hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Matlockiitti
Matlockiitti on harvinainen, kellertävän savun värinen mineraali, joka on saanut nimensä Englannin Matlockin mukaan. Matlockiitin kemiallinen kaava on PbFCl, eli se koostuu lyijystä, kloorista ja fluorista.
Matlockiittia löydettiin ensimmäisen kerran 1800-luvun alussa. John Mawe kuvaili sitä teoksessaan "Mineralogy of Derbyshire" vuonna 1802, mutta viralliseksi löytövuodeksi on kirjattu 1851, jolloin tämä harvinainen mineraali sai nimen. Suuret kappaleet puhdasta matlockiittia ovat äärimmäisen harvinaisia. Niitä on löydetty Englannin Derbyshirestä. Juonina matlockiittia on löydetty myös Kreikasta, Italiasta, Yhdysvalloista ja Etelä-Afrikasta. American Museum of Natural Historyssa on kymmensenttinen murikka, ja Derbyn kaupunginmuseossa seitsensenttinen kimpale.
Nils Hasselbom
Nils Hasselbom (26. lokakuuta 1690 Kleva, Ruotsi – 1. toukokuuta 1764 Masku) oli professori ja oikeusoppinut, joka toimi myös Turun akatemian rehtorina 1732–1733 sekä 1743–1744.
Hasselbomin isän tiedetään olleen ratsutilallinen. Hän valmistui maisteriksi Uppsalassa 1722 ja tuli Turun Akatemiaan matematiikan professoriksi 1724. Suuren Pohjan sodan jälkeen Hasselbom sai laadittavakseen suunnitelman Päijännettä ja Kokemäenjokea yhdistävästä kanavasta, mutta hanke ei toteutunut, kuten ei myöskään vuosien 1740–1741 valtiopäivillä jo hyväksytty Hasselbomin ehdotus Päijännettä ja Helsinkiä yhdistävästä vesiväylästä. Vuonna 1748 Hasselbom vaihtoi alaa siirtyessään lainopin pariin. Hän toimi Etelä-Suomen varalaamannina 1750–1758 ja sai virasta erottuaan laamannin arvonimen.
Hasselbom oli naimisissa kaksi kertaa. Ensimmäinen puoliso vuodesta 1730 oli Sara Meurman (k. 1733), toinen vuodesta 1734 Helena Lagerflycht (k. 1771), joka oli rovasti Gabriel Saloniuksen leski.
Luhtalehtimittari
Luhtalehtimittari ("Scopula immutata") on yleinen, vaalea lehtimittarilaji.
Luhtalehtimittari on yksi monista, keskenään melko samannäköisistä, vaaleista mittariperhoslajeista. Siivet ovat koiraalla kellertävänvalkoiset, naaraalla sävy on puhtaamman valkoinen. Siivissä on tiheässä hyvin pieniä ruskeita pisteitä. Tyvipoikkiviiru sekä sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat melko leveät ja vaaleanruskeat. Siiven kärkiosassa on lisäksi kaksi hiukan ohuempaa poikkiviirua. Tyvipoikkiviiru ei jatku takasiipeen. Sekä etu- että takasiivissä on terävärajainen musta diskaalitäplä, mutta se voi jokus myös puuttua etenkin etusiivestä. Siipien alapinnalla ei ole etusiiven ulompaa poikkiviirua lukuun ottamatta mainittavaa kuviointia, mutta poikkiviiru erottuu alapinnalla jopa yläpintaa selkeämmin. Perhosen niska on musta. Siipiväli on 21–25 mm.
Lajia tavataan aivan läntisimmästäkin Euroopasta Venäjän kaukoitään ulottuvalla alueella. Suomessa levinneisyys ulottuu etelärannikolta Perämeren pohjukkaan saakka, mutta Pohjanlahden rannikkoa pitkin levinneisyys ulottuu selvästi sisämaata pohjoisemmaksi. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle.
Luhtalehtimittari suosii kosteita paikkoja, kuten rantoja, kosteita niittyjä sekä soita ja sopivassa ympäristössä laji voi olla huomattavan runsaslukuinen. Perhonen aloittaa lentonsa hämärän laskeuduttua ja tulee valolle. Keskenkasvuinen toukka talvehtii elokuusta toukokuuhun ja koteloituu maahan.
Toukka on polyfagi, mutta syö erityisesti mesiangervoa ("Filipendula ulmaria").
Viirulehtimittari
Viirulehtimittari ("Scopula immorata") on yleinen lehtimittarilaji.
Viirulehtimittari on yleisvaikutelmaltaan harmahtava perhonen. Siipien pohjaväri on harmaanvalkoinen, mutta kaikki viisi harmaata ja mutkittelevaa poikkijuovaa ovat leveitä ja voivat joillakin yksilöillä peittää suurimman osan vaaleasta väristä. Siivissä on lisäksi vihertävänharmaita pitkittäisjuovia, ja ne ovat kauttaaltaan mustanharmaiden, pienten pisteiden kirjomat. Aivan siiven reunassa on ohut, tumma viiru, ja siiven reunan ripset ovat täplikkäät. Naaraat ovat koiraita vaaleampia. Siipiväli on 21–29 mm.
Viirulehtimittarin levinneisyys ulottuu Etelä-Euroopasta Siperiaan. Suomessa viirulehtimittaria tavataan yleisenä suurimmassa osassa maata, ja levinneisyys ulottuu ainakin Keski-Lappiin saakka. Perhonen lentää yleensä yhtenä sukupolvena kesäkuun alkupuolelta heinäkuun puoleen väliin. Joinakin vuosina lajilla on toinen sukupolvi elokuun lopulta syyskuun loppuun.
Pääasiassa iltapäivästä hämärään lentävä laji, joka tulee myös valolle. Lähtee helposti lentoon päivällä mutta toisaalta ei lennä mainittavasti enää pimeässä. Elää avoimilla niityillä, joutomailla ja muilla aukeilla paikoilla, mutta puuttuu vuoristoista. Toukka talvehtii keskenkasvuisena heinäkuun lopulta toukokuuhun.
Toukka syö monia matalia niittykasveja.
Karl Mesterton
Karl Mesterton (1715 Göteborg – 29. marraskuuta 1773) oli professori ja filosofi, joka toimi Turun akatemian rehtorina 1754–1755 sekä 1764–1765.
Mestertonin isä oli amiraliteettiviraston ylikomissaari Jakob Mesterton ja äiti Johanna Maria von Gerdes. Hän valmistui maisteriksi Lundissa 1738, opiskeli vielä viisi vuotta ulkomailla ja nimitettiin Turun Akatemian logiikan ja metafysiikan professoriksi 1746. Tultuaan vihityksi Uppsalassa teologian tohtoriksi hän siirtyi jumaluusopin professoriksi Turkuun 1767. Mesterton oli tuottelias opettaja ja tutkija, joka julkaisi melkein sata väitöskirjaa. Hän vakiinnutti ns. Wolffin filosofista järjestelmää myös julkaisemalla neljä oppikirjaa sielutieteestä, ontologiasta, logiikasta ja jumaluusopista.
Mestertonin puoliso oli Johanna Katarina Papke (k. 1722).
Sulkapallo kesäolympialaisissa 1988
Sulkapallo oli ystävyysotteluna vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa. Tapahtumia oli viisi. Ottelut pelattiin Seoul National University Gymnasiumissa, Soulissa, Etelä-Koreassa 19. syyskuuta 1988. Pelaajat valittiin vuoden 1987 sulkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden perusteella.
