hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Fluminense Football Club
Fluminense Football Club on brasilialainen jalkapalloseura Rio de Janeiron kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1902. Joukkue on voittanut Campeonato Cariocan 31 kertaa. Fluminensen merkittäviä pelaajia ovat muun muassa Didi, Rivelino ja Telê Santana.
Oscar Cox perusti Fluminensen 21. heinäkuuta 1902 ja oli näin ensimmäinen jalkapalloseura Rio de Janeirossa. Ensimmäisen virallisen ottelunsa Fluminense pelasi 19. lokakuuta 1902 Rio Futebol Clubea vastaan. Fluminense oli Rion eliitin joukkue, pelaajat olivat rikkaiden perheiden opiskelijoita ja arvostettujen ammattien harjoittajia. Tummaihoisia ei aluksi edes hyväksytty katsomaan otteluja. Fluminensen ensimmäinen mulattipelaaja oli Carlos Alberto, joka vaalensi kasvonsa riisijauholla ennen otteluja. Ensimmäisen stadioninsa, Estádio das Laranjeiras, seura sai vuonna 1919.
Fluminense juhlii neljättä Brasilian jalkapallomestaruutta kaudella 2012.
Alkuperäinen Fluminensen peliasu oli valkoharmaa paita, jossa vasemmalla puolella oli kilpi ja punaisella kirjoitettuna FFC, valkoiset shortsit, mustat sukat sekä harmaa lakki. Vuonna 1904 pelipaita vaihdettiin nykyiseen paitaansa, jossa on kastanjanruskeaa, valkoista ja vihreää. Shortsit ja sukat ovat nykyään täysin valkoiset. Fluminensen maskotti on hymyilevä, hyvin pukeutunut yläluokan mies, "Cartola". Fluminensea pidetään edelleen eliitin jalkapalloseurana.
Ennen tärkeitä otteluita Fluminensen kannattajat heittävät ilmaan talkkia kuvaamaan riisijauhoa: tapa juontaa 1960-luvulle, kun Carlos Alberto vaalensi ihoaan ennen otteluita riisijauholla. Kannattajia Fluminensella on arviolta 1,3 miljoonaa. 
Tilanne 8. kesäkuuta 2012
Muut pelaajat ovat brasilialaisia.
Claude Laurent
Claude Laurent (s. 9. lokakuuta 1932 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 800 metrin juoksu.
Laurent karsiutui 800 metrin juoksun alkuerissä Bernin EM-kilpailuissa 1954 ajalla 2.14,7, joka oli uusi Ranskan ennätys. Runsas kuukausi myöhemmin hän paransi Lontoossa Ranskan ennätyksen aikaan 2.13,7. Samana vuonna hän juoksi myös 1 000 metrillä Ranskan ennätyksen 3.02,0. Hän voitti Ranskan mestaruuden 800 metrillä vuosina 1954, 1955 ja 1956.
Odile Monguillon
Odile Monguillon (s. 26. marraskuuta 1930) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 800 metrin juoksu.
Monguillon karsiutui 800 metrin juoksun alkuerissä Bernin EM-kilpailuissa 1954 ajalla 2.17,3. Hän paransi 800 metrillä kahdesti Ranskan ennätystä: kesäkuussa 1952 aikaan 2.16,2 ja kaksi vuotta myöhemmin aikaan 2.14,9. Ranskan mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan.
Kurszán
Kurszán (k. 904) oli unkarilaisten heimopäällikkö, joka hallitsi yhdessä Árpádin kanssa.
Kurszán hyökkäsi Suur-Määriin yhdessä itäfrankkien kanssa. Hän valloitti alueita myös Bulgarialta. Vuonna 894 unkarilaiset liittoutuivat Kurszánin ja Árpádin aloitteesta Bysantin keisari Leo VI:n kanssa huomattuaan, miten haavoittuvainen Unkari oli etelästä tulevien hyökkääjien edessä.
Kurszán joukkoineen surmattiin väijytyksessä vuonna 904, ja siitä alkaen Árpád hallitsi madjaareja yksin.
Hélène Fize
Hélène Devèze (o.s. Fize, 15. tammikuuta 1914 – 2014) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 800 metrin juoksu.
Hélène Fize kuului joukkueeseen, joka vuonna 1939 teki 3 × 800 metrin viestijuoksussa maailmanennätyksen 7.22,6. Hän juoksi 800 metrillä Ranskan ennätyksen 2.21,2 heinäkuussa 1938. Ranskan mestaruuden hän voitti 800 metrillä vuosina 1938, 1939 ja 1941 sekä maastojuoksussa vuosina 1939 ja 1945.
Clémentine Branchard
Clémentine Branchard on entinen ranskalainen yleisurheilija.
Branchard juoksi 800 metrillä Ranskan ennätyksen 2.20,4 elokuussa 1947. Hän voitti Ranskan mestaruuden maastojuoksussa vuonna 1949. Seuratasolla hän edusti FC Grenoblea.
Norio Yamanaka
Norio Yamanaka () (s. 1928) on japanilainen "kitsuken" ("pukeutumisen taidon") opettaja, kimonon arkikäytön puolestapuhuja sekä Sōdō-akatemian perustaja. Hän on kirjoittanut useita kimonoaiheisia kirjoja ja matkustanut kymmeniin eri maihin johtaen aihetta käsittelevää delegaatiota.
Bernadette Cavelot
Bernadette Cavelot (s. 15. lokakuuta 1928 Bernay, Eure, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 800 metrin juoksu.
Cavelot juoksi 800 metrillä Ranskan ennätyksen 2.18,0 elokuussa 1951 Lontoossa. Se jäi hänen uransa parhaaksi ajaksi. Ranskan mestaruuden hän voitti vuosina 1950 ja 1951. Seuratasolla hän edusti Racing CF:ää.
Françine Voisin
Françine Maignan (o.s. Voisin, s. 15. lokakuuta 1928) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 800 metrin juoksu.
Françine Voisin juoksi 800 metrillä Ranskan ennätyksen 2.18,4 kesäkuussa 1949 Pariisissa. Se jäi hänen uransa parhaaksi ajaksi. Ranskan mestaruuden hän voitti vuosina 1948 ja 1949. Seuratasolla hän edusti Racing CF:ää.
Relativistic Heavy Ion Collider
Relativistic Heavy Ion Collider (RHIC) on Brookhaven National Laboratoryn ylläpitämä raskasionitörmäytin Long Islandilla Yhdysvalloissa. RHIC aloitti toimintansa vuonna 2000, ja se on ensimmäinen nimenomaan raskasionitörmäyksiä varten rakennettu törmäytin. Törmäytin sijaitsee noin 12 jalkaa (3,7 metriä) maan alla ja törmäytintunnelirengas on noin 2,4 mailia (3,8 kilometriä) pitkä. RHIC:ssa on neljä hiukkasilmaisinta: STAR, PHENIX, PHOBOS ja BRAHMS.
RHIC:ssa törmäytetään pääasiassa täysin ionisoituneita kulta-atomin ytimiä, mutta siellä suoritetaan myös protoni-protoni-, kupari-kupari- ja deuterium-kultatörmäytyksiä. Törmäystunnelissa on tavanomaisesti tyhjiö ja hiukkaset kiihdytetään lähes valonnopeuteen, jotta saataisiin mahdollisimman suuri törmäysenergia. RHIC:ssa kultaionien törmäytyksessä saavutetaan tyypillisesti 200 GeV:n törmäysenergia (100 GeV/ydin). RHIC:ssä protonien törmäytyksessä mitattu maksimienergia on 500 GeV (vrt. LHC:ssä tullaan saavuttamaan protonitörmäyksessä 14 TeV:n energia).
