hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
OCLC
OCLC (täsmällisemmin Online Computer Library Center Inc.) on vuonna 1967 perustettu yhdysvaltalainen, maailmanlaajuisesti toimiva, voittoa tavoittelematon kirjastoalan palveluyhtiö. OCLC:n kotipaikka on Yhdysvaltain Ohion osavaltion Dublinin kaupungissa. OCLC kerää rahoituksensa pääosin käyttöön osallistuvilta kirjastoilta kerätyillä palvelumaksuina. Tilikaudella 2015–2016 yhtiön kirjastopalvelujen liikevaihto oli 203,4 milj. Yhdysvaltain dollaria, ja nettotappio 2,6 miljoonaa dollaria. Yhtiön tutkimus- ja tuotekehityskulut olivat samana vuonna 29,7 miljoonaa dollaria.
Yhtiö tarjoaa tietokoneistettuja luettelointi-, viite- ja aineistonjakopalveluja, sähköisiä sisältöjä, kirjastoalan hallinnointia, tallennus- ja verkkopalveluja. 
OCLC ylläpitää maailman laajinta avointa bibliografista luettelopalvelua verkossa (WorldCat) ja tarjoaa alustan monelle muullekin palvelulle, esimerkiksi VIAF-nimiauktoriteettitunnisteille. WorldCat piti sisällään maailmanlaajuisesti jo 380 miljoonaa tietuetta (records) ja 2,4 miljardia tallennetta (holdings) (2016). OCLC:n jäsenverkostoon kuului noin 17 000 kirjastoa yhteensä 122 maasta; käyttäjissä oli niin koulukirjastoja ja yleisiä kirjastoja kuin maailman suurimpia kansallis- ja tutkimuskirjastoja (2016).
OCLC on laajentunut paljon yritysostojen kautta. Maailman laaja-alaisimmin käytetyimmän kirjastoaineistojen luokittelujärjestelmän eli Deweyn kymmenluokitusjärjestelmän tekijänoikeudet OCLC sai ostettuaan Forest Pressin toiminnot vuonna 1988.
Hammasjärvi (Ivalo)
Hammasjärvi , eli , on Lapissa Inarissa sijaitseva järvi. Järvi on osa Hammastunturin erämaa-aluetta.
Järvi sijaitsee Ivalosta 26 kilometriä länteen ja 23 kilometriä etelään. Sen pinta-ala on 1 000 hehtaaria eli 10 km². Se on 8,6 kilometriä pitkä ja 3,0 kilometriä leveä. Järvellä on pitkä järvenselkä, josta työntyy länteen kilometrin mittainen Auniolahti () ja etelässä on kaksi kilometriä pitkä Vuorhajärvien niminen lahti (). Eteläpäässä Akuniemen länsipuolelle jää leveäsuinen Akulahti (). Järvessä on kartan mukaan vain kaksi saarta, jotka molemmat sijaitsevat Vuorhajärvellä. Kauempana rannasta on 180 metriä pitkä saari ja Aittavielman joensuussa sijaitsee pienempi saari.
Järven rantaviivan pituus on 34 kilometriä. Rannat ovat veteen laskevia tunturien rinteitä lukuun ottamatta muutamaa alankoa. Eteläpäässä sijaitsee Aittajärven jänkä, jossa järveen laskee Aittavielmä. Järven pohjoispäässä sijaitsee Heinäjärvenmaa ja länsirannalla Viljakuolpuna, joissa on myös alavaa maastoa. Järven ympärillä kohoavat tunturit sijaitsevat lähes vierekkäin. Etelässä sijaitsee matalan Vuorhavaaran takana Hammastunturi, jolla on alueen korkein huippu. Muita tuntureita ovat Aittamorosto, Lusmamorosto, Karppiskantama, Mellavaara, Tervaspää, Kivipää, Puskurovat, Auniorova ja Risupäät. Rannoilla on vain kolme merkittyä tupaa tai taloa, joista yhden ympärillä on nittyjä. Kirakkajoen luusuassa sijaitsee autiotupa . Järvelle ei johda tietä.
Järvi sijaitsee Paatsjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 71) Kirakkajoen valuma-aluen (71.6) Hammasjärven valuma-alueella (71.63), jonka Hammasjärven lähialueeseen (71.631) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 229,1 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään eteläpäähän laskevasta Kulvakkojoesta, joka on Kulpakkojoen valuma-alueen (71.634) laskujoki, Ainiolahteen laskevalta Harrijoesta, jonka on Harrijoen alueen (71.632) laskujoki, ja Hammasjärven lähialueelta. Lähialueen jokia ja ojia ovat lounaisrantaan laskeva Lievakkajoki ja pohjoispäähän laskeva Puolukkavellioja. Järven oma laskujoki on Kirakkajoki (), joka pienten järvien jälkeen laskee Rahajärven kautta Inarijärveen.
Hammasjärven valuma-alueella on 16 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Häränkiertämä (13 ha), Heinäjärvet (8, 5 ja 4 ha), nimetön järvi (5 ha) ja Puolukkalampi (5 ha)
Alethinophidia
Alethinophidia on käärmeiden osalahko, joka sisältää kaikki käärmeet, jotka eivät kuulu Scolecophidia-osalahkoon.
Alethinophidia jaetaan seuraaviin heimoihin:
Albert Capellani
Albert Capellani (23. marraskuuta 1874 Pariisi – 1931 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.
Capellani opiskeli Pariisin konservatoriossa ja aloitti teatteriuransa André Antoinen Théâtre-Libressä. Ferdinand Zecca palkkasi hänet vuonna 1905 elokuvayhtiö Pathén ohjaajaksi. Capellani teki varsinkin melodraamoja, mutta myös satunäytelmiä, historiallisia ja raamattuelokuvia sekä komedioita. Vuonna 1908 hänet siirrettiin Pathén uuden taide-elokuvien tuotantoyhtiön SCAGL:n taiteelliseksi johtajaksi. Capellanin omat ohjaustyöt olivat kunnianhimoisia kirjallisuussovituksia kuten "Le Courrier de Lyon" (1911), "Notre-dame de Paris" (1911), "Les Mystères de Paris" (1913) ja "Germinal" (1913). Niistä kuuluisin on Victor Hugon romaaniin perustuva "Kurjat" ("Les Misérables", 1912), jota yhä pidetään elokuvataiteen merkkiteoksena.
Vuonna 1914 Capellani siirtyi Yhdysvaltoihin, jossa hän ohjasi elokuvia useille eri tuotantoyhtiölle. Hän palasi sairautensa vuoksi Ranskaan vuonna 1923. Näyttelijä Paul Capellani oli Albert Capellanin veli.
West Side Boys
West Side Boys, joka tunnettiin myös nimeltä West Side Niggaz tai West Side Junglers, oli aseistautunut ryhmä Sierra Leonessa. Ryhmää kuvaillaan joskus Armed Forces Revolutionary Council -puolueen pienemmäksi ryhmittymäksi.
West Side Boys kaappasi ja piti rauhanturvaajia Yhdistyneiden kansakuntien operaatiosta Sierra Leonessa panttivankeina ja sieppasi brittisotilaita Royal Irish Regiment -rykmentistä elokuussa 2000. Ryhmä sai vaikutteita yhdysvaltalaisesta rap ja gangsta rap -musiikista, eritoten Tupac Shakurista, ja musiikissa kuvatusta "gangsta"-kulttuurista. Koska termiä ”West Side Niggaz” ei oltaisi voitu näyttää jatkuvasti ryhmittymästä kertovassa mediassa, muutettiin nimi harmittomaksi muotoon ”West Side Boys”. Ennen tuhoutumistaan ryhmässä arvioitiin olevan noin 600 jäsentä.