Lindstedtin Antikvaarinen kirjakauppa
Lindstedtin Antikvaarinen kirjakauppa toimi Helsingissä vuosina 1891–1919. Se oli tuolloin Suomen suurin antikvariaatti. Esimerkiksi vuonna 1900 se ilmoitti varastossaan olevan yli 300 000 kirjaa. Kirjakauppa toimitti asiakkaillensa postimyyntiluetteloa. Kirjakaupan omisti ja sitä piti Johan K. Lindstedt. Liike ehti toimia useissa eri osoitteissa. Vuosina 1891–1894 osoitteena oli Läntinen Henrikinkatu 4, vuosina 1894–1903 Erottajankatu 2. Viimeisinä vuosina 1903–1919 liikkeen osoitteina oli Aleksanterikatu 15 ja Pohjoisesplanadi 31.
Tottenham Halen asema
Tottenham Hale on rautatie- ja metroasema Tottenhamin kaupunginosassa Pohjois-Lontoossa.
Tottenham Halen rautatieasema on avattu vuonna 1840 osana Northern & Eastern Railwayta nimellä Tottenham. Nykyisen nimensä asema sai vuonna 1968. Asema on uusittu täysin 1990-luvun lopulla, eikä alkuperäisiä asemarakennuksia ole jäljellä.
Tottenham Halen asema on Lontoon Liverpool Streetin rautatieasemalta itään kulkevien junien käytössä. Myös osa Stanstedin lentoaseman ja Liverpool Streetin välillä kulkevista Stansted Express -junista pysähtyy asemalla.
Tottenham Halen metroasema on otettu käyttöön vuonna 1968 ja se on Lontoon metron Victoria Linen käytössä. Metro kulkee lounaaseen Lontoon keskustan kautta Brixtoniin ja vastakkaiseen suuntaan Walthamstow Centralin asemalle.
Mustialanruusu
Mustialanruusu ("Rosa" 'Minette') on ruusujen sukuun kuuluva lajike, joka luetaan pensasruusuihin.
Mustialanruusu kasvaa noin 1–1,5 metrin korkuiseksi pensaaksi. Oksat ovat vähäpiikkisiä. Lehdet ovat heikosti kiiltäviä, vaaleanvihreitä ja 5-lehdykkäisiä. Lehdykät ovat pyöreähköjä. Kukat ovat 7–8 cm leveitä, vaaleanpunaisia, kerrottuja ja voimakastuoksuisia. Kukinta-aika on heinäkuussa. Nuput voivat avautua huonosti ja homehtua sateisella säällä. Mustialanruusu kasvattaa juuriversoja runsaasti. Lämpiminä kesinä Suomessa voi kehittyä litteänpyöreitä ja oranssinvärisiä kiulukoita.
Mustialanruusun alkuperää ei tunneta tarkasti. Suomenkielinen nimi on peräisin Mustialan maatalousoppilaitoksesta, jossa sitä on lisätty ja myyty 1900-luvun alussa. Sitä ei tunneta Pohjoismaiden ulkopuolella, vaikka se on eräiden lähteiden mukaan jalostettu Ranskassa vuonna 1819.
Mustialanruusu on vaatimaton kasvupaikan suhteen. Parhaiten se menestyy aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla tuoreessa, ravinteikkaassa ja kalkkiperäisessä maassa. Suomessa Mustialanruusu on kestävä vyöhykkeillä I–IV.
Timo Saari
Timo Matti "Roope" Saari (s. 14. tammikuuta 1949 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 483 runkosarjaottelua tehoin 52+103=155. Jäähyminuutteja kertyi 160. Saari pelasi myös kaksi kautta Ruotsissa.
Saari oli Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän voitti joukkueessa A-nuorten Suomenmestaruuden vuosina 1966 ja 1967. Kaudella 1966–1967 Saari debytoi SM-sarjassa ja teki 14 runkosarjaottelussa tehot 1+3=4. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Seuraavat kolme kautta Ilveksessä toivat Saarelle SM-hopeaa. Vuodet 1970–1973 hän pelasi Helsingin Jääkiekkoklubissa. Saari voitti SM-hopeaa keväällä 1972.
Kaudeksi 1973–1974 Saari siirtyi Jokereihin. Hän nousi joukkueessa arvokisapelaajaksi ja ikoniksi ja pelasi siellä uransa loppuun kevääseen 1984. Saari pelasi välillä vuosina 1977–1979 Ruotsin I-divisioonaa Tingsryds AIF:n joukkueessa. Jokereissa hän vietti yhdeksän kautta, joista seitsemän SM-liigan alettua vuonna 1975. Joukkue eteni Saaren aikana kuitenkin vain kerran pudotuspeleihin, kaudella 1982–1983, jolloin Jokerit voittivat runkosarjan ja SM-hopeaa.
Saari edusti Suomea MM-kilpailuissa vuosina 1974, 1975 ja 1976. Hän oli vuoden 1976 MM-kilpailuissa Suomen tehokkain puolustaja tehoilla 2+3=5. Saari pelasi samana vuonna myös Innsbruckin olympiakisoissa ja Kanada-cupissa.
Victorious (televisiosarja)
Victorious on yhdysvaltalaisen Nickelodeon-kaapelikanavan nuorten tilannekomediasarja, joka sijoittuu taideaineisiin painottuneeseen kalifornialaiseen Hollywood Arts High Schooliin. Televisiosarjan ensi-ilta oli 27. maaliskuuta 2010 ja sarja päättyi 2. helmikuuta 2013.
Nickelodeon ilmoitti "Victoriousin" lopettamisesta 10. elokuuta 2012. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta, mutta lopettamispäätöksen seurauksena viimeinen kausi esitettiin kahdessa osassa, joista jälkimmäistä kutsuttiin neljänneksi kaudeksi.
"Victoriousille" tehtiin myös yhden kauden pituinen spinoffsarja "Sam & Cat" (2013−2014).
Täällä alkaa seikkailu
Täällä alkaa seikkailu ("Här börjar äventyret") on Jörn Donnerin ohjaama elokuva vuodelta 1965, ja se on Donnerin kolmas ohjaustyö.
Tarinassa ruotsalainen muotisuunnittelija Anna Englund (Harriet Andersson) lentää Helsinkiin arkkitehti Toivo Pajusen (Matti Oravisto) kutsumana. He ovat tavanneet aiemmin Berliinissä lyhyen romanssin merkeissä.
Elokuva oli Suomessa vuoden 1965 menestynein monilla mittareilla mitattuna. Elokuvassa puhutaan vuoroin ruotsia, suomea, englantia, saksaa ja ranskaa.
Aikalaiskriitikkojen arviot ovat ristiriitaisia. Sama asia nähdään niin myönteisenä kuin kielteisenäkin ominaisuutena. Paula Talaskiven mukaan elokuva on "alakuloinen, lähes apeasti surumielinen ja kaunis", Martti Savo taas piti sitä "haaleana, pitkistyttävänä ja 'antonionimaisena'".
Televisioesitysten yhteydessä eräässä kritiikissä paheksutaan elokuvan nimeä, sillä seikkailua siitä ei arvioijan mukaan löydy. Myös tekotaiteelliseksi kohellukseksi luonnehditun elokuvan dialogi mainitaan surkeaksi. Toinen kriitikko kuitenkin näkee elokuvan Donnerin parhaana ohjaustyönä, joka kuvaa edustavasti myös aikakauden Helsinkiä.
Tsimljanskin tekojärvi
Tsimljanskin tekojärvi () on Donin alajuoksulle padottu tekojärvi Etelä-Venäjällä, Volgogradin ja Rostovin alueilla. Järveä käytetään kasteluun, yhdyskuntien vesisäiliönä, sähkön tuotantoon (0,7 mrd. kWh vuodessa), vesitienä ja virkistykseen.