Normaaleissa olosuhteissa kvarkit ovat sitoutuneita gluonien välityksellä hadroneiksi (esim. protoniksi ja neutroniksi) eivätkä esiinny yksittäin vapaina. Kun törmäytetään kaksi raskasta ydintä korkealla energialla, ytimen protonit ja neutronit ikään kuin sulavat vapaiksi kvarkeiksi ja gluoneiksi. Tämä aineen olomuotoa kutsutaan kvarkki-gluoniplasmaksi, jota voi esiintyä ainoastaan todella kuumassa ja korkeassa paineessa. Törmäyksen jälkeen kvarkki-gluoniplasma jäähtyy ja laajenee nopeasti, jolloin kvarkit ja gluonit sitoutuvat takaisin hadroneiksi. Kvarkki-gluoniplasmaa ei voi havaita suoraan, koska se hadronisoituu niin nopeasti törmäyksen jälkeen. Sen olemassa olo pystytään päättelemään vain sen perusteella, mitä törmäyksessä syntyviä hiukkasia ja niiden energioita hiukkasilmaisimet havaitsevat. RHIC:n tavoitteena onkin tuottaa ja tutkia kvarkki-gluoniplasmaa, mikä kehittää tietoutta hiukkasten rakenteesta.
Patrick El Mabrouk
Patrick El Mabrouk (s. 30. lokakuuta 1928 Tagla, Algeria – 3. helmikuuta 1993) oli ranskalainen keskimatkojen juoksija, joka saavutti 1 500 metrin juoksussa EM-mitalin vuonna 1950.
El Mabrouk edusti Ranskaa kolmissa arvokilpailuissa. Hän saavutti 1 500 metrillä hopeaa Brysselin EM-kilpailuissa 1950 ajalla 3.47,8. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi ajalla 3.46,0. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän karsiutui 800 metrin juoksun alkuerissä ajalla 1.56,0.
El Mabrouk voitti Ranskan mestaruuden 800 metrillä vuosina 1951 ja 1953–1955 sekä 1 500 metrillä vuosina 1949–1953. Hän juoksi 1 500 metrillä Ranskan ennätyksen 3.47,2 lokakuussa 1949 Pariisissa sekä 3.46,0 heinäkuussa 1952 Helsingin olympialaisissa. Jälkimmäinen säilyi Ranskan ennätyksenä kesäkuuhun 1957 saakka.
Seuratasolla El Mabrouk edusti Stade Françaisia. Hän oli pituudeltaan 178-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 65 kiloa.
Aulis Toivonen
Aulis Kalevi Toivonen (2. toukokuuta 1956 Kuusankoski – 29. heinäkuuta 2012 Kouvola) oli suomalainen kuulantyöntäjä. Hän pukkasi ennätyksensä 19,58 metriä vuoden 1982 Kalevan kisoissa. Aktiiviaikanaan Toivonen edusti Kuusankosken Kisaa ja häntä valmensi Antero Toivonen.
Toivonen oli aikanaan kuulantyönnössä Suomen kansallista kärkeä voittaen viisi SM–mitalia. Suomen mestaruuden Toivonen voitti kerran, vuonna 1985. Lisäksi hän voitti SM–tasolla kaksi hopea- ja kaksi pronssimitalia.
Siviiliammatiltaan Toivonen oli palotarkastaja. Aulis Toivosen veli Antero oli keihäänheiton Suomen-mestari vuodelta 1981.
Pahan otteessa (vuoden 1986 elokuva)
Pahan otteessa () on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut toimintatrilleri. Se perustuu Elmore Leonardin romaaniin "Peli toisen elämästä". Elokuvan ohjasi John Frankenheimer ja sen pääosissa ovat Roy Scheider ja Ann-Margret.
Roy Scheider näyttelee varakasta, naimisissa olevaa ja Los Angelesissa asuvaa teollisuusmies Harry Mitchelliä, jonka vaimo (Ann-Margaret) työskentelee kaupunginvaltuustolle. Harryllä on kuitenkin lyhytkestoinen suhde tyttöön (Kelly Preston), mikä johtaa lopulta Harryn kiristämisen kohteeksi: kolme kiristäjää vaativat Harryltä 105 000 dollaria vastineeksi videonauhasta, joka sisältää todisteet Harryn suhteesta rakastajattareensa. Vaimonsa poliittisen uran vuoksi Harry ei voi mennä ilmoittamaan kiristyksestä poliisille. Harryllä ei kuitenkaan ole kuin 52 000 dollaria, minkä hän todistaa yhdelle kiristäjistään, Alan Raimylle (John Glover). Raimy hyväksyy Harryn 52 000 dollarin tarjouksen, minkä jälkeen Harry ryhtyy kääntämään kiristäjänsä toisiaan vastaan.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen kuvailee elokuvaa yllättävän karskiksi ja kiihkeäksi kiristysjännäriksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Storvasstinden
Storvasstinden () on Skandien Lyngsalpenen osaan kuuluva vuorenhuippu Paatsivuonon kunnassa Norjassa. Se on Lagofjelletin kanssa jakavan vuorimassiivinsa korkein huippu (1 377 m) ja sijaitsee vuorenharjanteen itäosassa. Vuoresta pohjoiseen sijaitsee Piggtindenin (1 505 m) pyramidimainen huippu ja etelään 305 metriä korkealla merenpinnan tasosta oleva järvi, Storvatnet.
Ensimmäisen nousun Storvasstindenille suorittivat saksalaiset Kurd Endell ja Wilhelm Martin kesällä 1911.
Amanda Blake
Amanda Blake (oik. Beverly Louise Neill 20. helmikuuta 1929 Buffalo, New York – 16. elokuuta 1989 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Blakesta tuli vuonna 1949 MGM:n sopimusnäyttelijä. Tänä aikana hän näytteli muun muassa elokuvassa "Sanan voimalla". Ura ei kuitenkaan ollut erityisen menestyksellinen, kunnes hän vuonna 1955 sai Miss Kittyn roolin television lännensarjassa "Gunsmoke". Tässä roolissa hän esiintyi aina sarjan toiseksi viimeiselle tuotantokaudelle asti vuonna 1974.
Amanda Blake kuoli AIDSiin 60-vuotiaana vuonna 1989.
Dragnet
Dragnet on yhdysvaltalainen radiossa 1949–1957 esitetty jännityskuunnelmasarja, jonka pohjalta on myöhemmin tehty useita televisiosarjoja ja elokuvia. "Dragnetin" loi Jack Webb, joka myös toimi sarjan ohjaajana ja pääroolin, Joe Fridayn, esittäjänä. Sarja pyrki olemaan realistinen, ja se rikkoi joitain ajalle tyypillisiä tabuja kuvaamalla toisinaan myös seksuaalirikoksia ja lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa. Jaksot olivat tosipohjaisia ja perustuivat Los Angelesin poliisin tutkimiin rikoksiin.
Radiosarjan ensimmäinen jakso esitettiin 3. heinäkuuta 1949 NBC:n radioverkon kautta. Päähenkilönä oli Webbin esittämä etsiväkersantti Joe Friday. Fridayn ensimmäistä apulaista kersantti Ben Romeroa esitti Barton Yarborough. Yarborough'n kuoltua yllättäen joulukuussa 1951, Fridayn uudeksi apulaiseksi tuli Barney Phillipsin esittämä Ed Jacobs. Seuraavana syksynä hänet puolestaan korvattiin Ben Alexanderin esittämällä Frank Smithillä. Muita sarjan vakionäyttelijöitä olivat muun muassa Joe Fridayn äitiä näytellyt Peggy Webber sekä Raymond Burr, joka näytteli etsivien päällikköä Ed Backstrandia. Sarjan viimeinen jakso lähetettiin 26. helmikuuta 1957. Kaikkiaan sarjassa esitettiin 318 eri jaksoa, kukin kestoltaan 30 minuuttia.
