hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Norrvidingen kihlakunta
Norrvidingen kihlakunta () oli kihlakunta Kronobergin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 524,54 neliökilometriä ja asukasluku 7 540 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Gårdsby, Söraby, Tjureda, Tolg, Asa, Aneboda, Berg ja Ormesberga.
Kihlakunnan tuolloiset kunnat kuuluvat nykyään Växjön kuntaan.
Allbon kihlakunta
Allbon kihlakunta () oli kihlakunta Kronobergin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 1 448,90 neliökilometriä ja asukasluku 28 512 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Ör, Härlöv, Moheda, Slätthög, Mistelås, Kvenneberga, Hjortsberga, Lekaryd, Alvestan kauppala, Blädinge, Vislanda, Skatelöv (osittain), Västra Torsås, Härlunda, Virestad, Stenbrohult ja Älmhultin kauppala.
Skatelöv kuului Allbon kihlakunnan lisäksi osittain myös Kinnevaldin kihlakuntaan. Kihlakunnan tuolloisista kunnista Ör kuuluu nykyiseen Växjön kuntaan, Virestad, Stenbrohult, Härlunda ja Älmhultin kauppala kuuluvat Älmhultin kuntaan ja muut kunnat Alvestan kuntaan.
Sunnerbon kihlakunta
Sunnerbon kihlakunta () oli kihlakunta Kronobergin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 2 483,09 neliökilometriä ja asukasluku 31 180 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Göteryd, Pjätteryd, Agunnaryd, Södra Ljunga, Hamneda, Kånna, Tutaryd, Ryssby, Berga, Dörarp, Vittaryd, Angelstad, Odensjö, Lidhult, Vrå, Torpa, Annerstad, Nöttja, Hinneryd, Traryd, Hallaryd, Markaryd ja Markarydin kauppala.
Kihlakunnan tuolloisista kunnista Markaryd, Markarydin kauppala, Hinneryd ja Traryd kuuluvat nykyiseen Markarydin kuntaan, Göteryd, Hallaryd ja Pjätteryd Älmhultin kuntaan ja muut kuuluvat Ljungbyn kuntaan.
Åkerbon kihlakunta
Åkerbon kihlakunta () on ollut seuraavien Ruotsin kihlakuntien nimi:
Skinnari
Skinnari on suomalainen sukunimi, joka pohjautuu talonnimiin, jotka perustuvat ruotsin sanaan "skinnare", joka tarkoittaa nahkuria (karvaria).
Kinnari (täsmennyssivu)
Kinnari tarkoittaa muun muassa seuraavia:Kinnari on suomalainen sukunimi, joka perustuu talonnimenä ja lisänimenä esiintyneeseen ruotsin sanaan "skinnare", jonka merkitys on "karvari".
Sompiojärvi
Sompiojärvi on Sodankylän Sompiossa sijaitseva järvi. Nykyään se muodostaa Lokan tekojärven pohjoisimman lahden, jonne järven yhdistää Mutenianjoen vanha uoma. Nattastuntureiden juurella sijaitseva Sompiojärvi on pinta-alaltaan noin yhdeksän neliökilometriä ja se oli suurin Lokan tekoaltaan alle jääneistä järvistä. Ennen tekojärven rakentamista Sompiojärvi laski Mutenianjokea pitkin Kemijoen sivuhaaraan Luiroon. Järven luusuaa kutstuttiin nimellä Juitsa. Sompiojärveen puolestaan laskevat Nattastuntureilta lähtevät pienet purot Hietaoja ja Kotaoja.
Asutusta Sompiojärven ja Muteniajoen ympäristössä on ollut jo ainakin 2 500 vuoden ajan. Järvessä on myös lappalaisten muinainen seita eli laakea Akankivi, joka on edelleen nähtävissä matalan veden aikaan. Sompiojärvi on muodoltaan lähes pyöreä ja se on saanut nimensä suksen sommasta.
Sompiojärvi tunnettiin aikoinaan Lapin tarunhohtoisena kala-aittana, josta muun muassa Samuli Paulaharju kirjoitti vuonna 1939 ilmestyneessä teoksessaan "Sompio". Perinteinen vuosittainen tapahtuma oli syyskuun 15. päivän jälkeisenä ensimmäisenä arkipäivänä alkanut yhteiskalastus eli ns. "kiiskismarkkinat", johon osallistui miehiä Lokan, Mutenian, Korvasen ja Rieston kylistä. Kolmen päivän kalastuksen jälkeen saalis jaettiin kaikkien pyytäjien kesken. Viimeisen kerran kiiskismarkkinoita vietettiin vuonna 1965 ja kahden vuoden kuluttua alkoi Lokan tekoaltaan täyttäminen. Ylikalastuksen johdosta suurin osa Sompiojärven kalakannasta on pitkään ollut pienikokoista särkeä, mutta vuodesta 2008 lähtien sitä on vähennetty rysä- ja verkkokalastuksella vaellussiian elinolosuhteiden parantamiseksi.
Lapin ja Norjan Ruijan yhdistänyt ikivanha kulkuväylä Ruijanpolku kulki aikoinaan Sompiojärven kautta. Nykyään järven pohjoisrannalta lähtee vaeltajille tarkoitettu 35 kilometrin pituinen Ruijanpolun kunnostettu osuus. Pohjoisrannalla ovat myös Sompion luonnonpuiston leirintäalue, lintutorni sekä venesatama.
El Faro
El Faro on yhdysvaltalainen rahtilaiva. Se katosi Karibianmerellä 1. lokakuuta 2015. Laivan on rakentanut vuonna 1975 Sun Shipbuilding & Drydock Co. ja se sai nimen "Puerto Rico". Vuonna 1991 se sai uuden nimen "Northern Lights", ja vuonna 2006 se nimettiin "El Faroksi".
"El Faro" katosi hurrikaani Joaquinin puhjettua. Laiva oli 29. syyskuuta 2015 matkalla Jacksonvillesta Floridasta Puerto Ricoon ja hurrikaani oli muutaman sadan mailin päässä siitä itään. Kun hurrikaanin voima oli noussut kahden päivän kuluttua luokkaan 4, laiva menetti yhteydet rannikolle, ja se julistettiin kadonneeksi 2. lokakuuta.
Yhdysvaltain laivasto on lokakuun lopussa todennäköisesti paikantanut aluksen meren pohjasta 4,5 kilometrin syvyydestä Bahaman saarten itäpuolelta. Sen pelastusrengas löytyi jo pian hätäviestin tulon jälkeen.
Johnstoningenetti
Johnstoningenetti ("Genetta johnstoni") on afrikkalainen sivettieläin. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut johnstoningenetin uudeksi nimeksi liberiangenetti. Johnstoningenetti on uhanalainen, sillä sen elinympäristöä, sademetsää, on raivattu maatalouden, metsätalouden ja kaivostoiminnan vuoksi.
Johnstoningenetti painaa noin kolme kilogrammaa. Sen ruumiin pituus on 40–52 senttimetriä ja hännän pituus 40–54 senttiä. Väri on kullertava mustilla pisteillä. Hännässä on mustia renkaita.
Johnstoningenetti esiintyy sademetsissä. Tavallisesti sitä tavataan Guineassa, mutta myös Liberiassa, Norsunluurannikolla ja Ghanassa.
Nortia
Nortia on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:Nortialla voidaan tarkoittaa myös:
Hanka-antiloopit
Hanka-antiloopit ("Antilocapridae") on sorkkaeläinten lahkoon kuuluva heimo, jonka ainoa nykyisin elossa oleva laji on hanka-antilooppi ("Antilocapra americana"). Fossiililöytöjen perusteella hanka-antilooppilajeja on elänyt mioseenikaudella, ja lajien runsaus oli suuri erityisesti plioseeni- ja pleistoseenikausilla.
