hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lorenz Hart
Lorenz Hart (2. toukokuuta 1895 – 22. marraskuuta 1943) oli yhdysvaltalainen sanoittaja, joka tunnetaan parhaiten säveltäjä Richard Rodgersin kanssa yhteistyössä kirjoitetuista lauluista. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat ”Blue Moon”, ”Isn't It Romantic?”, ”Mountain Greenery”, ”The Lady Is a Tramp”, ”Manhattan”, ”Where or When”, ”Bewitched, Bothered and Bewildered”, ”Falling in Love with Love”, ”I'll Tell the Man in the Street” ja ”My Funny Valentine”.
Hart syntyi New Yorkin Harlemissa juutalaisille vanhemmille. Hän kävi Columbian yliopistoa, missä tutustui ystävän kautta Richard Rodgersiin. Miehet alkoivat kirjoittaa yhdessä lauluja amatööri- ja opiskelijanäytelmiin. Vuonna 1919 heidän kirjoittamansa laulu, ”Any Old Place with You”, otettiin mukaan Broadway-komediaan "A Lonely Romeo". Rodgersin ja Hartin kirjoittama musiikki vuoden 1925 näytelmään "The Garrick Gaieties" toi heille suurta suosiota.
Hart työskenteli Rodgersin kanssa kuolemaansa asti vuonna 1943, ja tänä aikana miehet kirjoittivat useita menestyskappaleita. Hart käänsi myös näytelmiä newyorkilaisille teatteriyrittäjille, Shubertin veljeksille.
Sanoittajana Hart suosi sisäisen loppusoinnun ja monitavuisten riimien käyttöä, ja hänen sanoituksiaan pidetään arvossa niiden sukkeluuden ja teknisen kehittyneisyyden takia.
Hart kärsi elämänsä aikana alkoholismista, mikä myös edesauttoi hänen kuolemaansa 48-vuotiaana. Hänellä oli myös elämänsä loppuvaiheessa vaikeita henkilökohtaisia ongelmia. Hartin homoseksuaalisuus ja yksityiselämän ongelmat johtivat usein riitoihin Rodgersin kanssa, ja johti vuonna 1943 lyhyeen yhteistyökatkoon kaksikon välillä. Tänä aikana Rodgers alkoi tehdä yhteistyötä Hartin vanhan koulukaverin Oscar Hammerstein II:n kanssa.
Hartin viimeinen työ oli "A Connecticut Yankee" -musikaalin uusintaversio yhdessä Rodgersin kanssa. Viisi päivää näytelmän avajaisten jälkeen Hart kuoli New Yorkissa keuhkokuumeeseen. Hänen uskotaan kuolleen yksin. Hänet on haudattu Mount Zionin hautausmaalle Queensissä, New Yorkissa.
On Green Dolphin Street
”On Green Dolphin Street” (joskus myös ”Green Dolphin Street”) on Bronisław Kaperin säveltämä ja Ned Washingtonin sanoittama musiikkikappale vuoden 1947 elokuvasta "Vihreän delfiinin maa".
Kappaleesta on tullut suosittu jazzstandardi sen jälkeen, kun Miles Davis nauhoitti sen John Coltranen, Cannonball Adderleyn ja Bill Evansin kanssa vuoden 1958 albumilleen "’58 Miles featuring Stella by Starlight". Sen ovat nauhoittaneet myös muun muassa Ahmad Jamal, Joe Henderson, Eric Dolphy sekä Oscar Peterson Milt Jacksonin kanssa.
Sweet Georgia Brown
”Sweet Georgia Brown” on Ben Bernien, Kenneth Caseyn ja Maceo Pinkardin kirjoittama amerikkalainen popkappale vuodelta 1925. Orkesterinjohtaja Bernie nauhoitti ensimmäisen hittiversion kappaleesta, mutta on epäselvää, osallistuiko hän kappaleen kirjoittamiseen vai merkittiinkö hänet sopimuksesta yhdeksi kappaleen tekijöistä. Bernien versio pysyi poplistan kärjessä 13 viikkoa, ja samana vuonna Isham Jonesin orkesteri ja Ethel Waters nauhoittivat omat tulkintansa kappaleesta. Kappaleesta on sittemmin tullut pop- ja jazzstandardi, ja sen ovat levyttäneet muun muassa Bing Crosby, Count Basie, Dave Brubeck, Benny Carter, Ella Fitzgerald, Stan Getz, Dizzy Gillespie, Stephane Grappelli, Coleman Hawkins, Gene Krupa, Charlie Parker, Oscar Peterson, Bud Powell, Django Reinhardt, Art Tatum, Ben Webster ja Lester Young.
Koripallojoukkue Harlem Globetrotters on käyttänyt laulua tunnuskappaleenaan vuodesta 1952 lähtien. Tämän version nauhoitti Brother Bones and His Shadows.
Kappaleen sävellaji on G-duuri, mutta ensimmäiset neljä tahtia seuraavat E-dominanttiseptimisointuun (E7) kuuluvia nuotteja, seuraavat neljä A7:ään, ja seuraavat neljä D7:ään. Tämä rakenne tuo monipuolisuutta sointukulun päällä improvisoivalle muusikolle, mutta laulajalle tiettyjen pääsävellajiin kuulumattomien sävelten, kuten C♯:n tai G♯:n, löytäminen voi osoittautua haasteelliseksi.
Kappaleen sointukulun päälle on sävelletty useita myöhempiä jazzkappaleita, kuten Jackie McLeanin ”Donna”, Miles Davisin ”Dig” ja Thelonious Monkin ”Bright Mississippi”.
Lesbro
Lesbro on heteromies, joka kokee seksuaalista vetovoimaa ainoastaan tai pääasiassa lesboja kohtaan. Nimitystä käytetään myös miehestä, joka harjoittaa sosiaalisia ihmissuhteita mieluummin lesbojen kuin heteronaisten tai toisten miesten seurassa. Termi on syntynyt Ricen yliopiston uudissanatietokannan mukaan vuonna 2007 Nashvillefemme-blogissa ja se on yhdistelmä sanoista "Lesbo" ja "bro". Vanhempia lesbroa sisällöltään vastaavia termejä englanninkielellä ovat "dyke tyke" ja "dutch boy". Vastaava sana heteronaisille joiden kiinnostuskiinnostus kohdistuu homoseksuaalisiin miehiin on homoemo.
Homoemo
Homoemo on nainen, jonka seksuaalinen kiinnostus kohdistuu ainoastaan tai pääasiassa homoseksuaalisiin miehiin tai joka muuten viihtyy paremmin homojen kuin heteromiesten tai toisten naisten seurassa. Helsingin sanomien vuonna 2005 haastatteleman Johannan mukaan englanninkielen "faghag" -termi vastaa homoemoa, mutta on tasa-arvoisempi eikä sisällä oletusta paapomisesta. Vastaava termi heteromiehille jotka viihtyvät mieluummin lesbonaisten seurassa on lesbro.
New Westminster
New Westminster on 58 549 (2006) asukkaan kaupunki Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Kaupunki sijaitsee Fraserjoen suistossa, noin 19 kilometriä kaakkoon Vancouverista, jonka metropolialueeseen se kuuluu. New Westminster on läntisen Kanadan vanhin kaupunki, ja siitä oli tarkoitus tulla provinssin pääkaupunki, mutta tämä kunnia kuitenkin myönnettiin Victorialle.
Vuoden 1858 Fraserjoen kultaryntäyksen aikana myös New Westminsterin kaupunki sai alkunsa tärkeänä kauppapaikkana joen ylävirtaan matkaaville kullanetsijöille. New Westminster perustettiin vuonna 1859, ja se onkin läntisen Kanadan vanhin kaupunki. Britannian kuningatar Viktoria nimitti kaupungin Lontoossa sijaitsevan Westminsterin kaupunginosan mukaan, ja tästä syystä kaupunkia onkin usein kutsuttu kunikaalliseksi kaupungiksi (). Kaupunki oli myös provinssia edeltäneen, Brittiläisen Kolumbian siirtokunnan pääkaupunki.