Tekojärvi on 308 kilometrin pituinen ja enimmillään noin 38 km leveä. Sen pinta-ala on 2 700 km² ja tilavuus 23,9 km³. Vesitilavuudesta 11,5 km³ on käyttövaraa. Veden pinnankorkeus vaihtelee 5 metriä.
Don laskee järveen sen koillispäässä Kalatš-na-Donun kaupungin kohdalla. Järven pohjoisosiin laskee myös Donin sivujoki Tšir. Tsimljanskin tekojärveen koillisosaan liittyy myös Volgan-Donin kanava. Se yhdistää Mustanmeren valuma-alueeseen kuuluvan Donin vesistön vesitien Kaspianmereen laskevaan Volgaan ja sen kautta myös Keski-Venäjälle ja edelleen Itämereen. Tärkeimmät satamakaupungit tekoaltaan äärellä ovat Kalatš-na-Donu, Nižni Tšir ja Volgodonsk.
Tekojärven rannalla sijaitsee Rostovin ydinvoimalaitos, joka saa jäähdytysvetensä järvestä.
Tekojärveä pidetään Venäjän runsaskalaisimpana tekojärvenä. Järvestä pyydetään muun muassa lahnaa, sulkavaa, haukea, karppia, pasuria.
Tekojärven nimeä kantava, 26-metrin korkuinen pato on sen länsipäässä, Volgodonskin kaupungin pohjoispuolella. Patoon liittyy 209 megawatin voimalaitos, jossa on neljä pääturbiinia (putouskorkeus 17,5-24,5 m). Patorakennelman kokonaispituus on 13 km, ja se on lajissaan pisimpiä maailmassa. Pato rakennettiin vuosien 1948 ja 1953 välillä gulag-vankileirityövoimalla. Tekojärveä täytettäessä sen pohjaan jäi muun muassa historiallinen kasaarien linnoituskaupunki Sarkel.
Osa tekojärven vedestä johdetaan etelään Manytšin vesistöalueelle 195 kilometrin pituista Donin valtakanavaa pitkin ("Donskoi magistralnyi kanal").
Studio123
Studio123 on kolmisalinen elokuvateatteri Kuusankoskella, nykyään Kouvolan alueella. Se avattiin Kuusankoskitalon valmistuttua vuonna 1985. Yrittäjänä teatterissa toimii Veikko Viitanen, muuta henkilökuntaa on vaihtelevasti noin 10 henkeä. Studio 123 luopui vuosien 2009-2011 aikana vanhoista 35mm-filmiprojektoreistaan ja asennutti tilalle Barcon digitaaliset esityslaitteistot. Kolmiulotteisissa esityksissä käytetään XpanD 3D tekniikkaa. 
Kouvolan Tervaskankaalle rakentuvaan kauppakeskus Veturiin avatiin syksyllä 2012 Studion sisarteatteri Kino 123. Yhteistyökumppanina Veikko Viitasen kanssa uudessa teatterissa toimii elokuvasuomentajana paremmin tunnettu Marko Hartama.
Teattereissa esitetään myös oopperaa ja konsertteja. Iltapäivänäytöksiä järjestetään varttuneelle väelle.Kaikissa saleissa on Barcon digitaaliset projektorit ja XpanD 3D. XpanD on yleisimmin käytetty 3D-valmistaja Suomen elokuvateattereissa. Sen järjestelmä on aktiivinen, eli käyttää ns. shutter-tekniikkaa luodakseen illuusion kolmiulotteisuudesta. Kankaalle heijastetaan vuorottelevasti vasemmalle ja oikealle silmälle tarkoitettu kuva, ja aktiivilasi erottelevat kuvat oikeille silmille pimentämällä vuorotellen asiaankuuluvan linssin jotta vain tietyn silmän kuva tietyllä hetkellä pääsee läpi.
Taidelajit kesäolympialaisissa 1912
Vuoden 1912 kesäolympialaisissa kilpailtiin urheilun lisäksi myös taidelajeissa. Tämä oli ensimmäinen kerta kun taidelajit olivat mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 33 osanottajaa 12 erimaasta. Kategorioita oli viisi, jotka olivat arkkitehtuuri, kirjallisuus, kuvanveisto, maalaustaide ja musiikki. Töiden piti olla urheilun innoittamia.
Jorma Haapkylä
Jorma Eliel Haapkylä (21. tammikuuta 1920 Hyeres, Ranska – 20. marraskuuta 2005) oli suomalainen upseeri, kontra-amiraali ja Suomen merivoimien komentaja.
Haapkylä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1938. Seuraavana vuonna hän aloitti merikadettikurssin varusmiespalveluksen jälkeen valmistuen 1942. Merikadettikurssin jälkeen Haapkylä toimi eri tehtävissä merivoimissa.
Kadettikoulusta hän meni moottoritorpedoveneille ja oli TAISTO- ja JYMY -luokkien kapteenina.
Sotakorkeakoulun hän suoritti vuonna 1953 edeten sitä kautta ylempiin tehtäviin. Hän toimi muun muassa seuraavissa tehtävissä:Haapkylä ylennettiin kontra-amiraaliksi 1978. Hän jäi reserviin vuonna 1980 ja kuoli vuonna 2005.
Taidelajit kesäolympialaisissa 1920
Vuoden 1920 kesäolympialaisissa kilpailtiin urheilun lisäksi myös taidelajeissa. Tämä oli toinen kerta kun taidelajit olivat mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 11 osanottajaa viidestä eri maasta. Kategorioita oli viisi, jotka olivat arkkitehtuuri, kirjallisuus, kuvanveisto, maalaustaide ja musiikki. Töiden piti olla urheilun innoittamia.
Eino Iisakki Järvinen
Eino Iisakki (Sakki) Järvinen (17. marraskuuta 1896 Helsinki – 19. marraskuuta 1955) oli suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti sekä merivoimien komentaja.
Järvinen osallistui vuoden 1918 sotaan ja kävi Lappeenrannan tykistökoulun 1918 sekä Torinon tykistö- ja insinööriakatemian ja sotakorkeakoulun 1921–1925. Rannikkotykistörykmentti 3:ssa hän palveli patterin päällikkönä ja patteriston komentajana 1918–1920. Tykistöteknisen toimiston päällikkönä hän oli 1920–1922. Rannikkotykistön esikunnan teknisen toimiston päällikkönä hän työskenteli 1923–1925 ja esikuntapäällikkönä 1926–1927. Rannikkotykistörykmentti 3:a hän komensi 1927–1939.
Talvisodassa Järvinen toimi Laatokan meripuolustuksen komentajana 1939–1940. Maavoimien esikunnan linnoitusjoukkojen komentajana hän toimi 1940 ja pääesikunnan linnoitusjoukkojen tarkastajana 1940–1941. Jatkosodassa hän oli Laatokan puolustuksen komentajana 1941, Laatokan rannikkoprikaatin komentajana 1942–1943, Äänisen rannikkoprikaatin johdossa 1943–1944 ja 1. rannikkodivisioonan komentajana 1944.
Sodan jälkeen Järvinen komensi Turun rannikkotykistörykmenttiä 1944–1945. Merivoimien esikunnassa hän palveli 1945–1945. Järvinen toimi Suomen merivoimien komentajana vuosina 1946–1952. Vuodesta 1952 hän toimi meripuolustuksen tarkastajana.
Ylennykset:
Yleisesikuntaupseeriksi hänet nimitettiin 1948.