Bupivakaiini
Bupivakaiini (CHNO) on aminoamideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään yleisesti lääketieteessä voimakkaana ja pitkävaikutteisena paikallispuudutteena, vaikka ropivakaiini on osittain korvannut sen johtuen bupivakaiinin haittavaikutuksista. Bupivakaiini kuuluu WHO:n laatimalle tärkeimpien lääkeaineiden listalle.
Huoneenlämpötilassa bupivakaiini on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin etanoliin. Se liukenee myös hieman dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. Yhdiste on heikko emäs.
Bupivakaiinin vaikutusmekanismi perustuu muun muassa hermoimpulssien kulun estämiseen. Yhdiste on suhteellinen rasvaliukoista, minkä vuoksi sillä on vesiliukoisia sukulaispuudutteita voimakkaampi ja pitempikestoisempi teho. Vaikutus alkaa noin 20–30 minuutin kuluttua lääkkeen antamisesta ja kestää 6–9 tuntia. Bupivakaiinia käytetään erityisesti spinaalipuudutteena. Bupivakaiinin etuna on, että hyvä teho saadaan aikaan myös hyvin laimeilla liuoksilla. Bupivakaiinia käytetään usein hydrokloridisuolana.
Verrattuna muihin paikallispuudutteisiin bupivakaiini on huomattavan myrkyllinen sydämelle ja lamaa sydämen toimintaa. Suurien puudutusannosten käyttäminen on aiheuttanut kuolemantapauksia ja sydäntoksisuuden on sittemmin osoitettu aiheutuneen bupivakaiinin R(+)-enantiomeerista ja tämän havainnon jälkeen markkinoille on tullut turvallisempi S(-)-enantiomeeri eli levobupikaiini. Muita bupivakaiinin mahdollisia haittavaikutuksia ovat lihastoksisuus yhdessä adrenaliinin kanssa käytettynä, vaikutukset keskushermostoon ja asidoosi.
Bupivakaiinin syntetisointiin on käytössä kaksi menetelmää. pipekoliinihapon happokloridi muodostaa amidin reagoidessaan 2,6-dimetyylianiliinin kanssa ja muodostuva amidi alkyloidaan 1-bromibutaanin avulla. Toinen tapa on pikoliinihapon happokloridin reaktio 2,6-dimetyylianiliinin kanssa ja muodostuvan amidin pyridiinirengas alkyloidaan 1-bromibutaanilla, jolloin siitä muodostuu pyridiniumsuola. Tämä pyridiniumsuola pelkistetään vedyttämällä bupivakaiiniksi ja katalyyttinä käytetään platinadioksidia.
Salambò
Salambò on vuonna 1914 valmistunut italialais-yhdysvaltalainen mykkäelokuva. Ranskalaisen Gustave Flaubertin romaaniin "Salambo" ("Salammbô", 1862) perustuvan historiallisen elokuvan on ohjannut Domenico Gaido. Sen pääosia esittävät Suzanne De Labroy ja Mario Guaita-Ausonia.
Roomalaisten piirittämää Karthagoa uhkaa Mathon ja Narr Havasin johtama orjakapina. Kultaa ja naisia lupaamalla orjat saadaan pysymään uskollisina kaupungille. Roomalaiset kukistetaan ja voitonjuhla muuttuu orgiaksi, jonka aikana Havas yrittää raiskata Tanitin temppelin ylipapittaren Salambòn. Matho pelastaa Salambòn ja pari rakastuu toisiinsa. Orjat nousevat kapinaan ja Matho joutuu karthagolaisten vangiksi. Ystävänsä Spendiuksen avulla Matho onnistuu pakenemaan ja kukistaa lopulta Havasin.
Yhdysvaltalaisen George Kleinen rahoittama "Salambò" tehtiin Pasqualin hyvin menestyneen "Spartacuksen" (1913) vanavedessä. Komeasti lavastetun elokuvan kerrontatapa on hidas ja kompelö, ja jo valmistuessaan sitä pidettiin tyyliltään vanhanaikaisena. Myöhemmin Flaubertin romaanista on laadittu vielä kaksi elokuvaversiota, Pierre Marodonin ranskalais-itävaltalainen "Salammbô" (1925) ja Sergio Griecon samanniminen ranskalais-italialainen yhteistuotanto (1961).
Elokuva on saatavilla heikkotasoisena, ilmeisesti 16 millimetrin kopiosta tehtynä DVD:nä.
Risto Setälä
Risto Juhani Setälä (10. joulukuuta 1924 Turku – 31. elokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri ja varanotaari.
Setälä aloitti sotilasuransa Suojeluskunnassa. Hän osallistui talvisotaan väestönsuojelutehtävissä ja jatkosotaan vapaaehtoisena kesäkuusta 1941 suojeluskunnan perustamassa Kevyt Patteristo 14:ssä. Vapaaehtoiset kuitenkin kotiutettiin jatkamaan koulunkäyntiä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1943. Asevelvollisuuden suorittamisen jälkeen hän osallistui asemasotaan 1944. Maasotakouluun hänet hyväksyttiin 1946. Hän suoritti Tykistökoulun kapteenikurssin 1953 ja valmistui 1958 yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulun maasotalinjalta. Setälä suoritti Helsingin yliopistossa alemman oikeustutkinnon ja valmistui varanotaariksi.
Setälä toimi opettajana Reserviupseerikoulussa ja Taistelukoulussa. Sotakorkeakoulun jälkeen hän oli järjestelyalan tehtävissä Pääesikunnan järjestelyosastossa ja Etelä-Uudenmaan sotilaspiirin esikunnassa. Pääesikunnan tiedotusosaston toimistopäälliköksi hänet määrättiin 1968 ja hieman myöhemmin osastopäälliköksi, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1974 saakka. 1976 Setälä sai käskyn Sotakorkeakoulun johtajan apulaiseksi, sitten maanpuolustuskurssienjohtajaksi ja sen jälkeen viideksi vuodeksi kenraalimajurina Sotakorkeakoulun johtajaksi. Reserviin siirryttyään hänet kutsuttiin Maanpuolustuksen Tuki ry:n asiamieheksi, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1990.
Setälä valittiin Suomen Sotatieteellisen Seuran varapuheenjohtajaksi 1981, puheenjohtaja hän oli 1986–1992 ja vastasi myös sen julkaisusta Tiede ja ase. Kunniajäseneksi hänet kutsuttiin 1992 hänen luovuttuaan puheenjohtajan tehtävästä.
Tu Youyou
Tu Youyou (, s. 1930) on kiinalainen kemisti. Hän sai malarian uudenlaisen hoitomuodon kehittämisestä jaetun Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon vuonna 2015. William C. Campbell ja Satoshi Ōmura saivat palkinnon sukkulamato-loistartuntojen uudenlaisesta hoitomuodosta.
Tu valmistui Beijing Medical Collegesta (nyk. Peking University Health Science Center) vuonna 1955. Hän toimi China Academy of Traditional Chinese Medicine -oppilaitoksessa apulaisprofessorina 1965–1978, varaprofessorina 1979–1984 ja vuodesta 1985 alkaen professorina. Tu nimitettiin johtavaksi professoriksi vuonna 2000.
Satoshi Ōmura
Satoshi Ōmura (, s. 12. heinäkuuta 1935 Yamanashin prefektuuri) on japanilainen biokemisti. Hän sai vuoden 2015 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon irlantilaisen William C. Campbellin kanssa kehittämästään sukkulamato-loistartuntojen uudenlaisesta hoitomuodosta.
Ōmura on toiminut emeritusprofessorina Kitasaton yliopistossa vuodesta 2007.
