Kolminkertainen virka
Jeesuksen Kristuksen kolminkertainen virka () on kristillinen oppi, joka perustuu Vanhan testamentin opetuksiin, joista kristityillä on erilaisia näkemyksiä. Sen kuvasi Eusebius ja sitä kehitti John Calvin.
Kolminkertaisen viran opissa todetaan, että Jeesus Kristus suoritti kolmea tehtävää (tai "virkaa") maanpäällisessä palvelutyössään - profeetan (5. Moos. 18:14-22), papin (Psalmit 110:1-4) ja kuninkaan (Psalmit 2).
Vanhassa testamentissa jonkun nimittäminen mihin tahansa asemaan näistä kolmesta olisi voitu vahvistaa voitelemalla hänet kaatamalla öljyä hänen päähänsä. Siten termi messias eli "voideltu", liittyy käsitteeseen kolminkertaisesta virasta. Kun kuninkaan virka on useimmin Messiaan, Jeesuksen rooli pappina, johon liittyy esirukous Jumalan edessä, on myös tärkeä Uudessa testamentissa, parhaiten selitettynä Heprealaiskirjeen luvuissa 7-10.
Eusebius, joka laati tämän kolminkertaisen luokittelun, kirjoittaa: "Ja meille on kerrottu myös, että tietyistä profeetoista itsestään tuli, voitelun kautta, eräänlaisia Kristuksia, niin, että kaikki nämä ovat viittauksia todelliseen Kristukseen, Jumalan innoittamaan ja taivaalliseen Sanaan, joka on kaikkien ainoa ylimmäinen pappi, ja jokaisen olennon ainoa Kuningas, ja Isän ainoa profeettojen ylin profeetta." Uskonpuhdistuksen aikana tällä käsitteellä on ollut merkittävä rooli luterilaisessa kristologiassa ja reformoitujen teologien, kuten John Calvin ja John Wesley, kristologiassa.
Walter A. Elwell väittää, että kristillisten teologit näkevät kaikki muut Kristuksen roolit niin, että ne jäävät näistä yhden roolin alle.
Kristus on Jumalan äänitorvi profeettana, joka puhuu ja opettaa Jumalan Sanaa, ja on äärettömän paljon suurempi kuin kaikki profeetat, jotka puhuivat Jumalan puolesta ja tulkitsivat Jumalan tahtoa. Vanhan testamentin profeetta toi Jumalan viestin ihmisille. Kristus, Sanana (Joh. 1:1-18)/Logoksena on ilmestyksen Lähde. Näin ollen Jeesus ei koskaan käyttänyt viestikaavaa, joka liitti profeetan sanat Jumalalle profeetalliseen lauseeseen ""Näin sanoo Herra"." Kristus, ollen samaa luonnetta, antaa lopullisen ja toden selityksen Jumalasta.
Sana/Logos on Valo. Todellisena Valona (Joh. 1:1-18) Jeesus Kristus yksinomaan valaisee ihmiskunnan profeetan virassa. Jeesus vahvisti jumalallisen identiteettinsä ja auktoriteettinsa, paljastaen Jumalan ihmiskunnalle, jatkaen Hänen työtään tulevaisuuteen Valona (Ilm. 22:3).
Kristus, jonka lähelle uskovat menevät luottamuksellisesti, tarjosi Itsensä uhrina ihmiskunnan puolesta ylipappina (Hepr. 4:14). Vanhan Testamentin papit julistivat Jumalan tahtoa, antoivat siunauksen liiton, ja ohjasivat  uhrien käsittelyä. Pappi edusti ihmiskuntaa Jumalan edessä. Ihmiskunnan otettua pappeuden viran heikkoudessaan Jeesus pitää asemansa tuhoutumattomalla voimalla, joka voittaa ihmiskunnan heikkouden, kuten on kuvattu läpi Heprealaiskirjeen. Ylipappina Kristus tuli yhdeksi ihmiskunnan kanssa inhimillisessä heikkoudessa, tarjosi rukouksia Jumalalle, valitsi kuuliaisuuden kärsimyksen kautta ja tunsi myötätuntoa ihmiskunnan vaikeuksia kohtaan.