"Dragnetin" televisioversiota tehtiin osittain päällekkäin radioversion kanssa. Ensimmäinen jakso lähetettiin 16. joulukuuta 1951 ja viimeinen 16. elokuuta 1959. Näyttelijät olivat samoja kuin sarjan radioversiossakin. Sarjaa esitettiin kaikkiaan 275 jaksoa.
Sarjan toisen televisioversion lähetykset aloitettiin tammikuussa 1967. Edellisestä sarjasta erottuakseen sarja oli tällä kertaa nimeltään "Dragnet 1967". Joe Fridayta esitti edelleen Jack Webb, ja hänen kumppanikseen tuli Harry Morganin esittämä Bill Cannon. Sarja päättyi syyskuussa 1970.
Kolmatta "Dragnet"-televisiosarjaa esitettiin lokakuusta 1989 syyskuuhun 1990. Jack Webb oli kuollut 1982, ja tuottajat päättivät olla käyttämättä enää samoja roolihahmoja. Uusiksi hahmoiksi tulivat Thalmus Rasulalan esittämä kapteeni Boltz, Jeff Osterhagen esittämä etsivä Vic Daniels, ja Don Stroudin ja Bernard Whiten esittämät kapteeni Lussen ja Carl Molina. Sarjaa ehdittiin tehdä 52 puolen tunnin mittaista jaksoa ennen sen lakkauttamista.
Neljännen ja toistaiseksi viimeisimmän "Dragnetin" lähetykset alkoivat helmikuussa 2003. Tälle kertaa käyttöön otettiin alkuperäisen sarjan roolinimet ja Joe Fridayta esitti Ed O'Neill ja Frank Smithin roolin sai Ethan Embry. Sarjan tuottajana oli Dick Wolf. Tämäkin sarja jäi lyhytikäiseksi ja sen viimeinen jakso lähetettiin toukokuussa 2004.
"Dragnetin" pohjalta on tehty myös kolme elokuvaa. Sekä vuonna 1954 tehdyssä ensimmäisessä elokuvassa ja 1966 tehdyssä televisioelokuvassa pääosassa esiintyi Jack Webb, joka myös ohjasi molemmat elokuvat. Kolmas elokuva oli komediallinen ja sen ohjasi Tom Mankiewicz vuonna 1987. Elokuvan pääosissa esiintyivät Dan Aykroyd Joe Fridayna ja Tom Hanks Pep Streebekinä.
Rastaskotinga
Rastaskotinga ("Snowornis cryptolophus" syn. "Lipaugus cryptolophus") on Etelä-Amerikassa tavattava kotingoihin kuuluva varpuslintu.
Kooltaan rastaskotinga on noin 24 cm. Lajin pää, selkä, siivet ja perä ovat väriltään oliivinvihreät. Vatsa on keltainen. Rastaskotinga muistuttaa ulkonäöltään harmaapyrstökotingaa ("Snowornis subularis"), mutta eroaa siitä harmaan värin puuttumisen perusteella. Lintu muistuttaa myös useita tangaralajeja, mutta on niitä suurikokoisempi.
Rastaskotingaa tavataan Ecuadorisa, Kolumbiassa ja Perussa. Sen elinympäristöä ovat Andien keskikerroksen metsät enimmäkseen 1 200–2 200 metrin korkeudessa. Lajia tavataan harvemmin metsän reunamilla.
Rastaskotingat elävät yleensä yksin. Lintu voi istua pitkiäkin aikoja jäykkänä ja sitten lennähtää ohi lentävän hyönteisen kimppuun. Toisinaan muutama yksilö kokoontuu ruokailemaan hedelmäpuuhun.
Mauricio Funes
Mauricio Funes (s. 18. lokakuuta 1959) on elsalvadorilainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 2009-2014.
Hänet valittiin presidentiksi vuoden 2009 presidentinvaaleissa. Hän oli vasemmistolaisen FMLN-puolueen ehdokas.
Ennen politiikkaan siirtymistään Funes oli toimittaja. Hän isännöi televisiossa suosittua haastatteluohjelmaa. Hän kiinnostui politiikasta sisällissodan aikana haastatellessaan vasemmistolaisia kapinallisjohtajia.
Funes astui virkaansa 1. kesäkuuta 2009. Ensimmäisenä toimenaan hän solmi uudelleen 50 vuotta poikki olleet suhteet Kuubaan.
Lyhtypallokala
Lyhtypallokala ("Canthigaster epilampra") on pienikokoinen pallokala, jota näkee joskus meriakvaarioissa.
Lyhtypallokala kasvaa 12 cm pitkäksi. Sen vartalossa on ruskeansävyisellä pohjalla neonsinisiä pieniä pilkkuja. Kuono on terävä.
Lyhtypallokala on peräisin Indopasifiselta merialueelta.
Lyhtypallokala elää luonnossa yksin tai pareittain. Akvaariossa se syö mahdollisesti altaassa olevia selkärangattomia, ja saattaa näykkiä muiden kalojen eviä.
Lyhtypallokala syö selkärangattomia eläimiä: simpukoita, kotiloita ja äyriäisiä. Akvaariossa se syö lihapitoista ruokaa, ja on huolehdittava, että ruoassa on tarpeeksi kovia osia (esimerkiksi simpukan- ja katkaravunkuoria) jotta kalan hampaat kuluvat tasaisesti.
HMS Yorkin upottaminen
Britannian Kuninkaallisen laivaston HMS Yorkin upottaminen oli tarkoituksena Italian laivaston räjähtein kuormattujen moottoriveneiden hyökkäyksessä 26. maaliskuuta 1941 Soudanlahteen Kreetalle.
Italian laivaston hävittäjät "Crispi" ja "Sella" saapuivat 25. maaliskuuta Stampaliasta Lerokselta. Kummankin aluksen lastina oli kolme kaksi tonnia painavaa Decima Flottiglia MAS:n MTM () moottorivenettä. Alusten lasti purettiin kuuden mailin päässä Akrotirin niemimaasta, jolloin osaston hyökkäysmatkaksi jäi noin kymmenen mailia.
Italian ilmavoimien tiedusteluraportit ilmoittivat useiden laivaston alusten olevana Soudanlahdessa ankkurissa. Soudanlahti oli valittu hyökkäyksen kohteeksi siellä olleiden laivastovoimien aiheutettua runsaasti tappioita Italian laivaston Aigeianmeren saattueille.
Ulompana lahdessa oli kaksi torpedoverkkoa ja lahdenpohjukassa kolmas.
Operaatio MC9:n päätyttyä risteilijät "HMS York" ja "HMS Gloucester" saapuivat 25. maaliskuuta Soudanlahteen, jossa alukset tankattiin ja ankkuroitiin sisemmän torpedoverkon suojiin. Soudanlahdessa oli saapuneiden risteilijöiden lisäksi vielä kolmaskin risteilijä "HMS Calcutta". Muita aluksia olivat hävittäjä "HMS Hasty", tukilaiva "RFA Cherryleaf", tankkerit "Desmoulea", tanskalainen "Marie Maersk" ja norjalainen "Pericles", varastolaiva "Doumana" sekä muutama kreikkalainen kauppalaiva.
Risteilijä "HMS Coventry" saapui 26. maaliskuuta kello 01.20 Soudanlahteen. Alus ankkuroitui "Pericleksen" kylkeen tankattavaksi.
