hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Heikki Huikuri
Heikki Veli Huikuri (s. 26. kesäkuuta 1952 Haukipudas) on suomalainen lääketieteen professori.
Huikurin vanhemmat ovat liikkeenharjoittaja Alpo Huikuri ja Liisa Späd. Hän tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1971 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1977 ja tohtoriksi 1983 Oulun yliopistosta. Huikuri työskenteli terveyskeskuslääkärinä 1977–1979, Oulun yliopistollisen sairaalan sisätautien klinikan apulaislääkäri hän oli 1979–1984 ja erikoislääkäri vuodesta 1984. Oulun yliopiston sisätautiopin ja erityisesti kardiologian dosentti hän oli 1989–1998 ja professori vuodesta 1998. Vierailevana professorina Floridassa Huikuri toimi 1998–1999, samaan aikaan hän oli Suomen kardiologisen seuran varapuheenjohtaja. Sittemmin Huikuri on toiminut Oulun yliopistollisen sairaalan ylilääkärinä. Hänelle myönnettiin kardiologian alan tutkimuksistaan Sydäntutkimussäätiön jakama Sydäntutkimuksen suurpalkinto vuonna 2005.
Huikurille on myönnetty vuoden 2015 Matti Äyräpään palkinto. Hänen johtamansa tutkijaryhmä on selvittänyt sydänpysähdyksen riskejä EKG:ssa havaittujen poikkeamien avulla ja tunnistanut uuden, nuorten ihmisten äkkikuolemia aiheuttavan tautiryhmän, idiopaattisen sydänlihasfibroosin.
Huikuri valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2013.
Huikurin puoliso on Pirkko Rautio.
Snellman (täsmennyssivu)
Snellman voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Hjalmar Hagelstam
Hjalmar Hagelstam (13. huhtikuuta 1899 Hyvinkää – 4. syyskuuta 1941 Uusikirkko) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko, kuvittaja ja lavastaja. Vapaan taidekoulun opettajana hän toimi 1938–1940, ja samoihin aikoihin hän kirjoitti taidearvosteluja Svenska Pressen -lehteen. Monipuolinen Hagelstam toimi myös mainos- ja pilapiirtäjänä.
Hjalmar Hagelstam syntyi Hyvinkäällä juuri ennen vuosisadan vaihdetta huhtikuussa 1899. Hänen vanhempansa olivat professori Jarl Alarik Hagelstam ja Anna Eleonora o.s. Ehrnrooth. Hagelstam avioitui Kitty Maria Fazerin kanssa 1927 ja erosi tästä 1939. Hagelstam oli sotilasarvoltaan kornetti. Hän kaatui jatkosodan aikana Kannaksella syyskuussa 1941.
Ylioppilaaksi tultuaan Hagelstam aloitti taideopintonsa Helsingin yliopiston piirustussalissa, jossa hän opiskeli vuosina 1918–1923. Viimeisen opiskeluvuotensa aikana hän kävi myös Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulua, minkä jälkeen hän jatkoi taideopintojaan Pariisissa vielä neljän vuoden ajan sekä Italiassa 1929.
Hagelstam oli henkilö-, maisema- ja muotokuvamaalari sekä lähinnä etsausta menetelmänään käyttänyt taidegraafikko. Hän suunnitteli myös abstraktit seinämaalaukset Bauhaus-henkiseen Fazerin kahvilaan vuonna 1930.
Adelbert von Chamisso
Adelbert von Chamisso (30. tammikuuta 1781 Châlons-en-Champagne, Ranska – 21. elokuuta 1838 Berliini) oli saksalainen uusromanttinen kirjailija. Hän oli myös tunnettu luonnontutkijana. Von Chamisson auktorilyhenne on Cham.
Coronel Fabriciano
Coronel Fabriciano on kaupunki Minas Geraisin osavaltiossa Brasiliassa. Vuoden 2011 arvion mukaan kaupungissa oli 104 173 asukasta.
Valkoporro
Valkoporro eli porro, joskus "karvanokkonen" ("Ballota nigra") on huulikukkaiskasveihin kuuluva monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka on vanha lääkekasvi.
Valkoporro kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat isohampaiset tai -nyhäiset ja karvaiset. Sen kukan teriö on 9–15 millimetriä pitkä, väriltään vaalean sinipunainen. Teriö on kaksihuulinen, ylähuuli on kupera ja alahuuli kolmiliuskainen.
Suomessa valkoporro on harvinainen tulokas, josta on tavattu kaksi eri alalajia, suppiloporro ja putkiporro.
Kaliforniantuliunikko
Kaliforniantuliunikko eli tuliunikko ("Eschscholzia californica") on keltakukkainen unikkokasvi, jota tavataan alkuperäisenä Pohjois-Amerikan lounaisosassa. Lajia viljellään myös koristekasvina.
Kaliforniantuliunikko kasvaa 15–55 cm korkeaksi. Suomen leveysasteilla laji on yleensä yksivuotinen, mutta etelämpänä monivuotinen. Kasvi on kalju, runsashaarainen, melko veltto ja väriltään sinivihreä. Varsi on maitiaisnesteetön. Lehdet ovat toistamiseen kolmejakoisia ja kapealiuskaisia. Kukka on pitkäperäinen. Verhiö] on kaksilehtinen. Verholehdet ovat yhteenkasvaneet hupuksi, joka irtoaa kukan auetessa. Nelilehtinen teriö on 3–4 cm leveä ja väriltään keltainen, tyveltä oranssinkeltainen. Kellanoransseja heteitä on runsaasti. Suomessa kaliforniantuliunikko kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä on 5–7 cm pitkä, hoikka ja selväsuoninen kota.
Kaliforniantuliunikko on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikan lounaisosista. Lajin pääesiintymisalue painottuu Kaliforniaan, mutta sitä tavataan laajalla alueella Meksikon pohjoisosista Länsi-Texasiin ja Washingtonin osavaltion lounaisosiin saakka. Purjelaivojen painolastin mukana laji levisi 1800-luvulla muun muassa Chileen, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Suomessa kaliforniantuliunikko on harvinainen viljelykarkulainen, jota joskus tavataan villiintyneenä eri puolilta Etelä- ja Keski-Suomea. Pohjoisimmillaan lajia on tavattu Oulun korkeudelta.
Alkuperäisessä elinympäristössään kaliforniantuliunikko kasvaa kuivilla vuorenrinteillä ja ruohostomailla sekä aavikoilla. Suomessa lajia voi tavata villiintyneenä hiekkaisilla pientareilla, rantavalleilla ja erilaisilta joutomailta. Sopivilla leveysasteilla, esimerkiksi Australiassa, kaliforniantuliunkosta on tullut haitallinen, nopeasti levivä tulokaslaji.
Kalifornian alkuperäisasukkaat käyttivät kaliforniantuliunikkoa sekä ruoaksi että lääkkeeksi. Kasvin eri osia käytettiin muun muassa täiden karkottamiseen, päänsärkyyn ja hammassärkyyn. Kasvissa on todettu olevan rauhoittavia ainesosia.
Nykyään kaliforniantuliunikkoa viljellään koristekasvina. Aurinkoisen ja kuivan paikan lajina se viihtyy erityisesti paisteisissa kivikkopuutarhoissa ja hiekkamailla. Jalostettuja viljelylajikkeita löytyy useita. Niissä kukkien väri saattaa vaihdella suurestikin valkoisesta vaaleanpunaiseen ja punaiseen. Jotkut lajikkeet ovat kerrottukukkaisia.
Tieteellisen nimensä "Eschscholzia californica" laji, ja koko tuliunikkojen suku, on saanut luonnontieteilijä Johann Friedrich Gustav von Eschscholtzin mukaan, joka tutkimusmatkallaan vuonna 1815 löysi lajin San Franciscon lahtea ympäröiviltä kukkuloilta. Alueen varhaiset espanjalaiset siirtolaiset kutsuivat kasvia nimellä "copa del ora" (kultakuppi), koska legendan mukaan kukan keltaiset terälehdet muuttivat alueen maaperän kultapitoiseksi.
