hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Greatest Hits, Volume II (Chicago)
Greatest Hits, Volume II (tai Vol. II) on yhdysvaltalaisen Chicago-yhtyeen kokoelma-albumi vuodelta 1981.
Levy-yhtiö on CBS Records ja kappaleiden tuotantovuodet ovat 1974, 1975, 1976, 1977, 1978 ja 1981. Tuottajat ovat James William Guercio ja toisaalta Phil Ramone ja Chicago.
Albumilla on mukana yhtyeen siihen saakka suurin menestyskappale "If You Leave Me Now", hempeä balladi vuodelta 1976. Se oli listaykkönen sekä USA:ssa että Englannissa. Samaa viihteellistä linjaa edustaa avauskappale "Baby What a Big Surprise". Hitaita kappaleita ovat myös "Happy Man" ja "Take Me Back to Chicago".
Yhtyeen edellinen hittikokoelma "Chicago IX – Greatest Hits" ilmestyi vuonna 1975.
LP-levyn kansikuvassa on katunäkymistä otoksia, joissa näkyy sana Chicago. Mukana on muun muassa pormestari Richard J. Daleyn luonnehdinta kotikaupungistaan: "The Friendliest City in the World" ja eräs toinen luonnehdinta "Chicago – City in a Garden". Kansia on valmistettu Hollannissa.
Kappaleiden tekijöinä esiintyvät Chicago-yhtyeen jäsenistä ainakin Peter Cetera (basso, laulu), Robert Lamm (kosketinsoittimet, laulu), James Pankow (vetopasuuna) ja Daniel Seraphine (rummut).
Tuottajat ovat James William Guercio * ja toisaalta Phil Ramone ja Chicago **.
Mitäs me taiteilijat
Mitäs me taiteilijat on Ville Salmisen ohjaama elokuva vuodelta 1952.
Elokuvan tapahtuma-ajankohta on 1910-luku, ja ympäristönä on vaudeville-teatteri Olympos. Esiintyjätarjokkaista saa kiinnityksen onnekas P. Waltteri Vitikka (Sakari Halonen).
Yhtä kohtausta lukuun ottamatta elokuva on kuvattu sisätiloissa. Sen yleisömenestys oli esitysvuoden huonoimpia.
Aikalaisarvioissa huomattiin näyttelijöiden ansiot, vaikka itse elokuva ei juuri saanut kiitosta. Eugen Terttula (Suomen Sosialidemokraatti) tiivisti näkemykset: "Ylen vaatimaton ja tekijöittensä selvästä väsähtäneisyydestä kielivä sepite - -, mutta ei niin tuiki kelvoton."
Eräs myöhempi kriitikko luokittelee elokuvan kotimaisen elokuvan pohjanoteerauksiin. Toinen toteaa, että musiikkikomedia on kepeän anakronistinen ajankuva 1900-luvun alun Helsingistä.
Inkeri Marjanen
Inkeri Marjanen (7. syyskuuta 1912 Kemi – 22. syyskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen elokuvakäsikirjoittaja.
Marjanen tarjosi 1940-luvun jälkipuoliskolla Suomen Filmiteollisuudelle useita elokuvakäsikirjoituksia. Toivo Särkkä ohjasi vuonna 1957 valmistuneen Jarl Hemmerin romaaniin "Mies ja hänen omatuntonsa" pohjautuvan elokuvan "1918". Marjanen oli jo vuonna 1945 laatinut siitä käsikirjoituksen suoraan kuvauskäsikirjoitusmuotoon ja toimittanut sen Suomen Filmiteollisuudelle. Marjasen version sisältö poikkeaa kuitenkin säilyneestä elokuvan 69-sivuisesta luonnoksesta ja itse elokuvasta. Muista Marjasen käsikirjoituksista SF on toteuttanut musiikkielokuvat "Orpopojan valssi" (1950) ja "Rion yö" (1951). Myös Ville Salmisen ohjaus "Tytön huivi" on hänen käsikirjoittamansa, mutta häntä ei mainita alkuteksteissä. Salmisen muokkasi hänen käsikirjoitustaan varsin perusteellisesti, kuten myös "Orpopojan valssissa", jonka lauluille pohjautuvaa Marjasen ideaa hän täydensi..
Viron malli
Viron mallilla tarkoitetaan (Suomessa) niitä talous- vero- ja kilpailuetuja, jotka ovat Virossa sijaitseville yrityksille edullisempia kuin Suomessa.
Yksi keskeisimmistä malleista liittyy osakeyhtiön voiton verotukseen. Virossa osakeyhtiön tilikauden voittoa ei veroteta. Veroa maksetaan ulosjaetusta osingosta.
Suomessa osakeyhtiö maksaa voitostaan veron, sekä tiettyjä poikkeuksia lukuun ottamatta myös osingosta maksetaan vero.
Näin ollen tehokkuusetu voidaan jäsentää osakeyhtiön voiton verottamisen osalta seuraavasti:
Viro: Voitto 100, yritykseen jää 100.
Suomi: Voitto 100, yritykseen jää 75,5.
Tilikauden kilpailuetu saadaan seuraavasti, mikäli oletetaan, että voitto jätetään yritykseen.
Virolaisen yrityksen kilpailuetu, verrattuna suomalaiseen on 100 / 75,5 = 1,324, eli 32 % , Virolaisen yrityksen kilpailuetu on 32 % suurempi kuin vastaavan suomalaisen.
Lisäksi Viron mallin kilpailuedut liittyvät mm. palkkauksen sivukustannuksiin, arvonlisäveroon jne.
Mesiherttalehti
Mesiherttalehti ("Aptenia cordifolia") on päivikkikasveihin kuuluva ikivihreä kasvi.
Mesiherttalehti on ikivihreä mehikasvi. Sen 60 cm pitkät varret kasvavat suiketaen maata pitkin niin että kasvusto muodostaa noin 25 cm korkeaa mattoa. Juuret ovat paksut ja mehevät. Lehdet ovat mehevät, litteät, sydämen- tai soikionmuotoiset ja kasvavat pareittain tai yksittäin. Kukat ovat punasävyiset, noin 15 mm leveät. Hedelmässä on neljä sastoa, jokaisessa yksi suuri mustanruskea siemen.
Mesiherttalehti on kotoisin Etelä-Afrikasta Eastern Capen ja KwaZulu-Natalin rannikkoseuduilta. Sitä on kasvatettu muuallakin koristekasvina ja paikoin, kuten Kaliforniassa, se on levinnyt luontoon.
Mesiherttalehteä on käytetty tulehdusta hoitavana rohdoksena. Sitä kasvatetaan koristekasvina kivikkopuutarhoissa ja jjyrkillä penkereillä sitomassa maata. Se kestää kuivuutta ja hiekkaista maaperää.
Kellie Wells
Kellie Wells (s. 16. heinäkuuta 1982 Richmond, Virginia) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 100 metrin aitajuoksu.
Wells voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 2011 sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa ja ulkoradoilla 100 metrin aitajuoksussa. Daegun MM-kilpailuissa hän keskeytti 100 metrin aitajuoksun loppukilpailun törmättyään aitaan. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sai pronssia ennätyksellään 12,48.
NATO-patruuna
NATO patruuna voi tarkoittaa:
Erkki Eskelinen
Erkki Eskelinen (s. 9. syyskuuta 1932, Pielisjärvi) on Lieksan musiikkielämän keskeinen vaikuttaja, musiikkineuvos sekä Lieksan Nuorisopuhallinorkesterin, Pielisen Karjalan musiikkiopiston ja Lieksan Vaskiviikon perustaja.
