Evankeliumi Luukkaan mukaan, 5. luku
Luukkaan evankeliumin 5. luku löytyy kristillisen Raamatun Uudesta testamentista. Luku koskee Jeesuksen ensimmäisten opetuslasten kutsumista ja jatkaa Jeesuksen opetus- ja parannus-toiminnan kuvaamista. Varhaista kritiikkiä  juutalaisten uskonnollisilta johtajilta esiintyy.The New King James Version -raamatunkäännös järjestää tämän luvun seuraavasti (ristiviittaukset muihin synoptisiin evankeliumeihin):Jeesus saapuu Gennesaretin järvelle, tai Galileanmerelle. Raamatun tutkija William Smith esittää, että Galileanmeren luoteiskulmassa "oli kaunis ja hedelmällinen tasanko nimeltään 'Gennesaret'", ja "siitä oli peräisin nimi 'Gennesaretin järvi'", mitä nimitystä Luukkaan evankeliumin jakeessa 5:1 käytettiin. Tässä kohdassa Jeesus alkaa saarnata "Jumalan sanaa" monille kuuntelijoille, käyttäen Simonin kalastusvenettä alustana. Sen jälkeen hän pyytää kalastajia menemään uudelleen kalastamaan. He ovat haluttomia, koska he eivät olleet onnistuneet edellisen yön aikana, mutta seuraten hänen pyyntöään he saavat suuren saaliin ja ovat ihmeissään. Sitten Jeesus kutsuu Simonin (Pietari) ja hänen kumppaninsa, Jaakobin ja Johanneksen, Sebedeuksen pojat, mukaansa, ja sanoi Simonille: "Tästä lähtien sinä ("yksikössä") olet ihmisten kalastaja". Marvin Vincent huomauttaa, että "sekä Matteus että Markus kertovat lupauksen olleen osoitettu Pietarille ja hänen seuralaisilleen; Luukaksen mukaan se oli tarkoitettu ainoastaan Pietarille".
Kertomus ensimmäisten opetuslasten kutsumisesta on kerrottu myös Markuksen evankeliumin jakeissa 1:16-20 ja Matteuksen evankeliumin jakeissa 4:18-22 (Matteus mainitsee myös Andreaan, Simonin veljen), mitä Luukas on laajentanut kertomalla ihmeellisestä kalansaaliista. Luukas on myös jo paljastanut, että Jeesus oli parantanut Simonin anopin luoden yhteyden näiden kahden välille (Luuk. 4:38-39). Ensimmäisten opetuslasten kutsuminen on kerrottu eri tavoin Johanneksen evankeliumissa: se ei ole ihmeellisen kalansaaliin yhteydessä, vaan Andreas on välittäjä, joka tuo Pietarin Jeesuksen luo (Joh. 1:35-42).
Johanneksen evankeliumin viimeisessä luvussa evankeliumin kirjoittaja kertoo myöhemmästä ihmeellisestä kalansaaliista, kun ylösnoussut Jeesus tapaa seitsemän opetuslapsistaan kalastamassa jälleen järvellä. Ensin opetuslapset eivät tunnista häntä. Sitten Jeesus pyytää heitä kalastamaan veneen oikealta puolelta. He saavat suuren saaliin ja alkavat ymmärtää, kuka hän on. (Joh. 21:1-14.)
Jeesus tapaa spitaalisen, joka kumartuu kasvoilleen, pyytäen häneltä suoraan, "Herra! Jos vain tahdot, sinä voit puhdistaa minut" (jae 12b). Jeesus koskettaa häntä - epätavallinen ele, koska spitaaliset oli eristetty juutalaisen lain mukaan (3. Moos. 13-14) - ja  parantaa hänet: "Minä tahdon. Tule puhtaaksi". Parantuminen tapahtuu välittömästi. Jeesus pyytää häntä näyttämään itsensä papille. Tämä antaa virallisen vahvistuksen parantumisesta ja uhrin kanssa täyttää lain, Mooseksen lain mukaan (jae 14).
Koska Jeesusta seuraa nyt moni, joka kuuntelee häntä ja haluaa tulla parannetuksi, hän vetäytyy erämaahan.
Jeesus on opettamassa eräässä talossa, jossa oli läsnä fariseuksia ja lainopettajia. Luukas mainitsee, että uskonnolliset viranomaiset tulevat Galileasta, Juudeasta ja Jerusalemista. Siellä on halvaantunut mies, jota hänen ystävänsä tuovat Jeesuksen luo laskemalla hänet talon katon läpi. Kun Jeesus näkee hänen ystäviensä uskon, hän julistaa, että miehen synnit on annettu anteeksi. Uskonnollisten viranomaisten silmissä Jeesuksen anteeksianto edustaa jumalanpilkkaa. Jeesus tietää heidän ajatuksensa ja haastaa heidät: mikä on helpompaa, antaa syntejä anteeksi vai parantaa? Kuka tahansa saattaisi "sanoa", että hän antaa syntejä anteeksi. Jeesus käskee sitten miehen nousta ylös, ottaa mattonsa ja mennä kotiin. Jeesuksen välitön parantaminen todistaa hänen voimansa antaa anteeksi syntejä. Ihmiset ylistävät Jumalaa, mutta uskonnollisten viranomaisten näennäisesti hiljaisella läsnäololla Luukas on viitannut kasvavaan konfliktiin. Tämä kertomus on myös Markuksen evankeliumin 2. luvussa lyhyemmässä muodossa.
