hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vaalijala
Vaalijala eli Vaalijalan osaamis- ja tukikeskus (entinen "Vaalijalan kuntoutuskeskus", alkujaan "Vaalijalan keskuslaitos") on 33 jäsenkunnalle erilaisia vajaakuntoisille ja vammaisille tarkoitettuja palveluja tarjoava Vaalijalan kuntayhtymän ylläpitämä laitos Pieksämäellä. Se vastaa Savon kehitysvammahuollosta. Aiemmin kehitysvammaisten laitoshoitoon keskittyneen kuntayhtymän toimintaa suunnataan vähitellen muiden palvelujen tarjoamiseen.
Kuntayhtymän johtajana toimi vuosina 1981–2013 Erkki Paara. Hänen seuraajansa on kauppatieteen maisteri Ilkka Jokinen (s. 1961), joka on aiemmin ollut Rinnekoti-Säätiön kiinteistöjohtaja.
Vaalijalan lähtökohtana pidetään vuonna 1907 perustettua Sortavalan vajaamielislaitosta, josta kehittyi myöhemmin Vaalijalan keskuslaitos. Laitoksen perusti alkujaan Suomen Kirkon Sisälähetysseura. Vaalijalan perustamisen käytännön toimista Sortavalaan perustettavan Diakonissalaitoksen yhteyteen vastasi kirkon puolesta pappi Otto Aarnisalo. Vaalijala kunnallistettiin vuonna 1975, jolloin siitä muodostettiin kuntainliitto.
Sisälähetysseura joutui sodan jälkeen etsimään itselleen uuden toimipaikan, ja se löytyi Pieksämäeltä. Vaalijalan vajaamielishoitolan vastaanotto- ja keskuslaitos on rakennettu suunnittelukilpailun perusteella. Kilpailun voittanut arkkitehti Yrjö Lindegren sijoitti yleissuunnitelmassaan hoitorakennuksia keskuspihan ympärille niin sanotulla paviljonki-periaatteella ja yhdisti eri rakennukset lasikäytävillä. Keskuspihan keskellä on juhlasali ja kirkko. Asuinrakennukset ovat lähellä Pieksänjärven rantaa. Rakennuksia on kaikkiaan kolmisenkymmentä, niistä varhaisemmat ovat enimmäkseen Lindegrenin suunnittelemia. Hänen kuoltuaan vuonna 1952 suunnittelua jatkoi Lindegrenin alkuperäissuunnitelmaa kunnioittaen arkkitehti Aulis Blomstedt, jonka käsialaa on muun muassa Vaalijalan kirkko. Hoitolaitosta rakennettiin vuosina 1948–1966.
Vaapeli
Vaapeli eli huosin on köysiluuta, jota käytetään etenkin laivoissa kansien puhdistamiseen. Harjasten tilalla siinä on paksu ja pehmeä köysikimppu.
Vaaskivi-plaketti
Vaaskivi-plaketti on vuonna 1962 ensimmäisen kerran jaettu kriitikkopalkinto. Se on nimetty Tatu Vaaskiven mukaan.
Palkinnon myöntämisestä päättää lautakunta, johon kuuluvat Tampereen yliopiston kirjallisuusaineiden professorit ja opiskelijat, Suomen arvostelijain liitto, Suomen Kirjailijaliitto, Suomen Näytelmäkirjailijaliitto ja Pirkkalaiskirjailijat.
Aloitteen palkinnon jakamisesta teki Yhteiskunnallisen korkeakoulun kirjallisuushistorian professori ja runoilija Unto Kupiainen, joka toimi ajoittain myös kriitikkona. Hän kuitenkin kuoli ennen kuin palkinto ensimmäisen kerran jaettiin, ja palkintolautakuntaa johti ensimmäisillä kerroilla hänen tilalleen kirjallisuushistorian professoriksi tullut Kauko Kyyrö. 1970-luvulta lähtien lautakuntaa ovat johtaneet kotimaisen/Suomen kirjallisuuden professorit, kuten Eino Kauppinen, Maunu Niinistö, Yrjö Varpio ja Juhani Niemi.
Alkuperäisten sääntöjen mukaan palkinto myönnettiin kirjallisuus- tai teatterikriitikolle. Palkinto oli alun perin tarkoitus jakaa kahden vuoden välein, mutta 1960-luvun puolivälistä 1970-luvun puoliväliin sitä ei jaettu lainkaan. Vuodesta 1990 palkinto on jaettu säännöllisesti neljän vuoden välein.
Palkintoa rahoitti alun perin WSOY, joka kustansi sekä Vaaskiven että Kupiaisen teoksia. WSOY lahjoitti huhtikuussa 1960 miljoonaa markkaa (noin 20 000 euroa), josta ensimmäinen palkinnonsaaja sai 100 000 markkaa (noin 2 000 euroa). Palkintosummat ovat vaihdelleet resurssien mukaan eikä aina ole jaettu rahapalkintoa. Sittemmin palkintoa ovat rahoittaneet sanomalehtiyhtiöt "Aamulehti" ja "Kaleva", Tampereen kaupungin kulttuuritoimi ja Tampereen yliopiston taideaineiden laitos. Vuonna 2010 palkintosumma oli 3 000 euroa. Kaikki palkitut saavat kuitenkin Essi Renvallin suunnitteleman palkintoplaketin.
Lähde
Valve Anti-Cheat
Valve Anti-Cheat (VAC) tai Valven huijauksenesto on Valven kehittämä järjestelmä, jolla pyritään estämään pelaajien huijaamista videopeleissä automaattisesti vanhoista "Overwatch"-käyttäjistä ja perinteisestä ilmoita pelaajasta -toiminnosta huolimatta. Tämä järjestelmä on osa Steamiä.
VAC otettiin ensimmäisen kerran käyttöön vuonna 2002 pelissä Counter-Strike. Myöhemmin Valve päätti lopullisesti luopua PunkBuster-ohjelmistosta ja kehittää omaa VAC-huijauksenestojärjestelmäänsä.
VAC2 toimii GoldSrc-, Source-, Unreal 2 -, IW engine "Versio 3.0" - ja "4.0" -pelimoottoreilla toimivissa peleissä. VAC2 sisältyy Source SDK:hon.
Yrjö Muukka
Yrjö Samuli Muukka (24. huhtikuuta 1891 Vaasa – 12. lokakuuta 1953 Mikkeli) oli suomalainen taidemaalari.
Yrjö Muukan vanhemmat olivat taidemaalari, professori Elias Muukka ja Anni Agnes Fagerlund. Hän oli naimisissa Aino Vihervän kanssa.
Muukka kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1910–1915 ja opiskeli myöhemmin 1931 Pariisissa Académie André Lhotessa. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1930 ja 1943.
Muukka toimi oppikoulun piirustuksenopettajana 1925–1952.
Josef Němec
Josef Němec (25. syyskuuta 1933 České Budějovice – 10. syyskuuta 2013 České Budějovice, Tšekki) oli Tšekkoslovakiaa edustanut nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Němec voitti sarjan yli 81 kg olympiapronssia Rooman kesäolympialaisissa 1960. Välierässään hän hävisi olympiavoiton vieneelle italialaiselle Francesco De Piccolille. Melbournessa 1956 hän sijoittui viidenneksi ja Tokiossa 1964 yhdeksänneksi. EM-kilpailuissa Němec ylsi ensin pronssille vuosina 1957 ja 1959 ja voitti lopulta Euroopan mestaruuden Moskovassa vuonna 1963.
Němec kuoli kahta viikkoa ennen 80. syntymäpäiväänsä 10. syyskuuta 2013.