Soittoharrastuksen hän aloitti vuonna 1939 saatuaan isältään trumpetin. Myöhemmin 1960-luvun alussa hänen trumpetinsoiton opettajansa oli Jalo Nuutinen Helsingin kaupunginorkesterista. 1940-luvun jälkimmäisellä puoliskolla hän oli mukana Lieksan Rautatieläisten soittokunnassa, jossa tanssilavakeikkojen myötä tutuksi tulivat muutkin puhallinsoittimet ja harmonikka. Vuonna 1954 hän pääsi opiskelemaan Kajaanin seminaariin. Hän pätevöityi myöhempään peruskoulun yläasteen ja lukion musiikinopettajan virkaan.
Syksyllä 1958 hän perusti Lieksan Poikasoittokunnan, jonka nimeksi vaihtui vuonna 1963 Lieksan Nuorisopuhallinorkesteri (LNPO). Hän toimi orkesterin johtajana ja kapellimestarina vuoteen 1995 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Puhallinorkesterin myötä tuli ajankohtaiseksi perustaa Lieksaan orkesterikoulu vuonna 1971. Nimeksi tuli myöhemmin Lieksan musiikkiopisto ja edelleen Pielisen Karjalan musiikkiopisto. Eskelinen toimi opiston rehtorina vuoteen 1995.
Vuonna 1980 Eskelinen oli perustamassa Lieksan Vaskiviikkoa. Hän oli tapahtuman toiminnanjohtajana vuoteen 1995.
Erkki Eskelinen on Lieksan Vaskiviikon hallituksen jäsen ja toimii Lieksan seniorisoittokunnassa. Hän on ollut mukana Lieksan Rotaryklubin toiminnassa ja tuntee hyvin sen historian perustamisvuodesta 1952 lähtien.
Vuonna 1983 hänelle myönnettiin director musicesin ja vuonna 1995 musiikkineuvoksen arvo. Vuonna 2012 80-vuotisjuhlakonsertin yhteydessä 9. syyskuuta hän sai Sotilasmusiikkikillan myöntämän sotilasmusiikkiristin. Sen ojensi hänelle musiikkimajuri Petri Junna.
Erkki Eskelisen 80-vuotisjuhlakonsertti pidettiin 9. syyskuuta 2012 Lieksan kulttuurikeskuksen Brahe-salissa. 52-henkisessä Lieksan Nuorisopuhallinorkesterissa oli mukana nykyisen kokoonpanon lisäksi soittajia orkesterin toiminta-ajan varrelta. Orkesteria johtivat Erkki Eskelinen, Petri Junna ja Pielisen Karjalan musiikkiopiston rehtori Minna Kajander. Tilaisuuden juonsi Erkki Eskelisen lisäksi hänen entinen oppilaansa, säveltäjä Janne Ikonen. Soittajan puheenvuoron käytti YTT Eija Pääkkö. Tilaisuudessa Erkki Eskelinen otti vastaan onnitteluja vaimonsa Raijan kanssa.
Eskelisen 85-vuotisjuhlakonsertti soitettiin 10. syyskuuta 2017 Lieksan kulttuurikeskuksen Brahe-salissa. Konsertissa soitti eri vuosikymmenten Lieksan Nuorisopuhallinorkesterilaisia sekä useita lieksalaislähtöisiä ammattimuusikoita. Konsertissa oli tällä tavoin näyttävästi esillä Erkki Eskelisen tekemä ja johtama musiikkikasvatustyö Lieksassa. Juhlaorkesteria johti Musiikkikomentajakapteeni Petri Junna.
Monmouthin arkeologinen seura
Monmouthin arkeologinen seura on amatööri- ja ammatillisten arkeologien seura, joka kannustaa arkeologisten esineiden ja paikkojen säilyttämistä, sekä suorittaa ja julkaisee arkeologisia tutkimuksia Monmouthin alueella, Walesissä.
Seuran perusti poikakoulun opettaja Arthur Sockett, Monmouth Schoolilla; siksi jäsenyys rajoittui alun perin poikiin.
Vuonna 1986 seura osallistui protestiin Monmouthin kaupungissa, kun ilmeni että suunnittelijat olivat löytäneet ja tuhonneet tärkeitä arkeologisia jäänteitä. Seuran jäsenet ennakoivat että lisää vahinkoa oli tulossa ja paikallinen valtuusto oli osallisena. Yhdestä arkeologista tehtiin MBE osastaan työssä.
Seura toteutti suurimman pitkään kestäneen urbaanin kaivannon Isossa Britanniassa, 22–24 Monnow Streetillä, Monmouthissa vuosina 1990–2000. Löydetyt esineet olivat Mesoliittiselta kaudelta nykypäivään asti. Esineisiin lukeutui muun muassa kolikoita, keramiikkaa, luitaja lasia. Kaivauksissa löydettiin keskiaikaisen linnan puolustusoja, ja lähellä sijaitseva likakaivo, Roomalainen hauta jossa on kivimerkki, ja mahdollisia todisteita rakennuksesta Monnow Streetin varrella pimeältä keskiajalta.
Nykyinen Monmouth arkeologisen seuran puheenjohtaja on Stephen Clarke. Jäseniin kuuluvat Stuart Wilson, Arthur Sockett ja Dave Jemmett.
Seura voitti Pitt Rivers Awardin vuonna 1988 ja Silver Trowel Awardin arkeologian suurimmasta aloitteesta.
Seuran säännöt toteavat edelleen jäsenmaksuksi 5 šillinkiä.
"Monmouth Archaeological Society : Current Archaeology". Archaeology.co.uk. 2000-03-01. http://www.archaeology.co.uk/join-in/research-body/monmouth-archaeological-society.htm. Retrieved 2011-11-01.
Roscoe Orman
Roscoe Hunter Orman (s. 11. kesäkuuta 1944 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Orman tunnetaan "Seesamtie"-sarjan englanninkielisen version Gordon-hahmon esittäjänä. Oman aloitti "Seesamtiessä" vuonna 1974 ja hän on kolmas Gordonia esittänyt näyttelijä.
IPhone 5
iPhone 5 on Applen 12. syyskuuta 2012 esitelty puhelinmalli. Se on yhtiön järjestyksessään kuudes puhelin iPhone-tuoteryhmässä. Edelliseen iPhone 4S -malliin verrattuna siinä on isompi ja tarkempi näyttö ja se on nopeampi, kevyempi ja ohuempi. Se on ensimmäinen iPhone, joka tukee LTE:tä. Uusista ominaisuuksista huolimatta iPhone 5 oli monille Apple-faneille suuri pettymys. Puhelin tuli kauppoihin 28. syyskuuta 2012.
Spekulaatiot uudesta iPhonesta alkoivat välittömästi iPhone 4S:n julkaisun jälkeen. Ensimmäiset huhut kuitenkin ilmestyivät vasta heinäkuussa 2012 4. syyskuuta media kutsuttiin tapahtumaan, joka järjestettiin 12. syyskuuta Yerba Buenan taidekeskuksessa San Franciscossa. Apple julkaisi tapahtumassa uuden iPhone 5:n, uuden iPod nanon ja uuden iPod touchin.
Royal Gibraltar Regiment
Royal Gibraltar Regiment on Britannian asevoimien Gibraltarin puolustuksesta vastaava jalkaväkipataljoona. Pataljoona muodostuu neljästä komppaniasta:
Royal Gibraltar Regiment korvasi viimeiset tavallisen brittiarmeijan jalkaväkipataljoonan vuonna 1992. Sen esikunnassa on silti edelleen brittiarmeijan henkilökuntaa. Britannian armeijan varusmiehille tarjotaan vuosittain mahdollisuus viettää kaksi viikkoa alokaskoulutuksessa Gibraltarilla.
