hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Petru Groza
Petru Groza (7. joulukuuta 1884 Băcia – 7. tammikuuta 1958 Bukarest) oli romanialainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä toisen maailmansodan jälkeen vuosina 1945–1952. Groza ei kuulunut kommunistiseen puolueeseen, mutta tuki käytännössä kommunistien valtaannousua.
Groza oli kotoisin Transilvaniasta ja koulutukseltaan lakimies. Hän siirtyi politiikkaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen, aluksi Romanian Kansallispuolueen (PNR) edustajana. Hän oli 1920-luvun alussa ministerinä Alexandru Averescun hallituksessa. Vuonna 1933 Groza perusti Auraajien Rintama ("Frontul Plugarilor") -nimisen talonpoikien asiaa ajavan vasemmistolaisen järjestön ja häntä alettiin pitää ”vasemmistoporvarina”.
Kommunistit onnistuivat saavuttamaan vaikutusvaltaa Auraajien Rintaman sisällä ja syksyllä 1944 siitä tuli yksi kommunistien kokoamaan Kansalliseen Demokraattiseen Rintamaan liittyneistä järjestöistä. Kun Neuvostoliiton edustajat pakottivat pääministeri Nicolae Rădescun eroamaan helmikuussa 1945, Groza nimitettiin hänen seuraajakseen. Hän kokosi koalitiohallituksen, jossa kommunistit olivat vähemmistöasemassa. Grozan pääministerikauden aikana valta kuitenkin siirtyi asteittain kommunisteille ja oppositiopuolueet lakkautettiin. Vuoden 1947 lopussa kuningas Mikael I painostettiin luopumaan kruunusta ja maa julistettiin kansantasavallaksi. Vuonna 1952 Groza luopui lopulta pääministerin tehtävästä ja hänen seuraajakseen tuli kommunistijohtaja Gheorghe Gheorghiu-Dej. Sen jälkeen Groza toimi maan muodollisena valtionpäämiehenä kuolemaansa saakka.
Tilusjärjestely
Tilusjärjestely on maanmittaustoimitus, jossa tiluksia vaihdetaan kiinteistöjen kesken tai siirretään kiinteistöstä toiseen täyttä rahakorvausta vastaan. Tilusjärjestelyihin kuuluu myös kiinteistötoimitukset, joissa järjestellään pelkästään kiinteistöihin kohdistuvia osuus-, rasite- yms. oikeuksia, jolloin ei muuteta kiinteistöjen alueellista ulottuvuutta.
Tilusjärjestelyt voidaan jakaa kolmeen pääryhmään niiden tavoitteiden perusteella:
Rakennusmaan järjestely on asemakaava-alueella suoritettava toimitus, jonka tavoitteena on edistää kaavan toteuttamista. Tavoitteena on uudistaa kiinteistörakenteeltaan pirstoutuneet maa-alueet rakentamiskelpoisiksi kiinteistöyksiköiksi niin, että ne niveltyvät tavalla tai toisella yhteen kohdealueen kaavoituksen kanssa.
Uusjaosta säädetään KML:n 9 luvussa. Uusjaot voidaan jakaa niiden tavoitteiden ja toimituksen kohteen perusteella varsinaisiin uusjakotoimituksiin ja hankeuusjakoihin. Varsinaisen uusjaon tavoitteet, sisältö ja toimitusalueen laajuus voivat vaihdella huomattavasti. Yleensä varsinaisissa uusjaoissa on kuitenkin päätavoitteena toimitusalueella toimivien maatilojen tuotantoedellytysten ja järjestelyalueen kiinteistöjen käytön parantaminen. Lisäksi uusjakojen yhteydessä voidaan tehdä tarpeellisia mukauttamistoimia eli mm. parantaa alueen tie- ja kuivatusoloja.
Erityisiä tilusjärjestelyjä ovat tie- ja ratalainsäädännön mukaiset tilusjärjestelyt (MaantieL 63-67 §, laki yksityisistä teistä, YksTL 38a § ja RataL 53-57 §), lunastuslain mukaiset tilusjärjestelyt (LunL 23-25 §), vesitilusjärjestelylain (31/1980) lunastuslain mukaiset tilusjärjestelyt ja vesistöhankkeiden johdosta suoritettavat tilusjärjestelyt (451/1988). Tilusjärjestelyihin luetaan myös pakolliset tilusvaihdot, joiden tavoitteenasettelussa voi olla tapauskohtaisesti joko uusjaon tai rakennusmaan järjestelyn piirteitä.
Turvarele
Turvarele on laite joka pysäyttää tai estää laitteen toiminnan huolto- vaara- tai virhetilanteessa. Turvareleillä varmistetaan osaltaan työturvallisuutta.
Turvareleeseen kytketään rajakytkimiä, hätä-seis painikkeita, kuittauspainikkeita, antureita, sekä muita turvatoimintoja.
http://www.phoenixcontact.fi/technologies/40872_49240.htm
Murakumo-luokka
Murakumo-luokka () oli keisarillisen Japanin laivaston kuuden aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka.
Johan Risingh
John Risingh (1617–1672) oli Pohjois-Amerikkaan perustetun Uuden Ruotsin viimeinen kuvernööri. Hänen virkakautensa alkoi kesällä 1654 ja päättyi syksyllä 1655 Uusien Alankomaiden joukkojen vallattua Fort Kristinan ja muut Delawaren ja New Jerseyn alueilla sijainneet ruotsalaislinnakkeet.
Risingh syntyi vuonna 1617 Finspångin kunnassa Itä-Götanmaalla Ruotsissa. Lukion jälkeen hän opiskeli Uppsalan yliopistossa ja Leidenin yliopistossa. Vuodesta 1651 vuoteen 1653 hän oli Ruotsin kauppaopistossa sihteerin virassa ja kirjoitti tutkielman kaupankäynnistä ja taloustieteestä. Risingh oli kiinnostunut ennen kaikkea siirtokuntien toiminnasta ja teki matkan Britanniaan oppiakseen sikäläistä siirtomaapolitiikkaa. Vuonna 1653 Risingh sai ritarin arvonimen. Saman vuoden aikana hänet nimitettiin valtionkansleri Axel Oxenstiernan suosittelemana Uuden Ruotsin uudeksi kuvernööriksi Johan Printzin virkaa väliaikaisesti hoitaneen Johan Papegojan paikalle.
Risinhg sai lähtiessään Ruotsista Delawareen tarkat ohjeet siitä miten hänen tuli saattaa Uuden Ruotsin siirtokunta uuteen kukoistukseen. Kuvernööri Printzin alaisuudessa siirtokunta oli lyhyen menestyksen jälkeen kokenut monia vaikeuksia, joiden suurimpana syynä olivat olleet siirtolaisten vähyys ja kauppatavaran loppuminen. Risinghin lähtiessä Delawareen syksyllä 1653 purjealus "Örnillä", matkusti laivalla lähes 300 siirtolaista ja 50 sotilasta. Kun alus toukokuussa saapui perille olivat sairauden vähentäneet siirtolaismäärää noin sadalla.
Runsaan vuoden aikana Risingh vahvisti linnoitusten puolustusta, sijoitti siirtolaiset eri osiin siirtokuntaa ja osti intiaaneilta viljelykseen soveltuvaa lisämaata. Siirtokunnan vahvistaminen osoittautui kuitenkin ylivoimaiseksi tehtäväksi. Ruotsista alkuvuodesta 1654 "Gyllen Hajin" mukana lähetetyt täydennysjoukot ja kauppatavarat eivät saapuneet perille milloinkaan. Alus purjehti ohi Delawaren ja ajautui Long Islandille, jossa Uusien Alankomaiden kuvernöörin Peter Stuyvesantin sotilaat sieppasivat sen. Hieman myöhemmin Suyvesantin sota-alukset piirittivät Uuden Ruotsin linnakkeet ja valtasivat ne. Risingh katsoi sotatoimet turhiksi ja suostui allekirjoittamaan antautumiskirjan, jonka tuloksena Uusi Ruotsi siirtyi hollantilaisten alaisuuteen.