Hävittäjiltä lähetettiin matkaan hieman enne puoltayötä ensimmäinen moottorivene. Kaikkien kuuden veneen päästyä sisälle lahteen määräsi osaston komentaja luutnantti Luigi Faggioni veneille maalit:
Kaksi MTM venettä osui kello 04.46 "HMS Yorkin" keskilaivaan. Aluksen taaimmaiset kattilahuoneet ja ammusvarastot täyttyivät vedellä. Aluksella kuoli räjähdyksessä kaksi miehistönjäsentä. Tankkeri "Pericles" vaurioitui pahoin ja vajosi pohjaan ja loput kaksi kohdetta upposivat.
Italialaiset merimiehet Luigi Faccioni, Alessio de Vito, Emilio Barberi, Angelo Cabrini, Tullio Tedeschi ja Lino Beccati joutuivat sotavankeuteen. Vaurioitunut "HMS York" tuhottiin saksalaisten hyökättyä Kreetalle. Tankkeri "Pericles" otettiin kahden hävittäjän hinattavaksi ja se upposi myrskyssä matkalla Aleksandriaan.
Toisen maailmansodan päätyttyä "HMS Yorkin" jäljelle jäänyt runko hinattiin maaliskuussa 1952 Bariin Italiaan ja romutettiin.
HMS Cordelia (1914)
HMS Cordelia oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Caroline"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön tammikuussa 1915.
"HMS Cordelia" liitettiin palvelukseen otettaessa osaksi Suuren Laivaston () 1. Kevyt risteilijäviirikköä. Viirikön mukana alus osallistui touko-kesäkuun vaihteessa 1916 Skagerrakin taisteluun. Alus siirrettiin 1917 4. Kevyt risteilijäviirikköön, jossa alus palveli huhtikuuhun 1919.
"HMS Cordelialle" asennettiin 1919 kaksi kolmituumaista 20 cwt Mk I ilmatorjuntatykkiä.
"HMS Cordelia" liitettiin Devonportin Tykistökouluun kesäkuussa ja sitten Noren reserviin. Vuoden 1920 alussa alukselta poistettiin taaempi komentosilta sekä kaikki etsintävalot. Alukselle myös asennettiin kaksi kaksinaulaista keskelle alusta yläkannen takaosaan.
"HMS Cordelia" otettiin uudelleen palvelukseen tammikuussa 1920 ja liitettiin samalla Atlantin laivaston 2. Kevyt risteilijäviirikköön. Partiotehtävissä Irlannin rannikolla 1922.
"HMS Cordelia" poistettiin palveluksesta ja liitettiin Noren reserviin joulukuussa 1922. Alus myytiin romutettavaksi 31. heinäkuuta 1923 Cashmorelle.
Helmipallokala
Helmipallokala ("Canthigaster jactator") on pienikokoinen pallokala, jota näkee joskus meriakvaarioissa.
Helmipallokala jää noin 9 cm pitkäksi. Sen vartalossa on ruskeansävyisellä pohjalla suurehkoja sinertävänvalkeita täpliä. Silmä on vihreä ja kala kokonaisuudessaan hohtaa joskus vihreänsävyisenä. Kuono on samalla tavalla ulkoneva kuin muillakin "Canthigaster"-suvun lajeilla. Koiras on hiukan suurempi kuin naaras.
Helmipallokala on endeeminen kala Havaijin lähivesillä.. Se elää laguuneissa ja koralliriutoilla 1–89 metrin syvyydessä. Havaijin viidestä pallokalalajista helmipallokala on yleisin. Muualla indopasifisella merialueella elää varsin samannäköinen laji kennopallokala "Canthigaster janthinoptera", Tyynenmeren itäosassa myös "Canthigaster punctatissima". Näillä molemmilla on pienemmän valkoiset täplät kuin helmipallokalalla.
Helmipallokalat muodostavat reviireitä, joita ne puolustavat saman lajin ja sukupuolen edustajia vastaan. Koiraiden reviirit ovat isompia; yhden koiraan reviirillä on 1–4 naaraan reviirit. Jos koiras kuolee, naapurikoiras valtaa naaraat reviireineen itselleen. Reviirien halkaisija on 1–6 metriä.
Helmipallokala on varsin kaikkiruokainen: se syö sienieläimiä, leviä, matoja, äyriäisiä ja kaloja. Sen on havaittu näykkivän muiden kalojen eviä akvaariossa ja puraisevan niistä siistejä puolikuun muotoisia paloja.
Helmipallokala viettää koko ikänsä merivedessä eikä siirry murtoveteen edes kutemaan. Sopiva lämpötila on 24–26 °C .
HMS Conquest (1915)
HMS Conquest oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Caroline"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön kesäkuussa 1915.
"HMS Conquest" liitettiin palvelukseen otettaessa osaksi 5. Kevyt risteilijäviirikköä Harwichiin valvomaan Englannin Kanaalin itäpään meriliikennettä. Osaston mukana alus oli upottamassa "Meteoria" elokuussa 1915. Alus oli viirikön lippulaivana maaliskuusta huhtikuuhun 1916, kunnes alukseen 25. huhtikuuta osuneen 12 tuuman kranaatin aiheuttamat pahat vauriot saksalaisten Lowestoftiin tehdyssä hyökkäyksessä aiheuttivat aluksen siirron telakalle.
"HMS Conquest" upotti 5. kesäkuuta 1917 saksalaisen hävittäjän S 20:n Belgian rannikolla. Alus osui miinaan heinäkuussa 1918. Alus poistettiin 13. heinäkuuta palveluksesta ja siirrettiin telakalle korjattavaksi. Korjaus valmistui huhtikuussa 1919.
"HMS Conquest" siirrettiin palvelukseen otettaessa Noren reserviin, jona aikana alus oli huollettavana 1921. Alus palasi palvelukseen vanhemman lippu-upseerin aluksena Atlantin laivaston 1. sukellusvenelaivueeseen helmikuussa 1922. Alukselle rakennettiin 6 tuuman tykin No2 tilalle majoitustila 1924. Alus siirrettiin Välimerelle 1927.
"HMS Conquest" palveli Välimerellä huhtikuuhun 1928, jolloin se siirrettiin Portsmouthiin palveluksessa olevana reservialuksena. Portsmouthissa alus oli vuoteen 1930, jolloin se myytiin romutettavaksi 29. elokuuta Metal Industriesille Rosythiin. Siirron aikana alus karkasi 26. syyskuuta huonossa säässä hinauksesta Flamborough Headin edustalla ja alus oli kateissa kaksi päivää kannellaan kuuden hengen siirtomiehistö. Lopulta alus löydettiin ja hinattiin Rosythiin ja romutettiin.
HMS Comus (1914)
HMS Comus oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Caroline"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön 15. toukokuuta 1915.
"HMS Comus" liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren laivaston () 4. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus otti osaa 29. helmikuuta 1916 saksalaisen saarronmurtajan "Greifin" upotukseen. Skagerrakin taistelussa "HMS Comus" palveli osana 4. Kevyt risteilijäviirikköä yhdessä sisaralustensa "HMS Carolinen" ja "HMS Cordelian" kanssa.
"HMS Comus" oli 1. Kevyt risteilijäviirikössä maaliskuusta huhtikuuhun 1919 ennen siirtoa telakalle Rosythiin. Alus palasi palvelukseen lokakuussa ja liitettiin 4. Kevyt risteilijäviirikköön Itä-Intian osastoon. Alus oli viirikön tilapäisenä lippulaivana 1921.
"HMS Comus" oli telakalla Portsmouthissa marraskuusta 1922 heinäkuuhun 1923 ja sen jälkeen tilapäisesti sijoitettiin 3. Kevyt risteilijäviirikköön Välimerelle. Alus palveli Välimerellä joulukuuhun 1924, jolloin se siirrettiin Noren reserviin.