Länsi-Midlands (metropolikreivikunta)
Länsi-Midlands () on vuonna 1974 perustettu metropolikreivikunta. Aikaisemmin Länsi-Midlands oli osa Staffordshiren, Worcestershiren ja Warwickshiren kreivikuntia. Varsinaiseen West Midlandsin metropolikreivikuntaan, jota kutsutaan joskus myös epävirallisesti ”Suur-Birminghamiksi”, kuuluu seitsemän kuntaa:Sen jälkeen Thatcherin hallitus lakkautti kreivikuntien valtuustot 1986, West Midlandsin entinen metropolikreivikunta toimii samaan tapaan kuin Suomen kuntien kuntainliitot esimerkiksi yhtenä poliisipiirinä ja palokunta-alueena (West Midlands Police)
Vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat
Vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat pelattiin kesäkuun 2011 ja lokakuun 2013 välisenä aikana. Karsinnoissa ratkaistiin 31 MM-lopputurnaukseen menevää joukkuetta kaikkiaan 203:sta osallistuvasta maasta. Brasilia isäntämaana pääsi kisoihin automaattisesti.
Kullakin maanosalla on oma ottelujärjestelmänsä, jolla ratkaistaan kisoihin selviytyvät joukkueet.
*CONCACAF:n karsintojen neljäs ja CONMEBOL:n viides kuten myös OFC:n voittaja ja AFC:n viides ratkaisevat kaksi lopputurnauspaikkaa karsintaotteluilla.
FIFA on päättänyt kaikille maanosille yhteisestä tavasta ratkaista sijoitukset joukkueitten kesken:
Sovittujen sääntöjen mukaan viimeisistä kisapaikoista karsivat joukkueet olivat UEFA:n karsinnan lohkokakkoset. Ottelupareiksi arvottiin: Kreikka - Romania, Portugali - Ruotsi, Islanti - Kroatia ja Ukraina - Ranska. Otteluparien voittajat selviytyivät MM-kilpailuihin. Lohkonsa kakkossijasta huolimatta Tanskan joukkue jäi jatkokarsintojen ulkopuolelle niin sanottuna Euroopan huonoimpana kakkosena. Afrikan vastaavat otteluparit olivat: Algeria - Burkina Faso, Senegal - Norsunluurannikko, Nigeria - Etiopia, Kamerun - Tunisia sekä Ghana - Egypti. Etelä-Amerikan ja Aasian jaettu kisapaikka ratkaistiin otteluparissa Uruguay - Jordania, sekä Pohjois- ja Keski-Amerikan ja Oseanian jaettu kisapaikka ratkaistiin otteluparissa Meksiko - Uusi Seelanti,
Taidelajit kesäolympialaisissa 1924
Vuoden 1924 kesäolympialaisissa kilpailtiin urheilun lisäksi myös taidelajeissa. Tämä oli kolmas kerta kun taidelajit olivat mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 189 osanottajaa 24 erimaasta. Kategorioita oli viisi, jotka olivat arkkitehtuuri, kirjallisuus, kuvanveisto, maalaustaide ja musiikki. Töiden piti olla urheilun innoittamia. Musiikkikategoriassa ei jaettu palkintoja.
Wyomingin sinetti
Wyomingin sinetti on Yhdysvaltain Wyomingin osavaltion tunnus. Se hyväksyttiin 1893 ja sitä muutettiin 1921. Sinetin kaksi vuosilukua, 1869 ja 1890, symboloivat Wyomingin ensimmäisen aluehallinnon järjestämistä ja sen liittymistä Yhdysvaltain liittovaltioon. Toogaan pukeutunut henkilö pitää kädessään keppiä, josta lähtee lippu, jossa lukee ”Equal Rights”. Lippu symboloi naisten nauttimia poliittisia oikeuksia siitä lähtien, kun alueelle ensimmäistä kertaa järjesttiin hallinto 1869. Mieshenkilöt symboloivat osavaltion karjataloutta ja kaivosteollisuutta. Numero 44 viisisakarisessa tähdessä symboloi Wyomingin oelvan 44 Yhdysvaltain liittovaltioon liittynyt osavaltio. Pilarien päässä on lamput, joissa palaa tiedon valo. Pilareja kiertää nauha, jossa lukee "Oil, Mines, Livestock, Grain"; eli "öljy", "kaivokset", "karja", "vilja"; jotka ovat Wyomingin neljä suurinta teollisuudenalaa. Sinetin ulkokehää kiertää sanat "Great Seal of The State of Wyoming".
Taidelajit kesäolympialaisissa 1928
Vuoden 1928 kesäolympialaisissa kilpailtiin urheilun lisäksi myös taidelajeissa. Tämä oli neljäs kerta kun taidelajit olivat mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 370 osanottajaa 19 erimaasta. Kategorioita oli viisi, jotka olivat arkkitehtuuri, kirjallisuus, kuvanveisto, maalaustaide ja musiikki. Kategoriat jakautuivat vielä alakategorioihin. Töiden piti olla urheilun innoittamia.
Joseph Albert Rosario
Joseph Albert Rosario (30. toukokuuta 1915 – 31. heinäkuuta 2011) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän syntyi Nagpurissa ja tuli vihityksi Pyhän Frans Salesilaisen lähetyssaarnaajien papiksi 29. syyskuuta 1944. Rosario nimitettiin Amravatin hiippakunnan piispaksi 8. toukokuuta 1955 ja konsekroitiin 13. marraskuuta.
Rosario osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän toimi Amravatin piispana, kunnes jäi eläkkeelle 1. huhtikuuta 1995.
Edwin Colaço
Edwin Colaço (s. 2. lokakuuta 1937 Uttan) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. joulukuuta 1964 ja nimitettiin Amravatin hiippakunnan piispaksi 1. huhtikuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Simon Ignatius Pimenta, jota avustivat Leobard D'Souza ja Joseph Albert Rosario.
20. lokakuuta 2006 Colaço sai nimityksen Aurangabadin piispaksi.
Arizonan lippu
Arizonan lippu on Yhdysvaltain Arizonan osavaltion tunnus. Se hyväksyttiin käyttöön 17. helmikuuta 1917. Lipun yläosan kolmetoista raitaa kuvaavat Yhdysvaltain kolmeatoista ensimmäistä osavaltiota (toisen tulkinnan mukaan ne kuvaavat Arizonan kolmeatoista ensimmäistä piirikuntaa) ja auringonlaskua. Raitojen värit tulevat Espanjan lipusta, jonka alaisuuteen Arizona kerran kuului. Kuparinvärinen tähti kuvaa osavaltion kuparikaivoksia. Sininen alaosa kuvaa vapautta.
Vaikka Arizonan lippu otettiin virallisesti käyttöön vasta vuonna 1917, käytti Arizonan kiväärijoukkue sitä epävirallisesti jo vuonna 1911 Ohiossa järjestetyissä jokavuotisissa ampumakilpailuissa. Kiväärijoukkueen lipun suunnitteli eversti Charles W. Harris. Kun Arizonasta tuli seuraavana vuonna Yhdysvaltain osavaltio, annettiin myös osavaltion lipun suunnitteluvastuu eversti Harrisille, joka päätti ehdottaa Arizonan kiväärijoukkueen lippua koko osavaltion lipuksi.
Konfederaation sinetti
Konfederaation sinetti oli Etelävaltojen kansallistunnus lipun ohella. Sinettiin on kuvattu George Washington hevosen selässä. Washingtonia kierää seppele, joka on punottu etelävaltioiden tärkeimmistä maataloustuotteista vehnästä, maissista, tupakanlehdistä, puuvillassa, riisistä ja sokeriruo'osta. Sinetin ulkokehää kiertää teksti "The Confederate States of America: 22 February 1862" ja kansallismotto "Deo Vindice". Sinetin ulkokehän päivämäärä, 22. helmikuuta 1862, on etelävaltojen presidentti Jefferson Davisin virkaanastumispäivä ja myös George Washingtonin syntymäpäivä.