Risinhg ei halunnut jäädä Stuyvesantin alaisuuteen, vaan palasi sotilaitten ja upseerien joukossa takaisin Ruotsiin, jossa hän kuoli köyhyydessä vuonna 1672.
Epari
Epari on keskiviikkoisin Seinäjoella, Etelä-Pohjanmaalla ilmestyvä kaupunkilehti. Sen jakelu on 52 000 kotitaloutta Seinäjoen seutukunnan alueella (vuonna 2016). Näistä noin 1 000 kappaletta on noutopistejakelun kautta. Julkaisija on Ilkka-Yhtymä Oyj:n tytäryhtiö I-Mediat Oy.
Lehti perustettiin 1926 nimellä "Seinäjoen Sanomat", mutta varsinainen ilmestyminen tilattuna sanomalehtenä alkoi seuraavan vuoden alusta Seinäjoen, Ilmajoen, Nurmon ja Peräseinäjoen alueilla. Lehteä julkaistiin kerran viikossa, mutta joulukuun alusta 1928 kahdesti viikossa tiistaisin ja perjantaisin.
Vuonna 1930 lehden nimeksi muutettiin "Kyrönmaa" ja kahden vuoden kuluttua "Seinäjoki". Vuonna 1938 lehden osti Vaasa Oy, jolloin nimeksi tuli "Etelä-Pohjanmaa" ja se ilmestyi enimmillään viisi kertaa viikossa.
Vaasa Oy:n myötä lehti siirtyi Ilkka-Yhtymälle vuonna 1992 ja muutettiin kerran viikossa ilmestyväksi ilmaisjakelulehdeksi ja kaupunkilehdeksi vuonna 2002. Nimi "Epari" otettiin käyttöön vuonna 2008 kutsumanimenä. Lehden virallinen nimi on edelleen Etelä-Pohjanmaa.
Nobelin rauhanpalkinto: Mitä Nobel todella tahtoi
Nobelin rauhanpalkinto: Mitä Nobel todella tahtoi (, ) on Fredrik S. Heffermehlin vuonna 2008 ilmestynyt kirja, joka arvostelee Nobelin rauhanpalkinnon jakajia. Tekijä on täydentänyt vuonna 2011 ilmestyneitä käännöksiä.
Erkki Voipio
Erkki Voipio (1. marraskuuta 1917 Helsinki – 22. joulukuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen teoreettisen sähkötekniikan professori.
Erkki Voipio valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1943, ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1946 ja tekniikan tohtoriksi Tukholman Kuninkaallisesta teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1955. Voipio toimi Teknillisen korkeakoulun teoreettisen sähkötekniikan professorina vuosina 1957–1980 ja vararehtorina 1979–1980.
Voipio on tunnettu sähkötekniikkaa ja piiriteoriaa käsittelevistä oppikirjoistaan, jotka ovat olleet laajasti käytössä suomalaisissa tekniikan alan oppilaitoksissa.
Teknillisen korkeakoulun opiskelijoiden keskuudessa Voipio oli tunnettu tiukasta arvostelukäytännöstään. Voipio rakasti tenttitehtäviä, joissa joutui laskemaan valtavasti ja hyvin hankalilla luvuilla. Laskutikkujen aikaan tenttisalissa kävikin melkoinen suhina. Pienikin laskuvirhe saattoi johtaa johtaa siihen, että tehtäväpisteiksi tuli pyöreä nolla.
Erkki Voipion isä oli käytännöllisen teologian professori Aarni Voipio ja veli Merentutkimuslaitoksen johtaja Aarno Voipio.
Action (Lovexin kappale)
Action on suomalaisen Lovex-yhtyeen vuonna 2013 julkaistun studioalbumin, "State of Mind", ensimmäinen single. Single sai ensisoittonsa YleX-kanavalla 13. maaliskuuta 2013. Single julkaistiin digitaalisesti 22. maaliskuuta.
Yhtyeen laulaja Theonin mukaan ”Action” on viimeinen kappale, joka tehtiin yhtyeen neljännelle, 16. elokuuta 2013 julkaistulle "State of Mind" -albumille. Kappale sisältää albumin muista kappaleista poiketen myös vähän rappia ja sitä on verrattu Linkin Parkiin.
Saku Perinnön ohjaama musiikkivideo kappaleeseen julkaistiin 22. maaliskuuta 2013 videopalvelu YouTubessa. Videota kuvattiin sekä Espanjassa että Helsingissä.
Harri Kivi
Harri Juhani Kivi (s. 1961) on suomalainen kuvataiteilija, joka käyttää veistoksen ja maalauksen välimaastoon sijoittuvissa teoksissaan usein aiheina ja lähtökohtina avaruuden ja meren kuvastoa.
Kivi sanoo olevansa itseoppinut taiteilija, mutta on opiskellut kuvataidetta 1970-luvulta alkaen. Hän aloitti työuransa ravintola-alalla ja on toiminut myös tanssijana, valokuvamallina ja sivuosien näyttelijänä. Artesaaniopintojen myötä Kivi toimi useiden taiteilijoiden assistenttina ja kumppanina 1980-luvulla.
Harri Kivellä on ollut kymmeniä yksityisnäyttelyitä mm. Rauman taidemuseossa (2006) sekä Kemin taidemuseossa (2008). Kivi on osallistunut yhteis- ja ryhmänäyttelyihin mm. Helsingin taidemuseossa Tennispalatsissa ("Taidetta nuorille miehille", 2002), Vantaan taidemuseossa ("Ei koskaan eläkkeelle", 2010), Espoon Taidemuseossa ("Häsäkkä", 2002) Helsingin Juhlaviikoilla (2006, 2009), Art Without Borders -kiertonäyttelyssä (Liettua, Kreikka, Hollanti, Suomi ja Bulgaria 2005-2006) sekä Etelä-Karjalan taidemuseossa ("Taiteen vuoksi", 2011).
Vuonna 2007 Harri Kivi toteutti installaation "Myös marsilaisilla on kotiintuloajat" Nurmijärven kunnan Rajamäen kirjastoon. Vuonna 2011 Kivi perusti oman gallerian Helsingin Merihakaan.,
Vuosina 2007-2008 Kivi toimi vastaavana tuottajana Suomen Kulttuurirahaston Myrsky-hankkeelle, jonka kohteena olivat syrjäytyneet ja syrjäytymisvaarassa olevat nuoret.
Oman taiteellisen tuotantonsa ohella Kivi on 1990-luvulta lähtien tullut tunnetuksi taiteen ”jalkauttajana” epäsovinnaisiin paikkoihin, kuten laitoskoteihin, työpaikkoihin, lähiöihin ja kaupunkitiloihin. Hankkeisiin on osallistunut kuvataiteilijoiden lisäksi myös näyttelijoitä, muusikoita, tanssijoita ja kuvataiteilijoita. Kivi on toiminut myös muun muassa Ateneumin ja Designmuseon näyttelytyöryhmissä, gallerioiden näyttelysihteerinä gallerioissa sekä tuottajana ja kuraattorina eri taidehankkeissa.
Lastenkotilapsen taustastaan johtuen Kivi on toiminut aktiivisesti muun muassa huostaanotettujen lasten, mielenterveyskuntoutujien ja muiden vähäosaisten puolesta. Mielenterveyden keskusliiton kanssa hän perusti Hyvän mielen gallerian 2007. Monien taideapurahojen lisäksi Kivi on palkittu Sosiaali- ja terveysturvan keskusliiton Kansalaistoiminnan tunnustuspalkinnolla 2007.