Kaliforniantuliunikko valittiin Kalifornian osavaltion tunnuskasviksi jo vuonna 1903. Laji on osalvaltiossa lailla rauhoitettu.
Noemi
Noemi (oikealta nimeltään Veronica Scopelliti, s. 25. tammikuuta 1982 Rooma) on italialainen laulaja. Hän nousi julkisuuteen vuonna 2008 osallistuttuaan kotimaansa "X Factor" -kykyjenetsintäohjelmaan, jossa hän sijoittui viidenneksi.
James Sheppard
James Sheppard (s. 25. huhtikuuta 1988 Halifax, Nova Scotia) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän siirtyi vuonna 2011 NHL-seura San Jose Sharksiin.
Sheppard pelasi ennen ammattilaisuraansa kolme kautta, vuodesta 2004 vuoteen 2007, Cape Breton Screaming Eaglesissä juniorisarja LHJMQ:ssa. Hän oli kahdella kaudella joukkueensa toiseksi paras pistemies, kaudella 2005–2006 Kevin Asselinin ja kaudella 2006–2007 Cam Fergusin jälkeen, ja toimi jälkimmäisellä joukkueensa kapteenina. Hänet nimettiin vuonna 2007 LHJMQ:n toiseen tähdistökentälliseen.
Minnesota Wild varasi Sheppardin NHL:ään numerolla yhdeksän ensimmäisellä kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa vuotta myöhemmin. Hän pelasi Wildissa kolme kautta, kaudesta 2007–2008 kauteen 2009–2010, ja teki yhden kauden aikana parhaimmillaan 24 tehopistettä, mikä tapahtui kaudella 2008–2009.
Kaudella 2010–2011 Sheppard ei pelannut yhtään ottelua polvivamman vuoksi. Hän loukkasi vasemman polvensa syyskuussa 2010 sattuneessa mönkijäonnettomuudessa. Elokuussa 2011 hän siirtyi Minnesota Wildista San Jose Sharksiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon .
Pungat
Pungat ("Anagallis") on kasvisuku esikkokasvien heimossa. Siihen kuuluu lähes 30 lajia, joita kasvaa Euroopassa, Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Peltopunkaa ("Anagallis arvensis") tavataan laajasti levinneenä rikkakasvina eri puolilla maailmaa.
Nukit
Nukit ("Androsace") on kasvisuku esikkokasvien heimossa. Siihen kuuluu ainakin sata lajia, joista noin 25 kasvaa Euroopassa. Joitakin lajeja kasvatetaan koristekasveina esimerkiksi kivikkopuutarhoissa.Suomessa kasvaa vakiintuneena kolme nukkien suvun lajia. Ketonukki on harvinainen, rauhoitettu ketokasvi Etelä-Suomessa. Idännukki ja peltonukki ovat hyvin harvinaisia tulokaskasveja. Lisäksi isonukista on yksi havainto.
Alppikellot
Alppikellot ("Soldanella") on kasvisuku esikkokasvien heimossa. Siihen kuuluu 10 lajia, joita tavataan Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa. Alppikelloista on jalostettu myös koristekasveja. Suomessa kasvaa harvinaisena tulokaskasvina pieni sinikukkainen ruohokasvi metsäalppikello, jota ei tavata muualla Pohjoismaissa.
Kierrot
Kierrot ("Convolvulus") on kasvisuku kiertokasvien ("Convolvulaceae") heimossa. Suvussa on noin 100 koko maailmassa kasvavaa lajia. Lajeista esimerkiksi kirjokierto eli kolmivärikierto ("Convolvulus tricolor") on tunnettu koristekasvina ja peltokierto ("Convolvulus arvensis") laajalle levinneenä rikkakasvina.
Leijona Catering
Leijona Catering Oy on Puolustusvoimien ravitsemispalvelujen yhtiöittämisen myötä vuonna 2012 syntynyt suomalainen ruokapalveluja tarjoava yritys. Sen suurin asiakas on Puolustusvoimat, jolle Leijona Catering toteuttaa kaikki ruokapalvelut.
Leijona Catering Oy aloitti toimintansa tammikuussa 2012. Yhtiön edeltäjä perustettiin, kun itsenäistyneen Suomen vasta perustetun armeijan ruokahuolto käynnistettiin helmikuussa 1918. Eduskunta päätti osakeyhtiön perustamisesta joulukuussa 2011. Yhtiöittämisen myötä Puolustusvoimien Ruokahuollon Palvelukeskuksen henkilökunta siirtyi Leijona Catering Oy:n palvelukseen.
Vuonna 2017 yhtiöllä oli toimintaa yli 50 toimipisteessä eri puolella Suomea Raaseporista Sodankylään.
Yhtiön ravintolat toimivat entisissä varuskuntien muonituskeskuksissa seuraavilla paikkakunnilla:
Mäkirikko
Mäkirikko ("Saxifraga tridactylites") on yksivuotinen, lähinnä Euroopassa tavattava rikkokasvi.
Mäkirikko kasvaa 4–15 cm korkeaksi. Sen varsi on pysty, hento, nystykarvainen ja monilehtinen. Aluslehdet ovat 3–5-halkoisia ja kuihtuvat varhain. Ylimmät lehdet ovat suikeita ja ehytlaitaisia. Valkoiset, kaksineuvoiset kukat ovat kukkaperä lyhyempiä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Terälehdet ovat 3–4 mm pitkiä ja pyöreäpäisiä. Heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, ja emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Mäkirikko kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy kaksiosainen, monisiemeninen, pallomainen kota. Kotaperät ovat 2–3 kertaa kodan pituisia. Mäkirikko on usein vaikeasti havaittava laji, koska se kuivuu kokonaan pois kuivina keväinä ja alkukesinä.
Mäkirikon levinneisyysalue keskittyy Eurooppaan, jossa lajia tavataan Pyreneiden niemimaalta ja Britteinsaarilta Fennoskandian eteläosiin, Baltiaan, Valko-Venäjälle, Romaniaan, Bulgariaan, Etelä-Ukrainaan ja Etelä-Venäjälle. Euroopan ulkopuolella lajia kasvaa paikoitellen Pohjois-Afrikassa, Turkissa ja Lähi-idässä. Suomessa mäkirikko kasvaa levinneisyytensä pohjoisrajoilla. Lajia esiintyy Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla. Lisäksi lajista on vanha tulokasesiintymä Etelä-Pohjanmaalta.
Mäkirikko kasvaa kuivilla ja ohuthumuksisilla kallionrinteillä, hiekkaisilla kedoilla, kiviaidoilla ja lintujen istumapaikoilla. Laji on kalkinsuosija.
Mäkirikkoa on aikaisemmin käytetty muun muassa Keski-Euroopassa lääkekasvina.
Hata Salmi
Hannu "Hata" Salmi suomalainen kitaristi, joka nykyisin tunnetaan tamperelaisesta Negative-yhtyeestä. Salmi on Turusta kotoisin ja hänellä on takanaan muitakin yhtyeitä. Hän on soittanut Negativessa kitaraa vuodesta 2011, mutta ei virallisesti. Salmi korvasi Negativen entisen kitaristin Larry Loven, joka jätti yhtyeen toukokuussa 2011.
Whitney Able
Whitney Able (s. 6. helmikuuta 1982 Houston, Teksas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin rooleistaan elokuvissa "All the Boys Love Mandy Lane" (2006) ja "Monsters" (2010). Hänen kaksi ensimmäistä elokuvaansa olivat "Age of Kali" (2005) ja "Dead Lenny" (2006). Vuonna 2008 Able pääsi "Maxim"-lehden Hot 100 -listan 83. sijalle.
Able on asunut Espanjassa ja Meksikossa. Hän meni kesäkuussa 2010 naimisiin näyttelijäkollegansa Scoot McNairyn kanssa.