Linda Sandblom
Linda Maria Sandblom (s. 18. lokakuuta 1989 Tammisaari) on suomalainen korkeushyppääjä, joka edustaa HIK Friidrott Hankoa. Vuoteen 2013 asti hän edusti Hangö IK:ta. Häntä valmentavat Matti Nieminen ja Leif Sandblom.
Sandblom karsiutui loppukilpailusta alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009, Amsterdamin EM-kilpailuissa ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 sekä Belgradin EM-hallikilpailuissa ja Lontoon MM-kisoissa 2017.
Sandblom saavutti ensimmäisen mitalinsa Kalevan kisoissa voittaessaan Suomen-mestaruuden Oulussa 2016. Hän uusi mestaruutensa seuraavana vuonna Seinäjoen Kalevan kisoissa. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa 2016 ja 2017, hopeaa vuosina 2009 ja 2014 sekä pronssia vuonna 2013.
Sandblom hyppäsi 25. kesäkuuta 2016 Kuortaneen eliittikisoissa uuden Suomen ennätyksen 193 cm ja rikkoi samalla Rion 2016 olympiakisojen karsintarajan. Hän hyppäsi sisäratojen Suomen ennätyksen 191 cm voittaessaan Suomen-mestaruuden Jyväskylässä 19. helmikuuta 2017.
Alster
Alster on 59 kilometriä pitkä Elben sivujoki, joka yhtyy Elbeen Hampurin kohdalla. Joki on padottu ja se muodostaa Hampurin keskustassa kaksi järveä. Niistä ylempänä on suurempi Außenalster ja alempana aivan kaupungin keskustassa pienempi Binnenalster. Järvet erottaa toisistaan vuonna 1868 entisen kaupunginmuurin paikalle rakennettu silta Lombardsbrücke. Alster on ollut osa kaupungin linnoitusta ennen kuin sen muurit purettiin 1800-luvulla.
Pohjois-Andros
Pohjois-Andros on yksi Bahaman hallintoalueista. Se kattaa Androsin saaren pohjoisosan, ja on pinta-alaltaan saarivaltion suurin. Hallintoalue on perustettu vuonna 1996, kun Andros jaettiin useampaan osaan. Pohjois-Androsin hallinnollinen keskus on Nicholls Town. Hallintoalueen asukasluku on 3 854.
Antti Muukka
Antti Muukka (30. marraskuuta 1896 Lemi – 2. huhtikuuta 1970 Lappeenranta) oli suomalainen taidemaalari.
Muukka kävi Viipurin taiteen ystävien piirustuskoulun 1919–1922 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1922–1924. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1935 ja 1938.
Muukka maalasi maisemia ja muotokuvia ja erikoistui eritysesti muotokuvien piirtämiseen hiilellä. Hänen tunnetuin teoksensa on kuitenkin Lemin kirkon alttaritaulu vuodelta 1926.
Hyytelösienet
Hyytelösienet (Dacrymycetales) on Dacrymycetes -luokkaan kuuluva sienilahko. Siihen kuuluu heimo Dacrymetaceae. Lahkoon kuuluvia lajeja ovat keltasarvikka ("Calocera viscosa") ja orahytykkä ("Pseudohydnum gelatinosum").
Pohjois-Abaco
Pohjois-Abaco on yksi Bahaman hallintoalueista. Se sijaitsee Abacon saaren pohjoisosassa, ja saaren osa Little Abaco Island kuuluu kokonaan Pohjois-Abacoon. Alueen hallinnollinen keskus on Cooper's Town saaren pohjoisrannalla.
Port Moresbyn taistelu
Port Moresbyn taistelu oli liittoutuneiden ja keisarillisen Japanin välinen taistelu Port Moresbyn kaupungin hallinnasta Papua-Uudessa-Guineassa toisessa maailmansodassa. Taistelu käytiin pääosin ilmassa Japanin maa- ja merivoimien lentojoukkojen ja Australian kuninkaallisten ilmavoimien ja Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien välillä. Japanilaiset pommittivat kaupungin satamaa ensimmäisen kerran 3. helmikuuta 1942. Ensimmäinen japanilaisten suunnitelma kaupungin valtaamiseksi, Operaatio MO, joka toteutettiin toukokuussa 1942 meritse, epäonnistui Korallimeren taistelun päätyttyä ratkaisemattomana. Toinen yritys kaupungin valtaamiseksi maitse epäonnistui elokuussa 1942 liittoutuneiden torjuttua japanilaisten hyökkäyksen Kokodantien taisteluissa. Kaupungin viimeiset pommitukset tapahtuivat 17. elokuuta 1943 päättäen Port Moresbyn taistelun.
Bleeding Profusely
Bleeding Profusely on yhdysvaltalaisen brutaalin death metalin yhtyeen Gorgasmin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2001 levymerkillä Extremities Productions.
Albumi julkaistiin Ohio Deathfest -festivaalilla, missä Gorgasm oli yksi pääesiintyjistä.
Masticate to Dominate
Masticate to Dominate on yhdysvaltalaisen brutaalin death metalin yhtyeen Gorgasmin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Unique Leader Records.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Gorgasm.
Orgy of Murder
Orgy of Murder on yhdysvaltalaisen brutaalin death metalin yhtyeen Gorgasmin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä Brutal Bands.
Albumista julkaistiin myös 500:n kappaleen kuvavinyylipainos.
Cumchrist
Cumchrist on yhdysvaltalainen brutaalin death metalin yhtye. Se perustettiin Chicagossa, Illinoisissa vuonna 1999. Yhtyeen jäsenet koostuvat Gorgasmin, Cineraryn, Incestuousin, Evil Incarnaten ja Cianiden jäsenistä. Yhtyeen kappaleiden sanoitukset käsittelevät vihaa kristinuskoa kohtaan huumorin keinoin.
Yhtye on julkaissut yhden studioalbumin, "Cumpleten" vuonna 2002.
Caius Kajanti
Caius Filip Kajanti (1915 – 2012) oli suomalainen tietokirjailija, toimittaja, kääntäjä ja kustantaja.
Kajannin isä oli Lohjan kappalainen ja myöhemmin kirkkoherra Akseli Alfons Kajanti (vuoteen 1906 Kajander, 1886–1970).
Caius Kajanti opiskeli historiaa, valtio-oppia ja teologiaa Helsingin, Turun ja Tukholman yliopistoissa.
Kajanti kustansi syyskuussa 1957 Suomessa ilmestyneen norjalaisen kirjailijan Agnar Myklen romaanin Laulu punaisesta rubiinista. OIkeuskansleri Olavi Honka määräsi kirjan epäsiveellisenä takavarikkoon ja raumalaisen kirjapainon varastossa olleet kirjat takavarikoitiin lokakuussa 1957. Kaksi vuotta jatkuneen oikeuskäsittelyn jälkeen korkein oikeus tuomitsi Kajannin kustantajana joko kolmen kuukauden vankeusrangaistukseen tai maksamaan 50 000 markkaa sakkoja. Hän joutui myös maksamaan valtiolle 949 000 markkaa rikollisen toiminnan tuottamasta hyödystä.
Takavarkoidut 5 002 kirjaa poltettiin Rauma-Repolan höyryvoimalan pannuhuoneessa konepistoolein aseistettujen poliisien valvoessa polttamista. Kustantajan varastoon oli kuitenkin jäänyt 800 kirjaa. Sotainvalidien Veljesliiton toimihenkilöt ostivat ne vähitellen ja myivät kirjoja ovelta ovelle liiton toiminnan tukemiseksi. Vuonna 1970 presidentti Urho Kekkonen armahti Kajannin.