"HMS Comus" otettiin uudelleen palvelukseen syyskuussa 1925 Atlantin laivaston 2. Kevyt risteilijäviirikköön ja huollon jälkeen uudelleen samaan yksikköön elokuussa 1927, josta risteilijä "HMS Norfolk" vapautti sen toukokuussa 1930.
"HMS Comus" siirrettiin reserviin Devonportiin ollen vanhemman lippu-upseerin sijoituspaikkana huhtikuusta 1931, kunnes alus joulukuussa 1933 sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin romutettavaksi heinäkuussa 1934.
HMS Cleopatra (1915)
HMS Cleopatra oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Caroline"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön kesäkuussa 1915.
__notoc__
"HMS Cleopatra" liitettiin palvelukseen otettaessa osaksi 5. Kevyt risteilijäviirikköä Harwichiin () valvomaan Englannin Kanaalin itäpään meriliikennettä. Aluksesta tuli helmikuussa 1916 kommodori Tyrwhittin lippulaiva risteilijä "HMS Arethusan" upottua. Alus upotti päälle ajamalla 24. maaliskuuta 1916 vastaisena yönä saksalaisen hävittäjän "G 194:n" osallistuessaan Tonderniin suunnattuun hyökkäykseen, jonka aikana myös alus itse vaurioitui pahoin törmäyksessä risteilijä "HMS Undauntedin" kanssa.
"HMS Cleopatra" taisteli saksalaisia hävittäjiä vastaan 18. heinäkuuta ja osui miinaan 4. elokuuta 1916 Thornton Ridgessä Belgian rannikolla ja alus oli siirrettävä telakalle korjattavaksi ja modernisoitavaksi.
Korjausten jälkeen "HMS Cleopatra" liitettiin elokuussa 1918 7. Kevyt risteilijäviirikön lippulaivaksi Suureen Laivastoon (), missä tehtävässä alus palveli maaliskuuhun 1919.
"HMS Cleopatra" selvisi sodasta, mutta oli auttamattomasti vanhentunut. Alus myytiin romutettavaksi 26. kesäkuuta 1931 Hughes Bolckowille Blythiin.
Markku Aherto
Markku Kalevi Aherto (s. 19. heinäkuuta 1956 Vaasa) on suomalainen upseeri ja eversti evp. Hän toimi Lapin sotilasläänin komentajana vuosina 2005–2009. Maaliskuussa 2010 hän toimi esikuntatehtävissä KFOR-rauhanturvaoperaatiossa Kosovossa.
Aherto suoritti varusmiespalveluksensa Lapin Jääkäripataljoonassa. Hän valmistui upseeriksi Kadettikoulusta vuonna 1979 ja yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta vuonna 1989.
Vuosina 1996–1999 Aherto oli Lapin Jääkäripataljoonan komentaja, 2000–2002 Lapin Sotilasläänin esikuntapäällikkö, vuonna 2002 pääesikunnan kansainvälisen osaston apulaisosastopäällikkö ja 2003–2005 Porin Prikaatin komentaja. Everstiksi Aherto ylennettiin 4. kesäkuuta 2001.
Vuosina 2005–2009 Aherto oli Lapin sotilasläänin komentaja. Hän aloitti tehtävässä 1. marraskuuta 2005, ja jatkoi samalla nimellä tunnetun uuden, alueellisen sotilasläänin johdossa myös sen jälkeen, kun vanhamuotoiset sotilasläänit lakkautettiin vuoden 2007 lopulla. Aherto jatkoi komentajana vuoden 2009 loppuun, minkä jälkeen hän siirtyi erityistehtäviin Porin Prikaatin esikuntaan. Hän aloitti KFOR:in (Kosovo Force) yhdistetyn toimialakeskuksen ("Joint Effects Center") päällikkönä vuonna 2010 ja siirtyi heinäkuussa 2010 keskisen taisteluosaston ("Battle Group Center") komentajaksi.
Kosovon lisäksi Aherto on palvellut rauhanturvatehtävissä Golanilla (1992–1993), Zagrebissa (1994–1995) ja Bosniassa (1999–2000). Hän toimi Pohjoismaisen prikaatin (NORDCAPS) komentajana vuosina 2002–2004.
Vuosina 1997–1998 Aherto toimi Jääkäriprikaatin killan puheenjohtajana.
HMS Caroline (1914)
HMS Caroline oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Caroline"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli kummassakin maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön 4. joulukuuta 1914.
Alus on toiseksi vanhin, ainoastaan "HMS Victory" on vanhempi, edelleen palvelusluettelossa oleva alus Kuninkaallisessa laivastossa. "HMS Caroline" palvelee Kuninkaallisen laivaston reservin esikunta ja majoitusaluksena Alexandran satamassa Belfastissa Pohjois-Irlannissa. Alus on myös ainoa edelleen palveluksessa oleva ensimmäisen maailmansodan brittiläinen hävittäjä ja ainoa edelleen kelluva Skagerrakin taisteluun osallistunut alus.
__notoc__
"HMS Caroline" liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren Laivaston () 4. Kevyt risteilijäviirikköön ja viirikön lippulaivaksi joulukuussa. Alus palveli 1. Kevyt risteilijäviirikössä helmikuusta marraskuuhun 1915 palaten 4. Kevyt risteilijäviirikköön alkuvuodesta 1916. Alus osallistui viirikkönsä mukana Skagerrakin taisteluun 31. toukokuuta.
"HMS Caroline" palveli sodan loppuun saakka 4. Kevyt risteilijäviirikössä ja purjehti sen mukana Itä-Intian asemalle kesäkuussa 1919.
"HMS Caroline" poistettiin palveluksesta telakalle siirtoa varten helmikuussa 1922. Alus siirrettiin helmikuussa 1924 satama-alus laivaston reservin Ulsterin Divisioonalle Belfastiin.
Alus palveli Londonderryyn siirrettynä Atlantin ylittävien saattueiden hallinnollisena keskuksena toisessa maailmansodassa 1939-1945. Sodan päätyttyä alus palautettiin laivaston reserviin.
"HMS Caroline" oli huollettavana Harland and Wolffin telakalla 1951 ja on edelleen laivaston reservin päämajana Belfastissa.
HMS Champion (1915)
HMS Champion oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Calliope"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön 20. joulukuuta 1915.
__notoc__
"HMS Champion" liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren laivaston () 13. Hävittäjälaivueen lippulaivaksi. Alus osallistui touko-kesäkuun vaihteessa 1916 Skagerrakin taisteluun.
"HMS Champion" liitettiin 2. Kevyt risteilijäviirikköön vuoden 1919 alussa ja pian sen jälkeen vielä samana vuonna liitettiin yhdessä "HMS Vernonin" kanssa Torpedokouluun. Alus oli huollettavana 1923, mutta poistettiin silti palveluksesta ja siirrettiin Portsmouthiin odottamaan telakalle pääsyä lokakuussa 1924.
"HMS Champion" palasi palvelukseen Tykistökoululaivaksi toukokuussa 1925 ja liitettiin Viestikouluun 1928.
"HMS Champion" poistettiin palveluksesta joulukuussa 1933 ja myytiin romutettavaksi 28. heinäkuuta 1934 Metal Industriesille Rosythiin.
HMS Calliope (1914)
HMS Calliope oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Calliope"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön kesäkuussa 1915.
"HMS Calliope" liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren Laivaston () 4. Kevyt risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus vauriotui pahoin 19. maaliskuuta 1916 kattilahuoneessa syttyneessä tulipalossa ollessaan merellä. Alus kuitenkin korjattiin ajoissa, jotta se kerkesi osallistumaan Skagerrakin taisteluun osana 4. Kevyt risteilijäviirikköä. Taistelussa alukseen osui neljä kranaattia.