Professori Altti Kuusamo luonnehti Harri Kiven taidetta vuonna 2012:
Kuvataiteilija Harri Kivi on vaikuttanut taide-elämäämme piristävästi ja piikittävästi laajalla rintamalla ja pitkään. Hänen monet projektinsa, kuten "Kauppala", "Puska" ja "Myrsky", ovat monella tavalla olleet täyspainoista yhteisöllistä taidetta. Etenkin "Myrsky"-projektilla on ollut laajakantoisia nuorten sosiokulttuuriseen elämään ulottuvia positiivisia heijasteita.
Akatsuki (1901)
Akatsuki () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1901 valmistunut Akatsuki-luokan torpedovenehävittäjä. Alus upposi osuttuaan Port Arthurin edustalla miinaan 17. toukokuuta 1904.
Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta Poplarista Lontoosta osana vuoden 1897 hankintoja. Sen köli laskettiin 10. joulukuuta 1900, ja alus laskettiin vesille 13. helmikuuta 1901. Alus valmistui vielä saman vuoden lopulla 14. joulukuuta.
"Akatsuki" saapui Yokosukaan 7. toukokuuta 1902. Alus osallistui Venäjän–Japanin sotaan, jossa se osui Port Arthurin taistelussa 17. toukokuuta 1904 miinaan. Alus poistettiin virallisestit alusluettelosta 19. lokakuuta 1905.
Maanmittaustoimitus
Maanmittaustoimitus on kiinteistönmuodostamislain (KML, 12.4.1995/554) mukainen kiinteistötoimitus tai muun lainsäädännön mukainen toimitus kuten lunastus-, yksityistie- tai maantietoimitus, jossa määritetään rekisteriyksikkö tai käyttöoikeusyksikkö siten, että sen ulottuvuus on kiinteistörekisterin mukaan määritettävissä.
Maanmittaustoimituksilla ylläpidetään kiinteistöjärjestelmää kiinteistöjaotuksen muuttuessa tai sitä kehitettäessä tai selvitettäessä. Valtion vastuulla olevien alueiden osalta maanmittaustoimitusta haetaan siitä maanmittaustoimistosta, jonka alueella tila sijaitsee. Asemakaava-alueilla erityisesti suuremmissa kaupungeissa ja kunnissa toimituksista huolehtivat kaupunkien mittausosastot.
Maanmittaustoimitukset jaotellaan seuraavasti:
Maanmittaustoimituksista Maanmittauslaitoksen sivuilla
Toivo Keskinen
Toivo Matias Kustaa Keskinen (6. marraskuuta 1921 Töysä – 4. maaliskuuta 2013 Ähtäri) oli suomalainen talousneuvos ja kauppias.
Keskinen perusti vuonna 1946 kiinteän kauppapaikan Tuuriin, josta se siirtyi nykyiselle paikalleen vuonna 1969. Vuonna 1976 hänen poikansa, Matti ja Mikko, ostivat hänen liikkeensä, jolloin yritys sai nimekseen Veljekset Keskinen Oy.
Tom Lundberg on kirjoittanut Toivo Keskisestä elämäkertakirjan, "Toivon taival", joka julkaistiin vuonna 2004.
KHL-kausi 2012–2013
KHL-kausi 2012–2013 oli jääkiekkosarja KHL:n viides kausi. Kausi alkoi Lokomotiv Cupiksi nimetyllä avausottelulla, jossa kohtasivat edelliskauden finalistit OHK Dinamo Moskova ja Avangard Omsk.
OHK Dinamo Moskova voitti Gagarin Cupin kukistamalla finaaleissa Traktor Tšeljabinskin voitoin 4-2. Mestaruus oli Dinamolle toinen perättäinen. Joukkueessa pelasi mm. suomalainen Janne Jalasvaara.
Edellisen kauden lento-onnettomuuden takia väliin jättänyt Lokomotiv Jaroslavl palasi liigaan uudella miehistöllä.
Edellisellä kaudella KHL:ään liittynyt Lev Poprad siirtyi Slovakiasta Tšekkiin ja vaihtoi nimensä Lev Prahaksi. Slovakia sai kuitenkin uuden KHL-seuran, kun Slovan Bratislava liittyi liigaan.
KHL laajeni myös Ukrainaan, kun Donbass Donetsk liittyi liigaan.
Runkosarjassa ottelumäärä väheni edelliskauden 54:stä 52:een. Ottelurunko rakentui siten, että kaikki liigan joukkueet pelasivat toisiaan vastaan kerran kotona ja kerran vieraissa, minkä lisäksi jokainen joukkue pelasi kaksi lisäpeliä "pahinta kilpailijaa" vastaan. Tämä "pahin kilpailija" oli yleensä maantieteellisesti lähimpänä sijainnut joukkue.
Kesken kauden, 22. tammikuuta 2013, liiga lanseerasi uuden turnauksen pudotuspelien ulkopuolelle jääville joukkueille. Tämä turnaus sai nimekseen Cup of Hope eli Toivon Cup, ja se pelattiin samaan aikaan pudotuspelien kanssa. Turnauksen tarkoituksena oli mm. auttaa pelaajia pitämään kuntoaan ja pelituntumaansa yllä kevään MM-kilpailuja varten.
Turnauksen neljä parasta joukkuetta sai rahapalkinnon ja turnauksen voittaja sai lisäksi ensimmäisen varausvuoron seuraavaan . Ensimmäisen Toivon Cupin voitti Dinamo Riika.
NHL-kauden aloittanut työsulku toi pelaajamarkkinoille runsaasti vapaita pelaajia. KHL-liiga asetti säännön, jonka mukaan jokainen joukkue sai palkata enintään kolme NHL-pelaajaa. Lisäksi venäläisille joukkueille asetettiin sääntö, jonka mukaan vain yksi näistä kolmesta NHL-pelaajasta sai olla ulkomaalainen. Tämän yhden ulkomaalaispelaajan tuli täyttää vähintään yksi seuraavista kriteereistä:Järjestyksessään viides KHL:n tähdistöottelu pelattiin 13. tammikuuta 2013 Tšeljabinskissa. Vastakkain olivat idän joukkue kapteeninaan Aleksei Morozov ja lännen joukkue kapteeninaan Ilja Kovaltšuk. Idän joukkue voitti ottelun lukemin 18-11.
Pudotuspelit pelattiin paras seitsemästä järjestelmällä.
Jäähdytyslevy
Jäähdytyslevy on pienkone, joka jäädyttää tai viilentää sen kylmälle pinnalle laitetun ruuan. Ajatus on lähtöisin samantapaisesta laitteesta, jota Grant Achatz käytti eräässä ravintolassaan.
"Top Chefissä" vierailevana tuomarina ollut kokki Grant Achatz käytti samankaltaista laitetta ensimmäisessä chicagolaisessa ravintolassaan Alineassa. Hän keksi laitteen kulinaariteknologi Philip Prestonin avustuksella. Laite on noin mikroaaltouunin kokoinen. Achatz teki yhteistyötä PolyScience-yhtiön kanssa jäähdytyslevyn massatuottamiseksi kotikäyttöön ja muihin ravintoloihin.
Jäähdytyslevy pitää yllä tasaisen noin -34.4 °C:n lämpötilan pumppaamalla jäähdytysainetta kompressorin kautta poistaakseen lämpöä teräspinnaltaan. Nesteet, öljy ja geelit jäätyvät pääasiassa 30 – 90 sekunnissa. Lopputuotteessa on rapea ulkopinta, sisäpuoli pysyy pehmeänä tai kermaisena.