William C. Campbell
William C. Campbell (s. 1930 Ramelton) on irlantilainen biokemisti. Hän sai vuoden 2015 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon japanilaisen Satoshi Ōmuran kanssa kehittämästään sukkulamato-loistartuntojen uudenlaisesta hoitomuodosta.
Lielahden rautatieasema
Lielahden rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Tampereen Lielahdessa. Se sijaitsee sekä Tampere–Seinäjoki-radalla että Tampere-Pori-radalla. Porin radan aikainen Lielahden ylikäytävä korvattiin vuonna 1927 Thure Hellströmin suunnittelemalla punatiilisella asemarakennuksella. Asema palveli pitkään kaupunginosan teollisuusyrityksiä. Nykyisen aseman kohdalta rakennettiin jo vuonna 1915 teollisuusraide Lielahden sellutehtaalle.
Nykyisen muotonsa Lielahden ratapiha sai 1970-luvun alussa, jolloin valmistuivat kaksoisraide Tampereen asemalta Lielahteen, uusi Pohjanmaan rata ja Nokian moottoritien ylikulkusilta ratapihan itäpäässä. Pohjanmaan suunnan henkilöjunat eivät koskaan käyttäneet Lielahden asemaa, sen sijaan se säilyi Porin radan henkilöliikennepaikkana vuoteen 1983 saakka. Lielahden asema muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1978 ja asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007. Lielahden sellutehdas lopetti toimintansa vuonna 1985, mutta seuraavana vuonna käyttöön otettu kemihierretehdas käytti sivuraidetta omiin kuljetuksiinsa. Museovirasto on luokitellut Lielahden aseman valtakunnallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi.
Kim Leine
Kim Leine (s. 28. elokuuta 1961 Bø) on tanskalais–norjalainen kirjailija.
Leine varttui Norjassa Jehovan todistajien parissa. Hän muutti teini-ikäisenä isänsä luokse Tanskaan ja asui 15 vuotta Grönlannissa. Leine muutti takaisin Tanskaan vuonna 2004. Hänen esikoisteoksensa "Kalak" ilmestyi vuonna 2007. Leinen neljäs romaani "Ikuisuusvuonon profeetat" sai Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 2013.
Leine on koulutukseltaan sairaanhoitaja. Hän on kertonut avoimesti aiemmista päihdeongelmistaan. Leine asuu perheensä kanssa Kööpenhaminassa.
Lavajärvi (Hämeenkyrö)
Lavajärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen.
Järvi on 3,8 kilometriä pitkä, 1,6 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 191 hehtaaria. Järven leveys kasvaa suureksi etelään työntyvän 900 metriä pitkän Sirkanlahden vuoksi. Myös Mustalahti, joka työntyy länteen 1,1 kilometrin pituisena, laajentaa selän pituutta suuresti. Itäiseen Sorvalahdenperään laskee oja, joka tuo Sorvajärven, Kurkosjärven, Vähä Kivijärven, Iso Kivijärven, Sammatinjärven, Särkijärven, Pikku Oksjärven ja Iso Oksjärven vedet. Pohjoisemmaksi Kierumanlahteen laskee Ahvenusjärvi. Eniten vettä tuo Ruonanjoki, jonka valuma-alueella on noin 30 muuta järveä. Järvellä ei ole saaria ja sen rannat ovatkin jyrkkiä. Järvellä on lähes kaksi kilometriä pitkä syvänne, jossa vesi on yli 20 metriä syvää.
Kurkosjärvi
Kurkosjärvi eli Kurkasjärvi on Pirkanmaalla Ylöjärven ja Hämeenkyrön rajalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen.
Järvi sijaitsee Ylöjärven kaupungin ja Hämeenkyrön kunnan rajalla Lavajärven kylän eteläpuolella. Siihen laskee Iso Kivijärven ja Vähä Kivijärven vedet Vähä Kivijärven laskuojaa myöten. Se on 550 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Järvi sijaitsee erämaassa suoalueen keskellä ja siihen laskee monia suo-ojia. Järven laskuoja yhtyy Kurkosuon ojaverkkoon ja virtaa 3,6 kilometriä lähes 50 metriä alempana olevaan Sorvajärveen. Järvessä on 20 metriä pitkä saari. Järvellä on maatila ja neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2773. Ylöjärven ja Hämeenkyrön välinen raja halkaisee järven puoliksi. Rajapyykki sijaitsee etelärannalla olevan mäen päällä.
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1986, 1987, 1993 ja 2003. Vesi on ruskeaa ja humuspitoista. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan oli vuonna 1986 kesällä ja 1987 talvella heikkoa, jolloin vesi oli hapanta. Vuonna 1993 happamuustaso oli normaali. Vuonna 2003 vesi oli hapahkoa ja järven puskurikyky välttävällä tasolla. Veden ravinnepitoisuudet ovat lievästi reheville järville ominainen. Eritysesti forforipitoisuudet olivat kaksinkertaiset Iso Kivijärveen varrattuina, joten järven ympäristöstä aiheutuu järvelle ravinnekuormitusta. Vuonna 1987 oli järvessä kauttaaltaan hyvä happitilanne. Myös 1993 oli happitilanne hyvä. Nämä tilanteet johtuivat lämpövesikerrostumien sekoittumisista. Vuonna 2003 oli tilanne toinen. Vesi kerrostui järvessä lämpötilan mukaan ja pohjan tuntumassa alusvedessä happi kului lähes kokonaan. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Vanhassa pitäjänkartassa Ylöjärveltä 1840−1850-luvuilta Ylöjärven ja Hämeenkyrön välinen raja kulki samasta kohtaa kuin se tekee nykyäänkin. Järven nimeksi oli kirjoitettu Ylöjärven karttaan "Kurkostenjärvi" ja Hämeenkyrön karttaan "Kurkosjärvi". Järven laskuojan luusua sijaitsi pohjoisrannalla ja se mutkitteli tiensä pohjoiseen ja laski nykyiseen tapaan Sorvijärveen. Laskuoja alkutaival on saattanut vuosien saatossa muuttua suon ojittamisen yhteydessä.
Yannick Borel
Yannick Philippe André Borel (s. 5. marraskuuta 1988 Pointe-à-Pitre, Guadeloupe) on ranskalainen kalpamiekkailun olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. 196 senttimetriä pitkä ja 101 kilogrammaa painava oikeakätinen Borel edustaa Levallois SC:tä.
Borel kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa sijoittuen henkilökohtaisen kilpailun seitsemänneksi. Neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeiron olympialaisissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa viidenneksi ja voitti joukkuekilpailussa kultaa. MM-kilpailuista hänellä on yksi henkilökohtainen kulta vuodelta 2018, kaksi joukkuekultaa ja yksi joukkuehopea. EM-kilpailuista Borelilla on henkilökohtaiset kultamitalit vuosilta 2016, 2017 ja 2018 sekä joukkuekultamitalit vuosilta 2011 ja 2016. Vuoden 2015 kesäuniversiadeista Gwangjusta hän voitti kultaa sekä joukkuekilpailusta että henkilökohtaisesta kilpailusta. Vuoden 2013 kesäuniversiadeista hän saavutti niin ikään joukkuekultaa.
Borelin valmentajana toimii kalpamiekkailun entinen olympiavoittaja Hugues Obry.
Kyle Dubas
Kyle Dubas (s. 29. marraskuuta 1985 Sault Ste. Marie, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovaikuttaja. Heinäkuusta 2014 alkaen Dubas on toiminut NHL-seura Toronto Maple Leafsin apulaistoimitusjohtajana. Hän toimii myös seuran farmijoukkueen, AHL:ssä pelaavan Toronto Marliesin toimitusjohtajana.