Suuri osa West Side Boysin jäsenistä oli lapsisotilaita, jotka oltiin kaapattu vanhemmiltaan sen jälkeen kun ”värvääjät” olivat tappaneet heidät. Osa näistä lapsista pakotettiin osallistumaan vanhempiensa kiduttamiseen kuoliaaksi raaistaakseen ja epäinhimillistäkseen heidät. West Side Boysin jäsenet olivat poyon (kotitekoisen palmuviinin), kannabiksen ja veritimantein ostetun heroiinin suurkuluttajia. Veritimanteilla ostettiin myös suuri osa heidän aseistaan, joiden mukaan kuului muun muassa FN FAL -kiväärejä, AK-47-kiväärejä, RPG-7-kevytsinkoja kuin myös L16 81 mm -mörssärejä sekä ZPU-2-ilmatorjunta-aseita. Suuri osa ryhmän ajoneuvoista varastettiin Yhdistyneiden kansakuntien ruokasaattueista.
Matti Kohonen
Matti Kohonen (s. 14. joulukuuta 1994 Muurame) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea laitapuolustaja.
Circus (Teflon Brothersin albumi)
Circus on Teflon Brothersin viides studioalbumi, joka julkaistiin 12. toukokuuta 2017 levymerkillä Johanna Kustannus. "Circus" on ensimmäinen suomalainen albumi, joka on ylittänyt tuplaplatinarajan jo ennen julkaisupäiväänsä. Levyn sisältämiä kappaleita oli striimattu yli 40 miljoonaa kertaa maaliskuun 2017 puoleenväliin mennessä.
Albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan neljännelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 27 viikkoa.
Opintotukiasiain keskuslautakunta
Opintotukiasiain keskuslautakunta (, CSN) on ruotsalainen, koulutusministeriön alainen viranomainen. Sen päätoimipiste sijaitsee Sundsvallissa, mutta sillä on toimintaa myös 11 muulla paikkakunnalla ympäri Ruotsia, kuten asiakaspalvelukeskus Kiirunassa. Se palvelee muun muassa ruotsiksi ja suomeksi.
Opintotukiasiain keskuslautakunnalla on kolme pääasiallista tehtävää: vastiikkettoman opintorahan ja -tuen myöntäminen, opintolainan takaisinmaksut ja koti-irtaimistolainojen myöntäminen ja takaisinmaksut. Se tarkistaa, onko opintotuen hakijalla oikeus sen nostamiseen. Se myös tilittää opintorahan ja -lainan tuensaajalle ja vastaa opintolainojen takaisimaksusta.Opintotukiasiain keskuslautakunta myöntää myös niin sanotun irtaimistolainan ulkomaan kansalaisille, lähinnä pakolaisille ja maahanmuuttajille. Se on tarkoitettu keittiövarusteiden ja muiden välttämättömien huonekalujen hankkimiseen.
Opintotukiasiain keskuslautakunta vastaa myös opintoasioihin liittyvästä virallisesta tilastoinnista.
Luvut ovat vuodelta 2014.
Kuningas jolla ei ollut sydäntä
Kuningas jolla ei ollut sydäntä on Päivi Hartzellin ja Liisa Helmisen ohjaama suomalainen lastenelokuva vuodelta 1982. Se perustuu Mika Waltarin tarinaan, josta ohjaajat työstivät käsikirjoituksen yhdessä kirjailija Daniel Katzin kanssa.
Elokuva oli ensimmäinen suomalainen satuelokuva yli 30 vuoteen, vuonna 1949 valmistuneen "Prinsessa Ruususen" jälkeen. Se oli myös ensimmäinen teatterilevitykseen päässyt lastenelokuva Suomessa yhdeksään vuoteen; edellinen oli vuoden 1973 "Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks".
"Kuningas jolla ei ollut sydäntä" kertoo onnellisesta kuninkaasta, joka saa tyttären, mutta tämän synnyttänyt kuningatar kuolee pian onnettomuudessa. Kuningas suree rakkaan kuningattarensa kuolemaa niin, että haluaa poistattaa sydämen rinnastaan. Sen jälkeen hän kehittää valtakunnastaan järkeen perustuvan tehoyhteiskunnan, jossa tunteille ei ole sijaa. Prinsessa ja hovinarri saavat kuninkaan lopulta ymmärtämään, että on väärässä.
"Kuningas jolla ei ollut sydäntä" sai parhaan lastenelokuvan Jussin, joka on tämän lisäksi jaettu vain vuonna 1974 elokuvalle "Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks". Elokuva sai Suomen teattereissa yli 100 000 katsojaa, vaikka samoihin aikoihin niissä esitettiin Spielbergin "E.T.:tä" (1982).
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvaa hieman ponnettomana pukuteatterina, vaikka sanoikin Mika Waltarin tarinan sisältävän hienoja sävyjä ja hauskoja hahmoja. Hän antoi elokuvan VHS-tallenteelle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Vuonna 2018 Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Juha Rosenqvist kirjoitti, ettei isoin resurssein tehty ja dvd:llä julkaistu elokuva ole kestänyt aikaa vaan näyttää ilmaisultaan vanhentuneelta: ”Nykylasten silmissä elokuva osoittautui varsin oudoksi ja etäännyttäväksi. Päiväkoti-ikäiselle tarina oli selkeästi liian vaikea ja turhan synkkä, kouluikäiselle taas kerronta ja ylöspano eivät vastaa nykykäsitystä sujuvasta elokuvakerronnasta. Kouluikäisen tekemä vertailu "Pikku kakkosessa" esitettävään "Tuttiritariin" tai kesäteattereissa näkemiinsä lastennäytelmiin, on helppo aikuisenkin allekirjoittaa. "Kuningas jolla ei ollut sydäntä" muistuttaa nykymittapuulla enemmän filmattua teatteria kuin elokuvaa.” "Elokuvauutisten" samana vuonna julkaistun arvion mukaan elokuva taas ”on monella tavalla helposti lähestetyttävä ja intiimi, viaton ja todellakin sadunomainen teos. Tällainen intiimiys on vuosikymmenten varrella vähentynyt kaikissa elokuvissa sitä mukaa, kun on menty kohti kliinistä ja mielikuvituksetonta teknillistaiteellista toteutusta.”
Barrow-upon-Soarin rautatieasema
Barrow-upon-Soarin rautatieasema on rautatieasema Barrow-upon-Soarin kylässä Leicestershiressä. Se sijaitsee Midlandin pääradan varrella.
Barrow’n ensimmäinen asema avattiin 5. toukokuuta 1840. Se sijaitsi 380 metriä nykyisestä asemasta pohjoiseen, ja sen nimi oli aluksi vain Barrow. Se nimettiin uudelleen kahdesti. 1. toukokuuta 1871 se sai nimekseen Barrow-on-Soar ja 1. heinäkuuta 1899 Barrow-on-Soar and Quorn. Sitä ehdotettiin suljettavaksi vuoden 1963 Beechingin leikkausten ensimmäisessä raportissa, ja asema suljettiinkin 4. maaliskuuta 1968. Sen tilalle rakennettiin lopulta kuitenkin uusi asema, joka aukesi 28. toukokuuta 1994.
Asemaa käytti 98 708 matkustajaa kaudella 2015–2016.’
Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks
Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks on Jaakko Talaskiven ohjaama suomalainen lastenelokuva vuodelta 1973. Talaskivi on myös tuottanut ja leikannut elokuvan sekä käsikirjoittanut sen yhdessä M. A. Nummisen ja Antero Helasvuon kanssa. Elokuvan nimiosaa esittää M. A. Numminen.
