hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Los Solidarios
Los Solidarios ("Solidaarisuus") oli 1920-luvun alussa Barcelonassa perustettu anarkosyndikalistinen aseellinen järjestö. Se syntyi vastavoimaksi Espanjan hallituksen ja työnantajajärjestöjen ammattiyhdistysliikkeeseen kohdistamaan painostukseen ja väkivaltaan. Ryhmä jatkoi myöhemmin taistelua myös diktaattori Miguel Primo de Riveran hallintoa vastaan. Los Solidariosin jäsenet kuuluivat anarkosyndikalistiseen Confederación Nacional de Trabajadores -ammattiliittoon, jolla oli yli 250 000 jäsentä.
Los Solidariosin perustajia ja keskeisiä hahmoja oli tunnettu anarkisti Buenaventura Durruti. Hän oli jo aikaisemmin Ranskasta maanpaosta palattuaan ollut mukana San Sebastianin kaupungissa toimineessa Los Justicieros (Kostajat) -ryhmässä. Los Solidarios suoritti useita pankkiryöstöjä sekä poliittisia murhia. Ryöstöistä tunnetuin oli Espanjan keskuspankin Banco de Españan Gijónin konttorin ryöstö syyskuussa 1923, josta anarkistit saivat saaliiksi yli 600 000 pesetaa.
Poliittisista murhista merkittävin oli kardinaali Juan Soldevilla y Romeron surmaaminen pommi-iskulla kesäkuussa 1923. Romeron murha oli kosto ammattiyhdistysaktiivi Salvador Seguin ampumisesta, jonka takana oli espanjalainen työnantajaliitto. Kardinaali oli yksi sen merkittävimmistä tukijoista ja rahoittajista. Jo kahta vuotta aiemmin, ennen Los Solidariosin varsinaista syntyä olivat katalonialaiset anarkistit surmaanneet Madridissa pääministeri Eduardo Daton. Kardinaali Romeron murhan jälkeen suuri osa ryhmän jäsenistä joutui pakenemaan ulkomaille, aluksi Ranskaan ja myöhemmin Latinalaiseen Amerikkaan, jossa he tekivät pankkiryöstöjä ainakin Chilessä ja Argentiinassa. Eurooppaan palattuaan Los Solidariosin jäsenet suunnittelivat Espanjan kuninkaan Alfonso XIII:n murhaamista tämän Pariisin vierailun yhteydessä, mutta hanke paljastui ja ryhmä karkoitettiin Belgiaan, josta he saivat oleskeluluvan.
Espanjan toisen tasavallan syntymisen myötä vuonna 1931 Los Solidariosin aktivistit palasivat jälleen Espanjaan ja alkoivat toimimaan anarkistisen Federación Anarquista Ibérica -järjestön sisällä sen radikaalina siipenä. Tammikuussa 1932 järjestö organisoi kansannousun Kataloniassa yhdessä trotskilaisten kanssa. Espanjan sisällissodan syttyessä vuonna 1936 oli ryhmä jo käytännössä hajonnut, mutta sen jäsenet osallistuivat kuitenkin sotaan tuhansien muiden espanjalaisten anarkistien tavoin tasavaltalaisten rinnalla.
Eduardo Dato
Eduardo Dato e Iradier (12. elokuuta 1856 La Coruña – 8. maaliskuuta 1921 Madrid) oli espanjalainen poliitikko. Liberaalikonservatiivista puoluetta edustanut Dato toimi Espanjan pääministerinä vuosina 1913–1915, 1917 ja 1920–1921. Hänet murhattiin vuonna 1921.
Dato valittiin Espanjan parlamenttiin eli cortesiin ensi kerran vuonna 1884, ja hän liittyi Francisco Silvelan johtamaan maltillisten konservatiivien ryhmään. Hän toimi sisäministeriön alivaltiosihteerinä vuonna 1892 ja sisäministerinä Silvelan ensimmäisessä hallituksessa 1899–1900 sekä oikeusministerinä Silvelan toisessa hallituksessa 1902–1903. Ministerinä Dato ajoi läpi uutta työlainsäädäntöä, jolla muun muassa säädeltiin nais- ja lapsityövoiman käyttöä teollisuudessa, määrättiin työläisille korvauksia työtapaturmista ja perustettiin erityinen työinstituutti valmistelemaan uutta lainsäädäntöä. Hänet valittiin vuonna 1907 Madridin pormestariksi ja hän oli myös Espanjan edustajainhuoneen puhemiehenä 1907–1909.
Dato tuli ensimmäisen kerran pääministeriksi lokakuussa 1913, kun konservatiivipuolueen johtaja Antonio Maura kieltäytyi muodostamasta hallitusta ellei hänen mahdottomina pidettyihin ehtoihinsa suostuttaisi. Konservatiivipuolue jakautui tämän jälkeen sisäisesti kahtia siten, että Dato johti puoluetta enemmistön tuella, mutta pieni jyrkän oikeistolainen siipi ryhmittyi Mauran ympärille. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914 Daton hallitus julisti Espanjan puolueettomaksi. Se myös perusti Katalonialle rajoitettua itsehallintoa merkinneen "mancomunidad"-instituution. Daton ensimmäinen hallitus joutui eroamaan joulukuussa 1915.
Dato oli toisen kerran pääministerinä kesäkuusta lokakuuhun 1917. Hänen toinen hallituksensa keskeytti parlamentin istunnot ja peruutti tilapäisesti eräitä perustuslaillisia oikeuksia voidakseen tehokkaammin taistella lakkoliikkeitä ja kansalaislevottomuuksia vastaan. Daton kolmas pääministerikausi kesti huhtikuusta 1920 aina hänen maaliskuussa 1921 tapahtuneeseen murhaansa asti. Hänen kolmas hallituksensa muun muassa perusti Espanjan työministeriön ja yritti palauttaa konservatiivipuolueen yhtenäisyyden.
Kahdella viimeisellä pääministerikaudellaan Dato tuli tunnetuksi ammattiliittoja vastaan aloittamastaan ”likaisesta sodasta”, joka käsitti ammattiyhdistysten jäseniin kohdistunutta hallituksen ja työnantajajärjestöjen painostusta ja väkivaltaa. Työnantajien palkkaamat asemiehet murhasivat useita ammattiyhdistysaktiiveja, ja heitä kuoli myös epäselvissä oloissa pidätettyinä ollessaan.
Dato oli vuonna 1917 määrännyt armeijan hajottamaan yleislakon, ja yli 70 työläistä menetti siinä yhteydessä henkensä. Tapaus johti Daton toisen hallituksen eroon. Maaliskuussa 1921 kolme katalonialaista anarkistia surmasi Daton ampumalla hänet Puerta de Alcalán riemukaaren edustalla Madridissa.
Banco de España
Banco de España on Espanjan keskuspankki. Se on jäsenenä Euroopan keskuspankin valvomassa Euroopan keskuspankkijärjestelmässä (EKPJ). Banco de España on perustettu vuonna 1782. Kesäkuusta 2018 pankin kuvernöörinä on toiminut Pablo Hernández de Cos.
Pasi Kesseli
Pasi Juhani Kesseli (s. 5. joulukuuta 1958 Kankaanpää) on suomalainen kirjailija, luennoitsija ja sotilas. Hän on sotilasarvoltaan eversti.
Markus Leppo
Markus Leppo (22. syyskuuta 1934 Viipuri – 28. huhtikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja.
Leppo toimi 1957–1958 "Helsingin Sanomien" kuvatoimittajana, kunnes ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi ja valokuvaajaksi.