Dubasista tuli 20-vuotiaana kaikkien aikojen nuorin NHL:n pelaajayhdistyksen lisensoima pelaaja-agentti. Hän toimi agenttina neljä vuotta. Keväällä 2011 Dubas siirtyi OHL-seura Sault Ste. Marie Greyhoundsin toimitusjohtajaksi ollen sarjan historian toiseksi nuorin tehtävässään. Heinäkuussa 2014 Dubasista tuli NHL-seura Toronto Maple Leafsin apulaistoimitusjohtaja vain 28-vuotiaana. Toukokuussa 2018 Dubas nimettiin Toronto Maple Leafsin toimitusjohtajaksi.
Dubasin isoisä Walter Dubas valmensi 1960-luvulla Sault Ste. Marie Greyhoundsia.
Ski Tour Canada
Ski Tour Canada oli kaudella 2015–2016 maastohiihdon maailmancupissa ensimmäistä kertaa ollut kahdeksan kilpailun mittainen kansainvälinen kilpailusarja, jossa kilpailtiin nimensä mukaisesti Kanadassa. Maaliskuussa 2016 ensi kertaa järjestetty Ski Tour Canada kesti 12 päivää, jonka aikana kilpailtiin kahdeksan kilpailua, joista neljä ensimmäistä Quebecin osavaltiossa ja neljä viimeistä Albertan osavaltiossa. Ski Tour Canada kuului maailmancupiin ja se päätti kauden maaliskuussa.
Ski Tour Canada alkoi 1. maaliskuuta 2016 Gatineausta ja päättyi 12. maaliskuuta Canmoreen.
Ihmeperhe 2
Ihmeperhe 2 () on jatko-osa vuonna 2004 valmistuneelle menestyselokuvalle "Ihmeperhe". Elokuva sai ensi-iltansa 15. kesäkuuta 2018. Elokuvan ohjauksesta ja käsikirjoituksesta vastasi jo elokuvan ensimmäisessä osassa vastaavissa tehtävissä toiminut Brad Bird.
Huhtikuussa 2015 Bird paljasti NPR:n haastattelussa palaavansa käsikirjoittamaan elokuvan jatko-osaa.
Toukokuussa 2015 Bird vahvisti, että hänen seuraava työnsä tulisi olemaan Ihmeperheen jatko-osa saatuaan valmiiksi "Tomorrowland"-elokuvan. Bird myös totesi, ettei elokuva liiku enää suuresti aiemman supersankari-genren puolella vaan tulevassa elokuvassa korostuisi enemmän perhe. Bird on omin sanoin kertonut seuraavaa; "en usko tuollaisen idean olevan kiinnostuksen kohteena kovin kauaa. ... Minulle kiinnostavinta ei ikinä ollut supersankariosuus, vaan enemmänkin perhedynamiikka ja se miten supersankarin puuhat sopeutuvat siihen."
Elokuussa 2015 elokuvan logo paljastettiin D23 Expo:ssa.
Lokakuussa 2015 Pixar ilmoitti julkaisevansa elokuvan 21. kesäkuuta 2019.
Heinäkuussa 2017 Pixar julkaisi elokuviensa julkaisuaikataulun D23 Expo:ssa, jonka mukaan "Ihmeperhe 2" julkaistaan Yhdysvalloissa 15. kesäkuuta 2018.
Suomenkielisen version käänsi Aki Heinlahti ja ohjasi Markus Bäckman.
Psychobitches
Psychobitches on brittiläinen Sky Artsin tuottama sketsisarja, jonka on ohjannut Jeremy Dyson. Sarjassa jo edesmenneet todelliset tai fiktiiviset suurnaiset historiasta, Abrahamin vaimo Saarasta Joan Crawfordiin, käyvät nykyajassa psykiatrin (Rebecca Front) vastaanotolla pohtimassa edesottamuksiaan.
Sarjan pilottijakso esitettiin kesäkuussa 2012 ja tämän jälkeen sarjasta on ilmestynyt kaksi tuotantokautta, ensimmäisessä viisi jaksoa, toisessa kuusi.
Fred Vargas
Fred Vargas (oik. Frédérique Audoin-Rouzeau, s. 7. kesäkuuta 1957 Pariisi) on ranskalainen rikoskirjailija ja tutkija.
Vargas asuu Pariisissa, minne myös hänen teoksensa sijoittuvat. Hän ammentaa kirjoihinsa aineksia historiallisista legendoista ja uskomuksista. Vargasin esikositeos "Les jeux de l'amour et de la mort" ilmestyi vuonna 1986. Hänen teoksiaan on käännetty 45 kielelle ja niitä on myyty maailmanlaajuisesti yli 10 miljoonaa kappaletta. Vargas on voittanut CWA International Dagger -rikoskirjallisuuspalkinnon vuosina 2006, 2007, 2009 ja 2013. Vuonna 2008 hän sai Suomen dekkariseuran ulkomaisen jännityskirjallisuuden kunniakirjan.
Koulutukseltaan Vargas on arkeologi, erikoisalueenaan keskiaikaiset eläinten luut ja kulkutaudit. Hän on työskennellyt Ranskan kansallisessa tutkimuskeskuksessa (CNRS) ja Pasteur-instituutissa.
Vargasin taiteilijasukunimi tulee "Paljasjalkakreivitär"-elokuvan Ava Gardnerin esittämältä hahmolta. Hänen kirjallisia esikuviaan ovat Agatha Christie ja Arthur Conan Doyle.
Olivia Colman
Sarah Caroline Olivia Colman (tunnetaan paremmin nimellä Olivia Colman, s. 30. tammikuuta 1974 Norwich) on englantilainen näyttelijä, joka on voittanut urallaan kolme Bafta-palkintoa, kolme BIFA-palkintoa ja kaksi Golden Globea sekä ollut ehdolla kaksi kertaa Emmy-palkinnon saajaksi.
Colmanin ensimmäinen televisiosarja oli vuonna 2000 ilmestynyt "Bruiser". Vuonna 2004 hän teki ensiesiintymisensä valkokankaalla ääniroolissa elokuvassa "Terkel in Trouble".
Hän tuli tunnetuksi Sophie Chapmanin roolista Channel 4:n tilannekomediasarjassa "Peep Show" (2003–2010, 2015). Sen jälkeen hän on esiintynyt useissa komediasarjoissa, kuten "Vikatikki" (2004–2006), "Beatiful people" (2008–2009), "Panta kaulassa" (2010–2014) sekä "" (2011–2012), josta hän sai vuonna 2013 parhaan komedianäyttelijän Bafta-palkinnon.
Saatuaan paljon kehuja roolisuorituksestaan elokuvassa "Tyrannosaur" (2011), Colman on alkanut näytellä myös vakavia rooleja. Vuonna 2011 ilmestyneessä Margaret Thatcherista kertovassa elokuvassa "Rautarouva" Colman esitti Thatcherin tytärtä Carolia.
Vuosina 2013–2017 Colman on esitti toista pääroolia, rikosylikonstaapeli Ellie Milleriä ITV:n draamasarjassa "Broadchurch". Hän sai roolistaan vuonna 2014 Baftan parhaan naisnäyttelijän palkinnon.
Brittiläis-yhdysvaltalaisessa BBC:n ja AMC:n draamasarjassa "Yövahti" Colman näytteli Angela Burria. Colman voitti roolistaan parhaan naissivuosan esittäjän Golden Globe-palkinnon vuonna vuonna 2016 ja oli ehdolla parhaan naissivuosan Primetime Emmy -palkinnon saajaksi.