Vuonna 1866 Vancouverinsaari ja siirtokunta yhdistettiin uudeksi Brittiläisen Kolumbian provinssiksi. Kultaryntäksen laantuessa New Westminsterin menetti merkittävyyttään kaupallisena keskuksena, ja vuonna 1868 provinssin pääkaupungiksi nimitettiin Vancouverinsaarella sijatseva Victoria.
New Westminster sai vuonna 1872 suurkaupungin statuksen (City).
Vuonna 1898 tulipalot tuhosivat lähes jokaisen rakennuksen kaupungin keskustassa. Uudelleenrakennus kuitenkin eteni nopeasti ja vuoteen 1910 mennessä kaupungin keskusta oli jälleenrakennettu.
New Westminsterissä ei sijaitse moottoriteitä, mutta Kanadan läpi johtava Trans-Canada Highway kulkee kaupungin pohjoispuolella sijaitsevien Burnabyn ja Coquitlamin kaupunkien läpi. Suur-Vancouverin alueen Sky Train pysähtyy kolmella asemalla kaupungissa.
Isohuiluvaris
Isohuiluvaris ("Gymnorhina tibicen") on Australiassa, Papua-Uudessa-Guineassa ja Indonesiassa elävä leijujen heimoon kuuluva varpuslintu. Isohuiluvaris on istutettu myös Uuteen-Seelantiin ja Fidžille. Laji on hävinnyt Salomonsaarilta.
Kooltaan isohuiluvaris on noin 36–44 cm. Lajin höyhenpuku on yleensä mustavalkoinen, mutta ulkonäössä on sekä sukupuolesta riippuvaa että maantieteellistä muuntelua. Aikuisen yksilön silmät ovat kastanjanruskeat. Isohuiluvariksen kovaääninen, huilumainen laulu on yksi maailman monimutkaisimmista linnunlauluista. Laulu esitetään usein ryhmässä tai duettona.
Isohuiluvariksia esiintyy avoimilla, puita kasvavilla paikoilla. Ne suosivat esimerkiksi puistoja ja leikkikenttiä.
Isohuiluvaristen ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat, joita linnut etsivät maassa kävellen.
Vaikka isohuiluvarikset käyttäytyvät yleensä rauhallisesti, saattavat jotkut yksilöt puolustaa pesimäaikana reviiriään aggressiivisesti ja hyökätä ihmisten ja lemmikkieläinten kimppuun.
Etelä-Australian vaakunassa esiintyvä "Piping Shrike"-nimellä tunnettu symbolinen lintu on mahdollisesti isohuiluvariksen alalaji "leuconota".
Isohuiluvaris on australialaisen jalkapallon ammattilaissarjassa AFL:ssä pelaavan joukkueen "Collingwood Football Clubin" tunnuseläin. Tämä mustavalkoraidallisissa pelipaidoissa pelaava joukkue tunnetaan lempinimellä "The Magpies".
Ruusuposkiaratti
Ruusuposkiaratti ("Pyrilia pulchra") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Länsi-Kolumbian ja Luoteis-Ecuadorin alangot ja kukkulat. Lajin holotyypin kuvaili Hans von Berlepsch Kolumbian San Josén Río Dagualta 1897.
Mustasiipiaratti
Mustasiipiaratti ("Hapalopsittaca melanotis") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Perun keski- ja eteläosat (alalaji "peruviana") ja Bolivian läntiset keskiosat (nimialalaji "melanotis"). Lajin holotyypin kuvaili Frédéric de Lafresnaye Boliviasta 1847.
Pohjoinen valokuvakeskus
Pohjoinen Valokuvakeskus ry on Pohjois-Suomen alueella toimiva alueellinen valokuvakeskus. Keskus on perustettu 1987 Oulussa.
Valokuvakeskuksen toimisto ja kirjasto sijaitsevat Kulttuuritalo Valveella, jossa ovat myös yhdistyksen näyttelytilat Rantagalleria ja Kummigalleria. Näyttelytiloissaan valokuvakeskus järjestää vuosittain 12-15 valokuvanäyttelyä.
Punanaama-aratti
Punanaama-aratti ("Hapalopsittaca pyrrhops") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Ecuadorin lounaisosista Perun luoteisosiin. Lajin holotyypin kuvaili Osbert Salvin Ecuadorin Santa Ritasta ja San Lucasista 1876.
Ruostenaama-aratti
Ruostenaama-aratti ("Hapalopsittaca amazonina") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Kolumbian Andien itärinteet ja Venezuelan luoteisosan Andit. Siitä tunnetaan kolme alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Marc Athanese Parfait Oeillet Des Murs Bogotásta 1845.
Luumupääaratti
Luumupääaratti ("Pionus tumultuosus") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Venezuelan länsisosista Kolumbian keski- ja eteläosien kautta Ecuadoriin, Peruun ja Boliviaan. Siitä tunnetaan kaksi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Johann Jakob von Tschudi Perusta 1844.
Meksikonaratti
Meksikonaratti ("Pionus senilis") on keskiamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Meksikon luoteisosista Panaman länsiosiin. Lajin holotyypin kuvaili Johann Baptist von Spix Veracruzista Meksikosta 1824.
Katalonian sosialistien puolue
Katalonian sosialistien puolue (katalaaniksi: "Partit dels Socialistes de Catalunya", eli PSC, esp. "Partido de los Socialistas de Cataluña") on Kataloniassa toimiva PSOE:n alueellinen puolue. Puolue on perustettu vuonna 1978 ja sen puheenjohtaja on Àngel Ros.
Paranánaratti
Paranánaratti ("Pionus maximiliani") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää laajan maantieteellisen alueen Brasiliassa, Boliviassa, Paraguayssa ja Argentiinassa, ja lajista tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Heinrich Kuhl Viçosasta Bahiasta 1820.
Viialan vaakuna
Viialan vaakuna oli Viialan kunnan tunnus. Vaakunan kaateinen polviorsi viittaa kunnan nimen alkukirjaimeen, ja siinä käytetty koro kunnan viila- ja muuhun teollisuuteen.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä punainen, kaateinen, nirhakoroinen polviorsi.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Viialan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 14. kesäkuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 5. syyskuuta samana vuonna.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2007, kun Viiala ja Toijala yhdistyivät Akaan kaupungiksi.
Pronssiaratti
Pronssiaratti ("Pionus chalcopterus") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Venezuelan länsisosista Kolumbian eteläosien kautta Ecuadoriin ja Perun luoteisosiin. Lajin holotyypin kuvaili Louis Fraser Bogotásta 1841.
Punanokka-aratti
Punanokka-aratti ("Pionus sordidus") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Venezuelasta Kolumbiaan, Ecuadoriin, Peruun ja Boliviaan. Siitä tunnetaan kuusi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné Venezuelasta 1844.
Kymbidit
Kymbidit ("Cymbidium") on kämmekkäkasvien suku, johon kuuluu noin 50 kaakkoisaasialaista trooppista lajia. Suvun lajeista on tehty lukuisia risteymiä, joista on tullut suosituimpia orkideoita huonekasvatuksessa ja leikkokukkina.
Luonnossa kymbidien levinneisyysalue ulottuu Himalajan juurelta Intiasta ja Nepalista Kiinaan, Japaniin, Indokiinaan ja etelään Malesiaan ja Australiaan asti. Monsuunit aiheuttavat ajoittaisia sateita sekä Himalajan juuren kukkuloilla että alankojen trooppisissa sademetsissä. Ne ovat vanhimpia viljeltyjä orkideoita, joita kasvatettiin ensin Kiinassa ja Japanissa. Vanhin niiden ihailuun tarkoitettu paviljonki rakennettiin vuonna 354. Eurooppaan kymbidit tuotiin 1700-luvulla.
