hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Induktiolataus
Induktiolataus tarkoittaa sähkömagneettiseen induktioon perustuvaa akkujen lataustapaa. Induktiolaturi on langattomasti toimiva latauslaite, jonka toiminta perustuu induktiolataukseen. Sähkömagneettinen induktio mahdollistaa energian siirtämisen lyhyitä matkoja ilmassa. Induktiolatureita voidaan käyttää esimerkiksi sähköhammasharjoissa ja matkapuhelimissa. Induktiolatausta on konseptoitu käytettäväksi maanteiden ajokaistoilla. Ensimmäisiä induktiolatausta hyödyntäviä ajokaistoja on kaavailtu Alankomaihin.
Induktiolataus (tai "langaton lataus") siirtää energiaa laturin ja akun välillä käyttäen laitteiden välillä olevaa muuttuvaa sähkömagneettista kenttää. Energia välittyy akkuun induktiivisen kytkennän kautta. Magneettikentästä siirtynyttä energiaa voidaan käyttää akun lataamiseen tai laitteen käyttämiseen. Ensimmäisenä langattoman latauksen puhelimiin toi Nokia, Lumia-puhelimissaan.
Induktiolaturit tyypillisesti käyttävät induktiosilmukkaa muuttuvan sähkömagneettisen kentän luomiseen. Kentän vahvistamiseksi yhden silmukan sijaan käytetään käämiä. Tähän ensiokäämiin johdetaan vaihtovirtaa, jolloin käämin ympärille muodostuu muuttuva magneettikenttä. Kun ladattavan laitteen toisiokäämi asetetaan ensiokäämin muodostamaan magneettikenttään, toisiokäämin johtimeen indusoituu muuttuva sähkövirta. Näin generoitua virtaa voidaan käyttää esimerkiksi akun lataamiseen.
Kaksi lähekkäin asetettua induktiosilmukkaa muodostavat teknisesti sähkömuuntajan.
Induktiolaturi vaatii tavallisesti kohtalaisen lyhyen etäisyyden ladattavaan laitteeseen. Suurempiin etäisyyksiin päästään säätämällä induktiosilmukat toimimaan samalla resonanssitaajuudella.
Uudemmat latausjärjestelmät pyrkivät pienentämään siirtohävikkiä käyttämällä ultraohuita käämejä, korkeampia taajuuksia sekä optimoimalla ohjauselektroniikkaa. Tämä myös mahdollistaa latureiden ja vastaanottimien pienen koon ja siten niiden käyttämisen mobiililaitteissa. Tällainen teknologia mahdollistaa perinteiseen johtimelliseen lataamiseen verrattavissa olevan latausajan.
Wireless Power Consortium julkaisi heinäkuussa 2010 langattomaan lataukseen soveltuvan Qi-standardin.
Gibraltarin parlamentti
Gibraltarin parlamentti on Gibraltarin yksikamarinen parlamentti. Siihen kuuluu 17 jäsentä ja puhemies.
Gibraltarin ensimmäinen oma lainsäädäntöelimensä perustettiin 1950. Lakia säätävään neuvostoon kuului kuvernööri, kolme "ex officio" -jäsentä, viisi vaaleilla valittua ja kaksi nimitettyä jäsentä. Gibraltar sai 1969 uuden perustulain, ja silloin muodostettiin myös Gibraltarin varsinainen parlamentti, joka tunnettiin silloin vielä nimellä "House of Assembly". Siihen kuului puhemies, 15 vaaleilla valittua jäsentä ja kaksi "ex officio" -jäsentä. Nykyisen muotoinen parlamentti syntyi vuoden 2006 perustuslakiuudistuksen jälkeen.
Parlamenttivaalit järjestetään neljän vuoden välein, ja vaalijärjestelmässä äänestäjien pitää äänestää 10 ehdokasta. Vaaleilla valitaan yhteensä 15 jäsentä. Lisäksi parlamenttiin kuuluu 2 "ex officio" -edustajaa, jotka myös istuvat parlamentissa neljän vuoden ajan. Lisäksi parlamentille valitaan erikseen puhemies. Parlamentti kokoontuu John Mackintoshin aukiolla sijaitsevassa parlamenttitalossa. Se rakennettiin 1817–1818, ja siinä oli aikaisemmin Exchange and Commercial Library.
Adolph Malan
Adolph Gysbert ”Sailor” Malan (24. maaliskuuta, 1910 – 17. syyskuuta. 1963) oli Etelä-Afrikan Wellingtonissa syntynyt lentäjä, joka kuului Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimiin sekä osallistui taisteluun Britanniasta. Hän lensi Spitfiren varhaisimmilla tyypeillä (Mark I-V). Alfred Pricen mukaan ”Sailor” Malan teki 27 varmistettua vihollisen lentokoneen pudotusta. Lisäksi jaettuja ilmavoittoja oli 7. Todennäköisesti tuhottuja oli 3 kappaletta sekä 16 vaurioitettua vihollisen lentokonetta.
Adolph ”Sailor” Malan osallistui Dunkerquen taisteluun, jossa teki kolme viholliskoneen tuhoamista. Siitä hän sai jo DFC:n. Nimitys 74. hävittäjälaivueen päälliköksi, jossa palveli jo vuodesta 1936, sekä majurin arvonimi tapahtui elokuussa 1940. Tätä ennen hän oli toiminut kapteenina sekä lentueenpäällikkönä. Vuoden 1939 alussa vaihdettiin Spitfire-hävittäjiin kaksitasoisesta Gloster Gauntlet -hävittäjätyypistä. Sitä ennen oli Malan lentänyt Hawker Demon -konetyypillä.
Adolph Malan oli sotilasarvoltaan majuri vuoden 1941 aikaan, sekä hävittäjärykmentin komentaja Biggin Hillissä. Hänet ylennettiin sittemmin everstiksi. Malan kuoli vuonna 1963.
Majuri Malan tuli lähinnä tunnetuksi ilmataistelutaktiikan kehittämisestä, hän laati ”Ilmataistelun kymmenen sääntöä” -nimisen kirjallisen oppaan, jota jaettiin kaikkiin Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien hävittäjäyksiköihin. Tämä lienee tapahtunut vuonna 1941. Lisäksi Malan oli toiminut eturintamassa siinäkin kohtaa, että kankeat 3 lentokoneen parvet muutettiin 4 koneen ja 2 taisteluparin muotoon. Adolph Malan muutti toisen maailmansodan jälkeen takaisin syntymämaahansa Etelä-Afrikkaan. Hän liittyi apartheidin vastustajiin, missä kampanjoi aktiivisesti.
RAF:n kenraalin Sir Hugh Dowdingin osoittaman arvonannon, sekä hävittäjä-ässän meriitin ohella ”Sailor" sai DFC:n (Distinguished Flying Cross) sekä sittemmin siihen lisäksi ansiosoljen. Sir Hugh Dowding piti ”Sailor” Malania asenteeltaan otollisena sekä yhteisiä etuja ajavana hävittäjälentäjänä.
Aracena
Aracena on kunta Espanjan Andalusiassa sijaitsevassa Huelvan maakunnassa. Aracena on kuuluisa aivan kunnan keskustassa sijaitsevasta isosta luolastosta, Gruta de las Maravillasta.
Toughbook
Toughbook on Panasonic Corporationin omistama tavaramerkki, joka viittaa sen täysin vahvistettujen tietokoneiden sarjaan. Toughbook-sarjan tietokoneet on suunniteltu kestämään tärinää, pudotuksia, nestettä, äärimmäisiä lämpötiloja sekä muunlaista kovakouraista käsittelyä. Kenttäkelpoisuutensa vuoksi se voi toimia myös Sanomalaite M 90:n kaltaisen sanomalaitteen teknisenä ympäristönä.
Panasonicin mukaan yli 501 testiä ja laaduntarkistusta tehdään tuotteille tuotannon aikana.
Useita riippumattomia testejä on suoritettu Toughbookien ulkoisten voimien vastustuskyvyn selvittämiseksi. 