"HMS Calliope" osallistui 1. syyskuuta 1917 neljän saksalaisen troolarin upottamiseen Skagerrakin rannikolla.
"HMS Calliope" liitettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 8. Kevyt risteilijäviirikköön maaliskuussa 1919. Aluksella syttyi uudelleen tulipalo kattilahuoneessa lokakuussa 1919 Azorien edustalla. Alus oli korjattavana Devonportissa telakalla marraskuusta 1919 maaliskuuhun 1920.
"HMS Calliope" palasi telakalta 8. Kevyt risteilijäviirikköön, mistä palasi Englantiin joulukuussa 1920 huollettavaksi. Alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin Noren reserviin tammikuussa 1921.
"HMS Calliope" palasi palvelukseen ja liitettiin Atlantin laivaston 2. Risteilijäviirikköön toukokuussa 1924. Alus kuljetti joukkoja eri puolille maailmaa, kunnes poistettiin palveluksesta Noreen odottamaan telakalle pääsyä huhtikuussa 1926. Alus sijoitettiin Noren reserviin, jonka kuluessa alus suoritti edelleen joukkojen kuljetuksia 1927-1928 ja toimi vanhemman lippu-upseerin sijoituspaikkana joulukuussa 1927.
"HMS Calliope" palasi palvelukseen ja sijoitettiin Välimeren laivaston 3. Risteilijäviirikköön syyskuussa 1928.
"HMS Calliope" poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin Portsmouthiin tammikuussa 1930 ja alus myytiin romutettavaksi 28. elokuuta 1931 T. A. Wardille Inverkeithingiin.
HMS Carysfort (1914)
HMS Carysfort oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Caroline"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön kesäkuussa 1915.
__notoc__
"HMS Carysfort" liitettiin palvelukseen otettaessa 4. Kevyt risteilijäviirikön johtoalukseksi Suureen laivastoon (), mutta 1916 alus siirrettiin 5. Kevyt risteilijäviirikköön Harwichiin valvomaan Englannin Kanaalin itäpään meriliikennettä. Harwichissa alus korvasi pahoin vaurioituneen sisaraluksensa "HMS Conquestin, joka siirrettiin telakalle.
"HMS Carysfort" siirrettiin 1917 7. Kevyt risteilijäviirikkön lippulaivaksi Suureen Laivastoon. Alus törmäsi joulukuussa SS "Glentaisen" kanssa.
"HMS Carysfort" palasi huhtikuussa 1919 2. Kevyt risteilijäviirikköön Harwichiin ja lähetettiin Itämerelle vuoteen 1920, mistä palasi takaisin Harwichiin. Alus liitettiin osaksi Atlantin laivastoa () huhtikuussa 1921.
"HMS Carysfort" partioi Irlannin rannikolla Irlannin sisällissodan aikana 1922 ja sen jälkeen alus lähetettiin Turkin vesille 1922-1923 Kreikan ja Turkin välisen sodan vuoksi.
"HMS Carysfort" poistettiin palveluksesta ja siirrettiin Devonportiin reserviin syyskuussa 1923, mutta se palasi seuraavana vuonna aktiivipalvelukseen joukkojenkuljetusaluksena. Alus palveli Devonportin reservin lippulaivana vuodesta 1927. Alus palasi uudelleen joukkojenkuljetusalukseksi kuljettaessaan joukkoja Kiinaan helmikuusta heinäkuuhun 1929. Kiinasta palattuaan alus palasi Devonportin reserviin ja tammikuusta 1930 vanhemman lippu-upseerin alukseksi, kunnes "HMS Comus" vapautti sen.
"HMS Carysfort" poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1931 ja myytiin romutettavaksi lokakuussa McLellanille.
Steve Smith (jääkiekkoilija, s. 4.4.1963)
Steve Smith (s. 4. huhtikuuta 1963 Trenton, Ontario) on peliuransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi 18 ottelua NHL:ssä Philadelphia Flyersissa ja Buffalo Sabresissa vuosina 1981–1988.
Smith pelasi junioriuransa OHL-liigan Peterborough Petesissä ja eteni ensimmäisellä kaudellaan Memorial Cup -turnaukseen saakka. Smith siirtyi toiseen joukkueeseen Sault Ste. Marie Greyhoundsiin, jossa pelasi kolme kautta vuoteen 1983 asti.
Smith oli suuri lupaus ja hänet varattiin NHL:ään vuoden 1981 varaustilaisuuden vuorolla 16. Hän ei kuitenkaan vakiinnuttanut paikkaansa Philadelphia Flyersin kokoonpanossa, ja pelasi viiden kauden aikana vain 15 NHL-ottelua. Buffalo Sabres hankki Smithin waiversista ennen kauden alkua. Buffalossa Smith pelasi kolme ottelua viettäen seuraavat kolme kautta seuran farmijoukkueessa.
Vuonna 1992 Smith siirtyi EK Zell am Seen joukkueeseen Itävallan Eishockey-Nationalligaan. Kaudella 1992–1993 Smith edusti italialaista SG Brunicoa. Tämän jälkeen hän lopetti ammattilaisuransa.
Drusus Caesar
Drusus Julius Caesar (7 jaa. – 33) oli roomalainen aristokraatti. Hänen vanhempansa olivat Germanicus ja Agrippina Major.
Drusus meni naimisiin Marcus Aemilius Lepiduksen tyttären Aemilia Lepidan kanssa. Tiberius adoptoi Drusuksen sen jälkeen kun hänen oma poikansa Julius Caesar Drusus kuoli. Drususta syytettiin myöhemmin juonittelusta Tiberiusta vastaan ja hänet vangittiin vuonna 30. Tacituksen mukaan Drusus kuoli nälkään vankeudessa. Drusuksen veljiä olivat Nero Caesar ja Caligula.
Valkohuonevehka
Valkohuonevehka eli valkokalla ("Zantedeschia aethiopica") on Afrikan eteläosista kotoisin oleva huonevehkoihin kuuluva valkoinen kukka. Valkoisen värinsä ja vaikuttavan muotonsa vuoksi sitä käytetään paljon hautajaiskukkana, aiemmin myös morsiuskimpuissa (art deco -tyyli 1920-luvulla).
Valkokallan kukinto on keltakukkainen puikelo, jossa hedekukat ovat ylempinä ja emikukat alempina. Kukinnon tyvellä on näyttävä valkoinen suojuslehti.
Zuihitsu
Zuihitsu (随筆) on japanilaisen kirjallisuuden lajityyppi, jossa kirjailija kuvailee satunnaisia, henkilökohtaisia tapahtumia. Kirjaimellisesti zuihitsu tarkoittaa ”siveltimen myötä” sanan muodostuessa kahdesta kiinalaisesta kirjoitusmerkistä, ’seurata’ ja ’sivellintä’.
Tyylin luoja oli Sei Shōnagon, jonka vuonna 1002 kirjoitettu teos "Päänaluskirja" ("Makura no sōshi") sisältää hajanaisessa järjestyksessä päiväkirjakatkelmia, huomioita hovielämästä, esteettisiä arvostelmia ja sekalaisia mietelmiä.
Muita tunnettuja zuihitsu-teoksia ovat Kamo no Chōmein "Hōjōki" (1212) ja Yoshida Kenkōn "Joutilaan mietteitä" ("Tsurezuregusa", noin 1330-1331).
Olenko minä tullut haaremiin (vuoden 1932 elokuva)
Olenko minä tullut haaremiin! on vuonna 1932 valmistunut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Waldemar Wohlström. Elokuvan ensi-ilta oli 28. helmikuuta 1932 Kino-Palatsi-teatterissa Helsingissä. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Agapetuksen (Yrjö Soini) samannimiseen näytelmään vuodelta 1927.
