hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ruskoniittyperhonen
Ruskoniittyperhonen ("Coenonympha hero") on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva pieni päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Ruskoniittyperhonen esiintyy Ranskan pohjoisosista itään Keski-Eurooppaan ja Aasiaan Amurille, Koreaan ja Japaniin saakka. Euroopan pohjoisosissa levinneisyysalue ulottuu Ruotsin eteläosiin, Baltiaan ja Venäjällä mahdollisesti Karjalankannakselle. Laji on taantunut erityisesti Länsi-Euroopassa ja kuollut muun muassa Alankomaista sukupuuttoon.
Suomessa ruskoniittyperhonen on havaittu ainoastaan yhden kerran harhailijana Porvoosta.
Ruskoniittyperhosen etusiiven pituus on 15–18 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on koiraalla tumman harmaanruskea ja etusiivessä ei ole kirjauksia. Takasiiven yläpuolella on yleensä rivi keltarenkaisia terättömiä silmätäpliä. Naaraan yläpinnan pohjaväri on yleensä hieman vaaleampi kuin koiraalla ja takasiiven yläpuolen täplät ovat isompia ja valkoteräisiä. Etusiiven alapuolella on vaaleampi postdiskaalijuova. Takasiiven alapuolen silmätäplät ovat valkoteräisiä ja niissä on voimakas oranssinvärinen kehä. Silmätäplärivin sisäpuolella on valkoinen postdiskaalijuova.
Ruskoniittyperhosen elinympäristöä ovat kosteat niityt ja suomaasto.
Lentoaika on toukokuun lopulta heinäkuuhun yhtenä sukupolvena. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Toukan ravintokasveja ovat ohrat ("Hordeum"), helmikät ("Melica"), nurmikat ("Poa") ja villivehnät ("Elymus"), esimerkiksi rantavehnä ("Elymus arenarius").
Clementine Churchill
Clementine Ogilvy Spencer-Churchill (omaa sukua Hozier, 1. huhtikuuta 1885 Lontoo, Englanti - 12. joulukuuta 1977 Lontoo, Englanti) oli pääministeri Winston Churchillin vaimo, Pariskunnalle syntyi viisi lasta, joista Randolphista tuli kansanedustaja ja Sarahista näyttelijä. Toinen tytär Mary Soames on kuvannut äitinsä elämää kirjassa " Clementine Churchill the biography of a marriage".
Clementine Hozier tapasi kymmenen vuotta vanhemman kansanedustaja Winston Churchillin vuonna 1908 Dundeessa, mihin Churchill oli tullut tekemään vaalikampanjaansa. Clementine oli paitsi kaunis, myös älykäs, nokkela ja kiinnostunut politiikasta, ja Churchill rakastui häneen heti. Clementine Hozier matkusti äitinsä kanssa Eurooppaan, ja aloitti Winstonin kanssa kirjeenvaihdon. Palattuaan Britanniaan hän tapaili Winstonia sosiaalisissa tilaisuuksissa. Kesän seurustelun jälkeen Churchill kosi Clementineä jo elokuussa. Häitä vietettiin syyskuussa St. Margaret's-kirkossa Westminsterissä, ja niihin osallistui korkea-arvoisia vieraita, kuten tuleva pääministeri David Lloyd George. Avioliitto kesti yli 50 vuotta, Winston Churchillin kuolemaan asti.
Clementine Churchillin elämä keskittyi politiikkaan ja aviomiehen poikkeuksellisen uran tukemiseen. Nuorin tytär Mary sanoi haastattelussa, että "Äidin elämässä tärkein, toiseksi tärkein ja kolmanneksi tärkein asia oli isä."
Karl Ruprecht Kroenen
Karl Ruprecht Kroenen on fiktiivinen hahmo ensimmäisessä Hellboy-elokuvassa. Mystisestä kaasunaamarin taakse piiloutuvasta natsitutkijasta ei tiedetä paljoa, sillä hänen historiansa rajoittuu vain muutamaan elokuvan pätkään. Hahmo ei lausu elokuvan aikana ainoatakaan selvää sanaa mikä tekee hänestä vielä kiehtovamman henkilön. Eräässä kohtauksessa hän kuitenkin nauraa konemaisesti.
"Karl Ruprecht Kroenen. Syntynyt 1897 Münich, Saksa."
Elokuvan alussa natsit ovat linnoittautuneet kaikessa hiljaisuudessa saarelle keskelle valtamerta, jossa on määrä aloittaa Ragna Rok projekti portaalin avaamiseksi.
Karl Kroenen kuuluu Thule-seuraan ja on siksi osana projektia johtavana tutkijana ja toimii Rasputinin assistenttina.
Projekti menee kuitenkin piloille jenkkien rynnäkön vuoksi, Kroenen yrittää pelastaa portaalin sen alle joutuneelta kranaatilta, mutta räjähde ennättää räjähtää syöksien Kroenenin pilaria päin ja metallinen tanko lävistää tämän rintakehän tappaen hänet "ensimmäisen" kerran.
Aseenaan Kroenen käyttää kahta käsissä pidettävää terää joita hän osaa käyttää taidokkaasti, nopeasti ja sulavasti kimmottaen myös kohti tulevat luodit. Kroenen piiloutuu yleensä kaasunaamarin taakse piilottaen samalla oikeat kasvonsa. Kroenen esiintyy elokuvan aikana vain muutaman kerran ilman kaasunaamaria jolloin voi huomata hänen epäinhimillisen olemuksensa varsin selvästi. Karl Kroenenilla on leikkaus-addikti mikä selittää hänen luomettomat silmänsä, huulettoman suun ja arvet rintakehässä ja käsissä.
Ahiqar
Ahiqar, joskus Ahikar, on Lähi-idän kertomusperinteessä kuninkaan viisas neuvonantaja, jonka onnistuu pelastaa maansa. Teos on alkujaan todennäköisesti ollut arameankielinen, ja se on peräisin Kaksoisvirtainmaasta 600-luvulta eaa.
Tarinaan liittyy runsaasti sananlaskuja, jotka todennäköisesti eivät ole kuuluneet alkuperäisen kertomuksen yhteyteen, koska niissä ei mainita Ahiqaria. Niistä osa muistuttaa hyvin paljon Raamatun Sananlaskujen kirjaa, osa Sirakin kirjaa, ja monenlaisia muitakin yhteyksiä on löytynyt.
Sexpo
Sexpo-säätiö toimii seksuaalisuuden ja ihmissuhteiden asiantuntijana. Säätiö järjestää seksuaalineuvonta- ja terapiapalveluita yksilöille, pareille ja muille ihmissuhdemuodoille sekä kouluttaa seksuaalisuuden parissa työskenteleviä sosiaali-, terveys-, ja kasvatusalan ammattilaisia.
Sexpo-säätiön säännöissä määritellään säätiön tarkoitukseksi
Sexpo pyrkii lisäämään tietoisuutta Seksuaaliterveyden maailmanjärjestön (World Association for Sexual Health) laatimasta seksuaalioikeuksien julistuksesta sekä toimimaan julistuksen periaatteiden mukaisesti.
Sexpo osallistuu myös julkiseen keskusteluun, tuottaa julkaisuja ja koulutusmateriaalia sekä pitää yllä seksologian alan kirjastoa.
Sexpo perustettiin Seksuaalipoliittisena yhdistyksenä vuonna 1969. Sen perustaminen katsottiin tarpeelliseksi, jotta Yhdistys 9:n aloittama seksuaalipoliittinen keskustelu jatkuisi ja toteutuisi omalla, puoluepoliittisesti sitoutumattomalla areenallaan. 
Vuonna 1997 Sexpo säätiöitiin toiminnan ammatillisten edellysten kehittämiseksi.
Seksuaalineuvonta-asema aloitti toimintansa myös vuonna 1969. Aseman päämääränä oli antaa asiallista tietoa ja neuvontaa seksuaalisuuteen liittyvissä kysymyksissä. Se myös pyrki luomaan aktiivista yhteistyötä muiden saman toimintakentän neuvonta- ja hoitopaikkoihin. Nykyään Sexpon yhteistyökumppaneina on niin kansallisia kuin kansainvälisiäkin alan toimijoita.
Sexpon toiminta "rahoitetaan koulutus- ja konsultaatiotoiminnan tuotoilla, asiakasmaksuilla ja Raha-automaattiyhdistyksen toiminta-avustuksella." Sen puheenjohtaja on filosofian tohtori J. Tuomas Harviainen..
Mary Soames
Mary Soames (15. syyskuuta 1922 – 31. toukokuuta 2014) oli Winston Churchillin nuorin tytär, joka kirjoitti ja toimitti elämäkerrallisia teoksia vanhemmistaan. Laajin niistä on äidin, Clementine Churchillin elämäkerta, jonka ensimmäinen versio ilmestyi 1979 ja uusitut laitokset 2002 ja 2003.
Mary Churchill eli vaiherikkaan lapsuuden poliitikkoisänsä perheessä ja kävi sisäoppilaitosta. Toisen maailmansodan alkaessa hän oli 17-vuotias ja liittyi naisten maanpuolustusjoukkoihin "Women’s Volunteer Services" ja myöhemmin "Auxiliary Territorial Service" -ilmatorjuntajoukkoihin, joissa hän nousi aliupseeriksi.
Mary Soames oli naimisissa konservatiivipoliitikko, myöhemmin paroni Christopher Soamesin kanssa vuodesta 1947 tämän kuolemaan, vuoteen 1987 asti. Pariskunta asui vuosia ulkomailla ensin Pariisissa, missä Christopher Soames oli suurlähettiläänä, sitten Brysselissä, missä hän oli Euroopan komission varapuheenjohtajana, ja lopuksi Rhodesiassa maan itsenäistymiseen asti. Mary Soames hoiti diplomaatin puolison tehtäviä ja kirjoitti kirjoja.
J. H. Rosny vanhempi
J. H. Rosny vanhempi () (1856-1940) on belgialaisen kirjailijan Joseph Henri Böexin nimimerkki vuoden 1907 jälkeen. Tätä ennen hän kirjoitti kirjoja nimimerkillä J. H. Rosny. Niistä 1893–1907 julkaistut hän kirjoitti yhdessä nuoremman veljensä Justin Böexin kanssa, joskin vanhemman veljen oletetaan olleen päävastuussa kirjoittamisesta.
J. H. Rosny vanhempi oli science fictionin varhaisimpia edustajia muun muassa Jules Vernen ja H. G. Wellsin ohella ja merkittävä hahmo 1800–1900-lukujen vaihteen ranskalaisessa kirjallisuudessa. Hänen kuolemansa jälkeen hänen kirjallinen maineensa on hiipunut.
Hänen tunnetuin teoksensa lienee romaani, "La guerre du Feu" vuodelta 1909 ( (ISBN 951-1-08632-4), 1985), joka kertoo ajasta, kun tuli ei vielä ole eri ihmisrotujen hallinnassa.
Maja (täsmennyssivu)
Maja voi tarkoittaa seuraavia:
Hiroaki Hidaka
Hiroaki Hidaka (; 1962 – 25. joulukuuta 2006) oli japanilainen rikollinen. Hän murhasi neljä naispuolista henkilöä huhti–syyskuussa 1996. Yksi uhreista oli vasta 16-vuotias. Murhaaja pidätettiin syyskuussa 1996, tuomittiin kuolemaan 9. helmikuuta 2000 ja teloitettiin hirttämällä vuonna 2006.
Hidaka työskenteli taksikuskina Hiroshimassa.
Dizel Penza
Dizel Penza () on venäläinen jääkiekkoseura Penzasta, Penzan alueelta. Seura pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa. Joukkueen kakkosryhmä pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa, sen Povolžie divisioonassa.
Jääkiekon Penzaan toi E.S. Seams -niminen ulkomaalainen, joka muutti kaupunkiin ennen toista maailmansotaa. Vuonna 1948 hänen johdollaan perustettiin kaupunkiin ensimmäinen jääkiekkojoukkue, joka sai nimen Spartak. Vuonna 1955 seuran toimintaa jatkoi joukkue nimeltään "Burevestnik Penza" ja se liittyi Neuvostoliiton kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Vtoraja Ligaan. Seura nousi toiselle sarjatasolle Pervaja Ligaan vuonna vuonna 1963 ja voitti samalla kaudella sarjan mestaruuden, minkä jälkeen seura vaihtoi nimekseen "Dizelist Penza".
Dizelistin putosi kahteen otteeseen Vtoraja Ligaan 1972–1974 ja 1988–1991, mutta muutoin seura pysyi koko ajan Neuvostoliiton toisella tasolla, missä sen parhaaksi saavutukseksi tuli toinen sija kaudella 1975–1976. Vuonna 1992 perustettiin Venäjällä uusi toinen sarjataso Vysšaja Liga, johon Dizelist liittyi. Seura nousi jopa Venäjän pääsarjaan neljäksi kaudeksi 1996–2000, mutta putosi ensin takaisin Vysšaja Ligaan ja sieltä edelleen kolmannelle tasolle Pervaja Ligaan.
Pervaja Ligassa seuran nimeksi vaihtui nykyinen "Dizel Penza", ja seura nousi vuonna 2003 takaisin Vysšaja Ligaan.
Yukio Yamaji
Yukio Yamaji (; 21. elokuuta 1983 – 28. heinäkuuta 2009) oli japanilainen rikollinen. Hän tappoi äitinsä 29. heinäkuuta 2000 Yamaguchissa baseballmailalla. Hän oli vasta 16-vuotias ja joutui suunnittelemattoman tekonsa takia nuorten laitokseen. Sieltä hän pääsi vuonna 2003.
Yamaji kuitenkin jatkoi väkivaltauraansa. 17. marraskuuta 2005 hän tappoi 19- ja 27-vuotiaat siskokset teräaseella Osakassa. Yamaji kertoi, ettei voinut unohtaa äitinsä tappamisen aiheuttamaa tunnetta ja että halusi nähdä ihmisveren. Murhien jälkeen hän sytytti huoneistossa palon ja vei mukanaan rahaa. Hänet pidätettiin 5. joulukuuta 2005 ja tuomittiin kuolemaan 13. joulukuuta 2006.
Yamajin lakimiehet valittivat tuomiosta, mutta Yamaji itse ei tätä halunnut, joten valitus vedettiin pois.
Yamaji hirtettiin 28. heinäkuuta 2009. Samana päivänä teloitettiin myös Chen Detong ja Hiroshi Maeue.
Hiroshi Maeue
Hiroshi Maeue (; 8. elokuuta 1968 – 28. heinäkuuta 2009) oli kolme ihmistä Osakassa murhannut japanilainen. Hän houkutteli uhrinsa netin itsemurhasivustolta. Jokaisen kanssa hän sopi tekevänsä itsemurhan yhteistuumin; lopulta hän kuitenkin kuristi uhrinsa ja jätti itsensä eloon. Tällaisten murhien uhriksi joutuivat 14-vuotias poika, 25-vuotias nainen ja 21-vuotias mies. Maeue sai murhista seksuaalista mielihyvää. Ensimmäinen murha tapahtui 19. helmikuuta ja viimeinen 10. kesäkuuta 2005.
Maeue oli jo aiemmin osoittanut pitkäaikaisia taipumuksia tällaiseen parafiliaan ja saanut sen toteuttamisesta tuomioitakin. Hänen ei kuitenkaan onnistunut tappaa ketään ennen helmikuuta 2005.
Maeue tuomittiin kuolemaan 28. maaliskuuta 2007 ja teloitettiin hirttämällä 28. heinäkuuta 2009, samana päivänä kuin Yukio Yamaji ja Chen Detong.
Seiken Sugiura
Seiken Sugiura (; s. 26. heinäkuuta 1934) on japanilainen liberaalidemokraattisen puolueen poliitikko, joka on muun muassa toiminut maansa oikeusministerinä vuosina 2005–2006. Hän vastustaa kuolemanrangaistusta, joka sotii hänen buddhalaista vakaumustaan vastaan. Sugiura ei antanut toimeenpanna teloituksia oikeusministerinä ollessaan.
El Comercio
El Comercio voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Keiko Chiba
Keiko Chiba (; s. 11. toukokuuta 1948) on japanilainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän vaikutti aiemmin sosialistisessa puolueessa. Syyskuussa 2009 hän nousi maansa oikeusministeriksi jo pitkään kuolemanrangaistusta vastustettuaan. Hän toimii parlamentissa Amnesty International -ryhmän pääsihteerinä. Hän ei kuitenkaan ole suoraan sanonut, aikooko hyväksyä teloituksia. Hän haluaa rohkaista kansallista keskustelua kuolemanrangaistuksen poistamisesta.
Chibaa edelsi Japanin oikeusministerinä Eisuke Mori.
Auli Nyman
Auli Nyman (o.s. Grönroos, s. 28. maaliskuuta 1970) on suomalainen koripalloilija.
Nyman pelasi ensimmäisen Koripallon naisten SM-sarjan ottelunsa vuonna 1982. Hän lopetti uransa polvivaivojen vuoksi kauden 2004–2005 jälkeen. Tuolloin hän oli pelannut SM-sarjassa 369 runkosarjan ottelua ja tehnyt näissä 6 171 pistettä, antanut 530 koriin johtavaa syöttöä ja ottanut 4 324 levypalloa. Kaudeksi 2009–2010 Nyman solmi yhden kauden pituisen sopimuksen Peli-Karhujen kanssa.
Nyman päätti uransa 6.2.2010 pelattuun Peli-Karhut - Catz otteluun polvivaivojen takia.
Nyman on edustanut uransa aikana SM-sarjassa KTP:ta, Merikorista, Peli-Karhuja ja Pussihukkia. Hän on voittanut SM-hopeaa, kahdesti SM-pronssia ja kolme Suomen Cupin mestaruutta. Hänet on valittu vuoden naispelaajaksi vuosina 1989, 1996, 1999 ja 2000 sekä vuoden puolustuspelaajaksi vuosina 1996, 1997, 1999, 2000, 2001 ja 2005.
Maajoukkueessa hän on pelannut 133 maaottelua ja tehnyt näissä 1 513 pistettä.
Peli-Karhut jäädytti hänen pelipaitansa syyskuussa 2005.
El Comercio (Ecuador)
El Comercio on Ecuadorissa ilmestyvä sanomalehti. Lehden perustivat 1906 Celiano Monge ja veljekset César Mantilla Jácome ja Carlos Mantilla Jácome. Lehti on edelleen Mantillan suvun omistuksessa.
Lehti käsittelee sekä koti- että ulkomaisia aiheita, mutta pääpaino on kotimaan uutisoinnissa. Lehden levikki on arkisin 68 000 ja sunnuntaisin 152 000 kappaletta.
Ralf Rothmann
Ralf Rothmann (s. 1953) on saksalainen kirjailija. Hänen tuotantonsa sisältää seitsemän romaania, runokokoelmia, esseitä, näytelmän, kaksi kertomuskokoelmaa sekä kaksi novellia.
Vuonna 2009 suomennettiin hänen romaaninsa "Nuorta valoa". Se lukeutuu neljän romaanin sarjaan, joka kuvaa elämää kaivosteollisuusalueella 1950- ja 1960-luvuilla lapsen ja nuoren näkökulmasta.
Kristina Haataja
Kristina Haataja (s. 1953) on toiminut kääntäjänä, kielten opettajana sekä toimittajana. Hän on on viettänyt suuren osan elämästään Pariisissa. Haataja on julkaissut Suomessa romaanit "Passio" (1991), "Yö" (1994) ja "Temppeli" (1995) sekä Ranskassa teoksen "La lézarde et le caillou" (2006) yhdessä Sylvie Durbecin kanssa. Hän on kääntänyt muun muassa Marguerite Durasin, Emmanuel Carrèren, Jules Vernen ja Virginie Despentesin romaaneja.
Ronald Knox
Ronald Arbuthnott Knox (17. tammikuuta 1888 – 24. elokuuta 1957) oli brittiläinen pappi ja kirjailija. Knox vihittiin anglikaaninen kirkon papiksi 1912, mutta hän kääntyi katoliseen uskoon vuonna 1917. Useimmat Knoxin kirjoista käsittelivät uskontoa, mutta hän kirjoitti myös salapoliisikertomuksia.
16. tammikuuta 1926 Knox sai aikaan paniikkia Britanniassa keskeyttämällä kirjallisuusohjelmansa kuvitteellisella tiedotuksella Lontoossa käynnissä olevista mellakoista, jonka monet kuulijat uskoivat todelliseksi.
Romanian kuningaskunta
Romanian kuningaskunta oli valtio, joka muodostui vuonna 1859 Moldovan ruhtinaskunnan ja Valakian ruhtinaskunnan yhdistyttyä. Tuolloin valtion nimi oli Romanian yhdistyneet Moldovan ja Valakian ruhtinaskunnat. Valtio oli aluksi Osmanien valtakunnan alainen, mutta muodostui itsenäiseksi kuningaskunnaksi siitä itsenäistyttyään vuonna 1877, minkä jälkeen se sai kansainvälisen tunnustuksen. Monarkia muuttui tasavallaksi vuonna 1947, kun Romanian kommunistinen puolue tuli valtaan.
HMS Illustrious
HMS Illustrious on ollut viiden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Implacable
HMS Implacable on ollut kolmen Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Hyvä tapa
Hyvä tapa tarkoittaa oikeustieteessä vakiintunutta, perustelluksi katsottua käytäntöä, joka pohjautuu vallitseviin arvostuksiin. Näiden arvostusten perusteella säädetään lakeja, joten hyvän tavan vastaisuus liittyy läheisesti lainvastaisuuteen. Kuten muutkin oikeusperiaatteet (esimerkiksi arvottomuus, kohtuuttomuus ja kunnianvastaisuus) hyvä tapa esiintyy tavallisesti kielteisessä muodossa. Jos järjestelyssä ilmenee hyvän tavan vastaisuutta, ei muutoin pätevään järjestelyyn liitykään tavoiteltuja oikeusvaikutuksia.
Tarkemman juridisen merkityksen hyvä tapa saa tietyssä sosiaalisessa ympäristössä. Juridisella merkityksellä on hieman eri sisältö puhuttaessa hyvästä hallintotavasta, hyvästä kirjanpitotavasta, hyvästä liiketavasta ja hyvästä pankkitavasta. Hyvän tavan olennainen tunnusmerkki on se, että se kuvastaa tasapuolisesti osapuolten intressejä. Pelkkä käytännön yleinen noudattaminen ei tee siitä hyvää tapaa.
Hyvän tavan vastaisuus liittyy läheisesti šikaanikieltoon eli oikeuden väärinkäytön kieltoon. Šikaanikiellossa tarkastellaan sitä pyritäänkö jonkin oikeuden avulla päämäärään, joka ei sisälly oikeuden tavanomaiseen käyttöön, ja olisiko oikeuden toteutumisesta haittaa. Hyvän tavan vastainen järjestely sen sijaan on uhka tai poikkeama asianmukaiseksi katsotusta sosiaalisesta arvostuksesta.
Hyvien tapojen vastaisuudesta säädettiin aiemmin Suomen rikoslain (39/1889) 43 luvussa, jonka otsikkona oli "Hyviä tapoja koskevain määräysten rikkomisesta". Uudemman lainsäädännön vuoksi luvun kaikki pykälät on nykyisin jo kumottu yksi toisensa jälkeen.
Väittämistaakka
Väittämistaakka eli vetoamisvelvollisuus tarkoittaa prosessioikeudessa asianosaisen velvollisuutta vedota tosiseikkoihin. Tuomioistuin ottaa sitten juttua tutkiessaan ja ratkaistessaan tosiseikat huomioon. Tuomioistuin ottaa huomioon vain asianosaisten esittämät tosiseikat, eikä tee ratkaisuaan sellaisen seikan perusteella, johon asianosainen ei ole vedonnut. Asianosainen saattaa hävitä jutun, jos ei ole vedonnut kaikkiin seikkoihin, joiden todenperäisyydestä ollaan yhtämieltä.
Riita-asioissa, joissa asianosaiset voivat tehdä sovinnon, on väittämistaakka aina voimassa eli käytössä on dispositiivinen periaate. Muissa jutuissa noudatetaan virallisperiaatetta, jolloin oikeudenkäynnin kulusta määrää viranomainen. Tällöin tuomioistuin voi painavasta syystä, esimerkiksi lapsen edun vuoksi, perustaa ratkaisunsa myös sellaiseen tosiseikkaan, johon asianosainen ei ole vedonnut. Väittämistaakka on tällöinkin kuitenkin ensisijainen periaate. Rikosjutuissa tuomioistuin perustaa ratkaisunsa syytteessä esitettyyn teonkuvaukseen eli syyttäjällä on väittämistaakka. Syytetyllä ei sen sijaan ole väittämistaakkaa, vaan syytteen hylkäys voidaan perustaa sellaiseen seikkaan, johon syytetty ei ole vedonnut.
Chasséenin kulttuuri
Chasséenin kulttuuri vallitsi Ranskassa ja lähialueilla myöhäisellä neoliittisella kivikaudella noin 4500–3500 eaa. Kulttuuri löydettiin Chassey-le-Campin löydöistä Saône-et-Loiren seuduilta. Kulttuurin alkuperä lienee Välimeren ja Atlantin rannikolla alkujaan levinneessä sydänsimpukkakeramiikassa. Chasséenin kulttuuri levisi laajalle Ranskan tasangoille, mm. Seinen altaaseen ja Loiren laaksoihin, ulottuen nykyisiin Haute-Saônen, Vauclusen, Alpes-de-Haute-Provencen, Pas-de-Calaisin ja Eure-et-Loirin departementteihin. Chasséenin kulttuurin ihmiset elivät monipuolisella maanviljelyllä kasvattaen mm ruista ja omenoita, ja pitäen lampaita ja nautoja. Ihmiset elivät taloissa, joista koostui 100–400 asukkaan kyliä. Silloin ei tunnettu metalleja. Tämän tilalle tuli Seinen alueelle Seine-Oise-Marnen kulttuuri eli SOM 3100–2000 eaa., joka rakensi megaliittisia käytävähautoja, joissa on kirveiden kuvia. SOM-kulttuuri oli indoeurooppalainen. Marnejoen kalkkiin louhittiin megaliittimaisia luolahautoja.
Heli Slunga
Heli Slunga (s. 18. kesäkuuta 1982 Tervola) on suomalainen kirjailija. Hän työskentelee vapaana taiteilijana.
Vuonna 2007 Slunga sai J. H. Erkon runokilpailussa jaetun toisen sijan. Vuonna 2010 hän sijoittui toiseksi Poetry slamin SM-kisassa. Vuonna 2013 hänen runokokoelmansa "Orjan kirja" oli Yleisradion Tanssiva karhu -palkintoehdokas vuoden parhaasta runokokoelmasta. Slungan esikoisromaani "Lapin Lolita" (yhdessä Jaana Seppäsen kanssa) oli Lappi-kirjallisuuspalkintoehdokas vuonna 2016. Slunga on ollut Suomen Kirjailijaliiton jäsen vuodesta 2009. Vuonna 2017 hänet valittiin Kirjailijaliiton johtokuntaan.
Slunga asuu Oulussa. Hänet valittiin Oulun vuoden taiteilijaksi 2013.
Seine-Oise-Marnen kulttuuri
Seine-Oise-Marnen kulttuuri oli megaliitteja rakentanut kulttuuri itäisessä Pohjois-Ranskassa ja Belgiassa noin 3100 - 2000 eaa. Megaliittihaudoissa oli ihmistä esittäviä kohokuvia. Kuvat esittivät muun muassa kirveitä, rintoja ja kaulanauhoja. SOM-kulttuuri toi kuparin Pohjois-Ranskaan ensi kertaa ja lienee ollut indoeurooppalainen. SOM:n tyyppistä keramiikkaa tehtiin myös Sveitsissä, Bretagnessa ja Tanskassa.
HMNB Clyde
HMNB Clyde eli Her Majesty’s Naval Base Clyde on yksi kolmesta Britannian kuninkaallisen laivaston tukikohdasta. Se sijaitsee Skotlannissa, ja sinne on sijoitettu Britannian Trident-ohjuksilla varustetut Vanguard-luokan ydinsukellusveneet.
Tukikohta sijaitsee Gare Lochin itärannalla Argyll ja Butessa Clydevuonosta pohjoiseen, noin 65 kilometriä Glasgow’n kaupungista länteen. Sukellusvenetukikohta koostuu erillisistä paikoista, joista merkittävimmät ovat "Faslane" 65 km Glasgow’sta ja RNAD Coulport Loch Longin vieressä 20 km Faslanesta länteen.
Valmistusvirhe
Valmistusvirhe on tuotekappaleita tehtäessä yksittäiseen tai pieneen joukkoon tuotteita tullut vika, jolloin tuote poikkeaa hyväksyttävästä laadusta. Tuotantoprosessissa on tällöin ollut hetkellisiä ongelmia. Poikkeamat voivat johtua esimerkiksi heikosta tai toimimattomasta laadunvalvonnasta tai raaka-aineen virheellisyydestä. Jos virhe kohdistuu kokonaiseen tuotesarjaan, puhutaan rakenne- ja suunnitteluvirheestä.
Virheiden syiden tyypittelyllä ei ole suoraa oikeudellista merkitystä, sillä tuotevastuulaki (694/1990) koskee samalla tavoin ohjevirheitä, rakenne- ja suunnitteluvirheitä sekä valmistusvirheitä. Tuotevastuulaki koskee yksityiseen käyttöön tai kulutukseen tarkoitettuja tuotteita, joista aiheutuu vahinkoa ihmisille tai omaisuudelle. Laissa pidetään tuotteena myös sähköä. Laki ei koske tuotteelle itselleen syntynyttä vahinkoa, eikä ydinlaitoksen aiheuttamaa vahinkoa, jota koskee ydinvastuulaki (484/1972).
Korjaamattomana tuotteen toimimattomuuden aiheuttava valmistusvirhe ei kuulu tuotevastuuvakuutuksen piiriin, ellei se aiheuta esine- tai henkilövahinkoa. Tuotteita valmistavien yritysten on mahdollista vakuuttaa riski siitä, ettei tuote toimi tai täytä vaatimuksia. Tällaista vakuutusta nimitetään valmistustakuuvakuutukseksi. Se korvaa myydyn tai luovutetun tuotteen virheellisyyden korjaamisesta aiheutuvia kustannuksia tai tuotteen vaihtamisen uuteen tuotteeseen, jos se on korjaamista halvempaa. Vakuutus korvaa enintään omakustannushinnan.
Los Millaresin kulttuuri
Los Millaresin kulttuuri oli varhaisin kuparikulttuuri Etelä-Espanjassa ja Etelä-Portugalissa noin 3200–1800 eaa. Sen loivat varhaiset minolaiset eli pelasgit, jotka purjehtivat laivoillaan itäiseltä Välimereltä. Nämä maanalaisia hautoja rakentaneet pelasgit kehittyivät Diminin pelasgeista noin 4100 eaa. ja purjehtivat mm. Maltalle. Pelasgit perustivat kaivoskaupunkeja eteläiselle Iberian niemimaalle louhien kultaa, hopeaa, kuparia ja muita mineraaleja. Los Millares (suomennettuna "Tuhannet") oli noin 1000 asukkaan asutuskeskus. Los Millaresissa oli kymmeniä kupolihautakammioisia "tholos"-hautoja. Vuodesta 2600 eaa. alkaen seudulla näkyy väestön vähenemisen ja kasvavan sotaisuuden merkkejä. Noin 1800 eaa. pronssikautinen El Argarin kulttuuri korvasi Los Millaresin kulttuurin, ehkä sotaisesti.
HMS London (1670)
HMS London oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1670 vesillelaskettu 96-tykkinen toisen luokan linjalaiva, joka rakennettiin kahdesti uudelleen. Se oli palveluskäytössä koko olemassaolonsa aikana ainoastaan noin puoli vuotta. Täten alus on selkeä esimerkki ensimmäisen luokan aluksien käyttämistä pelotteena ennemmin kuin aktiivipalveluksessa olevina aluksina.
Alus tilattiin 15. heinäkuuta 1667 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Christopher Pett maaliskuuhun 1668 ja sen jälkeen Jonas Shish. Se laskettiin vesille 25. heinäkuuta 1670. Aluksen valmistuskustannukset olivat 19 680 puntaa.
Alus otettiin palvelukseen 22. kesäkuuta 1670 ensimmäisenä päällikkönään John Tinker, joka oli tehtävässä 6. elokuuta 1670 saakka. Aluksen päällikkönä oli 12. helmikuuta 1672 alkaen Sir Edward Spragge, jolloin alus oli samalla punaisen laivueen vara-amiraalin lippulaivana. Aluksen päälliköksi tuli 25. kesäkuuta Thomas Elliot, jonka alaisuudessa alus osallistui Solebayn taisteluun 28. toukokuuta. Yorkin herttuan lippulaivan HMS "Saint Michaelin" tultua toimintakyvyttömäksi herttua siirtyi alukselle ja teki siitä uuden lippulaivansa.
Aluksen uudelleen rakentaminen tilattiin 6. maaliskuuta 1702 Chathamin telakalta, jossa sen vastaavaksi mestariksi määrättiin Benjamin Rosewell. Alus laskettiin vesille 2. heinäkuuta 1706.
HMS "London" otettiin palvelukseen 12. joulukuuta 1706, jolloin aluksen päällikkönä oli William Clevland. Alus poistettiin palveluksesta 23. kesäkuuta 1707, jolloin se sijoitettiin reserviin. Alus siirrettiin huollettavaksi 3. heinäkuuta 1718 Chathamin telakalle.
Aluksen aseistus muutettiin käsittämään 26 kpl 32-naulaista puolikanuunaa, 28 kpl 18-naulaista kulveriinia, 28 kpl 9-naulaista puolikulveriinia ja 18 kpl 6-naulaista. Miehistöä alukselle tarvittiin 750 miestä.
HMS "Londonille" tilattiin 23. syyskuuta 1718 Chathamin telakalta korjaus, joka muutettiin 5. joulukuuta modernisoinniksi ja siten uudelleen rakentamiseksi. Aluksen vastaavana mestarina toimi Benjamin Rosewell. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta 1721.
Aluksen aseistus koostui korjaustyön päätyttyä ala- ja keskikasille sijoitetuista 56 kpl:n 42-naulaisesta, yläkannen 28 kpl:n 12-naulaisesta sekä puoli- ja etukansille sijoitetuista 16 kpl:n 6-naulaisesta tykistä. Laivan miehistöksi tarvittiin 780 miestä.
HMS "Londonia" ei otettu palveluskäyttöön, vaan se sijoitettiin suoraan reserviin. Aluksesta tehtiin vuonna 1746 kirkkolaiva, ja se myytiin amiraliteetin 29. heinäkuuta 1747 tehdyllä päätöksellä romutettavaksi. Aluksen romuttaminen päättyi lokakuussa 1747 Chathamissa.
Mediomatrikit
Mediomatrikit olivat kelttiläinen heimo, joka asui Gallia Belgican alueella. Heidän pääkaupunkinsa oli Divodurum, nykyinen Metz. Paikannimien perusteella on päätelty, että osa mediomatrikeista on saattanut perustaa asutuskeskuksia Pohjois-Italiaan, lähelle Novaraa.
Nemetona
Nemetona oli kelttien pyhiä lehtoja ja temppeleitä suojeleva jumalatar. Hänen nimensä tulee sanasta "nemeton" ”pyhäkkö”. Jumalattaren nimi tarkoittaa suunnilleen "hän jota kunnioitetaan pyhäkössä". Nemetonaa palvottiin itäisessä Galliassa sekä nykyisen Saksan alueella ja Britanniassa. Usein hänet esitettiin yhdessä Mars-jumalan kelttiläisen version kanssa, ja on mahdollista, että Nemetonalla on alun perin ollut sotaisa tehtävä. Hänen nimensä saattaa myös liittyä irlantilaiseen sotaisan kiihkon jumalattareen Nemhainiin.
Verner Humble
Verner Alexander Humble (17. huhtikuuta 1874 Valkeala – 24. tai 25. syyskuuta 1919 Arkangeli, Venäjä) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Verner Humble kävi Haminan ruotsalaista reaalilyseota ja sitten Haminan kadettikoulun josta hän valmistui 1893. Hän palveli aliluutnanttina aluksi Suomen kaartissa ja sitten Venäjällä Pavlovitshin rykmentissä Pietarissa ja kävi Venäjän yleisesikunta-akatemian 1896. Vuonna 1897 hän erosi armeijan palveluksesta kaartinluutnanttina. Humble toimi sitten Suomessa sanomalehtimiehenä ja venäjän kielen opettajana. Hän oli Fredrikshamns Tidning-lehden päätoimittajana Haminassa 1898–1900 ja sen jälkeen lehtimiehenä Helsingissä. Humble palveli uudelleen Venäjän armeijassa vapaaehtoisena kapteenina Venäjän–Japanin sodan aikana 1904–1905. Tämän jälkeen Humble erosi 1906 aktiivipalveluksesta alikapteenin arvoisena ja toimi Suomessa lehtimiehenä kirjoittaen muun muassa Finsk Tidskrift-lehteen. Hän palasi vielä Venäjän armeijan palvelukseen ensimmäisen maailmansodan puhjettua 1914 ja toimi erilaisissa sotilastehtävissä..
Vuonna 1917 ilmestyneessä kirjassaan "Den stora ryska revolutionen" Humble kuvasi Venäjän maaliskuun 1917 vallankumouksen tapahtumia silminnäkijäkertomusten pohjalta. Suomen sisällissodan aikana Humble lähti Helsingistä Tallinnan kautta Pietariin oman kertomansa mukaan pelastakseen erään valkoisen suomalaisen punaisten käsistä. Hän oleskeli Pietarissa maaliskuulta kesäkuulle 1918 ja palasi sitten Suomeen. Humble kuvasi tätä retkeä ja Pietarin silloisia olosuhteita kirjassaan "Från rödt till hvitt: rundt Finska viken februari-juli 1918".
Suomen sisällissodan jälkeen Humble lähti keväällä 1919 Pohjois-Venäjälle, missä hän kuoli sairaalassa keuhkotuberkuloosiin syyskuussa 1919 valkoisten venäläisten hallussa olleessa Arkangelissa.
Juhani Lompolo
Juhani Petteri Lompolo (23. joulukuuta 1941 Turku – 21. kesäkuuta 2011 Malmö, Ruotsi) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on käyttänyt myös nimimerkkiä "M. A. Jacobsen".
Lompolon journalistinura alkoi 1960-luvulla. Vuodesta 1968 hän työskenteli Yleisradion uutisissa ja oli Ylen vakituisessa palveluksessa 1978–1984, sen ensimmäisenä Kaukoidän kirjeenvaihtajana Tokiossa ja sen jälkeen Tukholmassa. Hän toimi kymmenen vuoden ajan Helsingin Sanomien Itä-Aasian kirjeenvaihtajana asemapaikkanaan Tokio. Sen jälkeen Lompolo asui ruotsalaisen vaimonsa, toimittaja, kirjailija Monica Brawin kanssa Ruotsin Malmössä.
Lompolo kirjoitti muun muassa Japanin kulttuuriin ja historiaan liittyviä kirjoja sekä artikkeleita muun muassa "Ruotsin Suomalainen" -lehteen.
Juhani Lompolo valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta 1965 ja opiskeli Tokiossa televisioalaa ja japanin kieltä.
Katsutoshi Nagasawa
Katsutoshi Nagasawa (; 2. elokuuta 1923 – 10. tammikuuta 2008) oli japanilainen säveltäjä, joka teki musiikkia perinteisille Japanin soittimille, kuten shakuhachille ja kotolle. Hän opiskeli Yasuji Kiyosen johdolla ja valmistui Nihon-yliopistosta. Hänelle myönnettiin purppurainen nauha vuonna 1990.
Nagasawa oli yksi Pro Musica Nipponia -ryhmän perustajista vuonna 1964.
F.T. Island
F.T. Island (Hangul: 에프티 아일랜드), Five Treasure Island, tai FTI, on K-Pop-yhtye. F.T. Island tulee sanoista 'Five Treasure Island', viitaten jokaisen bändin jäsenen olevan aarre. Heidän debyyttialbuminsa, "Cheerful Sensibility", oli kuudenneksi myydyin albumi Etelä-Koreassa vuonna 2007.
Pesäpallon B-mestaruus
Pesäpallon Suursarjan alapuolelle perustettiin 1931 ns. Valtakunnansarja (alkuperäiseltä nimeltään B-sarja). Siihen saivat osallistua kaikki seurat, jotka eivät pelanneet Suursarjassa. Myös Suursarjaseurojen 2-joukkueet olivat oikeutettuja pelaamaan B-sarjassa, mutta niillä ei ollut nousumahdollisuutta.
Sarja jaettiin alueisiin, joiden voittajat ratkaisivat ensin Idän ja lännen parhaan joukkueen, lohkojaon ollessa sama kuin Suursarjassakin. Näiden voittajat kohtasivat sitten ottelussa B-sarjan mestaruudesta. Aluksi 2 ja vuodesta 1934 lähtien 4 B-sarjan parasta joukkuetta nousi Suursarjaan. Kun vuonna 1938 perustettiin Välisarja Suursarjan ja Valtakunnansarjan väliin, siirtyi B-mestarin tittelikin Välisarjan voittajalle. Valtakunnansarja jatkui kuitenkin aina vuoteen 1940 saakka kolmantena sarjatasona, kunnes sota keskeytti laajemman sarjatoiminnan. Vuonna 1945 syntyi Valtakunnansarjan pohjalle Pesäpallon Suomensarja. Vuonna 1981 ykkössarjasta tuli toiseksi ylin sarjataso.
Emerik Lyytinen
Wilhelm Emerik Lyytinen (8. huhtikuuta 1865 Vesanto – 23. lokakuuta 1919) oli suomalainen opettaja ja uskonnollinen kirjailija.
Lyytisen vanhemmat olivat kanttori Johan Lyytinen ja Eeva Karhu. Hän kävi opettajaseminaarin valmistuen kansakoulunopettajaksi.
Lyytinen toimi 1906 perustetun Evankelisen nuorisoliiton pääsihteerinä.
Premiere Radio Networks
Premiere Radio Networks on yhdysvaltalainen radioverkko, jonka kautta syndikoidaan 90 radio-ohjelmaa noin 5 000 radioasemalle. Verkko perustettiin 1987 ja sen omistaa Clear Channel Communications.
Vuonna 1991 yritys osti mediatutkimuksia tekevän Mediabasen, joka toimittaa musiikin esitystilastoja liki 2 000 radioasemalta Yhdysvalloissa ja Kanadassa 1 700 asiakkaalleen.
Belgian koripallomaajoukkue
Belgian koripallomaajoukkue edustaa Belgiaa koripallon arvokisoissa.
Belgian koripallomaajoukkue on osallistunut olympialaisiin kolme kertaa. Vuonna 1936 joukkue oli ensimmäistä kertaa mukana olympialaisten koripallo-osuudessa. Loppusijoitus oli kuitenkin vasta yhdeksästoista. Vuonna 1948 Belgia oli mukana Lontoon olympialaisissa ja sijoittui yhdenneksitoista. Sijoitusottelussa Belgia voitti Filippiinit. Toistaiseksi viimeisin olympiaesiintyminen on vuodelta 1952. Maan sijoitus oli lopulta kisojen seitsemästoista.
Belgia on osallistunut 17 kertaa koripallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin. Parhaimmillaan maa on ollut neljäs vuonna 1947 ja kuudes 1935. Edellisen kerran vuonna 1979 mukana ollut Belgia sijoittui vuonna 1993 kahdenneksitoista. Tämän jälkeen se selviytyi kisoihin seuraavan kerran 2011, jolloin se hävisi kaikki viisi alkulohko-otteluaan. Vuonna 2013 se sijoittui alkulohkossaan kolmanneksi ja jatkolohkossaan viidenneksi ja päätyi koko turnauksessa yhdeksännelle sijalle. EM-kilpailuissa 2015 se oli kolmastoista ja 2017 yhdeksästoista.
Družba
Družba (, suomeksi ”Ystävyys”) on Venäjältä Eurooppaan johtavien öljyputkien verkosto. Se rakennettiin 1960-luvulla siirtämään raakaöljyä Volgan ja Uralin alueen öljyntuotantoalueelta SEV:iin kuuluneisiin Unkariin, Tšekkoslovakiaan, Puolaan ja DDR:ään.
Öljyjohto kulkee Tatarstanin Almetjevskista Samaran ja Brjanskin kautta Valko-Venäjän Mazyriin, jossa se jakautuu kahdeksi haaraksi. Pohjoinen haara johtaa Puolaan ja Saksaan, eteläinen haara Ukrainaan, Slovakiaan, Tšekkiin ja Unkariin. Brjanskin alueen Unetšasta lähtee sekä sivuputki Valko-Venäjän pohjoisosiin, Latviaan ja Liettuaan. Tästä on käytössä nykyisin vain osuus Navapolatskiin Naftan-jalostamolle saakka.
Putkiston yhteispituus on 8 900 kilometriä, josta 3 900 sijaitsee Venäjän alueella. Pumppuasemia on 46 ja välipumppuasemia 38. Vuosittain putkiston kautta viedään Eurooppaan 66,5 miljoonaa tonnia öljyä, josta 49,8 miljoonaa tonnia kulkee pohjoisen haaran kautta.
Venäjän osuuden putkistosta omistaa koko maan öljynsiirtoputkistoista vastaava Transneft-pörssiyhtiö tytäryrityksensä (OAO MN Druzhba) kautta.
Valko-Venäjän eteläosan poikki kulkevasta öljyputken osuudesta vastaa yritys nimeltä Gomeltransneft Družba. Valko-Venäjän pohjoisosaan Navapolatskiin johtava sivuhaara on puolestaan pienemmän "Polotsktransneft Družba" -yhtiön vastuulla.
Uuden BTS-2 öljynsiirtoputken on määrä johtaa osa tähän saakka Družban kautta virranneesta öljystä Venäjän omaan Suomenlahden vientisatamaan Ust Lugaan.
Davis Cup 2009
Davis Cup 2009 oli 98:s miesten maajoukkueiden välinen tennisturnaus. Davis Cupin maailmanlohkossa pelasi 16 joukkuetta ja yli sata joukkuetta otti osaa maanosalohkoihin. Barcelonan Palau Sant Jordissa 4.–6. joulukuuta pelatussa loppuottelussa Espanja voitti Tšekin ja uusi samalla viimevuotisen voittonsa.
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1963
Vuoden 1963 koripallon EM-kisat järjestettiin Puolassa 4. lokakuuta–13. lokakuuta. Kisat järjestettiin 13. kerran. Kisojen mestaruuden voitti Neuvostoliitto.
Pesäpallon B-sarja 1931
Pesäpallon B-mestaruus 1931 ratkaistiin aluemestareiden välisillä loppuotteluilla.
voittajat lopputurnaukseen.
Pelattiin Toijalassa 27.9.31
Loimaa ja Joensuu nousivat suursarjaan 1932. Uuras pääsi keväällä karsimaan, mutta hävisi Toijalalle 1-17 ja nousu jäi haaveeksi.
Juhani Lindström
Juhani Lindström (1936 – 18. toukokuuta 1986) oli suomalainen toimittaja.
Lindström toimi Aarre Nojosen jälkeen Yleisradion Moskovan-kirjeenvaihtajana vuosina 1969–1975. Hän joutui eroamaan tehtävästä helmikuussa 1975 liiketoimiinsa liittyneen julkisen kohun seurauksena. Lindströmin väitettiin sekaantuneen Neuvostoliitossa hämäriin taulu- ja ikonikauppoihin. Hän oli muun muassa myynyt ystävänsä Ilja Glazunovin maalamia muotokuvia.
Juhani Lindström opiskeli Helsingin yliopistossa ja Taideteollisessa oppilaitoksessa. Hän toimi kymmenen vuotta lehtimiehenä mm. Helsingin Sanomissa ja Yhtyneissä Kuvalehdissä. Ulkomaantoimittajaksi radion ajankohtaistoimitukseen hän tuli 1966, ja TV1:n uutistoimitukseen 1967.
Luxemburgin koripallomaajoukkue
Luxemburgin koripallomaajoukkue edustaa Luxemburgia koripallon arvokisoissa.
Maa on päässyt kolme kertaa Euroopan-mestaruuskilpailuihin 1940–1950-luvulla. Vuonna 1946 Luxemburg oli kisojen kahdeksas, joka on edelleen sen paras arvokisasaavutus. Vuonna 1951 maa oli kisojen viimeinen, kun se hävisi Tanskalle karsintaottelussa. Viimeisimmät EM-kisat Luxemburg pelasi vuonna 1955, jolloin maa oli kisojen viidestoista.
Juha Harjula
Juha Anton Kalervo Harjula (s. 20. kesäkuuta 1942 Helsinki) on suomalainen entinen koripalloilija.
Harjula kuului Suomen koripallomaajoukkueeseen, joka edusti maata Tokion olympialaisissa 1964. Suomessa 191 cm pitkä Harjula edusti Torpan Poikia.
Paul Keating
Paul John Keating (s. 18. tammikuuta 1944 Sydney) oli Australian pääministeri 1991–1996. Hän oli myös Australian työväenpuolueen puheenjohtaja.
Keating kasvoi Sydneyn lähiössä, lopetti koulun 14-vuotiaana ja tuli työväenpuolueen toimintaan ammattiyhdistysliikkeen kautta. Hänet valittiin parlamenttiin 25-vuotiaana.
Hän on katolilainen, ja hänellä on tausta työväenliikkeen nuorisojärjestötoiminnassa. Hän on ollut Australian parlamentin jäsen vuosina 1969–1996.
Poliittisne uransa jälkeen Keating on menestynyt liikkeenjohdon konsulttina.
William Beardmore and Company
William Beardmore and Company oli skotlantilainen rakennus ja laivanrakennus konglomeraatti, jonka toimipaikat sijaitsivat Glasgowssa ja ympäröivällä Clydesiden alueella. Yhtiön toiminta oli aktiivisimmillaan 1890-luvun alusta 1930-luvulle ja sen palveluksessa oli enimmillään noin 40000 henkeä. Yhtiön perusti ja sen omisti William Beardmore (myöhemmin Lordi Invernaim), jonka mukaan Beardmorejäätikkö on saanut nimensä.
Yhtiön ydinalueeksi muodostui Parkhead Forge Glasgown itäreunalla. Alueen teollisuuslaitokset perusti 1837 Reoch Brothers and Company ja niiden omistajaksi tuli 1841 Robert Napier, joka valssasi ja leikkasi metallilevyjä Govanin telakalleen.
William Beardmore tuli 1860 osakkaaksi yritykseen ja hänen mukanaan toimintaan liittyivät hänen veljensä ja poikansa William Jr, josta tuli myöhemmin ainoa osakas sekä William Beardmore and Companyn perustaja 1886. Tehdasalue oli 1896 25 eekkeriä ja se oli Skotlannin suurin terästehdas. Tehdas oli erikoistunut teräksen valssaukseen ja levyjen tuottamiseen Clyden telakkateollisuudelle. Myöhemmin tehdas valmisti tykkejä ja niiden torneja, kuten 15 tuuman laivatykkejä BL Mk I. 
Bearmore otti haltuunsa 1900 Robert Napierin telakan Govanissa. Samana vuonna Beardmore aloitti telakan rakentamisen Dalmuiriin, josta tuli aikansa modernein telakka. Telakan ensimmäisenä tilauksena valmistui 1906 "HMS Agamemnon". Muita merkittäviä laivastontilauksia olivat taistelulaivat "HMS Conqueror", "HMS Benbow" ja "HMS Ramillies". Beardmorelta valmistui 1917 maailman ensimmäinen täydellä lentokannella varustettu lentotukialus "HMS Argus".
Beardmore laajensi tuotantoa Dalmuirissa niin, että lopulta siihen kuuluivat myös aseet ja muu varustus. Suurimmillaan alue työllisti 13000 henkeä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeinen tilausten supistuminen oli vakava isku alueelle ja telakka jouduttiin sulkemaan 1930. Osa alueen teollisuudesta ja rakennuksista liitettiin ROF Dalmuiriin ja lisäksi osaa alueesta käytettiin kaapelilaivojen tukikohtana.
Beardmore pyrki 1920-luvulla rautatieteollisuuteen valmistamalla vetureita. Se valmisti kaksikymmentä 4-6-0 veturia Great Eastern Railways yhtiölle. Lisäksi yhtiö valmisti 1921-1922 90 kappaletta Prince of Wales -luokan vetureita London and North Western Railway -yhtiölle (LNWR). LNWR yhtiön seuraajalle London, Midland and Scottish Railways -yhtiölle valmistettiin 1924 yksi esittelyveturi.
Kaiken kaikkiaan yhtiön vetureiden valmistus oli vaatimatonta verrattuna kilpailijoiden tuotantoon.
Yhtiö aloitti Sopwith Pup -lentokoneen lisenssivalmistuksen Dalmuirin tehtailla ensimmäisen maailmansodan aikana. Se valmisti myöhemmin Sopwith Pupista laivastoversion Beardmore W.B. III:n, joka oli itse suunniteltu. Yhtiö toimitti sata W.B. III -konetta laivaston ilmavoimille Royal Naval Air Servicelle.
Beardmore rakensi Inchinnan Airship Constructional Stationin Inchinnaniin Renfrewshireen, missä yhtiö valmisti ilmalaivat R27, R32, R34 ja R36.
Gott strafe England
Gott strafe England () oli Saksan armeijan sotahuuto ja lentävä lause ensimmäisessä maailmansodassa. Iskulauseen keksi saksanjuutalainen runoilija Ernst Lissauer, joka kirjoitti myös kuuluisan propagandarunon "Haßgesang gegen England" ().
Sota-aikana jotkut saksalaiset, erityisesti sotilaat, korvasivat lauseella muut tervehdysmuodot. Siihen vastattiin toteamalla "Er strafe es!" ()
Saksalainen kuvataiteilija Helmut Herzfeld (1891–1968), joka tunnetaan fotomontaaseistaan ja saksalaisen dadaismin kehittämisestä, muutti nimensä John Heartfieldiksi vastalauseena pilkkahuudolle. Herzfeld taisteli maailmansodassa länsirintamalla.
Ette te minua tunne
Ette te minua tunne on David Klassin kirjoittama kirja, joka kertoo 14-vuotiaasta pojasta nimeltä John. Kirjan englanninkielinen alkuteos "You don't know me" julkaistiin vuonna 2001.
Viktor Vinogradov
Viktor Vladimirovitš Vinogradov (; 12. tammikuuta 1895 Zaraisk – 4. lokakuuta 1969 Moskova) oli venäläinen kielen ja kirjallisuuden tutkija.
Viktor Vinogradov syntyi papin perheeseen. Hän valmistui Pietarin historiallis-kielitieteellisestä instituutista sekä arkeologisesta instituutista vuonna 1917. Vuosina 1920–1929 Vinogradov toimi Leningradin yliopiston ja vuosina 1930–1969 Moskovan yliopiston professorina (venäjän kielen laitoksen johtaja vuodesta 1945) sekä vuosina 1950–1954 Neuvostoliiton tiedeakatemian kielitieteen instituutin ja vuosina 1958–1968 venäjän kielen instituutin johtajana. Vuosina 1950–1963 hän oli tiedeakatemian kirjallisuuden ja kielen osaston akateeminen sihteeri ja vuosina 1952–1969 kielitieteellisen Voprosy jazykoznanija -lehden päätoimittaja. Vuonna 1968 hänet nimitettiin tiedeakatemian venäjän kirjallisuuden instituutin osastonjohtajaksi.
Vinogradov on tutkinut nykyvenäjän morfologiaa, sananmuodostusta, syntaksia, sanastoa, venäjän kielen historiaa, historiallista leksikologiaa, yleistä kielitiedettä, venäläisen kielitieteen historiaa sekä venäläistä kirjallisuutta. Hänen pääteoksiaan ovat venäjän kieliopin yleisesitykset "Sovremennyi russki jazyk" (1938), "Russki jazyk. Grammatitšeskoje utšenije o slove" (1947) ja "Osnovnyje voprosy sintaksisa preloženija" (1955). Venäjän kirjakielen historiaa käsittelee "Otšerki po istorii russkogo literaturnogo jazyka XVII–XIX vekov" (1934). Kirjallisuudentutkimusta edustavat klassikkokirjailijoiden kielen ja tyylin tutkimukset "Jazyk Puškina" (1935), "Jazyk Gogolja" (1936), "Stil Puškina" (1941), "Stil prozy Lermontova" (1941). Stilistiikan ja poetiikan teoriaa käsittelee "Stilistika. Teorija poetitšeskoi retši. Poetika" (1963). Vinogradov osallistui myös Dmitri Ušakovin sanakirjan, venäjän kielen neliosaisen ja 17-osaisen akateemisen sanakirjan toimittamiseen sekä johti Aleksandr Puškinin kielen sanakirjan laatimista.
Vinogradov valittiin Neuvostoliiton tiedeakatemian akateemikoksi vuonna 1946. Hän sai Stalin-palkinnon vuonna 1951.
Peter Lundin
Peter Kenneth Bostrøm Lundin (s. 1972) on neljä ihmistä kahdessa eri maassa tappanut tanskalainen. Hän muutti lapsena perheineen Yhdysvaltoihin. 7. huhtikuuta 1991 hän kuristi äitinsä Pohjois-Carolinassa ja hautasi tämän ruumiin isänsä avustuksella hiekkarannalle Cape Hatterasilla. Ruumis löydettiin kuukausien kuluttua, ja Lundin tuomittiin viidentoista vuoden vankeuteen. Isä sai kaksi vuotta vankeutta.
Lundinia haastateltiin Tanskan televisioon vankeutensa aikana. Vuonna 1999 hän vapautui amerikkalaisesta vankilasta ja joutui palaamaan synnyinmaahansa. Hän muutti vaimonsa kanssa Måløviin, mutta parin suhde päättyi Lundinin väkivaltaisuuteen. Lundin tapasi toisen naisen, Marianne Pedersenin. Tällä kertaa suhde päättyi siihen, että Lundin tappoi naisen ja tämän kaksi poikaa. Hän paloitteli uhriensa ruumiit.
Lundin väitti aluksi, että Pedersen oli itse tappanut omat lapsensa. Lundin kertoi lyöneensä Pedersenin sitten hengiltä ja paloitelleensa ruumiit. Lundinin kertomus kuitenkin muuttui; lopulta hän myönsi syyllistyneensä kolmeen murhaan. Hänet tuomittiin vuonna 2001 elinkautiseen vankeuteen. Paloiteltuja ruumiita ei koskaan ole löydetty, vaan tieto ruumiiden paloittelemisesta pohjautuu muihin todisteisiin. Lundin oli käyttänyt siinä kulmahiomakonetta ja kirvestä. Rikospaikka oli huonosti siistitty.
Lundin on sekä Yhdysvalloissa että Tanskassa vangittuna ollessaan saanut itselleen rakastajia. Yhdysvalloissa istuessaan Lundin meni naimisiin Tinan kanssa. Vuonna 2008 Lundin meni Tanskassa istuessaan uusiin naimisiin, mutta avioero tuli pian, koska Lundin oli ollut vielä häiden aikaan suhteessa toiseen naiseen.
Vuonna 2000 useat vangit hyökkäsivät Lundinin kimppuun. Lundin nosti syytteen "Dagbladet Informationin" kirjoituksesta, jossa Peter Lundin nimettiin esimerkiksi psykopaatiksi. Toimittaja kuitenkin vapautettiin syytteistä. Marraskuussa 2008 Pia Kjærsgaard nimitti Lundinia televisiossa tunteettomaksi. Lundin vaati 100 000:n kruunun korvauksia.
Lundin on ottanut käyttöön nimen Bjarne Skounborg. Hän on herättänyt Tanskassa runsaasti kielteisiä tunteita; Facebook-ryhmä, joka vaatii, että Lundinia ei koskaan vapauteta, on saanut yli 36 000 jäsentä.
Anja Lamminpää
Anja Lamminpää (s. 18. kesäkuuta 1931) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.
Lamminpää kuului Suomen naisten koripallomaajoukkueeseen, kun se osallistui ensimmäisen kerran EM-kilpailuihin Moskovassa 1952. Suomi voitti kisoissa ainoastaan Itä-Saksan, ja tuossa ottelussa Lamminpää teki eniten pisteitä (12). Hän pelasi yhteensä 5 maaottelua, joissa teki 42 pistettä.
Kotimaassaan Lamminpää edusti Porin Vetoa. Hän voitti seurassa yhden Suomen mestaruuden (1951) ja kolme hopeaa.
Murrostorstai
Murrostorstai oli Eduskuntatalon edustalla 4. marraskuuta 1993 järjestetty työttömien suurmielenosoitus. Mielenosoitukseen osallistui pitkälti yli 10 000 ihmistä. Vaikka mielenosoitukseen oli saapunut Suomen oloissa poikkeuksellisen paljon väkeä, oli tilaisuuden järjestänyt työttömien valtakunnallinen yhteistyöjärjestö odottanut paikalle vieläkin enemmän. Mielenosoituksen henki oli aggressiivinen.
Vuonna 1996 järjestettiin kakkosmurrostorstai, mutta siihen aikaan työttömyys alkoi Suomessa jo hellittää, eikä mielenosoitus kerännyt yhtä suuria ihmisjoukkoja kuin ensimmäinen murrostorstai.
Kaksi ensimmäistä murrostorstaita olivat työttömien mielenosoituksia. Osallistujat olivat ympäri Suomea saapuneita ihmisiä, jotka olivat laman seurauksena jääneet työttömäksi.
Kolmas murrostorstai järjestettiin Helsingissä 30. huhtikuuta 2009. Kuten edeltäjänsä, sekin pyrki politisoimaan lamasta selviämistä ja sen vaikutusta yksilöön. Järjestäjinä toimi laaja yhteenliittymä opiskelijoita, talonvaltaajia, vasemmistonuoria ja muita yhteiskunnallisia liikkeitä. Murrostorstain 2009 viestinä oli, että kapitalistit pitää saada taantuman maksajiksi. Mielenosoituksen järjestäjät julistivat muun muassa, että heidän elvytyspakettinsa on hyvin yksinkertainen: rahat pois rikkailta, rahat pois pörsseiltä, rahat pois pankeilta. Murrostorstai 2009 kulkueen aikana tapahtui yksittäisiä järjestyshäiriöitä kuten pulloja heittelyä ja töhrimistä. Murrostorstain mielenosoituksen 2009 osallistui noin tuhat henkeä.
Dagmar Overbye
Dagmar Johanne Amilie Overbye (23. huhtikuuta 1883 – 6. toukokuuta 1929) oli tanskalainen sarjamurhaaja, joka surmasi vuosina 1913–1920 useita lapsia. 3. maaliskuuta 1921 hän sai kuolemantuomion yhdeksästä murhasta, mutta tuomio muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Uhreja on väitetty olleen vielä enemmän, yhdeksän ja kahdenkymmenenviiden väliltä. Yksi Overbyen surmaamista lapsista oli hänen omansa.
Overbye työskenteli lastenkasvatuksen parissa. Uhrinsa hän kuristi, hukutti tai poltti kaakeliuunissa. Hän tuhkasi, hautasi ja kätki ruumiita ullakolle. Hän kuoli vankeudessa 46-vuotiaana.