhtenäiseksi suojelualueeksi.
Pohjoisen Píndoksen kansallispuisto sijaitsee Ioánninan ja Grevenán alueyksiköiden alueella. Kansallispuiston pituus on noin 230 kilometriä ja leveys 70 kilometriä, ja se kattaa noin neliökilometrin ( hehtaarin) kokoisen alueen. Tämä tekee siitä Kreikan suurimman kansallispuiston. Kansallispuistoon kuuluvat muun muassa Kreikan toiseksi korkeimman vuoren Smólikaksen () huippu sekä Víkoksen rotko. Muita korkeita vuoria alueella ovat muun muassa Týmfi, Vasilítsa ja Lýgkos.
Kansallispuistoon kuuluvat seuraavat Natura 2000 -alueet (osa vain osittain):
Préspajärvien kansallispuisto
Préspajärvien kansallispuisto () on kansallispuisto Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Se käsittää nimensä mukaisesti Préspajärvien alueen, ja se on perustettu vuonna 2009. Kansallispuiston ydinalueen muodostaa Préspajärvien kansallismetsä (), joka on perustettu 14. tammikuuta 1974.
Kansallispuisto sijaitsee Flórinan alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella Kreikan, Albanian ja Makedonian tasavallan rajalla. Siihen kuuluvat Kreikan puoleinen osa Megáli Préspa ja Mikrí Préspa -järvistä sekä niiden rantoja. Koko kansallispuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Kansallismetsän pinta-ala on tästä noin hehtaaria, ja se käsittää Mikrí Préspa -järven ja sen itärannan. Järvialueesta hehtaaria on suojeltu myös Ramsarin sopimuksella. Lisäksi alue on Natura 2000 -aluetta. Alueella sijaitsee 12 kylää.
Järvet ovat merkittävää lintualuetta, ja eri lintulajeja on havaittu 260. Eri nisäkäslajeja on tavattu 45, matelijoita 21, sammakkoeläimiä 11 ja kaloja 15 eri lajia. Alueen kasvistoon kuuluu eri lajia, mukaan lukien endeeminen, alueen mukaan nimetty "Centaurea prespana" -kaunokki.
Myös Albanian puolella sijaitsee Prespan kansallispuisto ("Parku Kombëtar i Prespës"). Suojelualuetta on myös Makedonian tasavallan puolella.
Elävä vesi
Elävä vesi (‏מַֽיִם־חַיִּ֖ים‎ "mayim-ḥayyîm"; , "hydōr zōn") on raamatullinen termi, joka esiintyy sekä Vanhassa että Uudessa Testamentissa.
Jeremian kirjan luvuissa 2:13 ja 17:13, profeetta kuvaa Jumalaa "elävän veden lähteenä", jonka hänen valittu kansansa Israel on hylännyt. Myöhemmin profeetta Sakarja kuvasi Jerusalemia "elävän veden" lähteenä, " Puolet niistä juoksee itäiseen mereen, puolet läntiseen mereen kesät ja talvet, ehtymättä" (Sak. 14:8). The Pulpit Commentary toteaa, että Jerusalemin kaupunki ", sai, kuten tiedämme, runsaasti vettä monia putkia ja maanalaisia kanavia myöten, mutta sijaiten itseään korkeampien kukkuloiden ympäröimänä, on fyysisesti mahdotonta, että vedet voisivat kirjaimellisesti virrata kuin on todettu. Kuvaus on symbolinen..."
Johanneksen Evankeliumissa lause on peräisin Jeesus puheesta samarialaiselle naiselle, jonka hän tapaa Jaakobin kaivolla Sykarissa:
Rodópi-vuorten kansallispuisto
Rodópi-vuorten kansallispuisto () on kansallispuisto Rodópi-vuoristossa Makedoniassa pohjoisessa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 2009.
Kansallispuisto sijaitsee Dráman ja Xánthin alueyksiköiden alueella. Se ulottuu idästä Falakró-vuorelta Bulgarian vastaisen rajan ja Néstos-joen välisellä alueella länteen aina Koúla-vuorelle saakka. Kansallispuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Siihen kuuluu seitsemän Natura 2000 -aluetta ja muita suojelualueita. Kansallispuistoon kuuluvat muun muassa Fraktóksen koskematon metsäalue, Tsíchlan, Chaïntoún, Lepídan ja Simýdan metsät, Elatián ja Leivadítiksen suot, Achladoréman vesiputoukset sekä Thisavróksen ja Platanóvrysin tekojärvet.
Schiniáksen kansallispuisto
Schiniáksen kansallispuisto tai pidemmin "Schiniáksen–Marathónaksen kansallispuisto" () on kansallispuisto Itä-Attikassa keskisessä Kreikassa. Se on perustettu vuonna 2000.
Kansallispuisto sijaitsee Marathónaksen tasangolla noin 40 kilometriä Ateenasta koilliseen. Se käsittää Attikan merkittävimmän kosteikkoalueen. Siihen kuuluu entisen, lähes umpeen kasvaneen Stómi-järven alue, Kynósouran niemi sekä osa Marathónaksenlahden rantaa. Alueella on kosteikkojen lisäksi myös mäntymetsää. Kansallispuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Alue on myös Natura 2000 -aluetta.
Historiallisesti kansallispuiston kosteikko on samaa suoaluetta, joka tunnetaan Marathonin taistelun tapahtumapaikan kuvauksista. Nykyisin kosteikon länsilaidalla sijaitsee Ateenan olympialaisia varten rakennettu Schiniáksen soutustadion. Samalla puolella sijaitsee myös Schiniáksen kylä.
Tzoumérkan, Peristérin ja Árachthoksen rotkon kansallispuisto
Tzoumérkan, Peristérin ja Árachthoksen rotkon kansallispuisto () on kansallispuisto eteläisessä Píndos-vuoristossa keskisessä Kreikassa. Se on perustettu vuonna 2009.
Kansallispuisto sijaitsee Epeiroksen ja Thessalian alueiden rajalla. Sen pinta-ala on noin hehtaaria. Kansallispuisto yhdistää kolme erillistä Natura 2000 -aluetta yhdeksi suojelualueeksi. Alueet ovat Lákmos- eli Peristéri-vuori (); Athamaniká- eli Tzoumérka-vuoret, mukaan lukien niiden korkein huippu Kakardítsa (); sekä Athamanikán laajempi ympäristö. Kaksi ensin mainittua Natura-aluetta kuuluvat kansallispuistoon kokonaisuudessaan ja viimeksi mainittu osittain. Kansallispuistoon kuuluu myös muun muassa Árachthos-joen rotko.
Kansallispuistossa elää suojelluista nisäkkäistä muun muassa karhuja ("Ursus arctos"), gemssejä ("Rupicapra rupicapra") ja saukkoja ("Lutra lutra"). Linnustoon kuuluu 145 eri lintulajia, mukaan lukien maakotka ("Aquila chrysaetus") ja hanhikorppikotka ("Gyps fulvus").
