hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Saksan XLI panssariarmeijakunta
Saksan XLI panssariarmeijakunta () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Wehrkreis VIII perusti 24. helmikuuta 1940 XLI motorisoidun armeijakunnan esikunnan (). Armeijakunta nimettiin 10. heinäkuuta 1942 XLI panssariarmeijakunnaksi.
Armeijakunta liitettiin toukokuussa 1940 hyökättäessä Ranskaan osaksi Armeijaryhmä A:n 12. armeijaa. Syyskuussa se oli osana Alankomaihin sijoitettua 16. armeijaa.
Geometrisen keskiarvon lause
Geometrisen keskiarvon lause kuvaa suorakulmaisen kolmion hypotenuusalta piirretyn korkeusjanan ja sen jakamien hypotenuusan osien suhdetta. Lauseen mukaan korkeusjanan pituus on näiden osien pituuksien geometrinen keskiarvo.
Jos "h" on suorakulmaisen kolmion hypotenuusaa vastaava korkeusjana ja "p" and "q" korkeusjanan jakamat hypotenuusan osat niin näiden suhdetta voidaan kuvata lauseella: 
tai vastaavasti:
Eukleides (n. 360–280 eaa.) käytti jälkimmäistä lausetta (2. kirjan 14. väittämä) annetun suorakulmion kanssa yhtäsuuren neliön piirtämiseen harpin ja viivaimen avulla:
-Ensin suorakulmion DBIE sivua BD jatketaan suorakulmion sivun DE verran(DE=DA). 
-Seuraavaksi piirretään puoliympyrä, jonka halkaisija on pidennetty sivu AB.
-Pidennetään janaa DE ympyrän kehälle pisteeseen C.
-DC on halutun neliön sivun pituus.
Lausetta voidaan soveltaa myös käänteisesti: Jos kolmion korkeus­janan jakamien segmenttien tulo on yhtä kuin korkeusjanan neliö, niin kolmio on suorakulmainen.
Teoreema:
Käänteisesti:
Leikataan suorakulmainen kolmio korkeusjanan "h" kohdalta kahteen yhdenmuotoiseen kolmioon, jotka järjestetään peräkkäin suuremmaksi kolmioksi, jonka sivun pituudet ovat "p+h" ja "q+h". Ensimmäisen kolmioiden väliin jäävä tyhjä tila täyttyy pinta-alaltaan "h" kokoisella neliöllä, ja toinen kolmioiden väliin jäävä alue suorakulmiolla "pq". Koska molemmat uudelleen järjestetyt kolmiot ovat saman kokoisia, niin myös lisättyjen neliön ja suorakulmion tulee olla keskenään saman kokoisia.
Belebjolka
Belebjolka () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Poddorjen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Lovatin sivujoen Polistin varrella 25 kilometriä Poddorjesta luoteeseen. Kylässä on 383 ja kunnassa 1 000 asukasta (vuonna 2010).
Belebjolkan kunnan pinta-ala on 822,94 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin alueen Volotin ja Staraja Russan piireihin, idässä Poddrojen kuntaan, etelässä Holmin piiriin ja lännessä Pihkovan alueeseen. Pinta-alasta 83,9 % on metsää ja 14,1 % maatalousmaata.
Kunnan alueella virtaavat Polist ja sen sivujoki Holynja. Seudulla on laajoja suoalueita.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 68 kylää: Bainištše, Baikovo, Berezka, Bolšije Jasny, Bolšoje Puhovo, Bolšoje Šeludkovo, Borok, Bystryi Bereg, Bytškovo, Gariža, Gridino, Gusevo-1, Gusevo-2, Holstinka, Ignatovo, Jahonovka, Kamenka, Karabinets, Kostelevo, Kovalevka, Krapivenka, Krasnyi Lug, Kstetški, Leša, Lisji Gorki, Litvinovo, Ljubets, Malahnovo, Malaja Korovenka, Maloje Puhovo, Maloje Šeludkovo, Malyje Jasny, Markovo, Perehody, Perejezd, Pereterje, Perevodovo, Petrovo, Podsosonje, Potšinki, Protoki, Repino, Retški, Rjabji Rogi, Rovno, Rukaty, Ržanyje Rogi, Šahovo, Šeljapino, Sentsovo, Šernino, Šestovo, Sidorovo, Skopino, Škvorovo, Sorokino, Starobenka, Šušelovo, Sušitsa, Trubitšino, Tšerna, Velikoje Selo, Vidža, Viska, Vykrasovo, Zaozerje, Zelema ja Zimnik. Yli sadan asukkaan kyliä ovat Belebjolkan lisäksi Zaozerje ja Perejezd. Viidessätoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Belebjolkan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1495. 1700-luvulta lähtien se oli Novgorodin läänin Staraja Russan kihlakuntaan kuuluneen volostin keskus. Vuonna 1927 muodostettiin Belebjolkan piiri, joka lakkautettiin vuonna 1931, mutta perustettiin uudelleen vuonna 1941. Vuoteen 1944 saakka se kuului Leningradin alueeseen. Belebjolkan piiri liitettiin Poddorjeen vuonna 1961.
Belebjolkasta on linja-autoyhteydet Poddorjeen ja Staraja Russaan. Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut, hallinto ja kauppa. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät sekä kolme yksityistilaa. 81 % työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella ja 24 % työikäisistä ei käy ansiotöissä (vuonna 2010).
Keskuskylän palveluihin kuuluvat keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto ja posti. Eräitä julkisia palveluja on myös muissa kylissä.
Polistin ja Holynjan varrella on keskiaikaisia kurgaanihautoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu 1700-luvulla rakennettu Markovon kirkko. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.
Leikkivä ihminen
Leikkivä ihminen ("Homo Ludens") on Johan Huizingan vuonna 1938 kirjoittama kirja leikin roolista kulttuurissa. Huizinga käsittelee kirjassa leikin roolia sellaisilla kulttuurin alueilla kuin laki, sota, runous, filosofia ja taide. Huizinga tulkitsee leikin ja pelien olevan olennainen osa kulttuuria. Leikkivä ihminen on tärkeä teos leikin ja pelien tutkimuksen historiassa.
Huizinga esittää "Leikkivässä ihmisessä" leikin olevan keskeinen osa kulttuurin syntyä. Hän käy läpi esimerkkejä uskonnosta, laista, runoudesta, sodasta, filosofiasta ja taiteesta ja osoittaa, miten niissä kaikissa on leikkisiä piirteitä. Myös eri kielten leikki-sanojen analyysi on keskeinen osa "Leikkivää ihmistä".
Huizinga esittää teoksessa taikapiirin käsitteen, kuvaillen leikin tapahtuvan erillään arkisesta elämästä. Taikapiiri tarkoittaa hänen kuvauksessaan rajaa leikin ja muun maailman välillä.
"Leikkivällä ihmisellä" oli merkittävä vaikutus ranskalaisen sosiologi Roger Caillois'n kirjoituksiin leikistä. Myös saksalainen teologi Hugo Rahner kiinnostui ajatuksesta kuinka leikillä voi ilmaista uskonnollisia tuntemuksia.
Vieroitushoito
Vieroitushoito tarkoittaa päihdehoitoa, jossa päihderiippuvainen vieroitetaan kokonaan ja pysyvästi irti pakonomaisesta tarpeestaan käyttää päihteitä.
Yksi vieroitushoidon malli on Minnesotamallinen päihdehoito, joka tähtää aina pysyvään täysraittiuteen, jossa päihderiippuvainen elää vapaana pakkomielteestään elämästä.