Toughbookit ovat myös tahattomasti toimineet luotiliiveinä.
Kaikissa Toughbook-malleissa on magnesium-metalliseoskuori. Monissa tämänhetkisissä malleissa on nestekidenäyttö (LCD), joka on suunniteltu niin, että näyttöä voi sujuvasti käyttää päivänvalossa. Muihin design-elementteihin lukeutuvat tärinäsuojattu kovalevy sekä useissa malleissa neste- ja pölysuojattu nestekidenäyttö, näppäimistö ja kosketuslevy.
Panasonic mainostaa Toughbook-sarjan olevan saatavilla useilla eri asetuksilla ja vahvistuksilla, vaihdellen aina liike-elämän käyttöön tarkoitetuista business-vahvistetuista kannettavista tietokoneista sekä tablet-koneista osittain ja täysin vahvistettuihin laitteisiin.
Panasonicin täysin vahvistetuissa sekä osassa osittain vahvistettuja kannettavia tietokoneita ei ole jäähdytintuuletinta ja sen sijaan ne johtavat lämmön pois "tasaisesti" pohjan kautta. Tuulettimen puuttuminen tarjoaa paremman suojan pölyä ja kosteutta vastaan sekä se saattaa johtaa pidentyneeseen akun käyttöaikaan, hiljaisempaan käyntiääneen sekä vähäisempään määrään liikkuvia osia. Kuitenkin tämä tarkoittaa, että Panasonicin täytyy suunnitella omia ratkaisujaan, mikä aiheuttaa lisäkustannuksia. Lämmön ja virrankulutuksen vähentämiseksi monissa kannettavissa tietokoneissa on Intelin vähemmän virtaa vievä suoritin sekä useita virrankäytön hallintaan tarkoitettuja toimintoja.
Jotkin mallit, kuten köykäinen W8, ovat yhdysvaltalaisia versioita Japanissa myydyistä kuluttajille suunnatuista "Let's Note" -kannettavista.
Kannettavien tietokoneiden lisäksi Toughbook-sarja sisältää CF-P1:n (kämmentietokone) ja CF-P2:n (GSM-matkapuhelin).
Jotain uutta auringon alla
Jotain uutta auringon alla on funk -tyylistä hip hopia soittavan Koivuniemen Herrat -yhtyeen toinen pitkäsoitto, joka julkaistiin Suomen Musiikin kautta 14. syyskuuta 2012. Albumin ensimmäinen single "Aika muuttaa" julkaistiin heinäkuussa 2011 ja siitä julkaistiin musiikkivideo syyskuussa 2012. "Jotain uutta auringon alla" nousi Suomen virallisen albumilistan 47. sijalle.
Pohjolan toimitalo
Pohjolan toimitalo on Helsingin Kluuvissa, osoitteessa Aleksanterinkatu 44 sijaitseva Vakuutusyhtiö Pohjolan entinen liiketalo, jonka julkisivun suunnitteli arkkitehtitoimisto Gesellius-Lindgren-Saarinen ja pohjakaavan Ines ja E. A. Törnvall. Rakennuksen suunnittelusta järjestettiin kilpailu vuonna 1899 jonka jälkeen sen liike- ja asuintilojen julkisivu sekä tärkeimmät sisätilat tehtiin vuosien 1899–1901 aikana. Talo on ulkomuodoltaan jykevän linnamainen ja sen julkisivussa on käytetty kotimaista Juuan vuolukiveä. Koristelultaan fasadi on kansallisromanttinen, ja siinä on löydettävissä viitteitä muun muassa Kalevalaan ja suomalaiseen hirsirakentamiseen. Pääoven syvennykseen suunnitteli Hilda Flodin irvisteleviä ukkoja ja joukon karhuja, joka oli Pohjolan liiketunnus. . Ovien kuparipakotukset teki Eric O. W. Ehrström ja sisätilojen kattolamput ja rautavanteet suunnitteli läkkiseppä Gabriel Wilhelm Sohlberg.
Pohjolan pääkonttori muutti 1960-luvun lopussa Heikki Castrénin suunnittelemaan uuteen rakennukseen Niemenmäen kaupunginosaan.
Vanha Pohjolan talo siirtyi vuonna 1972 Kansallispankin omistukseen, mutta Pohjolan asiakaspalvelu toimi toisen kerroksen Kansallissalissa vuoteen 1987.
Piątkowski
Piątkowski, "Piatkowski" tai "Piątkowska" on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Rappe
Rappe on ruotsalainen aatelissuku, josta osa on korotettu vapaaherralliseen arvoon.
Suvun kantaisä oli vuonna 1633 Ruotsin armeijan palvelukseen astunut Hänrich Rape, joka aateloitiin vuonna 1675. Suku tunnettiin tämän jälkeen pitkään sotilassukuna. Kuningas Kustaa III korotti vuonna 1771 maaherroina toimineet veljekset Christoffer Johan Rappen ja Carl Rappen vapaaherroiksi ja heidät introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneelle 1776. Vapaaherrallinen sukuhaara polveutuu Carl Rappen jälkeläisistä.
Liisa Nojonen
Liisa Nojonen on suomalainen tanssipedagogi ja koreografi.
Kangasniemeltä kotoisin oleva Nojonen aloitti tanssiharrastuksen kymmenvuotiaana Jyväskylässä paikallisessa tanssikoulussa. Myöhemmin hän opiskeli tanssia ulkomailla, muun muassa Lontoossa, Amsterdamissa sekä New Yorkissa. Nojosen opettajina toimi alan huippunimiä, kuten Alvin Ailey ja Matt Mattox.
Vuonna 1979 Nojonen perusti Poriin "Tanssikoulu Liisa Nojosen", joka on noussut yhdeksi Suomen johtavista tanssikouluista. Nojosen koulussa ovat uransa aloittaneet useat huipputanssijat, muun muassa Tero Saarinen, Riina Laurila-Castrén, Mikko Lampinen ja Riku Lehtopolku. Vuonna 1989 Nojonen perusti koulunsa yhteyteen oman ammattitanssiryhmän Pori Dance Companyn. Euroopan lisäksi se on käynyt esiintymässä Yhdysvalloissa sekä Etelä-Koreassa.
Nojonen on saanut lukuisia kunniamainintoja ja palkintoja. Vuonna 2006 hän sai tanssitaiteen valtionpalkinnon. Suomen Kulttuurirahaston Satakunnan rahasto palkitsi Liisa Nojosen Risto Ryti -mitalilla vuonna 2017. Keväällä 2017 Nojoselle myönnettiin taiteilijaeläke.
Hänen koreografiansa ovat saaneet kunniamainitoja myös ulkomaisissa kilpailuissa. Vuonna 1991 tanssiteos "Varjojen vangit" voitti kansainvälisen jazztanssikilpailun Chicagossa.
Ekometsätalouden liitto
Ekometsätalouden Liitto on heinäkuussa 1997 perustettu suomalainen kansalaisjärjestö. Liiton toiminta-ajatuksena on kehittää luonnonmukaista metsienhoitoa, metsän jatkuvaa kasvatusta ja siihen perustuvaa ekometsätaloutta sekä yhteisissä että yksityismetsissä.
Lindroth
Lindroth on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Poikani pääkonsuli
Poikani pääkonsuli on Ilmari Unhon ohjaama elokuva vuodelta 1940. Elokuva pohjautuu Elsa Soinin komediaan "Minun poikani pääkonsuli", jonka kantaesitys oli vuonna 1934. Elokuva poikkeaa melko paljon näytelmästä. Sen alkuun on esimerkiksi lisätty puolituntinen jakso Tukholman-matkasta.
Aikalaisarvioissa eurooppalaiseksi salonkikomediaksikin luonnehdittu elokuva saa kiitosta, ja sen näyttelijöistä erityishuomion saavat Helena Kara sekä Hannes Häyrinen, jolla erään kriitikon mukaan on Soinin näytelmän parhaat vuorosanat. ”Kevyt komedia ei ole suomalaiselle luonteenlaadulle ominainen lajityyppi”, huomauttaa Greta Brotherus Svenska Pressenissä ja löytää siitä hauskuutta. Hän uskoo, että ironia osuu, vaikka sanookin, ettei tunne kyseisiä piirejä.