Martta Taipale
Martta Maria Taipale (31. heinäkuuta 1893 Asikkala – 2. lokakuuta 1966) oli suomalainen tekstiilitaiteilija.
Martta Taipaleen vanhemmat olivat rakennusmestari Villehard Taipale ja Josefiina Järnström. Hän kävi Taideteollisen keskuskoulun 1921–1924 ja Wetterhoffin kotiteollisuusopiston 1925. Taipale teki opintomatkoja Yhdysvaltoihin, Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan. Hän harjoitti fajanssi- ja posliinimaalausta ja taidekudontaa sekä sisusti julkisia ja yksityisiä tiloja. Kuvakudoksiin erikoistuneella Taipaleella oli oma taidekutomo. Hänen töitään oli esillä Suomessa ja ulkomailla, kuvakudoksia muun muassa Maailmannäyttelyssä San Franciscossa 1939. Palkintoja Taipale sai muun muassa Milanossa 1933, Brysselissä 1935 ja Pariisissa 1937. Hänen töitään hankittiin myös esimerkiksi New Yorkin Museum of Modern Artiin.
Víkoksen–Aóoksen kansallismetsä
Víkoksen–Aóoksen kansallismetsä () on kansallispuisto Epeiroksessa luoteisessa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1973. Vuodesta 2005 kansallismetsä on osa laajempaa Pohjoisen Píndoksen kansallispuistoa. Alue muodostaa myös geopuiston nimellä Víkoksen–Aóoksen geopuisto (Γεωπάρκο Βίκου-Αώου, "Geopárko Víkou-Aóou"). Se on osa Euroopan geopuistojen verkostoa (EGN) ja samalla Unescon geopuistojen verkostoa (GGN).
Kansallismetsä sijaitsee Zagórin kunnan alueella Ioánninan alueyksikössä, noin 30 kilometriä pohjoiseen Ioánninan kaupungista. Sen pinta-ala on noin 12 794 hehtaaria. Kansallismetsän alueeseen kuuluu sen nimen mukaisesti muun muassa Víkoksen rotko sekä Aóos-joen alue. Alue on vuoristoista ja metsien peittämää, kasvillisuudeltaan ja eläimistöltään rikasta ja Kreikassa poikkeuksellisen luonnontilaista.
Zákynthoksen merikansallispuisto
Zákynthoksen merikansallispuisto () on merikansallispuisto Zákynthoksen saarella ja sen läheisillä merialueilla Jooniansaarilla läntisessä Kreikassa.
Zákynthoksen merikansallispuisto on perustettu vuonna 1999. Suojelualue perustettiin erityisesti uhanalaisten valekarettikilpikonnien ("Caretta caretta") suojelemiseksi. Toinen merkittävä uhanalainen eläinlaji alueella on munkkihylje ("Monachus monachus"). Alueen uhanalaisiin kasvilajeihin kuuluu hietamerinarsissi ("Pancratium maritimum").
Merikansallispuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Tästä noin hehtaaria on maa-aluetta ja loput merialuetta. Kansallispuisto käsittää Laganáksenlahden Zákynthoksen eteläpuolella rantoineen, lahdessa olevat Kalonísin ja Marathonísin saaret sekä kauempana Zákynthoksen eteläpuolella sijaitsevat Strofadien saaret.
Star Wars: Forces of Destiny
Star Wars: Forces of Destiny on tieteisfiktiivinen YouTubessa julkistu 2D-animoitu verkkosarja, joka sijoittuu eri aikakausiin "Tähtien sota" -universumissa. Se koostuu 2-3 minuutin mittaisista lyhytanimaatioista, joista suurin osa keskittyy elokuvissa tai televisiosarjoissa esiintyneisiin naispuolisiin hahmoihin.
Sarzeau
Sarzeau on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannalla olevalla Rhuysin niemimaalla, joka erottaa Morbihaninlahden Atlantista.
Kunnan nähtävyyksiä on 1200-luvulta peräisin oleva linna "Château de Suscinio". Linna on ollut vuosisatojen useassa käytössä. Se on ollut muun muassa benediktiiniläisluostari, kartano, ruhtinaiden palatsi ja Bretagnen herttuoiden asuinpaikka.
Kunnan alueella on useita menhirejä, kuten Kermaillardin menhir. Tämä graniittinen monoliitti on peräisin Neoliittisen kauden lopulta. Se on pinnaltaan tasainen, ja siihen on kaiverrettu kirves, neliö ja puolikuu.
Sarzeaussa on useita uimarantoja. Suosituin niistä on Penvinsin uimaranta ("Plage de Penvins"). Ranta soveltuu hyvin myös purjehdukseen ja purjelautailuun.
Elä kahdesti
Elä kahdesti ("The Man Who Haunted Himself") on Basil Deardenin ohjaama brittiläinen psykologinen jännityselokuva vuodelta 1970. Se pohjautuu Anthony Armstrongin romaaniin "The Strange Case of Mr Pelham". Elokuvassa Roger Moore esittää miestä, joka auto-onnettomuudesta toivuttuaan huomaa oman kaksoisolentonsa ottaneen paikan hänen elämässään ja menestyvän siinä häntä paremmin.
Roger Moore piti rooliaan elokuvassa yhtenä parhaistaan, koska sai siinä näytellä vaativaa dramaattista kaksoisroolia pelkän ironisen agenttityypittelyn sijasta. Elokuva jäi Basil Deardenin viimeiseksi pitkän elokuvan ohjaustyöksi, ennen kuin kuoli auto-onnettomuudessa 1971. Ennen kuolemaansa hän ehti kuitenkin ohjata Moorea vielä kolmessa tv-sarjan "Veijareita ja pyhimyksiä" jaksossa.
"The New York Timesin" Roger Greenspun ei tuoreeltaan arvostanut Roger Mooren muuntautumiskykyä, vaan kirjoitti tämän näytelleen lähinnä itseään molemmissa rooleissa. Hän moitti myös Deardenin tasapaksua ohjausta tarinan kauhu- ja jännitysmahdollisuuksien hukkaamisesta. "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti luonnehti elokuvaa vuoden 1992 televisioesityksen alla salaperäiseksi mutta melko kuluneeksi psykologiseksi trilleriksi.
Kuk
Kuk tai Kek oli muinaisen Egyptin mytologiassa alkujumala, joka yhdessä puolisonsa Kauketin kanssa edusti pimeyttä, joka vallitsi ennen luomista. Kuk luettiin puolisonsa kanssa Hermopoliin alkujumalkahdeksikko ogdoadiin.
Kauket
Kauket (myös Kakuet tai Keket) oli muinaisen Egyptin mytologiassa alkujumalatar, joka yhdessä puolisonsa Kukin kanssa edusti pimeyttä, joka vallitsi ennen luomista. Kauket luettiin puolisonsa kanssa Hermopoliin alkujumalkahdeksikko ogdoadiin.