Alcides Lanza
Alcides Emigdio Lanza (s. 2. kesäkuuta 1929 Rosario) on argentiinalaissyntyinen säveltäjä, kapellimestari, pianisti ja pedagogi. Hän sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1976. Hänen opettajiensa joukossa olivat Alberto Ginastera, Olivier Messiaen, Aaron Copland, Bruno Maderna ja Yvonne Loriod. Lanza työskenteli vuosina 1959–65 Teatro Colónissa ja oleskeli vuosina 1965–1971 Yhdysvalloissa Guggenheim-stipendin turvin. Vuonna 1971 Lanza asettui Montrealiin, jossa hän opetti sävellystä McGill-yliopistossa. Vuonna 1974 hänestä tuli yliopiston elektronisen musiikin studion johtaja.
Lanza on johtanut SMCQ Ensemblea. Hän on tuotannossaan hyödyntänyt perinteisiä soittimia, elektroniikkaa ja valoja. Hänen sävellyksiinsä lukeutuvat "Eidesis II", "Plectros IV" ja "Penetrations VII". Monet hänen teoksistaan ovat Boosey & Hawkesin katalogissa, mutta säveltäjä myös omistaa kustantamon (Shelan Editions). Hän on levyttänyt Henry Cowellin pianomusiikkia. Hän meni naimisiin näyttelijä-laulaja Meg Sheppardin kanssa.
Alfred Kunz
Alfred Leopold Kunz (26. toukokuuta 1929 Neudorf, Saskatchewan – 16. tammikuuta 2019) oli kanadalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja. Hän opiskeli vuosina 1949–1955 Toronton The Royal Conservatory of Musicissa ja useina kesinä 1960-luvulla Karlheinz Stockhausenin ja muiden johdolla Euroopassa. Vuonna 1965 hän suoritti valtiollisen tutkinnon kuoronjohdossa Mainzissa. Hän teki muun muassa neljä Saksan-kiertuetta ja järjesti festivaaleja Ontariossa. Kuoroteostensa lisäksi Kunz sävelsi muun muassa orkesteriteoksia, joihin lukeutuvat "Saskatchewan Suite" ja "Oktoberfest Overture". Hänen tuotantonsa joukossa on myös näyttämöteoksia.
Trimūrti
Trimūrti (, ”kolme muotoa”) tarkoittaa hindulaisuudessa kolmiyhteistä jumalaa, jonka muotoja ovat Brahmā, Vishnu ja Shiva. Jokainen jumala vastaa yhdestä luomisprosessin vaiheesta: Brahmā on luojajumala, Vishnu säilyttäjä ja Shiva tuhoaja. Vishnu ja Shiva ovat jumalista tärkeimmät, eikä Brahmāta juuri palvota, koska maailman luomisen jälkeen hänen ei uskota enää puuttuneen sen tapahtumiin.
Ajatus kolminaisuudesta lienee ollut alun perin yritys sovittaa jumaluuksien eri puolia toisiina ja perimmäisen totuuden käsitteeseen ("brahman"). Trimūrti-käsite voidaan esittää taiteessa yhtenä jumalhahmona, jolla on kolmet kasvot. Käsite esiintyy jo Kālidāsan kirjoittamassa eeppisessä "Kumārasambhava"-runossa.
Veli-Sakari Kukkonen
(Veli-)Sakari Kukkonen (pseudonyymi Alan Paine) (s. 1960 Kuusamo) on suomalainen rumpali, perkussionisti, säveltäjä, tuottaja.
Kukkonen on soittanut ainakin kokoonpanoissa Zero Nine (Kuusamo), Ramblers (Oulu), Nights of Iguana (Helsinki), U-Bayou. (Helsinki)
Kukkonen on säveltänyt seuraavat levytetyt kappaleet:
Armenialaisten kansalliskongressi (1917)
Armenialaisten kansalliskongressi tai Itä-armenialaisten kongressi oli poliittinen kongressi joka pidettiin Tbilisin taiteellisessa teatterissa lokakuussa 1917. Se aloitti työnsä 11. lokakuuta ja lopetti kokoontumisensa 26. lokakuuta 1917.
Venäjän armenialaiset päättivät pitää vuonna 1917 kokouksen, jossa pohdittaisiin maaliskuun vallankumouksen jälkeistä poliittista tilannetta ja sen avaamia mahdollisuuksia kansallisille pyrkimyksille. Kokoukseen osallistui kaikkiaan 244 edustajaa kaikista muista puolueista paitsi bolsevikeista. Edustajista seitsemän oli poliittisesti sitoutumattomia. Bolsevikit eivät osallistuneet kongressiin, koska eivät hyväksyneet sen poliittisia päämääriä.
Kongressi päätti tukea Venäjää sen sotaponnisteluissa. Se vaati provinssien muodostamista kansalliselle pohjalle, koulutuksen haluttiin olevan maallista ja lukiokoulutus tuli muuttaa armenialaiseksi. Lisäksi päätettiin tukea sotapakolaisia taloudellisesti.
Karen Percy
Karen Lynne Percy-Lowe (s. 10. lokakuuta 1966 Edmonton) on kanadalainen alppihiihtäjä, olympia- ja MM-mitalisti. Hän kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1985–1990.
Percy sijoittui Bormion MM-kilpailuissa 1985 alppiyhdistetyssä 11:nneksi ja syöksylaskussa 13:nneksi. Crans-Montanan MM-rinteillä 1987 hän oli yhdistetyssä seitsemäs ja syöksylaskussa kymmenes.
Percy sai Calgaryn olympialaisissa 1988 kaksi pronssimitalia: syöksylaskussa hän hävisi hopeaa saaneelle Brigitte Oertlille yhden sadasosasekunnin, supersuurpujottelussa hän kukisti neljänneksi tulleen Regine Mösenlechnerin neljällä sadasosalla. Alppiyhdistetyssä hän sijoittui neljänneksi. Vailin MM-kilpailuissa 1989 hän saavutti hopeaa syöksylaskussa, vain sadasosan Karin Dedleriä nopeampana. Supersuurpujottelussa hän oli kymmenes.
Percy sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi kaudella 1988–1989. Alppiyhdistetyn cupissa hän oli kolmas kaudella 1987–1988, neljäs kaudella 1988–1989 ja viides kaudella 1986–1987 sekä syöksylaskucupissa neljäs kaudella 1987–1988. Maailmancupin osakilpailuissa hän sijoittui kaksi kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi.
Karen Percy on naimisissa entisen jääkiekkoilijan Kevin Lowen kanssa.
Parliament Act
Parliament Act tarkoittaa kahta Yhdistyneessä kuningaskunnassa säädettyä lakia, jotka poistivat parlamentin ylähuoneelta absoluuttisen veto-oikeuden lähes kaikkeen lainsäädäntöön. Nykyisin ne määrittelevät ylähuoneen valtaoikeudet ja muodostavat siten osan maan valtiosääntöä.Parliament Act -lakien mukaan ylähuoneessa hylätyt lait voivat tulla voimaan, mikäli alahuone hyväksyy ne uudelleen vuoden kuluttua ensimmäisestä käsittelystä. Budjettiasioita koskevat päätökset kuitenkin siirtyvät hallitsijan vahvistettaviksi automaattisesti jo kuukauden kuluttua alahuoneen hyväksynnästä, vaikka ylähuone ei olisi hyväksynyt niitä. Parliament Actien piiriin eivät kuulu ylähuoneessa tehdyt lakialoitteet, vain yksityisiä koskevat säädökset ("private bill"), parlamentin toimikauden pidentämistä koskevat esitykset eivätkä sellaiset lakiesitykset, jotka on annettu ylähuoneen käsiteltäviksi alle kuukautta ennen vaalikauden loppua. Ne vaativat edelleen molempien kamarien hyväksynnän tullakseen voimaan.
Lakien suomaa mahdollisuutta ohittaa ylähuone on käytetty seitsemän kertaa: kolme kertaa vuosina 1911–1949 ja neljästi sen jälkeen, viimeksi vuonna 2004 kettujahdin kieltämisen yhteydessä. Lisäksi kolmessa tapauksessa lakia aiottiin soveltaa, mutta ylähuone hyväksyikin aiemmin vastustamansa esityksen toisessa käsittelyssä.