Vieroitushoidolla viitataan usein arkikielessä niin sanottuun katkaisuhoitoon, jolla ei kuitenkaan tarkoiteta samaa asiaa. Katkaisuhoidolla tarkoitetaan kuitenkin ainoastaan sananmukaisesti juomisen tai muiden huumavien aineiden käytön katkaisua niin sanotuilla katkaisuasemilla. Katkaisuasemien tarkoituksena ei ole raittiuden saavuttaminen, vaan ainoastaan aineen käytön tilapäinen katkaiseminen.
Bertel Saarnio
Bertel Saarnio (21. maaliskuuta 1912 – 27. syyskuuta 1969) oli suomalainen arkkitehti.
Saarnion tunnetuin suunnittelutyö on hänen yhdessä arkkitehti Juha Leiviskän kanssa suunnittelemansa Kouvolan kaupungintalo. Saarnio oli mukana suunnittelemassa Alvar Aallon johdolla 1944–1945 Rovaniemen uutta asemakaavaa.
Saksan LVI panssariarmeijakunta
Saksan LVI panssariarmeijakunta () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Wehrkreis VI perusti 15. helmikuuta 1941 LVI motorisoidun armeijakunnan esikunnan () Bad Salzuflenissa. Armeijakunta nimettiin 1. maaliskuuta 1942 LVI panssariarmeijakunnaksi.
Armeijakunta liitettiin perustettaessa Armeijaryhmä C:n 11. armeijaan, mistä se siirretiin toukokuussa Saksan yleisesikunnan OKH:n alaiseen 3. panssariryhmään. Panssariryhmä siirrettiin kesäkuussa hieman ennen operaatio Barbarossan alkamista osaksi pohjoisen armeijaryhmän 4. panssariryhmää ollen sijoitettuna Dünaburgiin, Lugaan ja Lowatiin. Armeijakunta liitettiin 16. elokuuta 16. armeijaan ja se siirrettiin 17. syyskuuta keskisen armeijaryhmän 3. panssariryhmään.
Yhtymä selvisi kesä-heinäkuussa 1944 Bobruiskin taisteluista, mutta se kärsi merkittäviä tappioita neuvostojoukkojen murtautuessa Baranovin sillanpäästä tammikuussa 1945. Armeijakunta siirrettiin Berliinin suojaksi, mutta se ei kyennyt siihen. Hitlerin tehtyä itsemurhan 30. huhtikuuta armeijakunta antautui 2. toukokuuta. Monet yhtymän miehistä saivat surmansa sotavankeudessa kuten sen viimeinen komentajakin.
Erkki Elomaa
Erkki Kaarlo Elomaa (4. toukokuuta 1936 Helsinki – 26. syyskuuta 1989) oli suomalainen arkkitehti.
Elomaa valmistui arkkitehdiksi vuonna 1962. Elomaan tunnetuin suunnittelutyö on vuonna 1968 valmistunut Järvenpään kirkko.
Risto Murto
Risto Murto (s. 1963 Kuusamo) on työeläkevakuutusyhtiö Varman toimitusjohtaja vuoden 2014 alusta. Aiemmin hän oli Varman varatoimitusjohtaja.
Murto valmistui maisteriksi kansantaloustieteestä vuonna 1989 ja yhteiskuntatieteiden lisensiaatiksi 1992 Oulun yliopistosta. Tohtoriksi hän väitteli Helsingin kauppakorkeakoulussa 1997. Murto työskenteli Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen (ETLA) tutkijana 1987–1992, Suomen Pankin ekonomistina 1992–1993, Erik Selin Oy:n (nykyisin Carnegie) tutkimuspäällikkönä 1993–1997 ja Opstock Oy:n tutkimusjohtajana 1997–2000 ja toimitusjohtajana 2000–2005.
Varmassa Murto aloitti vuonna 2006 ja työskenteli vuoteen 2010 sijoituksista vastaavana johtajana ja vuosina 2010–2013 varatoimitusjohtana. Vuonna 2014 hänestä tuli Varman uusi toimitusjohtaja, kun hänen edeltäjänsä Matti Vuoria siirtyi eläkkeelle.
Murto on hallituksen jäsen muun muassa Wärtsilässä (2014–), Finanssialan Keskusliitossa (2014–) ja Sammossa (2015–). Murto on myös Suomen kansallisooppera ja -baletti sr:n hallintoneuvoston jäsen sekä Suomen Kulttuurirahaston raha-asiain toimikunnan jäsen. Hän aloitti Työeläkevakuuttajat TELA:n ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuonna 2014 ja vuonna 2017 hänestä tuli TELA:n hallituksen puheenjohtaja. Murto on ollut vuosina 2014–2015 Oulun yliopiston hallituksen varapuheenjohtaja ja vuodesta 2016 hallituksen puheenjohtaja.
Jan Jämsen
Jan Jämsen on myös taiteilijanimellä Katla toimiva suomalainen muusikko, jonka instrumentteja ovat laulu ja kosketinsoittimet. Parhaiten hänet muistetaan toimimisesta Finntrollin solistina vuosina 1997-2003. Jämsen on vuosien saatossa toiminut myös sanoittajana ja tehnyt kappaleita Finntrollin lisäksi myös Magenta Harvestille.
Papuanhuiluvaris
Papuanhuiluvaris ("Cracticus cassicus") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Papuanhuiluvarista tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sitä on kuvattu melko yleisestä yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Heidi Parviainen
Heidi Parviainen (s. 8. maaliskuuta 1979 Espoo) on suomalainen, klassisesti koulutettu laulaja ja sanoittaja.
Parhaiten hänet tunnetaan Amberian Dawn-yhtyeestä. Parviainen toimi yhtyeen laulusolistina ja sanoittajana vuodesta 2006 loppuvuoteen 2012 saakka, jolloin heidän tiensä erosivat. Pian tämän jälkeen Heidi Parviainen julkaisi uuden musiikillisen projektinsa, Dark Sarahin.
Savannihuiluvaris
Savannihuiluvaris ("Cracticus mentalis") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Savannihuiluvarista tavataan Koillis-Australiassa, Kaakkois-Indonesiassa ja Papua-Uuden-Guinean eteläosissa. Sitä on kuvattu melko yleisestä yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Leeni-Maria Hovila
Leeni-Maria Hovila (s. 1978) on suomalainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten Kivimetsän Druidin laulusolistina, minkä lisäksi hän on myös The Body Snatscher-yhtyeen laulaja. Aiemmin hän laulanut myös Excecratus-yhtyeessä ja ollut vierailevana solistina Swallow The Sunin vuonna 2008 ilmestyneellä Plague of Butterflies EP:llä.
Tagulanhuiluvaris
Tagulanhuiluvaris ("Cracticus louisiadensis") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Sitä tavataan kotoperäisenä Tagulan saarella Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin populaatiota ja ekologiaa ei tunneta ja se on luokiteltu uhanalaisuusluokituksessa puutteellisesti tunnetuksi.
Kananlihalle meneminen
Kananlihalle meneminen ihmisellä tai yleisemmin nisäkkäillä piloerektio tarkoittaa ihon karvankohottajalihasten supistumista niin, että iho ihmisellä näyttää paljaalta kanan nahalta tai karvapeitteisellä nisäkkäällä karvat pörhistyvät. Tämä on yleensä reaktio ilman lämpötilan laskuun, mutta se voi syntyä myös muista ärsykkeistä, kuten voimakkaasta tunnekuohusta tai uhkaustilanteesta. Karvankohoamisen aiheuttaa adrenaliinihormoni.