Adi Agashé
Aditya Agashe (oik. Chandrashekhar Agashe II; s. 10. kesäkuuta 1997 Sadashiv Peth, Pune), joka tunnetaan ammattimaisesti Adi Agashé, on intialainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä Pune, Maharashtra, joka on ollut aktiivinen kaupungin pop ja maa elää musiikkikilpailu vuodesta 2014. Hän on toiminut sosiaalisen median markkinoinnin johtajana Brihans Natural Products Oy: ssä vuodesta 2015 lähtien.
Ensimmäisenä kuussa
Ensimmäisenä kuussa ("First Man") on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut elämäkerrallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Damien Chazelle. Elokuva perustuu James R. Hansenin kirjoittamaan elämäkertaan "First Man: The Life of Neil A. Armstrong", jonka on sovittanut käsikirjoitukseksi Josh Singer. Ryan Gosling esittää Neil Armstrongia, ja muissa päärooleissa esiintyvät Jason Clarke, Claire Foy, Kyle Chandler, Corey Stoll, Ciaran Hinds, Christopher Abbott, Patrick Fugit ja Lukas Haas. Elokuva kertoo vuoden 1969 Apollo 11 -kuulennosta ja sitä edeltävästä ajasta.
"Ensimmäisenä kuussa" sai maailmanensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 29. elokuuta 2018. Yhdysvalloissa se saa teatteriensi-illan 12. lokakuuta 2018.
Elokuvan säveltäjä Justin Hurwitz palkittiin elokuvasta parhaan musiikin Golden Globella.
Odysséas Eskitzóglou
Odysséas Eskitzóglou (, 3. toukokuuta 1932 Pireus – 26. elokuuta 2018) oli kreikkalainen kilpapurjehtija, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Eskitzóglou voitti Louhi-veneluokan olympiakultaa Roomassa 1960. Hän kilpaili kesäolympialaisissa myös Tokiossa 1964 ja Méxicossa 1968.
Myös Euroopan mestaruuden urallaan voittanut Eskitzóglou kuoli 86-vuotiaana 26. elokuuta 2018.
Knud Kristensen
Knud Kristensen (26. lokakuuta 1880 – 28. syyskuuta 1962) oli tanskalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 7. marraskuuta 1945 – 13. marraskuuta 1947. Saksalaisten miehityksen aikana hän oli sisäministeri. Hän oli Venstre-puolueen kansanedustaja vuosina 1920–1929 ja 1932–1949.
Suomen ja Neuvostoliiton kauttakulkusopimus 1940
Suomen ja Neuvostoliiton kauttakulkusopimus oli 6.9 1940 Suomen ja Neuvostoliiton välillä solmittu sopimus, joka salli rautatiekuljetukset Neuvostoliitosta Hangon vuokra-alueelle.
Saksan suurlähettiläs Blücherin tiedonannon 11.9.1940 mukaan neuvostoliittolaiset saavat erilaisilla ehdoilla rajoitetuin oikeuksin kuljettaa enintään kaksi junaa päivittäin kumpaankin suuntaan Suomen rautatieverkkoa käyttäen. Junahenkilöstö on venäläistä mukanaan suomalainen vartiosto. Salaisessa kirjeenvaihdossa neuvostohallitus sitoutui kuljettamaan aseet ja joukot erikseen .
Sopimuksen mukaan suomalaiset eivät saaneet mennä junaan sisälle tarkastamaan vaunuja, jolloin tarkkaa tietoa kuljetusten sisällöstä ei tiedetty. Sopimuksen mukaa junissa ei saanut kuljettaa joukkoja ja aseita yhdessä, mutta ilman tarkastusoikeutta asiasta ei saatu varmuutta. Päämaja arvioi erääksi uhkakuvaksi sen, että kauttakuljetukseksi naamioidut junat purkaisivat kyydissä olevat joukot tärkeimmille rautatieliikenteen solmukohdille ja ottaisivat ne haltuun siksi aikaa, kun päähyökkäys itärajalla ja Hangossa alkaisi.Suomen II armeijakunnan komentajalle alistetun jääkäriprikaatin yksi keskeisimmistä tehtävistä oli valmistautua kauttakulkuliikenteen aiheuttamiin haittoihin. Prikaati määrättiin myös valvomaan kyseistä liikennettä.
Angelika Bengtsson
Angelika Bengtsson (s. 20. maaliskuuta 1990 Malmö) on ruotsalainen poliitikko, puoluekannaltaan ruotsidemokraatti. Hän on toiminut vuodesta 2014 valtiopäiväedustajana Tukholman kunnan vaalipiiristä.
Bengtsson työskenteli ennen täysipäiväistä poliitikonuraansa freelance-tanssijana vuosina 2009–2011 ja tanssinopettajana vuosina 2011–2014. Hän opiskeli tanssia Ruotsin kuninkaallisessa balettikoulussa () vuosina 2006–2009, erikoistuen klassiseen balettiin. Hän on opiskellut myös toimintaterapiaa.
Bengtsson valittiin Ruotsin valtiopäiville syyskuun 2014 vaaleissa. Hän on ollut vuosina 2014–2018 valtiopäivien kulttuurivaliokunnan varsinainen jäsen ja vuosina 2016–2018 Pohjoismaiden neuvoston Ruotsin valtuuskunnan varajäsen. Bengtsson pyrkii jatkokaudelle syyskuun 2018 vaaleissa. Hän on noissa vaaleissa yksi ruotsidemokraattien valtakunnallisissa vaalijulisteissa esillä olevista poliitikoista muun muassa puheenjohtaja Jimmie Åkessonin ohella.
Bengtsson on ollut poliittisella urallaan myös muun muassa Malmön kunnanvaltuuston jäsen vuosina 2014–2015 ja ruotsidemokraattien nuorisojärjestön SDU:n Malmön paikallisosaston puheenjohtaja. Ruotsidemokraattien lopetettua yhteistyön SDU:n kanssa hän siirtyi puolueen uuteen nuorisojärjestöön Ungsvenskarnaan.
KK Lietkabelis
Krepšinio klubas Lietkabelis on liettualainen koripalloseura Panevėžysista. Se pelaa kotiottelunsa Cido Arenalla.
Seura perustettiin vuonna 1964. Se on osallistunut kansainvälisiin seurakilpailuihin kuten Baltian liigaan ja ensimmäisen kerran kaudella 2018–2019 Mestarien liigaan.
Ordenojan kartano
Ordenojan kartano on 1850-luvulla muodostunut yksinäistalo tai kartano Pöytyän kunnan Ortenojan kylässä Varsinais-Suomen maakunnassa.
Aiemmin useampitaloinen Ortenojan kylä Pöytyällä oli historialtaan alkujaan Yläneen Yläneen kartanoon kuulunutta rälssimaata, ja kylän taloja omistivat 1700-luvulle asti muualla asuneet aateliset maanomistajat.
1800-luvulla kylän tilojen omistajaksi tulivat paikalliset, talonpoikaissäätyyn kuuluvat henkilöt. 1800-luvun puolivälissä kylän talot yhdistettiin Ordenojan kartanoksi, joka käsitti koko kylän.
