Laupias samarialainen
Laupias samarialainen on avulias henkilö, josta Jeesus Luukkaan evankeliumin mukaan kertoi eräälle lain­oppineelle vastatakseen tämän kysymykseen, kuka on lähimmäinen.
Kertomuksen mukaan maantierosvot ryöstivät ja pahoin­pitelivät erään miehen puoli­kuoliaaksi hänen ollessaan matkalla Jerusalemista Jerikoon. Hänen ohitseen kulkee ensin muuan pappi ja sitten leeviläinen, mutta kumpikaan ei anna hänelle apua. Sen jälkeen ohi kulkee muuan samarialainen. Yleensä ajan juutalaiset ja samarialaiset vihasivat ja halveksivat toisiaan, mutta tämä samarialainen pysähtyi auttamaan loukkaantunutta juutalaista. Jeesus kertoi tämän vertauksen vastatakseen kysymykseen, kuka on "lähimmäinen", jota jo Mooseksen lain mukaan tulisi rakastaa. 
Samarialaisen esittäminen myönteisessä valossa oli tarkoitettukin järkytykseksi Jeesuksen kuulijoille. Kertomusta onkin pidetty tyyppi­esi­merkkinä provokatiivisesta puheesta, jossa tavan­omaiset oletukset on käännetty pää­laelleen.
Jotkut kristityt, esimerkiksi Pyhä Augustinus, ovat käsittäneet kertomuksen allegorisesti siten, että samarialainen tarkoittaa Jeesusta Kristusta, joka pelastaa syntisen sielun. Yleensä tällaisten tulkintojen kuitenkin katsotaan täysin poikkeavan kertomuksen alku­peräisestä tarkoituksesta, joka oli valaista esimerkin avulla Jeesuksen eettisiä opetuksia, jotka ovat tulleet laajalti hyväksytyiksi kirkon ulko­puolellakin.
Kertomus on ollut suosittu aihe maalaus­taiteessa, kuvanveistossa, runoudessa ja elo­kuvissa. Sanonta "laupias samarialainen" onkin tullut tarkoittamaan henkilöä, joka tarjoutuu auttamaan tuntematonta, ja monet hyväntekeväisyysjärjestöt ovat saaneet nimensä kertomuksen mukaan.
Luukkaan evankeliumin mukaan eräs lainoppinut kysyi Jeesukselta: "Opettaja, mitä minun pitää tehdä periäkseni ian­kaikkisen elämän?" Jeesus esitti vasta­kysymyksen: "Mitä laissa on kirjoitettuna?" Tähän lain­oppinut vastasi kahta Mooseksen kirjojen lausetta lainaten: "Rakasta Herraa, sinun Jumalaasi, kaikesta sydämestäsi ja kaikesta sielustasi ja kaikesta voimastasi ja kaikesta mielestäsi, ja lähimmäistäsi niinkuin itseäsi. Jeesus myönsi vastauksen oikeaksi, mutta lain­oppinut kysyi: " Kuka sitten on lähimmäiseni?" Tähän Jeesus vastasi kertomalla seuraavan tarinan:
Tällöin lainoppinut vastasi: "Hän, joka osoitti hänelle armoaan." Tähän Jeesus vastasi kehottamalla häntä tekemään samoin.
Jeesuksen aikana Jerusalemin ja Jerikon välinen tie oli erityinen paha­maineinen vaarallisuudensa ja vaikea­kulkuisuutensa vuoksi, ja sitä kutsuttiin "veritieksi", koska maantierosvojen vuoksi siellä usein vuoti verta.
Martin Luther King, Jr. sanoi viimeiseksi jääneessä puheessaan, päivää ennen kuin tuli murhatuksi:
Juutalaiset, joille Jeesus puhui, vihasivat samarialaisia siinä määrin, että lain­oppineen vastauksen sanamuoto "Hän, joka osoitti hänelle armoaan" ilmeisesti johtui halusta nimenomaan välttää lausumasta sanaa samarialainen. Vastaavasti myös samarialaiset vihasivat juutalaisia.
Tämä tausta on kuitenkin myöhempinä aikoina käynyt vähemmän ilmeiseksi eikä aukea ilman selitystä, koska useimmat nykyajan ihmiset tuskin ovat kuulleetkaan samarialaisista missään muussa yhteydessä. Kertomuksen merkitystä onkin pyritty selventämään kuvittelemalla juutalaisten ja samarialaisten tilalle jotkin muut, toisiaan pitkään vihollisinaan pitäneet kansat tai muut ihmis­ryhmät, jolloin kuitenkin vihollisena pidetty henkilö osoittautuu moraalisesti
muita paremmaksi. Kertomuksen on esimerkiksi katsottu olevan tarkoitettu osoittamaan rodulliset, kansalliset tai tiettyihin uskon­lahkoihin kohdistuvat ennakko­luulot yleensäkin vääriksi.
Klyne Snorgrass kirjoittaa: "Tämän vertauksen pohjalta meidän on tutkiskeltava omaa rasismiamme, mutta myös etsiä oikeutta ja antaa apua sitä tarvitseville riippumatta siitä, mihin ryhmään he kuuluvat."