Ruskoaratti
Ruskoaratti ("Pionus fuscus") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää mantereen pohjoisosan Venezuelasta Guyanaan, Surinameen, Ranskan Guayanaan ja Brasiliaan. Lajin holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Cayennesta 1776.
Siniaratti
Siniaratti ("Pionus menstruus") on etelä- ja keskiamerikkalainen papukaija. Sen hyvin laaja elinympäristö ulottuu Costa Rican koillisosista Kolumbiaan, Ecuadoriin, Peruun, Boliviaan, Venezuelaan, Guyanaan, Surinameen, Ranskan Guayanaan ja Brasiliaan. Siitä tunnetaan kolme alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné Surinamesta 1766.
I’ll Be There
I’ll Be There on The Jackson 5 -yhtyeen single, joka julkaistiin vuonna 1970 ja se on järjestyksessään neljäs yhtyeen single, joka nousi listaykköseksi Billboard Hot 100 -listalle.
Mariah Carey julkaisi kappaleen unplugged-version singlenä toukokuussa 1992. Kappale julkaistiin aiemmin Careyn maaliskuussa ilmestyneellä MTV Unplugged -EP:llä.
Kalsiumjodaatti
Kalsiumjodaatti (Ca(IO)) on kalsiumkationien ja jodaattianionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa yhdistettä tavataan lautariittimineraalina Kalsiumjodaattia käytetään jodin lähteenä eläinten ruoissa ja antiseptisenä aineena.
Kalsiumjodaattia voidaan valmistaa teollisesti johtamalla kloorikaasua kuumaan kalsiumkarbonaattiliuokseen, johon on liuotettu myös jodia. Kalsiumjodaatti esiintyy usein heksahydraattina Ca(IO)·6HO. Kidevesi poistuu lämmitettäessä yhdistettä yli 35 °C lämpötilaan.
Kalsiumjodaattia voidaan käyttää jodin lähteenä eläinten ruuissa sekä jauhonparanteena. Lisäksi ainetta käytetään deodoranteissa, suuvesissä ja antiseptisena aineena.
The Jackson 5 Christmas Album
The Jackson 5 Christmas Album on ainoa joulualbumi, jonka The Jackson 5 -yhtye julkaisi. Yhtyeen päälaulaja Michael Jackson esiintyi "näkyvästi" albumin kappaleilla. Vuonna 2003 albumi julkaistiin remasteroituna bonuskappaleen kera. Vuonna 2009 albumi julkaistiin uudelleen nimellä Ultimate Christmas Collection, joka sisälsi muun muassa joulutervehdyksiä, remixejä ja joulusikermän.
Enonlahti (Mäntyharju)
Enonlahti (usein puhekielessä Enolahti) on Mäntyharjun kuntaan kuuluva kylä. Se sijaitsee kirkasvetisen Enonveden rannalla. Karkeasti kuvattuna Enonlahden alue rajoittuu pohjoisessa Pertunmaan kuntaan, idässä Pärnämäen kylään, etelässä Ahveniston kylään ja lännessä Enonveteen.
Enonlahti on todennäköisesti saanut nimensä järven Enonvesi mukaan, jonka itärantaa kylä myötäilee. Järven saaret Eräsaari, Kapasaari, Matusaari ja Koivusaari kuuluvat myös Enonlahden kylään.
Tottijärven vaakuna
Tottijärven vaakuna oli Tottijärven kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa vanhaan paikalliseen tarinaan, jonka mukaan Tottijärvi olisi nimetty tähän järveen hukkuneen 1400-luvun suurmiehen Matti Kurjen Totti-koiran perusteella, josta taas myöhemmin on periytynyt koko kunnan nimi.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä aaltokoroisesta hopeatyviöstä nouseva kultainen koira, jonka varukset ja kaulahihna punaiset.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Tottijären kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 7. joulukuuta 1957. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 26. maaliskuuta 1958.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1976, kun Tottijärvi liittyi Nokian kauppalaan.
Ellivuori
Ellivuori on Sastamalan kaupungissa sijaitseva mäki ja vapaa-ajankeskus, jossa toimii muun muassa laskettelukeskus sekä hotelli.
Ellivuoren mäki sijaitsee Rautavedessä suuressa Salonsaari-nimisessä saaressa. Sen huippu on 145 metriä merenpinnan ja noin 87 metriä ympäröivän järven vedenpinnan yläpuolella. Salonsaaressa on myös useita muita mäkiä, joista korkein on Ellivuoren länsipuolella kohoava 151 metrin korkuinen Pirunvuori.
Ellivuoren laskettelukeskuksen perustivat 1960-luvun alkupuolella urheiluseurat Vammalan seudun Voima, Karkun Karku ja Tampereen Pyrintö. Ensimmäinen paikalle valmistunut rakennus oli vuonna 1960 talkoovoimin rakennettu yhdistetty hiihtomaja ja tanssilava. Ensimmäinen rinne ja hiihtohissi avattiin talvella 1964. Suunnitteilla oli alun perin myös hyppyrimäen rakentaminen, mutta tästä hankkeesta luovuttiin kustannussyistä. Toinen hiihtohissi saatiin käyttöön vuonna 1968. Nykyään laskettelurinteissä sijaitsee neljä isoa ankkurihissiä, jotka nostavat n. 5000 henkilöä tunnissa. Lastenrinteessä toimii sompahissi sekä Pinoccio-hissi.
Laskettelukeskuksen omisti sen toiminnan alkuaikoina perustajien muodostama säätiö, joka kuitenkin velkaantui ja ajautui konkurssiin 1970-luvulla. Vuodesta 1981 lähtien laskettelukeskuksen, joka toimii nimellä Ellivuori Ski Center, on omistanut helsinkiläinen Riila Oy. Laskettelukeskuksessa on kuusi valaistua ja lumetettua rinnettä. Vaikeusasteita rinteissä löytyy vihreästä mustaan.
Hiihtokeskuksen yhteydessä sijaitsee vuonna 1970 toimintansa aloittanut Hotelli Ellivuori. Vammalan, Nokian ja Tampereen kaupungit perustivat Ellivuoren Loma Oy:n vuonna 1968, hotelli rakennettiin vuoden 1969 aikana ja se avasi ovensa helmikuussa 1970. Hotellin aloittaessa toimintansa siinä oli 150 kiinteää majoituspaikkaa, mutta kokonaisuudessaan pystyttiin majoittamaan yli 200 vierasta. Vuonna 1985 valmistui toistaiseksi viimeinen hotellin laajennus, jonka vihki silloinen kauppa- ja teollisuusministeri Seppo Lindblom. Nokian ja Tampereen myytyä osakkeensa hotelliyhtiön omistajaksi jäi Vammalan kaupunki, joka myi hotellin Kuntien eläkevakuutukselle 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa.
Hotelli Ellivuori hakeutui konkurssiin marraskuussa 2014. Tamperelainen yrittäjä Marko Mikkola osti tammikuussa 2015 kiinteistön tontteineen konkurssipesältä. Mikkola vuokrasi hotellikiinteistön Liekoranta Cateringin Saila ja Matti Valkeaniemelle, jotka pyörittivät niin ravintola- kuin hotellitoimintaakin. Syksyllä 2016 Hill Invest Group Oy otti vastuulleen ravintola- ja hotellitoiminnan. HIG:n omistajia ovat Leo Pitkänen, Reijo Angeria ja Marko Mikkola. Hotellihuoneet on remontoitu vuoden 2017 aikana ja myös ravintolasali ja keittiö on käynyt läpi suuria muutoksia.
Aivan hotellirinteiden vieressä toimii nykyisin myös ympärivuotinen caravan-alue, VuoriCaravan. Alueella on runsaasti toimintaa myös kesäaikana, mm. hyvä leikkikenttä, frisbeegolf sekä skeittiramppi, hyvät kalastusmahdollisuudet, uimaranta ja mm. savusauna.