Rykmentti perustettiin vuonna 1939, kun Gibraltarin kuvernöörinä oli kenraali Edmund Ironside. Siihen aikaan rykmenttiin kuului ilmatorjuntajoukkoja, rannikkotykistöä, kuljetusjoukkoja, viestintäjoukkoja, lääkintäjoukkoja, palontorjuntajoukkoja ja sotilaspoliisi. Rauhanaikana rykmentin toiminta muuttui lähinnä varusmiesten koulutukseksi ja varuillaoloon.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 1996 – naisten kaksinpeli
Pöytätenniksen naisten kaksinpeli Atlantan kesäolympialaisissa 1996 alkoi 24. heinäkuuta ja finaali pelattiin 31. heinäkuuta 1996. Aluksi pelattiin alkulohkot ja niiden voittajat jatkoivat neljännesvälieriin. Olympiakultaa voitti kiinalainen Deng Yaping.
Taajuussekoitin
Taajuussekoitin (myös taajuusmikseri) on keskeismodulaatioon perustuva epälineaarinen radiotekniikan komponentti, joka muodostaa kahdesta tai useammasta signaalista uuden signaalin, jonka spektri sisältää alkuperäisten signaalien ja niiden harmonisten summa- ja erotustaajuuksia.
Ideaalinen taajuussekoitin voidaan kuvata kertojapiirillä, jossa kaksi signaalia moduloi toisiaan niin, että piiristä saadaan alkuperäisten signaalien tulo. Kahden sinimuotoisen signaalin tapauksessa saadaan:
formula_1
Koska sekoitustuloksena saadaan sekä summa- että erotustaajuudet sekoittimen jälkeen kytketään usein sopiva suodatin, jolla valitaan haluttu taajuuskomponentti.
Taajuussekoitinta käytetään yleisesti siirtämään signaaleja taajuusalueelta toiselle radiolähettimissä ja -vastaanottimissa. Tällöin käytetään hyväksi sopivaa paikallisoskillaattoria, jonka taajuus on sellainen, että sekoitustulos osuu halutulle taajuudelle. Siirtämällä radiotaajuinen signaali sopivalle välitaajuudelle signaalia on helpompi käsitellä ja suodattaa kuin alkuperäisellä taajuudella.
Periaatteessa mitä tahansa epälineaarista komponenttia voidaan käyttää sekoitusasteena. Monesti kuitenkin käytetään tarkoitukseen erityisesti suunniteltuja komponentteja – kuten kaksoistasapainoteetua sekoitinpiiriä. Piiri toimii kertojan tapaan: siitä ei tule mitään ulos, jos jompikumpi sisään tulevista signaaleista on nolla.
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2012
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2012 järjestettiin Limburgin provinssissa, Alankomaissa 16.–23. syyskuuta 2012. Kilpailujen ohjelmassa olivat maantieajo ja aika-ajo miehille, naisille, alle 23-vuotiaille miehille sekä junioreille. Mukana olivat myös miesten ja naisten joukkueaika-ajot, jotka käytiin edellisen kerran vuoden 1994 kilpailuissa.
Kilpailu käytiin 53,2 kilometrin reitillä Sittardista Valkenburgiin 16. syyskuuta 2012.
Kilpailu käytiin 34,2 kilometrin reitillä Sittardista Valkenburgiin 16. syyskuuta 2012.
Kilpailu käytiin 45,7 kilometrin mittaisella reitillä Heerlenistä Valkenburgiin 19. syyskuuta 2012.
Kilpailu käytiin 24,1 kilometrin reitillä Eijsdenistä Valkenburgiin 18. syyskuuta 2012.
Kilpailu käytiin 36 kilometrin reitillä Landgraafista Valkenburgiin 17. syyskuuta 2012.
Kilpailu käytiin 26,6 kilometrin reitillä Landgraafista Valkenburgiin 17. syyskuuta 2012.
Kilpailu käytiin 15,6 kilometrin reitillä Eijsdenistä Valkenburgiin 18. syyskuuta 2012.
Kilpailu käytiin 267 kilometrin reitillä Maastrichtista Valkenburgiin 23. syyskuuta 2012. Kilpailun voitti Belgian Philippe Gilbert, joka irtaantui kärkiryhmästä maalia edeltäneessä Caubergissa. Norjan Edvald Boasson Hagen oli toinen ja Espanjan Alejandro Valverde kolmas.
Kilpailu käytiin 128,8 kilometrin reitillä Valkenburgissa 22. syyskuuta 2012 ajamalla kahdeksan 16,1 kilometrin mittaista kierrosta. Kilpailun voitti emäntämaan hallitseva olympiavoittaja Marianne Vos, joka irtaantui irtiotosta viimeisellä kierroksella maalia edeltäneessä Caubergin nousussa.
Kilpailu käytiin 177,1 kilometrin reitillä Valkenburgissa 22. syyskuuta 2012.
Kilpailu käytiin 128,8 kilometrin reitillä Valkenburgissa 23. syyskuuta 2012.
Kilpailu käytiin 80,5 kilometrin reitillä Valkenburgissa 21. syyskuuta 2012.
Maurice Piat
Maurice Piat (s. 19. heinäkuuta 1941 Moka) on mauritiuslainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin spiritaanien papiksi 2. elokuuta 1970 ja nimitettiin Port-Louisin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 21. tammikuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean Margéot, jota avustivat Gilbert Guillaume Marie-Jean Aubry ja Alphonsus Mathias. Piatista tuli Port-Louisin piispa 15. helmikuuta 1993.
Action Bronson
Action Bronson (oikealta nimeltään Ariyan Arslani, s. 2. joulukuuta 1983 Queens, New York, New York) on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hänen isänsä on albanialainen ja äitinsä juutalainen. Action kävi Bayside High Schoolia mutta jätti sen kesken ryhtyäkseen kokiksi isänsä ravintolassa. Myöhemmin hän luopui gourmet-kokin urastaan ja ryhtyi räppäämään.
Action Bronson kuulostaa samantapaiselta kuin Wu-Tang Clanin Ghostface Killah. Molemmilla on itsepintainen, nasaali äänirekisteri. Vaikka Action ihailee Ghostfacea, on hän kyllästynyt vertailuun. Actionin mukaan hän on oma persoonansa eikä voi äänelleen mitään. Ghostface ja Action ovat myös tehneet yhteistyötä "Meteor Hammer" -nimisellä kappaleella.
Neidonnarsissi
Neidonnarsissi ("Narcissus serotinus") on valkokukkainen sipulikasvi.
Neidonnarsissi kukkii syksyllä. Sillä on kapeat valkeat terälehdet jotka ympäröivät oranssia keskustaa. Sipuli on halkaisijaltaan noin 15-25 mm. Lehdet ovat siniharmaat, millimetrin levyiset ja 15-20 cm pitkät. Neidonnarsissi on kotoisin Välimeren seudulta ja kasvaa luonnonvaraisena Algeriassa, Ranskassa Korsikalla, Italiassa, Kreetalla, Kroatiassa, Kreikassa ja Israelissa. Sitä kasvatetaan puutarhoissa. Sitä voi hyötää myös sisällä ruukuissa.
Runar
Runar on pohjoismainen miehen etunimi, joka on peräisin salaista viisautta muinaisskandinaavisesta sanasta "run". Samasta sanasta on muodostettu myös miehen nimi Rune sekä naisen nimi Runa. Nimi yleistyi Ruotsissa sen jälkeen, kun James Macphersonin teos "Ossianin laulut" 1840-luvulla käännettiin ruotsiksi, jolloin alkuteoksen Runfhear sai käännöksessä nimen Runar.
Suomessa nimi Runar on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 2641 henkilölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Runarin nimipäivä on 15. syyskuuta.
Alain Harel
Alain Harel (s. 24. kesäkuuta 1950 Quatre Bornes) on mauritiuslainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Port-Louisin hiippakuntaan 3. syyskuuta 1978 ja nimitettiin Rodriguesin apostoliseksi vikaariksi sekä Forconiumin titulaaripiispaksi 31. lokakuuta 2002. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean Margéot, jota avustivat Robert Sarah ja Maurice Piat.
Sirkkahaukka
Sirkkahaukka ("Ictinia mississippiensis") on pienikokoinen sirkkahaukkojen sukuun kuuluva haukkalaji, joka elää Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Se on kooltaan 34–38 senttimetriä pitkä ja syö pääasiassa hyönteisiä.