Ihon kananlihalle nousemisen ihmisellä uskotaan olevan jäänne siitä evoluution vaiheesta, jossa ihmisillä oli kattavampi karvapeite. Tällöin karvankohottajalihakset saattoivat kohottaa turkin pystyyn ilman keräämiseksi sen alle, jolloin ilma toimi lämpöeristeenä.
Nykyihmiselle tällä ilmiöllä ei ole juuri merkitystä lämmön varaajana vähäisen karvoituksen vuoksi. Lähes päinvastaisesti se vain kuluttaa turhaan energiaa tilanteessa, jossa kaikki mahdolliset resurssit saatettaisiin tarvita kylmästä selviämiseen.
Huilukorppi
Huilukorppi ("Strepera graculina") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Huilukorppia tavataan Australian itäosissa. Sen on kuvattu olevan runsaslukuinen, ja sen kannankehitys on nouseva. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nokihuilukorppi
Nokihuilukorppi ("Strepera versicolor") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Nokihuilukorppia tavataan Australian eteläosissa. Sen on kuvattu olevan yleinen sopivissa elinympäristöissä ja harvinainen kuivilla alueilla. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Alankokirjomonarkki
Alankokirjomonarkki ("Peltops blainvillii") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Alankokirjomonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sen populaation kokoa ja kannankehitystä ei tunneta. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vuorikirjomonarkki
Vuorikirjomonarkki ("Peltops montanus") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Vuorikirjomonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin populaation kokoa ja kannankehitystä ei tunneta, mutta sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mooses (nimi)
Mooses, eri maissa ja eri kielissä myös muun muassa "Moses" ja "Moshe", on varsinkin juutalaisilla yleinen, mutta myös kristittyjen keskuudessa esiintyvä miehen etunimi. Nimen on tehnyt suosituksi Vanhan testamentin ehkä keskeisin henkilö, muinaisten israeli­laisten kansallinen ja uskonnollinen johtaja Mooses, josta kerrotaan Raamatun 2. - 5. Mooseksen kirjoissa.
Suomessa nimi Mooses on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 486 ja Moses noin 120 henkilölle. Nimi on ollut käytössä lähinnä Pohjanmaalla ja Itä-Suomessa.
Nimi on toden­näköisesti peräisin muinaisesta egyptin kielestä, jossa "mes" tarkoitti "poikaa", sukulais­suhteen merkityksessä. Kyseessä on sama sana, joka esiintyy myös useiden Egyptin faraoiden nimissä kuten Ramses (Rameses) ja Thutmosis (Thutmose).
Toisaalta nimi muistuttaa myös heprean sanaa "masa", joka tarkoittaa "nostaa vedestä", ja Raamatussa kerrotaankin faraon tyttären antaneen pelasta­malleen ja adoptoi­malleen heprea­laiselle pojalle, Moosekselle, tämän nimen, koska hän oli nostanut tämän Niilistä.
Nimeä Mooses tai Moses ei enää nykyään esiinny suomalaisessa eikä suomen­ruotsalaisessa nimi­päivä­kalenterissa, mutta vuodesta 1708 aina vuoteen 1949 saakka Mooseksen nimipäivä oli 4. syyskuuta. Samalla päivällä nimi Mooses esiintyy edelleenkin ortodoksisessa kalenterissa, profeetta ja "Jumalan näkijä" Raamatun Mooseksen muistoksi, mutta myös 28. elokuuta, 300-luvulla eläneen pyhittäjä Mooses Etiopialaisen muisto­päivänä.
Rastasparatiisilintu
Rastasparatiisilintu ("Cnemophilus loriae") on huntuparatiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Rastasparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Se on yleinen ja laajalla levinnyt levinneisyysalueellaan. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Huntuparatiisilintu
Huntuparatiisilintu ("Cnemophilus macgregorii") on huntuparatiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Huntuparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sen levinneisyysalue ei kuitenkaan ole kovin suuri eikä sen populaation koko ja kannankehitys ole tiedossa. Laji on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa.
Keltaparatiisilintu
Keltaparatiisilintu ("Loboparadisea sericea") on huntuparatiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Keltaparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen populaatio on pieni ja vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Keltaparatiisilintu elää vuoristometsissä 600–2 000, yleensä yli 1 200 metrin korkeudella merenpinnasta.
Leipurin
Leipurin Oy on suomalaiseen Aspo Oyj -yhtiöön kuuluva leipomoalan raaka-aineita ja koneita myyvä yritys.
Suomen Leipurien Tukkuliike Oy perustettiin 1920 hankkimaan osakasleipomoilleen raaka-aineita ja koneita. 1930-luvun lamassa yrityksen toiminta kärsi, ja vuonna 1933 ekonomi Arvi Raikkala kutsuttiin yrityksen toimitusjohtajaksi. Yksityisten leipomoiden kilpailu osuustoiminnallisten kanssa oli kovaa, ja Raikkalan mukaan vastaus piili laadun kohentamisessa. Leipurien Tukkuliike palkkasi kiertäviä ”demonstratöörejä” eli laatukonsultteja ja lisäsi leipomokone-edustustensa määrää.
Helsingin Mechelininkatu 12:ssa sijainneen yrityksen nimi vaihtui 1948 Leipurien Tukku Oy:ksi. Sota- ja jälleenrakennusvuosia leimasi monien muiden alojen tavoin tavarapula. Viljan ja jauhojen säännöstelyä purettiin 1948 ja 1949, mutta sokerin ja margariinin säännöstelystä luovuttiin kokonaan vasta 1954. Leipurien Tukku panosti konekauppaan leipomoiden vanhentuneen laitekannan uusimiseksi.
Pitkäaikaista toimitusjohtajaa Arvi Raikkalaa seurasi tehtävässä 1961 hänen poikansa Matti. 1970-luvun alkupuolella alkoi koeleipomotoiminta yhteistyössä Suomen Leipuriliiton kanssa. 1970-luvun lopulla Leipurien Tukku ryhtyi viemään koneita ja laitteita erityisesti Neuvostoliittoon.
Leipurien Tukku listautui Pörssin meklarilistalle vuonna 1982. Suomen 1990-luvun alun lamavuosina yritys ajautui osaksi Kaukomarkkinat-konsernia, jonka omistajaksi vuosikymmenen puolivälissä tuli Kesko. Tuolloin leipomoalan liiketoiminta oli jaettuna kahdeksi yhtiöksi, LT-Tukku ja LT-Kone. EU-jäsenyyden tuoma tuonnin vapautuminen 1990-luvun puolivälissä laajensi tuotevalikoimaa leipomoalasta liha- ja valmisruokateollisuuden raaka-aineisiin. Neuvostoliiton romahdettua yrityksen kansainvälistyminen sai uuden vaiheen Viroon ja Venäjälle perustettujen tytäryhtiöiden myötä. 2010-luvulla Leipurin-yrityksellä on toimintaa Baltiassa, Puolassa ja neljässä Venäjän miljoonakaupungissa.
Vuodesta 2008 Leipurin-yhtiö on ollut Aspo Oyj:n omistuksessa. Sen liikevaihto vuonna 2012 oli 65,2 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 58.
Aspo yritti listata Leipurin-yhtiön pörssiin järjestämällä listautumisannin ja osakemyynnin loppuvuonna 2014. Anti ja listautuminen kuitenkin peruttiin. Aspon mukaan Venäjän ruplan valuuttakurssin romahtaminen oli muuttanut sijoitusilmapiirin negatiiviseksi ja lisännyt epävarmuutta Venäjällä toimivien yhtiöiden kehityksestä.
