Ala-Lemun kartano
Ala-Lemun kartano sijaitsee Kaarinassa, Varsinais-Suomen maakunnassa. Kartanon alueella olevien talojen historiaa tunnetaan 1400-luvulta alkaen. Varsinaisen kartanon historia tunnetaan vuodesta 1567 alkaen. Kartanon nykyisen, 1767 valmistuneen päärakennuksen on suunnitellut Christian Friedrich Schröder.
Alalemu, josta käytettiin myös nimitystä Lemunniemi (Lemonäs), oli 1400- ja 1500-luvulla kaksitaloinen kylä. Kartano perustettiin 1500-luvulla. 1400-luvun lopulla toinen Alalemun kylän taloista siirtyi prebendatiloina Turun tuomiokirkolle.
Toinen tila (nykyinen kartano) jatkoi talonpoikaistalona muuttuakseen 1557 Eerik Haakoninpoika Slangin rälssitaloksi. Talo säilytti rälssioikeutensa ns. isossa reduktiossa 1683, jolloin moni tila menetti rälssioikeutensa. Näin kävi Alalemun kylän toiselle talolle, joka oltuaan tuomiokirkon prebendatilana, perutettiin 1530-luvulla kruunulle ja annettiin sitten 1564 ikuisena rälssinä kihlakunnantuomari Niilo Perttelinpojalle ja tämän kuoltua 1567 linnanvouti Juhana Booselle ja hänen perillisilleen. Tämä rälssitila menetti rälssioikeutensa 1680-luvulla ja päätyi 1696 Ylilemun Greulan ratsutilan augmentiksi.
Alalemun rälssikartano muotoutui 1763 alkaneessa isojaossa ja isojaon tarkistuksissa. Vanha sarkajakoinen viljelymuoto väistyi ja viljeltävät alat saatiin suurempiin lohkoihin isojaon tarkoituksen mukaisesti.
Piispa Mennanderin poika Carl Fredrik ehdotti tontin siirtämistä länteen päin Niemenpellolle (nykyinen paikka). Uudella paikalla olisi laajin ja kaunein näkymä merelle, jonka rannat muuodostavat perspektiivin kuin teatterin kulissit.
Uudesta kartanon rakennuspaikasta Greulan omistaja hovisihteeri Anders Mondolin ja Alalemun rälssitilan omistaja piispa Kaarle Mennander sopivat keskenään isojaon yhteydessä 1764. Rakennus tuli alueelle, joka oli kuulunut Mondelinin omistukseen. Samassa kokouksessa sovittiin linjaus nykyiselle tielle, joka johtaisi ”vanhalle kylätielle”. Tie paalutettiin vasta vuoden 1897 lopulla.
Vuosina 1808–1809 käydyn Suomen sodan aikana Ruotsin armeija nousi maihin kartanon rannassa marssiakseen Turkuun. Kartanon alueella on nähtävillä maavallitus, kanuunakukkula. Se sijaitsee omenapuutarhan ja sen eteläreunaa kulkevan peltotien eteläpuolella on noin 30 metrin pituisena pitkänomaisena maavallina. Kanuunakukkulan luona on suuri tammi, jonka sanotaan olevan istutetun maihinnousussa kaatuneen majuri Anders Wilhelm Ramsayn kuolinpaikalle.
Kartanon nykyisen, 1767 valmistuneen päärakennuksen on suunnitellut Christian Friedrich Schröder. Kartanon rakentaminen aloitettiin kesällä 1765, jolloin vanha päärakernnus siirreettiin entiseltä tontilta ja uuden rakennuksen perustukset muurattiin sekä aloitettiin rakentamaan navettaa, kellari ja lato. Seuravan vuoden keväällä valmistui riihi ja luuva (riihen puintihuone) ja kesällä päärakennus nousi paikalleen. Päärakennuksen muuraus ja sisutustyöt kestivät vielä jonkun aikaa ennen kuin rakennus lopulta otettiin käyttöön kesällä 1767.
Kartanon pihapiirin alkuperäisiin rakennuksiin kuuluivat lampuotin asunto (se lienee nykyinen väentupa) ja kahdesta vuonna 1729 valmistuneesta hirsirakennuksesta yhdistelmä, jossa toisessa päässä oli sauna ja toisessa kasvihuone, kaksi vilja-aittaa, suurempi ja pienempi. Asuinpihasta länteen oli työväen asuintupa ja olkikattoinen riihi. Karjapihan muodostivat talli, lehminavetta, härkätalli, lampola ja kolme rehulatoa. Lemun taistelun yhteydessä ruotsalaiset purkivat tuulimyllyn saadakseen puumateriaalia puolustusvallituksiin.
Rakennuksen kumpaankinn päätyyn liitettiin myöhemmin matala siipi, joita keittiösiipi on vanhempi. Oletettavasti tämä rakennus on tehty 1800-luvun alussa. Toisen päädyn talvipuutarhan lienne rakennuttanut kreivi August Armfelt noin 1900.
Seuraavan kerran kartanon ulkoasua on muokattu 1920-luvulla klassiseen tyyliin. Kartanon rakennuksiin kuuluivat silloin 700-neliöisen päärakennuksen lisäksi väentupa, vuonna 1925 rakennettu talli, aitta 1800-luvun lopulta, kaksi vajaa, 1925 rakennettu kotitarvikemylly, puutarhurin ja talonmiehen asunnot sekä rantasauna.