Leobard D’Souza
Leobard D’Souza (18. tammikuuta 1930 – 19. joulukuuta 2005) oli intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1956 ja nimitettiin Jabalpurin koadjuuttoripiispaksi sekä Caput Cillan titulaaripiispaksi 12. marraskuuta 1964. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Paavali VI, jota avustivat John Kodwo Amissah ja James William Gleeson.
D’Souzasta tuli Jabalpurin piispa 17. joulukuuta 1965. Hän sai 1. heinäkuuta 1975 nimityksen Nagpurin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 17. tammikuuta 1998. Emeritusarkkipiispa kuoli 75-vuotiaana joulukuussa 2005.
D’Souza osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Taidelajit kesäolympialaisissa 1932
Vuoden 1932 kesäolympialaisissa kilpailtiin urheilun lisäksi myös taidelajeissa. Tämä oli viides kerta kun taidelajit olivat mukana olympiakisojen ohjelmassa. Mukana oli 587 osanottajaa 31 eri maasta. Kategorioita oli viisi, jotka olivat arkkitehtuuri, kirjallisuus, kuvanveisto, maalaustaide ja musiikki. Kategoriat jakautuivat vielä alakategorioihin. Töiden piti olla urheilun innoittamia.
Coloradon lippu
Coloradon lippu on Yhdysvaltain Coloradon osavaltion tunnus sinetin ohella. Se otettiin käyttöön 5. kesäkuuta 1911 ja sen suunnitteli Andrew Carlisle Johnson.
Lippu on jaettu kolmeen samankokoiseen vaakaraitaan, joista ylin ja alin ovat siniset ja keskimmäinen valkoinen. Lippuun on myös kuvattu punainen c-kirjain, jonka sisällä on keltainen ympyrä. Lipun sininen symboloi taivasta, keltainen aurinkoa, punainen maata ja valkoinen lumihuippuisia vuoria.
Taidelajit kesäolympialaisissa 1948
Vuoden 1948 kesäolympialaisissa kilpailtiin urheilun lisäksi myös taidelajeissa. Tämä oli seitsemäs ja toistaiseksi viimeinen kerta kun taidelajit olivat mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 299 osanottajaa 27 eri maasta. Kategorioita oli viisi, jotka olivat arkkitehtuuri, kirjallisuus, kuvanveisto, maalaustaide ja musiikki. Kategoriat jakautuivat vielä alakategorioihin. Töiden piti olla urheilun innoittamia.
Taekwondo olympialaisissa
Taekwondo on ollut olympialaisten ohjelmassa virallisena lajina vuodesta 2000. Näytöslajina se oli vuosina 1988 ja 1992. Menestynein maa olympialaisten taekwondossa on Etelä-Korea. Olympialaisten taekwondoa hallinnoi maailman taekwondoliitto.
Joseph Mittathany
Joseph Mittathany (s. 12. heinäkuuta 1931) on intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 23. huhtikuuta 1959 ja nimitettiin Tezpurin hiippakunnan piispaksi 26. kesäkuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Stephen Ferrando, jota avustivat Hubert D'Rosario ja Orestes Marengo.
28. maaliskuuta 1980 Mittathany sai nimityksen Imphalin hiippakunnan piispaksi; 10. heinäkuuta 1995 hiippakunnasta tuli arkkihiippakunta ja Mittathanysta sen arkkipiispa. Mittathany jäi eläkkeelle 75-vuotispäivänään, 12. heinäkuuta 2006, jolloin hänen seuraajakseen tuli Dominic Lumon.
Ennio Appignanesi
Ennio Appignanesi (18. kesäkuuta 1925 Belforte del Chienti – 26. maaliskuuta 2015) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 8. huhtikuuta 1950 ja nimitettiin Luceran hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Themisoniumin titulaaripiispaksi 20. joulukuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1981. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Canestri ja Belchior Joaquim da Silva Neto.
Appignanesi sai 15. syyskuuta 1983 nimityksen Castellanetan piispaksi. 3. heinäkuuta 1985 hänet nimitettiin Rooman vihkipiispaksi, ja hänelle myönnettiin arkkipiispan henkilökohtainen titteli. Samalla hänestä tuli Loriumin titulaariarkkipiispa. 21. tammikuuta 1988 Appignanesi nimitettiin Matera-Irsinan ja 19. tammikuuta 1993 Potenza-Muro Lucano-Marsico Nuovon arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 9. tammikuuta 2001.
Martino Scarafile
Martino Scarafile (1. heinäkuuta 1927 Cisternino – 27. joulukuuta 2011) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Monopolin hiippakunnan papiksi 23. heinäkuuta 1950. Hän sai nimityksen Conversanon vihkipiispaksi ja Rotarian titulaaripiispaksi 20. joulukuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1981. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Canestri ja Belchior Joaquim da Silva Neto.
31. lokakuuta 1985 Scarafile nimitettiin Castellanetan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 14. helmikuuta 2003.
Diego Natale Bona
Diego Natale Bona (11. joulukuuta 1926 Castiglione Tinella – 29. huhtikuuta 2017) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. lokakuuta 1950 ja nimitettiin Porto e Santa Rufinan suburbikaarisen hiippakunnan piispaksi 9. marraskuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ugo Poletti, jota avustivat Ennio Appignanesi ja Clemente Riva.
Saatuaan uuden nimityksen 17. tammikuuta 1994 Bona siirtyi Saluzzon piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 16. huhtikuuta 2003.
Taekwondo kesäolympialaisissa 1988
Taekwondo oli näytöslajina kesäolympialaisissa 1988. Tämä oli ensimmäinen kerta kun taekwondo oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 183 osanottajaa 35 eri maasta. Osanottajista miehiä oli 120 ja naisia 63. Tapahtumia oli yhteensä 16, joista miehille ja naisille kummalekin kahdeksan. Ottelut pidettiin 17. – 20. syyskuuta Jangchung Gymnasiumissa, Soulissa, Etelä-Koreassa.
Emilio Bianchi di Cárcano
Emilio Bianchi di Cárcano (s. 5. huhtikuuta 1930 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 14. elokuuta 1960 ja nimitettiin Azulin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Lesinan titulaaripiispaksi 24. helmikuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio María Aguirre, jota avustivat Manuel Marengo ja Justo Oscar Laguna.
Bianchi di Cárcano sai 14. huhtikuuta 1982 nimityksen Azulin piispaksi; hänet asetettiin virkaan 31. toukokuuta. Hän jäi eläkkeelle 24. toukokuuta 2006.
Monmouthshire
Mounmouthshire () on kreivikunta ja yksi Walesin hallintoalueista. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa Bristolin kanaalin rannalla Englannin rajalla ja sen pääkaupunkina toimii Usk. Hallintoalueella on arviolta 92 476 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 849,15 neliökilometriä.
Kreivikunta käsittää merkittävän osan Monmouthshiren historiallisesta kreivikunnasta. Sen suurin kaupunki on Abergavenny. Kreivikunnassa sijaitsee monia vanhoja linnoja sekä muita nähtävyyksiä.
Taekwondo kesäolympialaisissa 1992
Taekwondo oli näytöslajina kesäolympialaisissa 1992. Tämä oli toinen kerta kun taekwondo oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 128 osanottajaa. Osanottajista miehiä ja naisia kumpiakin oli 64. Tapahtumia oli yhteensä 16, joista miehille ja naisille kummalekin kahdeksan.