Herra Huu luulee olevansa hirveän pelottava kummitus, mutta ei onnistu säikyttämään lapsia.
Elokuvan lähtökohtana on Hannu Mäkelän lastenkirjan päähahmo Herra Huu, mutta tarina ei perustu Mäkelän tekstiin lainkaan.
"Herra Huu" kuvattiin pääosin Kemijärvellä, ja siinä esiintyy paljon paikkakunnan lapsia. Mukana on myös pääkaupunkiseudulta tulleen elokuvatyöryhmän jäsenten omia lapsia. Elokuvan kolmiminuuttisen animaatiojakson ”Apina ja gorilla” toteuttivat Taideteollisen oppilaitoksen opiskelijat Antti Peränteen johdolla.
Elokuva sai teatterikierroksellaan vain 9 514 katsojaa. Ensi-ilta-arvioissa kriitikot pitivät lapsikatsojille suunnattua "Herra Huuta" tervetulleena harvinaisuutena ja kehuivat sen runsasta musiikkiantia ja hyvää kuvausta. Elokuvaa kuitenkin moitittiin juonettomaksi ja sinne tänne säntäileväksi. "Herra Huun" yhteiskunnallisten teemojen koettiin olevan vain aikuiskatsojien ymmärrettävissä.
"Herra Huu" oli ensimmäinen kahdesta Parhaan lastenelokuvan Jussin saaneesta elokuvasta. Toinen on vuoden 1982 elokuva "Kuningas jolla ei ollut sydäntä".
Love Records julkaisi elokuvan musiikista soundtrack-albumin nimellä "Jestapa jepulis, Herra Huun ihmeelliset seikkailut".
Sébastien Corchia
Sébastien Corchia (s. 1. marraskuuta 1991 Noisy-le-Sec, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Sevillaa ja on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
29. tammikuuta 2014 Corchian oli määrä siirtyä 4½-vuotisella sopimuksella ranskalaisseura Lilleen. Kuitenkin siirrossa ilmenneiden ongelmien vuoksi, jotka liittyivät Lilleen heikkoon taloudelliseen tilanteeseen, se kariutui ja Corchia jäi Sochauxiin.
27. kesäkuuta 2014 siirto lopulta tapahtui ja Corchia solmi nelivuotisen sopimuksen Lillen kanssa.
13. heinäkuuta 2017 Corchia teki nelivuotisen sopimuksen Sevillan kanssa.
Maastohiihto talviolympialaisissa 1968
Maastohiihdossa oli vuoden 1968 talviolympialaisissa ohjelmassa seitsemän kilpailutapahtumaa, joista neljä miesten ja kolme naisten tapahtumaa. Menestynein maastohiihtomaa oli Norja.
Mäkihyppy talviolympialaisissa 1968
Vuoden 1968 talviolympialaisten kilpailuohjelmassa oli kaksi mäkihyppykilpailua, joista toinen normaalimäessä ja toinen suurmäessä. Kilpailupaikkoina oli Autrans, joka sijaitsi 13 km kisojen pääpaikasta Grenoblesta länteen. Normaalimäen K-piste oli 70 metriä ja suurmäen 90 metriä.
Tšekkoslovakia ja Neuvostoliitto saavuttivat olympialaisten mäkihypyissä ensimmäiset olympiavoittonsa, kun Vladimir Belousov saavutti suurmäen ja Jirí Raška normaalimäen olympiakultaa.
Helsingin pitäjä (vuosikirja)
Helsingin pitäjä YYYY (missä YYYY= vuosiluku) () on Vantaan kaupungin ja sitä edeltäneiden Helsingin maalaiskunnan ja Helsingin pitäjän paikallishistoriaa käsitteleviä artikkeleita sisältävä vuosikirja. Pääosa tietokirjasarjan artikkeleista on suomeksi, mutta jotkin yksittäiset artikkelit on kirjoitettu ruotsiksi. Vuosikirja on julkaistu vuosittain vuodesta 1963 lähtien. Julkaisijana oli aluksi Helsingin pitäjän kotiseutu- ja museoyhdistys, myöhemmin Vantaa-Seura.
Gabriel (Ruotsin prinssi)
Prinssi Gabriel, Taalainmaan herttua (koko nimi Gabriel Carl Walther; s. 31. elokuuta 2017 Danderydin kunta, Ruotsi) 2017 on Ruotsin prinssi Carl Philipin ja prinsessa Sofian toinen lapsi ja prinssi Alexanderin nuorempi veli. Hänet kastettiin 1. joulukuuta 2017 Drottningholmin linnan kirkossa.
Prinssi Gabriel on kuudentena Ruotsin kruununperimysjärjestyksessä kruununprinsessa Victorian, prinsessa Estellen, prinssi Oscarin, prinssi Carl Philipin ja prinssi Alexanderin jälkeen.
Alexander Melville Bell
Alexander Melville Bell (1819–1905) oli skotlantilainen foneetikko. Bell loi kielen oikean ääntämisen oppimiseksi "geneettisen" äännemerkkisysteemin, joka ohjeistaa puhe-elinten asentoja. Hän esitteli tällaisen aakkoston muun muassa teoksessaan "Visible Speech" vuonna 1867. Foneettisin perustein hän laati lisäksi pikakirjoitusjärjestelmän "Stenography" vuonna 1852. Bell oli ääntämisen opettajana eri yliopistoissa. Hänen keksimänsä fonautografi on ollut tuntuvaksi hyödyksi kuurojen opetuksessa.
Karl Julius Beloch
Karl Julius Beloch (1854–1929) oli saksalainen historiantutkija. Hän oli professori Roomassa vuodesta 1879. Beloch oli yksi 1800-luvun jälkipuolen järkiperäisen historiankirjoittamisen merkittävistä nimistä. Hänen kirjansa Rooman ja Kreikan historiasta ovat kuuluneet antiikin historian perusteoksiin.
Tinia
Tinia (myös Tin tai Tina) on etruskien taivaan, salamoiden ja myrskyn jumala. Tinia oli etruskien pääjumala. Hänet kuvataan joskus parrakkaana, joskus parrattomana, mutta aina ympärillään rykelmä salamoita. Muita häneen liitettyjä tunnusmerkkejä ovat keihäs tai valtikka. Roomalaiset samaistivat Tinin Juppiteriin.
Tinia muodosti yhdessä puolisonsa Unin ja Menervan kanssa etruskien jumalten ylimmän kolmikon.
Hans Burgkmair
Hans Burgkmair (1473–1531) oli saksalainen taidemaalari ja graafikko. Hän oli yksi Saksan renessanssin johtavista taiteilijoista. Grafiikassa hänelle oli tyypillistä selkeä sommittelu ja ilmeikäs kerronta. Ne toivat uutta eloa kuvataiteeseen. Puupiirroksissa hän oli yksi varhaisista maalauksellisten valotussävyjen käyttäjistä.
Barton-on-Humberin rautatieasema
Barton-on-Humberin rautatieasema on rautatieasema Barton-upon-Humberin kaupungissa North Lincolnshiressä. Se sijaitsee Barton Linen varrella.
Asema avattiin 1. maaliskuuta 1849 nimellä Barton. Sitä käytti 37 486 matkustajaa kaudella 2015–2016.
Sophus Bugge
Elseus Sophus Bugge (5. tammikuuta 1833 Laurvig – 8. heinäkuuta 1907) oli norjalainen kielen- ja kansanrunoudentutkija. Hän työskenteli professorina Oslossa. Bugge kuului merkittävimpiin skandinaavisen filologian, muinaiskirjallisuuden ja mytologian tutkijoihin. Hän edisti myös muiden kielten, kuten etruskin ja lyykian tutkimusta. Hän myös vaikutti syvällisesti suomalaiseen kansanrunouden tutkimukseen etenkin Kaarle Krohnin välityksellä. Bugge julkaisi perustavanlaatuisia tekstikriittisiä teoksia. Hän oli merkittävä riimukirjoituksien selvittäjä.