Kartanon talouskeskus perustettiin 1850-luvulla nykyiselle paikalleen Pöytäsuontien varteen kylän vanhojen kotipeltojen reunalle. Kylän vanha tonttimaa, jossa kylän talojen tontit olivat ennen kartanon perustamista, sijaitsi kotipeltojen keskellä nykyisellä Ordenojan kartanon hevoslaituimella, missä se 2000-luvulla erottui puustoisena kumpareena.
1900-luvun alkupuolella Ordenojan kartanon omistajana oli Vihtori Laaksonen.
Vielä 1900-luvun alussa koko Ortenojan kylän käsittäneestä Ordenojan kartanosta lunastettiin 1920-luvulla itsenäisiksi entisiä torppia perustuen vuonna 1918 säädettyyn lakiin vuokra-alueiden lunastamisesta.
Toisen maailmansodan jälkeen Ordenojan kartanosta erotettiin 27 tilaa, joista oli 17 viljelystiloja, pääasiassa Kurkijoelta Laatokan Karjalasta Pöytyälle saapuneelle luovutetun Karjalan siirtoväelle, johon kuuluvat olivat oikeutettuja maansaantiin sodan jälkeen säädetyn Maanhankintalain perusteella.
2000-luvulla Ordenojan kartano on hevostalouteen erikoistunut toimiva maatila.
Töyhtömurri
Töyhtömurri ("Synthliboramphus wumizusume") on ruokkien heimoon kuuluva rantalintu, joka asuu kalliosaarilla ja korallisaarilla Japanin ja Etelä-Korean lämpimillä vesillä. Pesimäalueensa ulkopuolella sitä tavataan myös Hokkaidolla ja Primorjen aluepiirin ja Sahalinin eteläosissa. Sen yläpuolessa on musta ja siniharmaa ja alapuolessa valkoinen höyhennys.
Se pesii asumattomilla saarilla. Pesimäalueen pohjoisraja on Japanissa Nanatsujimasaaret, ja tärkeimpiä pesimäalueita ovat Birosaari ja Izusaaret.
Töyhtömurri munii maaliskuussa keskimäärin alle kaksi munaa. Molemmat emot hautovat lähes tasaveroisesti. Poikasia ei ruokita pesässä, vaan ne lähtevät pesästä seuraavana tai sitä seuraavana iltana.
Laji määriteltiin vuonna 1975 Japanin kansallisaarteeksi. Se on määritelty IUCN:n punaisella listalla vaarantuneeksi lajiksi.
Padre Eterno (1663)
Padre Eterno oli Portugalin laivaston kaljuuna, joka valmistettiin Rio de Janeirossa Brasiliassa silloisessa Portugalin siirtomaassa. Salvador Corrêa de Sá e Benevides antoi määräyksen sokerin ja muiden Companhia Geral do Comércion tavaroiden kuljettamiseen soveltuvan aluksen valmistamisesta. Alus myytiin myöhemmin Portugalin hallitukselle.
Neitsytmatkallaan alus saapui 20. lokakuuta 1665 Lissaboniin. Alus upposi Intian valtamerellä muutamaa vuotta myöhemmin.
Santa Rosa (1715)
Santa Rosa oli Portugalin laivaston kaljuuna, joka tuhoutui räjähdyksessä Atlantilla Brasilian rannikolla Recifen edustalla ollessaan matkalla Salvadorista Lissaboniin päällikkönään Bartolomeu Freire de Araújo.
Alus valmistettiin 1715 Portugalin laivastolle Ribeira das Nausilla Lissabonissa. Kolmimastoinen alus oli 56 metrin pituinen ja sen aseistuksena oli 56-70 kanuunaa.
Ottomaanien ja Venetsian välisessä sodassa (1714-1718) alus osallistui 19. heinäkuuta 1717 Matapanin taisteluun paavi Clement IX:n turkkilaisia vastaan kokoaman laivaston oikealla sivustalla. Aluksen palattua Portugaliin se osallistui merirosvojen vastaiseen taisteluun samoin kuin vuosittaisten Brasiliaan matkanneiden saattueiden suojaamiseen.
Alus suojasi "Nossa Senhora da Nazarén" kanssa 20. maaliskuuta 1726 Portugalista Brasiliaan lähtenyttä 16 aluksen saattuetta. Aluksen päällikkönä oli Bartolomeu Freire de Araújo, jonka tehtävänä oli varmistaa myös saattueen paluu Lissaboniin. Saattue saapui 24. toukokuuta 1726 Salvadoriin Brasiliaan oltuaan merellä kaksi kuukautta ja neljä päivää.
Silmäsäätiö
Silmäsäätiö on vuonna 1960 perustettu, suomalaista silmätauteja, -vammoja ja –vikoja koskevaa lääketieteellistä tutkimustyötä ja koulutusta tukeva säätiö, jonka kotipaikka on Helsinki. Säätiö jakaa kantarahastostaan apurahoja ja palkintoja silmätautien erikoislääkäreille tai sellaisiksi erikoistuville joko kotimaassa tai ulkomailla tapahtuvaa opiskelua tai tieteellistä tutkimustyötä varten. Säätiön erillisrahastoista apurahoja kohdistetaan lahjoittajien määrittelemiin tutkimuskohteisiin: glaukooma.. Säätiön keskeisimmät varojen lähteet ovat sijoitusomaisuuden tuoton lisäksi yksityishenkilöiden ja elinkeinoelämän tekemät lahjoitukset. apurahojen hakuaika alkaa syyskuun alussa ja säätiö julkistaa myöntämäsnä apurahat marraskuussa.
Silmäsäätiö perustettiin, kun Suomen Silmälääkäriyhdistys ry ja Instrumentarium Oy lahjoittivat alkupääomaksi 200.000 markkaa ja professori Mauno Vannakselta 100.000 markkaa alkupääomaksi vuonna 1959. Säätiön perustamishankkeen takana olivat professori Vannas, professori Signe Löfgren, silmälääkäriyhdistyksen puheenjohtaja lääketieteen lisensiaatti Birgitta Knape ja yhdistyksen sihteeri, professori Jorma Castrén. Säätiö merkittiin säätiörekisteriin vuonna 1960. Säätiö jokoi ensimmäiset apurahat vuonna 1964. Pääoma on karttunut lahjoituksilla ja sijoitusomaisuuden tuotolla.
S, josta lähtien säätiö on tukenut kaikkiaan 1024 tutkimushanketta sekä 117 väitöskirjatyötä silmälääketieteen alalta.
Säätiön päätösvaltaa käyttää kuusijäseninen hallitus, jonka nimittää valtuuskunta. Valtuuskunnassa on silmälääketieteen edustajien lisäksi elinkeinoelämän ja muiden lääketieteen alojen edustajia. Silmäsäätiön kuusihenkisessä hallituksessa on kolme silmälääketieteen ja kolme sijoitustoiminnan asiantuntijaa.