Lokakuussa 2017 Colman valittiin näyttelemään kuningatar Elisabet II:sta Netflix-sarjan "The Crown" kolmannelle ja neljännelle tuotantokaudelle; hän korvaa roolia kaksi kautta esittäneen Claire Foyn.
Vuonna 2018 Colman näytteli kuningatar Annaa draamakomediassa "The Favourite", josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Golden Globella. Colman sai roolistaan myös parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden.
Colman on naimisissa Ed Sinclairin kanssa. Parilla on kolme lasta.
Massimo Luongo
Massimo Corey Luongo (s. 25. syyskuuta 1992 Sydney) on australialainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Queens Park Rangers FC:tä. Pelipaikaltaan molempijalkainen Luongo on puolustava keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu Australian jalkapallomaajoukkueeseen.
Luongo siirtyi vuonna 2011 kotimaastaan Englannin valioliigassa pelaavan Tottenham Hotspurin juniorijoukkueeseen. Hän ei kuitenkaan pelannut yhdessäkään valioliigaottelussa ja oli vuonna 2012 lainalla Englannin mestaruussarjan Ipswich Townissa ja vuonna 2013 kahdesti Englannin ykkösliigan Swindon Townissa. Syyskuussa 2013 Luongo siirtyi pysyvällä sopimuksella Swindoniin. Luongo pelasi Swindonissa kausien 2013–2014 ja 2015–2015 aikana 78 ottelua tehden 12 maalia. Jälkimmäisellä kaudella Luongo valittiin Ykkösliigan tähdistöön.
Heinäkuussa 2015 Luongo siirtyi Englannin mestaruussarjaan pudonneeseen Queens Park Rangers FC:hen.
Luongo debytoi Australian jalkapallomaajoukkueen paidassa syyskuussa 2014 ystävyysottelussa Belgiaa vastaan. Avausmaalinsa hän teki viidennessä maaottelussaan, Aasian-mestaruuskilpailuiden avausottelussa Kuwaitin verkkoon. Hän osui turnauksessa myös finaalissa Etelä-Koreaa vastaan. Australia voitti mestaruuden ja Luongo valittiin turnauksen pelaajaksi.
Lokakuussa 2015 Luongo nimettiin 50 pelaajan joukkoon, joka tavoittelee maailman parhaan pelaajan palkintoa Ballon d'Oria. Luongon isällä on italialaisia ja äidillä indonesialaisia sukujuuria.
Australia
Henkilökohtainen
VHL-kausi 2015–2016
VHL-kausi 2015–2016 oli Venäjän toiseksi korkeimman sarjatason VHL:n historian kuudes kausi. Kausi alkoi 8. syyskuuta 2015 ja sarjan mestari ratkesi 21 huhtikuuta 2016. VHL:n mestaruuden voitti Neftjanik Almetjevsk.
Sarjaan osallistui 26 joukkuetta, mikä on kaksi enemmän kuin viime vuonna. Ennen kautta useampi seura kärsi talousvaikeuksista, ja kolmen seuran tilannetta tarkasteltiin erityisesti. Niistä ainoastaan Dizel Penza kykeni osallistumaan kauteen, kun HK Lipetsk ja HK Kuban Krasnodar vetäytyivät sarjasta. Edellisen kauden talousvaikeuksien takia väliin jättänyt Kristall Saratov teki paluun sarjaan. Lisäksi VHL:ään otettiin mukaan kolme laajennusjoukkuetta. TsSK VVS Samara haki nousua sarjaan, mutta sitä ei myönnetty.
Joulukuussa 2015 laajennusjoukkue Zvezda-VDV joutui luopumaan sarjasta kesken kauden. VHL:n johto katsoi, ettei toistuvissa talousvaikeuksissa oleva joukkue kykene saattamaan kautta loppuun ja sulki sen sarjasta.Runkosarjassa joukkueet pelasivat 49 ottelua. 16 parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin.
¹ Zvezda-VDV luopui sarjasta kesken kauden.
Kauden jälkeen palkintogaalassa palkittiin seuraavat henkilöt:
Vähä Kivijärvi (Ylöjärvi, Lavajärvi)
Vähä Kivijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen.
Järvi on 300 metriä pitkä, 120 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,2 hehtaaria. Se sijaitsee metsälampena suo-alueen keskellä. Siihen laskee kahdeksan suo-ojaa sekä lyhyt laskuoja Iso Kivijärvestä. Järven oma laskuoja lähtee järven länsipäästä ja laskee 550 metrin pituisena Kurkosjärven etelärantaan. Rannoilla on vain kolme vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 7223.
Yksin Marsissa
Yksin Marsissa () on yhdysvaltalaisen kirjailijan Andy Weirin tieteisromaani vuodelta 2011. Se julkaistiin alun perin omakustanteena vuonna 2011, minkä jälkeen Crown Publishing osti sen oikeudet ja julkaisi sen uudelleen vuonna 2014. Tarina keskittyy astronautti Mark Watneyyn, joka tekee Ares 3:n miehistön kanssa avaruusmatkan Marsiin. Matkalla Ares 3 joutuu hiekkamyrskyyn ja miehistö evakoidaan. Mark jää yksin Marsiin, koska hänen luullaan kuolleen.
Kirja voitti Seiun-palkinnon parhaan käännöskirjan sarjassa.
Syyrian sisällissodan tapahtumat 2014–2015
Syyrian sisällissodan tapahtumat vuosina 2014 ja 2015 olivat lähinnä islamilaistaistelijoiden etenemistä ja
eri ulkomaiden vastauksia tähän uhkaan. Isis valtasi suuren alueen Syyriassa ja Irakissa vuonna 2014 ollen vuoden 2015 kesällä lähellä Damaskosta ja Aleppoa.
Muut kapinallisryhmät ja al-Qaida-kytkentäinen Isis taistelivat ankarasti keskenään vuoden 2014 tammikuun alussa.
Hallitus sai toukokuussa 2014 pääosin haltuunsa pitkään kapinakeskuksena toimineen Homsin kaupungin, ja kapinallisia evakuoitiin sieltä pois sopimuksen pohjalta.
Syyrian armeija menetti vuonna 2014 20 000 miestä. Miehistöpula vaivasi ja asepalveluksen välttely lisääntyi. Sotatoimet siirtyivät yhä enemmän Hizbollahille ja paikallisille miliiseille. Maltillinen oppositio kutistui vuonna 2014 entisestäänkin. Länsi aloitti ilmaiskut Isis:in asemiin syksyllä 2014, mutta ei kyennyt näillä estämään sen etenemistä. Isisin eteneminen sai lännen hiljentämään Assadin vastaista retoriikkaansa.
Sodassa tapahtui uusi käänne maaliskuussa vuonna 2015. Äärisunnien taistelujärjestöt etenivät monin paikoin.
Muun muassa al-Nusran rintama valtasi Idlibin maaliskuun lopussa 2015. Kapinalliset etenivät Etelä-Syyriassa. Isis hyökkäsi Jarmukin pakolaisleiriin. Näin Isis-taistelijat etenivät pääsiäiseen mennessä noin 10 km:n päähän Damaskoksesta. Hallituksen hyökkäys Aleppossa pysähtyi, Isis valtasi Palmyran toukokuussa 2015, ja valvoi noin puolta Syyrian pinta-alasta ja koko Irakin ja Syyrian välistä rajaa. Huhtikuussa Syyria käytti ainakin yhdessä paikassa kemiallisia aseita ilman että länsivallat puuttuivat asiaan. Venäjä alkoi enemmän tukea Assadia, jonka hallitus uukasi kaatua.