Eva Rivas
Eva Rivas (, ) (s. 13. heinäkuuta 1987 Rostov-na-Donu, Neuvostoliitto) on armenialais-venäläinen laulaja.
14. helmikuuta 2010 Rivas valittiin edustamaan Armeniaa Eurovision laulukilpailuun 2010 kappaleella "Apricot Stone" (suomeksi "Aprikoosin kivi").
Kaasu-nestejousitus
Kaasu-nestejousitus on ajoneuvoissa järjestelmä, joka estää ajoradan epätasaisuuden aiheuttamien iskujen siirtymisen ajoneuvon koriin välittämällä pyörien liike nesteen avulla kaasujouselle. Vaimennusta saadaan aikaan myös nesteen virtausta kuristamalla. Kaasu-nestejousituksen vanhempi kirjoitusmuoto oli kaasunestejousitus. Se on Citroënin kehittämä jousitusjärjestelmä, jota käytetään henkilöautoissa. Myös Berliet-merkkisissä kuorma-autoissa oli kaasu-nestejousitus.
Järjestelmän erikoispiirteenä on kuormasta riippumatta automaattisesti vakiona säilyvä maavara, jota voi myös tarpeen mukaan helposti säätää ajon aikana. Kaasu-nestejousitusta pidetään erittäin miellyttävänä, se on pehmeä olematta löysä.
Tekniikka on omintakeinen. Jousiaineena on suljetussa pallossa oleva kaasu, joka on erotettu kalvolla joustoliikkeen välittävästä hydraulinesteestä. Järjestelmässä ei välttämättä tarvita erillisiä iskunvaimentimia, sillä vastaava toiminta on osa hydraulijärjestelmää. Nestepaineen ylläpitämiseksi tarvitaan nestepumppu. Kaikkiaan järjestelmä on tavallista kalliimpi valmistaa ja huoltaa.
Citroën esitteli ensimmäisen kaasu-nestejousituksen vuonna 1954 Traction Avantin takajousituksessa. Ensimmäinen täysin kaasu-nestejousitettu malli oli Citroën DS vuonna 1955.
G’oko Taneski
G’oko Taneski (; s. 2. maaliskuuta 1977) on makedonialainen laulaja. Hän edusti Makedoniaa vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Jas ja imam silata”. Hän ei selviytynyt kilpailun finaaliin.
Frisbee (huvipuistolaite)
Frisbee on saksalaisen HUSS Maschinenfabrikin suunnittelema huvipuistolaite. Samaa nimitystä Frisbee käytetään muiden yhtiöiden luomista samankaltaisista laitteista. Sen alkuperäinen heiluri on 18 metriä pitkä. Laitteen huippunopeus on noin 80 kilometriä tunnissa. Siihen mahtuu kerralla 36–40 ihmistä.
Suomessa Frisbee on tullut tunnetuksi Tampereella sijaitsevasta Särkänniemestä, jossa se oli vuodesta 2000 vuoteen 2005, jolloin se poistui vuokrasopimuksen loppumisen vuoksi.
Nykyisin Suomessa on kaksi tämäntyylistä laitetta: Powerparkin Typhoon ja Särkänniemen X.
Pärnämäki (Mäntyharju)
Pärnämäki on Mäntyharjun kuntaan kuuluva kylä. Se sijaitsee kunnan lounaisosassa. Karkeasti kuvattuna Pärnämäen alue rajoittuu pohjoisessa Pankajärveen ja Siikasen järveen, idässä Nurmaan kylään, etelässä Kouvolan kaupunkiin ja lännessä Enonlahden ja Ahveniston kyliin.
Pärnämäki on todennäköisesti saanut nimensä pärnä- eli lehmuspuulta.
Timo Aalto
Timo Martti Severi Aalto (5. tammikuuta 1941 Helsinki – 21. marraskuuta 2003 Helsinki) oli helsinkiläinen taidemaalari ja taidegraafikko. Aalto kuului keskeisiin suomalaisiin konstruktivisteihin. Hän teki selkeitä ja puhdaslinjaisia abstraktin geometrisia teoksia, ja käytti usein voimakkaita värejä.
Aalto opiskeli Vapaassa Taidekoulussa 1957–1958 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1958–1962.
Aalto opetti Suomen Taideakatemian koulussa 1971–1974, erityisopettajana 1974–1986, Taideteollisessa oppilaitoksessa 1968–1971 ja Lahden taideoppilaitoksessa 1970–1971.
Aalto asui Oulunkylän taiteilijatalossa. Hän sai Kuvataiteen valtionpalkinnon 1973.
DJ Konnat
DJ Konnat oli suomalainen vuosina 1991–1992 toiminnassa ollut humoristista rap-musiikkia esittävä yhtye. Yhtyeen lauluosuuksista vastasivat Tomi Saari ja Jari-Pekka Styrman.
Yhtyeen debyyttialbumi "Maailman lyhin elämä?" julkaistiin vuonna 1991. Seuraavana vuonna julkaistiin toinen studioalbumi "9700-DJ Konnat". Toisen studioalbumin avauskappale "9700-Irma" liittyi julkaisuaikanaan ajankohtaiseen seksipuhelintoimintaan. Muita yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa "Älä beibi peilaa", "Hillitse himosi" ja "Joopajoo (Aijaha)".
Marja Tyrni
Marja Tyrni on näyttelijä Aku Hirviniemen luoma sketsihahmo, jolla Hirviniemi voitti MTV3:n Putous-viihdeohjelman vuoden sketsihahmo -kilpailun vuonna 2010. Marja Tyrni kuvailee itseään yksinäiseksi Turun Pallivahasta kotoisin olevaksi leskirouvaksi, joka aina vapaa-ajallaan leipoo. Sittemmin hahmo laajensi toimintaansa myös muille elämänaloille televisio- ja levyesiintymisistä kirjan julkaisuun ja matkailumainontaan.
Esikoislevynsä "Tortturalli" Marja Tyrni julkaisi toukokuussa 2010. Levyltä otettu single, "Suut makiaks!", kuultiin jo ennen levyn julkaisua. Isänpäivän alla Marja Tyrniltä ilmestyi leivontakirja, "Suut makiaksi Marja Tyrnin tapaan". Marraskuusta 2010 lähtien MTV3-kanavalla esitettiin "Marja Tyrnin Joulushow" -ohjelmaa, jossa Tyrni esitteli pallivahalaista joulun sekä uudenvuoden viettoa Pallivahan kartanossaan, ja jouluksi 2010 ilmestyi albumi "Joulun kulkuset", jolta irroitettiin single "Eikan kulkuset". Turkulaisista organisaatioista Turku Touring on käyttänyt Marja Tyrnin hahmoa matkailumainonnassaan.
Tammikuussa 2014 Raha-automaattiyhdistys julkaisi uuden rahapelin, "Marja Tyrnin Munakellon". RAY on ilmoittanut, että se tulee jatkossakin tekemään Aku Hirviniemen sketsihahmoihin perustuvia rahapelejä.
Dokšytsy
Dokšytsy () eli Dokšitsy (, ) on pieni, 6 937 asukkaan kaupunki ja samannimisen piirin keskus Vitsebskin alueella Valko-Venäjän pohjoisosissa. Koko piirin asukasluku oli vuoden 2007 alussa 29 841. Dokšytsyn kaupunki sijaitsee maanteitse 138 kilometriä pääkaupunki Minskin pohjoispuolella ja 112 kilometriä Polatskista lounaaseen.
Dneprin sivujoki Berezina saa alkunsa noin kilometri Dokšytsyn kaupungin lounaispuolelta. Heti kaupungin länsiosissa joessa on pieni tekoallas.