Nimikkorahaston perustaminen säätiön yhteyteen on mahdollista, mikäli lahjoitus on vähintään 50.000 euroa.
Silmäsäätiö on jakanut apurahoina ja palkintoina viimeisen viiden vuoden aikana vuosittain noin 315 000 euroa 18-25 silmälääketieteen tutkijalle. Säätiö myöntää neljän tyyppisiä apurahoja:
Kudzu
Kudzu on kudzujen suvun (Pueraria) kasvi, joka kuuluu hernekasvien heimoon Fabaceae, alaryhmä Faboideae. Kudzut ovat monivuotisia köynnöskasveja, jotka kiipeilevät, kiertävät ja tukahduttavat muita kasveja. Niitä pidetään yleisesti rikkakasveina, mutta ne ovat syötäviä ja käytetään lääkekasveina. Niillä on todettu tehoa mm. tupakoinnin lopettamisessa ja alkoholismissa. Kudzut ovat kotoisin pääosin Itä-Aasiasta, Kaakkois-Aasia ja Tyynenmeren saaristosta.
Kudzu merkitsee yhtä tai useampaa Pueraria lajija tai lajiketta. Niiden väliset morfologiset erot ovat hienovaraisia; ne voivat risteytyä toistensa kanssa. Kudzu-lajikkeet ovat ilmeisesti peräisin useammasta kuin yhdestä kudzu lajista.
Kudzu levittyy sekä köynnösten, juuren että siementen avulla. Siemenet ovat hyytelöitä ja kypsyvät syksyllä, vaikka tämä on harvinaista. Kovat päällystetyt siemenet voivat pysyä elinkykyisinä useiden vuosien ajan ja menestyksekkäästi itävät vain, kun maa on märkää viidestä seitsemään päivään, lämpötiloissa yli 20 ° C (68 ° F). Kun siemenet ovat itäneet, taimet on pidettävä hyvin valutetussa turpeessa, joka säilyttää korkean kosteuden. Kasvuvaiheen aikana on tärkeää, että kudzu saa mahdollisimman paljon auringonvaloa. Kudzu-taimet ovat herkkiä mekaanisille vaurioille ja kemiallisille lannoitteille. Ne eivät siedä pitkää kuivuutta tai tulvaa.
Kudzua on käytetty mm. eroosion hallintaan ja maaperän parantamiseen. Palkokasveina se lisää maaperän typen sitomiskykyä.
Kudzua on käytetty lääkekasvina perinteisessä kiinalaisessa lääketieteessä. Sitä on saatu apua paitsi alkoholista, myös tupakasta vieroittamiseen. Kydzun vaikuttavuus päihteiden käytön lopettamisessa perustuu sen sisältämään dihydromyrisetiiniin. Dihydromyrisetiiniä on myös eräissä muissa kasveissa. Mm. aasialaisessa Kudzu-kasvissa (Pueraria lobata) on sitä, mutta myös suomalaisessa kiiltopajussa (Salix phylicifolia). Tietoa kiiltopajun DHM:stä ei yleisesti tunneta, eikä siten kiiltopajua myöskään ole hyödynnetty kaupallisesti. DHM:ä kutsutaan myös toisella nimellä ampelopsiini.
Open Doors
Open Doors on kansainvälinen yhteiskristillinen avustusjärjestö, joka tukee vainottuja kristittyjä. Järjestö on perustettu vuonna 1955 ja sillä on toimintaa yli 60 maassa. Open Doorsin toimintaan kuuluu muun muassa verkostoituminen, tiedottaminen, lobbaaminen ja varainkeruu. Toimintaan kuuluu myös rukoilu ja Raamatun opettaminen. Järjestö julkaisee vuosittain luettelon globaalista uskonnonvapaudesta.
Open Doors Finland ry aloitti toimintansa Suomessa vuonna 2015 kutsuakseen Suomen kristikuntaa rukoilemaan kristittyjen vainojen uhrien puolesta sekä keräämään varoja heidän auttamisekseen.
Open Doors julkaisee vuosittain World Watch List -nimisen tutkimuksen.
Tomi Kaisto
Tomi Kaisto (s. 10. huhtikuuta 2000) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Pattijoen Urheilijoita. Kaisto on pelannut Superpesiksessä 18 ottelua joissa lyönyt yhden juoksun ja tuonut kaksi.
Snellman-instituutti
Snellman-instituutti on yleishyödyllinen yhdistys, jonka toimipaikka on Kuopiossa. Toiminnassaan se keskittyy tieteenaloihin, joita J. V. Snellman harjoitti: historiatieteisiin, kirjallisuuden tutkimukseen ja jonkin verran myös taloustieteisiin ja filosofiaan.
Snellman-instituutti ylläpitää Snellman-kesäyliopistoa, järjestää Kirjakantti-tapahtuman ja Minna Canth -foorumin. Lisäksi pyrkii edistämään yhteiskunnallista vuorovaikutusta ja harjoittaa julkaisutoimintaa.
Instituutti aloitti toimintansa vuoden 1983, ja sen julkaisusarjoihin kuuluu 150 nimikettä.
Seututie 183
Seututie 183 on Salon Perniöstä Kemiönsaaren Taalintehtaalle johtava seututie. Tiellä on pituutta noin 49 kilometriä. Se on kokonaan päällystetty, kaksiajoratainen ja pääosin hyvälaatuinen.
Ennen vuotta 1996 seututie 186 päättyi Taalintehtaan sijaan Kasnäsiin.
Tie alkaa nykyisin Salossa sijaitsevan Perniön Haarlan kiertoliittymästä, jossa se haaraantuu kantatiestä 52. Perniöstä seututie suuntaa kohti Ylönkylää, jossa se risteää Särkisalosta tulevan yhdystien 1823 kanssa. Ylänkylästä matka jatkuu kohti Strömmaa, jossa on nostosilta.Strömmasta tie suuntaa kohti Kemiötä, jossa seututie 183 risteää seututien 181 kanssa. Kemiössä seututie ohittaa taajaman sen eteläpuolelta.
Kemiöstä tie jatkaa Dragsfjärdiin, jota ennen se kuitenkin sivuuttaa Björkbodan kylän. Dragsfjärdissä tie poistuu alku peräiseltä linjaukseltaan eli nykyiseltä yhdystieltä 1830, joka menee Kasnäsiin. Dragsfjärdistä seututie jatkaa Taalintehtaalle, jonne se päätyy.
Sulfadoksiini
Sulfadoksiini (CHSNO) on sulfonamideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sulfadoksiinia voidaan käyttää malarian hoitoon, muta sitä ei suositella käytettäväksi resistenttiyden kehittymisen vuoksi. Sulfadoksiini on WHO:n laatimalla tärkeimpien lääkeaineiden listalla.
Huoneenlämpötilassa sulfadoksiini on kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja alkoholeihin ja hyvin happamiin tai emäksisiin liuoksiin.