Trifluraliini
Trifluraliini (CHNOF) on nitrattuihin aromaattisiin yhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Huoneenlämpötilassa trifluraliini on keltaista tai oranssia kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta. Se liukenee kohtalaisesti muun muassa heksaaniin ja hyvin moniin poolisiin tai aromaattisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi metanoliin, asetoniin ja tolueeniin. Trifluraliinin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu tubuliiniproteiiniin. Tällöin mikrotubuluksien muodostuminen estyy ja näin ollen solunjakautuminen ei pääse tapahtumaan. Trifluraliini ärsyttää silmiä ja saattaa olla karsinogeenista.
Trifluraliinin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa p-klooribentsotrifluoridi nitrataan 4-kloori-3,5-dinitrotrifluorimetyylibentseeniksi. Seuraavassa vaiheessa tämä yhdiste reagoi dipropyyliamiinin kanssa ja tuotteena muodostuu trifluraliinia.
Trifluraliini on hyvin yleisesti käytetty rikkaruohomyrkky. Sitä käytetään muun muassa kaali-, papu- porkkana-, puuvilla,- sokerijuurikas- ja öljykasviviljelmillä sekä koristekasviviljelmillä. Euroopan Unionin alueella trifluraliinia sisältävien valmisteiden myynti on ollut kiellettyä 20.3.2008 alkaen.
Nils Johan Berlin
Nils Johan Berlin (18. helmikuuta 1812 – 27. joulukuuta 1891) oli ruotsalainen kemisti ja farmakologi. Hänelle tarjottiin vuonna 1842 Helsingin yliopiston kemian professorin virkaan, jota hän ei ottanut vastaan. Sittemmin hän oli professori Lundin yliopistossa ja sen jälkeen terveyskollegion johtaja. Hänen teoksistaan on suomennettu "Lukukirja luonnontieteestä" ja "Oppikirja luonnontietehesen".
Mineraali berliniitti (AlPO) on nimetty hänen mukaansa.
Olaf Bull
Olaf Bull (1883–1933) oli norjalainen runoilija. Hän oli 1900-luvun alun Norjan huomattavimpia lyyrikoita. Bull kirjoitti varsinkin luonnontunnelmasta. Hänen isänsä oli kirjailija Jacob Bull. Bullin varhaisessa runoudessa korostuu hurmioitunut elämäntunto, myöhemmissä tuskainen mietiskely. Hän käsitteli hiotuissa runoissaan unelmien ja todellisuuden välillä vallitsevaa, tuskaa tuottavaa ristiriitaa.
Blood Drive
Blood Drive (aikaisemmin nimellä Midnight Grindhouse Presents Blood Drive) on yhdysvaltalainen scifisarja. Sitä esitettiin kesällä 2017 Syfyn kanavalla yhden kauden verran.
Sarjan luonut James Roland kertoi syyskuussa 2017 että sarja jää yhden kauden mittaiseksi.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat dystooppiseen tulevaisuuteen vuonna 1999, jolloin Amerikka on jakautunut kahtia energiakriisin johdosta.
Heinäkuussa 2015 Syfy teki nk. "direct-to-series" tilauksen haluten suoraan 13. jaksoa. Sarjan kuvauspaikkana toimi Kapkaupunki Etelä-Afrikassa.
Voltumna
Voltumna on etruskien jumala, joka oli alun perin alamaailman jumala, mutta joka kohotettiin myöhemmin ylimmäksi jumalaksi ("deus Etruriae princeps"). Etruskeille Voltumna oli ennen kaikkea etruskien liiton suojelija. Hän saattoi myös olla taivaan jumalan Tinian yksi ilmentymä. Roomalaiset omaksuivat Voltumnan jumaltensa joukkoon nimellä Vertumnus.
Ranskan Dahomey
Ranskan Dahomey oli Ranskan siirtomaa, joka oli osa Ranskan Länsi-Afrikkaa vuodesta 1894 vuoteen 1958. Toisen maailmansodan jälkeen Dahomeystä tuli osa Ranskan unionia korotetulla autonomialla. 11. joulukuuta 1958 Ranskan viides tasavalta perustettiin ja Ranskan unionista tuli Ranskan yhteisö. Siirtomaasta tuli itsehallinnollinen Dahomeyn tasavalta Ranskan yhteisössä ja kaksi vuotta myöhemmin, 1. elokuuta 1960 Dahomey itsenäistyi kokonaan ja muutti nimensä vuonna 1975 Beniniksi.
Osakas
Osakas tarkoittaa osakeyhtiön osakkeenomistajaa. Osakas omistaa yhtiöstä yhden tai useamman osakkeen. Yhtiön osakkaat käyvät ilmi yhtiön pitämästä osakasluettelosta tai arvo-osuusjärjestelmästä. Osakasluettelo on julkinen.
Osakas saa käyttää osakkalle lain mukaan kuuluvia oikeuksia sitten, kun hänet on merkitty osakasluetteloon. Tällaisia oikeuksia ovat mm. puhe- ja äänivalta yhtiökokouksessa, oikeus saada osinkoa, käyttää vähemmistöomistajan oikeuksia, käyttää yhtiöjärjestyksessä sallittua lunastusoikeutta, merkitä uusia osakkeita osakeannissa ja saada jako-osuus yhtiön purkautuessa.
Yhtiöjärjestys vaikuttaa siihen, millaisia oikeuksia osakkaalla yhtiössä on. Myös osakkeiden määrällä on merkitystä.
Dahomeyn tasavalta
Dahomeyn tasavalta () perustettiin 11. joulukuuta 1958 itsehallinnollisena siirtomaana osana Ranskan yhteisöä. Ennen itsehallinnon saamista valtio oli ollut Ranskan Dahomey, joka oli ollut osana Ranskan unionia. 1. elokuuta 1960 Ranskan Dahomeylle myönnettiin täydellinen itsenäisyys Ranskasta.
Vuonna 1975 valtion nimi muutettiin Beniniksi, sillä sanaa ”Benin” pidettiin poliittisesti neutraalina kaikille maan etnisille ryhmille, kun taas sana ”Dahomey” johtaa juurensa fonien hallitsemasta Dahomeyn kuningaskunnasta.
Beninin kansantasavalta
Beninin kansantasavalta () oli sosialistinen valtio Guineanlahdella Afrikassa, josta tuli lopulta nykypäivän Beninin tasavalta. Kansantasavalta perustettiin 30. marraskuuta 1975, vuoden 1972 Dahomeyn tasavallan vallankaappauksen jälkeen. Beninin kansantasavalta kesti 1. maaliskuuta 1990 asti uuden perustuslain laatimiseen myötä ja marxismi-leninismi lakkautettiin valtiossa vuonna 1989.
Toriparlamentti
Toriparlamentti on kuvanveistäjä Pertti Mäkisen vuonna 2008 valmistunut julkinen veistos, joka sijaitsee Porin kauppatorilla. Teoksen lahjoittivat kaupungille Pori-Seura ja Pro Pori -säätiö, ja se paljastettiin Porin päivänä 27. syyskuuta 2008. Pori-Seura oli kaavaillut Porin torille Porin piru -aiheista veistosta jo 1970-luvulla, mutta hanke kariutui laajaan vastustukseen.