Piirin pinta-alasta noin 46 % on metsää ja 29 % maatalousmaata (peltoja ja niittyjä). Alueesta 18 % kuuluu alempana Berezina-joen varralla sijaitsevaan Berezinan biosfäärialueeseen, joka on yksi Valko-Venäjän tärkeimmistä ympäristönsuojelualueista.
Kruljauštšynan kylässä, linnuntietä noin 15 kilometriä Dokšytsyn keskustan pohjoispuolella, sijaitsee eräs Valko-Venäjän rautateiden risteysasemista (). Siellä rautateiden Polatsk- Kruljauštšyna- Maladzetšna- linjasta risteää raide länteen reittiä Kruljauštšyna- Hlybokaje - Pastavyn Varapajevan kylä, siellä edelleen haarautuen.
Maantieyhteyksistä tärkeimpiin kuuluu Minskistä saapuva kantatie (P3), joka jatkaa Hlybokajen (etäisyys 29 km), Šarkauštšynan ja Braslaun kautta ja Latvian rajalle Väinänlinnan (Daugavpils) suuntaan.
John Morton (arkkipiispa)
John Morton (1420–1500) oli englantilainen kirkonmies, joka toimi lordikanslerina 1487–1500, Elyn piispana 1479–1486, Canterburyn arkkipiispana 1486–1500 ja Oxfordin yliopiston kanslerina 1494–1500.
Tudor-dynastian noustua valtaan Henrik VII nimitti hänet Canterburyn arkkipiispaksi vuonna 1486 ja lordikansleriksi seuraavana vuonna 6. lokakuuta. Morton oli yorkilaisen kuningas Rikhard III:n vastustaja. Paavi Aleksanteri VI nimitti hänet kardinaaliksi vuonna 1493. Lordikanslerina hän vastasi valtakunnan talouden tervehdyttämisestä.
Morton kuoli 15. syyskuuta 1500 Knole Housessa ja hänet on haudattu Canterburyn tuomiokirkon kryptaan.
Jeremy Larner
Jeremy Larner on yhdysvaltalainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän on kirjoittanut käsikirjoitukset elokuviin "Sähinää, se sanoi " (1970) ja "Valtapeli" (1972), joista jälkimmäisestä hänet palkittiin parhaan alkuperäiskirjoituksen Oscar-palkinnolla. "Sähinää, se sanoi" pohjautui Larnerin omaan romaaniin. Aikaisemmin hän oli toiminut muun muassa Eugene McCarthyn puheenkirjoittajana tämän pyrkiessä ehdokkaaksi vuoden 1968 presidentinvaaleissa.
Wojciech Łazarek
Wojciech Łazarek (s. 4. lokakuuta 1937) on puolalainen entinen jalkapallovalmentaja ja hyökkääjä. Lyhyeksi jääneen pelaajauransa jälkeen Łazarek teki mittavan uran valmentajana 1970-2000 -luvuilla. Hän toimi myös Puolan maajoukkueen päävalmentajana.
Łódźissa syntynyt Łazarek aloitti peliuransa kotikaupunkinsa joukkueissa Start ja ŁKS Łódźissa. Hän edusti myös Lechia Gdanskia.
Valmennusuransa hän aloitti 1968 Wybrzewan juniorijoukkueessa. Päävalmentajadebyyttinsä aikuisten tasolla hän teki 1971 MRKS Gdánskissa, josta siirtyi 1974 Lechia Gdanskin päävalmentajaksi. Hän valmensi useita pienempiä puolalaisjoukkueita, kunnes siirtyi vuonna 1980 KKS Lech Poznańin päävalmentajaksi. Lechissä hän teki lopullisen läpimurtonsa valmentajana luotstaten seuran ensimmäistä kertaa Puolan mestariksi kaudella 1982/83 ja toistaen tempun seuraavalla kaudella.
Lechistä Łazarek siirtyi lyhyeksi aikaa ruotsalaisen Trelleborgin peräsimeen, kunnes palasi kotimaahansa maajoukkuevalmentajaksi. Hän astui suuriin saappaisiin, sillä Antoni Piechniczek oli luotsannut maan MM-pronsille 1982. Łazarekin aikana Puola ei kuitenkaan selvinnyt arvokisoihin ja hän sai potkut 1989.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Łazarek on valmentanut kotimaansa lisäksi Egyptissä, Israelissa ja Saudi-Arabiassa, mutta ilman suurempaa menestystä. Vuosina 2002–2004 hän toimi Sudanin maajoukkueen päävalmentajana voittaen CECAFA Cupin pronssia. Hän lopetti uransa Puolan kolmosdivisioonassa pelaavan Narew Ostrołękan päävalmentajana.
Andrzej Strejlau
Andrzej Strejlau (s. 19. helmikuuta 1940) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän on pelannut myös käsipalloa.
Strejlau on tullut tunnetuksi jalkapallovalmentajana. Hän aloitti uransa vuonna 1971 Puolan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen peräsimessä siirtyen 1975 seuratasolle Legia Varsovaan. Hän ei onnistunut voittamaan suurseuran kanssa Puolan mestaruutta. Hän siirtyi seurasta 1979 yhden kauden ajaksi Zagłębie Sosnowieciin.
Vuonna 1982 Strejlau siirtyi Islantiin Knattspyrnufélagið Framiin , josta 1984 kreikkalaiseen Larissaan. Strejlau jatkoi seurassa maamiehensä Jacek Gmochin hyvää työtä ja voitti seuran kanssa Kreikan cupin mestaruuden 1985. Hän palasi Larissasta 1987 Legia Varsovaan, mutta mestaruus jäi jälleen saavuttamatta. Vuonna 1989 hänestä tuli Puolan maajoukkueen päävalmentaja, mutta hän ei onnistunut palauttamaan maata arvokisoihin ja sai lähteä 1993.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Strejlau toimi Zagłębie Lubinin ja kiinalaisen Shanghai Shenhuan päävalmentajana voittaen kaudella 1998 Kiinan cupin.
Valmentajauransa jälkeen hän on toiminut Puolan jalkapalloliiton kurinpitovaliokunnassa.
Lesław Ćmikiewicz
Lesław Ćmikiewicz (s. 25. elokuuta 1948) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Hän kuului urallaan Puolan maajoukkueen vakiomiehistöön ja oli voittamassa olympiakultaa 1972.
Ćmikiewicz aloitti pelaajauransa Śląsk Wrocławissa 1965. Hän edusti seuraa uransa alkuvuodet, kunnes siirtyi 1970 Legia Varsovaan. Ćmikiewicz vakiinnutti paikkansa keskikentällä ja oli debyyttikaudellaan mukana johdattamassa Legiaa Euroopan Cupissa puolivälieriin. Hän edusti seuraa koko vuosikymmenen ja voitti kaudella 1972/73 cupin mestaruuden. Vuonna 1979 hän siirtyi Legiasta Yhdysvaltoihin, jossa pelasi Indoor Socceer Leaguessa New York Arrowsissa ja Chicago Horizonissa.
Puolan maajoukkueessa Ćmikiewicz esiintyi vuosina 1970–79 kaikkiaan 57 kertaa. Hän oli mukana voittamassa olympiakultaa 1972 Münchenissä ja hopeaa neljä vuotta myöhemmin Montrealissa. Lisäksi hän kuului MM-pronssia 1974 voittaneeseen joukkueeseen.Pelaajauransa jälkeen Ćmikiewicz on toiminut valmentajana KS Górnik Zabrzessa, Puolan maajoukkueessa ja Tur Turekissa. Hän on toiminut myös Cracovia Krakovan apulaisvalmentajana.
Space Hulk
Space Hulk on Games Workshopin tekemä Warhammer 40,000 -maailmaan sijoittuva miniatyyrilautapeli. Alkuperäinen peli julkaistiin vuonna 1989 ja uudelleenjulkaisu vuonna 2009.