Matteus Marttila
Matteus Erkki Akseli Marttila (24. helmikuuta 1949 Luvia – 13. tammikuuta 2012 Tampere) oli suomalainen lavastaja ja elokuvantekijä.
Matteus Marttila, alun perin Matti, oli kotoisin maaseudulta Luvian Korvenkylästä, mutta hakeutui taiteellista lahjakkuutta osoitettuaan opiskelemaan Porin Piirustuskouluun ja sitten Helsinkiin, jossa hän opiskeli 1971–1974 silloisessa Taideteollisessa oppilaitoksessa.
Uransa aikana hän toimi usean vuosikymmenen aikana lavastajana lukuisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa. Hänen uransa alun merkittävimpiä seikkoja oli vain vähän aikaa kestänyt hedelmällinen yhteistyö Filminor Oy:ssä ohjaaja Risto Jarvan kanssa, jolle hän lavasti elokuvat "Mies, joka ei osannut sanoa ei" (1975), "Loma" (1976) ja "Jäniksen vuosi" (1977). Alku-uran merkittäviin töihin lukeutuu myös lavastus Tapio Suomisen elokuvaan "Täältä tullaan, elämä!" (1980), joka oli ensi-iltavuotensa katsotuin kotimainen elokuva.
Vuodesta 1981 2000-luvun puoliväliin Marttila työskenteli Tampereella Yleisradion TV 2:n teatteritoimituksessa lavastaen lukuisia TV-elokuvia, -sarjoja ja muita tuotantoja. Eläkkeelle jäätyään hän toimi aktiivisesti Risto Jarva -seurassa, jonka puheenjohtajana hän toimi vuodesta 2011 kuolemaansa asti.
Uransa aikana hänet palkittiin lukuisasti lavastustyöstään, muun muassa Jussi-patsaalla vuonna 1979 Jaakko Pakkasvirran elokuvasta "Runoilija ja muusa" (1978). Hänen viimeiseksi isommaksi työkseen jäi lavastus Katariina Lillqvistin animaatioon "Uralin perhonen" (2008).
Marttila kuoli kotonaan Tampereen Pispalassa saamaansa sairaskohtaukseen perjantaina 13. tammikuuta 2012.
Csepelsaari
Csepelsaari on saari Tonavassa, Budapestin keskustan eteläpuolella. Sen pituus on 48 kilometriä ja leveys enimmillään 8 kilometriä, ja se on Unkarin suurin saari.
Csepelsaari on matalaa, loivasti kumpuilevaa hiekkamaata, jonka eteläosat ovat tulvaniittyjen peitossa. Tonavan tulvat aiheuttivat saarella jatkuvasti ongelmia, kunnes jokea alettiin säännellä 1900-luvun alussa. Tonavan itäisen, Ráckeven-Tonavaksi kutsutun haaran pohjois- ja eteläpäähän rakennettiin sulut vuosina 1910 ja 1928. Virtaus on ollut sen jälkeen hyvin pieni, minkä vuoksi joenhaara on ollut altis saastumiselle.
Csepelsaari on melko tiheästi asuttu, ja 1900-luvulla sinne syntyi paljon raskasta teollisuutta. Nykyään saari on enimmäkseen asuin- ja virkistysaluetta. Saarella on kuitenkin myös suuri Csepelin vapaasatama, jonka kautta kulki vuonna 2007 yli 270 tonnia rahtia. Saaren pohjoisosa kuuluu hallinnollisesti Budapestin kaupunkiin ja muodostaa sen XXI osa-alueen. Osa-alueella on 76 000 asukasta (2010). Lisäksi saarella ovat muun muassa Ráckeven, Szigethalomin, Szigetszentmiklósin ja Tökölin kaupungit.
Mesikät
Mesikät ("Melilotus") on kasvisuku hernekasvien ("Fabaceae") heimossa. Siihen kuuluu 20 Euraasiassa ja Afrikassa lauhkeilla ja subtrooppisilla alueilla kasvavaa lajia. Eräitä mesiköitä viljellään rehukasveina.
Verijuuret
Verijuuret ("Agrimonia") on kasvisuku ruusukasvien ("Rosaceae") heimossa. Siihen kuuluu 15 pohjoisilla lauhkeilla alueilla kasvavaa lajia. Pohjoismaissa ja Suomessa tavataan kolme verijuurilajia. Ne ovat monivuotisia, isohkoja ruohokasveja, joilla on pienistä keltaisista kukista muodostuva tähkämäinen kukinto.
Mailaset
Mailaset ("Medicago") on suku hernekasvien heimossa. Siihen kuuluu useita rehu- ja koristekasvina viljeltyjä lajeja. Esimerkiksi Lounais-Aasiassa alkuperäisenä kasvava sinimailanen ("alfalfa") on otettu laajasti viljelykseen Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Metsäalppikello
Metsäalppikello ("Soldanella montana") on sinikukkainen, esikkokasveihin ("Primulaceae") kuuluva kasvi.
Monivuotinen metsäalppikello on vanakasvi, joka kasvaa 20–30 senttimetriä pitkäksi. Sen lehdet ovat talvehtivia ja pitkäruotisia. Päältä ne ovat tummanvihreitä, alta vaaleita tai sinipunaisia. Ehyt lehtilapa on pyöreän munuaismainen, kalju ja matalasti isonyhäinen. Kukinto on 2–5-kukkainen sarja. Vaalean sinipunaiset, kaksineuvoiset kukat ovat aluksi nuokkuvia, mutta hedelmäasteella pystyjä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Kellomainen teriö on 10–15 mm leveä, paljon verhiötä pitempi ja sen liuskat ovat liuskaisia. Suomessa metsäalppikello kukkii touko-kesäkuussa. Hedelmä on pitkä, pulletyvinen ja liereäkärkinen kota.
Metsäalppikello on alun perin peräisin Keski-Euroopasta. Pohjoismaissa lajia tavataan ainoastaan Suomessa. Suomeen laji on levinnyt ihmisen tuomana, mutta on villiintynyt myös luontoon. Sitä tavataan paikoitellen Varsinais-Suomesta, Uudeltamaalta, Hämeestä ja Itä-Lapista.
Metsäalppikello kasvaa luonnonvaraisena rehevissä korpimaisissa kuusikoissa.
Ebru Şam
Ebru Şam (s. 1990 Solingen) on missi ja näyttelijä. Hän syntyi ja varttui Saksassa, johon hänen turkkilaissyntyiset vanhempansa olivat muuttaneet vuonna 1974.
Şam valittiin 29. huhtikuuta 2009 Miss Turkiksi Istanbulin Türker İnanoğlu Maslakissa. Hän edusti Turkkia Miss Eurooppa -kilpailussa ja 12. joulukuuta 2009 Miss Maailma -kilpailussa Johannesburgissa. Vuodesta 2010 alkaen Şam on esiintynyt turkkilaisessa televisiosarjassa "Adanalissa", jota näyttää Avrupa Türk TeleVision.
Lucia Bosè
Lucia Bosè ("Lucia Borloni", s. 28. tammikuuta 1931 Milano) on italialainen näyttelijä. Hän voitti vuoden 1947 Miss Italia -kilpailun työskenneltyään aiemmin vuosia leipomossa. Ensimmäisessä täyspitkässä elokuvassaan hän esiintyi vuonna 1950, jolloin hänellä oli rooli Giuseppe De Santisin elokuvassa "Taistelu oliivipuiden varjossa". Sittemmin hän esiintyi elokuvissa "Cronaca di un amore" (1950), "Nainen vailla sielua" (1953), "Polkupyöräilijän kuolema" (1955), "Hehkuva tuli" (1955) ja "Veri kuohuu" (1956).
Bosè keskeytti uransa vuonna 1956 mennessään naimisiin Luis Miguel Dominguínin kanssa. Parille syntyi lapsia; Miguel Bosèsta tuli myöhemmin kuuluisa laulaja. Avioliitto päättyi vuonna 1967.