Sulfadoksiinin käyttö malarian hoidossa perustuu siihen, että yhdiste estää dihydropteroaattisyntaasientsyymiä. Sitä ei kuitenkaan käytetä yksinään vaan aina yhdistelmänä pyrimetamiini, pyrimetamiinin ja artesunaatin tai amodiakiinin kanssa. Malarialoisio on kuitenkin kehittänyt resistenssin pyrimetamiinin ja sulfadoksiinin yhdistelmälle eikä sen käyttöä enää suositella.
Sulfadoksiinin valmistus lähtee metyyli-2-metoksiasetaatista ja dimetyylioksalaatista, jotka kondensoituvat emäksisissä olosuhteissa. Kuumennettaessa tämä tuote hajoaa metoksimalonihapon dimetyyliesteriksi. Esteriryhmät reagoivat ammoniakin kanssa, jolloin muodostuu diamidi. Tämä välituote reagoi emäksisissä olosuhteissa formamidin kanssa 4,6-dihydroksi-5-metoksipyrimidiiniksi. Seuraava vaihe on tämän tuotteen klooraus fosforitrikloridin avulla ja toinen muodostuneen tuotteen klooriatomeista korvataan aminoryhmällä ja toinen metoksiryhmällä. Kaksi viimeistä vaihetta sulfadoksiinisynteesissä ovat reaktio 4-asetyyliaminobentseenisulfonyylikloridin kanssa ja hydrolyysi emäksisissä olosuhteissa.
Pullasota
Pullasota () oli lyhyt aseellinen yhteenotto Meksikon ja Ranskan välillä vuosina 1838–1839. Sota syttyi Ranskan tuettua kansalaistensa korvausvaatimuksia Meksikon valtiolta. Eräs korvausten hakija oli ranskalainen leipuri, jonka leipomon meksikolaiset sotilaat olivat ryöstäneet ja jonka mukaan sota sai nimensä. Ranskalaiset saarsivat ja hyökkäsivät Veracruzin rannikkokaupunkiin ja lopulta meksikolaiset taipuivat 600 000 peson sotakorvauksiin. Kaupungin puolustaminen teki kuitenkin meksikolaisesta Antonio López de Santa Annasta sotasankarin ja mahdollisti näin hänen diktaattorin oikeutensa myöhemmin.
Meksiko oli itsenäistymisensä jälkeen sekasortoisessa tilassa ja sodat ja muut taistelut olivat tehneet eri mittakaavojen vahinkoa ulkomaiden kansalaisten omistuksille maassa. Eri vahinkoja kärsineet osapuolet olivat tehneet korvausvaatimuksia Meksikon valtiota vastaan vahinkojen puolesta. Yksi vaatimusten esittäjistä oli eräs ranskalainen, jonka mukaan meksikolaiset sotilaat olivat ryöstäneet hänen omistamansa leipomon vuonna 1828. Kuningas Ludvig Filip I:n johtama Ranska päätti tukea leipurin ja muiden ranskan kansalaisten vaatimuksia ja Meksikolle esitettiin 600 000 peson korvausvaatimus. Kun rahaa ei tullut kuuluakseen, Ranskan laivasto asetti Meksikon Veracruzin sataman merisaartoon huhtikuussa 1838.
Tuleva yhteenotto tuli tunnetuksi pullasotana aiemmin mainitun ranskalaisen leipomon mukaan. Nimen risti eräs ranskalainen journalisti tähdentäessään aseellisen yhteenoton mielettömyyttä.
Ranskalaiset ja meksikolaiset neuvottelivat saarron alettua useita kuukausia, mutta lopulta 27. marraskuuta ranskalaiset päättivät hyökätä kaupunkiin vaatimustensa tukemiseksi. Meksikolaiset yllättäen ranskalaiset valtasivat kaupungin vieressä sijaitsevan San Juan de Ulúan linnoituksen. Meksikolainen sotilasjohtaja Antonio López de Santa Anna johti paikallisia puolustajia ranskalaisten hyökätessä itse kaupunkia vastaan 5. joulukuuta. Ranskalaiset saatiin lopulta karkotettua neuvottelujen kautta. Lähtiessään he tulittivat vielä Veracruzia ja Santa Anna menetti haavoittuessaan toisen jalkansa.
Ranska ja Meksiko solmivat lopulta kiistansa maaliskuussa 1839 brittien välityksellä. Meksiko suostui lopulta maksamaan Ranskan alun perin vaatimat 600 000 pesoa.
Santa Anna sai kaikesta huolimatta maineen sotasankarina karkotettuaan ranskalaiset Veracruzista. Pääkaupunki Méxicossa hänet valittiin ensin väliaikaiseksi presidentiksi vuonna 1839, mutta hän antoi viran takaisin presidentti Anastasio Bustamantelle. Santa Anna nimitettiin kuitenkin jälleen väliaikaiseksi presidentiksi lokakuussa 1842 armeijan ja hallituksen vaadittua Bustamanten eroa. Sotasankarin maine mahdollisti diktaattorimaiset oikeudet Santa Annalle. Pullasodassa amputoidulle jalalleen hän järjesti hautajaiset pääkaupungissa.
John William Behnken
John William Behnken (19. maaliskuuta 1884 Cypress, Teksas – 23. helmikuuta 1968 Hollywood, Florida) oli yhdysvaltalainen luterilainen pastori, joka toimi vuosina 1935–1962 luterilaisen Missouri-synodin johtajana eli presidenttinä.
Behnken syntyi Teksasin Cypressissä 19. maaliskuuta 1884. Hänen valmistuttuaan St. Louisin Concordia Seminarystä vihki pastori Gotthilf Birkmann hänet pappisvirkaan Teksasin Fedorin Kolminaisuuden luterilaisessa kirkossa 12. elokuuta 1906. Hänen ensimmäinen työnsä pastorina oli toimia lähetystyössä Teksasin Houstonissa. Kaksi vuotta tätä työtä tehtyään hänet kutsuttiin Houstonin Kolminaisuuden luterilaisen kirkon pastoriksi.
Vuonna 1909 hän avioitui Gertrude Geislerin (1890-1910) kanssa. Tämä kuitenkin kuoli jo seuraavana vuonna. Vuonna 1914 Behnken solmi avioliiton Hilda Grassmuckin (1890-1954) kanssa.
Behnken palveli Missouri-synodin Teksasin piiriä useissa tehtävissä, ensin Kirkon laajenemistoimikunnan puheenjohtajana, sitten toisena varapresidenttinä vuodet 1920-1926 ja lopulta piirin presidenttinä vuodet 1926-1929. Hän toimi Missouri-synodin toisena varapresidenttinä vuodet 1929-1932, ensimmäisenä varapresidenttinä vuodet 1929-1932 ja lopulta presidenttinä vuodet 1935-1962. Päätettyään prsidenttikautensa hän sai kunniapresidentin arvonimen. 1934 hän oli saanut Concordia Seminarystä jumaluusopin kunniatohtorin arvon.