Venäjä sijoitti Syyriaan ilmavoimia ja laivastoa sekä näitä suojelevia pieniä maajoukkoja syyskuussa 2015. Venäläiset koneet aloittivat Assadia tukevat ilmaiskut 30. syyskuuta 2015. Isis jatkoi silti etenemistään. Ilmaiskujen painopiste oli selvästi pohjoiseen ei-Isis-kapinallisaluiella. Aleppon lähellä oli näkyvissä hallituksen suurhyökkäyksen enteitä lokakuun puolivälissä. Hallituksen joukot olivat parin ensimmäisen ilmaiskuviikon jälkeen edenneet suurin tappioin, mm monia panssareita tuhottiin.
19. lokakuuta kapinalliset alkoivat onnistua vastahyökkäyksissään. Hallituksen joukot valtasivat Aleppon lähellä olleen lentokentän ja etenivät seuraavina päivinä Aleppon lähellä. Turkin ilmavoimat ampuivat alas
Syyriassa tehtävissään oleen Venäjän ilmavoimien koneen, jonka sanoivat loukanneen maan ilmatilaa. Iso-Britannia aloitti 3. joulukuuta Isisin vastaiset ilmaiskut. Myös Saksa päätti osallistua Isisin vastaisiin sotatoimiin. YK:n turvallisuusneuvosto sopi rauhansuunnitelmasta, mutta ulkovallat kiistelivät yhä Assadin asemasta ja terroristijärjestöjen listastakin. Israel tappoi ilmaiskulla Damaskokseen siellä olleen merkittävän Hizbollah-johtajan.
Gösta Juslén
Gustaf Wilhelm (Gösta) Juslén (6. huhtikuuta 1887 Tammisaari – 21. elokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Juslénin vanhemmat olivat Wilhelm Juslén (1833–1892) ja Wendla Aurora Wadman (1846–1916). Hän oli naimisissa Elvine Marianne Tollanderin (1889–1967) kanssa.
Juslén pääsi ylioppilaaksi Svenska Normallyceumista vuonna 1906 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1911. Hän työskenteli sitten vuoteen 1913 Walter Jungin ja Emil Fabritiuksen arkkitehtitoimistossa kunnes hän lähti lokakuussa 1913 opiskelemaan apurahan turvin Saksaan. Juslén harjoitteli Saksassa professori Friedrich von Thierschin alaisuudessa Münchenissä keväällä 1914 ja kesällä hän aloitti opinnot Münchenin teknillisessä yliopistossa.
Juslénin suunnittelemissa rakennuksissa oli aluksi klassisistisia piirteitä mutta 1930-luvulla hän siirtyi puhtaaseen funktionalismiin. Hän sai mainetta erityisesti vuonna 1930 suunnittelemallaan Fazerin liikepalatsilla ja Lallukan taiteilijakodin suunnittelulla. Juslén käytti molempien rakennuksien julkisivussa mustaa graniittia tehokeinona ja pyrki tekemään rakennuksista kokonaistaideteoksia huomioiden myös sisustuksen.
Galatás (palatsi)
Galatás () on minolaisaikaisen palatsin ja kaupungin arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Minóa Pediádan kunnassa lähellä nykyistä Galatáksen kylää, josta se on saanut nimensä. Paikan minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Galatáksen palatsi oli yksi minolaisen kulttuurin viidestä suuresta palatsikeskuksesta Knossoksen, Faistoksen, Málian ja Káto Zákroksen palatsien ohella. Palatsi oli rakennettu niin kutsutulla uudella palatsikaudella, eikä sen paikalla ollut aiemmin sijainnut palatsia. Palatsi löydettiin tunnetuista minolaisista palatseista viimeisenä 1990-luvun alussa. Kaivaukset paikalla alkoivat vuonna 1992, ja vuonna 1997 tutkijat osasivat kertoa löytäneensä paikalta aiemmin tuntemattoman palatsin. Palatsin kaivaukset päättyivät vuonna 2005. Tämän jälkeen kaivaukset ovat jatkuneet palatsia ympäröivässä minolaisessa kaupungissa.
Káto Zákros
Káto Zákros () eli "Zákros" (Ζάκρος) on minolaisaikaisen palatsin ja kaupungin arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Siteían kunnassa lähellä nykyistä Káto Zákroksen kylää, josta se on saanut nimensä. Paikan minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Káto Zákroksen palatsi oli yksi minolaisen kulttuurin viidestä suuresta palatsikeskuksesta Knossoksen, Faistoksen, Málian ja Galatáksen palatsien ohella. Palatsi rakennettiin noin vuonna 2000 eaa. samaan aikaan kuin muutkin suuret palatsit, ja se tuhoutui niiden tavoin maanjäristyksessä noin vuonna 1700 eaa. Tämän jälkeen rakennettiin uusi palatsi, joka tuhoutui noin vuonna 1450 eaa. Palatsi toimi todennäköisesti minolaisen kulttuurin porttina itään, kuten Kyprokselle ja Syyriaan. Tätä tukevat myös paikalta tehdyt löydökset, joihin kuuluu paljon Lähi-idästä tulleita esineitä.
Káto Zákroksen palatsi löydettiin myöhemmin kuin kuuluisammat minolaiset palatsit, minkä ansiosta sen tutkimuksessa on voitu käyttää nykyaikaisempia menetelmiä. Galatáksen palatsi löydettiin vielä myöhemmin.
Káto Zákroksen palatsin koko oli noin 8 000 neliömetriä ja siinä oli 150 huonetta. Sen sisäpihan koko on noin 30 x 12 metriä. Palatsi on näin pienempi kuin muut minolaiset palatsit. Palatsissa on neljä siipeä, pohjois-, etelä-, itä- ja länsisiipi. Pääsisäänkäynti sijaitsi eteläsiivessä. Pohjoissiivessä oli ruokasali. Tutkijat arvelivat, että itäsiipi piti sisällään niin kutsutut kuninkaan ja kuningattaren "megaronit". Länsisiivessä oli muun muassa seremoniasaliksi kutsuttu sali. Yhdestä länsisiiven huoneesta on löydetty joukko lineaari-A-tauluja.
Palatsin pohjoispuolella sijaitsivat kaupunki ja satama. Kaupungista vain osa on kaivettu esiin. Sieltä on löydetty lukuisia viinin- ja öljynpuristimia. Tutkijoiden mukaan kaupunki saattoi olla erikoistunut viinin viemiseen Kykladien saarille. Tie yhdisti palatsin ja sataman toisiinsa.
Káto Zákroksen lähellä sijaitsee Zákroksen rotko, joka tunnetaan myös ”Kuolleiden rotkona”. Siellä sijaitsevat luolat olivat minolaisella ajalla käytössä hautoina.
Iso Kivijärvi (Ylöjärvi, Lavajärvi)
Iso Kivijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen.
Järvi on 850 metriä pitkä, 350 metriä leveä ja sen pinta-ala on 17 hehtaaria. Se sijaitsee karun metsämaaston keskellä ja sen rannoilla on vain kaksi soistunutta kohtaa. Järven valuma-alue on pieni ja järveen johtaa yksi suo-oja. Laskuoja lähtee järven pohjoispäästä ja se laskee 70 metrin mittaisena Vähä Kivijärveen. Rannoille on rakennettu yli 30 vapaa-ajan asuntoa ja etelärannalla sijaitsee KooVeen Leiri- ja liikuntakeskus. Asunnoille pääsee Takamaan suunnalta yhdystieltä 2773.