Kapinmesikko
Kapinmesikko ("Promerops cafer") on kapinmesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Kapinmesikkoa tavataan Etelä-Afrikan eteläosissa. Sen on kuvattu olevan yleinen sopivissa elinympäristöissä, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Claudette Colbertin filmografia
Claudette Colbert (1903–1996) näytteli yhteensä 55 vuotta (1923–1965; 1974–1987) kestäneen uransa aikana yli 80 elokuva- ja televisiotuotannossa. Seuraavassa luettelossa ovat kaikki hänen elokuva-, televisio- ja teatteriesiintymisensä. Lisäksi artikkelissa ovat Colbertin palkinnot ja palkintoehdokkuudet.
Santorínin kaldera
Santorínin kaldera on suuri, pääosin vedenalainen, eteläisellä Egeanmerellä sijaitseva kaldera. Kreetan saaresta 120 km pohjoiseen sijaitseva Kreikan Kykladien saariin kuuluva Santorínin saariryhmä koostuu kalderan vedenpinnan yläpuolella olevista osista. Pääsaari Thíra sekä Thirasían ja Aspronísin saaret sijaitsevat kalderan reunalla ja Néa Kaménin ja Palaiá Kaménin saaret keskiosassa.
Kalderan koko on noin 12×7 km, ja sen kolmella sivulla on 300 m:n korkuiset jyrkänteet.
Kalderan keskustassa on kaksi tuliperäistä saarta Néa Kaméni (suom. "uusi palanut") ja Palaiá Kaméni (suom. "vanha palanut").
Pääsaaren Thíran pinta-ala on 75,8 km², Thirasían 9,3 km² ja asumattomien Néa Kaménin 3,4 km², Palaiá Kaménin 0,5 km² ja Aspronísin 0,1 km².
Santorínin luonnonkauniit jyrkänteet, joiden rinteillä sijaitsee valkoiseksi kalkituista rakennuksista muodostuvia kyliä (mm. Oía ja Imerovígli) yhdessä aurinkoisen ilmaston kanssa, ovat tehneet alueesta erittäin suoritun turistikohteen. Alue on suosittu myös vulkanologien keskuudessa johtuen sen hyvistä olosuhteista tuliperäisten ilmiöiden tarkastelun kannalta.
Santorínin kaldera on eteläisen Egeanmeren tuliperäisen kaaren eli helleenisen kaaren aktiivisin osa. Alueella Afrikan mannerlaatta työntyy Euraasian mannerlaatan alle noin 5 cm:n vuosivauhdilla. Alueella tapahtuu runsaasti maanjäristyksiä noin 150–170 km:n syvyydessä.
Kaldera muodostuu päällekkäisistä kilpitulivuorista, jotka vähintään neljä osittain päällekkäistä kalderaa ovat halkaisseet. Vanhin kaldera muodostui noin 180 000 vuotta sitten. Sitä seuraava kaldera muodostui noin 70 000 vuotta sitten. Tämän jälkeen muodostui seuraava kaldera noin 21 000 vuotta sitten. Nykyinen kaldera muodostui noin 3 600 vuotta sitten Theran eli Santorínin tulivuorenpurkauksessa (myös nk. ”minolainen tulivuorenpurkaus”). Vuonna 1640 eaa. tapahtunut valtava purkaus on voinut olla aiheena Atlantiksen tarinan synnylle. Purkaus oli voimakkuudeltaan 7 vulkaanisella räjähdysasteikolla.
Santoríni on lepotilassa oleva aktiivinen tulivuori. Néa ja Palaiá Kaménin saaret ja niiden tummat laavakentät ovat muodostuneet useiden pienten tai keskikokoisten purkausten seurauksena vuosisatojen kuluessa. Viimeisin purkaus tapahtui vuonna 1950.
Doubt (manga)
Doubt (myös Rabbit Doubt) on Yoshigi Tonogain piirtämä neliosainen mangasarja. Se julkaistiin kotimaassaan Japanissa 2008, mutta suomeksi se julkaistiin vasta vuoden 2013 alkupuolella.
Mangan keskipisteenä on nuorten suosima kännykkäroolipeli Rabbit Doubt. Pelin ideana on, että muut pelaajat ("kanit") yrittävät löytää joukkoonsa soluttautuneen tappajan ("suden"), ennen kuin susi ehtii tappaa heidät. 
Peli muuttuu todeksi, kun viidestä pelaajasta koostuva ryhmä kidnapataan vanhaan psykiatriseen sairaalaan. Pelaajat ovat Yuu Aikawa, Eiji Hoshi, Hajime Komaba, Haruka Akechi ja Rei Hazama. Lisäksi porukkaan eksyy myös Yuun lapsuudenystävä Mitsuki Hooyama. Pian nuoret saavat huomata, etteivät ole sairaalassa yksin...
Kumar Sanu
Kumar Sanu (oik. Kedarnath Bhattacharya, s. 23. syyskuuta 1957) on intialainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten playback-laulajana hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän voitti viisi peräkkäistä parhaan mieslaulajan Filmfare Awards -palkintoa 1990-luvun alussa. Intian hallitus myönsi Sanulle Padma Shri -palkinnon vuonna 2009.
Kaarina Sarkola
Kaarina Sarkola (s. 2. marraskuuta 1913 Loppi) on suomalainen kirjailija.
Halfdan Nylander
Halfdan Nylander (s. 12. huhtikuuta 1913 Rovaniemi) on suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Maria Orasto
Aune-Inkeri Pesonen, kirjailijanimi Maria Orasto (22. maaliskuuta 1913 Kerimäki – 9. huhtikuuta 1984) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkillä Inkeri Erätie.
Nimellä "Maria Orasto":
Nimellä "Inkeri Erätie":
Shimantojoki
Shimantojoki () on lähes 200 kilometriä pitkä joki Kōchin prefektuurissa Shikokun saarella Japanissa. Joen sanotaan olevan yksi Japanin kolmesta puhtaimmasta joesta, ja se on tunnettu luonnonnähtävyys. Joen varrella on myös Shimanton kaupunki.
Johannes Heinonen
Isak Johannes Heinonen (24. kesäkuuta 1892 Turku – 27. tammikuuta 1982) oli lääkintäkenraalimajuri vuodesta 1946. Hän toimi puolustusvoimien ylilääkärinä 1944–1953.
Heinosen vanhemmat olivat Isak Heinonen ja Elin Augusta Eriksson ja puoliso vuodesta 1938 Gunvor Vaenerberg. Heinonen tuli ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta 1911 ja valmistui odontologian kandidaatiksi 1915, lääketieteen kandidaatiksi 1915 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1920. Hän teki opinto- ja tutkimusmatkoja moniin Euroopan maihin sekä 1949 Amerikkaan.
Suomen valkoisen kaartin pataljoonan lääkäri Heinonen oli 1922–1927, Viipurin sotilassairaalan ylilääkäri 1927–1939, talvisodan 1939–1940 sotasairaaloiden päällikkölääkäri, Keskussotilassairaala 2:n ylilääkäri 1940–1941, päämajan sota-invalidihuollon tarkastaja 1942–1944, puolustusvoimien ylilääkäri 1944–1953 ja pääesikunnan sotainvalidi-huollon tarkastaja 1944–1950.
Valko-Venäjän kansalliskirjasto
Valko-Venäjän kansalliskirjasto (, ) on vuonna 2006 käyttöön avattu, Minskin nähtävyyksiin kuuluva Valko-Venäjän kansalliskirjasto. Se sijaitsee Minskin koillisosassa, kaupungin keskustasta koilliseen johtavan, pääkatuihin kuuluvan Praspekt Nezaležnostsin (suom. itsenäisyyden valtatien) varrella, melko lähellä Minskin metron Vostok-asemaa.
Valko-Venäjän kansalliskirjasto on vuonna 1922 perustettu kansalliskirjasto.
