hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sami Hynninen
Sami Hynninen (s. 18. maaliskuuta 1976 Lohja) on suomalainen muusikko ja taiteilija, joka tunnetaan parhaiten doom metal -yhtyeistä Reverend Bizarre, The Puritan ja Spiritus Mortis. Hänet palkittiin musiikillisista ansioistaan Somnium-stipendillä vuonna 2009. Vuonna 1998 kustannusyhtiö Sarjamafia julkaisi Hynnisen ensimmäisen sarjakuva-albumin "Maaginen matka". Sittemmin Hynninen on tullut tunnetuksi erityisesti doom metal -taustaisten yhtyeiden, kuten Jex Thoth, levynkansitaiteilijana.
Hynninen on kasvissyöjä, joka on viime vuosina puhunut julkisesti eläinten oikeuksien ja luonnonsuojelun ohella muun muassa rasismin ja seksismin vastaisuudestaan.
Spiritus Mortis
Spiritus Mortis on Alavudella vuonna 1987 perustettu doom- ja heavy metal -yhtye.
Spiritus Mortis perustettiin vuonna 1987, joten sitä voidaan kutsua Suomen ensimmäiseksi doom metal -yhtyeeksi. Perustajajäsenet olivat Teemu ja Jussi. Aluksi yhtyeen nimi oli Rigor Mortis, mutta se vaihdettiin, koska sen niminen yhtye oli jo olemassa.
Ensimmäinen pitkäsoitto "Spiritus Mortis" julkaistiin kuitenkin vasta vuonna 2004. Seuraava levy "Fallen" julkaistiin vuonna 2006. Vuonna 2009 yhtyeeseen liittyi Sami Hynninen, ja kolmannen levyn "The God Behind the God" julkaisi Firebox Records.
Red River Floodway
Red River Floodway on vuonna 1969 valmistunut tulvakanava Winnipegissä, Kanadassa. Kanavan tarkoituksena on suojella Winnipegin kaupunkia Redjoen lähes vuosittaisilta tulvilta. Floodway on kaupungin itäpuolitse kulkeva 47 kilometriä pitkä pengerretty kanava, jonne voidaan ohjata tulvavesiä, korkeimmillaan 1 700 m³ sekunnissa. Kanava rakennettiin vuonna 1950 tapahtuneen suurtulvan jälkeen.
Päätöksen kanavan rakentamisesta teki Progressive Conservative Party -puolueeseen kuuluva Manitoban pääministeri Dufferin Roblin. Hänen vastustajansa kutsuivat kanavaa halventavasti "Duffin ojaksi" (). Kanava valmistui vastustuksesta huolimatta aikataulun mukaisesti maaliskuussa 1968 ennakoitua halvemmilla kustannuksilla. Sitä on käytetty tulvan torjumiseen ainakin kaksikymmentä kertaa vuoteen 2009 mennessä. Kanava on estänyt arviolta 10 miljardin dollarin arvosta tulvavahinkoja. Aikaisemmin käytetty pilkkanimi "Duffin oja" on edelleenkin käytössä, mutta nykyisin sillä on positiivinen merkitys.
Vuoden 1950 tuhoisan suurtulva jälkeen kaupunki päätti, ettei samanlainen katastrofi saisi tapahtua uudelleen ja päätti 6. elokuuta 1962 rakentaa tulvakanavan kaupungin itäpuolelle. Kanava aiheutti eripuraa kansalaisten ja poliitikkojen keskuudessa projektin suuruudesta johtuen. Tulvaväylän rakentaminen oli maailman toiseksi suurin maansiirto-operaatio Panaman kanavan jälkeen. Kanavan kokonaiskustannukset olivat 63 miljoonaa dollaria, joka silloisen rahanarvon huomioon ottaen oli huomattavan kallis projekti.
Tulvakanavan suuaukko sijaitsee Winnipegin eteläpuolella, jossa sijaitsevat myös Redjoen vedenkorkeutta säätelevät tulvaportit. Kanava kulkeen kaupungin itäpuolitse ja laskee jälleen takaisin Redjokeen kaupungin koillispuolella, Lockportin kylän lähettyvillä.
Tulvakanavan lisäksi kaupungin halkovien jokien varsille rakennettiin erillisiä tulvavalleja ja vuonna 1997 kaupungin eteläpuolelle rakennettiin Brunkildin Z-valli (valli muodostaa monen kilometrin mittaisen suuren Z-kirjaimen) suojaamaan kaupunki, kun tulvaveden korkeus lähestyi tulvavallien huippuja. Vuonna 2003 Winnipegin kaupunki päätti laajentaa tulvakanavaa. Laajennetun kanavan on tarkoitus suojella kaupunkia keskimäärin kerran 700:ssa vuodessa tapahtuvalta tulvalta ja kuljettaa tulvavesiä 4 000 m³/s. Alkuperäinen kanava pystyi suojaamaan kaupunkia kerran 90:ssä vuodessa sattuvalta tulvalta ja pystyi kuljettamaan tulvavesiä 1 700 m³/s. Kanavan laajennus päätettiin suorittaa leventämällä uomaa, koska syventämisen pelättiin aiheuttavan ongelmia alueen pohjavesille. Laajennuksen kustannusarvio on noin 665 miljoonaa dollaria ja sen on määrä valmistua vuonna 2010.
4. heinäkuuta 2008 International Association of Macro Engineering Societies luokitteli Red River Floodwayn yhdeksi nyky-maailman kuudestatoista tekniikan ihmeestä.
Luettelo Ranskan diplomaattisista edustustoista
Tämä on luettelo Ranskan diplomaattisista edustustoista. Luettelo kattaa kaikki Ranskan pysyvät diplomaattiset edustustot lukuun ottamatta kunniakonsuleita. Ranskan ensimmäinen diplomaattinen edustusto perustettiin vuonna 1522 Sveitsiin. Nykyään Ranskalla on eniten diplomaattisia edustustoja maailmassa Yhdysvaltojen jälkeen. Vaikka Ranska ei ole enää siirtomaamahti, se on kuitenkin edelleen merkittävä kansainvälinen toimija. Maa on esimerkiksi yksi viidestä Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston pysyvästä jäsenestä, G8:n jäsen ja Naton, OECD:n ja EU:n perustajajäsen.
Fred Stanfield
Frederick William Stanfield (s. 4. toukokuuta 1944 Toronto, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Stanfield pelasi 14 kautta NHL:ssä vuosina 1964–1979 edustaen Chicago Blackhawksia, Boston Bruinsia, Minnesota North Starsia ja Buffalo Sabresia.
Bostonissa Stanfield voitti vuosina 1970 ja 1972 Stanley Cupin. Stanfield teki jokaisella kuudella Bostonissa pelaamallaan kaudella vähintään 20 maalia runkosarjassa. Paras kausi Stanfieldille oli 1971–1972, kun hän pelasi 78 runkosarjan ottelua ja teki niissä tehopisteet 23+56=79.
Stanfield pelasi Stanley Cup -finaaleita myös kaudella 1974–1975, mutta hänen joukkueensa Buffalo Sabres hävisi finaalit Philadelphia Flyersille.
Stanfield pelasi NHL-uransa jälkeen vielä yhden kauden AHL:n Hershey Bearsissa, ennen kuin lopetti uransa vuonna 1979.
Nykyään Stanfield asuu Buffalossa, jossa omistaa huonekaluliikkeen.
Stanfieldin veljet, Jack ja Jim ovat myös entisiä jääkiekkoilijoita.
Brian Sutter
Brian Louis Allen Sutter (s. 7. lokakuuta 1956 Viking, Alberta, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Brianin veljet Ron, Rich, Duane, Brent ja Darryl olivat myös jääkiekkoilijoita, jotka kaikki pelasivat urallaan NHL:ssä.