Eräässä myöhemmässä kritiikissä elokuva saa luonnehdinnan sekava ja jähmeä.
Linja 1
Linja 1 voi viitata muun muassa seuraaviin:
Suomen joukkue lentopallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2013
Suomen miesten lentopallomaajoukkue selvitti tiensä EM-lopputurnaukseen 2013. Suomi karsi paikasta kahdessa karsintaturnauksessa syyskuussa 2012 Kreikan Trikalassa ja Suomen Vantaalla. Suomi voitti lohkon kerättyään kuudesta ottelusta viisi voittoa.Maaottelumäärä 25.7.2013.
Ensimmäinen karsintaturnaus pelattiin Kreikan Trikalassa 6-8. syyskuuta 2012. Toinen turnaus oli vuorossa Vantaalla viikkoa myöhemmin 14.-16. syyskuuta.
Lohkovoittaja Suomi selvisi suoraan 2013 EM-lopputurnaukseen ja lohkokakkonen Kreikka selvisi ensi kevään jatkokarsintaan Belgiaa vastaan. EM-kisat 2013 pelataan Puolassa ja Tanskassa.Maaottelumäärä ennen karsintoja.
McBride ja Haltijat
McBride ja Haltijat on vuonna 1959 ensi-iltansa saanut fantasiaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Albert Sharpe, Janet Munro, Sean Connery, Jimmy O’Dea, Kieron Moore, Estelle Winwood, Walter Fitzgerald, Denis O’Dea ja Jack MacGowran. Elokuvan on ohjannut Robert Stevenson.
Josef Kaartinen
Josef Kaartinen, oikea nimi "Juhani Kervanto" (27. maaliskuuta 1905 Viipuri – 29. tammikuuta 1992) oli suomalainen saksofonisti.
Kaartinen meni 13-vuotiaana soitto-oppilaaksi Karjalan Kaartin soittokuntaan. Hän oli klarinetistina tässä soittokunnassa ja Raskaan Tykistön Rykmentin soittokunnassa vuoteen 1925 saakka jonka jälkeen hän siirtyi vuoden ajaksi ensimmäiseksi klarinetistiksi ja saksofonisolistiksi Suomen Valkoisen Kaartin soittokuntaan. Kaartinen suoritti 1925 lopputukinnon Viipurin musiikkiopistossa ja opiskeli sitten Helsingin konservatoriossa. 1920-luvun lopulla Kaartinen oli saksofonistina "Jambo"-yhtyeessä joka esiintyi helsinkiläisissä ravintoloissa.
Kaartinen lähti 1928 maailmankiertueelleen joka kesti kymmenen vuotta. Hän osallistui vuodenvaihteessa 1928–1929 Sydneyssä Australiassa järjestettyyn kansainväliseen saksofoninsoiton maailmanmestaruuskilpailuun johon otti osaa lähes 600 saksofonistia eri puolilta maailmaa. Kaartinen voitti kilpailun ja voittonsa ansiosta hän pääsi kilpailun järjestäneen Australian radion palvelukseen ja työskenteli sitten sekä solistina että kapellimestarina muun muassa Australiassa ja Uudessa Seelannissa.
Kaartinen palasi Suomeen 1939 talvisodan aattona. Talvisodan aikana hän palveli Viipurin vartiopataljoonassa ja jatkosodan alussa Ässärykmentissä. Haavoituttuaan Kannaksella 1941 Kaartinen oli sitten lopun aikaa sodasta Puolustusvoimain viihdytysjoukoissa ja laivastossa. Sodan jälkeen hän toimi säveltäjänä, musiikkiarvostelijana ja eri orkesterien vierailevana solistina. Kaartinen sovitti ja johti myös elokuva- ja äänilevymusiikkia. Viimeksi Kaartinen oli vuodesta 1958 lähtien yli 20 vuoden ajan saksofonistina ja klarinetistina Kullervo Linnan Humppa-Veikot-yhtyeessä. Kaartinen sai valtion taiteilijaeläkkeen 1975.
Kaartisen solistina esittämään ohjelmistoon kuuluivat muun muassa Claude Debussyn "Rapsodia", Nikolai Rimski-Korsakovin "Kimalaisen lento" ja Johannes Brahmsin "Unkarilainen tanssi". Hän kirjoitti 1940-luvulla kaksi matkakirjaa ulkomaanmatkoistaan ja julkaisi LP-levyt "Master of saxophone 1–2" 1980-luvun lopulla.
Suomen Saksofoniseura ry myöntää vuorovuosittain "Josef Kaartinen -palkinnon" ansioituneille klassillisen musiikin ja jazzin edustajille.
Artturi Laitinen
Artturi Antti Laitinen (20. huhtikuuta 1882 Utajärvi – 5. tammikuuta 1959 Oulu) oli suomalainen kansakoulunopettaja, talousneuvos ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Laitisen vanhemmat olivat maanviljelijä Abram (Aappo) Laitinen ja Margareeta Siira. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin opettajaseminaarista 1904. Laitinen toimi opettajana Suomussalmen kirkonkylän kansankoulussa 1904–1909. Jouduttuaan erotetuksi tästä virasta hän oli opettajna Helsingin yksityisessä valmistavassa koulussa 1910–1913 ja Helsingin Kristillisessä kansanopistossa 1912–1913. Laitinen oli 1913–1914 opettajana Suomussalmen Kiannanniemen kansakoulussa ja sen jälkeen hän oli opettajana Utajärven kirknkylän kansakoulussa 1914–1943. Eläkkeelle jäätyään Laitinen oli vielä Utajärven kunnallisen keskikoulun uskonnonopettajana 1947–1949. Hän sai talousneuvoksen arvon 1952.
Laitinen oli Maalaisliiton kansanedustajana 1909–1910 edustaen Oulun läänbin eteläistä vaalipiiriä.Hän oli Utajärven kunnanvaltuuston puheenjohtaja yli 20 vuoden ajan ja oli myös useiden kunnan lautakuntien puheenjohtaja sekä toimi osan aikaa Utajärven kunnankirjurina ja rahastonhoitajana.
Laitisella oli myös maatila Utajärvellä. Hän oli perustamassa "Utajärven Valo" sähköyhtiötä ja toimi sen ensimmäisenä johtajana. Talvi- ja jatkosodan aikana Laitinen toimi vankileirin päällikkönä.
Laitinen tuli kansanedustajakaudellaan tunnetuksi ns. "Laitisen jutun" takia. Kesällä 1909 joukko suomussalmelaisia kirkkoherra A. B. Calamniuksen johdolla jätti valituksen kouluylihallituksen Laitisen toiminnasta opettajana. Valituksen mukaan Laitinen oli käyttäytynyt sopimattomasti koulun tyttöoppilaita kohtaan muun muassa suutelemalla tyttöjä sekä saunomalla näiden kanssa ja lisäksi hänen opettajan työnsä oli kärsinyt Laitisen hankkimien useiden sivutoimien takia. Tutkimuksen jälkeen koulun johtokunta pidätti joulukuussa 1909 Laitisen virastaan vuoden ajaksi. Päätökseen tyytymätön Kajaanin piirin kansakoulutarkastaja Oskar Wuorisalmi valitti siitä kouluylihallitukseen. Marraskuussa 1910 kouluylihallitus katsoi toteennäytetyksi että Laitinen oli syyllistynyt haureelliseen käytökseen tyttöoppilaitaan kohtaan ja aiheuttanut näin suurta pahennusta paikkakunnalla. Niinpä kouluylihallitus erotti Laitisen kokonaan opettajan virasta.