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1964, 1986, 1989, 1994, 1997 ja 2013. Vesi on lähes kirkasta tai vain lievästi ruskeaa. Humusta on veteen joutunut vain vähän. Valuma-alue on karua maastoa ja se vaikuttaa veden happamuustasoon. Kesällä veden happamuus on normaali, mutta talvella pH-luku putoaa alas. Vuonna 1986 pH-luku oli lähellä kuutta, mikä olisi ravuille kohtalokasta. Vuonna 2013 vesi oli hapahkoa. Yleensä järven puskurikyky happamoitumista vastaan on ollut heikko tai välttävä. Järven ravinnepitoisuuksien tasot ovat alhaisia. Valuma-alueen karuudesta johtuu, että fosforin ja typen pitoisuudet ovat olleet alhaalla. Talvella 2013 ne oli kuitenkin koholla ja ravinnekuorma oli lievästi rehevöityneiden järvien tasolla. Silloin esiintyi myös levää. Matalassa järvessä läpötilakerrostuminen on pientä, mikä helpottaa happipitoisuuden pysymistä hyvänä. Talvella tilanne voi muuttua. Vuonna 1986 ja 1989 happitilanne oli hyvä. Talvella 2013 happikatoa esiintyi kauttaaltaan hieman, mutta tilanne oli tyydyttävä. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön hyvin.
Domus Litonii
Domus Litonii eli Litoniuksen talo on Helsingin keskustassa osoitteessa Aleksanterinkatu 50 sijaitseva nelikerroksinen empiretyylinen asuin-, liike- ja toimistotalo, johon liittyy matalampi basaarisiipi. Talon suunnitteli muurarimestari Gustaf Leander, ja se rakennettiin 1845–1847. Myöhemmin taloon on rakennettu pihasiivet 1877 ja 1880 ja Keskuskadun puolelle matala arkkitehti Valter Jungin suunnittelema basaarisiipi 1929. Talon Aleksanterinkadun puoleinen julkisivu on modernisoitu vuonna 1936. Talon rakennutti verhoilijamestari ja huonekalutehtailija Jonas Litonius (1810–1864), ja talossa asuu ja talon omistajina on edelleen Litoniuksen sukua.
Vuonna 1921 Litoniuksen vierestä purettiin Ekbergin talo, kun Keskuskatu puhkaistiin korttelin läpi. Samalla Litoniuksen talo sai lisätilaa basaarisiipeä varten. Talon ullakko ja kolmas kerros vaurioutui Helsingin pommituksissa vuonna 1944. Vuonna 1955 osa basaarisiivestä ja talon piharakennus purettiin viereen valmistuneen Rautatalon tieltä. Litoniuksen talo on nykyisin suojeltu rakennussuojelulailla. Talo on peruskorjattu vuosina 1993–2003.
Litoniuksen talossa toimi vuosina 1848–1877 Teknillisen korkeakoulun edeltäjä Helsingin teknillinen reaalikoulu, kunnes se muutti 1877 Hietalahdentorin lähelle valmistuneeseen uuteen koulurakennukseen.
Litoniuksen talo on tapahtumapaikkana kirjailija Mika Waltarin vuonna 1963 kirjoittamassa, kuvaamatta jääneessä elokuvakäsikirjoituksessa "Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu". Näytelmän muodossa olleen käsikirjoituksen pääteemana on vanhan talon suojelu: maisteri Lautander on aikonut juhlistaa vanhan sukutalonsa 140-vuotista historiaa perustamalla säätiön, joka turvaisi talon säilymisen. Hän joutuu kuitenkin murhatuksi, ja eläkkeelle jo siirtynyt komisario Palmu saapuu selvittämään tapausta.
Agía Triáda (Iraklion)
Agía Triáda (; myös "Hagia Triada") on minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Faistóksen kunnassa linnuntietä noin kaksi kilometriä luoteeseen Faistoksen minolaisaikaisesta palatsialueesta. Alue on saanut nykyisen nimensä lähellä sijaitsevasta Pyhän Kolminaisuuden ("Agía Triáda") kirkosta ja samannimisestä entisestä kylästä. Paikan minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Agía Triádan paikka on ollut asuttu viimeistään 2000-luvulla eaa. Paikan merkittävin rakennus, kuninkaallinen ”huvila” tai pikkupalatsi, rakennettiin noin 1600 eaa. ja se tuhoutui 1400-luvulla eaa. Tutkijat ovat ajatelleet, että huvila olisi ollut Faistoksen kuninkaan eräänlainen kesäasunto. Sen raunioille rakennettiin mykeneläiselle kulttuurille tyypillinen "megaron" 1300-luvulla eaa. ja se oli käytössä 1100-luvulle eaa. Sen pohjoispuolelle kehittyi kauppapaikka ja eräänlainen ”agora”. On mahdollista, että tuona aikana alueen hallinto oli siirretty Agía Triádaan.
Mykeneläisaikaisissa lineaari-B-kirjoituksissa paikan mahdollinen nimi esiintyy muodossa "da-wo". Varhaisemmissa minolaisissa lineaari-A-kirjoituksissa esiintyy osin epäselvä "DA-U-*49", joka saattaa viitata samaan paikkaan.
Geometrisella kaudella 700-luvulla eaa. paikka oli kulttipaikkana. Hellenistisellä kaudella paikalle rakennettiin Zeus Belkhanokselle omistettu pyhäkkö. Venetsialaisvallan aikana 1300-luvulla paikalle pystytettiin puolestaan Pyhälle Yrjölle omistettu kirkko.
Agía Triádan arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1902. Nykyisin osa raunioista on katettu. Rakennusten lisäksi alueelta on löydetty paljon merkittäviä esineitä sekä muun muassa merkittävä joukko lineaari-B-tauluja.
Kuninkaallinen huvila
Niin kutsuttu kuninkaallinen huvila muistuttaa minolaisen ajan tyypilliä palatseja, kuten Knossoksen ja Faistoksen palatseja, mutta on niitä pienempi. Rakennuksessa on ollut kaksi L-kirjaimen muotoista siipeä ja muun muassa sisäpiha, portaikkoja ja katettuja pylväikkötiloja, pyhäkkö-, työpaja- ja säilytystiloja, sekä valokuilu. Rakennus on ollut koristeltu lukuisin seinämaalauksin.
Hautausmaa
Hautausmaalla on kaksi varhaisminolaisen kauden "tholos"-hautaa eli pyöröhautaa noin ajalta 3000–2300 eaa., sekä myöhäisminolaiselta kaudelta peräisin olevia kammiohautoja noin 1300-luvulta eaa. Ruumiit oli haudattu sarkofageihin. Hautausmaalta on löydetty muun muassa tunnettu koristeellinen Agía Triádan sarkofagi, joka on esillä Iraklionin arkeologisessa museossa. Se yhdistelee minolaista ja mykeneläistä tyyliä.
Megaron
Mykeneläisaikaisen "megaronin" jäänteet ovat huvilan varastotilojen päällä.
Asutus ja agora
Paikalle mykeneläisaikana muodostunut asutus ja kauppapaikka sijaitsevat kuninkaallisen huvilan koillispuolella. Agora toimi kokoontumispaikkana. Sitä reunustaa pitkä stoa eli pylväskäytävä, sekä lukuisia kauppatiloja ja "megaron"-tyylisiä rakennuksia.
Pyhän Yrjön kirkko
Pyhän Yrjön bysanttilainen kirkko sijaitsee kuninkaallisen huvilan sisäpihalla. Se on koristeltu ajalle tyypillisin seinämaalauksin.
Anemóspilia
Anemóspilia () on minolaisaikaisen pyhäkön arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Irákleion kunnassa Gioúchtas- eli Juktasvuoren pohjoisrinteellä noin kolme kilometriä luoteeseen Archáneksesta ja noin seitsemän kilometriä etelään Knossoksesta. Paikan nimi on nykyaikainen ja tarkoittaa ”Tuulten luolaa”. Paikan minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Anemóspilian pyhäkkö oli toiminnassa vanhalla palatsikaudella. Se on todennäköisesti palvellut Knossoksen palatsia. Pyhäkköä ehdittiin todennäköisesti käyttää vain noin puolen vuosisadan ajan. Pyhäkkö tuhoutui maanjäristyksessä ja sitä seuranneessa tulipalossa noin vuonna 1700 eaa. samaan aikaan kuin minolaiset palatsikeskukset. Maanjäristyksessä sortuneen pyhäkön raunioista on löydetty ihmisten jäännöksiä. Jotkut tutkijat ovat päätelleet löydöksistä, että pyhäkön alttarilla olisi oltu suorittamassa ihmisuhria.