Jakob Ahlsman
Jakob Ahlsman (9. kesäkuuta 1798 Pöytyä – 29. marraskuuta 1872 Olkkala, Vihti) oli suomalainen koulumestari ja sanakirjan tekijä.
Ahlsman syntyi piika Maria Jöransdotterin aviottomana lapsena. Hän kasvoi isoäitinsä luona ja joutui ajoittain turvautumaan kerjäämiseenkin. Jakob sai kuitenkin kodin erään Marttilassa asuneen leskiemännän luota ja hän sai mahdollisuuden myös opiskeluun. Vuonna 1815 16-vuotias Jakob Ahlsman ryhtyi kiertäväksi lastenopettajaksi ensin Marttilassa ja sitten muuallakin Turun lähimpäristössä. Hän tutustui kesällä 1826 Turussa toimineeseen Bell-Lancaster–kouluun jossa pidemmälle edistyneet oppilaat ohjasivat hitaammin eteneviä tovereitaan. Ahlsman alkoi soveltaa näitä periaatteita myös omassa opetuksessaan.
Ahlsman siirtyi 1838 opettajaksi Vihtiin ja vuonna 1840 hänestä tuli Vihdin kiertävä koulumestari. Hän oli tässä toimessa aina kuolemaansa saakka.
Ahlsman avusti Turussa ja Helsingissä ilmestyneitä sanomalehtiä muun muassa Suometarta. Hän julkaisi 1858 "Jesuksen Kristuksen sotamies" nimisen uskonnollisen kirjasen jota otettiin useita painoksia. Ahlsman teki myös 1826–1835 käsikirjoituksen 302-sivuiseen ruotsalais-suomalaiseen sanakirjaan jota ei kuitenkaan painettu. Vuonna 1868 Ahlsman vieraili Elias Lönnrotin luona Sammatissa ja ryhtyi avustamaan Lönnrotia uuden virsikirjan valmistelussa. Tämä työ oli kuitenkin velä kesken Ahlsmanin kuollessa.
Ahlsman on haudattu Vihdin kirkon läheisyyteen. Hänen haudalleen pystytettiin 1906 jugendtyylinen harmaakivinen hautapaasi.
Sarcolytic
Sarcolytic on yhdysvaltalainen death metal -yhtye, jonka perustivat Images of Violencen jäsenet sekä Disgorgen Ricky Myers. Yhtye oli alun perin sivuprojekti, mutta toiminta vakiintui vuonna 2006 Myersin muutettua Teksasiin.
Vuonna 2009 yhtye solmi levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa. Yhtyeen esikoisalbumi "Thee Arcane Progeny" julkaistiin tammikuussa 2010.
Ben Steinberg
Benjamin "Ben" Steinberg (s. 22. tammikuuta 1930 Winnipeg) on kanadalainen säveltäjä, kuoronjohtaja, urkuri ja pedagogi. Hänen opinahjojaan olivat Toronton The Royal Conservatory of Music ja Toronton yliopisto. Hän opiskeli sävellystä John Weinzweigin, pianonsoittoa Samuel Dolinin ja laulua Weldon Kilburnin johdolla. Steinberg on juutalainen, ja hänen tuotantoonsa kuuluu uskonnollista musiikkia. Lisäksi hän on säveltänyt muun muassa israelilaisiin kansanlauluihin perustuvan jousitrion. Hänen kantaattinsa "Echoes of Children" (1979) toi hänelle kansainvälisen Gabriel-palkinnon. Jerusalemin kaupunki kutsui Steinbergin residenssitaiteilijakseen vuosina 1978 ja 1980.
American Harp Society palkitsi Steinbergin tämän sarjasta huilulle, alttoviululle ja harpulle (1981). Sävellys syntyi Suzanne Shulmanin tilauksesta. Cantors Assembly myönsi Steinbergille Kavod-palkinnon vuonna 1983. Säveltäjältä ovat tilanneet teoksia myös Paul Brodie, Chamber Players of Toronto ja Lawrence Cherney. Steinberg julkaisi oman metodinsa nuorisokuoroille ("Together Do They Sing", 1961).
Lecherous Nocturne
Lecherous Nocturne on yhdysvaltalainen teknisen ja brutaalin death metalin yhtye. Se perustettiin Etelä-Carolinan Greenvillessä vuonna 1997.
Lokakuussa 2013 yhtye solmi levytyssopimuksen Willowtip Recordsin kanssa. Yhtye kirjoittaa tällä hetkellä materiaalia seuraavalle albumilleen, joka tullaan julkaisemaan vuoden 2014 aikana.
Armando Santiago
Armando Santiago (s. 18. kesäkuuta 1932 Lissabon) on portugalilaissyntyinen säveltäjä, kapellimestari ja pedagogi, joka sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1972.
Santiago voitti Lissabonin konservatoriossa ensimmäisen palkinnon musiikin historiassa (1954) ja sävellyksessä (1960). Hänelle opettivat orkesterinjohtoa Hans Münch Lissabonissa ja Franco Ferrara Sienassa. Vuonna 1960 Santiago matkusti Pariisiin opiskelemaan musique concrèten tekniikoita Pierre Schaefferin johdolla. Portugalilaisilla ja italialaisilla apurahoilla hän opiskeli myös yksityisesti Boris Porenan johdolla Roomassa 1962–1964 sekä Goffredo Petrassin johdolla Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa. Myöhemmin Santiagosta itsestään tuli teorian sekä sävellyksen opettaja ja orkesteriluokkien vetäjä Lissabonissa.
Vuonna 1968 Santiago saapui Quebeciin, jossa hän toimi Conservatoire de musique du Québec à Trois-Rivières'n johdossa (1974–1978). Hän johti useita orkestereita Kanadassa, Portugalissa ja Länsi-Saksassa. Hän toimi myös Conservatoire de musique du Québec à Québecin johtajana vuoteen 1985. Hän opetti muiden muassa Pierre-Michel Bédardia ja Gilles Bellemarea.Santiago on myös säveltänyt elokuvamusiikin Ernesto de Sousan "Dom Robertoon" (1962).
Brian Barley
Brian Holgate Barley (10. joulukuuta 1942 Sarnia, Ontario – 8. kesäkuuta 1971 Toronto) oli kanadalainen jazzmuusikko. Hän aloitti klarinetinsoiton 11-vuotiaana jazzmuusikko Lee Konitzin innoittamana ja alkoi myös soittaa saksofonia 13 vuoden iässä. Hän opiskeli Toronton yliopistossa ja Clevelandin konservatoriossa. Barley toimi klarinetistina muun muassa Clevelandin orkesterissa ja Vancouverin sinfoniaorkesterissa.
Asetuttuaan Montrealiin Barley omistautui pelkästään jazzille. Hän soitti muitti muiden muassa Pierre Leducin, Ron Probyn, Herb Spanierin ja Vic Vogelin johtamissa kokoonpanoissa. Vuonna 1968 hän perusti Aquarius Rising -trion, jossa soittivat myös rumpali Claude Ranger ja kontrabasisti Michel Donato, jonka korvasi bassokitaristi Daniel Lessard. Barleyn instrumentit tässä kokoonpanossa olivat tenori- ja sopraanosaksofonit sekä bassoklarinetti. Barley joutui auto-onnettomuuteen vuonna 1966 ja kuoli vuosia myöhemmin tästä aiheutuneisiin neurologisiin komplikaatioihin.