Laitisen jutusta muun muassa seuraavissa lehdissä:
HK Kuban Krasnodar
HK Kuban Krasnodar oli venäläinen jääkiekkojoukkue Krasnodarin kaupungista Krasnodarin aluepiiristä. Joukkue perustettiin vuonna 2012, jolloin se liittyi Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle VHL:ään. HK Kubanin toiminta loppui vuonna 2015.
Martti Ruutu
Martti Adolf Ruutu (vuoteen 1935 Ruuth; 2. maaliskuuta 1910 Helsinki – 8. huhtikuuta 2005 Kauniainen) oli suomalainen historiantutkija, joka tuli pitkän elämänsä aikana tunnetuksi myös koulutuspolitiikkona, musiikkimiehenä ja upseerina. Hänen merkittävimpiin tekoihinsa kuuluu 1960- ja 1970-luvulla koulu- ja opettajankoulutusuudistuksiin vaikuttaminen.
Ylioppilaaksi vuonna 1928 valmistunut Martti Ruutu valmistui vuonna 1932 maisteriksi opiskeltuaan yliopistossa historiaa. Opetustyön ja tutkijan uran välillä painiskellut Ruutu keskittyi aluksi tutkimustyöhön. Hänen 1939 hyväksytty väitöskirjansa oli "Savo-Karjalaisen osakunnan historia II". Sittemmin hän keskittyi 1700- ja 1800-lukujen aatehistoriaan ja sai vuonna 1962 professorin arvonimen.
Upseerina tunnetuksi tullut Ruutu palveli puolustusvoimien tiedotuslaitoksessa ja Valtion tiedotuslaitoksen kotimaanosaston päällikkönä. Ennen sotia ja väittelyään tohtoriksi hän toimi Kallion yhteiskoulun historian ja yhteiskuntaopin opettajana ja koulun rehtorina, ja sotien jälkeen vuonna 1948 hän oli myös johtamassa koulun opetussuunnitelmallisia uudistuksia.
Vuosina 1954–1974 Ruutu toimi Helsingin väliaikaisen opettajakorkeakoulun rehtorina. Opettajakorkeakoulun yhdistyttyä Helsingin yliopiston kanssa vuonna 1974 hän jatkoi opettajankoulutuslaitoksen esimiehenä ja kasvatustieteellisen tiedekunnan dekaanina eläköitymiseensä vuoteen 1975 saakka.
Ruutu toimi Kasvatusopillisen yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1961–1971. Tämä aikajakso muodostui hänen elämässään merkittäväksi aikajaksoksi, sillä tuolloin hän ideoi yhdessä yhdistyksen sihteerin Kyösti Skytän kanssa ajatusta kesälukiosta ja erityislukiosta. Tämän ajatuksen pohjalta syntyi Savonlinnan Taidelukio, joka aloitti toimintansa 1967 maan ensimmäisenä erityislukiona.
Ruutu toimi eri laulujärjestöjen ja kuorojen johtotehtävissä, muun muassa Ylioppilaskunnan laulajissa ja Savolaisen osakunnan kuorossa ja toimi pitkään Cantores Minores-kuoron johtokunnan puheenjohtana.
Ruutu saavutti 110 metrin aitajuoksussa SM-pronssia vuonna 1930 ja hän pelasi myös jääpallomaalivahtina.
Ruudun vanhemmat olivat kirkkohistorioitsija ja professori Martti Johannes Ruuth ja hänen vaimonsa, kielten opettaja Anna Maria o.s. Boxström. Hänen sisaruksiaan olivat Anna-Maija (1908–1911), Hanno (kaksosveli, 1910–1933) ja Jaakko Ruutu (1912–2005, vuoteen 1935 Ruuth), josta tuli diplomi-insinööri ja Porin puuvillan toimitusjohtaja. Martti Ruudun puoliso oli fil.maist. Kaarina Rotko (1910-2000), jonka vanhemmat olivat lieksalainen kauppias Vasili Rotko ja Lukeria Rotko. Martti ja Kaarina Ruutu saivat neljä lasta: fil.lis. Anna-Kaarina Falck (1937-), ekonomi Hanno Ruutu (1940-), fil.lis. Risto Ruutu (1944-) ja toimittaja Marjatta Möttölä. Lapsenlapsia heillä oli yhteensä kaksitoista, joista tunnetuin on Hanno Möttölä, Suomen ensimmäinen NBA-koripalloilija. Jääkiekkoilijaveljekset Jarkko, Mikko ja Tuomo Ruutu ovat puolestaan Jaakko Ruudun lapsenlapsia.
Magnus Rydman
Gustaf Magnus Rydman (8. marraskuuta 1891 Turku – 3. kesäkuuta 1970 Helsinki) oli Oy Ford Ab:n toimitusjohtaja 1936–1956 ja Oy Machinery Abn neuvotteleva johtaja 1957–1961.
Rydman valmistui ylioppilaaksi Åbo svenska samskolasta 1909. Hän opiskeli Åbo Handelsinstitutissa, josta hän valmistui 1910. Hän aloitti Fordin palveluksessa 1929, ja hänen ansiostaan Helsinkiin tuli Fordin kokoonpanotehdas. 1910-luvulta alkaen Rydman oli myös kilparatsastaja ja toimi Suomen Ratsastajainliiton puheenjohtajana 1935–1946 ja 1948–1952 ja Kansainvälisen ratsastajainliiton (Fédération Equestre Internationale, FEI) puheenjohtajana 1939–1946.
Rydmanille myönnettiin vuorineuvoksen arvo 1955.
Urpo Kari
Urpo Artturi Kari (4. elokuuta 1906 Ruovesi – 2. maaliskuuta 1992 Hyvinkää) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Karin vanhemmat olivat puhelinteknikko Karl Ludvig Kari ja Lydia Susanna Rosenberg. Hän suoritti 1925 keskikoulun Kouvolan suomalaisessa yhteiskoulussa. Kari oli Hyvinkään Sanomain toimittajana vuodesta 1928 aina eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Karin kirjallisia esikuvia olivat suomalaiset kansankirjailijat Kauppis-Heikki ja Pietari Päivärinta. Kirjailijan työn ohella Kari toimi Hyvinkään kansalaisopiston kirjoittajapiirin ohjaajana.
Iivari Karpanmäki
Iivari Karpanmäki (sukunimi vuoteen 1934 "Velling"; s. 19. elokuuta 1905 Sakkola) on suomalainen näytelmäkirjailija.
Karpanmäki toimi Suvannon Seutu -lehden päätoimittajana 1963–1968.
Sylva Arppe
Sylva Irene Arppe (s. 16. heinäkuuta 1905 Hamina – 1997) oli suomalainen Haminassa asunut kirjailija.
Arppe kävi kaksi luokkaa yhteiskoulua ja Taideteollisen koulun iltalinjan. Hän työskenteli toimistonhoitajana, toimittajana ja haastattelijana.
John Ryselin
Johan (John) Wilhelm Ryselin (3. toukokuuta 1902 Tampere – 9. lokakuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen teollisuuden parissa toiminut yli-insinööri. Hän oli Outokumpu Oy:n kuparisulaton isännöitsijä 1940–1961 ja yhtiön metallurginen johtaja vuodesta 1961. Hän kehitti Petri Brykin kanssa kuparin liekkisulatusmenetelmän.
Hän sai Suomen Kulttuurirahaston suurpalkinnon yhdessä vuorineuvos Eero Mäkisen ja metallurgi Brykin kanssa vuonna 1954.
Kerttu Oksanen
Kerttu Matilda Oksanen ( s. 12. tammikuuta 1902 Hankasalmi) oli suomalainen runoilija.
Olavi Rytkölä
Veikko Olavi Rytkölä (4. huhtikuuta 1914 Viipuri – 26. toukokuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän oli Yhteiskunnallisen korkeakoulun kunnallispolitiikan professori 1953–1962 ja Turun yliopiston hallinto- ja finanssioikeuden professori vuodesta 1962 vuoteen 1981.
Niittoyökkönen
Niittoyökkönen ("Euclidia glyphica") on alkukesän erittäin yleinen pienehkö yökköslaji. Yökkösille melko poikkeuksellisesti se on aktiivinen päiväaikaan.