Aikuinen sirkkahaukka painaa 214–388 grammaa ja on 34–38 senttimetriä pitkä. Siipiväli on 94–100 senttimetriä. Naaras on huomattavasti koirasta suurempi.
Sirkkahaukka muistuttaa ulkonäöltään etelänsirkkahaukkaa ja viheltäjähiirihaukkaa. Sen pää ja rinta ovat vaaleanharmaat, siivet ja pyrstö puolestaan mustat tai tummanharmaat. Siivet ovat kapeat ja teräväkärkiset. Jalat ovat keltaiset tai oranssit. Silmät ovat aikuisilla yksilöillä punaiset, nuorilla harmaammat.
Sirkkahaukka pesii Pohjois-Amerikassa Yhdysvaltojen eteläosissa ja talvehtii Etelä-Amerikassa Etelä-Brasiliassa, Itä-Boliviassa, Pohjois-Argentiinassa ja Paraguayssa. Ne muuttavat 200–300 yksilön parvissa, jotka lähtevät liikkeelle syyskuussa.b Laji viihtyy avoimissa metsissä, preerioilla ja jokien varsilla kasvavissa metsissä, varsinkin lehdoissa.
Vanhin tunnettu sirkkahaukka on elänyt 11-vuotiaaksi. Sirkkahaukat ovat sosiaalisia ja liikkuvat usein ryhmissä. Yksi hiirihaukka liikkuu elinalueelleen 3–20 (keskimäärin 14) kilometriä.
Sirkkahaukkojen paritteluaika on touko–heinäkuussa. Haukka rakentaa tikuista ja pienistä oksista ison ja litteän pesän 3–30 metrin korkeudelle puuhun, mutta se voi käyttää myös vanhoja variksen pesiä. Naaras munii pesään 1–3, yleensä kaksi, sinivalkoista munaa. Samaa pesää voidaan käyttää useana vuonna. Poikasia ruokitaan hyönteisillä, ja emot ovat harvoin poissa pesältä yli minuuttia. Emot puolustavat poikasia aggressiivisesti. Poikasia ruokitaan vähintään kuuden viikon ajan. Ne oppivat lentämään 30–35 vuorokauden ikäisinä ja lähtevät pesästä noin kymmentä päivää myöhemmin. Pöllöt, haukat, oravat ja pesukarhut syövät munia, ja vain noin kaksi kolmasosaa munista selviää aikuisiksi linnuiksi. Sirkkahaukka saavuttaa sukukypsyyden kaksivuotiaana. Laji on yksiavioinen.
Sirkkahaukka syö pääasiassa hyönteisiä, kuten sudenkorentoja ja heinäsirkkoja, jotka se nappaa lennosta. Se syö myös lepakoita, liskoja, pieniä käärmeitä, pikkulintuja, sammakoita ja kaloja. Se saalistaa keskimäärin 400 metrin etäisyydellä pesästään. Se voi syödä saalista lennossa.
Gilbert Aubry
Gilbert Guillaume Marie-Jean Aubry (s. 10. toukokuuta 1942 Saint-Louis) on réunionilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Saint-Denis-de-La Réunionin hiippakuntaan 23. elokuuta 1970 ja nimitettiin sen johtoon 20. marraskuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. toukokuuta 1976. Pääkonsekraattorina toimi Georges-Henri Guibert, jota avustivat Jean Margéot ja Félix Paul.
Baseballin Viron mestaruussarja 2012
Baseballin Viron mestaruudesta kaudella 2012 pelasi neljä joukkuetta. Kiilin Pantterit voitti mestaruuden. Pantterit pelasi aiemmin myös Suomen liigassa.
Charles Mahuza Yava
Charles Mahuza Yava (s. 29. heinäkuuta 1960) on kinshasankongolaissyntyinen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli salvatoriaanien jäsen 8. syyskuuta 1991, ja hänet vihittiin papiksi 8. toukokuuta 1993. Hänet nimitettiin Archipelago of the Comoresin eli Komorien apostoliseksi vikaariksi ja Apisa Maiuksen titulaaripiispaksi 1. toukokuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Denis Wiehe, jota avustivat Maurice Piat ja Gilbert Aubry.
Denis Wiehe
Denis Wiehe (s. 21. toukokuuta 1940 Curepipe) on seychelliläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin spiritaanien papiksi 17. elokuuta 1969 ja nimitettiin Port Victoria o Seychellesin koadjuuttoripiispaksi 24. huhtikuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Xavier-Marie Baronnet, jota avustivat Maurice Piat, Gilbert Aubry ja Michel Malo. Wiehestä tuli 1. kesäkuuta 2002 Port Victoria o Seychellesin piispa.
Jenni Kukkonen
Jenni Kukkonen (s. 21. tammikuuta 1988) on oululainen pikaluistelija ja ratapyöräilijä. Hän on voittanut naisten sarjan suomenmestaruusmitaleita sekä pikaluistelussa että ratapyöräilyssä. Vuonna 2011 Jenni Kukkonen kilpaili ensimmäisen kerran pikaluisteluhallissa. Syksystä 2013 lähtien hän on keskittynyt pikaluisteluun. Tammi-helmikuussa 2015 Jenni Kukkonen harjoitteli KIA Speed Skating akatemiassa Inzellissä, Saksassa, jossa hänen valmentajanaan toimi Jeremy Wotherspoon. Kaudella 2015- 2016 hän harjoittelee Brock Mironin alaisuudessa Calgaryssä, Kanadassa.
Jenni Kukkonen on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi joulukuussa 2014 Oulun yliopiston kauppakorkeakoulusta. Hän aloitti tohtoriopinnot Oulun yliopiston kauppakorkeakoulussa kesäkuussa 2015. Jenni Kukkonen tutkii väitöskirjassaan urheilusponsoroinnin strategista hyödyntämistä sekä kansallisella että kansainvälisellä tasolla.
Malcesine
Malcesine on kunta Veronan maakunnassa Veneton alueella Pohjois-Italiassa. Kunnassa on vajaat 4 000 asukasta, ja se sijaitsee Gardajärven itärannalla. Malcesine elää suurelta osin matkailusta.
Scaligeron linna ("Castello Scaligero") hallitsee kaupunkinäkymää. Goethe vieraili Malcesinessa vuonna 1786 ja ihastui linnaan alkaen luonnostella sitä lehtiöönsä. Venetsialaiset pidättivät hänet tästä syystä itävaltalaisena vakoojana kuulusteluita varten. Linnassa on nykyään pieni Goethe-näyttely.
"Palazzo dei Capitani" on 1200-luvulta peräisin oleva kaupungintalo. Kylän pääkirkko on "Santo Stefanon" kirkko. Monte Baldon vuori on tunnettu näköalapaikka ja kävelyretkien aloituspaikka, jonne vie Malcesinesta köysirata. Vuoren korkein kohta on Valdritta (2 218 m mpy.). Köysiradan yläasema on 1 760 metrin korkeudessa.
Laskostyräkki
Laskostyräkki ("Euphorbia decaryi") on tyräkkien sukuun kuuluva siemenkasvi. Se kasvaa kotoperäisenä Madagaskarilla, ja on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Laskostyräkki on pienikokoinen kasvi, joka muodostaa mattomaisia kasvustoja. Sen mehevä varsi on osittain maan alla. Lehdet kasvavat ruusukkeina varsien päässä, ja niiden reuna on voimakkaasti sahalaitainen. Kukat ovat beigejä ja kellomaisia. Lajilla on neljä muunnosta, jotka eroavat toisistaan hieman ulkonäöltään. Lisäksi poimutyräkki ("Euphorbia cap-saintemariensis") on mahdollisesti sama kuin laskostyräkin muunnos "Euphorbia decaryi" var. "robinsonii".