St. Louis Blues varasi Sutterin toisella kierroksella varausvuorolla 20. Sutter teki NHL-debyyttinsä kaudella 1976–1977, kun hän pelasi St. Louisissa 35 ottelua runkosarjassa tehopisteillä 4+10=14.
Sutter pelasi koko 12 kautta kestäneen NHL-uransa St. Louisissa. St. Louis Blues on jäädyttänyt Sutterin pelinumeron 11.
Sutter pelasi ssa vuosina 1982, 1983 ja 1985.
Peliuran päättymisen jälkeen Sutter oli kaudet 1988–1992 St. Louisin päävalmentaja ja voitti vuonna 1991 parhaan valmentajan palkinnon Jack Adams Awardin.
Kausina 1992–2004 Sutter valmensi NHL:ssä Boston Bruinsia, Calgary Flamesia ja Chicago Blackhawksia.
12. heinäkuuta 2007 Brian Sutter nimitettiin WHL:n Red Deer Rebelsin päävalmentajaksi. Paikka vapautui, kun hänen veljensä Brent Sutter siirtyi NHL:n New Jersey Devilsin valmentajaksi.
24. maaliskuuta 2008 Sutter jätti paikkansa Red Deerin valmentajana henkilökohtaisten syiden takia.
HMS Birmingham (1913)
HMS Birmingham oli Britannian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus tilattiin osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa.
"HMS Birmingham" liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren laivaston 1. Risteilijäviirikköön. Alus vieraili kesäkuussa 1914 laivaston mukana Kielissä.
"HMS Birminghamin" miehistö havaitsi 9. elokuuta 1914 Saksan laivaston sukellusveneen "U-15" pinnalla Fair Islen edustalla. Sukellusveneestä kuului kovaa kilkettä aivan niin kuin korjattaessa, jolloin risteilijä avasi tulen osumatta sukellusveneeseen. Sukellusveneen aloittaessa sukeltamisen risteilijä törmäsi siihen leikaten sen kahtia. "U-15" upposi miehistöineen ollen samalla ensimmäinen sodassa upotettu sukellusvene. Vielä saman kuukauden aikana risteilijä upotti kaksi saksalaista kauppalaivaa. Se otti osaa Helgolandin taisteluun 28. elokuuta sekä Doggermatalikon taisteluun tammikuussa 1915.
"HMS Birmingham" liitettiin helmikuussa 1915 2. Risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus hyökkäsi 18. kesäkuuta sukellusvenettä vastaan ilman tulosta. Se otti osaa viirikön mukana Skagerrakin taisteluun, jossa alus kärsi sirpalevaurioita öisen taistelun aikana.
Sodan päätyttyä "HMS Birmingham" palveli 6. Risteilijäviirikön lippulaivana 1919-1920, minkä jälkeen se siirrettiin Noren reserviin seuraavaksi pariksi vuodeksi. Alus palasi palvelukseen marraskuussa 1923 Afrikan asemalle vapauttaen "HMS Lowestoftin" 6. Risteilijäviirikön lippulaivan tehtävästä. Alus palveli ulkomailla, kunnes se myytiin 1931. Alus saapui 12. maaliskuuta Wardin Pembroken telakalle romutettavaksi.
Hapsumanukki
Hapsumanukki ("Phonygammus keraudrenii") on Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa tavattava paratiisilintuihin kuuluva varpuslintu.
Kooltaan hapsumanukki on 27–32 cm. Molempien sukupuolten höyhenpuku on väritykseltään musta. Valosta riippuen höyhenpuku kimaltelee sinivihreän ja violetin eri sävyissä. Linnun päälaella on hiusmaisia höyheniä, jotka ovat koiraalla pidemmät kuin naaraalla. Hiusmaisia höyheniä on myös niskassa. Silmät ovat lajilla väriltään punaiset. Hapsumanukin pyrstö on pitkä ja pyöreäpäinen. Lajin ääni on kuuluva trumpettimainen töräytys.
Hapsumanukkia tavataan Pohjois-Australiasta Cape Yorkin niemimaan kärjestä, Papua-Uudesta-Guineasta ja Indonesiaan kuuluvilta Arusaarilta. Lajin elinympäristöä ovat luonnontilaiset trooppiset sademetsät alankomailla ja vuorten rinteillä. Lintua tavataan metsistä, jotka sijaitsevat 200–2 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Hapsumanikin pesimäkausi kestää lokakuusta helmikuulle. Koiraat valtaavat pesimisreviirin ja yrittävät houkutella naaraita trumpettimaisilla törähdyksillään. Lajin pesä on kuppimainen ja naaras munii yhdestä kahteen munaa. Hapsumanikki pesii usein mustahuiluvaristen ("Cracticus quoyi") pesien läheisyydessä.
Hapsumanikin ravinto koostuu hedelmistä, erityisesti viikunoista, siemenistä ja hyönteisistä.
Baltis Vallis
Baltis Vallis on suuri mutkitteleva uurrelaakso Venuksessa. Se on 1–3 kilometriä leveä ja yli 7000 kilometriä pitkä, ja se on pisin tunnettu uurrelaakso aurinkokunnassa. Sen uskotaan syntyneen laavavirran kovertamana.
Neuvostoliiton Venera 15 ja 16 -luotaimet löysivät Baltis Vallis -laakson vuonna 1983.
Tyyppi 42 -hävittäjä
Tyyppi 42 on sekä Britannian Kuninkaallisessa laivastossa että Argentiinan laivastossa palveluksessa oleva ohjushävittäjäluokka.
Luokka on suunniteltu 1960-luvun lopulla laivasto-osastojen ilmatorjuntaan ja kaikkiaan neljätoista alusta valmistettiin kolmena eri sarjana. Kuninkaallinen laivasto poisti viimeisen luokan aluksista palveluksesta kesäkuussa 2013 ja kuuden tyypin 45 -hävittäjän korvatessa alukset. Argentiinan laivasto osti kaksi alusta, jotka vastaavat sarjan yksi aluksia. Argentiinan laivaston aluksista toinen on edelleen palveluksessa.
Luokan alukset osallistuivat Falklandin sotaan, jossa niistä "HMS Sheffield" ja "HMS Coventry" upposivat.
Mikael Stahre
Mikael Stahre (s. 5. heinäkuuta 1975) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja.
Stahre aloitti valmennusuransa Gröndals IK:n juniorivalmentajana 1990-luvun puolivälissä. 1997 hän siirtyi juniorivalmentajaksi Hammarby IF:n organisaatioon ja seuraavana vuonna AIK:hon. AIK:ssa Stahre voitti nuorten Ruotsin mestaruuden 2004 ja nousi seuraavaksi kaudeksi seuran B-joukkueen päävalmentajaksi.
2006 Stahresta tuli Rikard Norlingin apulaisvalmentaja AIK:n edustusjoukkueeseen ja 2007 hän debytoi aikuisten päävalmentajana Väsby Unitedissa, jonka hän johdatti debyyttikaudellaan 1. divisioonan pohjoislohkossa menestykseen ja nousuun Superettaniin. Väsbyn kausi 2008 Superettanissa sujui hyvin ja seura oli tukevasti yhdeksäs.
Marraskuussa 2008 Stahresta tuli suuren kohun jälkeen AIK:n uusi päävalmentaja. Stahren edeltäjä Rikard Norling joutui lähtemään menetettyään enemmistön tuen seurassa ja sen kannattajien keskuudessa.
Kohu ei haitannut AIK:n menestystä kaudella 2009. Stahre onnistui kasamaan hyvän joukkueen, jonka peli toimi muutamista loukkaantumisista huolimatta. Kausi huipentui mestaruuden ratkaisseeseen vierasotteluun IFK Göteborgia vastaan. AIK voitti ottelun 1–2 ja mestaruus matkasi AIK:lle 11 vuoden tauon jälkeen. Kausi huipentui Ruotsin Cupin loppuotteluun, jossa AIK voitti IFK Göteborgin 2–0. Näin ollen Stahren debyyttikausi päättyi seurahistorian ensimmäiseen tuplamestaruuteen.