Yökkönen, jonka olemus tuo helposti mieleen mittariperhoset. Etusiivet ovat harmaanruskeat. Niiden poikki kulkee kaksi ohutta valkoista poikkiviirua, jotka ovat siiven keskiosan puolelta paksulti suklaanruskealla varjostuneet. Lisäksi siiven kärkiosassa, etureunassa on selvä suklaanruskea täplä. Takasiivet ovat kirkkaan keltaiset, tyviosastaan ja ulkoreunasta ruskeat ja niissä on mustanharmaa poikkiraita. Pää ja keskiruumis ovat ruskeat, takaruumis lähinnä harmaa. Perhosen lepoasento heinikossa on hyvin tyypillisen kolmiomainen pää ylöspäin. Siipien kärkiväli on 27–30 mm.
Levinneisyysalue ulottuu läntisimmästä Euroopasta Mongoliaan saakka Suomessa niittoyökköstä tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Lentoaika alkaa toukokuun puolivälissä ja jatkuu aina heinäkuulle saakka. Lennon huippukausi on kesäkuussa.
Erittäin yleinen ja runsaslukuinen perhoslaji, jota tavataan niityillä, pelloilla ja tienpientareilla. Perhoset lentävät päivällä auringonpaisteessa lyhyitä matkoja kerrallaan ja laskeutuvat heinille heti auringon mennessä pilveen. Ne myös lähtevät häiriöstä helposti lentoon. Toukka koteloituu ohuen kotelokopan sisään maahan ja kotelo talvehtii.
Toukka elää erityisesti apiloilla ("Trifolium"), mutta myös muilla hernekasveilla ja orvokeilla ("Viola").
Mikko Taipale (suomentaja)
Armas Kunto Mikko Taipale (s. 20. syyskuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja.
Taipale tuomittiin vuonna 1964 Helsingin hovioikeudessa 11 kuukauden vankeuteen petoksesta, sillä hän oli huijannut neljältä eri henkilöltä yhteensä 140 markkaa teeskennellen olevansa rahapulassa. Hänet oli aiemmin samana vuonna tuomittu Helsingin ja Turun raastuvanoikeuksissa yhteensä 13 kuukauden vankeuteen kahden kirjoituskoneen ja yhden transistoriradion kavaltamisesta sekä 2 kuukauden vankeuteen hotellipetoksesta.
Nimellä "A. K. M. Taipale":
Nimellä "Mikko Taipale":
Nimellä "Mikko Taipale":
Nimellä "A. K. M. Taipale":
Dietyyliaminorikkitrifluoridi
Dietyyliaminorikkitrifluoridi eli DAST (CHFNS) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiallisesti orgaanisessa synteesissä fluoraavana reagnessina. Dietyyliaminorikkitrifluoridi on väritöntä tai kellertävää nestettä.
Dietyyliaminorikkitrifluoridin kehittivät DuPontin tutkijat 1970-luvun puolivälissä. Yhdistettä valmistetaan dietyyliaminotrimetyylisilaanin ja rikkitetrafluoridin välisellä reaktiolla.
Dietyyliaminorikkifluoridia käytetään fluoraavana reagenssina. Se reagoi huoneenlämpötilassa alkoholien kanssa muodostaen alkyylifluorideja. Tätä reaktiota käytetään hyväksi valmistettaessa fluorisokereita. Fluorisokereita voidaan valmistaa dietyyliaminorikkitrifluoridin avulla fenyylitiosokereista. Reaktiossa voidaan käyttää myös dietyyliaminorikkitrifluoridin ja N-bromisukkinimidin seosta. Yhdiste reagoi myös aldehydien ja ketonien kanssa muodostaen difluorideja. Aldehydit reagoivat huoneenlämpötilassa, mutta ketonit vaativat lämmitystä. Dietyyliaminorikkitrifluoridi reagoi myös karboksyylihappojen kanssa, jolloin tuotteina muodostuu happofluorideja eli asyylifluorideja.
Tvøroyri (kunta)
Tvøroyri on kunta Färsaarilla. Se on väkiluvultaan Färsaarten suurin kunta ja Suðuroyn saaren suurin kunta. Tvøroyrin asukasluku on 1 770, joista suurin osa asuu keskustaajamassa Tvøroyrissa.
Kunnan alueella sijaitseva Krambatangin satama on yhdysreitti Suðuroyn ja pääsaaren Streymoyn välillä.
Tvøroyri, Froðba, Trongisvágur, Øravík
Carl-Eric Räihä
Carl-Eric Emil Räihä (16. huhtikuuta 1904 Huittinen – 14. toukokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston lastentautiopin ruotsinkielinen professori 1950–1971.
Räihän vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Karl Richard Räihä ja Magda Hélène von Haartman ja puoliso vuodesta 1930 Gerda Elisabeth Mortensen. Myös heidän pojastaan Niels Räihästä tuli lääkäri ja professori. Carl-Eric Räihä pääsi ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1921 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1930. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli samana vuonna, lastentautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1934. Ennen professuuriaan Räihä työskenteli sekä Helsingin yliopiston että useiden eri Helsingin alueen sairaaloiden palveluksessa. Räihä julkaisi tutkimuksia fysiologian ja pediatriikan alalta. Hänen ansioihinsa kuuluu äidin sydämen koon ja lapsen syntymäpainon välisen yhteyden osoittaminen. Räihä kuului Arvo Ylpön keskostutkimuskoulukuntaan. Hän toimi II lastenklinikan ylilääkärinä ja Lastentautien tutkimussäätiön perustamisessa hän oli aloitteentekijä. Räihä sai Arvo Ylppö -mitalin vuonna 1962.
Brian Elliott
Brian Elliott (s. 9. huhtikuuta 1985 Newmarket, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa tällä hetkellä NHL-liigassa pelaavaa Philadelphia Flyersia. Lisäksi Elliot on pääsarjaurallaan pelannut hänet varanneessa Ottawa Senatorsissa, Colorado Avalanchessa, St. Louis Bluesissa ja Calgary Flamesissa.
Aiemmin urallaan pääasiassa varamaalivahtina pelannut Elliott voitti läpimurtokaudellaan 2011–2012 vähiten maaleja päästäneen joukkueen maalivahdeille jaettavan William M. Jennings Trophyn, yhdessä joukkueen toisen maalivahdin Jaroslav Halákin kanssa.
Sulo Räikkönen
Sulo Eugen Räikkönen (1. heinäkuuta 1896 Lempaala, Inkeri – 26. lokakuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, baritoni. Hän oli kiinnitetty Suomalaisessa oopperassa 1923–1939. Hän toimi sen talouspäällikkönä 1943–1952 ja pääjohtajana vuodesta 1953.
Sulo Räikkösen isä oli Pietarin Pyhän Marian kirkon kanttori Pekka Bernhard Räikkönen. Hänen veljiään olivat musiikkipedagogi Arvo Räikkönen ja äärioikeistolainen poliitikko Erkki Räikkönen.
Viitayökkönen
Viitayökkönen ("Colobochyla salicalis") on pienehkö, erittäin helposti tunnistettava perhoslaji.
Varsin poikkeuksellisen näköinen, pienehkö ja hentorakenteinen yökkönen. Etusiipien pohjaväri on siniharmaa ja sen siiven poikki kulkee vinottain kolme selkeää ruskeaa viirua. Kunkin viirun molemmila puolilla on nähtävissä hieman kellertävää väriä. Uloin viiruista päättyy siiven kärkeen. Takasiivet ovat tasaisen ruskeat ja niitä reunusta ohut ja katkonainen tumma viiru. Siipiväli 23–29 mm.
Viitayökkösen levinneisyys yltää Euroopasta Lähi-Itään, Siperiaan ja Japaniin saakka. Laji on Suomessa verraten tuore tulokas, sillä se tavattiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1908. Nykyisin laji on melko yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Lisäksi se on 2000-luvun aikana levinnyt pohoisemmaksi ja havaintoja on jo Kajaanin korkeudelta. Lento alkaa kesäkuun alussa ja jatkuu heinäkuun puoliväliin saakka.