Laskostyräkkejä kasvaa vain Madagaskarilla. Niitä on löydetty vain muutamista erillisistä paikoista saaren eteläosista. Löytöpaikkoja on 30 kilometriä Ampanihystä etelään, Taolagnaron alue, Toliaran alue ja Ampotakan lähistö. Löydettyjen kasvien elinympäristö on vaihdellut paljon. Niitä kasvaa kuivissa kalkkipitoisissa pensasmaastoissa, hiekkamaastossa, dyyneillä, rannikokivikoilla ja okiometsissä.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut laskostyräkin erittäin uhanalaiseksi, ja sitä uhkaavat elinympäristöjen muutokset ja yksilöiden kerääminen puutarhanviljelyä varten. Laji on myös listattu uhanalaisten lajien kauppaa koskevan CITES-sopimuksen liitteessä 1.
Robert Leino
Robert Leino (s. 14. huhtikuuta 1993 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Leino on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Leinolla on erikoisuutena matala aloittamistyyli. Hän laukoo oikealta.
Leino on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Kaudella 2008–2009 hän voitti joukkueen C-nuorten sisäisen pistepörssin sekä SM-sarjan karsintasarjassa, runkosarjassa että pudotuspeleissä. Leino pelasi kauden aikana myös HPK:n B-nuorissa ja voitti SM-hopeaa keväällä 2009. Kaudella 2009–2010 hän voitti koko B-nuorten SM-sarjan piste- ja syöttöpörssin tehoilla 8+35=43. Leino oli HPK:n paras pistemies myös karsintasarjassa tehoilla 3+7=10. Hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-hopeaa.
Kaudella 2011–2012 Leino toimi HPK:n A-nuorten varakapteenina. Hän oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi pistemies Marko Rairaman jälkeen tehoilla 13+36=49. Leino jakoi A-nuorten SM-liigan syöttöpörssin viidennen sijan JYPin Mikko Virtasen ja Ässien Olli-Pekka Heinimäen kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssia.
Maaliskuussa 2012 Leino teki kolmivuotisen SM-liigasopimuksen HPK:n kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä kauden 2012–2013 toisessa ottelussa, 15. syyskuuta 2012 kotiavauksessa Tampereen Ilvestä vastaan. Leino sai ottelussa jääaikaa 8.23 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki 20. lokakuuta 2012 Kalevan Palloa vastaan. Yhteensä Leinon tulokaskausi 2012–2013 toi hänelle 39 runkosarjaottelussa tehot 3+3=6. Leino pelasi kauden aikana miesten pelejä myös viiden Mestis-ottelun verran lainalla Heinolan Peliitoissa joulukuussa 2012. Hän ei edustanut HPK:n SM-liigajoukkuetta kuitenkaan kevään 2013 pudotuspeleissä, vaan vahvisti joukkueen A-nuoria, jotka voittivat kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Kaudella 2013–2014 Leino pelasi HPK:ssa 21 SM-liigaottelua tehden neljä tehopistettä. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös lainalla Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhossa. Kaudeksi 2014–2015 Leino siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Helsingin IFK:hon. Hän teki runkosarjassa tehot 7+10=17, mutta yhdeksässä pelaamassaan Mestarien liigan ottelussa Leino jakoi HIFK:n sisäisen pistepörssin voiton Tomáš Záborskýn kanssa tehoilla 5+5=10. Kaudella 2015–2016 hän lähes kaksinkertaisti SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä ja oli HIFK:n kolmanneksi paras pistemies tehoilla 10+23=33. Leino voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Leino palasi kaudeksi 2017–2018 kaksivuotisella sopimuksella kasvattajaseuraansa Hämeenlinnan Pallokerhoon. Hänen kautensa jäi kuitenkin vain 35 ottelun mittaiseksi marraskuussa 2017 tulleen rannevamman vuoksi. Kaudeksi 2018–2019 Leino nimettiin HPK:n varakapteeniksi.
Leino pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2010. Yhteensä Leino on pelannut 20 nuorten ja 14 poikien maaottelua.
Leinon isoveli Jani pelaa III-divisioonajoukkue Ikurin Vireessä. Hän on pelannut myös SM-liigaa Tapparassa kaudella 2008–2009.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 1992 – naisten kaksinpeli
Pöytätenniksen naisten kaksinpeli Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 alkoi 29. heinäkuuta ja finaali pelattiin 5. elokuuta 1992. Olympiakultaa voitti kiinalainen Deng Yaping, pronssiottelua ei pelattu turnauksessa.
Timo Nykopp
Timo Nykopp (s. 3. toukokuuta 1966 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 166 runkosarjaottelua tehopistein 32+34=66 ja keräten 156 jäähyminuuttia sekä seitsemän playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen ja keräten neljä jäähyminuuttia. Nykopp pelasi urallaan myös Ruotsissa ja Saksassa. Kolossimainen Nykopp oli 196 cm pitkä ja 103 kg painava. Hän laukoi oikealta. Nykyään Nykopp toimii Karhu-Kissojen A-nuorten Mestis-joukkueen valmentajana.
Nykopp oli Espoon Jääklubin kasvatti, mutta hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä Karhu-Kissoissa kaudella 1986–1987 I-divisioonassa. Kaudella 1987–1988 Nykopp sijoittui 86 minuutillaan sarjan jäähypörssissä kolmanneksi. Kaudella 1988–1989 hän oli tehoilla 21+28=49 koko I-divisioonan toiseksi tehokkain puolustaja FPS:n Jouni Vennon jälkeen. Kaudella 1989–1990 Nykopp teki sarjan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 23+30=53 ja sijoittui puolustajien pistepörssissä kolmanneksi.
Viiden Karhu-Kissoissa vietetyn vuoden jälkeen Nykopp siirtyi kaudeksi 1991–1992 SM-liigaan ja Hämeenlinnan Pallokerhon riveihin. Hänen ensimmäinen SM-liigakautensa toi 41 runkosarjaottelussa tehot 8+10=18. Nykopp oli HPK:n eniten maaleja tehnyt puolustaja Hannu Henrikssonin kanssa. Hänen toinen liigakautensa 1992–1993 päättyi SM-hopeaan.
Kaudeksi 1993–1994 Nykopp palasi I-divisioonaan ja siirtyi TuTon riveihin. Hän oli tehoilla 19+23=42 joukkueen tehokkain puolustaja. Nykopp voitti koko I-divisioonan puolustajien maalipörssin ja sijoittui puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Hänet valittiin sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja oli nostamassa TuToa SM-liigaan keväällä 1994. Nykopp jatkoi kaudella 1994–1995 SM-liigauraansa kuitenkin Porin Ässissä, jossa hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+10=22 ja oli joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Viimeiseksi jääneen SM-liigakautensa 1995–1996 Nykopp pelasi Kiekko-Espoossa, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 10+11=21.
Nykopp siirtyi kaudeksi 1996–1997 Ruotsiin ja Elitserien-joukkue AIK IF:ään, mutta hän siirtyi sieltä kesken kauden kuitenkin Saksan DEL-liigan ESV Kaufbeureniin. Kauden 1997–1998 Nykopp aloitti Karhu-Kissoissa, II-divisioonassa, mutta palasi kesken kauden Saksaan ja siirtyi 2. Bundesligassa pelanneeseen 1. EV Weideniin. Hän pelasi samaa sarjaa myös kahtena seuraavana kautena; kaudella 1998–1999 Braunlager EHC/Harzin ja kaudella 1999–2000 SC Bietigheim-Bissingenin riveissä. Kesken jälkimmäisen kauden Nykopp palasi kuitenkin Suomeen ja siirtyi pelaamaan II-divisioonaa Espoon Palloseuraan, jossa hän lopetti pelaajauransa keväällä 2000.
Kaudella 2010–2011 Nykopp toimi Karhu-Kissojen B-nuorten valmentajana I-divisioonassa ja kaudesta 2011–2012 hän on toiminut joukkueen A-nuorten I-divisioona/Mestis-joukkueen valmentajana.
