Pottok
Pottok eli pottoka () on vaarantunut puolivilli ponirotu, joka on kotoisin Baskimaan Pyreneiltä Ranskan ja Espanjan rajan alueella. Sitä pidetään ikivanhana rotuna ja erityisen hyvin ankaraan vuoristoympäristöönsä sopeutuneena.
Pottok oli aiemmin yleinen rotu, mutta on nyt vaarantunut elinympäristönsä tuhoutumisen, koneellistumisen ja ristisiitoksen vuoksi. Rodun säilymiseksi on kuitenkin järjestetty toimintaa. Baskikansa pitää pottokia ikonisena.
"Pottoka" on baskinkielinen nimi tälle hevosrodulle sekä vuorien etelä- että pohjoispuolella. Ylänavarren murteessa "potto" ja "pottoka" tarkoittavat orivarsoja ja nuoria hevosia ylipäätään, kun taas lapurdin ja alanavarren murteissa "pottoka" tarkoittaa ponia. Lopulta nimi yhdistyy "pottolo"-sanaan, joka tarkoittaa "tukevaa, pyöreää".
Ranskankielisissä lähteissä kirjoitusmuoto pottok on vallitseva. Englanninkielisissä lähteissä tavataan sekä pottok- että pottoka-muotoa, joskin termiä "baskiponi" ("Basque Pony") esiintyy myös silloin tällöin.
Pottok-ponin alkuperästä on useita mielipiteitä. Tieteellisen yhteisön mukaan se on asunut seudulla vähintään tuhansien vuosien ajan. Rodulla esiintyy geneettisen eristyneisyyden merkkejä ja se on perimältään lähinnä asturconinhevosta, losinonhevosta, galitsianponia ja landaisinhevosta. Kokeet ovat paljastaneet huomattavia geneettisiä eroavaisuuksia Etelä- ja Pohjois-Baskimaan populaatioiden välillä, ja jotkut pitävätkin niitä erillisinä rotuina.
Joidenkin mukaan pottokin juuret ovat alueen luolamaalauksissa esiintyvissä hevosissa, ja esittävät sen polveutuvan madeleinen kulttuurin hevosista ajalta 14 000-7000 eaa. Toiset tahot puolestaan liittävät rodun alkuperän hevosten muuttovirtaan alueelle pronssikaudella. Kumpaakaan teorioista ei kuitenkaan ole vielä vahvistettu.
Baskimaan yliopiston perinnöllisyystieteiden, biologisen antropologian ja eläinfysiologian laitosten perinnöllisyystieteelliset tutkimukset Baskimaan neljän kotoperäisen hevosrodun tietyistä geenimarkkereista ovat selvittäneet rotujen suhdetta muihin hevosrotuihin. Mikrosatelliittikokeiden perusteella neljästä baskirodusta pottok ja baskienvuoristohevonen poikkeavat perimältään muista hevosroduista eniten. Burguetenhevonen ja jaca navarra (joita kasvatetaan nykyään lähinnä lihantuotantoon) eivät poikkea muista roduista niinkään. Tämä pottokin ja baskienvuoristohevosen ero vaikuttaisi liittyvän siihen, että oriit astuvat enemmän muiden alueiden tammoja näissä puolivilleissä laumoissa. Erään tunnetun snipin tutkimus paljasti, että tällainen ulkopuolinen vaihtelu on hyvin harvinaista puhdasrotuisissa pottok-poneissa. Mitokondrio-DNA-testit paljastivat, että pottok-poneihin sekoittuu lähinnä baskienvuoristohevosta, eikä juurikaan muita rotuja. Vaikkakin joitain muissa Euroopan hevosroduissa esiintyviä markkereita havaittiinkin, pottok kuitenkin poikkeaa perimältään selvästi muista Euroopan roduista. Pottokilla havaittiin myös esiintyvän yhtä markkeria, jota oli aiemmin tavattu vain tietyistä brittiläisistä roduista.
Rodun perinteinen elinalue ulottuu lännessä Biskajan maakunnan Enkarterrin alueeseen ja idässä Saint-Jean-le-Vieux'n alueelle. Vuonna 1970 suoritetussa laskennassa Pyreneitten pohjoispuolelta laskettiin noin 3000 puhdasrotuista pottokia ja eteläpuolelta noin 2000, mikä oli huomattavasti vähemmän kuin aiemmissa laskennoissa historian aikana. Eläinmäärän lasku liittyi yleiseen hevosten käytön ja kasvatuksen vähenemiseen. Kilpailu elintilasta lampaitten kanssa ja viime aikoina kaupallinen metsänkaato uhkaavat myös pottokin luontaista elinympäristöä.