Toivo Särkkä on ohjannut samasta aiheesta samannimisen elokuvan vuonna 1938. Joel Rinne palasi samaiseen rooliinsa myöhemmässä filmatisoinnissa.
Helsingin Sanomien Arto Pajukallion mukaan elokuva on "hulppea vanhan ajan komedia".
Kuisma ja Helinä (vuoden 1932 elokuva)
Kuisma ja Helinä on vuonna 1932 valmistunut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Kalle Kaarna. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Larin Kyöstin samannimiseen runoelmaan vuodelta 1902. Samasta aiheesta ohjasi myös Ilmari Unho samannimisen elokuvan vuonna 1951.Elokuvan ensi-ilta oli 10. tammikuuta 1932 Capitol- ja Gloria-teattereissa Helsingissä.
Herrat täysihoidossa
Herrat täysihoidossa on vuonna 1933 valmistunut suomalainen elokuvakomedia, jonka on ohjannut Risto Orko. Elokuva on Orkon esikoisohjaus.
Asuntoa etsivät ylioppilaat Toivo Päiviö (Thure Bahne) ja Unto Uramo (Toivo Pohjakallio) onnistuvat pääsemään asumaan Sofia Anderssonin (Elsa Rantalainen) omistamaan täysihoitolaan. Toivo ihastuu omistajan veljentyttäreen Aune Anderssoniin (Saimi Tuovinen), mutta pian molemmat ylioppilaat joutuvat häädetyiksi kadulle. Toivolla on myös kilpakosija, täysihoitolassa asuva oopperalaulaja Reino Kiljunen (Georg Malmstén), ja ylioppilaat päättävät järjestää tämän pois tieltä toisen täysihoitolan asukkaan, vanhapiika Varpu Kyyhkysen (Ella Eronen), avulla.
"Herrat täysihoidossa" -elokuvan ensi-ilta oli 3. joulukuuta 1933 Helsingissä Kino-Palatsissa. Elokuvaa esitettiin 1930-luvulla kaksoisnäytännöissä yhdessä elokuvan "Pikku myyjätär" kanssa.
Aikalaiskriitikot suhtautuivat elokuvaan varsin myönteisesti, mutta myöhemmissä kritiikeissä elokuva leimataan ”pulakauden tuotteeksi”, käsikirjoitusta pidetään kehnona ja itse elokuvaa tekoreippaana hullutteluna. Tyhjää on täytetty Malmsténin musiikilla.
Voi meitä! Anoppi tulee
Voi meitä! Anoppi tulee on Erkki Karun ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1933. Elokuvan ensi-ilta oli 30. huhtikuuta 1933 Kaleva- ja Kino Palatsi -teattereissa Helsingissä.
Elokuva perustuu Paul Merzbachin 1932 ohjaamaan ruotsalaiseen elokuvaan "Svärmor kommer", jonka pohjana oli Fred Duprezin näytelmä "My Wife's Family".
Kielteisiä asenteita anoppiin heijasteleva elokuva kertoo kuinka anoppi Arabella saapuu kylään nuorenparin luokse kesken huvilaviikonlopun, ja sen jälkeen väärinkäsitykset seuraavat toisiaan kyllästymiseen asti.
Martti ja Ulla Lepolan kesähuvilalle saapuu yllättäen anoppi (Mia Backman) yllätysvierailulle. Anopin mukana tulee myös appi (Uuno Laakso) ja Ullan sisar. Vierailusta seuraa suuri joukko sekaannuksia, joihin kietoutuvat mukaan myös eräs kulkukauppias ja Ullan veli. Martin vaimolleen järjestämä syntymäpäiväyllätys on myös vaarassa paljastua ennen aikojaan.
Arto Pajukallion mukaan elokuvassa on charmanttia elokuvahistoriallista kiinnostavuutta. Tälle elokuvalle, kuten aikakauden elokuville yleensäkin, on ominaista aliohjaaminen.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan olevan lähinnä historiallisesti kiinnostava ensimmäisenä kokonaisena äänielokuvana Suomessa. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Matt Rees
Matt Rees (s. 1967 Newport, Wales) on brittiläinen kirjailija ja toimittaja. Hän kirjoittaa Länsirannalle ja Gazaan sijoittuvia dekkareita. Kirjojen päähenkilö on Omar Yussef Deheishan pakolaisleirissä asuva historianopettaja. Hänen kirjojaan on julkaistu eri 22 maassa, mutta niitä ei ole vielä käännetty suomeksi.
Rees on toiminut Time-lehden Lähi-idän päällikkönä ja asunut Jerusalemissa yli kymmenen vuotta.
Sininen varjo
Sininen varjo on suomalainen vuonna 1933 valmistunut elokuva, jonka on ohjannut Valentin Vaala. Elokuvan ensi-ilta oli 26. maaliskuuta 1933 Pallas- ja Kino Palatsi -teattereissa Helsingissä.
Elokuva perustuu Mika Waltarin julkaisemattomaan filminovelliin "Sininen overall". Elokuvasta on säilynyt yksi 16 minuutin jakso sekä joukko otoksia.
Theodor Tugain esittämä Joel Orma on murtovaras, joka tunnetaan sinisestä asustaan. Hän tunkeutuu johtaja Tuulon tyttären Railan (Birgit Nuotio) makuuhuoneeseen, joutuu yllätetyksi ja pääsee vain nipin napin pakoon. Myöhemmin Orma tutustuu muussa yhteydessä Railaan, joka tunnistaa hänet. Orma päättää Railan kehotuksesta siirtyä kaidalle tielle ja hän aloittaa työt mekaanikkona ja latojana isänsä omistamassa Oy Gutenberg Ab -nimisessä kirjapainossa. Joel joutui kuitenkaan välttelemään entistä rikollisaikojen tyttöystäväänsä Iris Vildiä (Ellen Parviainen). Kun uhkapeluri Jack Irbaum (Carl von Haartman) murhataan, Joelin epäilleen olleen teon takana. Elokuva huipentuu siihen, kun syytetty Joel tuodaan raudoissa oikeussaliin, jossa hänen kohtalonsa ratkeaa.
Niilo Valonen
Niilo Eemil Tapio Valonen (12. huhtikuuta 1913 Urjala – 11. helmikuuta 1983 Espoo) oli kansatieteilijä ja Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kansatieteen professori 1961–1977. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1932 Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1939 sekä lisensiaatiksi 1952 Helsingin yliopistosta. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1957 tuohipunonnaisista. Lisäksi hän teki opinto-, tutkimus- ja luentomatkoja Euroopan eri maihin.
Valonen toimi Helsingin yliopiston maatalousmuseon hoitajana 1945–1952, Suomen museoliiton sihteerinä 1949–1952, Turun historiallisen museon johtajana 1952–1953, Turun yliopiston dosenttina 1953–1958, Muinaistieteellisen toimikunnan kansatieteellisen osaston intendenttinä 1953–1955, saman osaston johtajana 1955–1961, Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kansatieteen dosenttina 1955–1961 ja sen jälkeen professorina. Valonen sai tulikasteensa vänrikkinä talvisodassa Suomussalmella ja hän päätti palveluksensa kapteenina 1945 Lapin sodassa.