Pelissä Space Marinet taistelevat jättimäisten avaruusalusten hylyissä Genestealereita vastaan. Näistä hylyistä käytetään nimitystä ”space hulk”, mistä pelin nimi on peräisin. Kun ihmisten asuttamaa avaruutta kohti havaitaan ajelehtivan Genestealereita täynnä oleva hylky, Space Marinet lähettävät Terminaattoriryhmänsä puhdistamaan tai tuhoamaan sen.
"Space Hulk" voitti Origins Awardin parhaan fantasia- tai science fiction -lautapelin kategoriassa ja vuotta myöhemmin ilmestynyt "Deathwing"-lisäosa voitti saman palkinnon. Lautapelin pohjalta on julkaistu myös kolme tietokonepeliä, "Space Hulk" (1993), "" (1995) ja "Space Hulk" (2013).
Frieda Brepoels
Frieda Brepoels (s. 7. toukokuuta 1955 Mopertingen) on belgialainen poliitikko. Hän on Euroopan parlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsen. 
Lamberts on parlamentin ulkoasianvaliokunnan jäsen. Ammatiltaan hän on arkkitehti. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin ensimmäisen kerran vuonna 2004 ja uudestaan 2009.
Chris Lowell
Christopher Russell ”Chris” Lowell (s. 17. lokakuuta 1984 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten William "Dell" Parkerin roolista lääkärisarjassa "Rakkauden anatomia" ja Stosh "Piz" Piznarskin roolista rikossarjassa "Veronica Mars".
Chris Lowell syntyi Atlantassa Georgiassa. Hän kävi Atlanta Internation School -koulua ja kiinnostui siellä teatterista ja elokuvanteosta. Tällä hetkellä Lowell opiskelee University of Southern California -yliopistossa. Vapaa-ajallaan hän harrastaa mm. teatteria, musiikkia, valokuvausta ja matkustelua. Lowell laulaa ja soittaa pianoa ja huuliharppua akustisessa indie-bändissä Two Shots for Poe.
Lowell sai ensimmäisen televisioroolinsa vuonna 2003 sarjasta "Life as We Know It". Sarja kuitenkin lopetettiin vain 13 jakson jälkeen. Vuonna 2007 Lowell esiintyi elokuvissa "Graduation" ja "You Are Here". Samana vuonna hän sai myös Stosh "Piz" Piznarskin roolin sarjasta Veronica Mars. Lowell esiintyi sarjassa 20 jakson verran.
Lowell esitti sairaanhoitaja William "Dell" Parkeria lääkärisarjassa Rakkauden anatomia vuosina 2007-2010. Hän lähti sarjasta kolmannen tuotantokauden jälkeen.
Lowell on esiintynyt myös teatterissa. Hänellä on ollut rooleja mm. 14th Street Playhouse -teatterissa näytelmissä "Loppiaisaatto", "Tulikoe" ja "Ananse and the Spider" ja Georgian Shakespeare-festivaalilla näytelmissä "Romeo ja Julia" ja "Kesäyön unelma" .
Andienamatsoni
Andienamatsoni ("Amazona mercenarius") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Andien rinteet Venezuelassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Boliviassa. Siitä tunnetaan kaksi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Johann Jakob von Tschudi Perusta 1844.
Araukaria-amatsoni
Araukaria-amatsoni ("Amazona pretrei") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Etelä-Brasilian, pääasiassa Rio Grande do Sulin, ja sitä tavataan satunnaisesti Argentiinassa ja Paraguayssa. Lajin holotyypin kuvaili Coenraad Jacob Temminck eteläisestä Brasiliasta 1830.
Brasilianamatsoni
Brasilianamatsoni ("Amazona kawalli") on Brasilian kotoperäinen papukaija. Se elää Amazonin alueella. Aikaisemmin sen ajateltiin olevan jauhoamatsonin ("Amazona farinosa") muoto. Lajin holotyypin kuvailivat Rolf Grantsau ja Hélio Ferraz de Almeida Camargo Mato Piristä, Rio Juruán rannalta 1989.
Islamin kulta-aika
Islamin kulta-aika on noin 700-luvulta abbasidien valtaannoususta Bagdadin tuhoamiseen vuonna 1258 ulottunut ajanjakso, jolloin islaminuskoisessa maailmassa tapahtui merkittävää kehitystä muun muassa taiteiden, tieteiden, tekniikan ja talouden alueilla. Bagdadin tuhoutuminen oli katastrofi Lähi-idässä, mutta islamilaisen maailman länsiosassa kulttuuri kukoisti aina 1400-luvun lopulle saakka. 
Käsite kulta-ajasta on syntynyt vasta kyseisen ajanjakson jälkeen.
NPO Mašinostrojenija
NPO Mašinostrojenija (, ent. OKB-52 (), ent. TsKMB ()) on venäläinen rakettien suunnittelutoimisto Reutovissa, Moskovan lähellä.
Suunnittelutoimisto perustettiin vuonna 1944 ja sen johtajana toimi Vladimir Tšelomei kuolemaansa - vuonna 1984 - asti. Aluksi toimisto oli osa OKB-51-suunnittelutoimistoa, mutta siirto Reutoviin toi vuonna 1955 - vuoteen 1966 asti - oman toimiston statuksen tunnuksella OKB-52 (myös tunnus OKB-52 MAP oli käytössä).
Kylmän sodan aikana se kehitti Neuvostoliiton puolustusministeriölle mannertenvälisiä ohjuksia, mm. SS-19-ohjuksen.
Intia on Venäjän federaation jälkeen suurin NPO:n asiakas. Intia on ostanut muun muassa P-70 Ametist, BrahMos, P-800 Oniks ja P-500 Bazalt ohjuksia.
Lasinegatiivi
Lasinegatiivi on lasista valmistettu valokuvan raakakappale, jota käytetään paperikuvan valmistukseen. Lasinegatiiveja käytettiin yleisesti ainakin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa ennen filmin keksimistä. Tähtitieteessä lasinegatiiveja on käytetty viime aikoihin saakka.
Mikrosimulointi
Mikrosimulointi on mallintamistekniikka, joka toimii yksittäisten toimijoiden tasolla, kuten henkilöt, kotitaloudet, ajoneuvot ja yritykset.
Mikrosimuloinnissa jokainen yksikkö esitetään tietueena jolla on yksilöivä tunnus ja sisältönä on yksikköön liittyviä tietoja: esimerkiksi lista henkilöistä joiden tietoina on ikä, sukupuoli, aviollinen- ja työllisyystilanne, tai lista ajoneuvoista joiden tietoina on lähtöpaikka, kohdepaikka ja toiminnallisia tietoja.
Näihin yksiköihin sovelletaan sääntöjä (muutoksien todennäköisyyksiä), jotka johtavat simuloituihin muutoksiin yksiköiden tilassa ja käytöksessä. Säännöt voivat olla deterministisiä (todennäköisyys =1) kuten verolainsäädännön muutoksista seuraavia verovelvoitteiden muutoksia tai stokastisia (todennäköisyys ≤1) kuten 
tietyn ajan sisällä tapahtuvia todennäköisyyksiä liittyen kuolemaan, avioitumiseen, synnyttämiseen tai asunnon vaihtamiseen. Kummassakin tapauksessa tulos on arvio näiden sääntöjen soveltamisesta, mahdollisesti useiden ajallisesti peräkkäisten soveltamisvaiheiden jälkeen. Tuloksissa on arvio summautuvista muutoksista, ja tärkeimpänä, tieto sääntöjen aiheuttamien muutoksien jakautumisesta.
Mikrosimuloinnissa tarkastellaan pääasiassa jakautumisen muutoksia, joten sitä käytetään arvioimaan taloudellisten ja väestötieteellisten muutosten vaikutusta yhteiskuntaan. Toinen lisääntyvä soveltamisala on liikennevirtojen jakautumisen arvioiminen katuverkossa.
