Suomen ja Venäjän raja
Suomen ja Venäjän raja eli Suomen itäraja on noin 1 340 kilometriä pitkä valtionraja.
Tuoreimman rajankäynnin mukaan Suomen ja Venäjän valtakunnanrajan virallinen pituus on 1343,6 kilometriä. Siitä maarajan osuus on 1289,6 kilometriä.
Maaraja jakaantuu vielä niin, että rajan pituus on maalla 1080,3, järvillä 125,7 sekä joissa ja puroissa 83,6 kilometriä. Suomenlahdella rajan pituus on 54 kilometriä, josta 0,3 kilometriä kulkee saarilla.
Pohjoisessa raja alkaa Norjan rajalta Muotkavaaralta. Raja ylittää Paatsjoen alkupään lähellä Inarijärveä, kulkee jonkin matkaa itään Paatsjoen eteläpuolella ja kääntyy sitten pääasiassa etelään. Rajan itäisin piste on Ilomantsilla Virmajärvessä. Virmajärven jälkeen raja kääntyy etelälounaaseen. Maaraja päättyy Virolahden rantaan. Meriraja jatkuu Suomenlahdella Kotkan Haapasaaren kaakkoispuolelle pisteeseen, jossa maiden aluevesirajat erkanevat.
Raja kulkee pääasiassa kuivalla maalla suorin linjoin rajamerkistä toiseen. Rajamerkkejä ovat ”puiset pylväät, puupaalut, puu- ja kivipyykit, linjataulut, betonimerkit ja viitat sekä rajaviivalle pystytetyt kolmiomittaus- ja muut merkit, jotka täyttävät rajamerkkien tehtävät.” Rajajoissa ja -puroissa raja kulkee sopimuksen mukaan ”päähaaran keskellä”.
Rajan molemmin puolin on rajavyöhyke, jolla oleskelu on luvanvaraista. Suomen puolella rajavyöhyke on paikoin vain noin 100 metriä, enintään 3 km (merellä 4 km) leveä. Vyöhyke on merkitty maastoon keltaisin tauluin, puihin maalatuin keltaisin renkain ja muovinauhoin, ja vesistössä keltaisin poijuin, viitoin ja tauluin. Virmajärvellä rajavyöhyke on rajattu niin, että järven rannassa voi vierailla katsomassa Suomen ja EU:n manneralueen itäisintä pistettä.
Rajan ylitys on sallittu ainoastaan vahvistettujen rajanylityspaikkojen kautta. Maanteiden lisäksi rajan ylittää rautatie Vainikkalassa, Imatralla, Niiralassa ja Vartiuksessa.
Rajan ylittävä liikenne on nykyisin vilkasta. Itärajan ylittää yli 10 miljoonaa matkustajaa vuodessa. Rekkaliikenne on ajoittain ruuhkautunut: vuonna 2008 rekkajonot Vaalimaan raja-asemalle Suomen puolella venyivät ajoittain yli 50 kilometrin pituisiksi.
Venäjän Suomea vastaan olevan osan aika on tunnin edellä Suomen aikaa, mutta Suomi käyttää kesäaikaa ja Venäjä ei, joten Suomen kesäaikaa käytettäessä rajan yli mentäessä ei tarvitse siirtää kelloa.
Nykyinen raja periytyy useista eri sopimuksista eri aikakausilta. Vanhimmat yhä voimassa olevat rajaosuudet ovat peräisin Ruotsin ja Venäjän rajasta Kainuussa (Täyssinän rauha 1595) ja Ilomantsissa Virmajärveltä pohjoiseen (Stolbovan rauha 1617).
Suomen siirtyessä osaksi Venäjää (Haminan rauha 1809) raja jäi voimaan Suomen suuriruhtinaskunnan ja muun Venäjän rajana. Autonomian aikana tehtiin muutamia rajajärjestelyjä (1812, 1833, 1842 ja 1866). Vuoden 1833 rajanjärjestelyn mukaan raja kohtaa Norjan rajan "Mutkavaaralla" (Muotkavaaralla), jossa näiden valtioiden rajapyykki nykyäänkin sijaitsee.
Suomen itsenäistyttyä rajasta tuli jälleen itsenäisten valtioiden raja. Tarton rauhassa (1920) siirrettiin Petsamo osaksi Suomea. Rajan itäpuolinen valtio vaihtui Neuvostoliitoksi vuonna 1922.
Moskovan rauhassa (1940) Suomi luovutti Neuvostoliitolle alueita Karjalassa, Suomenlahden ulkosaaret, Sallan–Kuusamon alueen ja osan Petsamoa. Rauhansopimuksessa uusi raja määritettiin ylimalkaisesti ja liitekartan paksu tussiviiva kulki muun muassa Enson ylitse. Rajan tarkemman kulun määräsi sekakomitea, jossa kiistojen jälkeen Enson ja Värtsilän tehdasalueet jäivät Neuvostoliitolle. Moskovan välirauhassa (1944) Suomi luovutti vielä koko Petsamon ja 1947 erillisellä sopimuksella kiilamaisen Jäniskosken-Niskakosken alueen.
Neuvostoliiton lakatessa (1991) rajan itäpuolinen valtio vaihtui jälleen Venäjäksi.