1960–1970-luvulla Leppo dokumentoi muun muassa suomalaista talonpoikaisarkkitehtuuria ja kirkkojen vaivaisukkoja. Vuonna 1973 Amos Andersonin taidemuseo esitteli Lepon vaivaisukkokuvia laajana multivisioesityksenä, ja 1970-luvun lopulla kuvat kiersivät näyttelynä Pohjoismaissa.
1980-luvulla Leppo toimi vuonna 1984 perustamansa Suomen Yhdyspankin valokuvakokoelman intendenttinä.
Syyskuussa 2013 Marimekon plagiointikohussa tekstiilitaiteilija Maija Louekarin kuosin "Hetkiä" todettiin perustuvan Markus Lepon valokuvaan 1960-luvun Helsingistä.
Leppo on Maija Isolan tyttärentyttären isä.
Jaakonkukat
Jaakonkukat ja pantterinkidat ("Justicia") on akanttikasvien heimoon kuuluva suku. Sitä kutsutaan joskus tieteellisellä nimellä "Jakobinia".
Kukkien värejä ovat roosa ja keltainen.
Kasvit viihtyvät aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla.
Jaakonkukkia käytetään huonekasveina.
Isojaakonkukka
Isojaakonkukka ("Justicia carnea") on jaakonkukkien sukuun kuuluva laji. Sitä kutsutaan joskus tieteellisellä nimellä "Jakobinia carnea". Se kuuluu
akanttikasvien heimoon.
Kasvi latvotaan keväisin ja tällöin sitä voidaan lisätä latvapistokkaista.
Kukat ovat roosan väriset. Se voi kasvaa parhaimmillaan 1,5 metriä korkeaksi pensaaksi. Versot ovat monihaaraisia.
Isojaakonkukka on kotoisin Brasiliasta.
Kasvi viihtyy puolivarjossa lämpimällä kasvupaikalla. Ilmankosteuden tulee olla korkea, etenkin kesällä.
Isojaakonkukkaa käytetään huonekasvina.
Saara Suomalainen
Saara Suomalainen (s. 31. lokakuuta 1990) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Seinäjoen Maila-Jusseja. Hänen kasvattajaseuransa on Haminan Palloilijat.
Superpesiksen runkosarjassa Suomalainen on pelannut kaikkiaan 182 pesäpallo-ottelua, joissa on lyönyt 327 ja tuonut 23 juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän on kerännyt pelaamissaan runkosarjan otteluissa 545. Superpesiksen pudotuspeleissä Suomalainen on pelannut yhdeksän ottelua, joissa on lyönyt seitsemän juoksua. Lisäksi hän on pelaamissaan pudotuspelien otteluissa kerännyt tililleen 52 kärkilyöntipistettä.
Johanna Tallgren
Johanna Tallgren (s. 3. heinäkuuta 1986) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Vihdin Palloa. Hänen kasvattajaseuransa on Roihu.
Superpesiksen runkosarjassa Tallgren on pelannut kaikkiaan 80 ottelua, joissa on lyönyt 13 ja tuonut 93 juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän on kerännyt pelaamissaan runkosarjan otteluissa 337. Superpesiksen pudotuspeleissä Tallgren on pelannut neljä ottelua, joissa on tuonut yhden juoksun. Lisäksi hän on pelaamissaan pudotuspelien otteluissa kerännyt tililleen 13 kärkilyöntipistettä.
Käpyjaakonkukka
Käpyjaakonkukka eli onnenkäpy ("Justicia brandegeana") on jaakonkukkien sukuun kuuluva laji. Se kuuluu akanttikasvien heimoon.
Kasvia voidaan lisätä versopistokkaista.
Kukat ovat pienet. Ne ovat valkoisia, mutta niillä on punaruskeat suojuslehdet, jotka ovat koristeellisia.
Onnenkäpy on kotoisin Meksikosta.
Kasvi viihtyy aurinkoisella paikalla viileähkössä huoneessa.
Onnenkäpyä käytetään huonekasvina.
Boutique
Boutique on yhdysvaltalaisyhtye Madison Parkin debyyttialbumi. Sen julkaisi BasicLux Records 23. maaliskuuta 2004. Vaikka albumi onnistui tuomaan yhtyeen kuuluisuuteen, se ei päässyt lainkaan listoille.
Martti Hovi
Martti Kalervo Hovi (20. tammikuuta 1915 Virenoja, Orimattila – 6. helmikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Kemiran (ent. Rikkihappo) pääjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuosina 1955–1977 sekä johtokunnan päätoiminen puheenjohtaja 1977–1979.
Hovi kirjoitti ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1933 ja valmistui agronomiksi vuonna 1939. Vuonna 1952 hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi.
Hovi toimi talvisodan ja jatkosodan alussa hävittäjälentäjänä, mutta hänet kutsuttiin Valtion viljavaraston osastonjohtajaksi heikentyneen elintarviketilanteen vuoksi.
Vuonna 1940 Hovi aloitti nousujohteisen uransa Valtion Rikkihappo- ja Superfosfaattitehtaat Oy:ssä. Vuonna 1955 hänet nimitettiin yrityksen pääjohtajaksi. Hovi jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 1979.
Hoville myönnettiin vuorineuvoksen arvo vuonna 1964. Vuonna 1977 Helsingin yliopisto nimitti hänet maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtoriksi.
Maija Louekari
Maija Louekari (s. 1982 Oulu) on suomalainen tekstiilitaiteilija. Hän opiskeli muotoilua ja sisustusta Taideteollisessa korkeakoulussa ja graafista suunnittelua Kööpenhaminassa.
Vuonna 2003 hän voitti ensimmäisen palkinnon Marimekon ja Taideteollisen korkeakoulun järjestämässä Nuoren elämän raamit -suunnittelukilpailussa kuosillaan "Hetkiä." Vuonna 2006 hänet palkittiin parhaasta kangasmuotoilusta Elle Deco International Design Awards (EDIDA) 2005 -kilpailussa.
Louekari on suunnitellut Marimekolle monia painokuoseja, asusteita ja sisustusesineitä. Syyskuussa 2013 eräässä Marimekkoa kohdanneessa plagiointikohussa hänen "Hetkiä"-kuosinsa todettiin pohjautuvan Markus Lepon valokuvaan 1960-luvun Helsingistä.
Louekari asuu avoliitossa graafikko Kasper Strömmanin kanssa.
In the Stars
In the Stars on yhdysvaltalaisyhtye Madison Parkin toinen studioalbumi. Sen julkaisi BasicLux Records digitaalisesti ladattavana 20. kesäkuuta 2006. Toisin kuin Madison Parkin debyyttialbumi "Boutique", tämä albumi pääsi listoille, sillä se on päässyt iTunesin latauslistoilla muutamaksi viikoksi kymmenen ladatuimman albumin joukkoon.
Visti
Visti on neljän hengen korttipeli, jossa pakkana toimii tavallinen 52-kortin pakka. Bridge kuitenkin nousi sitä suositummaksi peliksi 1890-luvulla. Pelaajat jaetaan kahteen joukkueeseen ja pelin tavoite on saada vähintään seitsemän tikkiä omalle joukkueelleen.
Väinö Hovi
Väinö Toivo Hovi (1913 – 11. heinäkuuta 1982) oli suomalainen fyysikko. Hän oli Turun yliopiston fysiikan professori 1953–1977 ja samalla yliopiston Wihurin fysiikantutkimuslaitoksen johtaja 1957–1977. Hän tutki kiinteän olomuodon ja matalien lämpötilojen fyysiikkaa ja myös ydinfysiikkaa.
Hoville myönnettiin Wihurin kansainvälinen palkinto 1961.