Behnken kirjoitti uransa aikana useita kirjoja, kuten "Noonday Sermons" (1925), "God Is Our Refuge and Strength" (1942), "Mercies Manifold: Radio Messages Broadcast During the Summer of 1949" (1950), "Know Your Synod's Work" (1961) sekä omaelämäkerran "This I Recall" (1964). Behnken kuoli 23. helmikuuta 1968 Floridan Hollywoodissa.
Kent (Ohio)
Kent on kaupunki Portagen piirikunnassa, Ohion osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 28 904. Kent asutettiin vuonna 1805, ja se tunnettiin kauan nimellä Franklin Hills. Nykyisen nimensä kaupunki sai 1864.
Amri Nal -vaihe
Amri Nal-vaihe n. 3600–2800 eaa oli varhaisharappalainen kulttuuri nykyisessä Etelä-Pakistanissa. Amri-Nalin saviastiat muistuttavat pohjoisemman Kot Dijin vaiheen saviastioita.
Amri Nalin kulttuuria oli Etelä-Pakistanin seudulla ja lähialueilla Belutsistanissa, Sindhissä, Juraratissa, tarkemmin erityisesti Jhalawanissa, Kutchissa ja Dadussa.
Amri-Nal vaihetta edelsi etelä-Beluchistanissa Togau-vaihe. Amri-Nalin kulttuurin kanssa kilpaili Anarta noin 4200–3350, Padri noin 3800–3250 eaa Pre-Prabhas Somnatissa noin 3300–2800 eaa. Varhaista Amri Nalin keramiikkaa oli Kutchin Surkotadassa ja Dholavirassa.
Yli 20 ha
10–20 ha
5–10 ha
Muita paikkoja
Grand Junction (Colorado)
Grand Junction on kaupunki Mesan piirikunnassa, Coloradon osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 58 566. Suurkaupunkialueella oli 147 083 asukasta. Grand Junction on läntisen Coloradon suurin kaupunki ja koko Coloradon 15. suurin kaupunki.
Seututie 181
Seututie 181 on Kemiönsaaren Kemiöstä Liedon Tarvasjoelle johtava seututie. Tiellä on pituutta noin 52 kilometriä. Tie kunto on varsin vaihtelevaa. Se on koko matkalta päällystetty ja kaksiajoratainen.
Aluksi tie kulki vain osuudella Kemiö-Sauvo-Paimio. Tietä on vuoden 1996 jälkeen jatkettu Tarvasjoelle.
Tie alkaa Kemiönsaaren kuntakeskuksena toimivan Kemiön kaakkoispuolelta, seututien 183 risteyksestä. Jo 450 m jälkeen tie risteää Halikosta tulevan yhdystien 1835 kanssa. Tie on alkuosuudelta hyvää ja pääosin suoraa, lukuun ottamatta säännöllisiä koottuja mutkia. Tie ylittää Halslahdenselkään kuuluvan Rungonsalmen siltaa pitkin. Sillalla on myös Kemiönsaaren ja Sauvon kuntaraja. Sauvon eteläpuolella tie risteää yhdystien 1812 kanssa. Sauvon ympäristössä tie on huomattavasti mutkaisempaa. Tie ohittaa Sauvon keskustan länsipuolelta.
Sauvon ja Paimion kuntaraja tulee pian Sauvon keskustan jälkeen. Seututie risteää Paimion eteläosassa ensin seututien 110 kanssa ja sen jälkkeen valtatien 1 ja eurooppatien 18. Paimiossa tie kääntyy kaksi kertaa; ensin yhdystien 2340 risteyksessä ja sitten yhdystien 2352 risteyksessä. Paimion keskustassa tie on varsin kapea.
Paimion ja Tarvasjoen välillä on tien huonokuntoisin osuus. Juuri ennen tien päättymistä tulee Paimion ja Liedon kuntaraja. Tie päättyy valtatien 10 risteykseen Lietoon kuuluvan Tarvasjoen Alikulman kylässä.
Sothi-Siswal-vaihe
Sothi-Siswal-vaihe n. 3200–2600 eaa. oli kypsää Indus-kulttuuria edeltänyt vaihe Saraswati- ja Sutlej-jokien tienoilla. Tunnetuin kulttuurin löytöpaikka lienee 
Kalibangan I, joka oli varhainen linnoitus.
Sothin kulttuuri alkoi jo 4600 eaa., Siswalin 3800 eaa. Varsinainen Siswal A eli Kalibangan I oli noin 3200–2800 eaa. Siswal A-keramiikassa ei ollut myöhemmälle Kalibanganille tyypillisä eläinkuvia. Keramiikka oli punaista ja harmaata, yleensä dreijattua. Maalaukset olivat mustaa tai tummanruskeata tavallisesti punaisella pinnalla. Josksu harvoin valkeata käytettiin akuva-aiheiden täytteinä. Siswal B alkoi noin 2000 eaa. Tässä keramiikassa oli sekä varhaisempaa vettä harappalaisen vaikutusta. Nyt ilmestyivät harappaislle tyypilliset pipal-puun lehdet, kalanverkko-aihe ja leikaavat ympyrät. Ei-harappalaisessa komponentissa valkea maalaus hävisi. Siswal B:ssä ei ollut punamustaa keramiikkaa. Siswal C-vaiheessa suurin osa harappalaisesta keramiikasta katosi. "Handi"-tyyppinen korkea, ohut sisäänpäin kovera malja ilmestyi. Keramiikkaan ilmestyi Kalmisto H-tyyliä. Siswal D-vaiheessa ilmestyi maalattu harmaa keramiikka. Lisäksi aiempaa Siswal C-keramiikaa tehtuiin nyt harmaana.
Kulttuuria oli eniten Haryanassa ja ympäröivillä Punjabin ja Rajasthanin lähialueilla. Jonkin verran Sothi-Siswalin löytöjä on tehty myös Uttar Pradeshista ja Jammun-Kashmirin alueelta. Tarkemmin Sothi-Siswalin paikkoja on löydettyeniten Hissarin, ganganagarin, Jindin provinsseista.
Sothi-Siswalin paikkoja oli vuoteen 1999 mennessä löydetty ainakin 165. Näistä ilmoitettiin 91:n koot. 91 paikasta noin 70:n ala oli alle 5 ha. Paikkojan keskikoko oli 4.3 ha. Yhteensä Sothi siswal-asutusta oli 165 taajamassa noin 706 ha.
Yli 20 ha
10–20 ha
5–10 ha
Idaho Falls
Idaho Falls on kaupunki Bonnevillen piirikunnassa, Idahon osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 56 813. Suurkaupunkialueella oli 145 643 asukasta. Idaho Falls on Idahon suurin kaupunki Boisen suurkaupunkialueen ulkopuolella.
Afrikan elokuva-akatemian palkinto
Afrikan elokuva-akatemian palkinnot (AMAA, ) ovat tyypillisesti Nigeriassa vuosittain jaettavia afrikkalaisen elokuvan palkintoja. Myös ulkomailla asuvat ja työskentelevät afrikkalaiset voivat saada palkinnon. Vuodesta 2005 lähtien jaettu palkinto on osa nigerialaisen Afrikan elokuva-akatemian toimintaa. AMAA-palkintoa pidetään eräänä arvostetuimmista elokuva-alan palkinnoista koko Afrikassa.