Vuonna 1960 Bosèlla oli kreditoimaton rooli elokuvassa "Orfeuksen testamentti". Vuonna 1969 hän esiintyi elokuvissa "Fellinin Satyricon" ja "Sotto il segno dello scorpione". 1970-luvulla ja myöhemmin Bosèlla on ollut rooleja elokuvissa, kuten "L'ospite" (1972), "Arcana" (1972), "Nathalie Granger" (1972), "Kultainen messu" (1975), "Violanta" (1977), "Cronaca di una morte annunciata" (1987), "El niño de la luna" (1989), "Harem suaré" (1999) ja "I vicerè" (2007).
Onks ollu mitään
Onks ollu mitään on suomalaisen rap-artisti RJaarlin nykyisin Jaarli sekä Pikkolon yhteinen esikoisjulkaisu. Se julkaistiin vuoden 2011 keväällä Pass The Mic Organization -levy-yhtiön kautta.
Älykäs eläin
Älykäs eläin on Jussi Viitalan vuonna 2010 ilmestynyt kirja, jossa käsitellään eläinten älykkyyttä ja tarkastellaan ihmistä muiden lajien joukossa. Teoksen julkaisi Atena.
Tooran määräyksiä
Tooran määräyksiä (4QMMT) on Kuolleenmeren kääröihin kuuluva teksti. Sen nimi on peräisin tekstin loppupuolella esiintyvästä ilmaisusta מִקְצַת מַעֲשֵי הַתּוֹרָהֵ (miqṣat maˁaśe ha-Torah), suomeksi "joitakin Tooran määräyksiä". Teksti käsittelee halakistisia säädöksiä. Sen synty ajoitetaan noin vuoteen 150 eaa.
Katkelmia tekstistä on säilynyt kuudessa Qumranin luolasta 4 löytyneessä käsikirjoituksessa, joita merkitään tunnuksilla 4Q394-399. Vanhin säilyneistä käsikirjoituksista ajoitetaan noin vuoteen 75 eaa. ja nuorin vuoteen 50 jaa.
Teksti on ollut alun perin todennäköisesti neliosainen. Oletettu ensimmäinen osa on ollut avausformeli, mutta se ei ole lainkaan säilynyt käsikirjoituksissa. Toinen osa sisältää 364-päiväisen aurinkokalenterin. Kolmas osa on luettelo noin 20:stä halakasta. Neljäs osa on epilogi, joka pyrkii vakuuttamaan vastaanottajan esitetyn halakan oikeellisuudesta.
Pirkkalan Hiihtäjät
Pirkkalan Hiihtäjät, "PirHi", on pirkkalalainen hiihdon ja suunnistuksen erikoisseura. Seuran ohjelmassa on ollut epävirallisesti mukana myös salibandy. Joukkue on tunnettu nimellä "Toivio Ducs". Seura on perustettu 1967. Seuran nykyinen jäsenmäärä on noin 250, josta nuorten osuus on huomattava.
1960-luvun lopulla ja -70-luvulla seuran mieshiihto eli kukoistuskauttaan. 1980-luvulle tultaessa seuran tukikohdaksi vakiintui Pirkkalan Toivio, jonne seura on siitä lähtien talkoilla järjestänyt latupohjat ja latujen ylläpidon. 1990- ja 2000-luvuilla nuorisotoiminnan merkitys on korostunut.
2000-luvulta lähtien Pirkkalan Hiihtäjät on ollut käytännössä ainoa hiihtotoimintaa tarjoava paikallinen seura, Pirkkalan Pirkkojen siirtäessä painopistettä muihin lajeihin.
Kilpailutoiminnan lisäksi seura on kouluttanut hiihtovalmentajia, järjestänyt hiihtoleirejä, ja harjoituksia läpi vuoden.
Vaikka jo seuran perustavassa kokouksessa esitettiin suunnistusta seuran ohjelmaan, varsinainen toiminta alkoi 1980-luvun alkupuolella, kun seuraan perustettiin suunnistusjaosto. Suunnistustoiminnan keskittäminen seuraan oli luontevaa, sillä monet seurassa hiihtävät suunnistivat kesäisin alueen muissa seuroissa. Suunnistustoimintaa tarjoavaa urheiluseuraa ei Pirkkalassa kuitenkaan ollut.
Suunnistusjaoston ohjelmaan on kuulunut alusta alkaen kilpailutoiminnan lisäksi kuntosuunnistustapahtumien järjestäminen. 1990-luvulta alkaen seura on vuosittain järjestänyt suositut Hela-rastit yhdessä Tampereen Yrityksen kanssa. Lisäksi seuraan on koulutettu ratamestareita, suunnistusvalmentajia ja kartoittajia. Käytännössä Pirkkalan Hiihtäjät on kartoittanut kaikki Pirkkalan merkittävät metsäalueet.
Seuran nuorisotoiminta on ollut vilkasta erityisesti 2000-luvulta lähtien, jolloin seuratoiminnan painopistettä on siirretty nuoriin.
Hiihdossa toimintaa on järjestetty vuosittain useissa eri ikäisille lapsille suunnatuissa harjoitusryhmissä. Harjoitusten lisäksi seura on järjestänyt nuorille kilpailuja ja harjoitusleirejä. Toiminta on tuottanut myös tulosta. Seuran riveissä on kehittynyt SM- ja maajoukkuetason hiihtäjiä. Pirkkalan Hiihtäjät kuuluu Pirkanmaan vahvimpiin hiihtoseuroihin nuorisotoiminnan osalta.
Morkere
Morkere oli Northumbrian jaarli vuosina 1065-1066. Hän oli East Anglian karkotetun jaarli Ælfgarin poika ja Mercian jaarlin Eadwinen veli.
Northumbrian asukkaat nousivat kapinaan Tostig Godwininpoikaa vastaan 3. lokakuuta 1065 saatuaan ilmeisesti edeltä käsin Morkeren ja Eadwinen tuen hankkeelle. Julistettuaan Morkeren jaarlikseen kapinalliset marssivat tämän johdolla etelään, jossa mukaan liittyi Eadwinen joukkoja. Northamptonissa ja Oxfordissa kapinalliset neuvottelivat kuningas Edvard Tunnustajan edustajan Harald Godwininpojan kanssa Tostigin paluusta valtaan ja lopulta kuninkaan oli taivuttava ajamaan Tostig maanpakoon ja nimittämään Morkere oikeutetuksi jaarliksi.
Luultavasti Harald Godwininpojan tuki veljeksille edellytti, että nämä puolestaan kannattaisivat häntä vallanvaihdoksessa Edvardin kuoleman jälkeen.Kuningas Edvardin kuoleman aikoihin Morkere oleskeli hovissa ja Harald Godwininpojan kruunauksen jälkeen Morkere, Gyrth Godwininpoika, Leofwine Godwininpoika, Eadwine ja Harald Godwininpoika arvelivat selviytyvänsä Tostigin uhasta. Liiton vahvistukseksi Harald matkusti Northamptoniin 1066 sekä nai pojhoisten jaarlien sisaren Ealdgythin.
Yrittäessään paluutaan Tostig Godwininpoika hyökkäsi 1066 Humber-joen tienoille noin 60 laivan voimalla, mutta Morkere löi veljensä Eadwinen kanssa tunkeutujan pakosalle. Seuraavan kerran veljekset kohtasivat Tostigin 20.syyskuuta 1066 Fulfordin taistelussa, missä he kokivat karvaan tappion Harald Ankaran ja Tostigin 10 000 miehen joukkoa vastaan.