Johanneksen evankeliumin 5. luvussa Jeesus parantaa halvaantuneen miehen (Betesdan altaalla), mikä vie hänet ristiriitaan uskonnollisten viranomaisten kanssa, koska parantaminen tapahtuu sapattina.
Jeesus kutsuu Leeviä, veronkantajaa, seuraamaan häntä. Leevi lähtee seuraamaan häntä välittömästi. Myöhemmin hän järjestää ison juhlan Jeesukselle ja muita veronkantajia on läsnä. Fariseukset ja muutamat kirjanoppineet valittavat, että Jeesus aterioitsee publikaanien ja muiden hylkiöiden kanssa. Veronkantajia halveksitaan, koska he tekevät yhteistyötä roomalaisten kanssa ja pyrkivät rikastumaan. Jeesuksen vastaus on, että ihmiset, jotka ovat terveitä, eivät tarvitse lääkäriä, hän on tullut auttamaan niitä, jotka tarvitsevat parannusta. Tästä tapahtumasta kerrotaan myös Markuksen evankeliumin jakeissa 2:13-17 ja Matteuksen evankeliumin jakeissa 9:9-13 (jossa veronkantaja on nimeltään Matteus).
Kritiikkiä syntyy Jeesuksen opetuslasten toiminnasta, he eivät paastonneet ja rukoilleet, sen sijaan he söivät ja joivat. Vastauksessaan Jeesus vertaa itseään sulhaseen ja hänen opetuslapsiaan hääjuhlan vieraisiin. Nyt, kun Jeesus on vielä heidän kanssaan, on aika juhlia, mutta hän myös ensimmäistä kertaa toimintansa aikana viittaa kuolemaansa. Paasto tulee olemaan sopiva, kun hän on lähtenyt.
Paastoamattomuutta koskevaa vastausta seuraa välittömästi kaksoisvertaus. Jeesus vertaa "vanhaa" ja "uutta": ensinnäkin, uusi paikka ei sovi vanhaan vaatteeseen, ja toiseksi, uusi viini ei sovi vanhoihin leileihin. Syyt ovat selvät: uuden vaatteen repiminen vanhan vaatteen korjaamiseksi tuhoaisi uuden eikä ehkä sopisi, ja vanhoihin, jo käytössä venyneisiin viinileileihin ei saa sijoittaa uutta viiniä, joka laajentaisi vanhan viinileilin yli sen rajojen käymisen aikana: ne puhkeaisivat ja kaikki olisi menetetty. Vertaus on myös merkitty muistiin Matteuksen evankeliumin jakeisiin 9:14-17 ja Markuksen evankeliumin jakeisiin 2:21-22, mutta vain Luukas käyttää termiä παραβολὴν, ("parabolēn", vertaus).
Kaksinkertaisen vertauksen perinteinen tulkinta on, että Jeesuksen uusi opetus ei sovi vanhoihin ajattelumalleihin: Hänen toimintansa eroaa juutalaisesta perinteestä. Tämä tulkinta "Uuden" ja "Vanhan" yhteensopimattomuudesta voi juontaa juurensa Markioniin ja on myös ollut myöhempien uudistajien argumenttina kirkon sisällä.
Jeesus jatkaa julistaen, että vanhaa viiniä pidetään yleensä parempana kuin uutta viiniä - "vanha (viini) on hyvää" - kommentti, jota ei löydy muista kahdesta synoptisesta evankeliumista. Tämä jakeen tulkinta aiheuttaa vaikeuksia. Jos Jeesus opettaa juutalaisuudesta eroamista, sanoisiko hän, että vanha on parempaa? Useita selityksiä on annettu. Yksi näkemys on, että linja ei kuulu tänne ja sitä ei pitäisi huomioida tai se pitäisi poistaa, näkemys, jonka Markion on ottanut. Toinen näkemys sanoo, että Jeesus  vain huomauttaa, että vanhoista ja tutuista kuvioista on vaikea irottautua. Edelleen yksi selitys viittaa siihen, että Jeesus yrittää pelastaa Vanhan, ja Uusi viittaa opetuksiin, jotka saavat kritiikkiä. Muut selitykset kääntävät uudelleen alkuperäistä kreikkalaista tekstiä eri tavoin yrittäen saada selkoa toteamuksesta.
Erilainen lähestymistapa on ehdotus, että ei oleteta, että Jeesus puhuu "vanhoista" ja "uusista" uskonnollisista opetuksista, vaan hänen tavastaan valita opetuslapsia. Jeesus käyttää uusia menetelmiä (uusia vaatteita) antamaan uusille ihmisille (viinileilit) uuden sanoman (viini). Hän ei hylkää "Vanhaa", mutta "Vanha" on rajallinen, eikä se ole kaikkien saatavilla. Kun hän aloittaa toimintansa,  hän osoittaa, että se on osallistavaa, jolloin hän löytää syntisiä, hylättyjä, köyhiä ja sairaita.
John Calvinin suosima tulkinta katsoo vanhat vaatteet ja vanhat viinileilit esityksinä Jeesuksen opetuslapsista. Kommentaarissaan koskien Matteuksen, Markuksen ja Luukkaan evankeliumeita hän kertoo, että uusi viini ja kutistamaton kangas edustavat käytäntöä paastota kahdesti viikossa. Paasto tällä tavalla olisi hankalaa uusille opetuslapsille, ja se olisi enemmän kuin he voisivat kantaa.