Kristuksen sovittava kuolema on Hänen työnsä ytimessä Ylipappina. Metaforia käytetään kuvaamaan Hänen kuolemaansa ristillä, kuten, "Kristus, Jumalan Karitsa, joka vuodatti verensä ristillä syntiuhrina ihmiskunnan puolesta". Kristus teki yhden syntiuhrin ylipappina, toisin kuin Vanhan testamentin papit, jotka jatkuvasti toimittivat uhrauksia ihmiskunnan puolesta. Johtuen Kristuksen työstä ristillä ihmiskunnalla on mahdollisuus saada elävä suhde Jumalan kanssa. Toisaalta henkilöitä, jotka kieltävät Jumalan työn, on kuvattu syntiin kuolleiksi ilman Jumalaa ja ilman toivoa. Perinteisessä kristinuskossa (roomalaiskatolinen, ortodoksinen, Anglikaaninen kirkko, orientaaliortodoksinen ja Assyrian kirkot), uskotaan, että pappi saatuaan Pyhän viran sakramentin kätten päällepanemisen kautta jakaa Kristuksen pappeuden, ja näin ollen vain papit voivat tarjota eukaristisen uhrin.
Kristus, korotettu Korkea Pappi, sovittaa synnin, joka katkaisee ihmiskunnan yhteyden Jumalan kanssa. Puolestaan Hänellä on täydet oikeudet hallita kirkkoa ja maailmaa Kuninkaana. Kristus istuu Jumalan oikealla puolella, kruunattuna kirkkaudella "kuningasten Kuninkaana ja herrojen Herrana." "Jumala pani voimansa tekemään työtä Kristuksessa,jota hän osoitti herättäessään Kristuksen kuolleista ja asettaessaan hänet istumaan oikealle puolelleen taivaassa, ylemmäksi kaikkia valtoja, voimia ja mahteja, ylemmäksi kaikkia herruuksia, jotka mainitaan tässä ja tulevassakin maailmassa. Jumala on alistanut kaiken hänen valtaansa ja asettanut hänet kaiken yläpuolelle seurakuntansa pääksi."
(a) profeetallinen virka ("munus", tai "officium propheticum") sisältää opetuksen ja Kristuksen ihmeet.
(b) papin virka ("munus sacerdotale") koostuu maailman syntien sovituksesta ristinkuoleman kautta, ja korotetun Vapahtajan jatkuvasta esirukouksesta hänen kansansa puolesta ("redemptio et intercessio sacerdotalis").
(c) kuninkaan virka ("munus regium"), jolla Kristus perusti valtakunnan, puolustaa kirkkoaan kaikkia vihollisia vastaan, ja hallitsee kaikkia asioita taivaassa ja maan päällä. Vanha jumaluusoppineet erottavat toisistaan luonnon hallitsemisen ("regnum naturae sive potentiae"), joka koskee kaikkia asioita; armon hallitsemisen ("regnum gratiae"), joka koskee kirkon taistelua maan päällä; ja kunnian hallitsemisen ("regnum gloriae"), joka koskee kirkon voittoa taivaassa.
Teologit, jotka seurasivat Lutheria ja Melanchthonia 1600-luvun puoliväliin, käsittelevät Kristuksen pelastavaa työtä kahden ääripään, kuninkaan ja papin välillä. Calvin, hänen teoksensa "Institutes of the Christian Religion" (1536) ensimmäisessä painoksessa, toimi samoin, ja vasta kolmannessa painoksessa (1559) ja Genevan katekismuksessa hän täysin esitteli kolme virkaa. Tätä kätevää Kristuksen virkojen kolminkertaista jakoa käyttivät molempien tunnustuksien teologit 1600-luvun aikana.
Katolisen kirkon katekismus toteaa: "Jeesus täytti Israelin messiaanisen toivon kolminkertaisessa virassaan pappina, profeettana ja kuninkaana."
400-luvulla Pyhä Augustinus tarkasteli kirjassaan "Harmony of the Gospels"  painotuksia, joita eri evankeliumien kirjoittajilla oli Jeesuksesta: Matteus painotti kuninkuutta, Markus ihmiskuntaa, Luukas pappeutta ja Johannes jumaluutta."Artikkeli on kirjoitettu englanninkielisen Wikipedian artikkelin "Threefold office" pohjalta."