Parliament Act (1949)
Parliament Act on Isossa-Britanniassa vuonna 1949 säädetty laki, joka määrittelee parlamentin ylähuoneen valtaoikeudet. Se täydentää vuoden 1911 Parliament Actia, joka poisti ylähuoneelta veto-oikeuden lähes kaikissa asioissa jättäen jäljelle pelkän lykkäysmahdollisuuden. Vuoden 1949 Parliament Act lyhensi lykkäyksen enimmäisajan kahdesta yhteen vuoteen.
Lain sääti Clement Attleen johtama työväenpuolueen hallitus, joka pelkäsi konservatiivien hallitseman ylähuoneen käyttävän lykkäävää veto-oikeuttaan estääkseen rauta- ja terästeollisuuden kansallistamisen. Alahuone hyväksyi uuden Parliament Actin toisessa käsittelyssä marraskuussa 1947. Maltillisen sisältönsä vuoksi esitys ei kohdannut samanlaista jyrkkää vastarintaa kuin vuoden 1911 laki aikanaan, mutta ylähuone hylkäsi sen silti kahdesti vuoden 1948 aikana. Niinpä laki annettiin heinäkuussa 1949 kuninkaan vahvistettavaksi käyttäen vuoden 1911 Parliament Actin tarjoamaa mahdollisuutta ylähuoneen ohittamiseen. Kyseessä oli kolmas kerta, kun tätä menettelyä sovellettiin. Sen sijaan sitä ei lopulta tarvittu rauta- ja teräslain hyväksymiseen.
Vuoden 1949 Parliament Actin mukaan kaikki ylähuoneen hylkäämät lakiesitykset voidaan vahvistaa, mikäli alahuone on hyväksynyt ne kahdessa käsittelyssä, joiden välissä on kulunut vähintään vuosi. Poikkeuksen muodostavat esitykset parlamentin toimikauden pidentämisestä. Lain suomaa mahdollisuutta ylähuoneen sivuuttamiseen on käytetty neljä kertaa. Sen avulla hyväksytyt lait olivat vuoden 1991 "War Crimes Act", vuoden 1999 "European Parliament Elections Act" (laki suhteellisesta vaalitavasta Euroopan parlamentin vaaleissa), vuoden 2000 "Sexual Offences (Amendment) Act" sekä vuoden 2004 "Hunting Act" (kettujahdin kielto).
Willowtip Records
Willowtip Records on yhdysvaltalainen itsenäinen levy-yhtiö, joka keskittää toimintansa metallimusiikin julkaisuihin. Sen päämaja sijaitsee Zelienoplessa, Pennsylvaniassa.
Tammikuussa 2006 Decibel Magazine valitsi Willowtipin vuoden 2005 levy-yhtiöiden nousukkaaksi. Kesällä 2007 yhtiö solmi Eurooppaa koskevan yksinomaisen jakelu- ja lisensiointisopimuksen brittiläisen Candlelight Recordsin kanssa. Samaan aikaan Willowtip teki sopimuksen alankomaalaisen Neurotic Recordsin kanssa yhtiön tuotannon julkaisemisesta Yhdysvalloissa Willowtipin alamerkillä Willowtip/Neurotic.
Brian Current
Brian Current (s. 4. toukokuuta 1972 London, Ontario) on kanadalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän valmistui Montrealin McGill-yliopistosta ja Kalifornian yliopistosta, Berkeleystä. Jälkimmäisestä hän sai filosofian tohtorin arvon vuonna 2002. Hän on saanut lukuisia palkintoja ja tunnustuksia, joihin kuuluu kaksi Barlow-palkintoa (2003, 2009), Guggenheim-stipendi (2005) ja Italian Premio Fedora (2011). Hän on saanut residenssit New Yorkissa 2003, Italiassa 2004, New Hampshiressa 2005 ja Kiotossa 2008.
Current varttui Ottawassa ja aloitti pianonsoiton 5-vuotiaana.
Currentin tuotantoon kuuluu suurimuotoisia orkesteriteoksia, konserttoja, soolosoitinsävellyksiä, kamari- ja kuoromusiikkia sekä kamarioopperoita. Hänen teoksilleen luonteenomaista on energinen, humoristinen tyyli, johon kuuluu alati vaihteleva tekstuuri ja väri. Aaltoileva tempo on Currentin musiikissa tyypillistä, mikä näkyy esimerkiksi teoksissa "For the Time Being" (1999) ja "Symphonies in Slanted Time" (2005). Kanadalaisten orkesterien lisäksi Currentin teoksia ovat esittäneet muun muassa ulkomaalaiset orkesterit Yhdysvalloista, Puolasta, Koreasta ja Taiwanista.
Current on pyrkinyt parantamaan nykymusiikin saavutettavuutta yleisön näkökulmasta ja herättämään pienissä lapsissa kiinnostusta taidemusiikkiin; eräs hänen teoksistaan on "A Young Person's Guide to New Music for Symphony Orchestra" (2006–2008).
Vuosina 2006–2007 Current oli vierailevana sävellyksen professorina Toronton yliopistossa, ja vuonna 2006 hänestä myös tuli The Royal Conservatory of Musicin Glenn Gould Schoolin New Music Ensemblen taiteellinen johtaja. Hän on muun työnsä ohessa toiminut kapellimestarina. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut Luciano Berion, Witold Lutoslawskin, Toru Takemitsun, Edgar Varèsen, Arnold Schönbergin, George Benjaminin ja Magnus Lindbergin sekä useiden kanadalaisten säveltäjien, kuten Claude Vivierin, Michel Oesterlen, James Rolfen, Ana Sokolovicin, R. Murray Schaferin teoksia.
Anne Eggleston
Anne Elizabeth Eggleston (6. syyskuuta 1934 – 27. marraskuuta 1994) oli kanadalainen säveltäjä ja pedagogi. Hän opiskeli Ottawassa, The Royal Conservatory of Musicissa ja Eastman School of Musicissa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Robert Fleming, Pierre Souvairan, Oskar Morawetz, Godfrey Ridout ja John Weinzweig. Eggleston itse aloitti vuonna 1958 työskentelyn pianonsoiton ja sävellyksen yksityisenä opettajana Ottawassa. Hänen jousikvartettonsa voitti parhaan teoksen palkinnon ensimmäisessä CBC Radio Ottawa Original Music Competitionissa (1964).
Egglestonilta tilasivat teoksia CAMMAC, Charlottetown Festival, Canadian Music Centre ja Western Board of Music. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa ooppera "The Woodcarver's Wife" (1961), orkesteriteoksia ja pianokvartetto. Eggleston teki useista teoksistaan versiot pianolle tai pianolle ja lauluäänelle. Usein tämän taustalla oli pedagoginen tarkoitus. Eggleston luopui ammatillisesta toiminnastaan terveytensä heikennyttyä. Hän kärsi vuonna 1984 aivokuumeesta ja aivokalvontulehduksesta, ja vuonna 1988 hän sai aivoverenkiertohäiriön. Kuoleman jälkeen hänen pedagogisten ansioidensa tunnustus on hiipunut, mutta hänen maineensa säveltäjänä jäi elämään.
Allan Gilliland
Allan Gilliland (s. 10. toukokuuta 1965 Darvel, Skotlanti) on säveltäjä, sovittaja ja trumpetisti. Hän muutti perheineen Kanadaan vuonna 1972 ja sai jazzopinnoistaan kunniadiplomin Humber Collegesta 1985. Häntä opetti siellä Don Johnson. Hän opiskeli myös sävellystä Violet Archerin, Malcolm Forsythin ja Howard Bashawin johdolla Albertan yliopistosta, josta hän sai musiikin kandidaatin (1989) ja maisterin (1996) arvot.