Hastingsin taistelun aikoihin Morkere oli seitsemäntoistavuotias eikä hänen osallistumisestaan taisteluun ole varmaa tietoa. Hän oli valitsemassa vanhaa kuningassuvun jäsentä Edgar Aethelingia kuninkaaksi. Morkere ja Eadwine alistuivat Vilhelm Valloittajan valtaan, vaikkakin Vilhelm nimitti kruunauksensa jälkeen 1067 Copsin Northumbrian jaarliksi, jonka Morkeren tukijat pian murhasivat. Vilhelm Valloittaja otti Morkeren mukaansa panttivangikseen palatessaan mannermaalle.
1068 Vilhelm Valloittaja palasi jatkamaan Englannin valtausta. Morkere nousi kapinaan kuningasta vastaan,mutta Vilhelmin edettyä Yorkiin Morkere alistui. Tilanne muuttui pohjoisessa jälleen 1069 Tanskan kuninkaan Sven Estridinpojan noustua maihin. Vilhelm Valloittaja lahjoi tanskalaiset lähtemään ja ilman tukea jääneet englantilaiset kapinalliset olivat voimattomia normannien edessä. Elyn saarelle paennut Morkere joutui tällöin Vilhelmin vangiksi.
Vuosien 1068–71 kapinointi vaikutti merkittävästi Vilhelm Valloittajan kovenevaan asennoitumiseen englantilaisia kohtaan. Mahdollisesti Morkere sai tukea kapinalleen Walesin kuninkaalta.
Morkeren ja hänen veljensä osuudesta vuosien 1069–70 kapinoihin ei ole kiistatonta näyttöä.Morkere oli vuonna 1069 jaarlija 1071 Morkere kapinoi jälleen ja joutui Vilhelm Valloittajan vangiksi.Vankeusolot olivat ylelliset, ja hänen hänet mainittiin vielä vuonna 1087 vankina Vilhelm Punaisen jatkaessa tämän vankeutta vastoin isänsä toivetta.
Hyvää huomenta, Vietnam
Hyvää huomenta, Vietnam () on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut
yhdysvaltalainen draamakomedia, jonka on ohjannut Barry Levinson. Elokuva kertoo Adrian Cronauerin urasta tiskijukkana Armed Forces Radio Servicen palveluksessa Vietnamin sodan aikana.
Elokuvan pääosia esittävät Robin Williams, Forest Whitaker, Tung Thanh Tran, Chintara Sukapatana, Bruno Kirby, Robert Wuhl, J. T. Walsh, Noble Willingham, Richard Edson, Richard Portnow, Floyd Vivino ja Juney Smith.
Elokuva oli taloudellinen menestys ja on sijalla 100.
HMS Brazen (F91)
HMS Brazen (viirinumero F91) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tyypin 22 -fregatti. Se oli ensimmäisen valmistuserän neljäs ja viimeinen alus.
Alus tilattiin 21. lokakuuta 1977 Yarrow Shipbuildersilta Glasgow’sta. Sen köli laskettiin 18. elokuuta 1978 ja alus laskettiin vesille 4. maaliskuuta 1980. Alus luovutettiin telakalta 11. kesäkuuta 1982 laivastolle kolme kuukautta ennen suunniteltua määräaikaa Falklandin sodan vuoksi. Aluksen koeajoja lyhennettiin ja se otettiin laivastopalvelukseen 2. heinäkuuta.
"HMS Brazen" oli päällikkösä N. Dingemansin alaisuudessa kuusi viikkoa Portlandissa koulutuksessa, mikä päättyi elokuun puolivälissä. Alus lähti Devonportista lokakuussa Etelä-Atlantille, missä se aloitti partioinnin Falklandinsaarten ympäristössä "HMS Phoeben" ja "HMS Siriuksen" kanssa. Vuoden lopulla alus palasi Acensionin ja Gibraltarin kautta Devonportiin, jonne se saapui 6. tammikuuta 1983.
Telakalta palattuaan alus liittyi Naton Atlantille sijoitettuun osastoon huhtikuussa. Osaston mukana alus osallistui Bright Horizon- ja Ocean Safari -harjoituksiin sekä vieraili Portugalissa, Norjassa, Tanskassa, Saksassa ja Alankomaissa ennen kuin "HMS Glasgow" vapautti sen elokuussa. Vuoden lopulla alus lähti partioidakseen Persianlahdella ja Intian valtamerellä "HMS Glamorganin" kanssa. Mutta Gibraltarilla matka keskeytettiin Libanonin kriisin vuoksi. Alus sai määräyksen liittyä itäiselle Välimerelle koottavaan laivasto-osastoon. Vaikka alukset kuuluivat osastoon vain viikon ennen kuin "HMS Fearless" vapautti ne jatkamaan alkuperäistä matkaansa, niiden miehistöt olivat väsyttäneet itsensä.
"HMS Brazen" läpäisi Suezin kanavan ja seuraavien kuukausien aikana se vieraili Mombasassa, Seuchelleillä, Dohassa, Abu Dhabissa, Muscatissa, Colombossa, Diego Garcialla, Karachissa ja Djiboutissa. Matkan aikana se myös osallistui lukuisiin sotaharjoituksiin muun muassa Ranskan ja Yhdysvaltain alusten kanssa. Alus palasi Suezin ja Gibraltarin kautta Devonportiin, jonne se saapui huhtikuussa 1984.
"HMS Brazen" palveli 1991 Persianlahden sodassa, jossa aluksen Lynx-helikopterit hyökkäsivät Irakin ohjusveneitä vastaan.
Alus myytiin 18. marraskuuta 1994 Brasilialle, joka nimesi sen "Bosisioksi" (viirinumero F-48). Alus liitettiin Brasilian laivastoon 30. elokuuta 1996. Alus osallistui Air Francen lennon 447 etsintöihin.
Veitsileuat
Veitsileuat (Oplegnathidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Intian valtamereltä ja Tyyneltämereltä.
Veitsileukojen heimoon kuuluu yksi suku ja siinä noin seitsemän lajia. Lajeja ovat esimerkiksi seepraveitsileuka ("Oplegnathus fasciatus") ja pilkkuveitsileuka ("Oplegnathus punctatus"). Ruumiinmuodoltaan lajit ovat ovaalinmuotoisia, korkearuumiisia ja litteitä. Kalat kasvavat pituudeltaan suurimmillaan noin 90-senttisiksi. Veitsileuoilla on yksi selkäevä, jonka piikikäs etuosa on matala ja takaosa korkeampi. Tyypillinen piirre veitsileukalajeille on, että hampaat ovat kasvaneet yhteen ja muodostaneet terävän reunan ja muistuttavat siten papukaijakaloja. Väritykseltään aikuiset kalat poikkeavat huomattavasti poikasista. Aikuiset veitsileuat ovat tummia ja kuvioina voi olla raitoja tai pilkkuja. Nuoret kalat ovat sen sijaan keltaisia tummin pystyraidoin.
Veitsileukoja tavataan Afrikan etelärannikolta, Japanin rannikolta Australian rannikolle ulottuvalta vyöhykkeeltä ja myös Havaijin ja Galápagossaarten lähettyviltä. Aikuiset kalat elävät koralliriutoilla aina 150 metrin syvyyteen asti ja nuoret yksilöt liikkuvat merileväkasvustoissa. Lajit ovat kaikkiruokaisia, mutta syövät enemmän eläin- kuin kasviravintoa. Veitsileuat pystyvät murskaamaan hammaslevyjensä avulla ravinnokseen simpukoita, ostereita ja merisiilejä. Veitsileuat ovat hyviä ruokakaloja, mutta eivät kaupallisesti kovin merkittäviä. Niitä arvostetaan erityisesti Japanissa.
HMS Glasgow (D88)
HMS Glasgow (viirinumero D88) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjä (Sheffield-luokka). Alus osallistui Falklandin sotaan, jossa se vaurioitui 12. toukokuuta 1982 ilmapommituksessa. Se palveli osana INTERFET rauhanturvaoperaatiossa 1999 sekä oli osana Etelä-Atlantin partiointia 2004. Se poistettiin palveluksesta 2005 ja romutettiin 2009.