Punjabit
Punjabit (punjabiksi پنجابی (shahmukhi), ਪੰਜਾਬ (gurmukhi), पंजाब (devanagari)) ovat etninen ryhmä, joka on kotoisin Pakistanille ja Intialle kuuluvalta Punjabin alueelta. Punjab tarkoittaa ”viiden joen maata”. Punjabit ovat indoarjalainen etninen ryhmä pohjoisintialaista alkuperää, mikä tarkoittaa nykyään Pakistanin Punjabin ja Intian Punjabin lisäksi ihmisiä osista Haryanaa, Kashmiria ja Rajasthania. Perinteisesti punjabien identiteetti perustui kieleen, eikä uskontoon tai alkuperään; punjabia puhuvat ja Punjabin alueella asuvat jakoivat saman kulttuurillisen taustan. Nykyään käsite on laajentunut koskemaan myös punjabilaista alkuperää olevia ihmisiä, vaikka he eivät enää puhuisi punjabia.
Nykyinen Punjab on yhden maailman vanhimman sivilisaation, Indus-kulttuurin, sijaintipaikka. Britanniasta itsenäistymisen jälkeen Punjabin alue jaettiin kahden valtion kesken uskonnon perusteella.
Kansallisten ja uskonnollisten eroavaisuuksien lisäksi punjabit jakautuvat myös eri klaaneihin tai kasteihin, jotka saattavat ulottua yli uskonnollisten ja etnisten rajojen Etelä-Aasiassa.
Elämän lyhyydestä
Elämän lyhyydestä () on Seneca nuoremman kirjoittama filosofinen tutkielma, joka opettaa, että mikä tahansa elämän pituus on riittävä, jos elämä on eletty viisaasti.
Teos on eräs Senecan dialogeiksi kutsutuista tutkielmista. Seneca kirjoitti sen joskus vuosien 49–55 välillä. Hän osoitti sen ystävälleen Pompeius Paulinukselle.
Teos on jaettu 20 lukuun. Esityksessään Seneca nostaa esille monia stoalaisia periaatteita. Hän opettaa, että elämä tuntuu ihmisistä usein lyhyeltä vain siksi, että he pitävät vääriä asioita tärkeinä ja tuhlaavat paljon aikaa merkityksettömien asioiden tavoitteluun. Senecan mukaan luonto antaa ihmisille tarpeeksi aikaa tehdä sen, mikä on todella tärkeää, ja aika tulee vain jakaa oikein. Oikein käytettynä elämä siis on pitkä. Yleisesti ajan voi Senecan mukaan käyttää parhaiten filosofian opinnoissa.
Helvia-äidille, lohduttautumisesta
Helvia-äidille, lohduttautumisesta ( tai "Ad Helviam matrem, de consolatione") on Seneca nuoremman äidilleen osoittama kirje, jonka tarkoitus on lohduttaa tätä Senecan maanpaon aikana.
Kirje "Helvia-äidille, lohduttautumisesta" on nimensä mukaisesti osoitettu Senecan äidille Helvialle. Senecaa syytettiin vuonna 41 aviorikoksesta keisari Caligulan sisaren Julia Livillan kanssa. Pian tämän jälkeen hänet tuomittiin maanpakoon Korsikalle. Roomalaisessa ajatusmaailmassa maanpakoon karkottaminen vastasi lähes kuolemanrangaistusta, koska se erotti ihmisen yhteisöstään mahdollisesti peruuttamattomasti. Siksi Seneca kirjoitti äidilleen lohduttaakseen tätä maanpakonsa aikana.
Vuosien 40-45 välillä Seneca kirjoitti yhteensä kolme lohdutuskirjettä. Muut kaksi ovat "Polybiukselle, lohduttautumisesta" ja "Marcialle, lohduttautumisesta". Äidille osoitettu kirje on ajoitettu tarkemmin noin vuoteen 42. Kirje edustaa niin kutsuttua lohdutuskirjallisuutta ("consolatio") ja se luetaan Senecan usein dialogeiksi kutsuttujen tutkielmien joukkoon.
Kirje on jaettu 20 lukuun. Johdannossa Seneca kehottaa äitiään voittamaan surunsa, aivan kuin on voittanut aiemmatkin surunsa sukulaisten kuoltua. Seneca kertoo äidilleen, ettei itse tunne surua, eikä äidinkään näin tulisi surra häntä hänen poissa ollessaan. Hän sanoo äitinsä vahvan luonteen olevan hyve, joka auttaisi tätä kestämään poissaolon.
Suurin osa teoksesta käsittelee sitä, kuinka Seneca ei koe kokevansa mitään pahaa maanpaon seurauksena. Hän viittaa maanpakoonsa pelkkänä "paikan vaihdoksena" ja vakuuttelee, ettei tunne rangaistuksestaan myöskään häpeää. Hän myös vertaa maanpakolaisen asemaa taivaankappaleisiin; nekin ovat jatkuvassa liikkeessä. Teoksen loppuosassa Seneca kehottaa äitiään etsimään lohdutusta filosofiasta sekä Senecan veljistä ja muista sukulaisista.
Seneca on kirjeessä sekä lohduttaja että se henkilö, jonka kärsimysten vuoksi lohdutetaan, ja hän tuo tämän paradoksin itse esille tekstissä. Seneca hyödyntää kirjeessään useita "consolatio"-lajityyppiin kuuluvien tekstien retorisia keinoja. Samalla hän tuo esille stoalaista ajatteluaan. Sen mukaan ihmisen ei tulisi joutua pois tolaltaan kohdatessaan hallitsemattomia tapahtumia.
Vaikka teos on henkilökohtainen kirje, se on kuitenkin kirjoitettu enemmän tutkielmaksi kuin lohdutuskirjeeksi. Lisäksi vaikka kukin hänen tutkielmistaan on osoitettu tietylle henkilölle, teokset ovat sisällöltään irrallisia itse tilanteesta: Seneca vaikuttaa olevan niissä kiinnostuneempi esittelemään kaikkeuden toimintaa ja ihmisen osaa siinä, kuin varsinaisesti lohduttamaan lukijaansa.
Woldemar Lojander
Woldemar Lojander (29. maaliskuuta 1895 Hamina – 10. kesäkuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Lojanderin vanhemmat olivat lääkintöneuvos Uno Lojander ja Alexandra Aladin. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1922 oli Anna Margareta Schybergson ja toinen vuodesta 1947 Birgitta Christina Sallmén. Lojander tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1913 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1922. Tohtoriksi hän väitteli 1925 ja sai iho- ja sukupuolitautien erikoislääkärin pätevyyden 1927. Lojander oli Helsingin yliopiston hygienian professori vuodesta 1936. Hänen julkaisunsa käsittelivät aiheita sukupuolitautiopin, maito- ja likavesihygienian ja vitamiiniopin alalta.
Sisällissodan jälkeen Lojander toimi Tammisaaren vankileirin alilääkärinä. Hänet ylennettiin 1919 reservissä lääkintäluutnantiksi ja 1932 lääkintäkapteeniksi. Vuonna 1944 Lojanderista tuli lääkintäeverstiluutnantti.
Olli Lokki
Olli Kristian Lokki (28. huhtikuuta 1916 Helsinki – 6. maaliskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko.
Olli Lokin isä oli historioitsija ja koulumies, professori Karl Olof Lindeqvist. Olli Lokki kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1934 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta, opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui maisteriksi vuonna 1939 ja väitteli tohtoriksi Rolf Nevanlinnan johdolla vuonna 1947. Lokin funktioteorian alaan kuuluvan väitöskirjan nimi on "Über analytische Funktionen deren Dirichletintegrale endlich ist und die in gegebenen Punkten vorgeschriebene Werte annehmen".
Olli Lokin opinnot katkaisi sota. Jatkosodan aikana Lokki toimi matemaatikkona Ilmavoimien esikunnan Ilmatorjuntaosastossa. Sodan jälkeen Lokki siirtyi assistentiksi Helsingin yliopiston matematiikan laitokseen, ja toimittuaan yhden lukuvuoden oppikoulunopettajana hän sai vuonna 1945 nimityksen Teknillisen korkeakoulun matematiikan lehtoriksi. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1953. Tuolloin hänet nimitettiin saman oppilaitoksen matematiikan apulaisprofessoriksi. Vuodesta 1962 aina eläkkeelle siirtymiseensä asti vuoteen 1979 Lokki oli Teknillisen korkeakoulun sovelletun matematiikan professori. Helsingin yliopiston matematiikan dosentti Lokki oli vuodesta 1952. Olli Lokki toimi vielä vuosina 1980–1984 Teknillisten tieteiden akatemian toimitusjohtajana.