Nykyinen kirjastorakennus pohjautuu vuonna 1989 kansainvälisen arkkitehtikilpailun voittaneeseen, kahden minskiläisen arkkitehdin, Mihail Vinahradaun ja professori Viktar Kramarenkan suunnitelmaan. Päätös kirjaston rakentamisesta tehtiin vuonna 2002 ja rakennustyöt ajoittuivat vuosille 2002-2006.
Kansalliskirjaston sisäänkäynnin vieressä on ensimmäisen valkovenäjänkielisen kirjan painaneen renessanssiajan humanistin, graafikon ja raamatunkääntäjän, tohtori Frantsysk Skarynan (noin 1486–1551) patsas. Kirjastorakennuksen pääsisäänkäynti on muotoiltu avattua kirjaa muistuttavaksi ja siihen on taiteiltu Skarynan painaman teoksen johdannon valistavia sanontoja monille kielille käännettynä.
Kirjastorakennuksen "Tiedon timantiksi" kutsuttuun keskustorniin on asennettu 4 646 väriltään vaihdettavaa led-elementtiä, joiden avulla keskustornista saadaan halkaisijaltaan 62 metrin kokoinen pikselinäyttö. Iltaisin auringonlaskun ja puolenyön välillä kirjastorakennuksen keskustornissa esitetään muutaman minuutin kestoisia, tietokoneohjattuja valoteoksia.
Kirjaston kokoelmissa oli vuonna 2013 yli 9 miljoonaa nimikettä. Rakennukseen on suunniteltu tilat yhteensä 14 miljoonalle nimikkeelle. Kirjaston asiakkaaksi pääsee rekisteröitymään 16 vuotta täytettyään. Lukusaleja on yhteensä 19 ja niissä on 2 000 istumapaikkaa. Useimmat työpöydät on varustettu Internetiin kytkeytyillä tietokoneilla; monia kirjaston tietokantoja pääsee käyttämään myös etäyhteydellä.
Kirjastorakennuksessa on myös näyttelytiloja, kahvila, postitoimisto, pankin toimipiste ja matkatoimisto. Siellä on kansainvälisiä kongresseja ja korkeantason poliittisia tapaamisia varten rakennettu Presidentin keskus.
Sienten syötävyysmerkintä
Sienten syötävyysmerkintä ilmoittaa sienen syötävyyden ja sopivuuden ruuaksi. Syöntikelpoisuus ilmoitetaan Suomessa tähdillä, ympyrällä ja risteillä. Tähtimerkinnät ovat suuntaa antavia, koska kysymys on myös makuasioista. Sienestäjä voi sienioppaaseen merkittyjen symbolien avulla varmistua sienen käyttökelpoisuudesta ruuaksi, eikä hänen tarvitse välttämättä kokeilla sitä. Tähdellä merkitty sieni on syöntikelpoinen sieni. Ympyrällä merkitty on esikäsiteltävä, ja ristillä merkitty on myrkyllinen, joka voi aiheuttaa lieviä myrkytysoireita tai pysyviä vaurioita ihmisen elimistöön.
Juhani Heinonen (vuorineuvos)
Eino Juhani Heinonen (7. syyskuuta 1925 Jyväskylä – 21. huhtikuuta 2014) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Are-yhtymän pääjohtaja vuosina 1979–1985. Hän sai vuorineuvoksen arvon vuonna 1982.
Heinonen valmistui ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1944 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1950. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli vuonna 1950 lyhyen aikaa Suomen Teollisuusliitossa. Vuosina 1950–1954 Heinonen työskenteli Osuuskunta Metexin tarjousinsinöörinä ja 1954–1956 osastopäällikkönä.
Vuonna 1956 Heinonen siirtyi isänsä Kalle Heinosen perustaman Are Oy:n apulaistoimitusjohtajaksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1966 saakka, minkä jälkeen hänestä tuli toimitusjohtaja vuosiksi 1966–1979. Vuodet 1979–1985 Heinonen oli Are-Yhtymän pääjohtaja.
Lohiahvenkalat
Lohiahvenkalat (Percopsiformes) on viuhkaeväisiin kuuluva kalalahko. Lahkon heimoja ja lajeja tavataan makeista vesistä Pohjois-Amerikasta.
Varhaisimmat lohiahvenkaloihin kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Lahkoon kuuluu kolme heimoa sokkokalat (Amblyopsidae), piraattiahvenet (Aphredoderidae) ja lohiahvenet (Percopsidae). Yhteensä lahkossa on yhdeksän lajia. Lohiahvenkalojen monofyleettisyys on kiistanalaista ja esimerkiksi eräät iktyologit pitävät sokkokaloja turskakaloihin tai ahvenkaloihin kuuluviin tokkomaisiin kaloihin kuuluvana. Kooltaan kaikki lahkon kalat ovat pienehköjä noin 5–20 cm pitkiä kaloja, joille tunnusmerkillisiä piirteitä ovat heikot piikit selkä-, rinta- ja vatsaevissä, useilla lajeilla oleva rasvaevä ja lähekkäin sijaitseva rinta- ja vatsaevät.
Olli Heinonen (lääkäri)
Olli Pertti Heinonen (17. kesäkuuta 1934 Helsinki – 22. marraskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. Hän toimi Kuopion korkeakoulussa kansanterveystieteen (epidemiologia) professorina 1975–1981, Suomen akatemian tutkijaprossorina 1984–1989 ja Helsingin yliopiston kansanterveystieteen professorina 1989–1998. Hän on tutkinut syövän ennaltaehkäisyä ja allergiaoireita.
Reijo Heinonen (kemisti)
Reijo Heinonen (4. kesäkuuta 1923 Töysä – 30. lokakuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen maanviljelyskemisti, professori. Hän oli Helsingin yliopiston maanviljelyskemian ja fysiikan dosentti 1958–1965 ja uudelleen 1985–1993, Uppsalan Landbrukshögskolanin professori 1962–1987. Hänen tutkimuskohteenaan on ollut maan rakenne ja sen kosteussuhteet.
Hän valmistui tohtoriksi Helsingin yliopistosta. Hänen maanviljelyskemian alaan kuuluva suomenkielisen väitöskirjansa (1954) aiheena oli "Multakerroksen kosteussuhteista Suomen maalajeissa".
Nelly Sachs -palkinto
Nelly Sachs -palkinto () on kansainvälinen kirjallisuuspalkinto, jonka myöntää Dortmundin kaupunki. Palkinto on nimetty saksalais-ruotsalaisen runoilijan Nelly Sachsin mukaan. Palkinnon arvo on noin 15 000 euroa.
Olli Heinonen (urheilulääkäri)
Olli Juhani Heinonen (s. 5. elokuuta 1957 Maaria) on suomalainen urheilulääkäri ja liikuntalääketieteen professori.
Heinonen on Turun yliopiston terveysliikunnan professori. Professuuri on yhteinen Vierumäellä toimivan Suomen Urheiluopiston ja Turun yliopisto kanssa ja sopimus koski aikaa 2008–2010. Hän on myös Paavo Nurmi -keskuksen ylilääkäri.
Sakari Ilmanen
Sakari Johannes Ilmanen (3. marraskuuta 1880 Loppi – 16. helmikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen taitoluistelija. Hän oli edustamassa Suomea vuoden 1920 olympialaisissa sijoittuen tuolloin viidenneksi. Seuratasolla Ilmanen edusti Helsingfors Skridskoklubbia. Ilmanen voitti taitoluistelun Suomen-mestaruuden vuosina 1908, 1912, 1920, 1921, 1922 ja 1924.