Indoli-3-aldehydi
Indoli-3-aldehydi (CHNO) on aldehydiryhmän sisältävä indolin johdannainen. Yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa värejä ja muita orgaanisia yhdisteitä.
Indoli-3-aldehydi on huoneenlämpötilassa kiinteää valkoista ainetta. Se liukenee pienessä määrin veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin. Yhdiste reagoi aromaattisille aldehydeille tyypillisin tavoin muun muassa bentsoiinikondensaatiolla ja Cannizzaro-reaktiolla sekä muodostaa oksiimeja, fenyylihydratsoneja ja semikarbatsoneja.
Indoli-3-aldehydiä voidaan valmistaa Vilsmeier-reaktiolla indolista, formyylimetyylianiliinista tai dimetyyliformamidista ja fosforyylikloridista. Yhdistettä voidaan syntetisoida myös Reimer–Tiemann-reaktiolla indolin reagoidessa kloroformin kanssa emäksisissä olosuhteissa. Tällöin eniten muodostuva tuote on kuitenkin usein 3-kloorikinoliini.
Indoli-3-aldehydiä voidaan käyttää tryptofaanin ja väriaineiden synteesissä. Siitä saadaan indigoa tai N-alkyyli-γ-pikoliniumsuolojen kanssa kondensaatiolla kirkaankeltaista dimetiinisyaniineihin kuuluvaa väriainetta.
Paul Hoyer
Paul Gustav Hoyer (s. 14. maaliskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen fyysikko. Hän on ollut vuodesta 1980 Helsingin yliopiston alkeishiukkasfysiikan professori. Hän on tutkinut teoreettista hiukkasfysiikkaa ja etenkin vahvojen vuorovaikutusten perusteoriaa ja sen sovellutuksia.
Hoyer väitteli filosofian tohtoriksi 1977 ja työskenteli ulkomailla vuoteen 1981. Sen jälkeenkin hän on useaan otteeseen ollut Cernissä ja yhdysvaltalaisissa yliopistoissa vierailevana tutkijana ja professorina.
Hoyer valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2005.
Joni Nousiainen
Joni Nousiainen (s. 26. lokakuuta 1985 Kitee) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Joensuun Mailaa. Joensuun Mailan lisäksi Nousiainen on edistanut Superpesiksessä myös Kiteen Palloa. Nousiainen voitti pesäpallon Suomen mestaruuden Kiteen Pallossa 2005 ja SM-pronssin Joensuun Mailassa 2013. Nousiaisen ulkopelipaikka on polttolinjassa tai kopparina. Sisäpelissä hän toimii etenijänä ja vaihtajana. Nousiainen on pelannut Superpesiksen runkosarjassa 256 ottelua, joissa hän on lyönyt 60 ja tuonut 175 juoksua sekä kerännyt 862 kärkilyöntiä. Pelaamissaan 64 pudotuspeliottelussa Nousiainen on lyönyt yhdeksän ja tuonut 46 juoksua sekä kerännyt 219 kärkilyöntiä.
Janne Juutinen
Janne Markus Antero Juutinen (s. 15. helmikuuta 1994 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut urallaan kuusi SM-liigaottelua HIFK:ssa ja 78 Mestis-ottelua Kiekko-Vantaalla. HIFK:ssa hän voitti keväällä 2012 A-nuorten Suomenmestaruuden, ja vuonna 2012 hän edusti Suomea 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Juutinen on Nurmijärven Kurran kasvatti, mutta siirtyi jo juniori-ikäisenä Helsingin IFK:hon. Hän voitti C-nuorten SM-hopeaa vuonna 2010 ja A-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2012. Juutinen ehti edustaa HIFK:n A-nuoria kaudella 2012–2013 mm. Junior Club World Cupissa, mutta hän oli loukkaantumisen takia sivussa koko A-nuorten SM-liigan runkosarjan ajan.
Kaudella 2013–2014 Juutinen debytoi SM-liigassa. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 28. syyskuuta 2013 Saimaan Palloa vastaan. Kaikkiaan Juutinen pelasi kauden aikana viisi SM-liigaottelua. Kauden 2014–2015 hän pelasi lähes kokonaan lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa, jossa ensimmäinen kokonainen kausi miesten sarjoissa toi 42 runkosarjaottelussa tehot 4+2=6. Juutinen pelasi HIFK:ssa yhden SM-liigaottelun.
Kauden 2015–2016 Juutinen pelasi kokonaan lainalla Kiekko-Vantaassa ja kauden 2016–2017 III-divisioonan KHT:ssa.
Juutinen pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Yhteensä hän on pelannut 15 poikien maaottelua.
Vaišyo
Vaišyo (sanskriitiksi वैश्य Vaiśya - «antaumuksellisuus, riippuvuus") on kolmanneksi korkein kasti intialaisessa kastijärjestelmässä , johon kuuluvat maanviljelijät, kauppiaat ja rahanlainaajat.
kastiin kuuluvat tunnustavat Bramiini kastin ylemmyyden, mutta eivät välttämättä osoita samanlaista asennetta Kshatriya kastia kohtaan. Vaišyot noudattavat yleensä tiukasti säännöksiä, jotka koskevat elintarvikkeita ja vielä tarkemmin yrittävät välttää rituaalista saastumista. Vaišyoiden perinteisen elinkeinot liittyvät kauppaan ja pankkitoimintaan. He yrittävät olla tekemättä fyysistä työtä, mutta joskus he ovat mukana vuokratilallistensa maatöissä.
Šudra
Šudra on neljäs kasti intialaisessa kastijärjestelmässä, joka on kuvattu" Purusha Sukta" ja" Rig Veda" kirjallisuudessa. Muut kolme varnaa ovat Bramiinit (papit); Kshatriyat (sotilaat ja aateliset) ja Vaišyot (maanviljelijät, karjankasvattajat ja kauppiaat). Šudra kastiin kuuluvien tehtävä on palvella kolmea muuta Varnaa. Šudra kastiin kuuluvat perinteisesti maanviljelijät ja käsityöläiset.
Kiinanherhiläinen
Kiinanherhiläinen, suomalaisissa uutislähteissä kutsuttu nimellä ”Aasian jättiherhiläinen”, ("Vespa mandarinia") on maailman suurin herhiläislaji. Herhiläislajin vartalo voi kasvaa 50 millimetrin mittaiseksi ja siipien väli 76 millimetriin. Lajin pistin on noin 6 millimetrin pituinen. Laji tuottaa erittäin voimakasta hermomyrkkyä, ja sen pistot voivat olla ihmisille tappavia. Esimerkiksi Japanissa kuolee vuosittain noin 40 ihmistä kiinanherhiläisen pistoon.
Scott Clifton
Scott Clifton Snyder (31. lokakuuta 1984 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on skotlantilais-venäläiset sukujuuret. Suomessa Scott Clifton lienee parhaiten tunnettu Liam Spencerin roolista televisiosarjassa "Kauniit ja rohkeat".
Ennen läpimurtoaan saippuasarjoissa hän vieraili muun muassa televisiosarjoissa "Roswell" ja "Amyn lailla". Vuonna 2003 hän sai roolin päiväsaippuasta "General Hospital", jossa hän näytteli Dillon Quartermainea vuoteen 2007 asti. Vuosina 2009–2010 hän näytteli Schuyler Joplinia saippuasarjassa "One Life to Live". Vuodesta 2010 lähtien hän on näytellyt Kauniissa ja rohkeissa.
Scott Clifton on tunnettu ateisti. Hänellä on oma Youtube-kanava nimellä "Theoretical Bullshit", jossa hän käsittelee muun muassa ateismia ja kritiikkiä uskontoa ja etenkin kristinuskoa vastaan. Scott Clifton meni naimisiin Nicole Lampsonin kanssa vuonna 2012.