Rodun elinalueen perinteinen keskusta on Labourdin ja Navarren vuorilla noin 1500 metrin tasosta ylöspäin, missä maaperä on köyhää ja hapanta kalkkikivimuodostumin.
Pottok on keskimäärin 115-147 cm korkea ja painaa 300-350 kg. Pää on kookas ja kulmikas pienin korvin. Kaula on lyhyt, selkä pitkä, jalat lyhyet mutta sirot, kaviot pienet ja kestävät.
Talviturkki, baskiksi "borra", on yksi rodun tunnuspiirteistä ja voi kasvaa jopa 10 cm pitkäksi nuorilla yksilöillä. Tyypillinen väritys on ruunikko ilman kuviointia, mutta nykyisin myös mustanruunikkoja ja mustia yksilöitä esiintyy laumoissa. Ensimmäiset lehmänkirjavat pottokit tavattiin Biskajassa 1850-luvulla, ja väritys on sittemmin levinnyt Navarren ja Labourdin tienoille. Rodun vuori- ja laaksolaumojen välillä on joitakin huomattavia eroja: vuoriponit ovat esimerkiksi yleensä pienempiä.
Biskajan hallinto teetti vuosina 1996-1997 tutkimuksen noin 250 puolivillistä ja kesynä kasvatetusta Biskajan alueen pottok-ponista. Laskennassa paljastui, että suuri osa Bisjakan puolivilleistä pottokeist elävät provinssin luoteiskolkassa Enkarterrissa. Nämä puolivillit laumat kootaan kahdesti vuodessa: maaliskuussa ennen varsomisia ja lokakuussa sen jälkeen kun tammat ovat vieroittaneet varsansa. Lasketuista Biskajan pottokeista olivat:
Puolivillit pottok-ponit tapaavat olla arkoja ja elävät pienissä aluekohtaisissa 10-30 tamman laumoissa. Ne osaavat ennakoida säätilan muutoksia ja suuntaavat kohti laaksoja ennen kehnoa säätä, ja takaisin rinteille korkeapaineen lähestyessä. Syksyllä laumat hajoavat 5-10 yksilön pienryhmiin, jotka yhdistyvät laumaksi taas keväällä.
Varsat varttuvat nopeasti. Tammavarsat ovat sukukypsiä kaksivuotiaina, tulevat tiineiksi yleensä kolmevuotiaina, ja saavat ensimmäisen varsansa nelivuotiaina. Oriit saavuttavat aikuisuuden nelivuotiaina. Kuten muillakin hevosroduilla, varsat syntyvät keväällä tai alkukesällä yhdentoista kuukauden tiineyden jälkeen. Emät vieroittavat varsansa kuuden-seitsemän kuukauden iässä.
Puhdasrotuisten pottokien määrä on laskenut merkittävästi elintilan pienenemisen ja risteytyksien myötä. 1900-luvulla kirjavia pottok-poneja kasvatettiin erityisesti sirkuskäyttöön. Tukevampia poneja maatalouden tarpeisiin saatiin risteyttämällä rotua raskaiden työhevosten kanssa. Risteytysten tuloksena oli usein myös laaja kirjo värityksiä.
Rotua on ratsastuskerhojen ohjeita noudattaen risteytetty myös iberialaisten rotujen, arabianhevosen ja walesinponin kanssa. Näiden risteytysten seurauksena Pyreneitten pohjoispuolella lienee jäljellä enää noin 150 puhdasrotuista pottok-tammaa.
Pottokille perustettiin vuonna 1970 kaksi kantakirjaa Pohjois-Baskimaassa. B-kantakirjaan hyväksytään hevoset, joiden suvusta vähintään 50 % on pottokia; puhdasverisille tarkoitettuun A-kantakirjaan hyväksyttään eläimet, jotka vastaavat rotumääritelmää:
Etelä-Baskimaassa vaatimukset ovat:
IKT Nekazal Ikerketa eta Teknologian (Maataloustutkimus ja -teknologia) kokoaman baskirotuja käsittelevän teoksen mukaan vuonna 1997 Baskimaassa oli 986 pottokia: Álavan alueella 40, Biskajan alueella 849 ja Gipuzkoan alueella 97.
Sveitsin vuonna 2000 perustettu pottok-kantakirja on toistaiseksi ainoa rodun alkuperämaa Ranskan kantakirjan tunnustama ulkomainen kantakirja. Sveitsiläistä kantakirjaa pitää "Swiss Pottok Society" -yhdistys, joka on ollut Sveitsin poni- ja pienhevosyhdistyksen (SVPK) jäsen vuodesta 2004 lähtien.