Huhtikuun lopulla 2010 Stahre ilmoitti jättävänsä AIK:n ja siirtyvänsä Kreikan Superliigassa pelaavan Panioniosin päävalmentajaksi. Ruotsalaisvalmentajan opit eivät kaudella 2010/11 purreet, vaan Panionios vajosi Kreikan liigan hännille. Lopulta Stahre sai potkut tehtävistään lokakuun lopussa.
Syyskuussa 2011 IFK Göteborg ilmoitti Stahren olevan seuran uusi päävalmentaja. Hän aloittaa tehtävässään kauden 2011 jälkeen. Stahre johdatti IFK:n Ruotsin cupin mestariksi toukokuussa 2013, kun joukkue kaatoi finaalissa Djurgårdenin rangaistuspotkuilla. Allsvenskanissa IFK nousi Stahren johdolla taistelemaan kärkisijoista ollen kaudella 2013 pronssilla ja 2014 hopealla. Hyvistä tuloksista huolimatta IFK ei jatkanut Stahren sopimusta kauden 2014 jälkeen.
Tammikuussa 2015 Stahresta tuli kiinalaisseura Dalian Aerbinin päävalmentaja. Stahre vietti Kiinassa kaksi kautta, kunnes marraskuussa 2016 teki sopimuksen Allsvenskan-seura BK Häckenin kanssa. Stahre luotsasi Häckenin kaudella 2017 Allsvenskanissa neljänneksi. Hyvin sujuneen kauden jälkeen Stahre jätti seuran ja siirtyi MLS-liigan San Jose Earthquakesin päävalmentajaksi. Stahre luotsasi San Josea yhdeksän kuukautta vailla suurempaa menestystä. Hän sai potkut seurasta syyskuussa 2018, kun San Jose majaili MLS-liigan läntisessä konferenssissa vasta sijalla 12.
Luettelo Venäjän diplomaattisista edustustoista
Tämä on Luettelo Venäjän diplomaattisista edustustoista. Niitä johtaa Venäjän ulkoasiainministeriö. Venäjällä on yksi maailman laajimmista diplomaattisten edustustojen verkostoista. Venäjällä on huomattavia intressejä Itä-Euroopassa, Lähi-idässä ja entisissä neuvostotasavalloissa. Maalla on myös kattavat siteet kehitysmaihin kylmän sodan perintönä, jolloin se yritti laajentaa vaikutusvaltaansa Aasiassa ja Afrikassa, mutta jotka nykyisin ovat tärkeämpiä taloudellisista syistä.
Vuoden 1992 jälkeen on suljettu taloudellisista syistä edustustot Maserussa Lesothossa, Niameyssä Nigerissä, Ouagadougoussa Burkina Fasossa ja Port Moresbyssä Papua-Uudessa-Guineassa.
13. syyskuuta 2007 Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov ilmoitti Venäjän avaavan edustuston Paraguayn pääkaupungissa Asunciónissa.
Estelle (laulaja)
Estelle Fanta Swaray (s. 18. tammikuuta 1980 Lontoo), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Estelle (aikaisemmin Est’elle), on Grammy-palkittu Britannian-senegalilainen laulaja-lauluntekijä ja musiikkituottaja.
Vuonna 2004 Estelle nousi listoille kappaleillaan "1980" ja "Free" sekä voitti Mobo-palkinnon parhaana uutena muusikkona. Kummankin kappaleen videot ohjasi Andy Hylton. Estellen esikoisalbumi "The 18th Day" julkaistiin huhtikuussa 2005 ja se sijoittui 35. sijalle UK Albums Chart -listalla.
Vuonna 2008 Estelle tuli vieläkin tunnetummaksi "American Boy" -kappaleellaan. Kappaleella vieraili räppäri Kanye West. Kyseinen kappale sijoittui monien maiden listoilla kymmenen parhaan joukkoon. "American Boy" voitti myös Grammyn kategoriassa paras rap-laulu. Rolling Stone-lehti valitsi kappaleen 7. parhaaksi kappaleeksi 100 kappaleen listalla, vuonna 2008. Estellen toinen studioalbumi "Shine" julkaistiin maaliskuussa 2008. Albumi myi Britanniassa kultaa. Estelle vieraili vuonna 2008 myös mm. räppäri Busta Rhymesin "Back on My B.S." -albumin "World Go Round" -kappaleella.
Kusti Korpitie
Otto Gustaf Saarnio (sukunimi vuoteen 1906 "Skutnabb"; 14. maaliskuuta 1883 Joensuu – 18. toukokuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen Viipurissa asunut ylikonstaapeli ja näytelmäkirjailija. Hän käytti kirjailijanimeä Kusti Korpitie.
Punaisiin kuulunut Saarnio ammuttiin Suomen sisällissodan jälkeen toukokuussa 1918 Viipurin vankileirillä.
Egotaide
Egotaide on rap-artisti Huge L:n albumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2009 levymerkillä Monsp Records. Albumi on nauhoitettu Studio INIT:ssä, joten se on Hugen ensimmäinen oikeassa studiossa tehty albumi. Albumi on lisäksi Hugen neljäs julkaisu vuonna 2009. Albumin on masteroinut Tommishock. Samana päivänä julkaistiin myös Huge L:n "Mukamas Elektro" -nimellä julkaistu albumi "Pro Amateur".
César Milstein
César Milstein (8. lokakuuta 1927 – 24. maaliskuuta 2002) oli argentiinalainen vasta-ainetutkimukseen keskittynyt biokemisti. Milstein sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1984 yhdessä Niels K. Jernen ja Georges J. F. Köhlerin kanssa töistään immunologian tutkimuksessa ja monoklonaalisten vasta-aineiden tuottamisesta.
Milstein syntyi Bahía Blancassa Argentiinassa juutalaiseen perheeseen. Hän valmistui Buenos Airesin yliopistosta ja sai tohtorin arvon tutkittuaan entsyymi aldehydidehydrogenaasin kinetiikkaa biokemian professorin Stoppanin alaisuudessa. Vuonna 1958 hän pääsi Cambridgen yliopiston biokemian osastolle tutkimaan entsyymi fosfoglukomutaasin metalliaktivaation mekanismia Malcom Dixonin alaisuudessa. Sinä aikana hän teki yhteistyötä myös Frederick Sangerin kanssa. Valtaosa Milsteinin tutkimusurasta kohdistui vasta-aineiden rakenteen ja niiden monimuotoisuuden kehittymisen tutkimiseen. Vuonna 1975 hän ja Georges Georges J. F. Köhler, joka teki väitöskirjan jälkeisiä jatkotutkimuksia hänen laboratoriossaan, kehittivät hybridoomatekniikan monoklonaalisten vasta-aineiden tuottamiseen. Keksintö johti vasta-ainetekniikan valtaisaan laajentumiseen tieteessä ja lääketieteessä. Milstein teki itse monia parannuksia monoklonaalisten vasta-aineiden teknologiaan – erityisesti keskittyen käyttämään vasta-aineita eri solutyyppien erittelyyn. Hän myös oivalsi yhdistelmä-DNA-teknologian soveltamisen vasta-aineisiin potentiaalisten ligandiin sitoutuvien reagenssien tuottamiseksi.