Scott Cliftonin Youtube-kanava (TheoreticalBullshit)
Arne Mikk
Arne Mikk (s. 18. huhtikuuta 1934 Viljandi, Viro) on virolainen kulttuurivaikuttaja, teatteripersoona, pitkäaikainen Viron kansallisooppera Estonian pääohjaaja, Saarenmaan oopperapäivien taiteellinen johtaja ja dosentti Viron Musiikkiakatemiassa.
Vuonna 1952 Arne Mikk kirjoitti ylioppilaaksi Viljandin II lukiosta ja aloitti lauluopinnot Tallinnan Musiikkikoulussa professori Aleksander Arderin kurssilla. Hän avioitui vuonna 1960 Reet Aulen kanssa ja lapset syntyivät Jaak (1961), Mart (1964) ja Rein (1973). Vuosina 1956–1961 Arne Mikk opiskeli Tallinnan Valtiollisessa Konservatoriossa.
Vuosina 1952–1955 ja 1961–1963 Arne Mikk kuului Estonia-teatterin oopperakuoroon ja vuosina 1963–1966 hän lauloi monissa oopperarooleissa muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin Taikahuilussa ja Giacomo Puccinin La bohèmessa.
Dramaturgina ja Estonia-teatterin musiikki- ja kirjallisuusjohtajan assistenttina Arne Mikk toimi vuosina 1963–1966 ja sen jälkeen vuosina 1966–1970 hän oli ohjaajan assistentti.
Vuonna 1970 aloitti Aarne Mikk Estonia-teatterin oopperaohjaajana, vuonna 1977 hän hoiti pääohjaajan sijaisuutta ja vuosina 1978–1995 hän oli Viron kansallisooppera Estonian pääohjaaja. Vuoden 2002 syyskaudesta lähtien aina 20004 asti hän oli Viron kansallisooppera Estonian luovana johtajana. Viron kansallisooppera Estonian 100-vuotisjuhlagaalan ohjasi Arne Mikk 6. syyskuuta 2013, Viron kansallisooppera Estoniassa esitetään 12. huhtikuuta 2014 Arne Mikkin viimeinen ooppera ohjaus Paul Hindemithin kamariooppera Pitkä joulupäivällinen (Pikk jõulueine). Maaliskuussa 2015 Arne Mikk ohjasi Viron kansallisooppera Estoniassa Georg Otsin muistokonsertin Gala Concert - Georg Ots 95.
Arne Mikk on opiskellut vuonna 1972 Berliinissä Berliinin Koomisessa Oopperassa ohjaajanaan oopperan johtaja Walter Felsenstein sekä vuosina 1974–1975 Moskovan Bolšoi-teatterissa ohjaajanaan Bolšoin pääohjaaja Boris Pokrovski. Arne Mikk on ollut myös vierailevana ohjaajana Bolšoi-teatterissa, Moskovan kamarioopperassa, Teatro Colónissa sekä oopperataloissa Schwerinissa, Krasnojarskissa, Tampereella, Lahdessa, Helsingissä ja Turussa. Mikk on ohjannut kaikkiaan yli 60 musiikkiteosta.
Arne Mikkin tärkeimmät ohjaukset:
Kuressaaren Oopperapäivät -festivaalien järjestelyvastuu siirtyi vuonna 2007 Eesti Kontsertille. Juhlien uudeksi nimeksi tuli Saarenmaan oopperapäivät ja taiteelliseksi johtajaksi nimitettiin Arne Mikk.
Perustettiin Reet Mikkin kuoleman jälkeen. Peruspääoma (10 000 €) on saatu kerättyä. Säätiö jakaa stipendejä nuorille virolaisille laulajille. Ensimmäinen stipendi myönnetään joulukuussa 2013.
Viirukipuaja
Viirukipuaja ("Xiphorhynchus obsoletus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Viirukipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Sitä on kvuattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aasianherhiläinen
Aasianherhiläinen ("Vespa velutina") on Aasiasta peräisin oleva herhiläislaji. Laji on kooltaan hiukan eurooppalaista herhiläistä pienempi. Aasianherhiläisen voi myös tunnistaa keltaisista jaloista. Aasianherhiläinen on iso tumma myrkkypistiäinen: kuningatar voi olla 30 mm, koiras 25 mm ja työläinen 20 mm pitkä.
Aasianherhiläisen alalaji "V. v. nigrithorax" on alkanut levitä 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä myös Eurooppaan. Ensimmäiset havainnot lajista Ranskassa tehtiin vuonna 2004 ja sen on arveltu levinneen Eurooppaan kansainvälisen kaupan kuljetuksissa. Kolme vuotta myöhemmin alueella oli paikannettu jo 1613 pesää, joista kaukaisin oli jo 300 kilometrin päässä ensimmäisestä havainnosta. Vuonna 2011 lajin oli todettu levinneen myös Espanjan Baskimaahan ja pesähavaintoja oli yli 4000. Lajia pidetään uhkana erityisesti tarhamehiläisille, joita aasianherhiläinen käyttää ravinnokseen. Eurooppalaiset tarhamehiläiset eivät osaa puolustautua aasianherhiläisten hyökkäyksiä vastaan. Ihmistä kohtaan laji ei ole erityisen aggressiivinen, mutta sen pisto voi olla vaarallinen allergisille ihmisille. Aasianherhiläisen arvellaan leviävän edelleen Länsi-Euroopassa erityisesti Atlantin rannikoilla ja Välimeren pohjoisrannikolla.
Valkokaulakipuaja
Valkokaulakipuaja ("Xiphorhynchus fuscus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Valkokaulakipuajaa tavataan Brasilian itäosissa, Paraguayn eteläosissa ja Argentiinan koillisosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rajaniemi
Rajaniemi on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Viiruhuppukipuaja
Viiruhuppukipuaja ("Xiphorhynchus ocellatus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Viiruhuppukipuajaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Loistokipuaja
Loistokipuaja ("Xiphorhynchus elegans") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Loistokipuajaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
James Elgin
James Bruce, Elginin 8. jaarli, Kincardinen 12. jaarli (20. heinäkuuta 1811 Lontoo – 20. marraskuuta 1863 Dharamsala, Intia) oli brittiläinen siirtomaahallinnon virkamies, joka toimi 1847–1854 Kanadan provinssin kenraalikuvernöörinä ja 1862–1863 Intian varakuninkaana.
James Elginin isä oli diplomaattina ja taideryöstäjänä tunnettu Thomas Bruce, Elginin 7. jaarli. Elgin valittiin 1841 Southamptonista parlamentin alahuoneeseen toryjen liberaalisiiven edustajana, mutta jo samana vuonna hän siirtyi ylähuoneeseen perittyään isänsä skottilaisen päärinarvon. Elgin toimi 1842–1847 Jamaikan kuvernöörinä ja pyrki kehittämään sokeriruo’on viljelyä.