Carmarthenshire
Carmarthenshire (, lyhyemmin "Sir Gâr") on kreivikunta ja yksi Walesin hallintoalueista. Se sijaitsee maan eteläosassa Bristolin kanaalin rannikolla ja sen pääkaupunkina toimii Carmarthen. Hallintoalueella on arviolta 185 123 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 2 370,35 neliökilometriä.
Carmarthenshirea kutsutaan myös ”Walesin puutarhaksi”, koska seutu on hyvin hedelmällistä.
Taekwondo kesäolympialaisissa 2000
Vuoden 2000 kesäolympialaisten taekwondo järjestettiin 27. – 30. syyskuuta 2000 State Sports Centre, Sydneyssä, Australiassa. Tämä oli kolmas kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa, ensimmäisen kerran virallisena lajina. Mukana oli 103 osanottajaa 51 eri maasta. Tapahtumia oli kahdeksan.
Ceredigion
Ceredigion on kreivikunta ja yksi Walesin hallintoalueista. Se sijaitsee maan länsiosassa Irlanninmeren Cardiganinlahden rannalla ja sen hallinnollisina keskuksina toimivat Aberaeron ja Aberystwyth. Hallintoalueella on arviolta 74 642 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 1 785,45 neliökilometriä.
Powys
Powys (, ) on yksi Walesin hallintoalueista ja seremoniallinen kreivikunta (, ). Se sijaitsee sisämaassa Walesin keskiosassa Englannin rajalla ja sen pääkaupunkina toimii Llandrindod Wells. Hallintoalueella on arviolta 132 642 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 5 180,37 neliökilometriä.
Kreivikunta on saanut nimensä muinaiselta Powysin kuningaskunnalta, joka käsitti nykyisen kreivikunnan pohjoisosan ja alueita Englannista. Kuningaskunta hävisi vuonna 1260, kun alueen valtasi Gwyneddin kuningaskunnan Llywelyn ap Gruffydd.
Vuonna 2007 Reilun kaupan sertifiointijärjestelmä myönsi Powysin kreivikunnalle Fairtrade County -arvonimen.
Gwynedd
Gwynedd on kreivikunta ja yksi Walesin hallintoalueista. Se sijaitsee maan luoteisosassa Irlanninmeren rannalla ja sen pääkaupunkina toimii Caernarfon. Hallintoalueella on arviolta 122 864 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 2 534,94 neliökilometriä.
Gwyneddin seremoniallinen kreivikunta ("preserved county") käsittää myös Angleseyn saaren. Alue on saanut nimensä muinaiselta Gwyneddin kuningaskunnalta, ja kulttuuris-historiallisessa merkityksessä nimeä voidaankin käyttää laajemmasta alueesta, joka käsittää suuren osan Pohjois-Walesista. Valtaosa Gwyneddin asukkaista on kymrinkielisiä.
Supercopa de España 2011
Supercopa de España 2011 oli espanjalainen jalkapallokilpailu, joka pelattiin 14. ja 17. elokuuta 2011. Kaksiosaisessa ottelussa kohtasivat kauden 2010–2011 Primera Divisiónin mestari FC Barcelona, ja Copa del Reyn voittaja Real Madrid. Barcelona voitti yhteismaalein 5–4.
Bagger Vance – viheriön legenda
Bagger Vance – viheriön legenda (engl. "The Legend of Bagger Vance") on vuonna 2000 kuvattu draamakomedia, joka perustuu Steven Pressfieldin romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Will Smith, Matt Damon, Charlize Theron ja Bruce McGill. Tarina sijoittuu golfin maailmaan. Elokuvan on ohjannut Robert Redford. Elokuva jäi kertojaäänenä toimineen Jack Lemmonin viimeiseksi ennen hänen kuolemaansa vuonna 2001.
Eduard Rozovski
Eduard Aleksandrovitš Rozovski (, 14. joulukuuta 1926 Leningrad, Neuvostoliitto – 26. heinäkuuta 2011 Pietari, Venäjä) oli venäläinen elokuvaaja, joka kuvasi muun muassa eastern-klassikoksi sanotun "Aavikon lain". Hän työskenteli kuvaajana yli 80 elokuvassa. Rozovski kuoli saamansa sairauskohtauksen aiheuttamassa auto-onnettomuudessa.
Urjalan taikayö
Urjalan taikayö on Martti Innasen vuonna 1967 julkaistu kappale ja single, joka oli suuri hitti saman vuoden syksyllä. Sen on säveltänyt Erik Lindström ja sanoittanut Innanen itse. Kappaleen sanoitus kuvaa maalaisromanttista maisemaa, jossa Urjalassa tapahtuvien puimatöiden aiheuttama varstojen jyske kuuluu aina Huittisiin asti. Kappale alkaa suoraan keskeisillä teemoilla: "Läpi Urjalan ja kautta Huittisten kuuluu hirveä jyske varstojen, nytpä maistuu työ, varstat maihin lyö, tää on Urjalan taikayö." Laulu julkaistiin samana vuonna ilmestyneellä Innasen esikoisalbumilla "Rakkauden ja onnensatumaan täysivaltainen suurlähettiläs". Singlen B-puolella oli kappale ”Kilpauinti kuunsillalla”.
Innanen esitti kappaleen Urjalan kunnan satavuotisjuhlissa keväällä 1968, ja samoihin aikoihin kunnanvaltuusto lahjoitti hänelle elinikäisen käyttöoikeuden rantapalstaan Urjalan Pynnäjärveltä, kun oli tehnyt laulullaan paikkakuntaa tunnetuksi. Vastoin yleistä harhaluuloa, Innanen ei koskaan asunut Urjalassa, vaan oli lähtöisin Helsingistä ja asui koko elämänsä pääkaupunkiseudulla. Kunta asetti lahjoitetun rantapalstan myyntiin kevättalvella 2013 ja asiasta on sen jälkeen kehittynyt julkista keskustelua mahdollisesta oikeusturvan loukkauksesta.
Kappaleen ilmestyessä Innasen omaperäinen huumori ei miellyttänyt kaikkia:
”Urjalan taikayön” vaikutus Urjalassa on nähtävissä edelleen. Paikkakunnalla on nimetty laulun mukaan muun muassa leirintäalue ja kesäteatteri. Myös Urjalasta Punkalaitumen kautta Huittisiin johtava matkailutie Taikayöntie (seututie 230) sai nimensä laulun mukaan, sillä kappaleessa mainitaan kaksi tienvarren kolmesta paikkakunnasta.
Naga (Sudan)
Naga (myös "Naqa") on temppelialue muinaisen Meroen eteläpuolella nykyisessä Sudanissa. Sen tärkeimpiä rakennuttajia olivat ajanlaskun alun molemmin puolin hallinneet Meroen (Kušin) kuningas Natakamani ja kuningatar Amanitare. Rakennuksista merkittävin on kušilaiselle soturijumalalle Apedemakille omistettu leijonatemppeli. Amonin temppelissä on sekä egyptiläisiä että roomalaisia piirteitä. Monet rakennuksista ovat säilyneet meidän päiviimme saakka.
Jorge Casaretto
Alcides Jorge Pedro Casaretto (s. 27. joulukuuta 1936 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 5. syyskuuta 1964 ja nimitettiin Rafaelan hiippakunnan piispaksi 28. joulukuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta 1977. Pääkonsekraattorina toimi Justo Oscar Laguna, jota avustivat Vicente Faustino Zazpe ja Emilio Bianchi di Cárcano.
14. maaliskuuta 1983 Casaretto sai nimityksen San Isidron hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi, ja hänet asetettiin virkaan 15. kesäkuuta; hän nousi San Isidron piispaksi 13. toukokuuta 1985.