Milsteinin varhaiset vasta-ainetutkimukset keskittyivät vasta-aineiden aminohappotason monimuotoisuuteen ja vasta-aineiden disulfidisiltoihin. Osan tästä työstä teki hänen vaimonsa Celia. Myöhemmin hänen tutkimuksensa painopiste siirtyi vasta-aineita koodaavaan lähetti-RNA:han. Hybridoomatekniikan kehittäminen yhdistettynä edistymiseen nukleiinihapposekvensoinnissa antoivat hänelle mahdollisuuden kartoittaa vasta-aineissa tapahtuvia muutoksia niiden sitoutuessa antigeeniin. Hän osoitti immunoglobuliini V:n geenien somaattisen hypermutaation vasta-aineiden affiniteetin eli sitoutumisvoiman kehittymisessä. Tässä prosessissa immunoglobuliinigeenien paikallinen mutaatio mahdollistaa parempien immunoglobuliinien tuotannon, jonka avulla vaikutetaan suojaavaan immuniteettiin ja immunologiseen muistiin. Viimeiset tutkimusaikansa hän keskittyi tämän mutationaalisen prosessin karakterisointiin ja mekanismin ymmärtämiseen. Milstein oli vasta-ainetutkimuksen opas ja inspiroija, ja omien saavutustensa ohella hän avusti tiedettä ja tieteilijöitä vähemmän kehittyneissä maissa. César Milstein valittiin Royal Societyn jäseneksi 1975, ja hän sai urallaan useita muitakin palkintoja ja tunnustuksia. Hän kuoli 24. maaliskuuta 2002 Cambridgessä sydänvaivoihin.
Anton Hasti
Anton Antinpoika Hasti (sukunimi vuodesta 1908 "Nurmela"; 4. toukokuuta 1874 Nuijamaa – 5. toukokuuta 1918 Lappeenranta) oli suomalainen työmies ja näytelmäkirjailija.
Anton Nurmela vangittiin Suomen sisällissodan aikana 28. huhtikuuta 1918 ja hänet ammuttiin Lappeenrannassa toukokuun alussa 1918.
Kjell O. Lejon
Kjell Olof Urban Lejon (s. 1. helmikuuta 1958 Rydaholm) on ruotsalainen historiallisen teologian/kirkkohistorian professori ja Ruotsin kirkon pappi. Hän oli ehdolla Göteborgin hiippakunnan piispaksi vuonna 2003. Hän työskentelee professorina Linköpingin yliopistolla ja on ollut lisäksi vierailevana professorina Yhdysvalloissa. Hän on luennoinut myös muun muassa Åbo Akademissa Turussa. Lejonilta on ilmestynyt lukuisia kirjoja tutkimusaiheistaan.
Lejon opiskeli Lundin yliopistolla, Ruotsin kirkon pastoraali-instituutissa ja Kalifornian yliopistolla Santa Barbarassa. Hän on Claphaminstitutet- ja Civitas-ajatushautomojen jäsen.
Lejonin tutkimuskohteisiin ovat kuuluneet Ruotsin kirkon historia sekä uskonto ja politiikka nykyajan Yhdysvalloissa.
Lejonin puoliso on ruotsin, ranskan ja englannin opettaja Annika. Perheeseen kuuluu kolme poikaa.
HMS Lowestoft (1913)
HMS Lowestoft oli Britannian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus tilattiin osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 1. risteilijäviirikköön. Alus upotti elokuussa 1914 saksalaisen kauppalaivan "Fernbellinin". Se otti osaa Helgolandin taisteluun 28. elokuuta ja Doggermatalikon taisteluun 24. tammikuuta 1915.
Alus siirrettiin helmikuussa 2. risteilijäviirikön lippulaivaksi ja edelleen 1916 Välimeren laivaston 8. risteilijäviirikön lippulaivaksi, kunnes se siirrettiin 1919 Afrikan asemalle 6. risteilijäviirikköön, jossa se palveli aina vuoteen 1924 saakka. Aluksesta tehtiin viirikön lippulaiva elokuussa 1921. Alus myytiin romutettavaksi 8. tammikuuta 1931 Wardille Milford Haveniin.
HMS Lowestoft
HMS Lowestoft voi tarkoittaa seuraavia Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien aluksia:
John Gresham Machen
John Gresham Machen (28. heinäkuuta 1881 Baltimore, Maryland – 1. tammikuuta 1937 Bismarck, Pohjois-Dakota) oli yhdysvaltalainen teologi, joka tuli tunnetuksi liberaaliteologian vastustajana. Hän oli professorina Princetonin teologisessa seminaarissa vuosina 1915–1929. Vuonna 1929 hän perusti Westminsterin teologisen seminaarin ja 1930-luvulla konservatiivisen ortodoksisen presbyteerikirkon.
Machen opiskeli Yhdysvalloissa ja Saksassa. Hän kirjoitti useita kirjoja.
Kjell O. Lejon kirjoitti Machenista kirjan "Till kristendomens försvar: om John Gresham Machen och hans kamp mot liberalteologin" (2003).
Viktor Kortšagin
Viktor Kortšagin (, s. 7. elokuuta 1967) on venäläinen hiihto- ja pyöräsuunnistaja. Aktiiviurallaan hän edusti Hyvinkään Rastia.
Windischgarstenin hiihtosuunnistuksen MM-kilpailuissa 1998 Kortšagin voitti normaalinmatkan maailmanmestaruuden. Borovetzissa 2002 hän voitti sprintistä MM-hopeaa. Lisäksi hän on voittanut MM-kilpailuiden viestistä kultaa vuonna 1998 Windischgarstenissa, 2000 Krasnojarskissa ja 2002 Borovetzissa sekä hopeaa vuonna 1992 Chapelle de Boisissa ja pronssia vuonna 1994 Val di Nonissa.
Ballaratin pyöräsuunnistuksen MM-kilpailuissa 2004 Kortšagin voitti pronssia keskimatkalta. Vuotta myöhemmin Banská Bystricassa hän voitti MM-hopeaa pitkältä matkalta. Joensuun MM-kilpailuissa 2006 hän voitti viestihopeaa.
Liisanpuisto (yhtye)
Liisanpuisto oli kolmihenkinen rap-yhtye Helsingistä. Yhtyeen muodostivat Teesi, Ville Kalliosta ja Kolea. Liisanpuisto levytti Monsp Recordsille. Yhtye oli aktiivinen vuosina 2000-2004.
Ville Kalliosta on nykyään soolouralla. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa "100 x 200 mg" julkaistiin Monsp Recordsin kautta huhtikuussa 2007. Hänen toinen sooloalbuminsa "Sano" julkaistiin toukokuussa 2012 myös Monspin kautta.
Vuonna 2015 ryhmältä pyydettiin kappale graffiti-aiheiselle kokoelmalevylle. Teemana suunnitellulla levyllä olivat graffitin lisäksi klassikkoluupit – eli tunnetut samplet, joita kyseinen Koti6:n biitti pitää sisällään. Levyä ei kuitenkaan koskaan julkaistu ja nyt “Itse teossa” -biisi saatellaan kuitenkin kansan kuuluville.Sama tuotantoryhmä on kehissä myös uuden sinkun toisella biisillä. “Siistii räppii” on yksi Liisanpuiston tunnetuimmista kappaleista, ja sitä loopataan edelleen vanhempien alan diggareitten toimesta jatkuvasti. Biisistä tehtiin versio Monspin tulevalle remix-levylle. 15 vuoden takaisia vokaaliraitoja ei kuitenkaan enää löydetty, joten LP-joukko koottiin nauhoittamaan osuutensa uudelleen. Toimituksen aikana myös osa sanoituksista, samoin kuin kertosäkeen laulumelodia menivät uusiksi. Alkuperäisellä kappaleella laulanut folkmusiikko Samuli Karjalainenkin saatiin mukaan remixille.
Keväällä 2018 Liisanpuisto julkaisi Monsp Recordsin kautta Itse teossa / Siistii räppii (Koti6) -tuplasinglen.