Afrikan elokuva-akatemian parhaan elokuvan palkinnon on voittajat luetellaan oheisessa taulukossa:
Oliver Raymond Harms
Oliver Raymond Harms (11. joulukuuta 1901 Cole Camp, Missouri – 3. kesäkuuta 1980 Houston, Teksas) oli yhdysvaltalainen luterilainen pastori, joka toimi vuosina 1962–1969 luterilaisen Missouri-synodin johtajana eli presidenttinä.
Harms syntyi Missourin Cole Campissa 11. joulukuuta 1901. Hän valmistui St. Louisin Concordia Seminarystä vuonna 1926 oltuaan sitä ennen harjoittelijana Pyhän Paavalin luterilaisessa kirkossa Teksasin Wichita Fallsissa. Siellä hän myös samana vuonna avioitui Bertha Serrienin kanssa. Pastori L. Karcher vihki hänet pastoriksi Kolminaisuuden luterilaisessa kirkossa Teksasin Edenissä 4. lokakuuta 1926. Hän toimi kyseisen seurakunnan pastorina vuoteen 1935, jolloin hänet kutsuttiin Houstonin Kolminaisuuden luterilaisen kirkon pastoriksi, Missouri-synodin presidentiksi valitun John William Behnkenin seuraajaksi.
Harms toimi Teksasin piirin toisena varapresidenttinä vuodet 1939-1942, ensimmäisenä varapresidenttinä vuodet 1942-1948 ja presidenttinä vuodet 1948-1956. Vuosina 1956-1959 hän oli Missouri-synodin neljäs varapresidentti ja lopulta hän oli koko synodin presidentti vuodet 1962-1969. Hän kuoli Teksasin Houstonissa 3. kesäkuuta 1980.
Ploemeur
Ploemeur on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Kunnan nimi kirjoitetaan joskus myös asussa Plœmeur. Se sijaitsee Biskajanlahden rannalla.
Kunnan alueella on runsaasti neoliittiselta kaudelta peräisin olevia megaliittejä. Seudun kaoliiniesiintymä on hyödyttänyt alueen taloutta. Ploemeurissa on lentokenttä "Aéroport de Lorient Bretagne Sud".
Ruuvinväännin
Ruuvinväännin on työkalu jota käytetään ruuvien kiertämiseen kiinni tai auki. Ruuvinvääntimeen on saatavana erilaisia kärkiä, jotka soveltuvat eri ruuvityypeille. Yleisin ruuvinväännin on akulla toimiva.
Guidel
Guidel on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Biskajanlahden rannalla Laïtajoen laskukohdassa.
Kunta on tunnettu rannoistaan, jossa on hyvät surffauspaikat. Alueella on myös runsaasti megaliittejä.
Iso-Britannia hyökkäsi Guideliin Itävallan perimyssodassa vuonna 1746, tarkoituksenaan valloittaa Lorientin kaupunki. Tämän jälkeen vuonna 1756 rakennettiin linnoitus Fort du Loch estämään uudet hyökkäykset. Linnoitusta ei kuitenkaan koskaan käytetty sotatoimissa.
Kindt
Kindt on sukunimi, joka on alkuperältään keskieurooppalainen, mahdollisesti joko Sveitsistä tai Saksasta lähtöisin. Germaanisessa kielessä Kindt viittaa lasta tarkoittavaan sanaan.
Kindt esiintyy muun muassa seuraavilla henkilöillä nimenä:
Uhattu
Uhattu ("Victim") on Basil Deardenin ohjaama brittiläinen jännitysdraama vuodelta 1961. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet
Janet Green ja John McCormick. Siinä salatun homoseksuaalisuutensa takia kiristyksen kohteeksi joutunutta huippulakimiestä esittää Dirk Bogarde ja hänen vaimoaan Sylvia Syms.
"Uhattu" oli maailman ensimmäinen englanninkielinen elokuva, jonka dialogissa käytettiin sanaa "homosexual". Tästä syystä sen esittäminen kiellettiin Yhdysvalloissa. Elokuva oli yhteiskunnallinen puheenvuoro Britannian homoseksuaalisuuden kriminalisoinnin lopettamisen puolesta, koska silloinen lainsäädäntö antoi helppoja mahdollisuuksia homojen kiristämiseen.
Elokuva jakoi aikoinaan aiheensa takia mielipiteitä, mutta erityisesti Dirk Bogarden roolityötä pidettiin vaikuttavana. Jälkikatsannossa monien brittiasiantuntijoiden mielestä elokuva vaikutti merkittävästi maan homoseksuaalisuuden dekriminalisointiin vuonna 1967.
"Helsingin Sanomien" Rauno Harjun mielestä Suomen televisiossa vuonna 1974 esitetty elokuva on ”kiihkoton ja aiheeseensa asiallisesti suhtautuva kertomus”. Elokuvan Suomen teatteriensi-ilta oli tammikuussa 1962.
Viljahärö
Viljahärö ("Cryptolestes pusillus") on kovakuoriaisten ("Coleoptera") lahkoon kuuluva viljoissa elävä pikkuhäröheimon ("Laemophloeidae") laji. Aikuinen viljahärö on kooltaan 1,4–1,9 mm pitkä ja väriltään punertavan ruskea. Tuntosarvet ovat pitkät ja helmimäiset. Laji on levinnyt laajasti maailmalle viljakaupan mukana, mutta pysynyt harvinaisena Suomessa. Viljahärö on eräs viljavarastojen yleisimmistä tuholaisista maailmalla. Viljahärön elinkaari munasta aikuiseksi on yleensä 5-9 viikkoa. Aikuinen naaras voi elää noin vuoden.
Viljahärö muistuttaa lesehäröä ("Cryptolestes ferrugineus"), turkinhäröä ("Cryptolestes turcicus") ja ahverihäröä ("Ahasverus advena").
Clohars-Carnoët
Clohars-Carnoët on kunta läntisessä Ranskassa Finistèren departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Biskajanlahden rannalla Laïtajoen laskukohdassa.
Le Pouldun merenrantakylä oli suosittu maalauskohde Pont-Avenin koulukunnan taidemaalareille. Kylässä olleessa "Buvette de la Plage" -nimisessä majatalossa asustivat taidemaalarit kuten Paul Gauguin, Paul Sérusier, Charles Filiger ja Meijer De Haan. Vieraillessaan majatalossa vuosina 1889 - 1893 he maalasivat majatalon seiniin freskoja ja maalauksia. Nyttemmin maalaukset on siirretty pois rakennuksesta, ja sen tiloissa toimii kahvila "Café de la Plage". Kylässä on kuitenkin näille taiteilijoille omistettu museo "Maison-Musée du Pouldu", jossa voi nähdä miltä majatalossa on näyttänyt.