Veikko Heinonen (professori)
Veikko Armas Heinonen (7. toukokuuta 1925 Orivesi – 19. marraskuuta 2018 Jyväskylä) oli suomalainen kasvatustieteilijä ja Jyväskylän yliopiston professori 1971–1988. Hänen tutkimusalaansa oli kasvatuspsykologia ja empiirinen pedagogiikka. Hän kehitti tilastollisten menetelmien sovellutuksia käyttäytymistieteihin.
Korotsko
Korotsko () on kylä, maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Valdain piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Korotskoje-järven länsirannalla neljä kilometriä Valdaista etelään. Taajamassa on 446, kylässä 20 ja kunnassa 536 asukasta (vuonna 2009).
Korotskon kunnan pinta-ala on 161,9 neliökilometriä. Se rajoittuu Ivantejevon, Jaželbitsyn ja Jedrovon maalaiskuntiin sekä Valdain kaupunkiin. Pinta-alasta 68,1 % on Valdain kansallispuistoa ja 18,6 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Valdain ylänköön. Järviä ovat Korotskoje, Boroje, Berezovo, Beloje, Seredeiskoje ja Jeltšinskoje.
Korotskon kylän ja taajaman lisäksi kuntaan kuuluu seitsemän kylää: Bor, Gagrino, Glebovo, Jeltšino, Mironuška, Polosy ja Seredeja.
Korotskon pogosta mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Derevan viidenneksen verokirjassa vuonna 1495. 1600-luvulla siellä toimi pieni luostari. Vuonna 1724 kylässä syntyi Venäjän ortodoksisen kirkon piispa ja hengellinen kirjailija Tihon Zadonski. Vuonna 1864 perustettiin naisluostari, jonka rakennukset muutettiin neuvostoaikana mielisairaalaksi.
Seudulla on ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. Karjalan kieltä puhuttiin Borin, Gagrinon, Jeltšinon ja Seredejan kylissä vielä 1900-luvun alussa.
Kunnan ohi kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie sekä Bologojen ja Dnon välinen rautatie, jolla on Jeltšinon pysähdyspaikka. Korotskosta on linja-autoyhteys Valdaihin.
Korotskossa toimii Valdain mielisairaala. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät. Teollisuutta ei ole.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, kaksi kauppaa ja posti.
Seudulla on useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Korotskon naisluostarin päärakennus ja kaksi kirkkoa.
Tšornoje-järven rannalla toimii matkailukeskus Goluboi fakel ja Polosyssa lasten kesäleiri Raduga.
Houkutuslintu (elokuva)
Houkutuslintu on Roland af Hällströmin ohjaama ja nimimerkillä Viljo Hela käsikirjoittama elokuva vuodelta 1946. "Houkutuslintu" on Teuvo Tulio -vaikutteinen film noir -tyyppinen rappioelokuva.
Elokuva on Hällströmin neljäs oma ohjaus, ja hän teki siihen myös käsikirjoituksen nimimerkillä Viljo Hela, jota hän sittemmin käytti vakituisena nimimerkkinä.
Elokuvatarkastamo leikkasi elokuvasta 20 sekuntia, ennen kuin se hyväksyttiin esitettäväksi. Elokuva myytiin useaan maahan, ja leikkaamatonkin versio sai esitysluvan muun muassa Ranskassa, mutta monissa maissa sen esittämistä ei lähinnä saunakohtauksen vuoksi sallittu ollenkaan.
Elokuva sai kohtalaisen myönteisen vastaanoton. Vaikka siinä ei Toini Aaltosen mukaan ”täydelleen onnistuta, se ei ole niin vaarallista, pyrkimys on kuitenkin hyvä”. Kuvaaja Esko Töyri aloitti tässä elokuvassa yhteistyön Hällströmin kanssa, ja hänen työnsä sai kiitosta korkeatasoisena. Laila Jokimon pääosasuoristus pantiin merkille myönteisesti (Hans Kutter ja Paula Talaskivi).
Kriketin SM-sarja 2013
Kriketin SM-sarja 2013 käsitti kaksi erillistä sarjatasoa, 1. ja 2. divisioonan. Molemmissa sarjoissa pelattiin 40 syöttövuoron pelejä. Helsinki CC voitti mestaruuden, ja Shaurya voitti 2. divisioonan nousten kaudelle 2014 1. divisioonaan. Lisäksi pelattiin T20-pelimuodon mestaruussarja, johon osallistui neljätoista joukkuetta. Mestaruuden vei Saaremaan joukkue.
Joukkueet kohtasivat toisensa kaksi kertaa. Voitosta sai 8 pistettä, tasapelistä 4 molemmille.2. divisioonassa pelattiin kaksinkertainen sarja.
Shaurya nousee 1. divisioonaan kaudeksi 2014.
Läpi usvan
Läpi usvan on Roland af Hällströmin ohjaama elokuva vuodelta 1948. Se on "Houkutuslinnun" ohella Hällströmin film noir -tyyppisiä elokuvia. Elokuvan käsikirjoituksen Hällström laati nimimerkillä Viljo Hela, yhdessä Yrjö Rannikon kanssa, jonka ainoa elokuvakäsikirjoitus tämä oli. Film noirin ohella elokuvan tyyli on sukua Teuvo Tulion tummille melodraamoille. Leif Wager sai osasuorituksestaan vuoden miespääosa-Jussin.
Elokuvatarkastamo langetti alokuvalle aluksi 35 prosentin veron, joka ei valituksesta Valtion elokuvalautakuntaan muuttunut, vaikka yhtiö luonnehti elokuvaa opetuselokuvaksi alkoholin vaaroista. Valitus Korkeimpaan hallinto-oikeuteen tuotti tulosta sikäli että veroluokka aleni ensin 30 sitten 25 prosenttiin. Elokuvalle määrättyjä leikkauksia ei KHO ottanut muotovirheen vuoksi käsittelyyn. Niistä olisi pitänyt ensin esittää vaatimus elokuvalautakunnalle.
Elokuvan katsojamäärät jäivät vaatimattomiksi, ja elokuva tuotti yhtiölle tappiota.
Aikalaisarvioissa elokuva ei juuri saanut kehuja. Sitä pidettiin pettymyksenä verrattu Hällströmin edelliseen elokuvaan "Pikajuna pohjoiseen". Kriitikot luonnehtivat sitä epäonnistumiseksi (Harry Lewing) ja juonta banaaliksi (Olavi Veistäjä), joskin itse ohjaaja saa myös kiitosta, ja esimerkiksi Juha Nevalainen piti häntä arviossaan persoonallisena, luovana filmiohjaajana. Esko Töyrin taitavan kameratyön pani moni kriitikko merkille.
Kravun kääntöpiiri (romaani)
Kravun kääntöpiiri ("Tropic of Cancer") on Henry Millerin romaani vuodelta 1934. Sen on suomentanut Pentti Saarikoski ja suomennoksen on julkaissut vuonna 1962 Gummerus.
Miller kirjoitti teoksen Pariisissa, jossa hän asui vuosina 1930–1939. Romaanin tapahtumat ajoittuvat 1920- ja 1930-luvun vaihteen vuosiin.
Oikeusministeriön pyynnöstä asetettu lautakunta ”epäsiveellisten julkaisujen levittämisen ehkäisemiseksi” katsoi toukokuussa 1962 yksimielisessä lausunnossaan "Kravun kääntöpiirin" loukkaavan useissa kohdin siveellisyyttä, ja oikeusministeriö määräsi Jyväskylän raastuvanoikeuden takavarikoimaan teoksen. Päätös synnytti suurta huomiota ja julkisuudessa kysyttiin, voiko lautakunta, johon ei kuulunut yhtäkään kirjallisuuden asiantuntijaa, arvioida teoksen taiteellisen arvon, ja miksi kiellettiin vain teoksen suomenkielisen laitoksen myynti, kun sitä oli saatavissa myös ruotsin ja englannin kielellä. Lisäksi huomautettiin, että Suomi oli ainoa länsimaa, jossa Millerin teos takavarikoitiin. Yhdysvalloissa teoksen julkaisukielto oli kumottu vuonna 1961.