Nykyisin majoituskäytössä olevaan päärakennukseen on huoneiden lisäksi rakennettu kokoustiloja. Väentupa, puutarhurin asunto, ja vajat ovat myös majoituskäytössä ja vuonna 2007 otettiin käyttöön tallin yhteyteen rakennetut ravintolatilat.
Ala-Lemun alkuperäisestä puutarhasta ei ole olemassa kuvallista tai kirjallista selvitystä. Ala-Lemuun oletetaan perustetun neliruutuisen puutarhan eli parterrin. Siihen viittaavia todisteita voidaan havaita edelleen.
Kartanoalueen puutarhan perusti piispa Kaarle Mennander vuonna 1767 kartanorakennuksen yhteydessä. Puutarhan perustamista ja hoitoa valvoi jo suunnitellut 1700-luvulla kasvitieteilijä ja professori Pehr Kalm. Aivan alussa puutarhaan istutettiin omenapuita sekä karviais- ja viinimarhjapensaita. Piispan poika Carl Fredrik Mennander lähetti Tukholmasta muun muassa omenan, kirsikan, luumun, kriikunan ja päärynän siemeniä ja taimia sekä erilaisten keittiökasvien siemeniä. Vuosina 1893–1922 kolmen kreivin aikana puutarhaa laajennettiin ja aloitettiin hedelmäpuiden suurviljely. Yli 400 puun tarha kukoisti.
Kartanon omistaja maanviljelysneuvos Eliel Sundström ja hänern puolisonsa Vava (s. Höckert) ostivat kartanon vuonna 1922. Kartanon päärakennukseen tehtiin muutoksia pohjaratkaisuun, sisustukseen ja ulkoasuun. Samoin rakennettiin puutarhurin asunto, uusi navetta ja siipikarjalle suojat. Ala-Lemun kartano oli 1920 ja 1930-luvulla Ayrshire-rotuisen lypsykarjan ja maatiaislampaiden siitoskeskus sekä opetusministeriön retkeilytila. Kartanosta lähetettiin muualle Suomeen, Ruotsiin ja Norjaan siitoseläimiä (hevosia, lehmiä, lampaita sekä siipikarjaa). Eliel Sundström sai muun muassa Suomen Ayrshire-yhdistyksen kunniapalkinnon Lahden yleisessä kotieläinäyttelyssä vuonna 1927.
Karjanjalostuksen lisäksi kartanossa keskityttiin hedelmätarhaan. Eliel Sundström istutti myös Lemuntien hevoskastanjat kujaksi kartanoon tulevalle tielle. 1960-luvulla ne haluttiin hävittää, mutta poika Jan-Erik Sundström onnistui säästämään puut.
Elielin pojasta Jan-Erik Sundströmistä tuli kartanon omistaja vuonna 1939. Talvisota talven tulipalopakkaset tuhosivat suuren määrän hedelmäpuita. Kesällä istutettiin tuhoutuneiden puiden tilalle 2000 uutta tainta. Piispa Mennanderin aikaisista omenapuista vielä kaksi antoi satoa 1930-luvulla.
Puutarha laajennettiin 10 hehtaariin ja puutarhatuotteiden lisäksi tärkeimpiä tuoitteita olivat vehnä ja sokerijuurikas. Hedelmätarhan lisäksi Jan-Erik aloitti kasvihuoneviljelyn omalla tontilla sekä Friedhemin tilalta vuokratussa kasvihuoneessa. Näissä kasvatettiin kurkkuja ja tomaatteja. Vihanneksia ja yrttejä kasvatettiin hedelmäpuiden välissä. Kartanolla oli 5–7 työhevosta ja niillä Jan-Erik harrasti aktiivisesti raviurheilua.
Maanviljelysneuvos Eliel Sundström laajensi kolme kreivin hedelmätarhaa, jossa enimmillään oli 4 000–5 000 omena-, kirsikka-, päärynä- ja luumupuuta. Erikoisalana olivat kuitenkin omenapuut. 1930-luvun alussa puutarhan koko oli kuusi hehtaaria. Puutarhassa kasvatettiin muun muassa monia omaperäisiä siemenpuulaatuja ja puutarha luettiin Suomen suurimpien joukkoon. Omenien viljely loppui parissa vuodessa lähes kokonaan 1960-luvun loppupuolella, koska Suomeen alettiin tuoda runsaasti ulkomaista omenaa.
Ala-Lemun kartanon omenalajikkeista ei ole olemassa täydellistä luettelointia. 1950-luvulla olevista hedelmälajikkeista on olemassa vain muistitieto.
Jan-Erik Sundströmin myi kartanon Turun kaupungille vuonna 1968. Hänen poikansa Juhani Sundström jäi vuokralaiseksi tilalle, ja piti siellä ravitallia. Vuokrasopimuksen päätyttyä vuonna 1975 Sundströmin ravitalli muutti 19 ravurinsa kanssa Pertteliin. Ala-Lemun kartano oli pitkään Varsinais-Suomen Kansallissäätiön omistuksessa, kunnes se siirtyi yksityiseen omistukseen vuonna 2011.
Ala-Lemun kartanon asemakaavan muutosprosessi on aloitettu lokakuussa 2013. Asemakaavan muutoksen jälkeen kartano tulisi olemaan suunnitellun golf-kentän keskusrakennus. Kartanon alueelle suunnitellaan rakennettavaksi myös loma- ja palveluasuntoja. Kaavamuutoksen arvioidaan tulevan voimaan tammikuussa 2017.