Gilliland nousi maineeseen voittamalla Edmontonin sinfoniaorkesterin kilpailun trumpettikonsertollaan vuonna 1994. Hän sävelsi tämän teoksen high school -aikaiselle ystävälleen, trumpetisti Jens Lindemannille. Vuosina 1999–2004 Gilliland oli Edmontonin sinfoniaorkesterin nimikkosäveltäjä. Hän sävelsi tämän kauden aikana muiden muassa orkesteriteokset "Above the Fold" (2004), "Loch na Beiste" (2001), "We Stood Beside Each Other" (kuoron kanssa, 2000) ja "A Wild Symphonic Ride" (mukana tanssia, 2002). Gilliland sävelsi konsertot viululle (2002, uudistettu 2003), kahdelle harpulle (2002) ja klarinetille (2003). Viimeksi mainittu jazzvaikutteinen klarinettikonsertto (nimeltään "Dreaming of the Masters I") oli James Campbellin kantaesittämä; Campbell tilasi Gillilandilta myös jazzsarjan klarinetille ja jousikvartetille vuonna 2005.
Gilliland on säveltänyt monille erilaisille kokoonpanoille, ja hänen tuotantoonsa kuuluu myös elokuvamusiikkia. Hänen teoksiaan ovat kantaesittäneet muiden muassa Vancouverin sinfoniaorkesteri, Canadian Brass, Winnipegin sinfoniaorkesteri, New York Pops, Missoulan sinfoniaorkesteri ja New Yorkin filharmonikkojen vaskisektio. Gilliland teki Andy Northrupin ja Marty Chanin kanssa yhteistyötä musikaaleissa "The 7th Circle" (2001) ja "Dead Beat: A Zombie Musical" (2003). Calgary Opera Company tilasi häneltä vuonna 2006 yksinäytöksisen oopperan nuorille; "The Hannaraptorin" libretistinä toimi Val Brandt.
Herisau
Herisau on kaupunki Koillis-Sveitsissä. Se on Appenzell Ausserrhodenin kantonin hallinnollinen pääpaikka, vaikkakaan kantonilla ei ole virallista pääkaupunkia. Kaupungissa on noin 15 000 asukasta.
Herisau sijaitsee kumpuilevalla Mittellandin tasankoalueella, Sankt Gallenin lounaispuolella. Glattjoki halkoo alueen.
Schweizerische Südostbahnin Sankt Gallen – Wattwil -rautatie sekä Appenzeller Bahnenin Gossau–Appenzell-rata kulkevat Herisaun kautta. Valtatie 8 kulkee Herisaun kautta ja moottoritie A7 ohittaa kaupungin pohjoispuolelta.
Keltamarjakotinga
Keltamarjakotinga ("Carpornis cucullata") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Keltamarjakotingaa tavataan Kaakkois-Brasiliassa. Sitä on kuvattu harvinaiseksi, ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Vihermarjakotinga
Vihermarjakotinga ("Carpornis melanocephala") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Vihermarjakotingaa tavataan Brasilian itäosissa. Sen kannaksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Laji on vähenemässä nopeasti elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Vihermarjakotinga elää luonnontilaisissa alnkometsissä. Se käyttää ravinnokseen pääasiassa marjoja.
Oranssiharjakotinga
Oranssiharjakotinga ("Rupicola rupicola") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu. Koiraiden höyhenpuku on kirkkaan oranssi ja päätä koristaa puolikuunmuotoinen töyhtö. Naaraat ovat väritykseltään ruskehtavia ja ovat paljon vaatimattomamman värisiä. Se on toinen harjakotingojen suvun kahdesta lajista, toinen on tuliharjakotinga. Oranssiharjakotinga elää metsäisillä seuduilla etelä-Amerikan koillisosissa. Ruokavalio koostuu pääosin hedelmistä, ajoittain lisänä on pieniä käärmeitä ja liskoja.
Oranssiharjakotingaa tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja laikuttaisesti esiintyväksi, mutta sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kiovan taistelu (1943)
Kiovan taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Kiovan kaupungin hallinnasta. Kaupunkia puolustivat Saksan 4. panssariarmeijan joukot hyökkääviä Neuvostoliiton 1. Ukrainan rintaman ja Tsekkoslovakian Itsenäisyysprikaatin joukkoja vastaan. Puna-armeija aloitti hyökkäyksensä kaupunkiin 3. marraskuuta 1943. Saksalaiset käynnistivät vastahyökkäyksensä 13. marraskuuta, mutta joutuivat vetäytymään kaupungista 22. joulukuuta mennessä, jolloin puna-armeija sai vallattua kaupungin takaisin.
Smolenskin taistelu (1943)
Smolenskin taistelu oli toisessa maailmansodassa toinen Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Smolenskin kaupungin hallinnasta. Taistelu alkoi 7. elokuuta ja päättyi Neuvostoliiton voittoon 2. lokakuuta 1943 mennessä, jolloin puna-armeija sai vallattua kaupungin takaisin. Taistelun seurauksena noin 50–80 % kaupungista ja lähialueista tuhoutuivat täysin.
Liestal
Liestal on kaupunki Pohjois-Sveitsissä. Se on Basel-Landschaftin kantonin pääkaupunki. Kaupungissa on noin 14 000 asukasta.
Liestal sijaitsee Reiniin laskevan Ergolzjoen laaksossa, Baselin kaupungin kaakkoispuolella.
SBB:n päärata Basel–Olten kulkee Liestalin kautta. Lisäksi Liestalissa haarautuu rautatie läheiseen Oberdorfiin. Moottoritie A2 ohittaa kaupungin itäpuolelta.
Luettelo pikkuplaneetoista: 373001–374000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
373001:stä ja päättyen 374000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 374001–375000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
374001:stä ja päättyen 375000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 375001–376000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
375001:stä ja päättyen 376000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Tähtiin tähyävät
Tähtiin tähyävät on Turun uudelleen rakennetun Myllysillan juurella syyskuussa 2013 paljastettu neljän pronssiveistoksen kokonaisuus, jonka on tehnyt kuvanveistäjä Kari-Petteri Kakko.
Kukin veistoksista kuvaa yhtä ihmisen ikäkautta ja on sijoitettu istuskeluportaikkoon yhteen sillan neljästä kulmasta. Teoksessa "Huomenna" pieni tyttö konttaa ja osoittaa taivaalle. "Tänään" kuvaa kuulokkeet päässä lootusasennossa istuvaa teini-ikäistä. "Hetki sitten" on keski-ikäinen mieshahmo, joka lepää sillan portailla salkkuunsa nojaten. "Eilen"-veistoksen hymyilevä vanha nainen istuu ja katselee taivasta papiljotit päässään.
Veistokset paljastettiin Turun päivänä 15.9.2013.
Englannin 1. divisioonan kausi 1899–1900
Englannin 1. divisioonan kausi 1899-1900 oli oli kahdestoista kausi jolloin ratkottiin The Football Leaguen mestaruus. Mukana 1.divisioonassa oli 18 joukkuetta. Sarjan voittaja oli liigan mestari, ja kaksi viimeistä putosivat suoraan 2. divisioonaan. Uusina joukkueina sarjassa pelasivat Glossop North End ja Manchester City.
Liigan mestaruuden voitti Aston Villa. Mestaruus oli seuran viides.
Kaksi viimeistä joukkuetta putosivat 2.divisioonan. Tilalle nousivat Sheffield Wednesday ja Bolton Wanderers.
Hän tuli yöllä
Hän tuli yöllä ("The Talk of the Town") on George Stevensin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1942. Elokuva perustuu Hollywood-tuottaja ja -käsikirjoittaja Sidney Harmonin kertomukseen.