Suomennoksen vuonna 1997 ja sen jälkeen julkaistuissa painoksissa on sivuilla 331-356 Henry Millerin korkeimmalle oikeudelle osoittama kirje, jonka on suomentanut Heikki Salojärvi. Lisäksi mukana on suomentaja Pentti Saarikosken ja Gummeruksen kirjallisen johtajan Ville Revon kirjeenvaihtoa. "Kravun kääntöpiirin" ensimmäinen painos takavarikoitiin oikeuden päätöksellä vuonna 1962. Suomennos julkaistiin vasta 1970, kun toimitusjohtaja Mauno Salojärvi siirsi tehtävät Pekka Salojärvelle..
Houkutuslintu
Houkutuslintu on varsinkin vesilintujen metsästyksessä käytettävä sorsaa tai muuta lintua esittävä nukke, jonka tarkoituksena on houkutella oikeat linnut metsästäjien ulottuville. Yleensä houkutuslinnut laitetaan kellumaan seisovaan veteen. Houkutuslintuja voidaan käyttää myös muiden lintulajien metsästyksessä.
Vertauskuvallisesti houkutuslinnulla voidaan tarkoittaa mitä tahansa petollista syöttiä, jolla joku houkutellaan ansaan.
Josuha Guilavogui
Josuha Guilavogui (s. 19. syyskuuta 1990 Ollioules, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan pääsarjassa pelaavaa Wolfsburgia. Guilavogui on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Guilavoguita pidetään taitavana pallonriistäjänä sekä hyvänä pelinavaajana. Häntä on verrattu ranskalaislegenda Patrick Vieiraan.
Guilavoguin ensimmäinen ammattilaisseura oli Ranskan pääsarjassa pelaava Saint-Étienne. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa 19-vuotiaana kaudella 2009–2010. Guilavoguista tuli nopeasti yksi joukkueensa avainpelaajista ja ura kotimaassa huipentui kaudella 2012–2013 voitettuun Ranskan liigacupiin.
Guilavogui siirtyi Atlético Madridiin syyskuussa 2013. Lehtitietojen mukaan hän solmi viiden vuoden sopimuksen ja Atlético maksoi Saint-Étiennelle 10 miljoonan euron siirtokorvauksen. Guilavogui ei kyennyt vakiinnuttamaan paikkaansa pelaavassa kokoonpanossa ja Atlético lainasi hänet takaisin lähtöseuraansa tammikuussa 2014. Saman vuoden elokuussa Atlético ilmoitti lainanneensa Guilavoguin Wolfsburgiin kahden kauden ajaksi.
Guilavoguin ensimmäisellä lainakaudella Wolfsburg sijoittui Bundesliigassa toiseksi ja voitti Saksan cupin. Toisen kauden alkajaisiksi Guilavogui oli mukana voittamassa maan supercupia. Kesällä 2016 Guilavogui siirtyi seuraan pysyvällä sopimuksella.
Guilavogui on edustanut Ranskaa useissa eri nuorisomaajoukkueissa. Hänellä oli aikaisemmin myös mahdollisuus edustaa äitinsä kotimaata Guineaa. Hän teki ensiesiintymisensä Ranskan A-maajoukkueessa kesäkuussa 2013 Uruguayta vastaan pelatussa harjoitusottelussa.
Nuori kaarti
Nuori kaarti voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Yrjö Rannikko
Yrjö Erik Adrian Rannikko (22. elokuuta 1900 – 12. marraskuuta 1980) oli suomalaisen elokuva-alan monitoimimies. Hän puhui vuosien ajan Elokuva-arkiston perustamisen puolesta, vaikka sen vuonna 1957 käytännössä sitten perustivat Aito Mäkinen ja Jörn Donner.
Rannikko oli insinööri, heimosoturi, asuntokiinteistömies, elokuvateatterinomistaja, päätoimittaja, lehdenjulkaisija, arkistonkerääjä, kaitafilmaaja, filatelisti ja maailmanmatkaaja, ja toimi kaikilla aloilla niin julkisuudessa kuin taustavaikuttajanakin.
Hän valmistui sähköinsinööriksi Saksassa vuonna 1925. Sen jälkeen hän toimi kaksi vuotta Turun kaupungin sähkölaitosinsinöörinä ja vuosina 1926–1936 Suomen Asuntokiinteistöliiton sihteerinä ja 1927–1937 Talonomistajan Lehden / Asuntokiinteistö-lehden päätoimittajana. Hän perusti isänsä ja veljensä kanssa vuonna 1927 Turkuun elokuvateatteri Kinolan (nykyisin Formia), joka oli perheyhtiö Turun Kino Oy:n omistuksessa 40 vuotta.
Vuosina 1946–1949 hän oli Fenno-Filmin toimitusjohtaja, jona aikana hän teki yhdessä Roland af Hällströmin kanssa käsikirjoituksen elokuvaan "Läpi usvan". Hän toimi englantilaisia elokuvia maahantuovan Parvisfilmin kaupallisena johtajana 1949–1960, Teknillisen Informaatiopalvelun (nykyisen Talouselämän Tiedotustoimiston edeltäjä) johtajana 1960–1964 ja sen jälkeen kolme vuotta elokuvavalmistamo Filmservice & C:on toimitusjohtajana.
Rannikko perusti 1932 Suomen Kinolehden, josta myöhemmin tuli Suomen Filmikamarin julkaisu.
FS Joffre (1938)
FS Joffren piti olla Ranskan merivoimien Joffre-luokan lentotukialus ja samalla luokkansa nimikkoalus. Alus ei valmistunut ennen Ranskan tappiota Saksalle vuonna 1940 ja se romutettiin keskeneräisenä.
Vuoden 1934 puolivälistä alkaen aina kevääseen 1936 laivaston suunnittelutoimisto teki kaikkiaan seitsemän erilaista suunnitelmaa lentotukialuksesta. Suunnitelmat oli numeroitu PA9-PA15 (). Suunnitelmien yksityiskohdat ovat aikojen saatossa kadonneet, mutta jäljellä olevien tietojen perusteella on todettu olleen kaksi erilaista suunnitteluperustetta. Ensinnäkin noin 15 000 tonnin uppouman omaava lentokannella varustettu alus (PA10-11), jolla oli yksi hangaari ja noin 30 lentokonetta. Toisena linjana oli suurempi noin 20 000 tonnin alus, jossa kaksi kerroksinen hangaari ja noin 60 lentokonetta. Kummankin tyypin ilmatorjunta-aseistus oli samanlainen eli kaksitoista 100 millimetrin tykkiä kaksiputkisina asennuksina. Sarjan viimeisissä PA13-15 oli erikoinen kansirakenteita tasapainottava lentokansi.
Rahoitus jatkui vaikeana ja vuonna 1935 tehtiin esitys muuttaa joko Duquesne tai Tourville keveäksi 12 000 tonnin lentotukialukseksi. Suunnitelma kariutui pieneen kahdentoista koneen kuljetuskapasiteettiin, jonka ei katsottu vastaavan muutostöihin käytettävää rahamäärää. Siten työ jatkui kahden aluksen hankkimiseksi ja tehtiin suunnitelma PA16, jossa määritettiin 18000 tonnin alus. Suunnitelma hyväksyttiin 1937 ja kahden aluksen hankinta sisällytettiin vuoden 1938 laivasto-ohjelmaan.
Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de St.Nazaire-Penhoëtilta St. Nazairesta. Sen köli laskettiin 26. marraskuuta 1938 telakka-altaassa numero 1. Aluksen rakennustyöt viivästyivät toisen maailmansodan alettua ja lopulta pysähtyivät kokonaan kesäkuussa 1940 Ranskan antauduttua. Tuolloin alus oli vain 20-prosenttisesti valmis ja sen keskeneräinen runko romutettiin.
FS Painlevé (1938)
FS Painlevén piti olla Ranskan laivaston Joffre-luokan lentotukialus. Alus tilattiin vuonna 1938 AC de St. Nazaire Penhoetin telakalta, mutta aluksen köliä ei koskaan laskettu. Syynä tähän oli sisaraluksen "Joffren" töiden viivästyminen ja lopulta keskeytyminen samassa telakka-altaassa, jossa "Painlevén" töiden piti alkaa edeltäneen aluksen vesillelaskun jälkeen.
Paljasjalkajuoksu
Paljasjalkajuoksu tarkoittaa juoksemista paljain jaloin. Paljasjalkajuoksun kannattajien mukaan paljain jaloin juokseminen vahvistaa jalkaa sekä saa ihmisen juoksemaan päkiäaskelluksella, mikä voi olla vähemmän rasittavaa jalalle kuin juoksukenkien kanssa kantapää edellä juokseminen. Toisaalta paljain jaloin juoksija altistuu esimerkiksi ihovammoille.
Paljasjalkajuoksussa päkiä tulee maahan yleensä ennen kantapäätä, toisin kuin lenkkikengillä juostessa. Jotkut juoksijat tulevat alas koko jalkapohjalla. Paljasjalkajuoksijan askelpituus on lyhyempi, askeltiheys suurempi ja maakosketus lyhyempi kuin kengissä juoksevalla.
Paljasjalkajuoksun kannattajien mukaan paljain jaloin juokseminen voi vahvistaa jalan lihaksia, jänteitä ja nivelsiteitä ja mahdollistaa luonnollinen juoksuaskel. Sen arvellaan myös voivan venyttää ja vahvistaa akillesjännettä ja pohjetta sekä aktivoivan tasapainosta ja koordinaatiosta vastaavia pieniä jalkojen ja lantion lihaksia. Päkiällä juostessa jalka toimii luonnollisena iskunvaimentimena ja levitetyt varpaat antavat paremman tasapainon ja tuen, ja ihokosketus antaa yhteyden juoksualustaan. Paljain jaloin juoksijan hapenkulutus on joidenkin tutkimusten mukaan muutaman prosentin pienempi kuin kengissä juoksevan.
Paljasjalkajuoksun riskejä ovat alustan aiheuttamat vammat paljaalle iholle, metatarsaaliluiden rasitusmurtuma sekä totuttautumisen vaatima aika.
Päkiäaskel tuottaa kanta-askeleeseen verrattuna noin kolme kertaa vähäisemmät kontaktivoimat alustaan, sillä jalkaterä ojentuu paremmin ja nilkka joustaa alustakontaktin aikana. Tämän vuoksi päkiäjuoksun kannattajat arvelevat, että paljasjaloin juokseminen suojelee rasitusvammoilta kengillä juoksemiseen verrattuna. Tilastojen ja tutkimusten mukaan voimakkaasti tuettu ja kantapäästä korotettu jalkine ei mainospuheiden vastaisesti estäkään vammojen syntyä. Joissakin tutkimuksissa on havaittu sen yhteys jalkaterän kroonisiin vaivoihin, vaikka näyttöä sen vammoille altistavasta vaikutuksesta ei olekaan. Vuonna 2017 julkaistussa yhdysvaltalaistutkimuksessa paljasjalkajuoksijoiden ryhmässä esiintyi vähemmän vammoja kuin kengillä juoksevilla, mutta tilastollisesti merkittävää eroa ei enää löytynyt kun huomioon otettiin juostujen kilometrien määrä. Paljasjalkajuoksijoilla oli suhteellisen paljon jalkojen pintavammoja ja akillesjännetulehdusta, mutta vähän plantaarifaskiittia.
Historiallisesti ihmiset ovat juosseet paljain jaloin tai ohutpohjaisissa kengissä kuten mokkasiineissa. Tämä käytäntö jatkuu muun muassa Keniassa ja joidenkin meksikolaisten heimojen keskuudessa.
Paljain jaloin menestystä saavuttaneita kestävyysjuoksijoita ovat esimerkiksi vuoden 1960 olympiavoittaja Abebe Bikila, vuoden 1962 Euroopan-mestari Bruce Tulloh sekä maastojuoksun maailmanmestari ja 5000 metrin maailmanennätysnainen 1980-luvulla Zola Budd.
Kevytjalkine on ohutpohjainen jalkine, jolla juokseminen muistuttaa paljain jaloin juoksemista erityisesti silloin, kun jalkineiden kantapää on samalla tasolla päkiän kanssa.
Veritöyhtökardinaali
Veritöyhtökardinaali, aikaisemmalta nimeltään rusokardinaali ("Cardinalis phoeniceus") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu. Se on punakardinaalin lähisukulainen, mutta tätä hieman värittömämpi.
Veritöyhtökardinaalia tavataan Kolumbiassa ja Venezuelassa. Sen on kuvattu olevan melko yleinen, mutta sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vielä vaarassa, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Verikardinaali
Verikardinaali, aikaisemmalta nimeltään nokkapeippo ("Cardinalis sinuatus") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu. Se on väriltään harmaa ja punainen, ja sillä on ohut töyhtö. Verikardinaali syö pääasiassa siemeniä, joskus myös hedelmiä ja hyönteisiä, käyttäen apunaan vahvaa, papukaijamaista nokkaansa.
Verikardinaalia tavataan Meksikossa ja Yhdysvaltain eteläosissa. Sen populaatio on hyvin suuri, mutta sen kannankehitys on laskeva. Laji ei kuitenkaan ole vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Luettelo Suomen limasienistä
Luettelo Suomen limasienistä sisältää Suomesta tavatut 204 limasienilajia (kunta: Amoebozoa, kaari: Mycetozoa). Luettelon järjestys seuraa limasienten systemaattista järjestystä.
Mustanaamakardinaali
Mustanaamakardinaali ("Caryothraustes poliogaster") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustanaamakardinaalia tavataan Belizessä, Costa Ricassa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa ja Panamassa. Sen kannaksi arvioidaan 50 000–499 999 yksilöä ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sitruunakardinaali
Sitruunakardinaali ("Caryothraustes canadensis") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu.
Sitruunakardinaalia tavataan Panamassa, Kolumbiassa, Venezuelassa, Guyanassa, Surinamessa, Ranskan Guayanassa ja Brasiliassa. Sen on kuvattu olevan melko yleinen, mutta laikuttaisesti levinnyt. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta se on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei vielä uskota olevan vaarassa.
Hohtokardinaali
Hohtokardinaali ("Cyanoloxia cyanoides") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu.
Hohtokardinaalia tavataan laajalla alueella Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Sen kannaksi arvioidaan 500 000–4 999 999 yksilöä. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta sen ei uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Silkkikardinaali
Silkkikardinaali ("Cyanocompsa parellina") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu.
Silkkikardinaalia tavataan Belizessä, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa ja Nicaraguassa. Sen kannaksi arvioidaan 50 000–499 999 yksilöä, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.