Perhoset elävät kosteilla niityillä, pensaikoissa, lehti- ja sekametsissä, puistoissa ja putarhoissa. Perhoset ovat aktiivisia öisin ja tulevat sekä valolle että syötille. Ne myös lähtevät häirittyinä helposti lentoon päivälläkin. Toukka elää yhteenkehrääminsä lehtien välissä. Kotelo talvehtii.
Toukka elää pajuilla ("Salix")
Travkovo
Travkovo () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Borovitšin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Borovitšin lounaispuolella 15 kilometrin päässä kaupungista. Taajamassa on reilut 300 ja kunnassa noin 1 150 asukasta (vuonna 2011).
Travkovon kunnan pinta-ala on 220,5 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Borovitšin piirin Sušilovon sekä idässä ja kaakossa Železkovon kuntiin ja muissa ilmansuunnissa Okulovkan piiriin. Pinta-alasta 65,9 % on metsää ja 31,4 % maatalousmaata. Kunnan alueella virtavat Mstan sivujoet Šegrinka, Kruppa, Sivelba ja Kamenka. Suurin järvi on Kamenskoje. Seudulla sijaitsee Abrosimovski borin luonnonmuistomerkki.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu samanniminen rautatieasema, Moltšanovkan, Nikitinon ja Želomljan asutukset sekä 28 kylää: Abrosimovka, Bolšoje Fofankovo, Denesino, Gogoliny, Goruška, Jerjuhino, Kamennoje, Klementjevo, Kotelnikovo, Kozlovo, Lazarevo, Maloje Fofankovo, Mnjovo, Nikitino, Novinka, Perhovo, Petrovskoje, Ploskovo, Sutoko-Rjadok, Sytšovo, Talitsy, Travkovo, Ukrojevo, Ušakovo, Veresimovka, Zabolotje, Zagorje ja Žavoronkovo. Travkovon lisäksi toinen suurempi asutuskeskus on vajaan 300 asukkaan Želomlja. Kahdessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Travkovon kautta kulkee Borovitšin ja Uglovkan välinen rautatie ja maantie. Taajamasta on paikallisjuna- ja linja-autoyhteydet molemmille paikkakunnille. Seudun pääelinkeinot ovat maatalous ja puunjalostus. Kunnan alueella toimii kaksi karjanhoitoon erikoistunutta maatalousyritystä, kymmenkunta yksityistä maatilaa sekä pieni puunjalostuslaitos. Huomattava osa työvoimasta saa elantonsa palstaviljelimistään.
Kunnan keskustaajama koostuu puutarhapalstojen ympröimistä omakotitaloista sekä kahdeksasta kaksikerroksisesta kunnallisesta asuintalosta. Sen palveluja ovat lastentarha ja alakoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäsema ja posti. Vähittäiskaupasta vastaa Borovitšin piirin kulutusosuuskunnan myymälä. Seudun nähtävyyksiin kuuluu Petrovskojen kylän kartanoalue.
Hakasvirnayökkönen
Hakasvirnayökkönen ("Lygephila pastinum") on Etelä- ja Keski-Suomessa yleinen, keskikokoinen yöperhoslaji. Se on sukunsa kolmesta Suomessa tavattavasta lajista selvästi yleisin.
Keskikokoinen mutta hentorakenteinen, vaalean ruskeanharmaa yökkönen. Etusiivet ovat melko tasaväriset, ulkoreunastaan tummemman ruskeat. Siipisuonet eivät erotu. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat ruskeat ja himmeät. Sekä munuaistäplä että rengastäplä ovat pienet, yksivärisen suklaanruskeat ja munuaistäplän sisänurkan vierellä on yhdestä kahteen pientä suklaanruskeaa pistettä. Rengastäplä saattaa olla surkastunut pistemäiseksi. Takasiivet ovat ruskeanharmaat, ulospäin hieman tummenevat. Keskiruumis on heti pään takaa silmiinpistävän tumman suklaanruskea. Siipiväli 35–44 mm.
Lajin voi sekoittaa lähinnä kahteen harvinaisempaan virnayökköslajiin. Niiden etusiipien siipisuonet erottuvat kuitenkin selvästi ja munuaistäplä on jakaantunut useampaan osaan.
Laji elää Euroopasta Japaniin saakka ulottuvalla alueella. Suomessa levinneisyys rajoittuu Vaasa-Lieksa-linjan eteläpuolelle. Keski-Euroopassa lajilla on kaksi sukupolvea, mutta pohjoisessa vain yksi. Lento Suomessa alkaa kesä-heinäkuun vaihteessa ja jatkuu elokuun alkuun.
Hakasvirnayökkönen viihtyy etenkin kosteilla niityillä, tienpientareilla ja metsien reunuksilla. Se on lajina varsin yleinen. Perhoset lentävät hämärän tullen ja tulevat hyvin valolle ja melko hyvin syötille. Toukka on yöaktiivinen ja oleskelee lehtien alapinnoilla ja talvehtii. Täysikasvuisena se koteloituu löyhän kotelokopan sisään maahan.
Toukka syö hiirenvirnaa ("Vicia cracca").
Gustav Ränk
Gustav Ränk (18. helmikuuta 1902 Saarenmaa, Viro – 5. huhtikuuta 1998 Tukholma, Ruotsi) oli virolainen kansatieteilijä. Hän oli Tarton yliopiston professori 1939–1944 ja Tukholman yliopistossa dosenttina vuodesta 1955.
Tomahawk Technique
Tomahawk Technique on jamaikalaisen dancehall- ja reggae artisti Sean Paulin viides studioalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 18. syyskuuta 2012.
Ilmari Räsänen
Toivo Ilmari Räsänen (1888–1931) oli suomalainen lausuja ja lausunnanopettaja. Hän valmistui 1909 filosofian kandidaatiksi ja oli Helsingin yliopistossa puhetaidon opettaja 1913–1926 ja kaunoluvun lehtori 1928–1931. Hän toimi Kansan näyttämön johtajana 1918–1921.
Veli Räsänen
Veli Johannes Paavo Bartholomeus Räsänen (24. elokuuta 1888 Simo – 16. heinäkuuta 1953) oli suomalainen biologi ja jäkälätutkija.
Veli Räsäsen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Räsänen ja Kaisa Sofia Vuolevi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913, maisteriksi 1914 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1927. Räsänen toimi Lapuan maanviljelyslyseon luonnontieteiden ja karjanhoidon opettajaana 1918–1921 ja Kurkijoen maamiesopiston lehtorina 1921–1940, Kuopion karjatalousopiston lehtorina 1940–1953. Hän julkaisi kirjallisuutta jäkälistä, muun muassa teoksen "Suomen jäkäläkasvio" (1951).
Räsäsen veli oli kielentutkija Martti Räsänen.
Naisenryöstö
Naisenryöstö tarkoitti Suomen rikoslainsäädännössä aiemmin sitä, kun joku otti viisitoista vuotta täyttäneen naimisissa olevan tai naimattoman naisen valtaansa ja "vastoin naisen tahtoa" vei hänet pois tai piti hänet vallassaan haureuden harjoittamista tai avioliiton solmimista varten.
Naisenryöstäjän tarkoituksena ei ollut välttämättä mennä ryöstetyn naisen kanssa naimisiin tai harjoittaa haureutta tämän kanssa. Hän saattoi ottaa naisen valtaansa, jotta joku kolmas henkilö voisi toteuttaa aikomuksensa. Tästä syystä naisenryöstöön saattoi syyllistyä myös nainen.
Asiasta säädettiin Suomen rikoslain 25. luvun 7. pykälässä, ja rikoksen maksimirangaistuksena oli kahdeksan vuotta kuritushuonetta. Säännös naisenryöstöstä oli voimassa vuoteen 1995 saakka.