Olli Lokki edisti opetuksessaan erityisesti tilastomatematiikan ja operaatiotutkimuksen menetelmien soveltamista käytännön ongelmien ratkaisuun. Hän oli laajasti verkottunut akateemisten piirien ulkopuolellakin. Lokki oli Suomen Laadunvalvontayhdistyksen kunniajäsen ja "European Consortium for Mathematics in Industry" -yhteisön kunniajäsen. Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi Olli Lokki valittiin vuonna 1979.
Olli Lokin vanhin poika on professori Juhani Lokki.
Hermeetikko (aikakauskirja)
Hermeetikko-kirja on vuonna 2012 perustettu aikakauskirja, joka ilmestyy 3-4 kertaa vuodessa. Lähinnä alkemiaa, filosofiaa, historiaa, uskontotieteitä, kielitieteitä, salatieteitä ja kulttuuria käsittelevä kirjasarja perustettiin 2012 lakkautetun hermeetikko-lehden (2006-2012) jatkeeksi. Vaikka Hermeetikko-kirja kulkeekin lehden statuksella, on kyseessä ennemmin kirjasarja, jonka jokainen numero käsittää keskimäärin 400 sivua. Sarjan päätoimittajana toimii sen perustaja ja Hermeetikko-lehdestä tuttu Kane Kanerva.
Kirjasarja koostuu mm. kiellettyjen ja harvinaisten kirjojen uusinnoista, salatieteellisten klassikoteosten käännöksistä sekä erilaisista tutkimuksista ja artikkeleista. Ominaista Hermeetikolle on myös siihen sisällytetty huumori.
Alpertonin metroasema
Alperton on Lontoon metron asema Alpertonissa, Lontoossa Piccadilly-linjan varrella. Se kuuluu Oyster-vyöhykkeeseen 4.
Asema avattiin 28. kesäkuuta 1903 nimellä Perivale-Alperton Metropolitan & District Railwayn jatkeelle. Tämä jatke oli Lontoon metron ensimmäisiä sähköistettyjä maanpäällisiä rataosuuksia.
Asema sai nykyisen nimensä 7. lokakuuta 1910.
Alkuperäinen asemarakennus oli vaatimaton puurunkoinen rakennelma. Vuosina 1930 ja 1931 vanha rakennus purettiin osana valmistautumista aseman siirtoon District Linelta Piccadilly Linelle. Uuden asemarakennuksen suunnitteli Charles Holden moderniin eurooppalaiseen tapaan. Asema on samankaltainen kuin muut Holdenin suunnittelemat asemat, kuten Sudbury Town, Sudbury Hill, Acton Town ja Oakwood. Uusi asema oli toinen kahdesta Lontoon metron asemasta, joissa oli ylöspäin menevät liukuportaat laituritasolle pääsyä varten. Liukuportaat on myöhemmin poistettu käytöstä, ja ne ovat nykyisin seinän takana.
Piccadilly Linen läntinen laajennus valmistui 4. heinäkuuta 1932 ja sen junat korvasivat District Linen palvelut asemalla.
Pietari Longström
Pietari Longström (k. 1718) oli isonvihan aikainen sissipäällikkö, kapteeni. Hän oli suuressa Pohjan sodassa sissiretkillä venäläisiä vastaan ja sai kapteenin arvon 1713. Isonvihan aikana hän teki partioretkiä venäläisten selustaan, vuonna 1715 aina Vehkalahdelle saakka. Hän kaatui C. G. Armfeltin sotaretkellä Norjan tuntureilla. Hänelle on pystytetty muistokivi Norjaan Hegraan 1931.
Amershamin asema
Amersham on Lontoon metron ja National Railin asema Amershamissa. Se on Metropolitan-linjan toinen päätepiste. Amersham on Lontoon metron läntisin asema, ja se sijaitsee Oyster-vyöhykkeellä 9.
Amersham sijaitsee 147 metriä merenpinnan tason yläpuolella, korkeammalla kuin mikään toinen Lontoon metron asema.
Asema avattiin 1. syyskuuta 1892 Metropolitan Railwayn jatkeelle. 12. maaliskuuta 1922 aseman nimeksi vaihdettiin Amersham & Chesham Bois, mutta entinen nimi palautettiin vuonna 1937.
Aseman historian aikana sinne ovat operoineet Great Central Railway ja London and North Eastern Railway. Vuonna 1933 rautatie liitettiin London Passenger Transport Boardin alaisuuteen ja siitä tuli Lontoon metron Metropolitan Line.
Rata sähköistettiin vuosina 1959 ja 1960.
Metropolitan Linen junista puolet käyttää läntisenä päätepisteenään Amershamia ja puolet Cheshamia. Näin saadaan vähennettyä paikallisten teiden kuormitusta.
Veikko Loppi
Matti Veikko Loppi (1. helmikuuta 1907 Pyhäjärvi Ol – 27. maaliskuuta 2005) osuustoiminnan parissa työskennellyt järjestöaktiivi. Hän oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Vuosina 1940–1942 hän toimi Suomen Aseveljien Liiton pääsihteerinä ja 1943–1945 liiton toiminnanjohtajana, sen jälkeen liiton jatkajaksi perustetun Kaatuneiden Muistosäätiön puheenjohtajana 45 vuotta. Vuodet 1945–1947 hän oli Osuuskassojen Keskus Oy:n asuttamislainaosaston hoitaja, ja sitten SOK:n säästökassajaoston hoitaja 1947–1953, pääsihteeri vuodesta 1953 ja johtokunnan jäsen vuodesta 1962. Hän toimi myös Helsingin kaupunginvaltuustossa ja musiikkilautakunnassa.
Loppi osallistui talvisotaan JR 65:n joukkueenjohtajana Suomussalmen, Raatteen ja Kuhmon taisteluissa. Jatkosodassa hän toimi kranaatinheitinosaston johtajana ja konekiväärikomppanian päällikkönä. Hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1942.
Iša Krejčí
Iša Krejčí (10. heinäkuuta 1904 Praha – 6. maaliskuuta 1968 Praha) oli tšekkiläinen kapellimestari ja säveltäjä. Hänen isänsä oli filosofi František Krejčí.
Krejčí opiskeli historiaa sekä musiikkitiedettä Kaarlen yliopistossa ja sai lisäksi opetusta Prahan konservatoriossa. Hänen opettajiaan olivat sävellyksessä Karel Boleslav Jirák ja Vítězslav Novák sekä orkesterinjohdossa Václav Talich. Krejčí opiskeli myös pianonsoittoa. Hän työskenteli muun muassa Prahan ja Slovakian kansallisteattereissa.
Orkesteri- ja kamarimusiikkiteosten lisäksi Krejčín sävellystuotantoon kuuluu esimerkiksi ooppera "Pozdvižení v Efesu" (1939–1943).
San Marinon taistelu
San Marinon taistelu (tunnetaan myös nimellä Monte Puliton taistelu) oli toisessa maailmansodassa liittoutuneiden ja Saksan välinen taistelu San Marinosta. 27. kesäkuuta 1944 Britannian kuninkaallisten ilmavoimien koneet pommittivat San Marinoa tappaen 35 siviiliä uskoessaan saksalaisten joukkojen olevan alueella. Saksalaiset sijoittivat syyskuun alussa joukkoja San Marinon alueelle. Taistelu alkoi 17. syyskuuta 1944 ja päättyi 20. syyskuuta liittoutuneiden miehittäessä maan pääkaupungin. Taistelussa kuoli 323 liittoutuneiden ja 274 Saksan sotilasta. Liittoutuneet miehittivät San Marinon kahden kuukauden ajaksi.