Nykoppin poika Thomas pelaa hyökkääjänä Helsingin IFK:n SM-liigajoukkueessa.
Notre Damen kellonsoittaja
Notre Damen kellonsoittaja voi viitata ainakin seuraaviin teoksiin:
Konstantin Pobedonostsev
Konstantin Petrovitš Pobedonostsev (; 2. kesäkuuta 1827 Moskova – 23. maaliskuuta 1907 Pietari) oli Venäjän ortodoksisen kirkon ylimmän hallintoelimen eli Pyhän Synodin yliprokuraattori 1880–1907 ja merkittävä poliittinen vaikuttaja keisarikunnassa. Hänet muistetaan lähinnä taantumuksellisuudestaan.
Pobedonostsevin isä oli pappi ja Moskovan yliopiston kirjallisuuden professori Pjotr Vasiljevitš Pobedonostsev, joka antoi pojalleen kotiopetusta. Pobedonostsev suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Pietarissa vuonna 1846 ja ryhtyi virkauralle. Hän sai 1849 kollegiasessorin, 1852 hovineuvoksen, 1854 kollegineuvoksen, 1858 valtioneuvoksen, 1863 todellisen valtioneuvoksen, 1868 salaneuvoksen ja 1883 todellisen salaneuvoksen arvonimet. Vuonna 1880 hänet nimitettiin Pyhän Synodin yliprokuraattoriksi eli johtajaksi, joka oli maallikolle varattu virka. Pobedonostsev sai myös johtaa kahden kruununperillisen (myöhemmät hallitsijat Aleksanteri III ja Nikolai II) kasvatusta. Aleksanteri II:n vuonna 1881 tapahtunut murha aiheutti Venäjällä konservatiivisen vastareaktion, jonka seurauksena Pobedonostsev pääsi merkittävästi vaikuttamaan valtakunnan sisäisen kehityksen suuntaan. Kaikki valtiolliset uudistukset pysähtyivät vuosikymmeniksi.
Pobedonostsev tunnettiin konservatiivina, joka kritisoi jyrkästi parlamentarismia, kansalaisvapauksia sekä uskonnollista suvaitsevaisuutta ja tuki 1880-luvulla näkyvästi Baltiaan kohdistuneita venäläistämistoimia. Viimeksi mainitusta hän sai myös kritiikkiä merkittäviltä tahoilta. Myöhemmin hän omaksuikin Suomeen kohdistetun yhtenäistämispolitiikan suhteen toisenlaisen linjan. Hän suosi myös Venäjällä 1880-luvulla levinneitä väkivaltaisia juutalaisvainoja eli pogromeita. Pobedonostsev julkaisi vuonna 1897 kirjan "Streitfragen der Gegnwart", jossa hän analysoi ortodoksisen ja luterilaisen uskon eroavaisuuksia. Hän oli mukana useissa merkittävissä Venäjän historiaan ja arkeologiaan liittyneissä hankkeissa. Pobedonostsevin poliittinen vaikutusvalta oli 1890-luvun jälkipuoliskolta alkaen laskussa, mutta samaan aikaan hänestä tuli julkisuudessa keisarikunnan vihatuimpien ja vanhoillisimpien piirteiden symboli. Häntä vastaan tehtiin viisi epäonnistunutta murhayritystä.
Sotaministeri Aleksei Kuropatkinin vaadittua vuonna 1898 Suomen asevelvollisuuslain muuttamista Suomen säätyjä kuulematta Pobedonostsev asettui vastustamaan ajatusta, jolloin keisari Nikolai II asetti hänen johtamansa neuvottelukunnan selvittelemään kysymystä. Neuvottelukunnassa Pobedonostsev kannatti lain antamista Suomen valtiopäivien käsiteltäväksi ja näin tehtiinkin. Lopulta hanke vietiin kuitenkin eteenpäin Kuropatkinin toivomassa muodossa. Tämä johti Helmikuun manifestin antamiseen.
Vaakunakylä
Vaakunakylä oli saksalaisten joukkojen jatkosodan aikana Oulun Hietasaaren kaupunginosaan perustama varuskunta-alue. Sodan jälkeisessä asuntopulassa sotilaskäyttöön rakennettuja parakkeja otettiin asuinkäyttöön. Viimeiset parakit purettiin alueelta 1980-luvun lopulla. Kylän paikalla sijaitsee nykyisin Vaakunakylän venesatama, muuten alue on puistoa.
Toppilan satamasta tuli kesällä 1941 saksalaisjoukkojen tärkeä huoltosatama. Kun rautatiesilta Toppilansalmen yli valmistui keväällä 1942, sijoitettiin alueelle vartiopataljoona, jolle rakennettiin salmen eteläpuolelle Kraakkulana tunnetulle alueelle varuskunta-alue. Saksalaisten sotilaskylää alettiin kutsua Vaakunakyläksi asuinparakkien ikkunaluukkuihin maalattujen saksalaisten maakunta- ja kaupunkivaakunoiden mukaan, myös kylän kuorimattomista koivuista tehdyn portin päällä oli vaakuna. Kylään kuului parikymmentä rakennusta esikunta-, varasto- ja majoitustarkoituksiin, lisäksi alueella oli sauna ja ruokala. Saksalaisilla oli jatkosodan aikana Oulussa myös Vaakunakylää suurempi varuskunta Pikku-Berliinissä.
Sodan jälkeen Vaakunakylän parakit joutuivat ensin Neuvostoliiton omistukseen. Myöhemmin ne siirtyivät Suomen puolustusvoimille, joka myi tyhjät parakit huutokaupalla syksyllä 1945. Myyjän tarkoituksena oli, että ostajat siirtäisivät parakit muualle, mutta ostajat muuttivatkin ostamiinsa rakennuksiin asumaan, niinpä Vaakunakylästä muodostui pieni asuinalue. Asukkaat kunnostivat ja laajensivat parakkeja, rakensivat saunoja ja ulkorakennuksia. Asukkailla ei ollut vuokrasopimuksia parakkien tonteista, vaan rakennukset sijaitsivat luvattomasti kaupungin maalla.
Vaikka Vaakunakylän luvaton tilanne oli viranomaisten tiedossa, vasta 1970-luvulla kaupunki alkoi lunastamaan ja purkamaan parakkeja. 1980-luvun alussa vielä 14 parakissa oli asukkaita. Kaupungin viranomaisten mukaan Vaakunakylään oli pesiytynyt laitonta viinan myyntiä ja muuta rikollisuutta, asumisen taso ei myöskään vastannut enää ajan vaatimuksia. Viimeiset parakit purettiin 1980-luvun loppupuolella.
Okny
Okny () on kaupunkityyppinen taajama Ukrainassa Odessan alueen Oknyn piirissä. Asukkaita Oknyssa on 5 636 ja väestötiheys on 809,77 as./km². Paikkakunnan pinta-ala on 6,96 km². Okny on perustettu vuonna 1771, ja vuosina 1919–2016 se tunnettiin nimellä Krasni Okny. Oknysta tuli kaupunkityyppinen taajama vuonna 1959.
Okny sijaitsee Ukrainan lounaisosassa lähellä Moldovan rajaa. Ukrainan valtatie M13 (), joka on osa eurooppatie , kulkee Oknyn läpi.
Venäläinen matemaatikko Israel Gelfand syntyi Oknyssa vuonna 1913.
Aleksei Kuropatkin
Aleksei Nikolajevitš Kuropatkin (; 29. maaliskuuta 1848 Pihkovan kuvernementti – 16. tammikuuta 1925 Pihkovan kuvernementti) oli venäläinen kenraali ja poliitikko, joka toimi maansa sotaministerinä 1898–1904.