Pihojen laki
Pihojen laki on rap-yhtye Liisanpuiston vuoden 2003 kesäkuussa julkaistu EP. Sen julkaisi Monsp Records. EP:n kaikki kappaleet on tuottanut Liisanpuiston Kolea paitsi kappaleen ”Pihojen laki (Myyrä remix)”, jonka on tuottanut Vapaapudotuksesta tuttu Myyrä.
Olipa kerran (albumi)
Olipa kerran on rap-yhtye Liisanpuiston toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin vuonna 2003 Monsp Recordsin kautta. Kappale "Toinen Helsinki" on julkaistu albumin ainoana singlenä.
Seututie 304
Seututie 304 on Etelä-Pirkanmaalla Valkeakoskella sijaitseva seututie. Seututie toimii yhdystienä Valkeakoskelta valtatielle 3. Vanha tie rakennettiin 1950-luvulla kun haluttiin oikaista Valkeakoskelta Akaaseen. Vanha reitti kulki Lempäälän kautta. Vanha seututie kulki Valkeakosken pohjoispuolelta aina Toijalaan Kurjenkalliolle asti.
Sittemmin kun valtatien 3 oikaisu valmistui, seututie oikaistiin Konhosta johtamaan valtatielle 3 Konhon rampille. Konhon ja Toijalan välinen vanha osuus nimettiin yhdys­tieksi 3044. Sittemmin Valkeakoskella vuonna 2006 valmistui oikaisu Holmin teollisuusalueen kautta koska haluttiin muokata ulkoa tulevan raskaan liikenteen sujuvuutta Valkeakoskelle. Aiemmin tätä tehtiin 1980-luvun lopulla rakentamalla Radanvarsitie Valkeakosken länsipuolelta Säterin tehtaalle. Nykyään seututie 304 on vilkas paikallinen yhdystie.
Grudge 3
Kauna 3 () on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut Toby Wilkinsin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Se on jatkoa elokuville "Kauna" ja "Kauna 2".
HMS Nottingham (1913)
HMS Nottingham oli Britannian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus tilattiin osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa.
"HMS Nottingham" liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren laivaston 1. Risteilijäviirikköön, jonka mukana se vieraili Kielissä kesäkuussa. Se otti osaa Helgolandin taisteluun 28. elokuuta, Yorkshiren rannikolle hyökänneiden Saksan laivaston alusten torjuntaan 16. joulukuuta ja Doggermatalikon taisteluun 24. tammikuuta 1915.
"HMS Nottingham" siirrettiin helmikuussa 1915 2. Risteilijäviirikköön. Alus hyökkäsi 20. kesäkuuta tuloksetta Saksan laivaston sukellusvenettä vastaan. Alus osallistui viirikön mukana Skagerrakin taisteluun, jossa se kärsi ainoastaan sirpalevaurioita. Alukseen osui 19. elokuuta 1916 kolme Saksan laivaston sukellusvene "U-52":n laukaisemaa torpedoa. Osumien seurauksena se upposi reilussa tunnissa, jolloin ainoastaan 38 miehistönjäsentä sai surmansa.
HMS Nottingham
HMS Nottingham on ollut viiden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Seututie 310
Seututie 310 on Valkeakoskelta Kangasalle johtava tie Pirkanmaalla Suomessa. Seututie 310 alkaa seututieltä 130 (entinen valtatie 3) Valkeakosken eteläisenä sisääntulotienä, Tavaksentienä ja kulkee nimellä Sääksmäentie Naakasta Valkeakosken keskustaan. Keskustassa tie erkanee itään Ulvajankatuna, joka muuttuu nimeltään Kangasalantieksi Ulvajanlahdella. Kangasalan ja Valkeakosken rajalla tie vaihtuu Kaarina Maununtyttären tieksi historiallisen henkilön mukaisesti, ylittää valtatien 12 Kangasalla ja yhtyy seututiehen 339 Kangasalan Kirkkoharjun luona.
Kangasalla tie muuttuu varsin mutkaiseksi ja mäkiseksi. Tien alkupää eli Tavaksentie on valmistunut 1960-luvun lopulla silloisen valtatien 3 tullessa Valkeakoskelle. Siitä lähtien Valkeakoskelle asti tie on vanhaa Valkeakoski–Hämeenlinna tietä. Kangasalantie on valmistunut Säterin tultua Valkeakoskelle. Ennen reitti Kangasalle kulki Roukon kautta Kenraalintietä ja Painontietä pitkin, joka oli mäkinen ja hidas reitti ajettavaksi. Sittemmin valmistui itäinen kehätie Kangasalle. Vanha varsinainen Kangasalantie kulkee tänäkin päivänä Tyryn kaupunginosan läpi. Vasta 1980- ja 1990-lukujen taitteessa tie oikaistiin. Sittemmin on ehdotettu oikaisua Ulvajanniemestä menemään Ulvajanlahtea pitkin. Tiehanke on viivästynyt kun hankkeelle ei ole saatu valtion rahaa.
HMS Bristol (1910)
HMS Bristol oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bristol-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Alus tilattiin John Brown and Companyltä Clydebankista osana vuosien 1908-1909 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 23. maaliskuuta 1909. Alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1910 ja se valmistui samana vuonna 17. joulukuuta.
Alus poikkesi muista Bristol-luokan aluksista siten, että sen voimanlähteenä oli kahteen akseliin kytketty Brown Curtis turbiinit eivätkä neliakseliset Parsons turbiinit. Aluksella oli peräkkäin kaksi konehuonetta, joissa kummassakin oli yksi turbiinimoottori.
"HMS Bristol" liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivaston 2. taistelulaivaviirikköön tiedustelijaksi. Alus ajoi karille 22. joulukuuta 1912 Plymouthinlahdella, mistä aiheutuneiden vaurioiden korjaamisen jälkeen se liitettiin Kotilaivaston toiseen laivastoon tammikuussa 1913, edelleen 2. Risteilijäviirikköön heinäkuussa ja 5. Risteilijäviirikköön 1914.
"HMS Bristol" siirrettiin elokuussa 1914 4. Risteilijäviirikköön, jonka muut alukset olivat Monmouth-luokan panssariristeilijät "HMS Suffolk", "HMS Lancaster", "HMS Essex" ja "HMS Berwick". Alus lähti viirikköönsä Länsi-Intian ja Pohjois-Amerikan laivastoasemalle Bermudalle, missä se oli ensimmäisen maailmansodan puhjetessa edelleen palveluksessa. Se oli ensimmäinen ympärysvaltojen alus, joka osallistui sotatoimiin kohdatessaan 6. elokuuta Saksan keisarikunnan laivaston kaapparin "SMS Karlsruhen". "Karlsruhe" pakeni yhteenottoa suuremman nopeutensa turvin.
Alus kuului joulukuun 1914 alussa kontra-amiraali Stoddartin osastoon, joka oli lähetetty tuhoamaan amiraali Maximilian von Speen laivasto-osasto kostoksi Coronelin taistelussa kärsitystä tappiosta. Se oli 8. joulukuuta hiilestämässä Port Stanleyssa, joten se ei kerennyt Falklandsaarten taisteluun. Alus valtasi yhdessä AMC "Macedonian" kanssa myöhemmin kaksi saksalaisosastoon kuulunutta tukilaivaa. Alus ajoi joulukuun lopun takaa risteilijä "SMS Dresdeniä", minkä jälkeen se liitettiin Välimeren laivastoon.
Alus siirrettiin 1916 Adrianmeren laivueeseen Italian laivaston amiraalin alaisuuteen, jolloin se osallistui Otrantonsalmen taisteluun Itävalta-Unkarin laivastoa vastaan. Tämän jälkeen alus siirrettiin 1917 Etelä-Amerikan rannikolle partiointitehtäviin, josta se palasi kotivesille 1918.
"HMS Bristol" siirrettiin kesäkuussa 1919 Portsmouthin reserviin, josta alus asetettiin poistolistalle toukokuussa 1920. Alus myytiin romutettavaksi 9. toukokuuta 1921 Wardille Hayleen.