Tultuaan 1847 Kanadan provinssin kenraalikuvernööriksi Elgin sai tehtäväkseen toteuttaa maassa itsehallinnon sekä parlamentaarisen ”vastuullisen hallituksen”, joita hänen appensa lordi Durham oli suositellut vuonna 1839 laatimassaan kuuluisassa raportissa. Elgin tuki vuonna 1849 Kanadan uuden hallituksen esittämää Rebellion Losses Actia, jonka mukaan kansalaisille korvattaisiin kaikki vuoden 1837 kapinan aiheuttamat taloudelliset menetykset. Kiistelty laki nostatti voimakkaan toryjen vastarinnan Kanadassa ja johti 25. huhtikuuta 1849 levottomuuksiin, joiden yhteydessä väkijoukko kivitti Elginiä ja Montréalin parlamenttitalo sytytettiin tuleen. Elgin onnistui kuitenkin kuvernöörikaudellaan säilyttämään hyvän yhteistyösuhteen Kanadan hallitusten kanssa ja hän neuvotteli vuonna 1854 Yhdysvaltain ja Kanadan provinssin välisen vastavuoroisuussopimuksen. Hän myös kehitti Kanadan koululaitosta ja lakkautti seigneurial-maanomistusjärjestelmän. Hän sai 1849 Elginin paronin arvon ja nimityksen valtakunnanneuvoston ("privy council") jäseneksi.
Elgin toimi Britannian erikoislähettiläänä Kiinassa vuosina 1857–1859 ja 1860–1861 järjestelemässä maiden välisen sodan päättämistä. Ollessaan ensimmäisellä kerralla matkalla Kiinaan Intian kautta hän lainasi sotilassaattueensa kenraalikuvernööri Charles Canningin käyttöön sepoy-kapinan kukistamisessa. Kun neuvottelut Kiinan kanssa takkuilivat, Elgin pakkotti sotilaallisella painostuksella Kiinan allekirjoittamaan briteille edullisen Tianjinin rauhansopimuksen. Hän vieraili 1858 myös Japanissa ja neuvotteli kauppasopimuksen, joka avasi Japanin satamat eurooppalaisille kauppalaivoille. Kaukoidän komennustensa välillä Elgin toimi 1859–1860 postiministerinä Palmerstonin hallituksessa. Kiinan kieltäydyttyä ratifioimasta Tianjinin rauhansopimusta sota puhkesi uudestaan 1860. Elgin lähetettiin takaisin Kiinaan, ja hän pääsi ranskalaisten joukkojen avulla Pekingiin, jolloin Kiinan hallituksen oli ratifioitava Pekingin rauhansopimus ja tunnustettava ulkovaltojen edustus pääkaupungissaan. Tällä komennuksella Elginin alaiset joukot myös ryöstivät Pekingin Kesäpalatsin.
Elgin nimitettiin keväällä 1862 Canningin seuraajana Intian varakuninkaaksi. Tarmokkaasta alusta huolimatta hänen voimansa ehtyivät pian ja hän kuoli seuraavana vuonna. Hänen poikansa Victor Elgin toimi samassa virassa vuosina 1894–1899.
Helmirintakipuaja
Helmirintakipuaja ("Xiphorhynchus spixii") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Helmirintakipuajaa tavataan Brasiliassa Amazonin altaan itäosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kastanjaperäkipuaja
Kastanjaperäkipuaja ("Xiphorhynchus pardalotus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kastanjaperäkipuajaa tavataan Brasilian pohjoisosissa, Ranskan Guayanassa, Guyanassa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa.
Säämiskäkurkkukipuaja
Säämiskäkurkkukipuaja ("Xiphorhynchus guttatus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Säämiskäkurkkukipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjois- ja keskiosissa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Laji on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa.
Säämiskäkurkkukipuaja elää pääasiassa kosteissa alankoalueiden metsissä, mutta lajin elinympäristöt vaihtelevat levinneisyysalueen eri osissa. Säämiskäkurkkukipuaja on yleisimmillään alle 900 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta sitä tavataan harvinaisempana korkeammallakin. Venezuelassa sitä tavataan paikallisesti 2 400 metrin korkeudella.
Säämiskäkurkkukipuaja käyttää ravinnokseen pääasiassa niveljalkaisia, mutta myös pieniä selkärankaisia. Säämiskäkurkkukipuajaa tavataan säännöllisesti myös sekaparvissa muiden lajien kanssa.
Kaakaokipuaja
Kaakaokipuaja ("Xiphorhynchus susurrans") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kaakaokipuajaa tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa Hondurasista Kolumbiaan, Venezuelaan ja Trinidad ja Tobagoon asti. Sen on kuvattu olevan melko yleinen tai yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Norsunluukipuaja
Norsunluukipuaja ("Xiphorhynchus flavigaster") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Norsunluukipuajaa tavataan Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Sen kannaksi arvioidaan 500 000–4 999 999 yksilöä, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Täpläkipuaja
Täpläkipuaja ("Xiphorhynchus erythropygius") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Täpläkipuajaa tavataan Meksikosta Ecuadoriin ulottuvalla alueella. Sen kannaksi arvioidaan 50 000-499 999 yksilöä, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kolmiotäpläkipuaja
Kolmiotäpläkipuaja ("Xiphorhynchus triangularis") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kolmiotäpläkipuajaa tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Herhiläiset
Herhiläiset ("Vespa") ovat yhteiskunta-ampiaisten suku, jonka lajit ovat hyvin kookkaita.
Jyri Kyllönen
Jyri Kyllönen on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Kempeleen Kiriä. Kempeleen Kirin lisäksi Kyllönen on vuonna 2002 alkaneen Superpesis-uransa aikana edustanut myös Jyväskylän Kiriä, Nurmon Jymyä ja Alajärven Ankkureita. Kyllösen ulkopelipaikka on polttolinjassa. Pelaamissaan 163 Superpesiksen runkosarjaottelussa Kyllönen on lyönyt 102 ja tuonut 32 juoksua sekä kerännyt 406 kärkilyöntiä. Kyllönen on pelannut 34 ottelua Superpesiksen pudotuspeleissä, joissa hän on lyönyt 12 ja tuonut kahdeksan juoksua sekä kerännyt 59 kärkilyöntiä.
Pedro Páez
Pedro Páez Xaramillo (1564 Olmeda de las Fuentes, Espanja – 22. toukokuuta 1622 Gorgora, Etiopia) oli espanjalainen jesuiittapappi, joka toimi lähetystyössä Etiopiassa.
Páez liittyi jesuiittajärjestöön vuonna 1582 ja matkasi 1588 Goalle Intiaan. Hän oli ensimmäisen kerran matkalla Etiopiaan jo vuonna 1589, mutta jäi turkkilaisten merirosvojen vangiksi ja joutui elämään orjuudessa vuoteen 1596, minkä jälkeen palasi Goalle. Etiopiaan hän pääsi lopulta vuonna 1603. Páez opetteli kahta paikallisista kielistä, käänsi katekismuksen ja kirjoitti tutkielman Etiopian historiasta sekä Etiopian kirkon ”virheellisistä” opeista. Hän onnistuikin käännyttämään joitain etiopialaisia katolisuuteen.
Vuonna 1618 Páez jäljitti Sinisen-Niilin alkulähteeksi Tanajärven. Hänen uskotaan olleen ensimmäisen sen löytänyt eurooppalainen.
Juhani Myyryläinen
Juhani Myyryläinen on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Imatran Pallo-Veikkoja. Myyryläinen oli edustanut koko vuonna 2008 alkaneen Superpesis-uransa ajan kasvattajaseuraansa Kiteen Palloa, kunnes siirtyi nousijajoukkue Imatraan kaudelle 2017. Myyryläisen ulkopelipaikka on ykkösvahti. Myyryläinen on pelannut Superpesiksen runkosarjassa 96 ottelua, joissa hän on lyönyt seitsemän ja tuonut 14 juoksua sekä kerännyt 84 kärkilyöntiä. Pudotuspeleissä Myyryläinen on pelannut 13 ottelua, joissa hän on lyönyt ja tuonut yhden juoksun sekä kerännyt 14 kärkilyöntiä.