Poliittisesti aktiivinen sahatyöläinen Leopold Dilg (Cary Grant) saa syytteen sahan tuhopoltosta ja työnjohtajan kuolemasta palon uhrina. Oikeudenkäynnin aikana Dilg karkaa vankilasta ja etsiytyy turvaan entisen koulukaverinsa, nykyisin opettajana työskentelevän Nora Shelleyn (Jean Arthur) omistamaan taloon. He ovat aikoinaan seurustelleet. Talon on kesäksi vuokrannut oikeustieteen professori Michael Lightcap (Ronald Colman), jolla on suunnitelmissa kirjan kirjoittaminen. Miehet saapuvat taloon melkein yhtä aikaa.
Shelley esittelee Dilgin puutarhurikseen. Miehet käyvät lakiaiheista keskustelua, jossa professori Lightcap esittää näkemyksiä tieteelliseltä kannalta, Dilg puolestaan käytännöllisempiä. He ystävystyvät mutta samalla heistä tulee kilpakosijoita, kun myös Lightcap rakastuu Shelleyyn.
Lightcap tulee Dilgin asianajajan ja Shelley puheista epäluuloiseksi ja ryhtyy tutkimaan asiaa. Hän alkaa seurustella oletetun murhan uhrin tyttöystävän kanssa ja saa selville, että sahan työnjohtaja on elossa ja piileskelee Bostonissa. työnjohtaja "taivutellaan" palaamaan kaupunkiin ja myöntämään oma ja sahan omistajan syyllisyys.
Lightcap saa Dilgin uskomaan lain noudattamisen tärkeyden ja ilmoittautumaan viranomaisille, ja niin tämä vapautetaan. Pian Lightcapista tulee korkeimman oikeuden tuomari, ja hän kosii Shelleytä, jonka tunteet kuitenkin suuntautuvat Dilgiin päin.
Elokuvan nimeksi oli suunniteltu "Mr. Twilight", mutta Grantin vaatimuksesta nimi muutettiin, koska hänen näkemyksensä mukaan nimi olisi viitannut siihen, että elokuva kertoo yhdestä miehestä ja Colman vie kaiken huomion. Yhtiö joutui tekemään vaihtokaupan Universalin kanssa saadakseen elokuvalle nimen "The Talk of the Town". Elokuva on noussut klassikoksi. Kuvausten alkaminen lykkääntyi, kun Carole Lombardin kuolema tuli julki.
Elokuvan tekoaikaan oli poikkeuksellista, että merkittävissä roolissa oli kaksi miestä, ja kumpikin näyttelijä oli aiemmin ollut yksin pääosanäyttelijöitä. Tilanne näkyy myös juonessa siten, että katsoja pysyy loppuun asti tietämättömänä siitä, kumman miehen Shelley valitsee. Molemmat vaihtoehdot kuvattiin, ja valinta tehtiin vasta koenäytöksen jälkeen.
Elokuva oli Oscar-ehdokkaana useissa sarjoissa, mutta jäi kuitenkin palkinnotta. 
Komediaksi luonnehdittua elokuvaa kiitettiin yhdysvaltalaisessa Varietyn arvioissa eskapistiseksi komediaksi.
Elokuvassa on nähty vaikutteita niin Frank Capran elokuvien ihmisläheisyydestä kuin käsikirjoittaja Sidney Buchmanin maailmankatsomuksesta. Buchman joutui 1950-luvulla kommunistivainojen kohteeksi.
Martin Page
Martin Page (s. 1975) on ranskalainen kirjailija.
Martin Page on tunnettu esikoiskirjastaan "Comment je suis devenu stupide" (2001), joka suomennettiin vuonna 2003 nimellä "Miten minusta tuli tyhmä" (Like). Kirja voitti Euregio Schüler -kirjallisuuspalkinnon vuonna 2004.
Talk of the Town
Talk of the Town tarkoittaa seuraavia:
Cady Groves
Cady Groves (s. 30. heinäkuuta 1989) on yhdysvaltalainen poplaulaja. Hän teki levytyssopimuksen RCA Recordsin kanssa vuonna 2010, ja julkaisi vuonna 2011 ensimmäisen singlensä, ”This Little Girl”. Vuonna 2012 hän julkaisi "This Little Girl" -EP:n.
Norman Sherman
Norman (Morris) Sherman (s. 25. helmikuuta 1924 Boston) on yhdysvaltalais-kanadalainen fagotisti, säveltäjä ja opettaja. Hän osallistui Olivier Messiaenin kursseille. Hän on soittanut fagottia Israelin filharmonikoissa (1953–1954), Winnipegin sinfoniaorkesterissa ja Winnipegin CBC-orkesterissa (ensifagotistina molemmissa, 1957–61), Residentie-orkesterissa (1., 1961–69), National Arts Centre Orchestrassa (1., 1969-72) ja Orchestra London Canadassa (1., 1972–4). Sherman on esittävän uransa aikana soittanut muiden muassa sellaisten kapellimestareiden kuin Pierre Boulez'n, Jean Martinonin, Karl Böhmin, Carl Schurichtin, Bruno Madernan, Carlo Maria Giulinin, Eugene Ormandyn ja Charles Munchin johdolla. Sherman on myös ollut Canadian Wind Quintetin ja Trianonin jäsenenä. Jälkimmäinen on barokkitrio, jonka muut jäsenet olivat Normanin vaimo, cembalisti Riquette Sherman ja viulisti Alanna Deptuch Vághy.
Sherman on opettanut sävellystä ja orkestrointia Queen's Universityssa. Hänen omien sävellystensä joukossa ovat "Sinfonia concertante" fagotille ja jousille (1950), "Through the Rainbow and/or Across the Valley" (1967), "Thesis for Orchestra" (1975), "Quadron" (1976), "Quintessant" (1977) ja "The Events of November 10, 1812" (1978).
Mauri Kurppa
Mauri Kurppa s. (6. huhtikuuta 1993) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa lentopallon Mestaruusliigassa kaudella 2015-2016 hänen synnyinkaupunkinsa Loimaan Hurrikaania. Kurppa on voittanut urallaan kahdesti Suomen mestaruuden, ensin vuonna 2013 Kokkolan Tiikereissä ja sitten vuonna 2014 Vammalan Lentopallossa. SM-pronssia hän on juhlinut kahdesti peräkkäin vuosina 2015 ja 2016.
184-senttinen Kurppa on Loimaan Jankon kasvatti ja Loimaa on myös hänen synnyin- ja asuinkaupunkinsa.
Kurppa toimi ikäluokkansa maajoukkuekapteenina ja esiintyi kaksissa EM-kisoissa. Hän toimi alle 19-vuotiaiden maajoukkuekapteenina, joka selvitti tiensä EM-kisoihin 14 vuoden tauon jälkeen vuonna 2011. Hän suoritti Lentopalloliiton alaisessa Kuortaneen valmennuskeskuksessa lukio-opinnot ja kirjoitti ylioppilaaksi. Kausien 2009-2011 aikana Kurppa pelasi lentopallon 1-sarjassa Kuortaneen riveissä.
Kurppa pelasi uransa ensimmäisen pääsarjaottelun 18-vuotiaana Korson Vedon riveissä lokakuussa 2011. KoVen riveistä hän siirtyi kaudeksi 2012-2013 Kokkolan Tiikerien riveihin, jossa hän voitti SM-kultaa Tiikerien kakkospassarina. Kesällä 2013 Kurppa solmi yksivuotisen sopimuksen Vammalan Lentopallon kanssa. Antti Eskon varjossa VaLePan kakkospassarina toiminut Kurppa voitti heti toisen Suomen mestaruuden putkeen vuonna 2014, kun VaLePa kukisti Tiikerit SM-finaalisarjassa. Vuonna 2015 VaLePa sai pronssia.