Toriparlamentti rahoitettiin Porin päivän julisteiden ja ohrankryynivellin myynnistä saaduilla tuloilla. Toriparlamentti oli yksi Porin kaupungin 450-vuotisjuhlan merkkitapahtumista. Valmistuttuaan veistos herätti runsaasti keskustelua, ja Internetin keskustelupalstoilla käytiin kiivasta väittelyä patsaan aiheesta ja toteutustavasta. Keskustelijat mm. tunnistivat yhden Toriparlamentin hahmoista Bingolappu-Simoksi, joka tunnettiin Porissa siitä, että hän pyysi ihmisiltä rahaa ja heitti vastineeksi voltteja.
Ágios Geórgios (Siteía)
Ágios Geórgios ( eli Μινωική έπαυλη Αγίου Γεωργίου, "Minoikí épavli Agíou Georgíou") on minolaisaikaisen huvilan arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Siteían kunnassa lähellä Siteían Ágios Geórgioksen kylää, josta kohde on saanut nimensä. Paikan minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Huvila on rakennettu pengerretysti neljään tasoon kukkulalle, joka tunnetaan nykyisin nimellä Profítis Ilías. Ylätasanteet ovat säilyneet hieman alatasanteita paremmin. Huvilassa on ollut kymmeniä huoneita, ja tasanteiden välillä on ollut portaat. Huoneisin lukeutuu asuin-, työpaja- ja säilytystiloja. Rakennuksen kokonaispinta-ala on noin 700 neliömetriä. Esinelöytöihin kuuluu paitsi keramiikkaa myös muun muassa viininpuristuslaitteistoa, myllynkiviä ja savenvalajan pyörä. Rakennuksen lähellä on todennäköisesti ollut pieni asutus. Huvilan oletetaan tuhoutuneen LM IA tai LM IB -kaudella eli noin 1700–1450 eaa. Varhaiskristillisellä ajalla paikkaa on käytetty hautausmaana.
Chalasménos
Chalasménos (; myös "Halasménos") on minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ierápetran kunnassa lähellä Monastirákin kylää ja Chan rotkon suuta. Paikan nimi on nykyaikainen, eikä asutuksen muinaista nimeä tunneta.
Chalasménoksen paikka on ollut asuttuna myöhäisellä minolaisella kaudella IIIC (LM IIIC) noin 1200–1100/1070 eaa. Historialtaan se on monista muista poikkeava siinä, ettei paikalla ollut asutusta tätä ennen eikä enää tämän jälkeen pronssikauden päätyttyä. Asutus, joka on suhteellisen suurikokoinen, on rakennettu kallioiselle kukkulalle. Pohjakaavassa on merkkejä suunnitelmallisuudesta. Rakennuksia on tunnistettu yhteensä 27, niiden joukossa kolme megaron-tyyppistä taloa sekä muun muassa pyhäkkö. Rakennuksissa ja paikalta tehdyissä esinelöydöissä on paljon vaikutteita mykeneläisestä kulttuurista, jonka valtaan Kreeta tuolloin kuului.
Asutusta on ehdotettu minolaisten jälkeläisten ja mykeneläisten yhteiseksi turvapaikaksi mykeneläisen hallinnon ja kulttuurin romahtamisen jälkeen. Suhteellisen lähellä, muutaman kilometrin päässä, sijaitsee toinen vastaavantyyppinen asutus, Kavoúsi Vrontás.
Dispilió
Dispilió () on neoliittisen kauden aikaisen asutuksen arkeologinen kohde Länsi-Makedoniassa pohjoisessa Kreikassa. Se sijaitsee Kastorián kunnassa lähellä nykyistä Dispilión kylää (976 asukasta vuonna 2011), josta kohde on saanut nimensä. Asutuksen muinaista nimeä ei tunneta.
Dispilión asutuspaikka sijaitsee nimellä Nisí (”Saari”) tunnetussa paikassa Orestiáda- eli Kastoriá-järven etelärannalla. Paikka on ollut asuttu varhaiselta neoliittiselta kaudelta noin 6000 eaa. myöhäiselle helladiselle kaudelle (pronssikaudelle) noin 1200 eaa. saakka. Keskisellä ja myöhäisellä neoliittisella kaudella noin 5470–4850 eaa. paikalla on ollut suhteellisen suurikokoinen asutus, ja se on yksi merkittävimpiä tunnettuja aikakauden kohteita. Asutuksen rakennukset oli tehty puusta ja kaislasta. Elinkeinoina ovat olleet maanviljely, karjankasvatus, metsästys ja kalastus. Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa useaa eri tyyppiä olevaa keramiikkaa sekä nuolenkärkiä ja luusta tehtyjä koukkuja. Merkittävimpiin löytöihin kuuluu mahdollisesti varhaista kirjoitusta sisältävä niin kutsuttu Dispilión puutaulu, joka on ajoitettu noin vuoteen 5260 eaa.
Asutus löydettiin vuonna 1932 järven pinnan laskettua, kun puisia rakenteita tuli näkyviin. Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1992. Järvenrantakaivaukset ovat vaatineet erityisiä menetelmiä. Paikalle on nykyisin rakennettu rekonstruktio osasta kylää.
Angolan kansantasavalta
Angolan kansantasavalta () käsittää aikakauden Angolan historiassa, jolloin maa oli sosialistisena valtiona vuodesta 1975, jolloin maa itsenäistyi Portugalista, vuoteen 1992, jolloin maasta tuli nykyinen Angolan tasavalta. Angolan kansantasavallalla oli hyvät suhteet Neuvostoliittoon, Kuubaan sekä Mosambikin kansantasavaltaan. Maata hallitsi MPLA-puolue, jonka toimesta maa muutettiin marxisti-leninistikseksi yksipuoluejärjestelmälliseksi valtioksi. Molemmat Kuuba sekä Neuvostoliitto tukivat puoluetta.
MPLA:ta vastustava puolue UNITA aloitti MPLA:n vastaisen sisällissodan, saaden tukea Etelä-Afrikalta sekä Yhdysvalloilta.
Vuonna 1991 MPLA ja UNITA sopivat rauhansopimuksen, joka mahdollistaisi eri puolueiden vaalien järjestämisen Angolassa. Angolan kansantasavalta purettiin vuonna 1992, jolloin maasta tuli nykyinen Angolan tasavalta.
Dispilión puutaulu
Dispilión puutaulu on neoliittiselta kaudelta peräisin oleva puutaulu, joka on ajoitettu radiohiiliajoituksella noin vuoteen 5260 ± 40 eaa. Se löydettiin Dispilión saman aikakauden asutuksen arkeologisissa kaivauksissa pohjoisessa Kreikassa heinäkuussa 1993.
Puutaulun koko on noin 23 x 19,2 x 2 senttimetriä. Se on setripuuta ja siinä on jälkiä polttamisesta. Taulu on säilynyt anaerobisten olosuhteiden ansiosta, sillä se oli uponneena mutaan ja veteen. Tauluun on kaiverrettu merkkejä, jotka muistuttavat kirjoitusta. Merkkejä on kymmenessä pystyrivissä, ja ne muistuttavat ulkoasultaan jossain määrin Vinčan kulttuurin tauluissa esiintyvää kirjoitusta sekä lineaari-A-kirjoitusta.
Löydöstä ilmoitettiin helmikuussa 2004. Taulusta ja kirjoituksesta ei ole vielä julkaistu vertaisarvioitua tutkimusta, mutta löydön on arvioitu voivan muuttaa käsitystä kirjoitustaidon synnystä ja kehityksestä. Itse tekstiä ei todennäköisesti saada koskaan selvitettyä.
Kavoúsi Kástro
Kavoúsi Kástro () on minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ierápetran kunnassa noin 1,4 kilometriä kaakkoon nykyisestä Kavoúsin kylästä, josta se on saanut nimensä.