Myöhemmin britit maksoivat San Marinolle 80 000 punnan korvaukset kesäkuun pommituksista.
Hovin kartano (Vihti)
Hovin kartano (myös Suontaan Hovi) on kartano Vihdissä. Kartano sijaitsee noin kolme kilometriä Vihdin kirkonkylästä itään. Perimätieto kertoo Ruotsin kuningas Kustaa III:n yöpyneen Hovissa eräällä matkallaan vuosien 1788–1789 aikana. Hovia isännöi tuolloin Nassokin-suku.
Hovin ensimmäisiä omistajia ovat olleet Olli Ollinpoika 1539–1571, Matti Jussinpoika 1572–1574 ja Jaakko Sipinpoika 1575–1584. Vuosina 1627–1752 kartanon omisti Jakob Karlson Skoo, joka aateloitiin vuoden 1630 tienoilla nimellä Hästesko-Fortuna. Axel Gotthard Nassokin omisti tilan vuosina 1769–1784. Vuosina 1784–1812 tila oli jaettuna kahteen osaan. Kruununnimismies Gustav Adolf Engblom omisti tilan vuosina 1838–1874. Valtion koestuslaitoksen (MTT:n edeltäjä) omistuksessa tila oli vuosina 1975–1994. Sittemmin se on ollut taas yksityisomistuksessa.
Museovirasto on määritellyt kartanoa ympäröivän Suontaan viljelymaiseman yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Dornier Do 215
Dornier Do 215 on saksalainen kevyt/keskiraskas ja kaksimoottorinen pommituskone, toisen maailmansodan ajoilta. Siitä kehiteltiin myös muitakin muunnoksia, merkittävimpänä ehkä näistä yöhävittäjämuunnos. Siinä oli eteenpäin suoraan ampuva tykkiaseistus, 2x 20 mm MG FF -konetykkejä, sekä 4x 7,92 mm konekivääriaseistus.
Tämän konetyypin piti oleman niin kutsuttu kehitelty vientimuunnos. Sitä vietiin kuitenkin vain muutama harva koneyksilö, Unkariin (4) sekä Neuvostoliittoon (2). Ruotsi tilasi tätä tyyppiä, muttei saanut yhtään lentokonetta. Valmistusmäärä tästä tyypistä käsitti vain 112 koneyksilöä.
Yöhävittäjätyyppi oli käytössä Luftwaffen laivueissa, ainakin NJG 1:ssa ja NJG 2:ssa. NJG tarkoittaa samaa kuin "Nachtjagdgeschwader".
Tämän lentokoneen edeltäjä oli Dornier Do 17 sekä seuraaja Dornier Do 217. Käytännössä tämä kone oli Do 17:ää 60 km/t nopeampi, pommituskoneena yhtä suuren pommikuorman kuljettamaan kykenevä, sekä toimintamatkaltaan sekä moottoriteholtaan edellistä hieman parempi. Daimler-Benz DB601-tyypin (Aa/Ba) -moottorit olivat 1 100 hevosvoiman tehoiset kukin, antaen koneelle 460 km/h enimmäisnopeuden. Toimintamatkan maksimi oli 2 445 kilometriä.
Odilo Scherer
Odilo Scherer (s. 21. syyskuuta 1949) on brasilialainen kardinaali. Hän toimii São Paulon arkkipiispana ja vastaa näin kuuden miljoonan jäsenen hiippakunnasta.
Vuoden 2013 paavinvaalissa Schereriä pidettiin vahvana ehdokkaana.
Akatsuki-luokka (1901)
Akatsuki-luokka () oli keisarillisen Japanin laivaston kahden aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka.
Kasumi (1902)
Kasumi () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1902 valmistunut Akatsuki-luokan torpedovenehävittäjä. Alus riisuttiin aseista 1. huhtikuuta 1913, ja se myytiin romutettavaksi 1. heinäkuuta 1920.
Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta Poplarista Lontoosta osana vuoden 1897 hankintoja. Sen köli laskettiin 1. helmikuuta 1901, ja alus laskettiin vesille 23. tammikuuta 1902. Alus valmistui kuukautta myöhemmin 14. helmikuuta.
"Kasumi" saapui Yokosukaan 25. kesäkuuta 1902. Alus osallistui Venäjän–Japanin sotaan, jonka päätyttyä se luokiteltiin kolmannen luokan hävittäjäksi 28. elokuuta 1912. Alus poistettiin ensilinjan palveluksesta, ja se riisuttiin aseista 1. huhtikuuta 1913, minkä jälkeen alus palveli tukitehtävissä. Alus myytiin romutettavaksi 1. heinäkuuta 1920.
Shirakumo-luokka
Shirakumo-luokka () oli keisarillisen Japanin laivaston kahden aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka.
Roman Neustädter
Roman Neustädter (s. 18. helmikuuta 1988 Dnepropetrovsk, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Schalkea.
Koko junioriuransa Saksassa viettänyt Neustädter siirtyi kesällä 2012 ilmaisella siirrolla Schalkeen. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen.
Toukokuussa 2016 Venäjän kansallisuuden saaneelle Neustädterille myönnettiin välittömästi lupa edustaa maajoukkuettaan Ranskan EM-kilpailuissa 2016. Prosessi onnistui tyyppillistä aikataulua nopeammin, sillä Venäjän presidentti Vladimir Putin oli antanut kyseisestä asiasta virallisen määräyksen aikaisemmin toukokuussa. Venäjän urheiluministeri Vitali Mutko vahvistikin venäläismedialle, ettei Neustädter saanut poikkeuslupaa kaksoiskansalaisuuteen. Neustädterin oli luovuttava Saksan kansalaisuudesta, koska Venäjä ei ole Euroopan unionin jäsen.
Ennen aikaansa Venäjän maajoukkueessa, Neustädter ehti edustaa Saksaa ikäkausimaajoukkueissa sekä kahden ottelun verran miesten maajoukkueessa vuosina 2012 ja 2013. Nuo pelit eivät kuitenkaan olleet virallisia pelejä, vaan ystävyysotteluita, mikä mahdollisti vielä maajoukkue-edustuksen muualla. Myös Ukrainan maajoukkue oli aiemmin kiinnostunut Neustädterin palveluksista.
Neustädter muutti Neuvostoliitosta Saksaan 1990-luvun alussa. Hänen isänsä on myös ammattilaisuransa lopettanut jalkapalloilija, Karlsruheria ja Mainzia edustanut Peter Neustädter.
Georg Luiga
Georg Eduard Luiga (1866–1936) oli virolainen toimittaja ja kirjailija. Hän oli Päevalehden päätoimittaja 1908–1934. Vuonna 1919 hän oli Helsingissä lehdistöattasseana. Hän julkaisi runoja ja novelleja.
Umut Bulut
Umut Bulut (s. 15. maaliskuuta 1983 Kayseri, Turkki) on turkkilainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Galatasarayta ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
28. kesäkuuta 2011 Bulut siirtyi 4,8 miljoonan euron siirtokorvauksella ranskalaisseura Toulouseen. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa sarjassa Ajacciota vastaan.
Hän siirtyi kesällä 2012 lainasopimuksella Galatasarayhin.
Troian Bellisario
Troian Avery Bellisario (s. 28. lokakuuta 1985 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Spencer Hastingsin roolista televisiosarjassa "Valehtelevat viettelijät". Sarjaa alettiin esittää Suomessa Subilla 14. toukokuuta 2012.
Bellisarion vanhemmat Donald P. Bellisario ja Deborah Pratt ovat televisiotuottajia. Isän sukujuuret ovat Italiassa ja Serbiassa, äiti on afroamerikkalainen. Hänellä on yksi nuorempi veli sekä kolme sisarpuolta ja kaksi velipuolta.
Troian Bellisario teki debyyttiroolinsa jo kolmevuotiaana elokuvassa "Viimeinen voitelu" ("Last Rites", 1988). Vuonna 1998 hän esiintyi elokuvassa "Billboard Dad", jonka pääosissa olivat näyttelijäkaksoset Mary-Kate ja Ashley Olsen. Hän on esiintynyt myös televisiosarjoissa kuten "Aikahyppy", "Kunnian miehet" ja "NCIS Rikostutkijat".
Bellisario valmistui Etelä-Kalifornian yliopistosta. Hän on kertonut kärsineensä high school -aikoinaan syömishäiriöstä ja itsetuhoisuudesta.
Bellisario on naimisissa näyttelijä Patrick J. Adamsin kanssa. Hän synnytti tyttölapsen 8. lokakuuta 2018.
Joe Vitale
Joe Vitale voi viitata seuraaviin:
Joe Vitale (jääkiekkoilija)
Joe Vitale (s. 20. elokuuta 1985 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa NHL-seura Detroit Red Wingsiä. Pittsburgh Penguins varasi Vitalen 195. pelaajana .
Vitale pelasi kauden 2004–2005 USHL:n Sioux Falls Stampedessa ollen joukkueen sisäisen pistepörssin viides 31 pisteellä. Vuodet 2005–2009 hän edusti NCAA:n Northeastern Universitya. Vitalen sijoitukset joukkueen sisäisessä pistepörssissä olivat kolmas 16 pisteellä, neljäs jälleen 16 pisteellä, ensimmäinen 35 pisteellä ja kolmas 27 pisteellä. Toisena vuotenaan hän oli joukkueen varakapteeni ja sekä kolmantena että neljäntenä vuotenaan kapteeni.
Vitale pelasi kauden 2008–2009 aikana myös viisi runkosarja- ja 12 pudotuspeliottelua hänet vuonna 2005 NHL:ään varanneen Pittsburgh Penguinsin farmijoukkueessa AHL:n Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa. Seuraavan kauden hän vietti kokonaisuudessaan Wilkes-Barre/Scrantonissa ollen joukkueen kymmenenneksi paras pistemies 32 pisteellä. Kaudella 2010–2011 Vitale debytoi NHL:ssä 10. helmikuuta 2011 Los Angeles Kingsiä vastaan. Ensimmäisen NHL-maalinsa hän teki 16. helmikuuta 2011 Colorado Avalanchea vastaan.
Aleksandrs Antoņenko
Aleksandrs Antoņenko (s. 26. kesäkuuta 1975 Riika) on latvialainen spinto-tenori. Hän voitti Paul Sakss -palkinnon vuonna 2002 ja Latvian suuren musiikkipalkinnon 2004. Wienin valtionoopperassa Antoņenko esiintyi ensimmäistä kertaa Des Grieux'n roolissa "Manon Lescautissa" vuonna 2006, ja Metropolitan-oopperassa hän teki ensimmäisen esiintymisensä helmikuussa 2009 "Rusalkan" prinssinä. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Latvian kansallisoopperassa, Deutsche Oper Berlinissä, Deutsche Oper am Rheinissä, Monte-Carlon oopperassa, Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa, Norjan oopperassa, Baijerin valtionoopperassa, Teatro dell'Opera di Romassa, Pariisin oopperassa ja Royal Opera Housessa (Covent Garden).
Antoņenkon oopperarooleihin ovat Des Grieux'n ja prinssin ohella lukeutuneet Sergei ("Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth"), Turiddu ("Cavalleria rusticana"), Dmitri ("Boris Godunov"), Luigi ("Il tabarro"), José ("Carmen)", Cavaradossi ("Tosca"), Gabriele Adorno ("Simon Boccanegra"), Otello ja Giuseppe Hagenbach ("La Wally").
Antoņenkon opettajia ovat olleet Margarita Gruzdeva ja Arvīds Luste. Laulamisen lisäksi hän on soittanut puhallinsoittimia.
Shay Mitchell
Shannon Ashley ”Shay” Mitchell (s. 10. huhtikuuta 1987 Mississauga, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä ja malli. Mitchell on näytellyt Emily Fieldsiä televisiosarjassa "Valehtelevat viettelijät" vuodesta 2010 alkaen. Hänen äitinsä on filippiiniläinen ja isänsä irlantilais-skotlantilainen. Hänellä on yksi nuorempi veli.
Mitchell aloitti uransa mallina. Hän toimi eri muotimerkkien mainoskasvona Bangkokissa, Hongkongissa ja Barcelonassa, ennen kuin palasi takaisin Kanadaan opiskellakseen näyttelemistä. Mitchellin debyytti televisiossa oli kanadalaisessa nuorten draamasarjassa "". Hänellä oli myös vierailevat roolit televisiosarjoissa "Nuoret poliisit" ja "Aaron Stone".
Vuonna 2009 Mitchell esiintyi Sean Paulin musiikkivideolla ”Hold My Hand”. Mallintöitä hän on tehnyt muun muassa Pantenelle, American Eagle Outfittersille, Nikelle ja Biorelle.
Andris Nelsons
Andris Nelsons (s. 1978 Riika) on latvialainen kapellimestari. Hän kasvoi musikaalisessa perheessä ja aloitti uransa trumpetistina Latvian kansallisoopperan orkesterissa. Hän opiskeli samalla orkesterinjohtoa Aleksandr Titovin johdolla Pietarin konservatoriossa; hän sai siinä myös yksityistä opetusta Mariss Jansonsilta.
Nelsons sai vuonna 2003 nimityksen Latvian kansallisoopperan pääkapellimestariksi, ja kaudella 2008–09 hän aloitti toiminnan Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterin johdossa. Hän on myös esiintynyt vierailevana kapellimestarina muiden muassa Berliinin filharmonikkojen, Wienin filharmonikkojen, Leipzigin Gewandhaus-orkesterin, Kuninkaallisen Concertgebouw-orkesterin ja New Yorkin filharmonikkojen kanssa.
Nelsons on johtanut esityksiä Wienin valtionoopperassa, Staatsoper Unter den Lindenissä, Metropolitan-oopperassa ja Royal Opera Housessa. Häneltä on julkaistu useita levytyksiä, joilla hän on saanut kansainvälisiä palkintojakin. Vuonna 2011 hän voitti Echo Klassik -palkinnon "vuoden kapellimestarina".
Ernst Märzendorfer
Ernst Märzendorfer (26. toukokuuta 1921 – 16. syyskuuta 2009) oli itävaltalainen kapellimestari. Hän syntyi Oberndorf bei Salzburgissa ja opiskeli Clemens Kraussin johdolla Salzburgin Mozarteumissa. Märzendorferista tuli vuonna 1945 Grazin oopperan ensimmäinen kapellimestari. 1951 ja 1952 hänet kutsuttiin Teatro Colóniin Buenos Airesiin, ja vuosina 1953–1958 hän toimi Mozarteum-orkesterin pääkapellimestarina. Vuonna 1954 hänestä tuli Salzburger Festspielen vieraileva kapellimestari.
Vuonna 1961 Märzendorferista tuli Wienin valtionoopperan pysyvä kapellimestari, ja vuodesta 1964 hän johti säännöllisesti Berliinin Staatsoperia. Hän esiintyi myös Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Japanissa. Vuonna 1999 hänet nimitettiin Wienin valtionoopperan kunniajäseneksi. Märzendorfer johti Wienin valtionoopperaa viimeistä kertaa helmikuussa 2007. Hän kuoli 88-vuotiaana Wienissä pitkään sairastettuaan.
Janne Reinikainen (jalkapalloilija)
Janne-Matti Reinikainen (s. 23. lokakuuta 1981 Kajaani) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Luxemburgin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa US Hostertia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Reinikainen on pelannut Kuopion Palloseurassa 75 Veikkausliigan ottelua. Lisäksi hän on edustanut Warkaus JK:ta, FC Hämeenlinnaa ja Mikkelin Palloilijoita.