Nubat
Nubat ovat kordofanilaisia kieliä puhuva etninen ryhmä Sudanissa. He asuvat Kordofanin maakunnan Nubavuorilla. Nubia ei tule sekoittaa toista alkuperää oleviin nubialaisiin.
Nubat jakautuvat yli kuuteenkymmeneen ryhmään, joilla on useita alaryhmiä. He ovat muuttaneet nykyiselle asuinalueelleen 1500-luvulla pakoon baggaroiden ja arabien hyökkäyksiä. Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Sukuryhmät ovat pohjoisessa patrilineaarisia ja etelässä matrilineaarisia. Suurin osa kansasta harjoittaa perinteistä uskontoa. Pieni ryhmä on kristittyjä ja vielä pienempi joukko muslimeja. Nubat ovat tunnettuja vartalomaalauksistaan ja arpikoristeistaan.
Sudanin sisällissota on vaikuttanut voimakkaasti nubien elämään. Tuhansia ihmisiä on kuollut yhteenotoissa maan hallituksen aseistamien baggaroiden kanssa, ja monet ovat joutuneet muuttamaan hallituksen valvomiin kyliin tai Tšadin ja Keski-Afrikan tasavallan pakolaisleireille. Sota on myös hajottanut perinteisiä sukuyhteisöjä.
Justo Oscar Laguna
Justo Oscar Laguna (25. syyskuuta 1929 Buenos Aires – 3. marraskuuta 2011) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 18. syyskuuta 1954 ja nimitettiin San Isidron hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Laresin titulaaripiispaksi 1. helmikuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio María Aguirre, jota avustivat Alberto Devoto ja Manuel Tato.
22. tammikuuta 1980 Laguna sai nimityksen Morónin hiippakunnan piispaksi; hänet asetettiin virkaan 22. maaliskuuta. Hän jäi eläkkeelle 30. marraskuuta 2004, jolloin hänen seuraajakseen nimitettiin Luis Guillermo Eichhorn.
Faras
Faras oli muinainen kaupunki nykyisen Sudanin alueella. Se sijaitsi Niilin länsirannalla Wadi Halfan lähellä.
Meroen kuningaskuntaa kuulunut Faras perustettiin vuoden 500 tienoilla eaa. 600-luvun loppupuolella siitä tuli kristityn Nobatian pääkaupunki. Sieltä on löydetty muinaisen kaupunginmuurin, arabien uudelleen rakentaman linnoituksen, lukuisten kirkkojen, luostarin ja asuintalojen raunioita. Kirkkojen ainutlaatuiset freskot todistavat erityisen nubialaisen seinämaalauskoulukunnan olemassaolosta. Kaupungin lähellä sijaitsivat Ramses II:lle ja kuningatar Hatšepsutille omistetut kalliotemppelit, meroelaisen palatsin ja hautausmaan sekä Tutankhamonin temppelin rauniot.
Assuanin padon rakentamisen yhteydessä Faras jäi Nasserjärven alle. Puolalaisten arkeologien 1960-luvulla esiin kaivamia seinämaalauksia säilytetään nykyään Sudanin kansallismuseossa Khartumissa sekä Varsovan museoissa.
Eduardo Vicente Mirás
Eduardo Vicente Mirás (s. 14. marraskuuta 1929 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 3. elokuuta 1952 ja nimitettiin Buenos Airesin vihkipiispaksi sekä Ambian titulaaripiispaksi 1. maaliskuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Carlos Aramburu, jota avustivat Arnaldo Clemente Canale ja Domingo Salvador Castagna.
Mirás sai 20. marraskuuta 1993 nimityksen Rosarion arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 11. maaliskuuta 1994. Hän jäi eläkkeelle 22. joulukuuta 2005.
Koirahullun päiväkirja
Koirahullun päiväkirja on Helena Meripaasin vuosina 2000–2005 kirjoittama kirjasarja. Kuusiosaisen sarjan pääosissa ovat Ulla ja belgianpaimenkoira groenendael Dara.
Stig-Olof Wikberg
Stig Olof Aksel Wikberg (16. lokakuuta 1917 Helsinki – 28. tammikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja kontra-amiraali. Wikberg toimi upseerin eri tehtävissä Suomen merivoimissa, viimeksi merivoimien komentajana vuosina 1974–1977. Kontra-amiraaliksi hänet ylennettiin vuonna 1973.
Wikberg valmistui upseeriksi Merisotakoulusta 1942 ja kävi Sotakorkeakoulun 1953 sekä valtakunnallisen maanpuolustuskurssin 1969. Sodan aikana hän toimi Moottoritorpedoveneosastossa torpedoveneen päällikkönä. Sodan jälkeen hän toimi raivaajaosastossa tykkivene Turunmaan ja Hämeenmaan päällikkönä ja osastoupseerina 1946–1949, 1. laivastolippueen laivueen komentajana ja lippueupseerina 1953–1955, toimistopäällikkönä merivoimien esikunnassa 1958–1962, saattajalaivueen komentajana ja Saattaja Uusimaan päällikkönä 1963–1964, Merivoimien esikunnan osastopäällikkönä ja esikuntapäällikkönä 1965–1969 sekä Puolustusministeriön sotilasasiainpäällikön osastopäällikkönä 1970–1974. Merivoimien komentajaksi Wikberg nimitettiin 1974 ja hän jäi eläkkeelle 1977.
Teatro San Carlo
Teatro San Carlo ("Teatro di San Carlo") on Italian Napolissa sijaitseva oopperatalo. Se on yksi maailman vanhimmista ja Italian perinteikkäimmistä oopperanäyttämöistä. Sen ensimmäinen rakennus vihittiin käyttöön vuonna 1737 ja nykyinen rakennus otettiin käyttöön vuonna 1816.
Teatro San Carlossa on järjestetty muun muassa Rossinin ja Donizettin teosten kantaesityksiä.
Serie A:n kausi 2011–2012
Serie A:n kausi 2011–2012 oli järjestyksessään 80. jalkapallon Serie A -kausi. Kausi alkoi 9. syyskuuta 2011 ja päättyi 13. toukokuuta 2012. Mestaruuden voitti Juventus, jolle mestaruus oli 28:s. Joukkue ei hävinnyt kauden aikana yhtään ottelua.
Kauden piti alkaa jo 27. elokuuta 2011, mutta pelaajat aloittivat lakon juuri ennen kauden alkua, koska pelaajayhdistys ja seurat eivät päässet sopuun kiistoista. Väliaikainen sopimus allekirjoitettiin 5. syyskuuta.
Hallitsevana mestarina kauteen lähti Milan.
Atalanta sai ennen kauden alkua kuusi miinuspistettä sopupeliskandaalin vuoksi.
Anáfi
Anáfi eli "Anafe" () on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 38,636 neliökilometriä ja asukasluku 271 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Anáfi kuuluu Anáfin kuntaan, Thíran alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Anáfin kylä.
Anáfi sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä. Se on Kykladien saariryhmän kaakkoisin saari. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Santorínin pääsaari Thíra länsipuolella ja Astypálaia kauempana koillispuolella.
Anáfin saari on eristyksissä muista Kykladien saarista. Laiva- ja veneyhteyksiä saarelle on vähän, varsinkin talvisin. Saaren maaperä on hyvin kivinen ja vuoristoinen ja pinnanmuotojen vaihtelut ovat jyrkkiä. Saaren korkein kohta on Vígla (582 metriä). Saaren eteläpuolelta löytyy useita hiekkarantoja, joihin pääsee veneellä.
Anáfi kuuluu hallinnollisesti Anáfin kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren suurimmat asutukset ovat Anáfin kylä eli Chóra (256 asukasta), joka sijaitsee saaren eteläosassa, sekä Klisídi (12) ja satamakylä Órmos Agíou Nikoláou eli Ágios Nikólaos (3). (Katso myös: Luettelo Anáfin kunnan kylistä.)