Kavoúsi Kástron paikka on ollut asuttu erityisesti myöhäisellä minolaisella kaudella IIIC (LM IIIC) noin 1200–1100 eaa. Paikalla on ollut jonkin verran asutusta vielä geometrisella kaudella. Asutus sijaitsee huipulla korkealla vuorenrinteessä, noin 713 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Alempana saman vuoren rinteessä sijaitsee toinen saman ajan arkeologinen kohde, Kavoúsi Vrontás.
Paikalla suoritti ensimmäisiä arkeologisia tutkimuksia Harriet Boyd vuonna 1900. Laajamittaiset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1987. Niitä on suorittanut American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu.
Kavoúsi Vrontás
Kavoúsi Vrontás (; myös "Kavoúsi Vrondá") on minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ierápetran kunnassa noin 1,25 kilometriä etelään nykyisestä Kavoúsin kylästä, josta se on saanut nimensä.
Kavoúsi Vrontáksen paikka on ollut asuttu erityisesti myöhäisellä minolaisella kaudella IIIC (LM IIIC) noin 1200–1100 eaa. Paikalla on ollut jonkinlaista asutusta vielä subminolaisella ja protogeometrisella kaudella. Geometrisella kaudella paikka on toiminut hautausmaana.
Asutus sijaitsee kukkulalla noin 427 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Paikalta on löydetty useita rakennuksia, pyhäkkö sekä hautoja. Ylempänä saman vuoren rinteessä sijaitsee toinen saman ajan arkeologinen kohde, Kavoúsi Kástro. Suhteellisen lähellä sijaitsee myös kolmas vastaavan aikakauden asutus, Chalasménos. Asutuksia on ehdotettu viimeisten minolaisten turvapaikoiksi kulttuuriromahduksen keskellä.
Paikalla suoritti ensimmäisiä arkeologisia tutkimuksia Harriet Boyd vuonna 1900. Laajamittaiset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1987. Niitä on suorittanut American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu.
Klimatariá
Klimatariá () on minolaisaikaisen huvilan arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Siteían kunnassa, noin kaksi kilometriä etelään Siteían kaupungista, Ierápetraan johtavan tien varressa.
Huvila rakennettiin uudella palatsikaudella keskiminolaisella kaudella IIIB (MM IIIB) eli noin 1750–1700 eaa. ja se tuhoutui myöhäisminolaisella kaudella LM IA eli noin 1700–1600 eaa. Osa huvilan raunioista on tuhoutunut nykyisen tien rakentamisen yhteydessä. Rakennuksessa on useita huoneita ja portaita. Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa pithoksia.
Makrygialós (huvila)
Makrygialós () on minolaisaikaisen huvilan arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ierápetran kunnassa länteen Makrý Gialóksen eli Makrygialóksen kylästä, josta kohde on saanut nimensä. Paikan minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Huvila on ajoitettu myöhäisminolaiselle kaudelle LM IB noin ajalle 1480–1425 eaa. Se on toiminut alueen maanviljelyksen keskuksena. Rakennus tuhoutui tulipalossa. Huvila löydettiin vuonna 1971 ja paikan arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1973–1977.
Huvila on säilynyt huonosti, koska se on vaurioitunut aikojen saatossa alueen maanviljelyksen seurauksena. Rakennus muistuttaa monin tavoin minolaisia palatseja. Siinä on keskuspiha, jonka koko on noin 6 x 12,5 metriä. Palatsien tavoin siihen on kuulunut myös erillinen länsipiha. Rakennuksessa oli useita huoneita, mukaan lukien varastotiloja ja pyhäkkötila. Esinelöytöihin lukeutuu paitsi keramiikkaa myös muun muassa figuriineja ja sinettikiviä.
Móchlos (saari)
Móchlos () eli Ágios Nikólaos (Άγιος Νικόλαος) on Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin, sekä saarella sijaitseva minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde. Saari sijaitsee Kreetanmeressä Kreetan pohjoisrannikon ja Móchloksen kylän edustalla lähellä Mirampéllonlahden koilliskulmaa. Saari on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Móchlos kuuluu Siteían kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Móchlos tunnetaan ennen kaikkea minolaisaikaisen, pronssikautisen asutuksen ja hautausmaan arkeologisena kohteena. Asutus kukoisti varhaisminolaisella kaudella (EM) eli noin 3100–2100 eaa. Saari oli vielä tuolloin niemi, joka oli yhteydessä Kreetan pääsaareen, sillä merenpinta oli nykyistä alempana. Paikka asutettiin alun perin jo neoliittisen kauden lopulla tai varhaisminolaisella kaudella I (EM I). Asutus oli alussa pienikokoinen, mutta laajeni huomattavasti kaudella EM II. Kaudella EM III asutus oli yksi minolaisen kulttuurin merkittävimpiä. Se oli alueen maanviljelyn keskus sekä merkittävä satama- ja kauppapaikka, johon tuotiin muun muassa obsidiaania Mílokselta.
Asutuksen koon arvellaan olleen suurimmillaan noin 500 henkeä. Asutus taantui ja pieneni keskiminolaisella kaudella (MM). Kauden lopussa niin kutsutulla uudella palatsikaudella paikka otettiin uudelleen käyttöön, mutta asutus ei koskaan saavuttanut aikaisempaa kokoaan. On mahdollista, että tässä vaiheessa alueelle tuli uusia asuttajia Messarán tasangolta eteläiseltä Kreetalta.
Asutus tuhoutui mahdollisesti hyökkäyksen aiheuttamassa tulipalossa myöhäisminolaisen kauden (LM) alussa LM IB -kaudella. Alue asutettiin uudelleen vielä myöhäisminolaisen kauden lopulla, Kreetan mykeneläisellä kaudella LM III. Asutus säilyi kaudelle LM IIIC eli noin ajalle 1200–1100 eaa. saakka.
Antiikin aikana saarella on ollut jonkinlainen linnoitus, joka tehtiin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Nykyisin saaren etelärannalla on pieni Pyhälle Nikolaokselle ("Ágios Nikólaos") omistettu kirkko, josta saari on saanut toisen nimensä.
Minolaisen kohteen löysi amerikkalainen arkeologi R. B. Seager vuonna 1907. Alueen tutkimuksia ja kaivauksia suoritettiin heti tämän jälkeen sekä vuonna 1955, 1970-luvulla ja vuosina 1989–1994.
Minolaisen asutuksen arkeologinen alue on pääasiassa saaren eteläpäässä eli Móchloksen kylän puolella. Nykyisin näkyvissä olevat rauniot ovat pääosin peräisin kaudelta LM I. Asutuksessa oli kadut ja kortteleita, ja talot oli rakennettu rinteeseen useaan tasoon. Taloissa oli kahdesta kolmeen kerrosta.
Asutukseen liittyi laaja hautausmaa, jonka käyttö on myös alkanut jo kaudella EM I. Se säilyi käytössä MM-kaudelle saakka. Sieltä on löydetty myös erityisen hienoja hautoja ja hautalöytöjä, mikä kertoo yhteiskuntaluokkien olemassaolosta. Haudoista on löydetty muun muassa kultakoruja ja keramiikkaa. Hautausmaa sijaitsee saaren länsiosassa. Rakennus- ja hautalöytöjä on tehty myös Kreetan pääsaaren puolelta Móchloksen kylän ympäristöstä.
Paikan esinelöydöt ovat Iraklionin arkeologisessa museossa ja Ágios Nikólaoksen arkeologisessa museossa.