Entelognathus primordialis
Entelognathus primordialis on vuonna 2013 julkistettu Kiinasta Yunnanin maakunnasta tehty löytö myöhäiseltä Ludlow-epookilta 419 miljoonaa vuotta sitten. Se muuttaa käsitystä selkärankaisten syntyhistoriasta. Se oli panssarihai ja sillä on naama ja leukaluut.
Frumentius
Pyhä Frumentius oli 300-luvulla elänyt piispa, jonka katsotaan tuoneen kristinuskon Etiopiaan.
Frumentius oli alkujaan filosofian opiskelija Tyyroksessa, mutta hän joutui jossain vaiheessa yhdessä ystävänsä Aedesioksen kanssa etiopilaisten vangiksi ja hänet tuotiin valtakunnan silloiseen pääkaupunkiin Aksumiin. Hänestä tuli palvelija Aksumin kuninkaan hovissa ja hän onnistui käännyttämään tämän kristinuskoon. Hallitsijan kuoltua Frumentiuksesta tuli nuoren kruununperijä Ezanan opettaja ja merkittävä vaikuttaja.
Frumentius antoi Aksumissa vieraileville kristityille roomalaisille kauppiaille oikeuden harjoittaa uskontoaan avoimesti. Jossain vaiheessa hän vieraili Aleksandriassa piispa Athanasioksen luona. Athanasios nimitti Frumentiuksen Aksumin piispaksi ja pyysi häntä rakentamaan Etiopian kirkon ortodoksisen suuntauksen oppien mukaan. Frumentius seurasi aleksandrialaista suuntausta ja torjui areiolaisuuden Itä-Rooman keisari Constanius II:n painostuksesta välittämättä.
Frumentiuksen saavutukset tunnetaan historioitsija Rufinus Aquileialaisen ansiosta, joka tapasi Tyyrokseen palanneen Aedesioksen. Rufinuksen mukaan Frumeniusta kutsuttiin Etiopiassa nimellä abuna (”isämme”), joka on edelleen Etiopian ortodoksisessa kirkossa patriarkkojen arvonimi. Hänet tunnetaan myös amharankielisellä nimellä "Abba Salama". Frumentiuksen muistopäivää vietetään roomalais-katolisessa kirkossa 27. lokakuuta, orientaaliortodoksissa kirkoissa 30. marraskuuta ja koptilaisessa kirkossa 18. joulukuuta.
Kangasvuori
Kangasvuori on kaupunginosa, tilastoalue ja mäki Jyväskylässä. Kaupunginosan osa-alueet ovat Läntinen ja Itäinen Kangasvuori, Pupuhuhta, Rasinrinne ja Seppälä. Kangasvuoren ja Huhtasuon kaupunginosat muodostavat yhdessä Huhtasuon suuralueen, jonka väkiluku oli 9 373 joulukuussa 2016.
Seppälässä on pääasiassa liike- ja teollisuusrakennuksia. Pupuhuhta on pääosin 1970-luvulla rakennettu lähiö, kun taas Rasinrinteen asuinalue koostuu enimmäkseen 1990- ja 2000-luvulla rakennetuista taloista. Läntisessä Kangasvuoressa on paljon 1960- ja 1970-luvuilla rakennettuja kerrostaloja, mutta siellä on myös 1960-luvulla rakennettuja omakotitaloja sekä 2010-luvulla rakennettuja taloja. Itäisen Kangasvuoren pienalue koostuu pääosin 1960- ja 1970-luvuilla rakennetuista rivi- ja omakotitaloista, mutta siellä on myös muutama 1960-luvun lopulla rakennettu kerrostalo.
Kangasvuoren psykiatrinen sairaala sijaitsee Kangasvuoren kaupunginosan rajalla, virallisessa kaupunginosajaossa Huhtasuon kaupunginosan puolella.
Kangasvuori on Huhtasuon suuralueen vanhin asuinalue. Sen asemakaava valmistui vuonna 1963, ja aluetta rakennettiin pääosin vuosina 1965–1976. Rakennuskanta koostui pitkälti kerrostaloista, mutta alueelle rakennettiin myös rivi- ja omakotitaloalueita, jotka sijoitettiin pääosin Kangasvuorentien itäpuolelle. Pupuhuhdan alue rakennettiin suurimmalta osin vuosien 1974–1979 aikana. Pupuhuhdan rakennuskanta koostui lähinnä kerrostaloista.
Vuonna 1971 Kangasvuoressa otettiin käyttöön korttelikoulu, joka järjesti opetusta 1. ja 2. luokille. 1980-luvun aikana Kangasvuoressa oli alkanut päiväkoti- ja ala-astetoiminta. Pupuhuhdan ala-aste valmistui vuonna 1982.
Suomen ensimmäinen Prisma avattiin Seppälän alueelle vuonna 1972.
Vuonna 1996 Pupuhuhdassa otettiin käyttöön päiväkoti.
1990-luvulla Huhtasuon suuralueella aloitettiin täydennysrakentaminen, joka keskittyi huomattavasti aiempaa enemmän rivi- ja pientalojen rakentamiseen. Tästä syntyi muun muassa Rasinrinteen asuinalue. Liittokurrenkaareen ja Kolohaavantielle rakennettiin pääasiassa rivi- ja omakotitaloista koostuva alue 2010-luvulla.
Vuonna 2002 Läntisessä Kangasvuoressa sijainnut ostoskeskus tuhoutui tulipalossa. Tutkinnanjohtajan mukaan tulipalo sytytettiin tarkoituksellisesti.
Kangasvuoren päiväkoti purettiin vuonna 2017. Samalle tontille rakennetaan päiväkotikoulu, joka avataan elokuussa 2019. Kangasvuoren päiväkotikoulu tulee korvaamaan myös Pupuhuhdan päiväkotikoulun.
Lokakuussa 2017 Seppälän alueelle avattiin kauppakeskus Seppä. Kauppakeskuksessa toimii lähes 50 eri liikettä.
Kangasvuoren huipulla oli vuonna 2012 sortunut Kangasvuoren vesitorni. Paikalle rakennettiin 2014 uusi vesitorni. Lähellä Kangasvuorta kulkee Kangasvuoren rautatietunneli. Ulkoilualueella Kangasvuoren kupeessa sijaitsee kirkasvetinen Vuorilampi.
Eino Leino (toimittaja)
Eino Ilmari Leino (s. 21. marraskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän kirjoitteli jo lukioluokilla Helsingin Sanomiin ja Ilta-sanomiin. Kirjoitettuaan 18-vuotiaana ylioppilaaksi Helsingin Normaalilyseosta hän meni toimitusharjoittelijaksi Helsingin Sanomiin. Hän toimi lehdessä myös popmusiikin arvostelijana. Journalistinurastaan hän on suurimman osan työskennellyt Apu-lehdessä ja siirtynyt toimittajanuransa lopulla ja eläkkeelle päästyään kirjailijaksi. Leino on naimisissa ja hänellä on yksi poika ja yksi pojanpoika.
Helsingin Sanomien jälkeen Leino työskenteli STT:ssä uutistoimittajana ja uutisten lukijana, Ilta-Sanomissa uutistoimittajana ja reportterina ja liki 30 vuotta aikakauslehti Avussa.
Keväällä 2000 Leino oli Veikka Gustafssonin ja kolmen amerikkalaisen vuorikiipeilijän Annapurna-retkikunnassa lähestymismarssilla Annapurna-vuoren (8 091 m) perusleiriin. Vain rekisteröidyille ammattilaisille luvallinen, vaativa reitti kulki runsaan 5 000 metrin korkeudesta 4 200 metrin korkeudella olevaan Annapurnan perusleiriin. Matka kesti kuukauden.