Alus tilattiin 11. marraskuuta 1971 Swan Hunterilta Wallsendistä Tyne and Wearista. Sen köli laskettiin 16. toukokuuta 1974 ja alus laskettiin vesille 14. huhtikuuta 1976 kumminaan amiraali Sir John Treacherin puoliso Lady Kirstie Treacher. Aluksella syttyi 23. syyskuuta tulipalo, joka surmasi kahdeksan telakan työntekijää ja lisäksi kuusi loukkaantui. Alus valmistui maaliskuussa 1977 ja se otettiin palveluskäyttöön 25. toukokuuta.
"HMS Glasgow" liitettiin 1982 viiden muun tyypin 42 hävittäjän kanssa Etelä-Atlantille lähetettyyn laivasto-osastoon, jonka tehtävänä oli vallata takaisin Argentiina miehittämät Falklandin saaret. Alus oli sisaralustensa "HMS Sheffieldin" ja "HMS Coventryn" kanssa ensimmäisten joukossa, jotka saapuivat 200 merimailin sotatoimialueelle.
Aluksen Lynx-helikopteri vaurioitti 2. toukokuuta pahoin Argentiinan laivaston "ARA Alferez Sobralia". Seuraavana päivänä aluksen järjestelmät havaitsivat Exocet-ohjuksen laukaisun varoittaen laivastoa. Ohjus osui "HMS Sheffieldiin", joka upposi myöhemmin. Alus lähetettiin sisaraluksensa "HMS Coventryn" kanssa osaston kaukosuojaksi.
"HMS Glasgow" ja "HMS Brilliant" muodostivat 12. toukokuuta ilmatorjuntaohjus parin, jonka pitkän kantaman Sea Dart -ohjuksia täydennettiin lyhyen kantaman Sea Wolf -ohjuksin. Aluspari joutui Argentiinan ilmavoimien Grupo 5:n Douglas A-4 rynnäkkökoneiden maaliksi, jolloin "HMS Brilliantin" ohjukset pudottivat kaksi hyökkääjistä ja kolmas putosi tehdessään väistöliikettä. Toisen ryhmän hyökkäyksessä yksi pommi läpäisi räjähtämättä "HMS Glasgowin", jonka taaempi konehuone täyttyi vedellä vaurioittaen kahta Tyne risteilymoottoria.
Alus palasi tilapäiskorjausten jälkeen Portsmouthiin telakalle, josta se palasi Falklandin vesille vasta elokuussa. Sodan jälkeen alus oli 19.-29. syyskuuta 1999 osa Australian johtamaa Itä-Timorin INTERFET rauhanturvaamisoperaatiota. Vuonna 2004 alus oli partioimassa Etelä-Atlantilla.
Alus poistettiin palveluksesta 1. helmikuuta 2005 ja se hinattiin 7. tammikuuta 2009 Turkkiin romutettavaksi.
HMS Birmingham (D86)
HMS Birmingham (viirinumero D86) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjä (Sheffield-luokka). Se poistettiin palveluksesta 1999 ja romutettiin 2000.
Alus tilattiin 21. toukokuuta 1971 Cammell Laird and Companyltä Birkenheadistä. Sen köli laskettiin 28. maaliskuuta 1972 ja alus laskettiin vesille 30. heinäkuuta 1973 kumminaan Sir Derek Empsonin puoliso Lady Empson. Se valmistui telakalta lokakuussa 1976 ja alus otettiin palveluskäyttöön 3. joulukuuta 1976.
Edeltäneeseen "HMS Sheffieldiin" verrattuna aluksen savuhormeja ei yhdistetty, vaan ne saivat omat savuhormit piipun etuosaan. Samoin aluksen aseistusta oli vahvennettu lisäämällä kaksi kolmen torpedoputken ryhmää sukellusveneidentorjuntaan. Samoin helikopterikenttää oli vahvistettu ja tiloja suurennettu, jotta alkuperäinen Wasp-helikopteri voitiin vaihtaa Lynxiin.
Falklandin sodan jälkeen alus partioi Etelä-Atlantilla ja valvoi alueen tapahtumia. Se oli muun muassa 1984 valvomassa aluetta "HMS Broadswordin" ja "HMS Ajaxin" kanssa. Alus oli 1985 osa Välimerelle sijoitettua Naton pysyvää Välimerelle sijoitettua laivasto-osastoa (), ja sen aikana se vieraili Gibraltarilla, Palma de Mallorcalla, Napolissa ja Messinassa.
Aluksen ampumatarvikkeet poistettiin Rosythissa, minkä jälkeen se siirrettiin telakalle modernisoitavaksi. Ennen paluutaan palvelukseen alus oli 1988 Portsmouthissa koeajoissa ja testeissä. Alus teki päällikkönsä Roy Claren, joka sittemmin oli Lontoon merimuseon johtajana, alaisuudessa ensimmäisen purjehduksensa Persianlahdelle ja palasi kotimaahan maaliskuussa 1989.
Alus poistettiin palveluksesta 10. joulukuuta 1999 Portsmouthissa. Tammikuun alussa 2000 alus purjehti Devonportiin, jossa parin seuraavaan kuukauden aikana sen käyttökelpoinen materiaali poistettiin. Alus hinattiin takaisin Portsmouthiin toukokuussa ja myytiin romutettavaksi. Alus lähti 20. lokakuuta hinattuna Espanjaan.
Hutspot
Hutspot on hollantilainen vihanneshöystö eli muusi, johon käytetään perunaa, porkkanaa ja sipulia. Hutspotilla on legenda, joka periytyy espanjalaisten Hollannin valloitukseen. Hutspottiin voi lisätä lihaa tai kalaa ja muitakin vihanneksia.
Laukaus tehtaalla
Laukaus tehtaalla on Erkko Kivikosken ohjaama elokuva vuodelta 1973.
Metallimies Henriksson ajaa pyörällä tehtaalle ja ampuu johtaja Pylvänäisen. Tapahtuman kuvausaikaankin ajankohtaiset taustat, tehtaan irtisanomiset, esitetään takaumina. Mestariteokseksi luonnehtimansa Kivikosken elokuvan kriitikko näkee enteilevän tulevaa globalisaatiota. Näyttelijät olivat pääosin amatööriväkeä, mikä tuo elokuvaan oman karheanrealistisen sävynsä.
HMS Exeter (D89)
HMS Exeter (viirinumero D89) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjä.
Alus tilattiin Swan Hunterilta Wallsendistä. Sen köli laskettiin 22. heinäkuuta 1976 toisen tilaussarjan ensimmäisenä aluksena. Alus oli ensimmäinen, jolle asennettiin tyypin 1022-, 992Q- ja 1006-tutkat. Alus laskettiin vesille 25. huhtikuuta 1978 kumminaan Lady Joan Mulley ja se otettiin palveluskäyttöön 19. syyskuuta 1980.
Falklandin sodan syttyessä alus oli Karibialla, josta se siirrettiin "HMS Sheffieldin" tuhouduttua Falklandille. Alus ampui sodan aikana alas kolme Argentiinan ilmavoimien konetta, kaksi A-4C Skyhawkia 30. toukokuuta ja Learjet 35A:n 7. kesäkuuta.
Alus palveli 1991 operaatio Granbyssä Persianlahden sodassa, jolloin sen päällikkönä oli Nigel Essenhigh. Sen tehtävänä oli suojata Irakin maajoukkoja tulittavia Yhdysvaltain laivaston taistelulaivoja.
Se osallistui 2007 Newquayssa Falklandin sodan 25-vuotismuistotilaisuuteen viimeisenä edelleen palveluksessa olevana sotaan osallistuneena sotalaivana. Alus siirrettiin 30. heinäkuuta 2008 Portsmouthissa reserviin ennen kuin se poistettiin palveluksesta 27. toukokuuta 2009. Alus palveli vuoden 2010 alussa edelleen koulutusproomuna uusien hinaajien miehistön koulutuksessa. Aluksen hylky huutokaupattiin 28. maaliskuuta 2011 ja se hinattiin Leayl Ship Recyclingille Turkkiin 23. syyskuuta.