Monastiráki (Réthymno)
Monastiráki () on minolaisaikaisen palatsin ja asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Sen sijaitsee Amárin kunnassa lähellä Monastirákin kylää, josta se on saanut nimensä. Paikan minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Monastirákin paikka on asutettu varhaisminolaisella kaudella (EM). Sen palatsi ja muut suuremmat rauniot on ajoitettu keskiminolaiselle kaudelle (MM) eli niin kutsutulle vanhalle palatsikaudelle noin ajalle 2100–1700 eaa. Se tuhoutui maajäristyksessä ja tulipalossa MM IB -kauden lopulla noin vuonna 1700 eaa. muiden minolaisten keskusten tavoin, minkä jälkeen paikka hylättiin. Myöhäisminolaisella kaudella LM IIIC eli noin 1200–1100 eaa. paikalla oli jonkinlaista pienimuotoista asutusta.
Saksalaiset suorittivat paikalla tutkimuksia toisen maailmansodan aikaan vuonna 1942. Paikan järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1980.
Monastirákin arkeologinen kohde sijaitsee kukkulalla Amárin laakson laidalla. Paikka on Kreetan pohjoisrannikolta Messarán tasangolle johtavan luonnollisen kulkureitin varrella. Koko asutuksen pinta-ala on arviolta noin 300 aaria, ja vain pieni osa siitä on kaivettu.
Paikalta on löydetty palatsi tai palatsinkaltainen rakennus, jossa on ollut ainakin kaksi kerrosta. Siihen on kuulunut asuintiloja, varastotiloja ja työpajoja. Lisäksi asutukseen on kuulunut lukuisia muita taloja. Esinelöytöihin lukeutuu keramiikkaa ja sinettejä, jotka kertovat maataloustuotannosta ja kaupankäynnistä.
Nírou Cháni
Nírou Cháni (; myös "Nírou Háni/Kháni") tai vain "Nírou" (Νίρου) on minolaisaikaisen huvilan arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren pohjoisrannikolla Kokkíni Chánin kylässä Chersónisoksen kunnassa noin 15 kilometriä itään Iraklionista.
Huvila rakennettiin uudella palatsikaudella noin 1500-luvulla eaa. ja se tuhoutui LM IB -kaudella 1400-luvulla eaa., jonka jälkeen paikka hylättiin. Paikan arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1918–1919 ja tulokset julkaistiin vuonna 1922.
Huvila oli pienen minolaisen palatsin kaltainen rakennus. Se oli kaksikerroksinen ja sen alimmassa kerroksessa oli 40 huonetta. Rakennuksen pinta-ala on noin neliömetriä. Kokonaisuudesta on tunnistettu erillisiä huoneita varastoille, työpajoille ja pyhäkkökäyttöön. Lattiat oli koristeltu mosaiikin kaltaisella kiveyksellä. Rakennuskokonaisuuteen kuului kaksi palatsipihojen kaltaista pihaa, toinen rakennuksen pohjois- ja toinen itäpuolella. Rakennuksen lähellä on ollut satama.
Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa neljä suurikokoista pronssista labrys-kaksoiskirvestä sekä suuri määrä terrakotasta tehtyjä kolmijalkaisia alttaripöytiä. Rakennuksen oletetaan olleen paikallisen minolaisen asutuksen keskus ja lukuisista rituaaliesineistä päätellen mahdollisesti jonkinlaisen ylipapin käytössä. Paikalta tehdyt esinelöydöt ovat nykyisin Iraklionin arkeologisessa museossa.
Petrás
Petrás () on minolaisaikaisen palatsin ja asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Siteían kunnassa noin 1,5 kaakkoon Siteían kaupungista lähellä nykyistä Petráksen kylää, josta se on saanut nimensä. Asutuksen minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Asutus on ollut olemassa viimeistään EM IIB -kaudella eli noin 2900–2300 eaa. Seuraavina vuosisatoina asutus kasvoi, ja ensimmäinen palatsi paikalle rakennettiin MM IIA -kaudella eli noin 1800–1700 eaa. Se tuhoutui 1600-luvun alkupuolella eaa.
Paikalle rakennettiin uusi palatsi LM IA -kaudella eli noin 1600–1480 eaa. Se tuhoutui 1500-luvun eaa. puolessa välissä ja rakennettiin uudelleen. Sitä laajennettiin LM IB -kaudella eli noin 1480–1425 eaa. Kyseisen kauden aikana se myös tuhoutui todennäköisesti maanjäristyksessä ja sitä seuranneessa tulipalossa. Myöhäisminolaisella kaudella noin 1400–1300 eaa. alueella on ollut pienimuotoisempaa asutusta. Bysanttilaisella keskiajalla paikkaa käytettiin hautausmaana.
Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1985 Metaxía Tsipopoúloun johdolla. Paikkaa oli osattu epäillä merkittävän asutuksen paikaksi, koska sen läheltä oli aiemmin löydetty kaksi vuorenhuippupyhäkköä.
Asutuksen keskus on palatsi, jonka koko on noin 2 800 neliömetriä. Siinä on minolaisille palatseille tyypillinen keskuspiha, joka oli rakennettu muiden palatsien tavoin pohjois-eteläsuunnassa. Sen koko oli noin 17,6 x 7,6 metriä ja siinä on ollut ainakin kaksi kerrosta. Rakennuksessa oli suuria portaikkoja ja viemäröinti, ja se oli koristeltu seinämaalauksilla. Palatsissa oli suuret varastotilat, joista on löydetty muun muassa 44 pithosta, sekä käsityöläisten tiloja. Palatsissa on ollut myös jonkinlainen kulttitila.
Palatsin arkistosta on löydetty sekä lineaari-A-kirjoituksella että kreetalaisilla hieroglyfeilla kirjoitettuja tekstejä savitauluilla ja sinettileimasimissa. Osa tauluista on jäänyt keskeneräiseksi maanjäristyksen tuhotessa paikan, ja niistä on voitu päätellä, että palatsissa oli tuolloin työssään ainakin kaksi eri kirjuria. Löytöjen perusteella palatsin yhteydessä on muun muassa tuotettu viiniä, värjätty villaa sekä valmistettu keramiikkaa.
Palatsin lisäksi alueelta on löydetty asuintaloja sekä kyklooppimuuri, jossa on kolme kulmikasta tornia.
Pitsídia
Pitsídia () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Faistóksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Tympákin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Faistóksen kunnan Tympákin kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 666 (vuonna 2011).
Pitsídia sijaitsee Kreetan eteläosassa lähellä Messaránlahden rannikkoa, noin 65 kilometriä lounaaseen Iraklionista. Kylä on alueen vanhimpia ja se on ollut olemassa jo bysanttilaisella ajalla. Kylän nimen sanotaan tulevan Pisidian alueesta Vähässä-Aasiassa.
Pitsídia muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Πιτσιδίων, "Topikí Koinótita Pitsidíon"), johon kuuluvat varsinaisen Pitsídian kylän lisäksi rannastaan tunnettu Mátalan kylä sekä Néo Kalamákin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 760. Pitsídian lähellä rannikolla sijaitsee Kommóksen arkeologinen alue.
Pitsídia on myös minolaisaikaisen huvilan arkeologinen kohde, joka sijaitsee kylän lähellä ja on saanut siitä nimensä. Huvila rakennettiin uudella palatsikaudella eli kausilla MM IIIB–LM IB noin ajalla 1750–1450 eaa. Rakennuksen koko on noin 20,75 x 13 metriä.
Prassás
Prassás () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Iraklionin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Néa Alikarnassóksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Iraklionin kunnan Néa Alikarnassóksen kunnallisyksikköön. Prassás on osa Kallithéan kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 412 (vuonna 2011).