Eläkeläisenä hän jatkaa kirjoittamista. Henkilöhaastatteluja ja reportaaseja häneltä on julkaistu muun muassa Suomen Kuvalehdessä, Avussa, Seurassa, Ilta-Sanomissa, Iltalehdessä, Vivassa, Johtoporras-lehdessä, Askel-lehdessä ja Helsingin seurakuntayhtymän Kirkko ja kaupunki -lehdessä.
Charles Hardinge
Charles Hardinge, paroni Hardinge of Penshurst (20. kesäkuuta 1858 Lontoo – 2. elokuuta 1944 Penshurst, Kent) oli brittiläinen diplomaatti ja virkamies, joka toimi Intian varakuninkaana vuosina 1910–1916.
Charles Hardinge oli vuosina 1844–1848 Intian kenraalikuvernöörinä toimineen Henry Hardingen pojanpoika. Hardinge aloitti diplomaattiuransa 1880 ja toimi 1903–1904 ulkoministeriön apulaisalivaltiosihteerinä, 1904–1906 suurlähettiläänä Pietarissa ja 1906–1910 ulkoministeriön vakinaisena alivaltiosihteerinä. Hänen katsottiin vaikuttaneen Englannin ja Venäjän ententesopimuksen syntyyn vuonna 1907. Vuonna 1910 hänet korotettiin Hardinge of Penshurstin paroniksi ja nimitettiin Intian varakuninkaaksi. Varakuninkaana Hardinge peruutti George Curzonin kaudella suoritetun epäsuositun Bengalin jakamisen ja ilmoitti joulukuussa 1911 kuningas Yrjö V:n vierailun yhteydessä pääkaupungin siirtämisestä Kalkutasta Delhiin. Hänen hallintokautensa alkuvuosia leimasi poliittinen levottomuus ja väkivaltaisuus. Saapuessaan 22. joulukuuta 1912 virallisesti Delhiin hän joutui pommiattentaatin kohteeksi ja haavoittui vakavasti.
Myöhemmin Hardingen suhteet intialaisnationalisteihin paranivat merkittävästi. Syinä tähän olivat hallintoa intialaisille raottanut vuoden 1909 Indian Councils Act (niin sanottu Morleyn–Minton reformi), Hardingen arvostelu Etelä-Afrikan intialaisvastaista maahanmuuttolakia kohtaan sekä hänen ilmaisemansa myötätunto Mahatma Gandhin johtamalle väkivallattoman vastarinnan liikkeelle. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914 Hardinge kiiruhti tukemaan emämaan sodankäyntiä lähettämällä Britannian armeijaan lähes kaikki Intiasta liienneet brittijoukot sekä suuret määrät intialaisia sotilaita. Palattuaan kotimaahan Hardinge toimi 1916–1918 uudelleen ulkoministeriön alivaltiosihteerinä ja johti Irlannin pääsiäiskapinan syitä tutkinutta komissiota. Hänen toimintaansa Mesopotamian ennalta ehkäisevän hyökkäyksen valmisteluissa arvosteltiin, minkä johdosta hän tarjoutui eroamaan, mutta eronpyyntö evättiin. Hardinge toimi vielä suurlähettiläänä Pariisissa 1920–1922.
Arne Ljungqvist
Arne Gunnar Gunnarsson Ljungqvist (s. 23. huhtikuuta 1931 Tukholma) on ruotsalainen lääketieteen tohtori, professori, urheilujohtaja ja entinen mestarikorkeushyppääjä. Hän on tullut tunnetuksi antidopingtoiminnasta toimiessaan Kansainvälisessä yleisurheiluliitossa (IAAF) ja Kansainvälisessä olympiakomiteassa (KOK) sekä WADAssa.
Urheilu-urallaan Arne Ljungqvist saavutti 15. sijan korkeushypyssä Helsingin vuoden 1952 kesäolympialaisissa tuloksella 190 cm. Samana vuonna hän voitti Ruotsin mestaruuden tuloksella 196 cm. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä 201 cm on myös samalta vuodelta. Hyppytyylinä hän käynti ajalle tyypillistä saksityyliä. Nuoruudessaan hän oli Ruotsin juniorimestari niin korkeus- ja seiväshypyssä kuin myös keihäänheitossa. Urheilu-urallaan hän edusti tukholmalaisia Bromma IF:ää ja Westermalms IF:ää.
Ammatissa hän on suuntautunut lääketieteeseen. Hän valmistui lääkäriksi 1959, valittiin apulaisprofessoriksi 1967 ja professoriksi 1969 Karoliinisessa Instituutissa. Hän toimi vuosina 1983–1992 Karoliinisessa patologian professorina. Sen jälkeen hän toimi vuosian 1992–1996 Ruotsin voimistelu- ja urheilukorkeakoulun rehtorina. Hänelle myönnettiin vuonna 2001 Kuninkaallisen teknillisen korkeakoulun (KTH) Suurpalkinto perusteena "”lääketieteen tutkimus ja aktiivisuus dopingin vastaisessa työssä”".
Urheilu-uransa jälkeen on ollut Ruotsin yleisurheiluliiton johtotehtävissä. Hän oli liiton hallituksen jäsen 1971–1973, liiton puheenjohtaja 1973–1981 sekä valtakunnan urheiluliiton hallituksen jäsen 1975–1989. Ruotsin olympiakomiteaan hänet valittiin vuonna 1989 ja Ruotsin urheilun valtakunnan liiton puheenjohtajaksi 1989–2001. Hän oli ensimmäinen ei-kuninkaallinen tässä tehtävässä.
Kansainvälisen toiminnan Arne Ljungqvist aloitti toimimalla vuosina 1976–1981 IAAF:n hallituksen jäsenenä, vuosina 1981–1999 IAAF:n varapuheenjohtajana, vuosina 1999–2007 ensimmäisenä varapuheenjohtajana. Ammatillisen taustana perusteella hänestä tuli näkyvä hahmo dopingista vastaavissa IAAF:n komiteoissa. Hän toimi IAAF:n lääketieteen ja antidopingkomiteassa vuosina 1981–2004.
Ljunqvistin rooli doping-kysymyksissä tuli näkyvämmäksi, kun hän työskenteli KOK:ssa, ensin lääketieteellisen komitean jäsenenä vuosina 1987–2002 ja sen puheenjohtajana prinssi Alexandre de Meroden jälkeen vuodesta 2003. Hänestä tuli KOK:n jäsen 1994 ruotsalaisen Matts Carlgrenin KOK-jäsenyyden päätyttyä. Doping-kysymyksiä varten perustettiin erillinen organisaation WADA, ja siinä Arne Ljunqvist on toiminut alusta pitäen eli vuodesta 1999 sen johtokunnan jäsenenä ja vuodesta 2008 sen varapuheenjohtajana. Toimistaan hän sai vuonna 2009 Ruotsin urheiluakatemian kunniapalkinnon.
Muita tehtäviä Arne Ljungqvistillä on muun muassa toiminta hovin läheisyydessä kamariherrana 1977–1986 ja sen jälkeen kabinettikamariherrana.
Johan Fredrik Selin
Johan Fredrik Selin (15. kesäkuuta 1878 Viipuri – 15. heinäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen lakimies, joka toimi Viipurin hovioikeuden presidenttinä.