Costa Favolosa
Costa Favolosa on italialaisen Costa Crocieren Concordia-luokan risteilyalus. Costa Favolosa on rakennettu Fincantierin Margheran telakalla Italiassa. Costa Favolosan sisaralukset ovat Costa Serena, Costa Pacifica, Carnival Splendor ja 13.1.2012 uponnut Costa Concordia. Lisäksi alukselle valmistui sisaralus Costa Fascinosa heinäkuussa 2012. Costa Favolosa laskettiin vesille 6 elokuuta 2010 ja se kastettiin 4 heinäkuuta 2011, jolloin se myös otettiin käyttöön.
Costa Favolosa ja sen sisarlaiva Costa Fascinosa tilattiin lokakuussa 2007 osana 2,4 miljardin arvoista laajentamista Costa Crocieren laivastoon, jossa viisi laivaa valmistuessaan korottaa yhtiön matkustajakapasiteettia 50 prosentilla. Costa Favolosa maksoi 510 miljoonaa euroa.
Costa Favolosa on Concordia class laivaluokan risteilyalus ja sen vetoisuus on 114 500 bruttotonnia. Alus on 290 metriä pitkä, 35,5 metriä leveä ja sen syväys on 8,2 metriä. Aluksessa on tilaa 3 800 matkustajalle ja 1 110 miehistön jäsenelle. Hyttejä Costa Favolosasta löytyy 1 508.
Valesinisimpukka
Valesinisimpukka, aiemmin "valekirjosimpukka" ("Mytilopsis leucophaeata"), on Suomessa vieraslajina havaittu murtovedessä elävä nilviäislaji.
Valesinisimpukan alkuperäinen levinneisyysalue on Pohjois-Amerikassa Meksikonlahden alueella. Se on siirtynyt vieraslajina muualle Pohjois-Amerikkaan ja monille alueille Euroopassa. Se on murtovesilaji, joka lisääntyy 1–20 promillen suolapitoisuudessa.
Suomessa laji löydettiin ensin vuonna 2003 Suomenlahdelta Loviisan edustalta. Sittemmin sitä on löydetty myös Airistolta Turun edustalta (2011) ja Selkämeren alueelta Olkiluodosta. Todennäköisesti se on tullut painolastiveden mukana.
Valesinisimpukka on yleensä alle 2 cm:n mittainen ruskeakuorinen simpukka, joka ulkomuodoltaan muistuttaa Itämeren pientä sinisimpukkaa, muttei ole sille lainkaan sukua. Se voidaan myös sekoittaa lähisukuiseen vaeltajasimpukkaan ("Dreissena polymorpha"), jonka tavoin se on merkittävä biologista likaantumista (biofouling) aiheuttava laji. Se on myös todettu merkittäväksi ydinvoimaloiden lauhdevesiputkia tukkivaksi eliöksi.
Kiznerin piiri
Kiznerin piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1939 perustetun piirin pinta-ala on 2264,5 neliökilometriä. Asukkaita on 20 300 henkeä (vuonna 2010).
Kiznerin piiri sijaitsee Udmurtian lounaisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Vavožin, idässä Možgan ja kaakossa Grahovon piireihin, etelässä Tatarstaniin ja lännessä Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 60 % on metsää. Seutu kuuluu Vjatkan vesistöön. Hyötykaivannaisia ovat öljy, savi ja kalkkikivi. Kiznerin lähellä on ainutlaatuinen kivennäisvesiesiintymä.
Piiriin kuuluu 14 maalaiskuntaa: Baldeika, Bemyž, Bezmenšur, Jagul, Kizner, Korolenko, Krymskaja Sludka, Lipovka (keskuspaikka Kizner), Murkoz-Omga, Sarkuz, Staraja Bodja, Staryi Karmyž, Staryje Kopki ja Verhni Bemyž. Hallinnollinen keskus on Kiznerin taajama. Toinen suurempi asutuskeskus on Bemyžin entinen piirikeskus.
Asukkaista 46,0 % on udmurtteja, 38,2 % venäläisiä ja 12,9 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Seudun läpi kulkee Moskovan, Kazanin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Kizneristä on maantieyhteys Bemyžin ja Možgan kautta Iževskiin. Piirissä on metsä-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, rehukasvien, perunan, juureksien, vihanneksien ja pellavan viljelyyn.
Piirissä toimii taidekoulu, ammattikoulu ja kotiseutumuseo. Sen alueella sijaitsee Multanin oikeusjutun tunnetuksi tekemä Vuž Multanin kylä (nykyinen Korolenko). Paikallislehtenä ilmestyy "Novaja žizn".
Kizner
Kizner ( ja ) on taajama ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Ljugajoen varrella 135 kilometriä Iževskistä lounaaseen. Taajama on Kiznerin piirin keskus. Sen kautta kulkee Kazanin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Asukkaita on 10 000 henkeä (vuonna 2002).
Kizneristä tuli piirikeskus vuonna 1939 ja kaupunkimainen taajama vuonna 1942. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja ja tataareja.
Paikkakunnalla toimii puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Kiznerissä on kaksi keskikoulua, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, ammattikoulu, kultturitalo, elokuvateatteri, kirjasto, kotiseutumuseo, piirisairaala sekä muta- ja kivennäisvesihoitoja antava parantola.
Kalsiumkarbidi
Kalsiumkarbidi on kalsiumin ja hiilen yhdiste, CaC. Sitä valmistetaan kuumentamalla kalsiumoksidin eli poltetun kalkin ja hiilen seosta sähköuunissa. Reaktio tapahtuu tällöin seuraavasti:
Kalsiumkarbidi on kiinteä aine, molekyyli­rakenteeltaan makromolekyyli, jossa hiili­atomien välillä on kolmoissidos. Se ei liukene mihinkään tavalliseen liuottimeen, mutta se reagoi kiivaasti veden kanssa muodostaen asetyleenia:
Kalsiumkarbidia käytetäänkin pääasiassa asetyleenin valmistukseen. Asetyleenia käytetään poltto­aineena hitsauksessa sekä monien muiden orgaanisten yhdisteiden, muun muassa etikka­hapon, useiden muovien, tekokuitujen ja liimojen valmistukseen.
Kalsiumkarbidia käytetään myös lannoitteena käytetyn kalkkitypen eli kalsiumsyanamidin valmistukseen, teräksen kovettamiseen sekä pelkistimenä metallurgiassa.
Varsinkin aikaisemmin on kalsiumkarbidia käytetty myös karbidilampuissa, joissa polttoaineena käytetty asetyleeni saatiin aikaan tiputtamalla kalsiumkarbidijauheen päälle vesipisaroita. Karbidilamppuja käytettiin 1900-luvun alkupuolella muun muassa merkkivaloina autoissa ja polkupyörissä, toisinaan huonevalaistuksessakin, ennen kuin dynamon avulla aikaan saatu sähkövalo yleistyi.
Kiusaus (vuoden 1938 elokuva)
Kiusaus on vuonna 1938 valmistunut saaristolaispapin kokemista viettelyksistä kertova suomalainen elokuva, jonka ohjasi Teuvo Tulio. Elokuva perustuu Teuvo Mannilan "Kymmenes käsky" nimiseen romaanikäsikirjoitukseen vuodelta 1937. Elokuvan ulkokuvaukset tehtiin Tytärsaarella.
Elokuvan ensi-ilta oli 25. maaliskuuta 1938 Helsingissä ja Kotkassa. Elokuvan kaikki materiaali tuhoutui Adams Filmin tulipalossa 1959.