Enleveerauksella tarkoitettiin viisitoista vuotta täyttäneen naimattoman tai naimisissa olevan naisen poisviemistä "tämän oman tahdon mukaan", mutta ilman naittajan tai muun edusmiehen suostumusta, tarkoituksena avioliiton solmiminen tai haureuden harjoittaminen.
Asiasta säädettiin Suomen rikoslain 25. luvun 8. pykälässä, ja rikoksen maksimirangaistuksena oli kaksi vuotta kuritushuonetta. Säännös lakkasi olemasta voimassa vuonna 1995, koska katsottiin, että se oli avioliittolainsäädännön kehityksen myötä menettänyt merkityksensä.
Martti Räsänen (kielitieteilijä)
Arvo Martti Oktavianus Räsänen (25. kesäkuuta 1893 Simo – 7. syyskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja Helsingin yliopistossa turkologian dosenttina vuodesta 1926, turkkilaisen filologian ylimääräinen professori 1944–1961.
Räsäsen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Räsänen ja Kaisa Sofia Vuolevi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914, lisensiaatiksi 1920 ja tohtoriksi 1927. Räsänen opiskeli myös Kazanissa 1915–1917 ja Budapestissa 1924–1925.
Räsänen aloitti nykyturkin opetuksen 1927. Räsänen kävi Keski-Euroopassa ja Turkissa tutkimus- ja opiskelumatkoilla. Hänen tutkimusalaansa olivat sanahistoria, turkkilaiskielten ja suomalais-ugrilaisten kielten suhteet ja eräät muut kielisukulaisuuteen liittyvät kysymykset. Hän kannatti uralilais-altailaista alkusukulaisuushypoteesia.
Martti Räsäsen veli oli jäkäläntutkija ja biologi Veli Räsänen.
Ecosto
Ecosto on suomalainen ympäristöarvoja korostava kodinkoneliikkeiden ketju. Ecostolla on nyt Ecosto-verkkokaupan lisäksi myymälät vain Seinäjoella ja Lapualla. Alkuperäinen kymmenkunta kaupunkia kattanut ketju ajautui nopeasti konkurssiin lokakuussa 2011.
Ecosto syntyi, kun Tekniskauppiaat Oy erosi Tekniset-kodinkoneketjusta tammikuussa 2011. Tekniskauppiaat käytti Euronics-nimeä, jonka se vaihtoi Ecostoksi. Huhtikuussa 2011 kerrottiin uuden Ecosto-ketjun avaavan kodintekniikkamyymälät Helsingissä, Tampereella, Oulussa, Vaasassa, Kokkolassa, Riihimäellä, Seinäjoella, Paimiossa ja Lapualla. Ketju kertoi luoneensa omat ympäristöstandardinsa kodinkoneiden energiatehokkuuden, vedenkulutuksen, melutason, valmistuksen vastuullisuuden ja kierrätettävyyden mittaamiseen. Toimitusjohtaja Ari-Matti Hakalan mukaan yritys halusi helpottaa tuotteiden vertailua ympäristönäkökulmasta. Ecoston valikoimiin hyväksyttiin puolet vähemmän merkkejä kuin tavallisissa kodinkoneliikkeissä, sillä sen tavarantoimittajilta edellytettiin sitoutumista ympäristöarvoihin. Ecosto-ketju lanseerattiin näyttävällä kampanjalla, johon kuului myös televisiomainontaa.
Jo elokuussa 2011 ilmoitti Riihimäen Ecosto-myymälä lopettavansa, ja koko Ecosto-ketju jätti konkurssihakemuksen lokakuussa 2011. Ketjun kerrottiin kaatuneen pääkaupunkiseudulla tehtyihin isoihin kauppapaikkainvestointeihin.
Marraskuussa 2011 ketjun keskeisenä toimijana ollut Hakaradio Oy ilmoitti jatkavansa kodintekniikkaliiketoimintaa Seinäjoella, Lapualla ja Vaasassa. Loppuvuodesta 2011 Hakaradio osti ketjun konkurssipesältä Ecosto-verkkokaupan ja Ecosto-tuotemerkin käyttöoikeudet.
Hakaradio Oy perustettiin konkurssin jälkeen uudelleen joulukuussa 2011, mutta sen liiketoiminta juontaa juurensa vuoteen 1963, jolloin Hakalan Radio -niminen myymälä perustettiin Lapualle. Seinäjoen myymälä avattiin vuonna 1976 ja Vaasa vuonna 2001.
Gibraltarinvuoren tunnelit
Gibraltarinvuoren tunnelit ovat Gibraltarinvuoren sisään kaivettuja luolia ja tunneleita. Ensimmäiset niistä tehtiin Gibraltarin piirityksen aikana 1700-luvun lopussa.
Gibraltarin suureksi piiritykseksi kutsutaan Ranskan ja Espanjan yritystä valloittaa Gibraltar Britannialta Yhdysvaltain vapaussodan aikana. Piiritys jatkui heinäkuusta 1779 helmikuuhun 1783. Kenraali George Augustus Eliottin johtamat britit halusivat viedä tykkejä Gibraltarinvuoren jyrkälle pohjoisrinteelle. Ylikersantti Ince ehdotti että tämä tehtäisiin kaivamalla tunneli kalkkikiviseen vuoreen. Ince miehineen kaivoi tunnelia lähinnä lekoilla ja sorkkaraudalla, jonkun verran myös räjäyttäen kiveä ruutipanoksilla. Tunneli oli alun perin suunniteltu vain tykkien viemiseksi vuoren toiselle puolelle, mutta työn edetessä havaittiin että tykit voitiin jättää kallion suojaan ja puhkaista vain ampuma-aukot. Tykkien laukaiseminen samassa ahtaassa tilassa ruudin kanssa ei ollut turvallista, joten jokainen tykki suojattiin köyden varaan ripustetulla kostealla kankaalla, jonka piti estää kipinöiden lentäminen ruutivarastoihin.
Kenraali Elliot oli luvannut palkkion sille joka vie tykkejä vuoren toiselle puolelle. Ei ole tietoa saiko Ince tätä palkkiota. Tiedetään kuitenkin että hän sai tontin vuorenrinteeltä, paikasta joka edelleen tunnetaan nimellä Ince's Farm. Incen joukko-osastosta muodostettiin myöhemmin kuninkaalliset pioneerijoukot. Kenraali Elliot sai myöhemmin paronin arvonimen.
Piiritys päättyi vuonna 1783, mutta tunneleita on laajennettu myöhemmin, varsinkin toisen maailmansodan aikana.
Tunneleita on nykyään kaikkiaan yli 70 km, mutta vain pieni osa niistä on avoinna yleisölle.
Toni Piispanen
Toni Piispanen (s. 24. heinäkuuta 1976) on suomalainen vammaisurheilija.
Piispanen halvaantui vuonna 1993 karate-esitykseen kuuluneen voltin epäonnistuttua Lahdessa pidetyssä kamppailulajien näytöksessä. Karate oli ennen tapaturmaa hänen päälajinsa, minkä lisäksi hän harrasti jalkapalloa ja lumilautailua. Vuonna 1995, kaksi vuotta halvaantumisensa jälkeen, hän alkoi harrastaa pyörätuolirugbya, jossa nousi Suomen maajoukkueen kapteeniksi. Hän harjoitti lajia lyhyen aikaa myös puoliammattilaisena.