Mikrosimulointi liittyy läheisesti kahteen muuhun yksikkötason mallintamisen näkökulmaan soluautomaattiin (cellular automation, CA) ja agenttipohjainen mallintamiseen (agent-based modeling, ABM)
Minni Lukander
Minni Lukander (s. 2. toukokuuta 1930 Joensuu) on suomalainen keramiikkataiteilija. Hän valmistui Taideteollisen Oppilaitoksen keramiikkataiteen linjalta vuonna 1961. Lukander on useasti palkittu niin kotimaassa kuin ulkomailla. Hän työskenteli vierailevana taiteilijana Arabian tehtaalla vuosina 1983–1985 ja on yksi Pot Viaporin perustajajäsenistä. Hänen tunnetuimpia töitään ovat keramiikkaveistokset, leilit ja ruukut sekä erilaiset keraamiset pienesineet. Hän on toiminut useita vuosia Helsingin työväenopistossa savitaiteen opettajana.
Lukanderin töitä ovat hankkineet kokoelmiinsa muun muassa Helsingin ja Norrköpingin kaupungit, Taideteollisuusmuseo, Ruotsin kansallismuseo Tukholmassa ja Arabian museo. On työskennellyt vierailevana taiteilijana Arabian tehtaalla vuosina 1983-1985. Hän piti vuonna 1985 tilakeramiikkanäyttelyn ensin Arabian Museo-Galleriassa ja myöhemmin Taideteollisuusmuseossa. Vuoden 1985 jälkeen hänen töitään on ollut esillä Suomen lisäksi esimerkiksi Japanissa, Yhdysvalloissa, Australiassa ja Englannissa. Lukander on osallistunut useisiin näyttelyihin kotimaassa ja ulkomailla, joihin lukeutuvat esimerkiksi "Suomi muotoilee II, Suomen taideteollisuusyhdistyksen kiertonäyttely", Kiinan kansantasavalta ja Filippiinit 1980-81 sekä "Finland Nature, Design, Architecture -kiertonäyttely", Yhdysvallat 1982. Hän osallistui myös vuonna 1976 kutsuttuna Suomen edustajana Tukholman kaupungin järjestämään neljän pohjoismaisen keraamikon näyttelyyn "Fyra Keramiker".
Lukander sai vuonna 1966 Italian Ulkomaankauppaministeriön palkinnon Faenzassa järjestetyssä kansainvälisessä kilpailussa. Hänen töitään on siellä vieläkin esillä. Lukander voitti 1. palkinnon Helsingin kaupungin vuonna 1968 järjestämässä Suursuon vanhainkodin sisääntuloaulan reliefikilpailussa. Lukander vastaanotti Kansalais- ja työväenopistojen liiton 10-vuotisansiomerkin ansioista opistotyön hyväksi vuonna 1989.
Lukander on saanut apurahoja muun muassa Helsingin kaupungilta, Leo ja Regina Wainsteinin säätiöltä, Alfred Kordelinin säätiöltä ja Paulon säätiöltä. Lisäksi hän on saanut valtion taiteilija-apurahaa vuosina 1972, 1979 ja 1986-88.
Wilenius Båtvarv
Wilenius Båtvarv, Wileniuksen venetelakka, on suomalainen veneveistämö. Sen perusti Porvoossa 1932 Ludwig Wilenius. Wilenius osti Porvoonjoen varrelta ne kaksi hallia joissa telakka edelleen toimii. Lisäksi Wilenius rakensi veistämörakennuksen, pajan ja kaksi liuskaa. Wilenius oli työskenellyt pitkään Borgå Båtvarfilla venemestarina ja työnjohtajana. Wileniuksen telakka sai mainetta laatuveneiden rakentajana. Etenkin Wileniuksen veistämät luokkaveneet keräsivät huomiota. Vuosien saatossa Wileniuksella rakennettiin viitisentoista kutosta ja toista kymmentä 5.5-luokan venettä. Telakalla rakennettiin muun muassa kolme kasia: Arvid Laurinin suunnittelema Andromedan, Birger Slotten Vågspel ja Gösta Kynzellin suunnittelema Katrina. Lisäksi Wileniuksella on veistetty muun muassa A- ja C-veneitä, Hai-veneitä, Louhia, salonkiveneitä sekä saaristo-, rannikko- ja meriristeilijöitä. Östersjökryssareista voidaan mainita Birger Slotten laivanvarustaja Edgar Eriksonille suunnittelema Ö8 Moshulu.
Moni Suomessa purjehtiva klassinen vene on Wileniuksen työnäyte. Veistämö nousi ykkössijalle huviveneiden valmistajana kun maineikkaan Turun Veneveistämön hidas hiipuminen alkoi 30-luvulla. Wileniuksen telakka on edelleen toiminnassa, keskittyen ensisijaisesti telakalla rekennettujen puuveneiden kunnostustöihin- ja ylläpitoon. Tähän päivään mennessä Wileniuksella on rakennettu noin 430 venettä: 40-jalkaisesta meriristeilijästä puolustusvoimille tehtyihin vaneriveneisiin. Museovirasto myönsi telakalle joulukuussa 2012 20 000 euron apurahan telakan koneiden kunnostukseen Wileniuksen telakka oli suurimmillaan 40-luvun loppupuolella jolloin se työllisti vajaat 20 henkilöä. Palkkalistoilla oli veneenvestäjien lisäksi oma seppä, lakkaaja ja rikaaja. Veneiden arvitsemat helat tehtiin telakan omassa pajasa. Päärakennuksen yläkerrassa toimi konttori, tilat piirustusten uloslyöntiä varten sekä varastotilaa. Veneet rakennettiin alakerrassa, joka oli yhtenäistä avointa tilaa. veistämössä pystyi rakentamaan samanaikaisesti kahta isoa venettä. Tänään telakan toiminta rajoittuu korjausrakentamiseen- ja veneiden talvisäilytyspalveluihin.
Dominicanamatsoni
Dominicanamatsoni ("Amazona arausiaca") on Dominican kotoperäinen papukaija. Sen holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Dominicasta 1776.
Hispaniolanamatsoni
Hispaniolanamatsoni ("Amazona ventralis") eli aimmalta nimeltän haitinamatsoni on Hispaniolan kotoperäinen papukaija. Se elää sekä Haitissa, Dominikaanisessa tasavallassa että lähistön pikkusaarilla. Lajin holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Hispaniolasta 1776.
Jamaikanamatsoni
Jamaikanamatsoni ("Amazona collaria") on Jamaikan kotoperäinen papukaija. Sen holotyypin kuvaili Carl von Linné Jamaikalta 1758.
Päivi Lempinen
Päivi Maria Lempinen (s. 4. maaliskuuta 1955 Liminka) on suomalainen taidegraafikko. Hänen ensinäyttelynsä oli vuonna 1979, ja sen jälkeen hänet on luettu Suomen hienostuneimpiin taidegraafikoihin.
Lempinen opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1974–1975, Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1975–1977 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1977–1981. Hänen töissään keskeisinä aiheina ovat toistuneet maisemat ja niihin sijoittuvat arkkitehtoniset muodot, kuten kupoli-, torni- ja telttamaiset konstruktiot. Myöhemmin töitten aihemaailma on laajentunut muun muassa sakraalisiin ja bysanttivaikutteisiin elementteihin.
Lempisen grafiikan työt perustuvat pääosin metalligrafiikkaan, käyttäen akvatintaa ja pehmeäpohjaetsausta, mutta hän on tehnyt myös piirustuksia, maalauksia ja kollaaseja.
Lempinen kuului 1980-luvulla toimineeseen performanssiryhmään Jack Helen Brut. Hän on ollut opettajana Oriveden opistossa vuosina 1983 ja 1985, Helsingin työväenopistossa vuosina 1984–1986 ja 1993–1994, Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1985–1989 ja Kuvataideakatemiassa vuosina 1987–1989. Hän on ollut myös Taide-lehden taittajana vuosina 1985–1987.