Saaristolaisseurakunnan uusi pastori on vihkimässä kalastaja Marttia ja tämän morsianta Railia kun Martti joutuu lähtemään pelastamaan haaksirikkoisia kesken vihkimisen. Martti loukkaantuu pelastustyön aikana ja joutuu vuodepotilaaksi viikkokausiksi. Pastori vierailee usein Martin luona mutta alkaa samalla tuntea vetoa tämän morsianta kohtaan. Toivuttuaan Martti palaa takaisin kalastajan työhönsä. Eräänä iltana pastori tapaa Marttia myrskyiseltä mereltä kotiin odottavan Railin rannalla ja kutsuu tämän asuntoonsa lämmittelemään. Asunnossa pastori yrittää suudella Railia mutta tämä torjuu yrityksen. Heidät yllättää kauppa-apulainen Paula joka on myös rakastunut Marttiin. Paula kertoo näkemästään kotiinpalaavalle Martille joka hylkää sen jälkeen lasta odottavan Railin.
Talvella Raili käy pastorin ja kertoo Martin hylänneen hänet Paulan takia. Pastori kutsuu nyt Paulan puhutteluun ja uhkaa tätä seurakunnasta karkotuksella. Paula kertoo Martille Railin käynnistä pastorin luona ja tämän uhkauksesta. Raivostunut Martti lähtee pappilaan ja yrittää puukottaa pastoria osuen kuitenkin paikalle tulleeseen Railiin joka saa kuitenkin vain vaarattoman pintahaavan. Martti poistuu paikalta ja lähtee lopulta muiden kalastajien kanssa pyyntiin. Merellä puhkeaa myrsky ja Raili pyytää pastoria lähtemään merelle pelastamaan myrskyn kouriin joutuneita kalastajia.
Pelastusvene täyttyy pian kohmettuneista kalastajista ja omantunnon tuskia kärsivä pastori luovuttaa paikkansa veneessä merestä pelastetulle Martille. Itse hän jää elokuvan lopussa jäälautalle odottamaan toista venettä vaikka tietääkin että lautta ehtii melko varmasti hajota ennen kuin vene ehtii paikalle.
Laivan kannella (vuoden 1938 elokuva)
Laivan kannella on vuonna 1938 valmistunut suomalainen musiikkikomediaelokuva, jonka ohjasi Paavo Kostioja. Elokuva perustuu Pasi Jääskeläisen samannimiseen laulunäytelmään vuodelta 1915.
Elokuvan ensi-ilta oli 9. tammikuuta 1938 Helsingissä Astor- ja Tähti-teattereissa.
Suomalainen purjelaiva on Pohjamerellä matkalla kohti kotimaata. Laivalta löytyy salamatkustaja (Nappula) josta tulee kokin apulainen. Ennen Tanskan salmiin tuloa laiva joutuu myrskyyn ja yksi miehistön jäsen, Mikkonen, loukkantuu pahoin myrskyn aikana ja kuolee.
Suomen saavuttaessa miehistö lyö vedon : se joka viimeisenä tuo heilan Kultainen Ankkuri-ravintolaan joutuu maksamaan kaikkien illanvieton siellä. Elokuvassa seurataan nyt sitä miten heilojen hankkiminen kultakin onnistuu ja sen jälkeen siirrytään ravintola Kultaiseen Ankkuriin jossa miehiston juhlaa säestävät laulu- ja tanssiesitykset. Ilta päättyy tappelunnujakkaan.
Aamulla laiva lähtee taas satamasta uudelle matkalle. Jungmanni Arvi jota ehdittiin luulla salakuljettajaksi lähtee uudelle matkalle nyt matruusina.
Ulkosaarelaiset (elokuva)
Ulkosaarelaiset on vuonna 1938 valmistunut suomalainen elokuva, jonka ohjasi Kalle Kaarna. Elokuva perustuu Larin-Kyöstin samannimiseen huvinäytelmään vuodelta 1922. Elokuvan ulkokuvaukset tehtiin kesällä 1938 Tammion ja Haapasaaren saarissa Haminan ja Kotkan edustalla.
Elokuvan ensi-ilta oli 27. marraskuuta 1938 Helsingissä, Hämeenlinnassa ja Kotkassa. Sen yleisömenestys oli heikko. Elokuvan viimeinen kopio tuhoutui Adams Filmin tulipalossa 1959.
Juovakannusruoho
Juovakannusruoho ("Linaria repens") on monivuotinen ruohokasvi kannusruohojen suvussa.
Juovakannusruoho kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Sen kukat ovat väriltään valkoisen vaalean sinipunaisen kalpean violetteja ja sinipunajuovaisia. Kukan teriö on 8–15 millimetriä pitkä,ja kannus yhtä pitkä kuin verhiö, 2–4 mm. Hedelmänä on kota, jonka siemenet ovat kolmisärmäisiä. Juovakannusruoho risteytyy usein keltakannusruohon ("Linaria vulgaris") kanssa.
Suomessa juovakannusruohoa tavataan harvinaisena vakiintuneena tulokkaana rannikoiden lähettyvillä. Se kasvaa ratapihoilla, tienvarsilla ja painolastimaa-alueilla.
Poikamiesten holhokki
Poikamiesten holhokki on vuonna 1938 valmistunut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Orvo Saarikivi. Elokuva perustuu Denys Astonin romaaniin "Poikamieskerhon holhokki" vuodelta 1937. Romaanissa tapahtumat sijoittuvat Englantiin, mutta elokuvassa tapahtumapaikkoina ovat Helsinki ja Porvoo. Myös elokuvan henkilöiden roolinimet on muutettu suomalaisiksi.
Elokuvan ensi-ilta oli 28. elokuuta 1938 Kino-Palatsissa Helsingissä. Elokuva yleisömenestys oli keskitasoa parempi.
18-vuotias Lapissa elänyt maalaistyttö Kati Malmi muuttaa isänsä kuoltua Helsinkiin. Isä on määrännyt testamentissan hänen holhoojakseen lähetystöneuvos Mauri Teräksen, joka ei ilahdu uudesta tehtävästään.
Pääkaupungin lehtien aikalaiskriitikot eivät juuri innostuneet elokuvasta. Hufvudstadsbladetin Hans Kutter, toteaa, että elokuvassa on lajityypille uutta sen ylellinen elämänpiiri, mutta vaikutelmaksi tulee kuitenkin kotikutoisuus. Orvo Kärkönen kirjoitti Aamulehdessä puolestaan, että "filmi täyttää varsin huomattavatkin vaatimukset".
Myöhemmässä arviossa hidassoutuisena komediana pitämänsä elokuvan ainoana valopilkkuna eräs kriitikko pitää energistä naistähteä.
Kijasovon piiri
Kijasovon piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 821,3 neliökilometriä. Asukkaita on 10 300 henkeä (vuonna 2010).
Kijasovon piiri sijaitsee Udmurtian eteläosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Malaja Purgan ja idässä Sarapulin piireihin sekä etelässä ja lännessä Tatarstaniin. Pinta-alasta 15 % on metsää. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy ja savi.
Piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa: Ildibajevo, Jermolajevo, Karamas-Pelga, Kijasovo, Lutoha, Mušak, Pervomaiskoje ja Podgornoje. Hallinnollinen keskus on Kijasovon kylä.
Asukkaista 54,4 % on venäläisiä, 37,3 % udmurtteja, 5,3 % tataareja ja 1,8 % mareja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Kijasovosta on maantieyhteys Buranovon kautta Iževskiin. Piirissä toimii elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan ja vihannesten viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy "Znamja truda".
Kijasovo
Kijasovo (, ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Kijasovkajoen varrella 65 kilometriä Iževskistä etelään. Kylä on Kijasovon piirin keskus. Asukkaita on 3 300 henkeä (vuonna 2002).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1710. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja, tataareja ja mareja.
Kijasovosta on maantieyhteys Iževskiin. Siellä toimii maatalousyritys, meijeri, leipomo ja muuta elintarviketeollisuutta. Kylässä on keskikoulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kolme kirjastoa ja piirisairaala.