Varlam Šalamov
Varlam Tihonovitš Šalamov (; 18. kesäkuuta 1907 – 17. tammikuuta 1982) oli venäläinen kirjailija.
Šalamov syntyi Vologdassa. Hänen isänsä oli ortodoksipappi ja opettaja, joka oli ennen Šalamovin syntymää pitkään lähetystyössä Alaskassa. Siellä varttui Šalamovin vanhempi veli, joka myöhemmin kuoli sodassa. Šalamovin äiti oli runoutta arvostanut opettaja.
Šalamov valmistui lukiosta vuonna 1923, työskenteli sen jälkeen parkitsijana ja pääsi vuonna 1926 Moskovan valtionyliopistoon. Hän oli Trotskin kannattaja, joka joutui pidätetyksi 19. helmikuuta 1929. Hän päätyi pakkotyöleirille Krasnovišerskiin levitettyään Leninin kritiikkiä Stalinia kohtaan ja osoitettuaan mieltä Stalinia vastaan. Hän vapautui vuonna 1931 ja palasi Moskovaan 1932. Siellä hän työskenteli toimittajana ja aloitti kirjallisen uransa.
Stalinin vainot käynnistyivät 1930-luvun lopulla. 12. tammikuuta 1937 Šalamov pidätettiin uudelleen vastavallankumouksellisena. Hänet tuomittiin ja vietiin Kolyman alueelle viideksi vuodeksi. Vuonna 1943 hän sai uuden, kymmenvuotisen tuomion. Vangittuna ollessaan hän muun muassa kärsi pilkkukuumeesta. Hän kuitenkin pääsi töihin pakkotyöleirin sairaalaan ja jatkoi tätä työtä vielä vapauduttuaan vuonna 1951. Marraskuussa 1953 hän sai jättää Magadanin ja pääsi työskentelemään Tverin alueelle.
Destalinisaatio käynnistyi Stalinin kuoleman (1953) jälkeen Nikita Hruštšovin noustua valtaan. Sen aikana (1956) Šalamov pääsi virallisesti rehabilitoituna palaamaan Moskovaan. Hänen terveytensä oli pahoin kärsinyt vankeusvuosista. Vuonna 1954 hän alkoi kirjoittaa päätyötään, "Kolyman kertomuksia" -nimistä novellikokoelmaa elämästä pakkotyöleirillä. Länsimaissa "Kolyman kertomuksia" julkaistiin jo kirjailijan elinaikana, mutta Neuvostoliitossa vasta vuonna 1987. Šalamov työskenteli myös toimittajana ja julkaisi runoutta ja esseitä.
Šalamov kuoli Tušinossa vuonna 1982 ja tuli haudatuksi Kuntsevon hautausmaalle.
Hänen kotinsa Vologdassa on museoitu. Nikolai Tšernyhin vuonna 1977 löytämä asteroidi 3408 Šalamov on nimetty kirjailijan mukaan. Krasnovišerskiin, jossa Šalamov aikoinaan istui tuomiotaan, pystytettiin vuonna 2007 hänen muistomerkkinsä.
Suraž
Suraž () on kaupunki Brjanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Iput-joen varrella 177 kilometriä Brjanskista lounaaseen. Kaupunki on Suražin piirin keskus. Sen kautta kulkee Unetšan ja Oršan välinen rautatie. Vuonna 2010 kaupungissa asui 11 640 ja koko piirissä 24 623 henkeä.
1600-luvun alussa paikalle perustettiin Suražitšin kylä. Vuonna 1781 siitä tuli kaupunki ja Tšernigovin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1894 rakennettiin kartonkitehdas, jota laajennettiin 1920–1930-luvuilla. Samaan aikaan kaupunkiin perustettiin myös elintarviketeollisuutta. Toisen maailmansodan aikana Suraž oli saksalaisten miehittämä. Nykyään siellä on paperi- ja kartonkitehdas, elintarviketeollisuutta ja ompelimo.
John Wright
John Wright voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Taiteissa:
Uskonnossa:
Tieteessä:
Politiikassa
Urheilussa:
Muut:
Dowth
Dowth () on Bend of the Boyneen kuuluva neoliittinen käytävähauta Boynejoen laaksossa, Meathin kreivikunnassa Irlannissa.
Starodub
Starodub () on kaupunki Brjanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Babinets-joen varrella 169 kilometriä Brjanskista lounaaseen. Kaupunki muodostaa oman kaupunkipiirikunnan (19 010 as. vuonna 2010), mutta on lisäksi ympäröivän 21 404 asukkaan Starodubin piirin hallinnollinen keskus, vaikkei aluehallinnollisesti kuulu jälkimmäiseen. Siellä on Unetšan ja Hutor-Mihailovskin väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema.
Tšernigovin ruhtinaskuntaan kuulunut Starodubin linnoitus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1080. Mongolivalloittajat hävittivät Vablja-joen rannalla sijainneen kaupungin 1200-luvulla ja myöhemmin se rakennettiin uudelleen nykyiseen paikkaan. 1300-luvulta lähtien Starodub kuului Liettuaan ja sittemmin Puolaan. Vuodesta 1503 lähtien se toimi Venäjän rajalinnoituksena, mutta joutui jälleen Puolalle vuonna 1648. Lopullisesti se liitettiin Venäjään vuonna 1686. Kaupunki oli huomattava Moskovan ja Ukrainan välisen kaupan välittäjä. Vuonna 1781 siitä tuli Novgorod-Severskin ja vuonna 1802 Tšernigovin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuosina 1917–1918 ja 1941–1943 kaupunki oli saksalaisten miehittämä.
Nykyään Starodubissa on sähkölaitteita valmistava tehdas sekä elintarviketeollisuutta. Kaupungissa on runsaasti 1600–1800-lukujen rakennustaiteellisia muistomerkkejä. Ukrainalaista barokkia edustaa vuonna 1677 rakennettu Kristuksen syntymän katedraali. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Käytävähauta
Käytävähauta on yleensä megaliittinen hautatyyppi, jossa kapea käytävä vie maasta tai kivestä tehdyn kummun sisällä olevaan hautakammioon. Hautakammioita voi olla monta.
Monesti hautakammion muoto näyttää ylhäältä katsoen ristiltä. Ristityyppisiä rakennettiin muun muassa Pohjois-Irlannissa ja Walesissa 3500 eaa. alkaen. Gavrinisin ja Newgrangen haudat ovat käytävähautoja, samoin Etelä-Espanjan Los Millaresin haudat ovat käytävähautoja.
Jen Taylor
Jennifer Lee ”Jen” Taylor (s. 17. helmikuuta 1973 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten videopelirooleistaan Nintendon Prinsessa Peachina, Halo-pelisarjan Cortanana ja "Left 4 Deadin" Zoeyna.
Syksyllä 2009 Top of the Limit -sivusto listasi Taylorin kolmanneksi kymmenen parhaan videopeliääninäyttelijän listassa.
Taylor aloitti uransa teatterin parissa ja ryhtyi ääninäyttelijäksi vuonna 1997 tehtyään ensimmäisen ääniroolinsa "Backyard Baseball" -videopeliin. Sittemmin Taylorin ääntä on kuultu enimmäkseen videopeleissä muun muassa useissa Nintendon julkaisemmissa peleissä, kuten "Mario Tennis", "Mario Party 3", "" ja "Mario Power Tennis". Lisäksi hän on ollut kolmessa Halo-pelissä Cortana-tekoälyn äänenä. Ensimmäisestä pelistä Taylorille maksettiin noin 500 dollaria neljän tunnin äänityksestä. Hänellä oli myös vieraileva rooli animaatiosarjassa "Catscratch".
Videopelien ohella Taylor työskentelee Seattlessa myös lastenteatterin parissa.