Luottamustehtävissä Lempinen on ollut muun muassa Valtion taideteostoimikunnan jäsen 1999–2001 ja Suomen Taideyhdistyksen johtokunnan jäsen vuodesta 2003.
Jauhoamatsoni
Jauhoamatsoni ("Amazona farinosa") on amatsonien sukuun kuuluva keski- ja eteläamerikkalainen papukaijalaji. Sen hyvin laaja esiintymisalue ulottuu Meksikon kaakkoisosista Etelä-Amerikan pohjois- ja länsiosiin aina Boliviaan ja Kaakkois-Brasiliaan saakka. Lajista tunnetaan kolme alalajia, ja sen holotyypin kuvaili Pieter Boddaert Cayennesta vuonna 1783.
Vandat
Vandat ("Vanda") on kämmekkäkasvien suku, johon kuuluu noin 50 kaakkoisaasialaista trooppista lajia. Suvun lajeista on tehty lukuisia risteymiä, usein suvun "Ascocentrum" kanssa. Niistä on tullut suosittuja orkideoita huonekasvatuksessa ja leikkokukkina.
Progressiivinen koulutus
Progressiiviseksi koulutukseksi kutsuttu suuntaus syntyi Yhdysvalloissa 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Se oli reaktio koulutuksen kaavamaisuudelle. Siinä tavoitteena oli kasvattaa varttuvan persoonallisuuden kokonaisuutta, ei vain älyä, vaan yhtä hyvin emotionaalista ja fyysistä puolta. Suuntaus korosti varttuvan aktiivisuutta ja sen ydin tiivistyi sanoiksi "tekemällä oppiminen". Luova ja toiminnallinen aines korostui opetussuunnitelmassa. Suuntauksen vaikutusvaltaisin teoreetikko oli yhdysvaltalainen filosofi John Dewey.
Suuntauksen juuret ovat kuitenkin Euroopassa. Jean-Jacques Rousseau´n Émile (1762), romaanin muotoon puettu tutkielma kasvatuksesta, nähdään perustavaksi alkulähteeksi. Saksalainen Friedrich Fröbel perusti vuonna 1837 ensimmäisen lastentarhan (Kindergarten) ja sveitsiläinen Johann Pestalozzi (1746–1827) kouluja orvoille ja köyhille lapsille. A. S. Neill (Summerhill 1921) ja Maria Montessori voidaan mainita 1900-luvun eurooppalaisista progressiivisten ajatusten toteuttajista.
Kangaspellon kirkko
Kangaspellon Kazanin Jumalanäidin ikonin kirkko oli yksi entisen Kyyrölän ortodoksisen seurakunnan kirkoista Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Se sijaitsi Kangaspellon kylässä, joka kuului Kyyrölän kuntaan vuoteen 1934 asti, jolloin kunta liitettiin Muolaan kuntaan. Kirkon yhteydessä oli pieni vuonna 1930 perustettu hautausmaa. Kirkko oli ulkoasultaan yksinkertainen ja kooltaan pieni, vain 166 neliötä. Rakennus oli hirsirunkoinen ja se oli vuorattu laudoituksella. Sen ikkunat olivat värilasia ja peltikatto oli maalattu. Kirkon torni ylsi 15 metrin korkeuteen ja tornissa oli kuusi kello. Kirkon matalan ja klassistisen ikonostaasin alarivi oli korkeahko ja ylärivi puolestaan hyvin kapea, jossa oli ympyränmuotoisia ikoneja. Kirkko oli pyhitetty Kazanin Jumalanäidin ikonille.
Kangaspellon kylä sijaitsi noin 10 kilometrin päässä Kyyrölän kirkonkylästä, jossa seurakunnan pääkirkko sijaitsi. Vähävaraisella väestöllä ei kuitenkaan ollut mahdollisuuksia kovin usein siellä käydä ja niinpä Kangaspellon koululla pidettiin jumalanpalveluksia. Kangaspeltoon rakennettavaa kirkkoa varten tilattiin piirustukset insinööri Volkovilta, mutta varojen puutteessa sitä ei pystytty toteuttamaan. Vuonna 1921 kangaspeltolaiset ostivat vuonna 1906 valmistuneen Kanneljärven ortodoksisen kirkon 5 000 markalla ja pystyttivät sen uudelleen kotikyläänsä. Varat kirkon ostoa varten lahjoitti F. I. Sergejeff. Kangaspellossa kirkko vihittiin Kazanin Jumalanäidin ikonin muistolle 30. marraskuuta 1921. Siirron yhteydessä kirkkoon tehtiin joitain muutoksia, muun muassa kellotornin telttakatosta tuli loivempi ja matalampi, kirkkosalin katto muutettiin satulakatoksi ja katolle sijoitettiin vain yksi sipulikupoli.
Kangaspellon kirkko paloi talvisodan alussa perustuksiaan myöten. Jatkosodan aikana vuonna 1943 kirkon paikalle suunniteltiin rakennettavaksi hirsistä rukoushuonetta, mutta vuoden 1944 uusi evakuointi esti suunnitelman toteuttamisen.
Paddy Chayefsky
Sidney ”Paddy” Chayefsky (29. tammikuuta 1923 New York, New York – 1. elokuuta 1981 New York) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hänet palkittiin kolmesti Oscarilla käsikirjoituksistaan. Parhaan sovitetun käsikirjoituksen palkinnon hän sai elokuvasta "Marty" (1955), parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen palkinnon puolestaan elokuvista "Klinikka" (1971) ja "Kasvot kuvaruudussa" (1976). Hänen muihin elokuviinsa kuuluvat muun muassa "Ikuinen valehtelija" (1951) ja "Kultarynnäkön iloiset päivät" (1969).
Lokikirja (albumi)
Lokikirja on Nightwishin 18. marraskuuta 2009 julkaistu kokoelma-albumi. Kokoelma sisältää yhtyeen studioalbumit "Angels Fall First", "Oceanborn", "Wishmaster", "Century Child", "Once" ja "Dark Passion Play" sekä EP:t "Over the Hills and Far Away" ja "Bless the Child". Kaikki levyt ovat pahvitaskuissa.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 21.
Eurooppatie E28
E28 eli Eurooppatie 28 on 1 230 kilometriä pitkä eurooppatie, joka johtaa Saksasta Berliinin kehätieltä Puolan, Venäjän Kaliningradin alueen ja Liettuan kautta Valko-Venäjän Minskiin.
Eurooppatien reitti kulkee seuraavien valtioiden ja kaupunkien kautta (suunta Berliinistä Minskiin):Eurooppatien 28 osuus Gdańskista Kaliningradiin voi joidenkin lähteiden mukaan kulkea myös meritietä pitkin.
Kaliningradin alueella eurooppatiet ja seuraavat ensin valtatietä A194 seuraavien kaupunkien kautta:
Kaliningradin itäpuolella väylä jatkuu noin 50 km moottoritienä eli valtatienä A229. Moottoritien lopussa valtatie A229 ja eurooppatie E28 jatkaa itään, mutta E77 risteää koilliseen.
Liettuassa koostuu valtatiestä A7 (Venäjän rajalta Marijampoleen), A16 (Marijampolesta Vilnaan) ja A3 (Vilnasta Valko-Venäjän rajjalle). Reitin varralle osuvat:
Liettuan puoleinen EU:n rajanylityspaikka Valko-Venäjälle on nimeltään Medininkai.
Rajan jälkeen eurooppatie jatkuu valkovenäläisenä valtatienä M7. Aluksi tieyhteys on kaksikaistainen. Valtatien M7 liittyessä Hrodnasta saapuvaan valtatie M6:een (Valožynin itäpuolella), valtatie M6/M7 jatkuu nelikaistaisena Minskin kehätielle saakka. Valtatien varrelle osuvat: