Suomen rautateiden merkit ja opasteet
Suomen rautateiden merkit ja opasteet käsittävät turvalaitteisiin kytketyt visuaaliset opastimet, käsiopasteet sekä radanvarren kiinteät merkit.
Suomessa rautateillä käytetyt kiinteät merkit välittävät tietoa mm. radan suurimmasta sallitusta nopeudesta junien veturinkuljettajille ja muun liikkuvan kaluston kuljettajille.
Merkit ovat kokeneet uudistuksia mm. vuonna 1952, 1969, 1996 ja 2005 Junaturvallisuussääntöjen uudistuessa. Nykyään radan merkit määritellään Liikenneviraston ohjeessa RATO17 Radan merkit ja TraFin määräyksessä "Ohjaus-, hallinta- ja merkinanto-osajärjestelmä" vuodelta 2014.
Aurausmerkki osoittaa aurausta haittaavan kiinteän esteen. Aurausmerkkejä on käytetty mm. vaihteiden, radan laitteiden, siltojen, kallioleikkausten, laitureiden ja tasoristeysten kansien kohdalla.
Aurausmerkkejä käytetään yleensä pareittain, jolloin esteen alkumerkki on radan oikealla ja loppumerkki vasemmalla puolella. Yksittäinen merkki saattaa esiintyä, jos este on pistemäinen kuten kiskojen välissä oleva laite.
Aurausmerkki 1 osoittaa kohdan, jossa auran kärkiä on nostettava, jotta vältetään esteeseen törmääminen. Aurausmerkkiä 2 käytetään mm. silloilla, matkustaja- ja kuormauslaitureilla, kallioleikkauksissa, yms. ilmaisemaan sivulla olevia esteitä. Levy osoittaa esteeseen eli radasta poispäin. Alku- ja loppumerkki ovat samanlaiset ja samalla, esteen puolella rataa. Aurausmerkit 1 ja 2 voidaan myös kiinnittää samaan tankoon.
Vuodesta 1969 alkaen ei aurausmerkkien, kuten ei muidenkaan opastimien, tolppia tai tankoja ole enää maalattu tunnusväreihin. Aurausmerkit oli alun alkaen suunniteltu laatikkoauroilla työskentelyä varten. Vastaavat varotoimet on tietenkin tehtävä nykyisillä auroillakin työskenneltäessä, joskaan auraussyvyys ei ole enää yhtä suuri kuin ennen.
Liikennepaikkamerkkejä (Lpm 1, Lpm 2 ja Lpm 3) käytetään ilmoittamaan kuljettajalle junan olevan lähestymässä tulo-opastinta vailla olevaa liikennepaikkaa.
Liikennepaikkamerkki (Liikennepaikkamerkki 1) poistettiin Jt2005:ssä. Paitsi jotain seisaketta edeltävänä, liikennepaikkamerkki saattoi olla käytössä luvankysymispaikkana, jolloin sen pylväässä oli nimikilpi. Viimeistään junan saavuttua merkin kohdalle oli kuljettajan saatava seuraavan paikan junasuorittajalta lupa matkan jatkumiseen.
Vakinaiset junakohtaukset tulo-opastinta vailla olevilla liikennepaikoilla kiellettiin 1989, jolloin Liikennepaikkamerkki 2 kävi tarpeettomaksi ja poistettiin. Liikennepaikkoja oli lakkautettu kasapäin ja sivuraiteita purettu, joten periaatteessa kaikilla miehitetyillä liikennepaikoilla oli tulo-opastin.
Liikennepaikkamerkki 3 poistettiin Jt-1969:n voimaan astuessa. Liikennepaikkoja oli 1960-luvulla alettu varustaa tulo-opastimin hyvinkin rivakassa tahdissa. Oli kehitetty ns. "köyhänmiehen releasetinlaite". Se oli valo-opastinturvalaitos, jossa vaihteet olivat edelleen käsin käännettäviä ja lukittavia, mutta niiden asennosta ja lukitustilanteesta riippui, saadaanko opastimeen jokin aja-käsite vai ei. Luonnollista oli, että kyseisiä turvalaitteita alkoi ilmestyä ensiksi vaarallisille liikennepaikoille.