Kreikkalaisen mytologian mukaan argonautit nimesivät saaren Anafeksi, kun Apollon oli nostanut saaren merestä argonauttien pelastukseksi myrskyltä. Saarella on Apollon Aegleteen temppelin rauniot. Temppeli on mytologian mukaan argonauttien perustama.
Santorínin tulivuoren purkautuminen noin 1650–1600 eaa. aiheutti jopa 150 metrin korkeuden saavuttaneen tsunami-aallon joka pyyhki noin 30 km:n päässä rähähdyksestä sijaitsevan Anáfin yli 250 metrin korkuisin aalloin, tuhoten saaren luonnon ja mahdollisen asutuskulttuurin täysin.
Antiikin aikana Anafe tunnettiin myös nimellä "Membliaros" samannimisen Kadmoksen pojan mukaan. Saaren asuttivat foinikialaiset ja sitten doorilaiset. Arkaaisen ja klassisen kauden Anafe oli itsenäinen polis eli kaupunkivaltio, ja sen kaupunkikeskus sijaitsi noin kolme kilometriä koilliseen nykyisestä Anáfin kylästä.
Venetsialaiset ottivat saaren haltuunsa vuonna 1207. Merirosvot ryöväsivät saaren vuonna 1537, jonka jälkeen saapuivat osmanit. Apollonin temppelin raunioiden päälle oli rakennettu neitsyt Kalamiótissan luostari, joka tuhoutui vuoden 1956 maanjäristyksessä.
1800-luvulla useita saarelaisia muutti Ateenaan uuden pääkaupungin rakennustöihin. Tämän peruja Ateenassa on pieni kykladista saaristokylää muistuttava Anafiótikan kaupunginosa, joka sai nimensä saaresta. Se syntyi, kun saarelaiset rakennuttivat itselleen omat talot kaupunkiin.
Saari on tunnettu myös nimimuodoissa "Anaphe", "Namfi" ja "Namfio".
Anáfin saarella ei ole juurikaan turismia. Eräs nähtävyys on Kastéllin vuori, joka on saaren antiikin aikainen akropolis eli linnavuori. Siellä on venetsialaisaikainen linna ("Kástro"). Tärkein antiikin aikainen nähtävyys ovat Apollon Aigleteen temppelin rauniot osana Eläväksitekevän lähteen luostaria ("Moní Zoodóchou Pigís"). Muita nähtävyyksiä ovat korkealla saaren itäpäässä sijaitseva Kalamiótissan luostari ("Moní Panagías Kalamiótissas") ja sinne johtava vaellusreitti. Saaren pääkylässä on vuokrahuoneita.
Klinit
Klinit (Clinidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo, jonka lajeja tavataan kaikista valtameristä.
Varhaisimmat klinien heimoon kuuluvat fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Heimon lajien määrä vaihtelee lähteittäin. Useimmiten heimossa katsotaan olevan 20 sukua ja noin 75 lajia. Eräät kalatieteilijät katsovat klinien muodostavan yhdessä haukiluikeroiden ("Chaenopsidae"), tupsukkaiden ("Labrisomidae") kanssa monofolyyttesen heimon. Tässä luokittelutavassa klineihin kuuluisi noin 180 lajia ja 40 sukua.
Klinilaji ovat ulkonäöltään monimuotoinin heimo. Yhteisiä tekijöitä on pienet suomut, piikikkäät evät ja selkäevän etosan ruodot ovat usein takaosan ruotoja koerkeammat. Päässä on usein karvamaisia tai piikkimäisiä ulokkeita. Väriltään klinilajit ovat usein hyvin kirjavia ja sulautuvat hyvin elinympäristöönsä. Useimmat heimon kaloista ovat melko pienikokoisia noin 5 cm:n pituisia, mutta suurin laji kelppiklini ("Heterostichus rostratus") voi saavuttaa 60 cm:n pituuden.
Klinejä tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Erityisen yleisiä ne ovat eteläisen Afrikan ja Australian sekä Yhduysvaltain rannikoilla. Tyypillisesti ne elävät lauhkeissa vesissä. Klinit ovat tyypillisesti melko matalan veden lajeja ja ne elävät kivikoissa, koralliriutoilla, vesikasvien ja levien seassa ja vuorovesilammikoissa.
Klinit elävät lähellä pohjaa ja syövät pieniä kaloja ja selkärangattomia eläimiä kuten matoja ja äyriäisiä. Suurin osa heimon kaloista kutee, mutta jotkut synnyttävät eläviä poiksia. Lisääntyminen tapahtuu keväisin. Koiras vartio munia. Eräitä heimon lajeja voidaan pitää akvaarioissa.
Gustaf Aulén
Gustaf Emanuel Hildebrand Aulén (15. toukokuuta 1879 – 16. joulukuuta 1977) oli ruotsalainen teologi ja luterilaisen kirkon piispa. Hän opiskeli Uppsalan yliopistolla, ja hänestä tuli vuonna 1913 Lundin yliopiston systemaattisen teologian professori. Vuosina 1933–1952 hän johti Strängnäsin hiippakuntaa. Hän oli lundilaisen teologian edustaja yhdessä Anders Nygrenin ja Ragnar Bringin kanssa. Lundilaista teologiaa voi verrata lähinnä saksan- ja englanninkielisessä maailmassa vaikuttaneeseen ”uusortodoksiseen teologiaan”, joka korosti teologian teosentrisyyttä liiallista antroposentrismiä vastaan.
Aulénin ajatteluun vaikuttivat erityisesti Martti Luther ja Friedrich Schleiermacher. Schleiermacheria hän myös arvosteli, koska pyrki palaamaan klassiseen sovitusoppiin, josta katsoi muun muassa Schleiermacherin edustaman antroposentrisen kulttuuriprotestantismin poikkeavan. Hänen tunnetuin teoksensa on "Den kristna försoningstanken" (1930, englanniksi "Christus Victor" 1931). Teoksessa Aulén puolustaa sovitusopillista teoriaa, johon hän viittaa ”klassisena” näkemyksenä. Siinä sovitus tulkitaan jumalallisen kamppailun tulokseksi; Jeesus taistelee ihmiskunnan orjuuteen ja kärsimykseen alistaneita pahoja voimia vastaan ja voittaa ne. Aulén nimesi kaksi muuta sovitusteoriaa, jotka ovat skolastinen (muun muassa Anselm Canterburyläinen) ja subjektiivinen (muun muassa Pierre Abélard).
Aulén sai työllään kansainvälistä tunnustusta, ja useimmat hänen myöhemmistä teoksistaan käännettiin pian julkaisun jälkeen englanniksi. Aulén oli myös säveltäjä, jonka panos virsikirjaan oli huomattava. Hän toimi Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian puheenjohtajana vuosina 1944–1950. Vetäydyttyään hiippakuntansa johdosta hän palasi Lundiin ja omistautui akateemiselle työlleen. Hän julkaisi omaelämäkerran vuonna 1975.
Aulén kuului Samfundet Nordens Frihetin johtokuntaan ja sai vuonna 1946 Pyhän Olavin ritarikunnan suurristin. Hänet on haudattu Lundin Norra kyrkogårdenille.
Yhdistyneen kuningaskunnan jääkiekkoliitto
Yhdistyneen kuningaskunnan jääkiekkoliitto ("Ice Hockey UK") on jääkiekkoa Yhdistyneessa kuningaskunnassa hallinnoiva organisaatio ja se liittyi Kansainväliseen jääkiekkoliittoon marraskuussa 1908.