Samarialaiset mainitaan evankeliumeissa muissakin yhteyksissä. Luukkaan evankeliumin mukaan Jeesus paransi kymmenen spitaalista, joista kuitenkin vain yksi, samarialainen, kiitti häntä. Toisessa kohdassa kuitenkin kerrotaan samarialaisten kieltäytyneen tarjoamasta hänelle majapaikkaa.
Jeesuksen ajan kultturissa kosketusta kuolleseen ruumiseen pidettiin saastuttavana. Varsinkin pappien tuli välttää kaikkea,
mitä pidettiin saastuttavana. Tämän vuoksi voitaisiin ajatella, että pappi ja leeviläinen epäilivät maassa makaavan
miehen olleen kuollut ja kulkeneet nopeasti ohi välttyäkseen saastutukselta. Koska heidän kuitenkin kerrotaan kulkeneen Jerusalemista ja samalla temppelistä poispäin, kohti Jerikoa, on tätä selitystä pidetty vähemmän uskottavana, sillä näin ollen he olisivat sillä erää jo hoitaneet tehtävänsä temppelissä.
Toisaalta Mišna tekee tästä poikkeuksen hylättyjen ruumiiden osalta, joten he olisivat lakiin vedoten yhtä hyvin voineet koskea ruumiseen kuin kieltäytyäkin niin tekemästä. Joka tapauksessa "he pitivät tärkeämpänä sitä, että mies saattoi olla kuollut ja että he tämän vuoksi saattoivat saastua niin, etteivät voineet suorittaa pyhiä tehtäviään, kun sitä, että hän saattoi olla elävä ja avun tarpeessa."
Kirkkoisä Origenes tulkitsi kertomusta vertauskuvallisesti näin:
Tämänkaltaisilla tulkinnoilla on kannattajia nykyäänkin. Esimerkiksi mormonioppinut John Welch on selittänyt:
Tällä allegorisella tavalla kertomus on perinteisesti tulkittu myös ortodoksisessa kirkossa.
Kaikki kristityt teologit eivät ole hyväksyneet Origineen kertomukselle esittämää vertaus­kuvallista tulkintaa. Esimerkiksi Johannes Calvin piti sitä hyvin teennäisenä ja sen alku­peräisen tarkoituksen vastaisena ja katsoi sen lähinnä osoittavan, että jotkut haluavat oman mielensä mukaan selittää Raamatun tarkoittavan muuta kuin siinä sanotaan. Sen sijaan kertomuksen merkitys oli hänen mukaansa siinä, että meidän tulee vastaavassa tilanteessa menetellä kertomuksen samarialaisen, ei papin tai leeviläisen tavoin.
Samaa ovat myöhemmin korostaneet esimerkiksi C. H. Dodd ja G. B. Caird.
John B. Green on kirjoittanut, että Jeesuksen lopuksi esittämä kysymys tavallaan kääntää alkuperäisen kysymyksen toisin päin. Hänen mukaansa tarina edellyttää, että "kuka tahansa" on lähimmäinen ja sen jälkeen korostaa, että tällainen määrittely avaa kaikki ovat rakkauden teoille. Jättämällä kertomatta, kuka haavoittunut mies oli, ja osoittamalla samarialaisen matkustajan siksi, joka suorittaa lain teot, Jeesus mitätöi koko sellaisen maailmankuvan, joka antaa aihetta kysyä: "Kuka on lähimmäiseni?" Rituaalisen puhtauden ja pyhyyden käsitteet, sellaisena kuin ne vanhastaan oli ymmärretty, oli kumottu. Tällöin havaintoesimerkiksi lähimmäisenrakkaudesta voikin tulla henkilö, jota ilman muuta oli totuttu pitämään sosiaalisesti hyljeksittynä.
Kertomus on tullut erityisen tärkeäksi vapautuksen teologialle samoin kuin intialaisille teologeille, jotka pitävät tehtävänään parantaa dalit-väestön asemaa.
Martin Luther King puhui usein laupiaasta samarialaisesta asettaen toistensa vastakohdiksi toisaalta rosvojen saaliin­himon sekä papin ja leeviläisen välin­pitämättömyyden, toisaalta samarialaisen avuliaisuuden. King myös laajensi vaatimuksen lähimmäisten auttamisesta koskemaan koko yhteiskuntaa:
Käännös:
Kertomus laupiaasta samarialaisesta oli keskiaikaisessa taiteessa yksi suosituimmista. Myös allegorista tulkintaa havainnollistettiin usein kuvataiteen keinoin, ja enkelit ovat usein mukana kuvassa. Ortodokisissa ikoneissa laupiaan samarialaisen samastamista Kristukseen korostetaan usein ristiä kantavan sädekehän avulla.
Aiheesta ovat tehneet maalauksia monet taiteilijat kuten Rembrandt, Jan Wijnants, Vincent van Gogh, Aimé Morot, Domenico Fetti, Johann Carl Loth, George Frederic Watts ja Giacomo Conti. Esimerkiksi Piet Esser ja François-Léon Sicard ovat tehneet aiheesta myös veistoksia.