Saulius Sondeckis
Saulius Sondeckis [son'dätskis] (11. lokakuuta 1928 Šiauliai – 3. helmikuuta 2016) oli liettualainen kapellimestari. Hänet nimitettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi vuonna 1980, ja hän sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon 1987. Hänelle myönnettiin myös Liettuan kansallispalkinto vuonna 1999.
Sondeckis opiskeli Vilnan konservatoriossa viulunsoittoa Aleksandras Livontasin johdolla ja valmistui vuonna 1952. Orkesterinjohtoa hänelle opetti Igor Markevitch. Hän alkoi itse opettaa Vilnan konservatoriossa vuonna 1957 ja hoiti siellä professuuria vuodesta 1977.
Sondeckis perusti Liettuan kamariorkesterin vuonna 1960. Hän johti esimerkiksi Berliinin, Pietarin ja Toronton filharmonikkoja. Sondeckis johti Salzburgin musiikkijuhlilla vuonna 1988 Arvo Pärtin ja Alfred Schnittken säveltämän "Othello"-baletin. Vuonna 1994 hän johti Mariinski-teatterissa "Taikahuilun" ja Eremitaašin teatterissa "Orfeuksen ja Eurydiken" esityksen. Hän istui esimerkiksi kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun tuomaristossa.
Pärtin teos "Tabula rasa" sekä Schnittken Concerto grossot nro 1 ja 3 ovat Sondeckikselle omistettuja sävellyksiä.
Erkka Heinä
Erkka Heinä (s. 1. marraskuuta 1981 Salo) on uransa lopettanut suomalainen jalkapallomaalivahti.
Heinä lainattiin elokuussa 2011 Valkeakosken Hakasta Tampereen Ilvekseen kahden ottelun ajaksi. Ilves olisi ollut halukas jatkamaan lainasopimusta, mutta Haka ei siihen suostunut. Heinä pelasi ainoan Veikkausliigan ottelunsa lokakuussa 2011 Hakassa. Hän pääsi vaihdosta kentälle ottelussa Rovaniemen Palloseuraa vastaan Ville Kauppisen loukkaannuttua. Pelituntuman puutteesta kärsinyt Heinä sai kuitenkin itsekin etureisivamman samassa ottelussa. Joukkueen fysioterapeuttina ja maalivahtivalmentajana toiminut Heinä oli noussut kokoonpanoon, kun Saku Pesonen ja Markus Koljander olivat jo ennestään loukkaantuneina.
Andrea Marrazzi
Andrea Marrazzi (2. lokakuuta 1887 Livorno – 18. lokakuuta 1972 Livorno) oli italialainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana voittamassa kultaa kalvan joukkuekilpailussa.
Georges Casanova
Auguste Georges Casanova (26. heinäkuuta 1890 Alger, Ranskan Algeria – 20. helmikuuta 1932 Alger) oli ranskalainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana saamassa pronssia kalvan joukkuekilpailussa. Hän osallistui myös kalvan yksilökilpailuun ja jäi siinä viidennelle sijalle.
Abelardo Olivier
Abelardo Olivier (9. marraskuuta 1877 Portogruaro – 24. tammikuuta 1951 Milano) oli italialainen miekkailija. Hän oli mukana voittamassa kesäolympialaisissa 1920 Antwerpenissä kultaa sekä floretin että kalvan joukkuekilpailussa. Lisäksi hän sai kesäolympialaisissa 1908 Lontoossa hopeaa säilän joukkuekilpailussa.
Tiger &amp; Bunny
Sarjan tapahtumapaikkana on fiktiivinen, voimakkaasti Manhattania ja New Yorkia muistuttava suurkaupunki Sternbild vuonna "NC 1978". 45 vuotta sitten maailmaan alkoi ilmaantua supervoimia omaavia ihmisiä, joita sittemmin alettiin kutsua nimellä "NEXT". Kehitettiin ohjelmakonsepti, jossa lupaavia voimia hallitsevat NEXT-yksilöt taistelevat rikollisuutta vastaan, ja heitä alettiin nimittää sankareiksi. Lisäksi kaikki sarjan tunnetut sankarit työskentelevät sponsorifirmojensa alaisuudessa, minkä vuoksi jokaisen pukuun on sijoiteltu (todellisien yhtiöiden) mainoksia. Sankarien teot kuvataan ja esitetään kansainvälisellä reality-TV-ohjelmassa nimeltä "HERO TV", jossa heistä jokainen sijoitellaan sankariteoista (kaupunkilaisten pelastus, syyllisen kiinniottaminen jne.) keräämiensä pisteiden mukaan. Kauden lopulla eniten pisteitä kerännyt sankari julistetaan "King of Heroes":iksi, sankareiden kuninkaaksi.
Tarinan kuvakulma on veteraanisankari Kotetsu T. Kaburagilla, sankarinimeltään Wild Tigerilla, joka määrätään sarjan alussa töissään lyöttäytymään yhteen nuoren mutta määrätietoisen sankaritulokkaan, Barnaby Brooks Jr.n kanssa. Koska miesten ajatusmaailmat ja ideologiat ovat kuitenkin hyvin erilaiset, ei yhteistyö suju aivan mutkattomasti. Kotetsu arvostaa sankaruutta ja ihmisten auttamista yli kaiken, kun vastaavasti Barnabyn motiivit piilevät hänen vanhempiensa murhaajan löytämisessä. Yksi sarjan pääantagonisteista on murhanhimoinen ja salaperäinen NEXT nimeltä "Lunatic", joka on päättänyt toteuttaa Hammurabin lakia soveltaen omankäden oikeutta, tappaen rikollisia.Anime alkoi 3. huhtikuuta 2011 ja viimeinen jakso esitettiin 17. syyskuuta 2011. Se myös simulcastattiin englanninkielisillä tekstityksillä useilla streamaussivustoilla kuten Hulussa, Viz Mediassa ja Anime News Networkissa. Pohjois-Amerikassa animen on lisensoinut Viz Media, UK:ssa vastaavasti Kazé. Ensimmäisten kolmentoista jakson aloituskappale on Unison Square Gardenin esittämä ja lopetuskappale on Aobouzun . Neljännestätoista jaksosta eteenpäin aloituskappale on Novelsin "Missing Link" ja lopetuksena Tamakin "Mind Game".
Sarjasta julkaistiin Masakazu Katsuran piirtämä one-shot manga, Shueishan omistamassa "Weekly Young Jump"issa 4. elokuuta 2011. Sitä seurasi Hiroshi Uedan piirtämä, lokakuussa 2011 oman julkaisunsa saanut manga, joka ilmestyy edelleen "Miracle Jump"issa.
13. marraskuuta 2011 järjestetyssä erikoistapahtumassa paljastettiin, että sarjasta ollaan tekemässä kahta elokuvaa. Ensimmäinen elokuva, nimeltään "Gekijō-ban Tiger & Bunny -The Beginning", esitettiin Japanissa 22. syyskuuta 2012. Toinen elokuva, "Gekijō-ban Tiger & Bunny -The Rising-", on tuotannossa ja alun perin sen luvattiin ilmestyvän syksyllä 2013, mutta lopulliseksi julkaisuajankohdaksi määrättiin helmikuun 8. 2014. Syyksi tälle määriteltiin elokuvan mahdollisimman korkean laadun varmistaminen.
Namco Bandai Games julkaisi 20. syyskuuta 2012 PlayStation Portable-konsolille videopelin . Pelistä ensimmäisenä kertoi Sunrisen tuottaja Masayuki Ozaki 31. heinäkuuta 2011. Toinen peli, , julkaistiin PSP:lle maaliskuussa 2013. Pelin tekijänä on D3 Publisher.