Kaudeksi 2015-2016 Kurppa solmi sopimuksen Hurrikaani Loimaan kanssa. Joulukuussa 2015 Kurppa valittiin uransa ensimmäistä kertaa Suomen miesten A-maajoukkueryhmään. Uransa toisen SM-pronssin Kurppa voitti Hurrikaanissa kauden 2015-2016 päätteeksi. Kurppa valittiin keväällä 2016 toisen kerran urallaan miesten A-maajoukkueryhmään. Ensimmäisellä kerralla hän ei lunastanut paikkaansa Suomen lopullisessa, Berliinin olympiakarsinnoissa tammikuussa 2016 pelanneessa joukkueessa. Toisella kerralla, eli kevään 2016 valinnassa, hänet valittiin kesän Maailmanliigassa pelanneeseen maajoukkueeseen.
Keskustan huoltotunneli
Keskustan huoltotunneli (KeHu) on noin kahden kilometrin mittainen maanalainen liikenneväylä Helsingissä. Sen läntinen pää on Kampissa ja itäinen pää Kaisaniemessä, jossa väylä liittyy aikaisemmin rakennettuun Kluuvin vanhaan tunneliin.
Huoltotunneli alittaa osan kaupungin keskustaa ja se on tarkoitettu kiinteistöjen huoltoliikenteelle, mutta sen läntisen osan kautta kulkee myös kahden maanalaisen pysäköintilaitoksen liikenne. Maanalainen huoltoväylä siirtää kiinteistöjen huoltoliikennettä maan alle, ja tekee mahdolliseksi kävelykeskustan laajentamisen. Huoltoväylä vähentää myös jakeluliikenteen aiheuttamaa ruuhkaa ydinkeskustassa.
Vuosina 2005–2010 rakennetun uuden huoltotunnelin pituus on vajaa kaksi kilometriä ja huoltoväylän rakentamisen yhteydessä saneeratun Kluuvin vanhan tunnelin pituus on noin yksi kilometri. Hankkeen kokonaiskustannukset olivat noin 90 miljoonaa euroa. Tunnelihankkeen pääsuunnittelija oli insinööritoimisto Saanio & Riekkola Oy ja arkkitehtisuunnittelusta vastasi arkkitehtitoimisto CJN Oy. Tunnelin rakennutti Helsingin kaupunki ja sen hallinnoinnista vastaa kaupungin kokonaan omistama yhtiö Helsingin Väylä Oy.
Tunnelin läntinen osuus Ruoholahdesta Keskuskadulle avattiin toukokuussa 2009, jolloin tunnelin varsinaisen käyttötarkoituksen mukainen tavara- ja huoltoliikenne pääsi ajamaan Stockmannin tavaratalon maanalaiselle huoltopihalle asti. Samalla avautuivat myös kaksi uutta tunnelin kautta liikennöitävää pysäköintilaitosta. Tunnelin itäinen osuus otettiin käyttöön syksyllä 2010, jolloin tunnelin uuden itäisen osan jatkeena olevan Kluuvin vanhan tunnelin peruskorjaus valmistui.
Yleinen ajoneuvoliikenne on sallittu Ruoholahden suuaukon kautta kahteen pysäköintilaitokseen: Kampin pysäköintilaitokseen (P-City) ja Mannerheimintien alla olevaan Stockmannin pysäköintilaitokseen (Stockmann Q-Park), jonne on pääsy myös Kalevankadulta.
Ajotunneli on muutoin kaksiajoratainen, paitsi niin sanotun "Kluuvin ruhjeen" kohdalla on kummallekin liikennesuunnalle oma ajotunneli noin parinsadan metrin matkalla. Kohdan läpäisy vaati mittavaa kallion vahvistamista sekä ennen että jälkeen louhinnan. Lisäksi tunnelia louhittiin vain lyhyt pätkä kerrallaan. Liikennetilan leveys tunnelissa on 12,3 metriä ja ajoneuvon suurin sallittu korkeus 4 metriä. Pituutta ajoneuvolla voi olla korkeintaan 12 metriä.
Ajotunneli on normaalia katualuetta ja liikennöintiä siellä valvoo poliisi. Suurin sallittu nopeus tunnelissa on 30 km/h, nopeusrajoitusta valvotaan kameroin.
Antsiferovo
Antsiferovo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Hvoinajan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 30 kilometriä Hvoinajasta luoteeseen. Kylässä on 900 ja kunnassa 1 200 asukasta (vuonna 2010).
Antsiferovon kunnan pinta-ala on 272 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Hvoinajan piirin Ostahnovon, idässä Pesin ja kaakossa Migološtšin kuntiin, etelässä Borovitšin piirin Kontšanskoje-Suvorovskojen kuntaan sekä lännessä Ljubytinon piirin Ljubytinon ja Neboltšin kuntiin.
Kunta sijaitsee Valdain ylängön koillisosassa. Sen alueella on paljon järviä, joista suurimmat ovat Somino, Sosnitsa ja Naloi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, savi ja turve. Seudulla on karstijärvien rauhoitusalue. Ympäristön kokonaistila on hyvä.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Gornyin asutus ja Kiprijan rautatieasema sekä 17 kylää: toinen Antsiferovo, Brod, Dolbenki, Glezdovo, Gulobuiha, Gorodok, Iljitšino, Jerosiha, Jerzovka, Nazarjino, Novinka, Nožkino, Striževo, Udovištše, Vnuto, Voroniha ja Zamostje. Brodin kunta liitettiin Antsiferovoon vuonna 2010.
Kunnan läpi kulkee Ljubytinon ja Hvoinajan välinen maantie sekä Pietarin ja Moskovan välinen ohitusrata, jolla on Antsiferovo-Mologskojen ja Kiprijan asemat. Asemilla pysähtyy joukko kaukojunia sekä Hvoinajan ja Budogoštšin väliset paikallisjunat. Gornyista, Brodista ja Antsiferovosta on linja-autoyhteys Hvoinajaan. Kunnan kautta kulkee myös Jaroslavlin ja Kirišin välinen öljyjohto.
Antsiferovossa toimii puunhankintaa ja -jalostusta harjoittava yritys Adok. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät, joilla tuotetaan lähinnä maitoa, lihaa ja perunaa.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, kirjasto, joukko kauppoja ja baari. Eräitä palveluja on myös Gornyissa ja Brodissa.
Seudulta on löydetty useita muinaisia hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Vnuton kirkko ja Udovištšen kartano. Kiprijan asemalla on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka.
Alan Crofoot
Alan Paul Crofoot (2. kesäkuuta 1929 Toronto – 5. maaliskuuta 1979 Dayton, Ohio) oli kanadalainen tenori ja näyttelijä.
Crofoot sai ensinnäkin Toronton yliopistosta maisterinarvon psykologiassa. Oopperadebyyttinsä hän teki 1957 Canadian Opera Companyn "Tosca"-ooppreassa.. Hän jatkoi opintojaan Münchenissä Lorenz Fehenbergerin johdolla. Oopperan lisäksi Crofoot esiintyi näyttämömusikaaleissa mm. Lontoossa ja New Orleansissa sekä Mr. Bumblena musikaalin "Oliver!" Broadway-tuotannossa 1964. hän Hän oli CBC:n "Mr. Piperin" -lastenshown tähti vuosina 1963–1964.
Crofoot esiintyi oopperarooleissa mm. Honolulussa, Denverissä, Bostonissa ja San Franciscossa sekä festivaaleilla Stratfordissa (Ontario) ja Glyndebournessa.
Vuonna 1978 hän teki sopimuksen New Yorkin Metropolitan-oopperan kanssa. Häntä kuullaan "Man of La Manchan" ja "Orfeuksen Manalassa" levytyksillä.
Crofoot on ollut naimisissa sopraano Dodi Proteron kanssa. Vuonna 1979 Crofoord teki itsemurhan Ohion Daytonissa 49 vuoden ikäisenä hyppäämällä hotellihuoneesta viidennestä kerroksesta.