Pyhäkkö oli neliosainen ja se oli ympäröity matalalla aitauksella ("temenos"). Pyhäkön sisäänkäynti oli pohjoisessa. Se johti itä–länsisuuntaiseen käytävään, johon avautui kolme samankokoista pohjois–eteläsuuntaista huonetta.
Pyhäkön keskimmäisessä huoneessa oli maanviljelystuotteita sisältäneitä saviastioita sekä alttarikoroke, jolla oli terrakotasta valmistetut jalat. Ne olivat peräisin muutoin puisesta kulttipatsaasta, josta löydettiin hiiltyneitä osia. Patsaan edessä oli kivi, jolle on mahdollisesti kaadettu veriuhrit. Myös itäisimmästä huoneesta löydettiin samanlaisia astioita, jotka oli asetettu jonkinlaiselle korokkeelle, mahdollisesti alttarille.
Pyhäkön länsihuoneesta löydettiin kolme ihmisen luurankoa. Yksi niistä kuului nuorelle miehelle. Mies oli asetettu huoneen keskellä sijaitsevalle korokkeelle ikään kuin uhrattavaksi, aivan kuin härkä tunnetussa Agía Triádan sarkofagissa, ja luurangon luiden välissä oli pronssinen tikari. Lisäksi luiden värjäytyminen kyljestä viittaa siihen, että mies kuoli verenvuotoon. Muiden huoneesta löytyneiden kolmen luurangon asennot viittaavat siihen, että maanjäristys yllätti seurueen ja muut henkilöt kuolivat rakennuksen romahtaessa heidän päälleen. Tämän jälkeen rakennus tuhoutui tulipalossa. Mahdollisesti uhrattavana ollut nuori mies oli kuitenkin ilmeisesti kuollut jo ennen tätä. Neljäs ruumis löydettiin käytävältä.
Tilanne on tulkittu niin, että mahdollisesti toistuneiden pienempien maanjäristysten vuoksi jumalille oli päätetty antaa lepytykseksi ihmisuhri. Lopulta suuri maanjäristys oli kuitenkin iskenyt kesken uhritoimituksen ja surmannut myös uhritoimitusta suorittaneet henkilöt. Tätä on pidetty ensimmäisenä todisteena siitä, että minolaiseen uskontoon olisi kuulunut myös ihmisuhreja. Myöhemmin vastaavanlaisia viitteitä on löydetty myös muista paikoista.
Kaikki tutkijat eivät kuitenkaan hyväksy sitä tulkintaa, että kyseessä olisi ollut ihmisuhri. Nannó Marinátou on tulkinnut miehen kuolleen maanjäristyksessä, eikä hän tulkitse kyseistä rakennusta temppeliksi. Dennis Hughes katsoo, ettei tasanne, jolla mies makasi, välttämättä ollut alttari, ja tikariksi tulkittu esine vaikuttaa enemmän nuolenkärjeltä, joka saattoi pudota ruumiin päälle esimerkiksi hyllyltä.
Andrew Schlafly
Andrew Schlafly (s. 27. huhtikuuta 1961) on yhdysvaltalainen lakimies ja konservatiivinen aktivisti, joka tunnetaan parhaiten Conservapedia-wikin perustajana ja omistajana. Hän on konservatiivi Phyllis Schlaflyn poika.
Schlafly aloitti marraskuussa 2006 wikipohjaisen Conservapedia-projektin. Schaflyn kotikoulussa opiskelevat kirjoittivat suuren osan wikin perusmateriaalista. Se on saanut runsaasti julkisuutta myös Suomessa, koska sitä pidetään sisällöltään ja tyyliltään outona ja sivuston on jopa luultu olevan pelkkää parodiaa. Osasyynä tälle saattaa olla se, että sivustoa on sotkettu kirjoittamalla parodisia artikkeleita.
Idi
Idi (tai Ídi) voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Trans-Pacific Partnership
Trans-Pacific Partnership eli TPP on laaja 12 Tyynenmeren alueen valtion muodostama vapaakauppasopimus. Vapaakauppasopimuksen allekirjoittivat Australia, Brunei, Chile, Japani, Kanada, Malesia, Meksiko, Peru, Singapore, Uusi-Seelanti, Vietnam ja Yhdysvallat. Sopimus allekirjoitettiin 4. helmikuuta 2016 Aucklandissa Uudessa-Seelannissa 12 valtion kesken. Sopimus pitää ratifioida allekirjoittajavaltioissa ennen sen tuloa voimaan.
Monet muut alueen maat kuten Etelä-Korea, Filippiinit, Indonesia, Taiwan ja Thaimaa ovat myös ilmaisseet kiinnostuksensa.
Sopimus kattaa noin 40 prosenttia maailman taloudesta ja se luokin maailman suurimman vapaakauppa-alueen. Osallistujamaiden parlamenttien on vielä ratifioitava sopimus. TPP asettaa säännöt lukuisten eri tuotteiden kaupalle ja se sääntelee myös muun muassa sijoitussuojaa ja immateriaalioikeuksia.
23. tammikuuta 2017 Yhdysvaltain presidentti Donald Trump allekirjoitti asetuksen, jonka mukaan Yhdysvallat irrottautuu sopimuksesta. Trump luonnehti sopimusta työpaikkojen tappajaksi ja Yhdysvaltain etujen vastaiseksi. Loput 11 maata uusivat sopimuksen keskenään maaliskuussa 2018 (niin sanottu TPP-11).
Virojärvi (Ylöjärvi)
Virojärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Virojärvi on osa Lavajärven aluetta.
Virojärvi sijaitsee Koivistonkylän kylässä. Järvi on 300 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,7 hehtaaria. Sillä on pieni valuma-alue, joka koostuu metsämaasta ja suosta, mutta järven rantoja reunustavat myös pellot. Järveen laskee kolme ojaa. Koska järvi on tilavuudeltaan pieni, viipyy vesi järvessä laskennallisesti vain 49 vuorokautta. Järven laskuoja lähtee eteläpäästä ja virtaa 2,5 kilometrin päässä Karhelammiin. Sen lähellä sijaitsee kolme maatilaa ja rannoilla on kaksi vapaa-ajan asuntoa. Yhdystiet 2763 ja 2771 kulkevat järven läheltä ja niiden risteys sijaitsee järven lounaispuolella.
Järven vedenlaatua on tutkittu vuonna 1999. Vesi on erittäin ruskeaa ja humuspitoista, mikä näkyy suurena hapenkulutuksena. Vesi on hapahkoa ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan on hyvä. Veteen on liuennut runsaasti ravinteita. Fosforipitoisuus ylittää arvon 50 mikrogrammaa litralta (50 μg/l). Järven pohjan alusvedessä fosforia oli kaksinkertainen määrä pintaveteen verrattuna. Fosforia vapautuu siten veteen sedimenteistä. Myös typpeä vapautuu sedimenteistä veteen. Tämä sisäinen kuormitus syntyy, kun alusvesi jää hapettomaksi. Pohjan vesikerroksessa syntyy myös rikkivetyä. Järven hapettomuus on myös pintavesien ongelma. Vironjärvi soveltuu virkistyskäyttöön huonosti.