Niilo Valonen oli perinteinen talonpoikaiskulttuurin tutkija, joka professorina ollessaan ymmärsi myös tieteenalansa muutostarpeita. Varsinkin Saksassa ja Ruotsissa kuohui kansatieteen piirissä nuorten tutkijoiden yrittäessä irtautua vanhanaikaiseksi mielletystä talonpoikaiskulttuurista. Suomessa muutospaineet olivat vähäisempiä. Valonen aloitti kaksi laajaa tutkimushanketta, toisessa tutkittiin kyliä ja toisessa kansanhuonekaluja. Kumpikaan laaja tutkimus ei varsinaisesti valmistunut, mutta niissä mitattiin 30 kylää rakennuksineen ja kerättiin laaja kuva-aineisto huonekaluista. Hankkeiden tuloksena syntyi kuitenkin useita artikkeleita ja väitöskirjoja. Talonpoikaiskulttuurin ohella Valonen antoi oppilaidensa tehtäväksi kerätä aineistoa ja tehdä opinnäytetöitä elämästä kaupungissa. Näillä toimilla muovattiin kansatiedettä uuteen, monimuotoisempaan suuntaan.
R.O.O.T.S.
R.O.O.T.S. (akronyymi sanoista Route of Overcoming the Struggle) on rap-artisti Flo Ridan toinen studioalbumi, joka julkaistiin 31. maaliskuuta 2009.
Albumia myytiin ensimmäisellä viikolla 55,000 kappaletta, joten se sijoittui sijalle 8 Billboard 200 -listalla. Toisella viikolla albumia myytiin 32,000 kappaletta ja sijoittui sijalle 17. Albumia on nyt myyty 87 100 kappaletta.
Šebekino
Šebekino () on kaupunki Belgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Ukrainan rajaa 39 kilometriä Belgorodista kaakkoon. Kaupunki on Šebekinon piirin keskus. Sen kautta kulkee Belgorodin ja Kupjanskin välinen rautatie. Asukkaita on 44 000 henkeä (vuonna 2010).
Šebekinon kylän perusti everstiluutnantti I.D. Šibeko vuonna 1713. 1800-luvulla sinne syntyi teollisuutta. Vuonna 1938 Šebekinosta tuli kaupunki. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään siellä on kemian, koneenrakennus- ja rakennustarviketeollisuutta.
Stroitel
Stroitel () on kaupunki Belgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Donin ja Dneprin vedenjakajalla 22 kilometriä Belgorodista pohjoiseen. Kaupunki on Jakovlevon piirin keskus. Asukkaita on 37 900 henkeä (vuonna 2008).
Stroitel on saanut alkunsa vuonna 1958 perustetusta Jakovlevon rautamalmiesiintymän kaivostaajamasta. Esiintymän hyödyntäminen oli pitkään pysähdyksissä, mutta vuonna 2005 se aloitettiin uudelleen. Taajama sai kaupungin statuksen vuonna 2000.
Valuiki
Valuiki () on kaupunki Belgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Oskoliin laskevan Valui-joen rannalla 225 kilometriä Belgorodista itään. Kaupunki on Valuikin piirin keskus. Siellä risteytyvät Staryi Oskoliin, Liskiin, Kupjanskiin ja Starobelskiin johtavat rautatiet. Asukkaita on 35 300 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki on perustettu vuonna 1593. Se joutui usein krimintataarien hyökkäysten kohteeksi. Vuonna 1797 siitä tuli Voronežin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Valuikin lähellä sijaitsi tsaari Mihail Fjodorovitšin vuonna 1613 perustama Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen luostari. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä. Nykyään siellä on lähinnä elintarviketeollisuutta.
Julia Uusmalmi
Julia Uusmalmi (s. 13. kesäkuuta 1978) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja salibandyn pelaaja.
Jalkapallossa keskikentällä pääasiassa pelannut Uusmalmi edusti urallaan SM-sarjassa Tampereen Ilvestä, Puistolan Urheilijoita ja Helsingin Jalkapalloklubia. Hän pelasi myös ruotsalaisessa Hammarbyssä ja yhdysvaltalaisen Franklin Pierce Collegen joukkueessa. Maajoukkueessa Uusmalmi pelasi yhteensä 30 maaottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Uusmalmi pelasi jalkapallon ohella myös salibandyä pääsarjatasolla. Hän edusti Porvoon Salibandyseuraa, Vantaa Floorball Teamia ja Tikkurilan Tiikereitä. Uusmalmi voitti liigamestaruuden kaudella 2003-2004 VFT:ssa ja kaudella 2004-2005 Tiikereissä.
Helgolandin taistelu (1914)
Helgolandin taistelu () oli ensimmäisen maailmansodan ensimmäinen meritaistelu, joka käytiin Helgolandin saarten edustalla 28. elokuuta 1914 Britannian Kuninkaallisen laivaston ja Saksan keisarikunnan laivaston kesken.
Britannian Amiraliteetti suunnitteli iskun Saksan laivaston keveitä aluksia vastaan.
Kuninkaallisen laivaston osaston rungon muodostivat Harwichin osaston kevyet risteilijät "HMS Arethusa" ja "HMS Fearless" ja kahdesta hävittälaivueesta kootut 21 hävittäjää. Osaston suojana oli 1. Taisteluristeilijäviirikkö (vara-amiraali Sir David Beatty) sekä 1. Kevyt risteilijäviirikkö (kommodori W. E. Goodenough).
Taistelu alkoi hyökkäysosaston havaittua kaksi saksalaista hävittäjää, joista toinen upotettiin välittömästi. Tällöin saksalaiset kontra-amiraali Maasin komentamat kevyet risteilijät "SMS Stettin", "SMS Frauenloeb", "SMS Mainz", "SMS Cöln" (lippu), "SMS Stralsund" ja "SMS Ariadne" saapuivat paikalle.
Vara-amiraali Beatty pyysi tukiosastolta apua. Tukiosasto upotti "SMS Kölnin", "SMS Ariadnen" ja "SMS Mainzin". Loput saksalaisalukset pakenivat.
Kuninkaallinen laivasto menetti 35 miestä kaatuneina ja 40 haavoittuneina. Saksan laivasto menetti yli 1200 miestä kaatuneina ja vankeina.
Alusluettelo, Kuninkaallinen laivasto:
Armen Vardanjan
Armen Frunzikovitš Vardanjan (s. 30. lokakuuta 1982 Leninakan) on ukrainalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on 170 senttimetriä pitkä ja kilpailee 66 kilogramman painoluokassa.
Kansallisuudeltaan armenialainen syntyi Armenian neuvostotasavallassa ja aloitti painiuransa Murat Sargasjanin valmennuksessa. Vuonna 1999 hän muutti nykyiseen kotimaahansa Ukrainaan taloudellisten syiden ja parempien harjoitusolosuhteiden perässä. Vardanjan on urallaan voittanut Euroopan-mestaruuden kahdesti: 2004 Haaparannassa ja 2008 Tampereella. MM-kisoista hän on saavuttanut hopeaa Créteil'ssä 2003, Moskovassa 2010 ja Las Vegasissa 2015 sekä olympiakisoista pronssia 2008 Pekingissä.
Vardanjanin seura on kiovalainen SK. Aiemmin hän edusti Zaporižžjan Dynamoa. Hänen valmentajanaan toimii Vadim Kisil.
Love Hate
Love Hate (koko nimeltään Love Me All Summer, Hate Me All Winter) on R&B-artisti The-Dreamin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 11. joulukuuta 2007. Albumin tuottivat Def Jam Recordings ja Radio Killa.
Albumia työstettiin kahdeksan päivää ja siihen laitettiin kyseiset 12 kappaletta. Jotkin kappaleet käsittelevät The-Dreamin yksityiselämää. Esim. kappale "Nikki" käsittelee Dreamin ex-vaimoa R&B -laulaja Niveaa ja hänen lähtöään avioeron jälkeen. The-Dream sanoi: "Albumin nimi "Love Me All Summer, Hate Me All Winter" tulee siitä, että sinua rakastetaan kun olet kuuma ja vihataan, kun olet kylmä. Tällä hetkellä olen kuuma ja minua rakastetaan, mutta olin joskus kylmä ja minusta ei pidetty".