Aleksei Kuropatkinin vanhemmat olivat topografikapteeni Nikolai Emeljanovitš Kuropatkin ja Aleksandra Pavlovna Arbuzova. Hän lähti isänsä tavoin sotilasuralle ja valmistuttuaan 1866 sotilasakatemiasta hän aloitti palveluksensa Turkestanin sotilasalueella, jossa vietti seuraavat kaksikymmentä vuotta. Hän kirjoitti myös useita sotatieteellisiä teoksia. Turkin sodassa 1877–1878 Kuropatkin toimi maineikkaan kenraali Mihail Skobelevin esikuntapäällikkönä ja hankki urallaan muutenkin runsaasti taistelukokemusta. Vuoden 1898 alussa Kuropatkin nimitettiin vt. sotaministeriksi ja virka vakinaistettiin saman vuoden heinäkuussa. Hänet ylennettiin joulukuussa 1900 jalkaväenkenraaliksi ja hän sai 1902 kenraaliadjutantin arvon. Vuonna 1904 hänestä tehtiin Kaukoidän joukkojen ylipäällikkö Venäjän–Japanin sodassa, mutta hän joutui eroamaan tappioiden jälkeen. Ensimmäisen maailmansodan alussa hänet kutsuttiin takaisin palvelukseen, mutta siirrettiin 1916 Turkestanin kuvernööriksi. Kuropatkin ei osallistunut Venäjän sisällissotaan ja vietti viimeiset vuotensa Neuvostoliitossa omalla maatilallaan.
Suomessa Kuropatkin muistetaan roolistaan ensimmäisenä sortokautena tunnetun ajanjakson käynnistymisessä. Heti tultuaan sotaministeriksi 1898 hän laaditutti Venäjän pääesikunnassa esityksen Suomen uudeksi asevelvollisuuslaiksi, joka olisi määrännyt suomalaiset palvelemaan Venäjän armeijassa oman sotaväkensä sijasta. Esitys ei mennyt Kuropatkinin toivomassa muodossa läpi Suomen valtiopäivillä, jolloin tsaari Nikolai II antoi helmikuun manifestin. Kun Kuropatkinin ajama Suomen asevelvollisuuslaki ei saanut vuonna 1901 myöskään Venäjän valtakunnanneuvoston enemmistöä taakseen, hän painosti tsaarin antamaan määryksen Suomen sotaväen lakkauttamisesta. Kuropatkin ei kuitenkaan varauksetta tukenut Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin vielä pidemmälle menneitä pyrkimyksiä suuriruhtinaskunnan hallinnon yhtenäistämiseksi eikä asevelvollisuuskysymyksen ratkettua puuttunut enempää Suomen asioihin.
Anna Sakse
Anna Sakse (16. tammikuuta 1905 Valkan kihlakunnan Lejasciems – 2. maaliskuuta 1981 Riika) oli latvialainen neuvostokirjailija.
Anna Sakse syntyi talonpoikaisperheeseen ja opiskeli Latvian yliopistossa Riiassa. Hänen ensimmäiset teoksensa julkaistiin vuonna 1925. 1930-luvulla hän osallistui vallankumouksellisen taiteilijajärjestön toimintaan.
Saksen romaani "Darba cilts" (”Työn heimo”, 1941) kertoo maaseudun elämästä 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Vuonna 1949 kirjailija sai Stalin-palkinnon romaanista ”Nousun tie” ("Pret kalnu", 1948), joka kuvaa maatalouden kollektivisointia Latviassa toisen maailmansodan jälkeen. Latvian SNT:n valtionpalkinnon saaneen romaanin "Dzirksteles naktī" (”Kipinöitä yössä”, 1951–1957) aiheena on sotienvälisen Latvian sivistyneistö. Sakse on laatinut myös lastenkertomuksia ja satukokoelmia.
Sakse toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana vuosina 1950–1958. Hän sai Latvian SNT:n kansankirjailijan arvonimen vuonna 1965.
Kylkiäinen
Kylkiäinen on tuote, jonka kuluttaja saa ostaessaan muun tuotteen tai palvelun. Kylkiäisillä pyritään tekemään päätuotteen ostaminen houkuttelevammaksi tai saamaan kuluttaja käyttämään kyseisen yrityksen palveluita uudelleen. Kylkiäiset ovat varsinaista tuotetta halvempia.
Kylkiäinen voi olla esimerkiksi lelu tai muu pienimuotoinen tuote. Se voi olla myös etuseteli, joka oikeuttaa saamaan muun tuotteen tai palvelun ilmaiseksi tai halvemmalla.
Kuluttajansuojalaki määrää, että lapsille suunnatussa mainonnassa kylkiäistä ei saa markkinoida pääasiallisena tuotteena. Viallisia kylkiäisiä koskevat samat säännökset kuin muitakin tuotteita, myös silloin kun kylkiäinen ei kuulu myyjän normaaliin tuotevalikoimaan.
Suomen Luonto -lehti valitsi vuonna 2003 vuoden turhakkeeksi hampurilaisaterian kylkiäisen, joka on usein pieni lelu.
Kauhajoen Karhu kaudella 2012–2013
Kauhajoen Karhu pelasi kaudella 2012–2013 viidettä kauttaan Suomen koripallon pääsarjassa eli Korisliigassa. Joukkue sijoittui runkosarjassa sijalle 5. Puolivälieräsarjan vastustajaksi tuli Tampereen Pyrintö, jonka Karhu päihitti otteluvoitoin 3–1. Puolivälieräsarjan voitto oli Karhulle sen pääsarjahistorian ensimmäinen. Välieräsarjassa lopulta Suomen mestaruuden voittanut Nilan Bisons oli kuitenkin parempi otteluvoitoin 3–1, ja pronssiottelussa Joensuun Kataja päihitti Karhun pistein 81–59.
Kauden 2011–2012 päätyttyä oli Korisliiga-kaudelle 2012–2013 asti ulottuva sopimus olemassa pelkästään Henri Hirvikosken kanssa. Pian edellisen kauden päätyttyä jatkosopimukset allekirjoittivat myös Ilkka Vuori sekä Jussi Eskola.
"Lyhenteet: O = Ottelut, 2% = Kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3% = Kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1% = Vapaaheittojen onnistumisprosentti, L = Levypallokeskiarvo, S = Koriin johtaneiden syöttöjen keskiarvo, M = Menetyksien keskiarvo, R = Pallonriistojen keskiarvo, T = Koriin heiton torjuntojen keskiarvo, P = Pistekeskiarvo"
Gibraltarin kansanäänestys suvereniteetista 1967
Gibraltarin kansanäänestys suvereniteetista järjestettiin 10. syyskuuta 1967. Sen taustalla olivat Espanjan vaatimukset Gibraltarin liittämisestä itseensä. Britannia oli samaan aikaan purkamassa siirtomaahallintoaan ja antoi kansanäänestyksellä gibraltarilaisille mahdollisuuden päättää liittymisestä Espanjaan. Lähes kaikki äänestäjät halusivat pysyä Britannian hallinnossa.
Toisen maailmansodan jälkeen Francisco Francon johtama Espanja alkoi jälleen vaatia Gibraltaria itselleen. Espanja rajoitti muun muassa pääsyä Gibraltariin, mutta Britannia ja Espanja kävivät silti vuosien 1954–1963 aikana useita keskusteluita niemimaan kohtalosta. Espanja vei syyskuussa 1963 asian YK:n kolonisaation purkamista käsittelevään komissioon, joka oli jo vaatinut Britannialta raporttia viimeisistä siirtomaistaan. Britannian siirtomaapolitiikasta oli tässä vaiheessa muodostunut melko liberaali, ja se oli jo antanut useiden vanhojen siirtomaidensa itsenäistyä.