Selinin vanhemmat olivat kaartinluutnantti Frans Emil Selin ja Marie Antoinette Synnerberg. Hän tuli hovioikeuden auskultantiksi 1900 ja Viipurin hovioikeuden kanslistiksi 1909 sekä kirjaajaksi ja notaariksi 1909. Yhdenvertaisuuslain vastustamisen takia Selin oli vangittuna kahdeksan kuukautta Pietarissa Krestyn vankilassa. Viipurissa hän toimi asianajajana 1907-1917, kunnes tuli hovioikeuden viskaaliksi ja asessoriksi 1917 ja hovioikeuden neuvokseksi 1918. Toimittuaan hovioikeuden varapresidenttinä vuodesta 1927 hänestä tuli sen presidentti 1929. Vuodesta 1934 Selin toimi Helsingin tuomiokunnan tuomarina. Viipurissa Selin osallistui kunnallispolitiikkaan, kuului ruotsalaisen seurakunnan kirkkoneuvostoon 1924-1934 ja toimi Viipurin museon johtokunnan puheenjohtajana. Hän oli lisäksi muun muassa Suomen tuomariliiton ja Kihlakunnantuomareiden yhdistyksen varapuheenjohtaja.
Selinin puoliso vuodesta 1902 oli Helmi Tawast. Hän rakennutti vuonna 1939 silloisen Helsingin maalaiskunnan alueelle Laajasalon kartanon maille huvilan, Villa Degerön.
Hovipuolue
Hovipuolue oli puolue Ruotsissa vapauden ajalla. Se koostui ryhmittymistä, jotka halusivat laajentaa kuninkaan valtaa. Puolue oli olemassa jo 1720-luvulla, mutta siitä tuli merkittävä vasta, kun Aadolf Fredrik nousi valtaistuimelle vuonna 1751.
Yksi puolueen johtajista oli ruotsalainen eversti Johan Ludvig Hårdh, joka oli mukana kuninkaanvallan kasvattamiseen tähdänneessä vuoden 1756 salaliitossa. Se oli vallankaappausyritys, joka epäonnistui huonon toteutuksensa vuoksi. Kiinni saadut salaliittolaisiset mestattiin, mutta Hårdh onnistui pakenemaan Norjaan.
Kun vuoden 1756 vallankaappausyritys epäonnistui, hattupuolue murskasi hovipuolueen, joka sen jälkeen tuki myssyjä vuoteen 1765. Sitten se taas siirtyi kannattamaan hattuja, kun myssyt eivät lupauksestaan huolimatta tarkistaneet valtiomuotoa kuninkaanvaltaa vahvistavaan suuntaan.
New York (Paloma Faithin kappale)
New York on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Paloma Faithin kappale hänen Do You Want the Truth or Something Beautiful?-studioalbumilta. Se julkaistiin singlenä 13. syyskuuta 2009. Kappaleesta on julkaistu myös remix-versio, jolla duetoi räppäri Ghostface Killah. Kappaleelle on tehty myös Vaughan Arnellin ohjaama musiikkivideo, joka ohjasi myös Robbie Williamsin Bodiesin musiikkivideon. Video julkaistiin 2. elokuuta 2009.
Digitaalinen lataus
Irina Hudova
Irina Hudova (17. kesäkuuta 1926 Viipuri – 20. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen tanssitaiteilija ja -pedagogi, joka työskenteli Suomen Kansallisbaletin johtajana 1972–1973. Hän oli taiteilijaprofessori 1972–1975.
Hudova oli baletin jäsen 1947–1955, ensitanssijatar 1949–1955. Sen jälkeen hän työskenteli pääasiassa ulkomailla vierailijaprofessorina Lontoossa Royal Ballet Companyssa 1963–1969, Milanossa Teatro alla Scalassa 1970–1978, Tokiossa 1976 ja 1979–1980 sekä balettimestarina Ankarassa ja Istanbulissa kahteen otteeseen 1969–1972 ja 1980 alkaen sekä myöhemmin jälleen La Scalassa 1990-luvulle saakka.
Hudova aloitti baletin opinnot Viipurin kaupunginteatterin balettikoulussa Kaarlo Erosen johdolla 1936.
Hemlock Grove
Hemlock Grove on yhdysvaltalainen kauhutrilleri, jonka on tuottanut Netflix. Sarjan takana on vastaava tuottaja Eli Roth ja tarinan ovat tehneet Brian McGreevy ja Lee Shipman. Se perustuu McGreevyn romaaniin "Hemlock Grove", joka julkaistiin 27. maaliskuuta 2012. Sarja sai ensi-iltansa 19. huhtikuuta 2013, kun kaikki ensimmäisen tuotantokauden 13 jaksoa tuli katsottaviksi Netflixiin. Sarjan toinen tuotantokausi sai ensi-iltansa 11. heinäkuuta 2014, kun kaikki 10 jaksoa tuli katsottavaksi Netflixiin. 
Syyskuussa 2014 Netflix ilmoitti sarjan viimeisestä 10-osaisesta tuotantokaudesta, joka julkaistiin 23. lokakuuta 2015.
Sarja kertoo oudoista tapahtumista Hemlock Grovessa, kuvitteellisessa kylässä Pennsylvaniassa. Rikkaan perheen Roman Godfrey ystävystyy kaupungiin juuri muuttaneen Peter Rumancekin kanssa. Viimeaikaiset brutaalit murhat aiheuttavat kylällä huhuja, ja ystävykset ryhtyvät tutkimaan niitä samalla piilottaen omat synkät salaisuudet.
Manner-Suomi
Manner-Suomi () on Suomeen liittyvä maantieteellinen käsite, jolla voidaan tarkoittaa kahta eri asiaa:
Hangon Keksi
Hangon Keksi – Hangö Kex oli Hangossa vuonna 1910 perustettu elintarviketehdas, jonka omisti vuodesta 1927 alkaen Oy Karl Fazer Ab. Fazer lopetti tehtaan 1970-luvulla keskittäessään keksituotantonsa Vantaalle.
Yritys perustettiin 1910 nimellä Suomalais-Englantilainen Biscuit-tehdas Oy. Ajatuksena oli korvata suureksi kasvanutta pikkuleipien tuontia: vuonna 1910 Suomeen tuotiin noin 400 000 kiloa keksejä etenkin Englannista ja Venäjältä. Tehtaan teknilliseksi johtajaksi valittiin nuori englantilainen Henry E. Hutton, joka oli työskennellyt Englannin eri keksitehtaissa sekä tehnyt opintomatkoja Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Hän hankki tehtaalle ajanmukaiset koneet Englannista.
Yhtiölle rakennettiin päärakennus Tvärminnen tiilitehtaan vaaleasta kalkkihiekkatiilestä arkkitehtien Valter ja Ivar Thomén piirtämänä. 1920-luvun alussa yrityksen itselleen kokonaan ostanut kauppaneuvos Hemming Elfving (1887–1965) laajensi tuotevalikoimaa kekseistä margariiniin, lakritsiin ja vohveleihin. Yritykseen kuuluivat myös oma laatikkotehdas, kirjapaino ja voimalaitos.
Vuonna 1927 tehtaan osti Oy Karl Fazer Ab, joka oli jo kolmisen vuotta valmistanut keksejä Helsingissä. Fazer valmisti Hangossa pitkään muun muassa Albert- ja Marie-keksejä. Lakritsituotannon Fazer siirsi Hangosta Helsinkiin 1930. Vuonna 1947 Biscuit-tehtaan nimeksi otettiin Hangon Keksi – Hangö Kex.
Hangon Keksi käytti pyöreissä kekseissä, niiden pakkauksissa ja mainonnassaan liikemerkkinä hymyilevää pyöreää kuu-ukkoa. Tästä syntyi iloiselta näyttävästä ihmisestä käytetty sanonta ”hymyilee kuin Hangon Keksi”.
Hangon Keksin varhaisvaiheesta, kun sen 1919–1927 omisti Hemming Elfving, sai alkunsa myös Elfving-monialayhtiön liiketoiminta.