Prassás sijaitsee noin yhdeksän kilometriä Iraklionista kaakkoon. Se on rakennettu noin 110 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän aiempi nimimuoto oli Pras(s)á.
Prassás on myös minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde, joka sijaitsee kylän lähellä ja on saanut siitä nimensä. Kohteeseen kuuluu kaksi taloa, jotka tunnetaan tutkimuksessa kirjaimilla A ja B. Ne on ajoitettu kahteen vaiheeseen, protopalatsikaudelle MM I–II ja uudelle palatsikaudelle MM III – LM 1A. Alueella on ollut mahdollisesti useampiakin rakennuksia. Paikan arkeologiset kaivaukset alkoivat vuosina 1939–1940 Nikólaos Platónin johdolla. Niitä jatkettiin sotien jälkeen vuonna 1951.
Zákroksen rotko
Zákroksen rotko () eli ”Kuolleiden rotko” (Φαράγγι Νεκρών, "Farángi Nekrón") on rotko ja minolaisaikainen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren itäpäässä Siteían kunnan alueella.
Zákroksen rotkon pituus on noin 2,5 kilometriä ja korkeusero sen päiden välillä noin 100 metriä. Rotko alkaa Áno Zákroksen kylältä ja päättyy Káto Zákrokseen lähelle Káto Zákroksen minolaisen palatsin arkeologista kohdetta. Rotkoa kutsutaan ”Kuolleiden rotkoksi”, koska se oli minolaisella kaudella eli Kreetan pronssikaudella hautapaikkana. Minolaiset hautasivat vainajia rotkossa oleviin luoliin.
Rotkossa kulkee polku, ja se on suhteellisen helppokulkuinen erityisesti kuivaan kesäaikaan.
Zou
Zou (, myös "Zhou") on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Siteían kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Zou on osa Stavroménoksen kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 32 (vuonna 2011).
Zou sijaitsee Kreetan itäosassa noin seitsemän kilometriä etelään Siteían kaupungista. Kylän nimi tulee mahdollisesti turkin kielen ”vettä” tarkoittavasta sanasta, ja alueen lukuisista virroista johdetaankin vettä Siteíaan. Venetsialaisella ajalla kylästä käytettiin nimimuotoja "Sis(s)u" ja "Xisu". Tuolloin kylässä oli asukkaita kymmenen kertaa enemmän kuin nykyään, yli 300.
Zou on myös minolaisaikaisen ”huvilan” arkeologinen kohde, joka sijaitsee kylän lähellä Siteíaan johtavan tien varressa ja on saanut nimensä kylästä. Huvila rakennettiin keskiminolaisella kaudella MM IIIB eli uudella palatsikaudella eli noin 1750–1700 eaa. ja se oli käytössä myöhäisminolaiselle kaudelle LM IA eli noin 1700–1600 eaa. saakka. Näin se edustaa eräänlaista välivaihetta keskiminolaisen ja myöhäisminolaisen rakentamisen välillä. Siihen on kuulunut ainakin 20 huonetta, jotka on rakennettu viidelle pengertasolle.
Paikan arkeologiset kaivaukset suoritti Nikólaos Platón vuosina 1955–1956. Osa rakennuksesta on tuhoutunut nykyisen tien rakentamisen yhteydessä.
Kärcher
Alfred Kärcher GmbH & Co. KG, yleisesti tunnettu nimellä Kärcher, on saksalainen, maailmanlaajuisesti toimiva vuonna 1935 perustettu perheyritys, joka tunnetaan siivous- ja puhdistuslaitteistaan, kuten painepesureista, höyrypuhdistimista ja pölynimureista.
Kärcherin perusti keksijä Alfred Kärcher (1901–1959) vuonna 1935 Stuttgart-Bad Cannstattiin. Vuonna 1939 yrityksen pääkonttori muutti nykyiseen sijaintiinsa Winnendeniin. Ensimmäinen Kärcherin painepesuri luotiin vuonna 1950. Alfred Kärcherin kuoltua vuonna 1959 Irene Kärcher jatkoi yritystä aina kuolemansa asti vuoteen 1989.
Vuonna 1974 yrityksen väri vaihdettiin sinisestä keltaiseksi.
František Zelenka
František Zelenka (8. kesäkuuta 1904 Kutná Hora, Tšekkoslovakia – 1944 Auschwitz, Puola) oli tšekkiläinen funktionalistinen arkkitehti ja graafikko sekä teatterin näyttämö- ja pukusuunnittelija. Zelenka oli juutalainen ja joutui natsien juutalaisvainojen uhriksi. Hänet murhattiin Auschwitzissa 1944.
Zelenka opiskeli arkkitehtuuria Prahan teknisessä yliopistossa 1923-1928. Hän osallistui prahalaisten teatterituotantojen lavastuksen suunnitteluun 1920-luvun puolivälistä alkaen ja aikaa myöten hänestä tuli luovuudestaan tunnettu Prahan Kansallisteatterin pääsuunnittelija. Kansallisteatterin lisäksi hän työskenteli useissa prahalaisissa teattereissa ja lisäksi Brnon sekä syntymäkaupunkinsa Kutná Horan teattereissa. Hän suunnitteli myös julisteita, joita hän esitteli yksityisnäyttelyssä 1931. Arkkitehtina hän suunnitteli Prahaan asuinrakennuksia ja huviloita. Hän toimi myös sisustussuunnittelijana. Yksi hänen viimeiseksi jääneistä rakennuksistaan oli 1938 valmistunut Prahassa oleva kirjakauppa Vilimek, jossa nykyään sijaitsee Václav Špálan galleria.
Lokakuussa 1938 natsi-Saksa miehitti Tšekkoslovakian. Zelenka harkitsi muuttoa Sveitsiin, mutta jäi kotimaahansa. 13. heinäkuuta 1943 Zelenka perheineen pakkosiirrettiin Theresienstadtin keskitysleirille, joka toimi natsi-Saksalle eräänlaisena mallikeskitysleirinä, jonka avulla pyrittiin antamaan todellisuutta parempi kuva keskitysleireistä muun muassa esittelemällä sitä Punaisen Ristin kaltaisille kansainvälisille järjestöille. Theresienstadtissa vankien sallittiin järjestää muun muassa teatteri- ja musiikkiesityksiä. Zelenka osallistui leirillä yli 20 teatterituotannon lavastamiseen. Yksi tuotannoista oli saksalaisen näyttelijä-ohjaaja Kurt Gerronin kabaree "Das Karussell" (”Karuselli”), jota esitettiin leirillä yli 50 kertaa.
Myös Theresienstadtissa vankina ollut tšekkiläissyntyinen näyttelijätär Nava Shean kuvaili muistelmissaan Zelenkan luovuutta keskitysleirioloissa. Shean kertoo Zelenkan valmistaneen Gogolin näytelmän "Naimapuuhat" lavastuksen kaikenlaisista saatavilla olevista tarpeista, kuten rääsyistä, sateenvarjoista ja pahvista. Maiseman rakentamiseksi Zelenka käytti halkoja, säkkejä, laatikoita, paperia ja suuria lakanoita, joita oli saatavilla paljon sillä leirillä kuoli ihmisiä niin paljon. Lisäksi hän valmisti paperista upeita pukuja, joihin oli maalattu kuvioita ja taitteita, jotka ilmensivät samalla tekijänsä ideoita ja huumorintajua. Puvut toimivat myös osana näyttämöä, joka oli sijoitettu ainoaan leirin vangeille osoitettuun julkiseen kapeaan tilaan.
19. lokakuuta 1944 Zelenka siirrettiin Theresienstadtista Auschwitziin, jossa hänet murhattiin.