Bjørn Helge Riise
Bjørn Helge Riise (s. 21. kesäkuuta 1983 Ålesund, Norja) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Riise on kotimaansa lisäksi pelannut Belgiassa ja Englannissa. Bjørnin veli John Arne Riise on Norjan tunnetuimpia jalkapalloilijoita.
Aikaisella urallaan Riise oli yhteyksissä monien seurojen, kuten Manchester Cityn ja Cardiff Cityn, mutta ei päässyt sopimukseen. Riise oli lähellä jo lopettaa uransa, kun sopimus Cardiffin kanssa epäonnistui.
Tammikuussa 2003 Riise kirjoitti kolmen vuoden sopimuksen Standard Liègen kanssa muutaman vakuttavan reservipelin jälkeen. Joukkueessa oli myös yksi Riisen maanmiehistä, Martin Årst. Vain 17 pelin jälkeen Standard Liège lainasi Riisen Brusselsiin. Riise palasi Norjaan Lillestrømiin kesällä 2005, kun hän kirjoitti kolmen ja puolen vuoden sopimuksen. Hän pelasi debyyttinsä 3. heinäkuuta Moldea vastaan.
18. heinäkuuta 2009 norjalainen media kertoi Riisen siirtyvän maajoukkuetoveireidensa Brede Hangelandin ja Erik Nevland seuraan Fulhamiin, joka tarjosi Riiselle 2 miljoonaa puntaa. Kolmen vuoden sopimus varmistui 22. heinäkuuta.
Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Norjan jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2006 Serbiaa vastaan. Toisessa ottelussaan Riise syötti kolme maalia ja näki veljensä John Arne Riisen tekevän maalin. Ainoan maajoukkuemaalinsa hän teki Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan. Kaikkiaan hän on pelannut 35 maaottelua, viimeksi tammikuussa 2013.
West Kennet Long Barrow
West Kennet Long Barrow on Englannissa Wiltshiressä sijaitseva pitkäkumpu, jota on käytetty hautapaikkana. Se on rakennettu noin 3600 eaa. ja on ollut luultavasti käytössä 900 vuoden ajan. Se on yksi parhaiten säilyneistä pitkäkummuista Britanniassa.
Lapanen
Lapanen on langasta (yleisimmin villasta) tehty käsine, johon puetaan kämmen ja sormet. Lapasessa peukalolle on oma tilansa, mutta muut sormet ovat yhtenäisessä tilassa. Silloin jäähtyvä pinta-ala on pienempi, joten lapaset ovat lämpimämmät kuin sormikkaat. Rukkasissa käytetään samaa periaatetta.
Lapasia on kaksi perustyyppiä: peukalokiilalla ja ilman. Peukalokiila tarkoittaa lapasen runko-osan levennystä peukalontyvessä. Peukalokiilan kanssa lapaset on vaikeampi neuloa, mutta ne seuraavat paremmin käden kolmiulotteista muotoa, joten niistä voidaan tehdä kapeammat.
Lev Šubnikov
Lev Vasiljevitš Šubnikov (; 9. syyskuuta 1901 Pietari – 10. marraskuuta 1937) oli Stalinin vainoissa kuollut kokeellinen fyysikko. Hän ja Wander Johannes de Haas ovat antaneet nimensä De Haasin–Šubnikovin ilmiölle.
Šubnikov opiskeli Leningradin valtionyliopistolla ja polyteknisessä instituutissa.
Šubnikov työskenteli Neuvostoliitossa ja Alankomaissa. Alankomaissa hän työskenteli vuoteen 1930 de Haasin kryogeenisessa laboratoriossa. Palattuaan Neuvostoliittoon hän muutti Harkovaan ja perusti sinne Neuvostoliiton ensimmäisen kryogeenisen laboratorion.
Šubnikov teloitettiin häntä ja muita Ukrainan fysiikan ja teknologian instituutin tieteilijöitä vastaan tekaistujen syytteiden nojalla.
Kaikkee pitää olla
Kaikkee pitää olla on rap-artisti Petri Nygårdin neljäs, 2. joulukuuta 2009 julkaistu, studioalbumi. Albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 29 ja pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa.Nygårdin 7. lokakuuta 2009 julkaistusta singlestä "Sanon suoraan" julkaistiin samalla musiikkivideo. Musiikkivideo sai kohua, siinä esiintyvistä aikuisviihdevalokuvista, joihin oli lisätty eri julkisuuden henkilöiden päitä. Kuvissa esiintyvät muun muassa Matti Vanhanen, Jutta Urpilainen, Jenni Vartiainen, Mariko ja Suomen Big Brotherin 4. tuotantokaudella esiintynyt kilpailija Henna Kalinainen. Musiikkivideo julkaistiin Nygårdin omalla YouTube-kanavalla, mutta sivusto poisti kyseisen videon sisällön vuoksi. Nygård julkaisi myöhemmin kanavalla videosta sensuroidun version. Alkuperäinen musiikkivideo on näkyvillä muun muassa Nygårdin kotisivuilla. Suomen Big Brotherin 4. tuotantokaudella kilpailleet Henna Kalinainen ja Antti Kurhinen närkästyivät musiikkivideon sisällöstä ja tekivät valituksen siitä artistille. Myöhemmin Kalinainen teki musiikkivideon sisällöstä rikosilmoituksen.
Toisesta singlestä "Onko sulla pokkaa" julkaistiin samaan aikaan musiikkivideo. Musiikkivideossa Nygård näkyy katkelmia muun muassa televisio-ohjelmista Reikä seinässä, Diili, Hauskat kotivideot, Talent Suomi, Totuuden hetki ja Big Brother, joiden vieraana tai juontajana hän esiintyy. Videon lopussa Nygård vilauttaa yleisössä istuvalle Antti Kurhiselle keskisormea.
Kolmas single "Mitävittuuvaan" julkaistiin 25. marraskuuta 2009. Singlen musiikkivideo oli kuvattu laivalla, jossa Nygård tapansa mukaan juopotteli. Video sisälsi myös lyhyeen otteen samalla levyllä olevasta "Tuska" -kappaleesta.
Neljäs single "Kippis kulaus" julkaistiin 29. tammikuuta 2010. Singlen musiikkivideo keskittyi alkoholin juomiseen ja juhlimiseen. Video sisälsi klippejä televisio-ohjelmista sekä internetvideoista. YouTube poisti myöhemmin videon sivustoltaan sisällön vuoksi. 15. helmikuuta 2010 musiikkivideosta julkaistiin sensuroitu versio.
Viidennellä "Seopetriii" -singlellä vierailivat Emel ja Aajee. Siitä julkaistiin musiikkivideo 29. huhtikuuta 2010. Video on kuvattu Nygårdin eri keikoilla.
Petri Nygårdin kotisivuilla julkaistiin kaksi bonuskappaletta "Voi voi" ja "UKK". Myöhemmin julkaistiin myös bonuskappale "Aletaaa hommii".
"Kippis kulaus" kappaleella on käytetty samplena Petri Nygårdin omaa "Drink It Up" -kappaletta, jonka hän teki "Travis Bicle" -nimellä. Kappale löytyy "Committed" -albumilta. Nygårdin internetsivuilla julkaistulla "UKK" -bonuskappaleella on käytetty Bow Wow:n "Marco Polo" (feat. Soulja Boy Tell 'Em) -kappaleen taustaa. "Petri on paras" kappaleen tausta lainaa Lep Zeppelinin When the Levee Breaks kappaletta ja "Sixkuseonix" kappaleen tausta Def Leppardin "Run Riot" kappaletta. "Kotibileet" lainaa taustansa Kanon kappaleesta Ahjia, vuodelta 1980.