Rugby takasi vahvan pohjan sprinttikelaukseen. Rugbyn ansiosta Piispasen oli mahdollista nousta huipulle nopeammin kuin tavallisesti. Vuonna 2010 Piispanen aloitti kilpailemisen pyörätuolikelauksessa. Seuraavan vuoden tammikuussa hän voitti T51-luokan MM-hopeaa 100 metrillä sekä MM-pronssia 200 metrillä ja myöhemmin vuoden aikana hänestä tuli vammaluokkansa maailmanennätyksen haltija 100 metrillä. Hän oli yksi kolmesta ehdokkaasta vuoden läpimurto -palkinnon saajaksi vuoden 2012 alussa järjestetyssä Suomen urheilugaalassa. Syyskuussa 2012 Piispanen voitti 100 metrin kultaa Lontoon paralympialaisissa ajalla 21,72 sekuntia. Hänen ennätyksensä 100 metrillä on vuonna 2015 Sveitsin Arbonissa kelattu 20,47 sekuntia, joka on samalla hänen vammaluokkansa maailmanennätys. Hän on myös 200 metrin kelauksen kaikkien aikojen maailmantilaston kakkonen ajalla 38,81 sekuntia. Heinäkuussa 2013 Piispanen voitti MM-kultaa vesisateessa käydyssä 100 metrillä ajalla 22,59 sekuntia sekä MM-hopeaa 200 metrillä ajalla 40,90 sekuntia.
Vuoden 2017 MM-kisoissa Lontoossa hän voitti hopeaa 100 metrillä ajalla 21,54. Vuoden 2018 EM-kisoissa Berliinissä hän voitti hopeaa 100 metrillä ajalla 23,44.
Hänen saavuttamiaan tunnustuksia ovat Tahko Pihkala -seuran Vuoden Rehti Urheilija (2012), Suomen Urheilugaalan Periksi ei anneta Uuno -palkinto (2013) ja Vuoden helsinkiläisurheilija (2013).
Piispanen on koulutukseltaan liikuntatieteiden maisteri, joksi valmistui Jyväskylän yliopistosta. Hän on työskennellyt muun muassa Liikuntatieteellisen Seuran koordinaattorina Helsingissä. Nykyisin hän työskentelee opetus- ja kulttuuriministeriössä, valtion liikuntaneuvostossa.
Beth Underhill
Elizabeth Jane "Beth" Underhill (s. 5. syyskuuta 1962 Guelph) on kanadalainen entinen esteratsastaja.
Underhill aloitti ratsastamisen 7-vuotiaana, ja pian sen jälkeen hänen vanhempansa ostivat hevosfarmin. Hän voitti nuorena kansallisia kilpailuja ja tuli nimetyksi Kanadan maajoukkueeseen ensimmäistä kertaa 1990. Underhill voitti vuonna 1991 Pan-Amerikan kisoissa kaksi hopeamitalia. Seuraavalla kaudella hän osallistui olympialaisiin, joissa hän putosi henkilökohtaisen kilpailun karsinnassa ja oli myös maansa yhdeksänneksi sijoittuneen joukkueen jäsen. Underhill sijoittui neljänneksitoista MM-kisoissa 1995 ja kuului maansa pronssimitalijoukkueeseen Pan-Amerikan kisoissa 1999.
Hankakohokki
Hankakohokki ("Silene dichotoma") on lähinnä Euroopassa tavattava, runsaskukkainen kohokkikasvi.
Yksi- tai kaksivuotinen hankakohokki kasvaa 30–50 cm korkeaksi. Kasvi on pysty, yläosasta haarova, lyhytkarvainen ja nystykarvaton. Lehtien muoto vaihtelee puikeista kapeansoikeisiin.
Kukinnossa on runsaasti nuokkuvia kukkia. Sekä kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on ulkoverhiötön ja kapean lieriömäinen, teriö on lisäteriöllinen. Terälehdet ovat valkoisia ja niiden lavat ovat syvään kaksijakoisia. Lapojen liuskat ovat 2,5–3,5 mm leveitä. Emin vartaloita on kolme kappaletta. Suomessa hankakohokki kukkii heinä-syyskuussa.
Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava kota.
Suomessa hankakohokista on tavattu kahta alalajia: nimialalaji (pelto)hankakohokkia (ssp. "dichotoma") sekä kaakonhankakohokkia (ssp. "racemosa").
Hankakohokki on alun perin kotoisin Turkista sekä Itä-Euroopasta, jossa sitä kasvaa Sloveniasta Kreikkaan, Bulgariaan, Romaniaan, Länsi-Ukrainaan ja Länsi-Venäjälle. Laji on levinnyt paikoin myös Keski-Eurooppaan ja Fennoskandian etelä- ja keskiosiin. Sitä tavataan myös Keski-Aasiassa sekä tulokaslajina eri puolilla Pohjois-Amerikkaa, Uutta-Seelantia ja Australiaa.
Suomessa hankakohokki on harvinainen uustulokas, jota on tavattu Etelä- ja Keski-Suomesta sekä Pohjanlahden rannikolla Kemin korkeudelle saakka. Lajia on nykyisin tavattu harvoin, suurin osa tunnetuista havannoista on 1900-luvun alkupuolelta tai vanhempia.
Hankakohokkia on Suomessa tavattu heinäpelloilla, viljelymailla ja lastauspaikoilla. Laji on levinnyt Fennoskandiaan erityisesti apilansiemenen joukossa.
Hershey’s Cookies ’n’ Creme
Hershey’s Cookies ’n’ Creme on The Hershey Companyn valmistama suklaalevy. Sen valmistus aloitettiin vuonna 1994, ja se koostuu keksinpaloista sekä niiden päälle laitetusta tavallisesta suklaasta.
The Hershey Company on sittemmin vaihtanut valmistamiensa suklaatuotteiden ainesosia; se esimerkiksi korvasi kaakaovoin öljyainesosilla. Yhtiö teki nämä muutokset leikatakseen tuotteiden markkinointihintaa sen sijaan, että olisi nostanut niitä. Ainesosien vaihtamisen myötä missään kyseisen yhtiön suklaatuotteessa ei käytetä valkosuklaata.
Mohamed El-Hachimi
Mohamed El-Hachimi (; s. 5. syyskuuta 1980) on marokkolainen yleisurheilija, joka kilpailee kestävyysjuoksussa.
El-Hachimi juoksi 10 000 metrillä ennätyksensä 27.34,29 vuonna 2008. Hän osallistui samana vuonna Pekingin olympialaisiin, mutta joutui keskeyttämään kilpailun kyseisellä matkalla. El-Hachimin ennätys maratonilla on 2.08.17, jonka hän juoksi Soulissa 2010.
Vuonna 2012 El-Hachimi antoi positiivisen dopingnäytteen ja sai kuuden kuukauden kilpailukiellon ajalle 29.7.2012–28.1.2013. Vuonna 2014 hän jäi toistamiseen kiinni dopingin käytöstä ja sai kuuden vuoden kilpailukiellon ajalle 20.2.2015–19.2.2021.
Mounds
Mounds on The Hershey Companyn valmistama suklaapatukka.
Moundsin kookospähkinänmakuinen sisäosa vastaa Almond Joy -patukan sisältöä, mutta Moundsin ulkokuoressa on tummaa suklaata Almond Joyssa käytettävän maitosuklaan sijasta. Moundsin käyttämä pakkaus- ja logomuotoilu sisältää yhtäläisyyksiä sisartuotteen Almond Joyn kanssa; Almond Joyn sininen väri on tosin Moundsissa korvattu punaisella. Vuonna 2006 Hershey markkinoi rajoitetun ajan myynnissä ollutta Mounds Island Orange -patukkaa, jossa oli appelsiininvärinen ja -makuinen sisältö.
Mainittuja patukoita on mainostettu yhteisissä mainoksissa. Moundsin ensimmäinen käytössä ollut slogan oli "Indescribably Delicious" (sanoinkuvaamattoman herkullinen). Patukoiden 1970-luvulla käytössä olleessa mainoksessa käytettiin lorua "Sometimes you feel like a nut, sometimes you don't / Almond Joy's got nuts / Mounds don't", joka oli Leon Carrin kirjoittama.
Esine
Esine on mikä tahansa ihmisen valmistama tavara, laite, kone tai muu väline. Esineet ovat elottomia. Ne ovat yleensä valmistettu jonkin työn tekemistä varten eli välineiksi mutta mm. koriste-esineillä ei tehdä työtä vaan esine itsessään täyttää jonkin tarpeen.
Runsas esineiden käyttö on ominaista ihmisille ja ihmistä on kuvattukin esineitä valmistavaksi eläimeksi.