Jos suurin nopeus nopeusrajoitusalueella on 35 km/h tai suurempi, käytetään nopeusrajoitusmerkkejä 1 ja 2. Jos suurin nopeus on enintään 75 km/h ja kysymyksessä on tilapäinen nopeusrajoitus, käytetään nopeusmerkkien 1 ja 2 lisäksi merkkejä 4 ja 5. Kaksiraiteisella radalla ei nopeusmerkkiä 2 jälkimmäisessä tapauksessa käytetä.
Jos suurin nopeus on yli 15, mutta alle 35 km/h, käytetään nopeusmerkkien 1 ja 2 lisäksi merkkejä 4 ja 5. Kaksiraiteisella radalla ei nopeusmerkkiä 2 käytetä.
Jos suurin nopeus on 15 km/h tai sitä pienempi, käytetään nopeusmerkin 3 lisäksi merkkejä 4 ja 5.
Jos nopeusrajoitusalue on sellaisella ratapihan vaihteella, jota ei käytetä junaliikenteessä, tai jolla junan nopeus vaihteiden asennon takia saa olla enintään 35 km/h, nopeusrajoitusalue saadaan osoittaa vain merkeillä 4 ja 5.
Jt1996:stä alkaen nopeutta osoittava luku on merkitty sekä nopeusmerkkiin että nopeusmerkin etumerkkiin siten, että viimeisenä oleva nolla on jätetty pois. Esim. luku 8 tarkoittaa nopeutta 80 km/h, luku 10 nopeutta 100 km/h jne. Jos nopeusmerkki tarkoittaa vain tiettyä veturisarjaa, junaa tai raidetta, tämä osoitetaan sekä nopeusmerkin että nopeusmerkin etumerkin varteen kiinnitetyllä lisäkilvellä.
Kaltevuusmerkillä ilmoitetaan tarvittaessa radan kaltevuus sekä laskun tai nousun pituus. Merkin pyöreään osaan on merkitty kaltevuus promilleina sekä nuoliosaan laskun tai nousun pituus kilometreinä. (Jt1987)
Nopeus kaltevuusmerkillä osoitetussa laskussa saattaa olla rajoitettu siten kuin juna nopeutta koskevissa kohdissa on määrätty.(Jt1987)
Kaltevuusmerkki poistui käytöstä Jt1996:n käyttöönoton yhteydessä. Korvaavaa merkkiä kaltevuusmerkille ei ole.
Viheltämismerkki poistui käytöstä Jt2005:n käyttöönoton yhteydessä, ja merkit poistettiin. Osittain korvaavana merkkinä tietyissä tilapäisissä erityiskohteissa on käytetty Yleinen varoitusmerkki-merkkiä.
Vaihteen opastin ilmaisee vaihteen asennon. Vaihteen opastimena käytetään levyä tai lyhtyä. Opastinta ei käytetä vaihteissa, joissa liikenne ohjataan raideopastimin, eikä myöskään aukiajettavissa vaihteissa.
Aukiajettavassa vaihteessa nopeus saa olla enintään 20 km/h ja vastapaino on keltainen. Muun vaihteen aukiajo on kielletty. (Jt1987, Jt1996)
Yksinkertainen vaihde:
Jt1987/Jt1996 mukaisten vaihteenopastimien levyjen ja lyhtyjen alapuolella putkeen kiinnitettynä oli pieni valkoinen kilpi, jossa oli vaihteen numero.
LO 08-2016 mukaisesti vaihde jota ei merkitä vaihteen merkillä, merkitään vaihteen tunnuksella:
Kaksipuoleinen risteysvaihde:
Raiteensulun opastimena käytetään lyhtyä tai levyä. Raiteensulun asettimen vastapaino on punainen. (Jt1987, Jt1996)
Raiteensulun levyä käytetään myös pysäytyslaitteen yhteydessä (LO 08-2016).
Jt1987/Jt1996 mukaisten raiteensulun opastimien levyjen ja lyhtyjen alapuolella putkeen kiinnitettynä oli pieni valkoinen kilpi, jossa oli raiteensulun roomalainen numero.