Superruoka
Superruoka () on markkinointitermi, jota yleensä käytetään kuvaamaan poikkeuksellisen ravinnetiheäksi väitettyä ruokaa tai ruoka-ainetta. Superruoat ovat yleensä tavallisen ruoan ja lääkinnällisempien yrttien välimaastoon asettuvia, luonnonmukaisesti tuotettuja tai luonnosta kerättyjä ruokia, joilla on vahva kulttuurihistoria ja monipuolinen ravinnepitoisuus. Superruoka sisältää luonnon raaka-aineita, jotka ovat varastoineet itseensä muun muassa mineraaleja, vitamiineja ja antioksididantteja.
Superruoka on markkinoijan määriteltävissä. Superruokina markkinoituja tuotteita ovat moringa, spirulina, chlorella, AFA-levä, kasviplanktoni, maca, raaka kaakao, goji-marja, hampunsiemenet, paahdettu rouhittu pellava, kookostuotteet, aloe vera, hunaja, emomaito eli kuningatarhyytelö, mehiläisten keräämä siitepöly, açai-marja, camu camu -marja, inkamarja, chia-siemenet, lukuma, viherjauheet, jotkin ruskolevät, monet pähkinälajit sekä noni. Suomalaisina superruokina on markkinoitu muun muassa seuraavia: mustikka, puolukka, karpalo, tyrni, nokkonen, männyn siitepöly ja pakurikääpä.
Euroopan unionin alueella on kiellettyä markkinoida ruokaa terveysväittämin ilman tarkkaa ja hyväksyttyä selostusta ruuan terveysvaikutuksista.
Elintarvikekemian professori Marina Heinosen mukaan superruokia puolustellaan näennäistieteellisillä ”tutkimuksilla”, mutta tieteellisissä tutkimuksissa terveyshyötyjä ei ole juurikaan löytynyt.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) erikoistutkija Iris Erlundin mielestä termin ”superruoka” käytölle ei ole tieteellisiä perusteita.
Pieni osa maahantuoduista superruoista on ollut laadultaan virallisten säädösten vastaisia. Tyypillisiä ongelmia ovat puutteelliset merkinnät, mutta muutamien tuotteiden kohdalla myös esimerkiksi liialliset torjunta-ainejäämät ja mikrobit.
Professori Marina Heinonen pitää kyseenalaisena, onko ulkomailla tuotettuja superruokia turvallista tarjota lapsille.
Ravintotieteilijä Catherine Collinsin mukaan käsite ”superruoka” on parhaimmillaan merkityksetön ja pahimmillaan haitallinen.
Professori Marina Heinosen mukaan goji-marjoissa ei ole mitään, mitä ei saisi mustikoista, ja myös porkkana on hänen mukaansa gojia terveellisempää. Erikoistutkija Iris Erlundin mukaan myös perinteiset runsaskuituiset ruoat kuten kaurapuuro ja hernekeitto käyvät ”superruoasta”. Brittitutkijat korostavat, että on ihan yhtä terveellistä syödä vaikkapa omenia ja appelsiineja kuin kalliita superruokia. Marjojen terveellisyydelle on vankat tieteelliset todisteet.
Brittitutkijat myös korostavat, ettei pidä tutkia yhtä ravintoainetta kerrallaan vaan kokonaisvaikutusta terveyteen. Esimerkiksi (mm. porkkanasta saatava) beetakaroteeni ruoasta saatuna ehkäisee syöpiä mutta eristettynä (pillereistä) muun ruoan lisukkeena saatuna lisää niitä.
Superfruit on superruoka-sanan alakäsite, jolla viitataan hedelmiin ja marjoihin.
Luettelo Saksan diplomaattisista edustustoista
Tämä on luettelo Saksan diplomaattisista edustustoista.
Palva (Velkua)
Palva on entisen Velkuan kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin alueella sijaitseva saari. Saaren pinta-ala on 2,9 neliökilometriä, ja vakituisia asukkaita on 56. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 75, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä. Vuonna 2004 saarella asui noin 40 ihmistä. Saarella sijaitsevat Velkuan koulu ja Velkuan kirkko. Saari on melko kallioinen, ja sen korkein kohta on 46,2 metriä. Saarella on myös jonkin verran maataloutta.
Kaupalliset palvelut ja Palvelukeskus Kummeli sijaitsevat Teersalon rannassa Livonsaarella, johon Palvasta on lossiyhteys. Saarella on merenrantaniittyjä, joista osalla laiduntaa vielä lihakarjaa.
Palvalle kulkee kaksi lossireittiä: mantereen suunnasta maantieltä 1931 Teersalon rannasta Palvaan (1 km) ja toinen reitti Palvasta Velkuanmaahan (0,94 km). Kummankin lossin kantavuus on 44 tonnia, ja ne kykenevät kuljettamaan kerrallaan noin kymmenen henkilöautoa. Vuonna 2003 Lounais-Suomen saariston 17 lossivälistä ainoastaan Teersalo–Palva- ja Palva–Velkuanmaa-välejä ei ole suunniteltu korvattaviksi kiinteällä tieyhteydellä. Palvaan liikennöi myös Merenkulkulaitoksen yhteysalus M/S "Kivimo" Velkuan reittialueella.
Velkuan kirkko
Velkuan kirkko (myös nimellä Pyhän Henrikin kirkko) on vuodelta 1793 peräisin oleva puinen pitkäkirkko, joka sijaitsee Palvan saarella, entisessä Velkuan kunnassa, nykyisessä Naantalin kaupungissa. Kirkko on omistettu Pyhälle Henrikille, ja se on Velkuan historian ainoa. Kirkkoa käyttää Naantalin seurakunta ja sen omistaa Naantalin seurakuntayhtymä. Velkuan seurakunta liitettiin Naantalin seurakuntaan vuonna 2005, neljä vuotta ennen kuntaliitosta.
Ainoastaan kirkon vuonna 1882 rakennettu länsieteinen ei ole alkuperäinen. Kirkon pihalla sijaitseva kellotapuli on rakennettu myös vuonna 1793. Kirkon ympärillä on vanha hautausmaa ja sen lähellä sijaitsee 1800-luvun jälkipuolelta peräisin oleva pappilan päärakennus. Kirkon alttaritaulu kuvaa taivaanastumista, ja sen on lahjoittanut piispa Jakob Gadolin vuonna 1796.
Venäläiset sotilaat ryöstivät kirkon irtaimiston Palvan meritaistelun seurauksena vuonna 1808. Ainoastaan piilotettu alttaritaulu säilyi. Kirkko sai uudet kellot vuonna 1813, koska edelliset olivat piilotettu tai Venäläiset olivat ryöstäneet ne. Toinen kelloista hajosi myöhemmin ja vaihdettiin uuteen vuonna 1880.
1900-luvu vaihteessa tehtiin suuri peruskorjaus kirkkoon. Korjauksen yhteydessä rakennettiin urkuparvi ja hirrestä tehdyt seinät paneloitiin. Museovirasto vaati kuitenkin urkuparven poistoa, ja se poistettiinkin vuonna 1964. Vuonna 1982 kirkko sai sähköt ja puulämmitteinen kamiina voitiin poistaa käytöstä.
Velkua Soi -musiikkijuhlat järjestettiin kahdeksannen kerran vuonna 2009. Musiikkijuhlat pidettään heinäkuun alussa Velkuan kirkossa, ja ne painottuvat selloilla soitettavaan kamarimusiikkiin. Vuonna 2009 tapahtumassa esiintyi muun muassa Erkki Rautio.
Velkuan kirkkomaisema, johon Velkuan kirkon ohella kuuluu myös Velkuan kirkonkylä, on Museoviraston vuonna 2009 julkistamassa inventoinnissa määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Velkuan kirkkomaalla on 2 talvisodan ja 8 jatkosodan sankarivainajan viimeinen leposija. Sankariristit on suunnitellut kuvanveistäjä Ilmari Wirkkala 1941 ja 1946.