Britannia ja Espanja vetosivat molemmat YK:n komitean edessä . Espanja vaati sen nojalla Gibraltaria itselleen, sillä piti sitä keskeisenä osana Espanjan maita. Britannian mielestä jokaisella kansalla oli oikeus itsehallintoon. Gibraltarilaispoliitikko Joshua Hassan väittikin puheessaan, että gibraltarilaisilla on oma erityinen kulttuurinsa ja identiteettinsä, eikä mikään maa voi ottaa Gibraltaria omakseen. YK:n komitea ei päässyt asiasta yksimielisyyteen, mutta uudessa tapaamisessa syyskuussa 1964 se antoi lauselman, jossa se ehdotti, että Britannia ja Espanja toimisivat päätöslauselmaan 1514 kuudennen pykälän mukaan. Pykälä takasi jokaiselle valtiolle alueellisen yhtenäisyyden. Päätöstä pidettiin voittona Espanjassa, mutta Britannia ilmoitti pian, että se aikoo pysyä Gibraltarin tukena.
YK:n siirtomaakomitea vastusti lisäksi lausunnossaan kansanäänestyksen järjestämistä. Britannian edustaja Hugh Foot ilmoitti kuitenkin, että kansanäänestys tullaan äänestämään, vaikka YK ei sitä tukenutkaan. Hassan kutsui YK:n päätöstä ”käsittämättömäksi”, ja se herätti laajaa närkästystä Gibraltarilla. Britannia päättikin järjestää kansanäänestyksen, ja sitä pidettiin Britannialta Gibraltarin itsehallinnon tunnustamisena.
Kansanäänestys pidettiin 10. syyskuuta 1967. Äänestyksessä oli kaksi vaihtoehtoa. Gibraltarilaisilla oli joko mahdollisuus hyväksyä Espanjan 18. toukokuuta 1966 tekemä ehdotus ja siirtyä Espanjan hallintaan tai säilyttää nykyinen yhteys Britanniaan ja saada paikallinen hallintokoneisto. Äänestys päättyi brittihallinnon kannattajien ylivoimaiseen voittoon, sillä 12 762 rekisteröityneestä äänestäjästä 12 138 äänesti Espanjaan liittymistä vastaan ja vain 44 sen puolesta. Äänestysprosentti oli ollut 95,46.
Kansainyhteisön vaalitarkkailijat ilmoittivat 6. lokakuuta, että äänestys oli järjestetty reilusti ja asianmukaisesti. Lisäksi tarkkailijoiden mukaan gibraltarilaisilla oli ollut riittävät mahdollisuudet ilmaista vapaasti mielipiteitään. Tarkkailuryhmä oli ollut 11 päivää Gibraltarilla ja vieraillut vaalipäivänä jokaisella äänestyspisteellä.
Isotrumpettiköynnös
Isotrumpettiköynnös ("Campsis grandiflora") on nopeakasvuinen köynnös, jolla on isot trumpetinmuotoiset kukat. Se on kotoisin Kiinasta.
Isotrumpettiköynnöksen lehdet ovat 30 cm pitkiä. Kukat ovat oranssinpunaisia, ja niiden kurkku on keltainen.
Dope Space Nine
Dope Space Nine on japanilaisen hip hop -yhtyeen m-flon neljäs remix-albumi. Se sisältää uudelleenmiksauksia yhtyeen neljänneltä studioalbumilta "Beat Space Nine", joka ilmestyi muutamaa kuukautta aiemmin. Albumi julkaistiin 2. marraskuuta 2005.
Albumilla vierailee useita japanilaisia ja ulkomaisia remiks-artisteja, kuten Kreva, Clazziquai Project, Shin’ichi Osawa, DJ Marky, Crazy Ken Band ja niin edelleen. Pelkkien remiksien sijaan albumilla on myös kokonaan uudelleen tuotettuja kappaleita uusine rap- ja lauluosuuksineen. m-flon aiemmista albumeista poiketen "Dope Space Ninella" ei ole lainkaan välisoittoja.
Rick Pasqualone
Richard Rocco "Rick" Pasqualone (s. 30. maaliskuuta 1966 Albertson, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esitti pääosaa videopelissä Mafia II.
Pasqualone aloitti näyttelemisen televisiossa 1990-luvulla, jolloin hän esiintyi pääosin televisiosarjoissa, kuten "Lisa ja pojat, ja Frendit". 2000-luvun alussa Pasqualone esiintyi vielä muun muassa sarjoissa "NYPD Blue, C.S.I. ja Siskoni on noita", kunnes vuodesta 2005 lähtien häntä on kuultu pääosin videopeleissä eri äänirooleissa. Pasqualone oli muun muassa äänenä peleissä kuten "Resistance 2 ja The Godfather II" sekä Vito Scalettan roolissa "Mafia II":ssa ja "Mafia III:ssa."
Blues Brothers 2000
Blues Brothers 2000 on yhdysvaltalainen vuonna 1998 ensi-iltansa saanut John Landisin ohjaama musiikkikomedia.
Elwood Blues (Dan Aykroyd) pääsee pois vankilasta ja kuulee veljensä Jaken ja isähahmonsa Curtisin kuolleen ja huomaa myöhemmin, että Blues Brothersien pelastama orpokoti on purettu. Elwood kuulee myöhemmin, että hänellä on veli, joka on Curtisin poika Cab Chamberlain (Joe Morton), joka on Illinoisin osavaltiopoliisi. Elwood menee Mary Stigmatan (Kathleen Freeman) luokse, joka antaa hänen hoiviinsa orpopoika Busterin (J. Evan Bolifant).
Elwood menee Cabin luo anomaan tältä 500 dollaria autonostoon. Cabin kieltäytyy, mutta Buster vie hänen lompakkonsa. Elwood ostaa auton Malvern Gasperonilta (B. B. King), joka kertoo olevansa menossa New Orleansiin kokeilemaan "jotain muuta". Elwood ja Buster menevät rumpali Willie Hallin strippiklubille, jossa on laulutaitoinen baarimikko Mack McTeer (John Goodman). Williellä on velkoja venäläiselle mafiajoukolle, joka polttaa klubin maan tasalle.
Elwood aikoo taas koota yhtyeen. Mackistä tulee uusi solisti, ja Busterista tulee taustalaulaja ja huuliharpisti. Kitaristi Matt Murphy ja hänen vaimonsa pyörittävät Mercedes-liikettä, eikä vaimo halua ensiksi hänen lähtevän pois, mutta suostuu myöhemmin. Muut yhtyeen jäsenet työskentelevät "Ed's Love Exchange" -liikkessä, josta he myöhemmin lähtevät heidän mukaansa.
Manageri Maury Sline järjestää Blues Brotherseille ulkoilmakeikan Kentuckysta valehtelemalla olevansa "Bluegrass Brothers", jossa Cab on muiden poliisien kanssa.
Matkan varrella he tapaavat vanhoja tuttuja, kuten pastori Cleophus Jamesin (James Brown). Cabin johtama poliisiryhmä tulee, mutta Cab näkee "valon" ja nousee taivaisiin, ja kun hän palaa, on hänen poliisiunivormunsa muuttunut mustaksi puvuksi ja aurinkolaseiksi. Cab löytää kutsumuksensa ja liittyy Blues Brotherseihin.
He suuntaavat kohti Louisianassa pidettäviä "bändien taisteluiksi" kutsuttuja kilpailuja, jotka pitää voodoon harjoittaja Queen Moussette (Erykah Badu), joka pyytää heitä esittämään funkia. He kieltäyvät, joten Moussette loitsii heidät esittämään funkia, ja sitten hän muuttaa heidät "kiviksi", siihen asti kunnes kilpailu alkaa. Kilpailussa on mukana myös autokauppias Malvern ja hänen yhtyeensä Louisiana Gator Boys. Blues Brothersit häviävät kilpailun, mutta se ei heitä haittaa. Kilpailun jälkeen venäläiset ja muut ilmestyvät paikalle, mutta Moussette loitsii heidät. Mary Stigmata ilmestyy, ja Buster pelkää, että hän vie hänet pois, joten Elwood ja Buster pakenevat ja ajavat pois.