hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ylttistenjärvi
Ylttistenjärvi on Naantalissa, entisen Rymättylän kunnan alueella, Otavan saarella sijaitseva pieni 38,1 hehtaarin kokoinen rehevöitynyt järvi. Järven syvyys on keskinmäärin noin kolme metriä, valuma-alue 156 hehtaaria, arvioitu tilavuus 1 170 000 m³, saapuvan veden määrä 405 600 m³/vuosi ja viipymä 2,9 vuotta. Järvi on kärsinyt runsaista ravinnepitoisuuksista ja happikadoista.
Ylttistenjärvi on itä-länsisuunnassa pitkulainen ja sen lasku-oja virtaa itään, läheiseen Paskaperänjärveen. Järvessä on yksi parikymmentä metriä kanttiinsa oleva saari, Järvikari. Järven ympärillä on peltoja ja asutusta, sekä pohjoispuolella muutamia puutarhalohkoja. Etelärannalla on suuri noin 5 500 omenapuuta käsittävä tila. Järven rannasta yli puolet on metsää, mutta silti laskelmien perusteella huomattavin typpi- ja fosforikuormitus tulee pelloilta. Ylttistenjärvellä on tehty levä- ja sinilevähavaintoja, sekä järven vedenpinnan on huomattu laskevan.
Järvellä on tehty ilmastusta ja hoitokalastusta vuosina 1990–1991.
Pelorus
Pelorus () on maailman neljänneksitoista suurin moottorijahti. Pituutta sillä on 115 metriä ja sen hinnaksi tuli noin 250 miljoonaa euroa. Tim Heywoodin suunnitteleman teräsrunkoisen aluksen rakensi Lürssenin telakka Bremenissä Saksassa. Alus otettiin käyttöön 2003.
Aluksen omisti aikaisemmin saudiarabialainen liikemies joka myi sen venäläiselle miljardööri Roman Abramovitšille. Abramovitš teetti alukseen haluamansa muutostyöt Blohm & Voss -telakalla. Muutostöissä lisättiin yksi helikopterikansi lisää, vakaimia ja muutoksia pakoputkiin, mastoon sekä perään. Runkoa lukuun ottamatta aluksen rakenteet ovat alumiinia.
Peloruksen pääkoneina ovat kaksi Wärtsilän 5 300 hevosvoimaista 12V 26 -dieselmoottoria joilla se saavuttaa 19 solmun (35 km/h) nopeuden, mutta normaaliajossa matkavauhtia on noin 12–14 solmua. Aluksesta sisätiloista on saatavilla rajoitetusti yksityiskohtaista tietoa, sillä Abramovitš haluaa suojata perheensä yksityisyyttä.
Jahdin 46-henkinen miehistö asuu aluksessa ja pitää sen jatkuvassa purjehdusvalmiudessa.
Peloruksen on nähty useimmiten purjehtivan kesäisin läntisellä Välimerellä ja siirtyneen talvikaudella Suezin kanavan kautta etelään.
Salinkallion koulu
Salinkallion koulu on Lahdessa Launeen kaupunginosassa sijaitseva peruskoulun 7–9 luokkien koulu. Koulussa opiskelee 310 oppilasta ja opettajia siellä on 33. Koulusta käytetään myös nimitystä "Salin koulu".
Koulu aloitti toimintansa vuonna 1942 keskikouluna Lahdenpohjassa Laatokan rannalla. Vuonna 1944 koulu lopetti toimintansa Lahdenpohjassa sotatoimien takia ja muutti Lahteen jatkaen toimintaansa Lahden lyseon rakennuksessa, jolloin nimi muuttui Lahden Keskikouluksi. Vuonna 1953 valtio siirsi Lahden keskikoulun ja Kannaksen lyseon erilliseen koulurakennukseen.
Koulu sai kuitenkin oman rakennuksensa vuonna 1958 Salinkallion puistosta. Nimi muutettiin Launeen yhteislyseoksi. Vuonna 1975 koulu jaettiin kahdeksi kouluksi: Salinkallion yläasteeksi ja lukioksi. Lukio Salinkalliossa lopetettiin vuonna 2007.
Uren
Uren () on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Usta-joen varrella 183 kilometriä Nižni Novgorodista koilliseen. Kaupunki on Urenin piirin keskus. Sen kautta kulkee Nižni Novgorodin ja Kirovin välinen rautatie. Asukkaita on 12 200 henkeä (vuonna 2005).
Urenin ovat perustaneet 1700-luvun alussa vainoja paenneet vanhauskoiset. Vuonna 1973 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä on mm. puunjalostusteollisuutta, pellavankäsittelylaitos ja ompelimo.
Sumatra PDF
Sumatra PDF on ilmainen avoimen koodin PDF-tiedostojen lukuohjelma Windowsille. Sen ensimmäinen 0.1-versio julkaistiin 1. kesäkuuta 2006. Ohjelma toimii Windows XP:llä ja sitä uudemmilla Windows-käyttöjärjestelmillä. Tuettuja kieliä on yli 50.
Käyttöliittymältään Sumatra PDF on yksinkertainen ja ominaisuuksiltaan pelkistetty, mikä tekee siitä nopean ja kevyen käyttää. Ohjelmasta on myös siirrettävä versio, jolloin sen voi suorittaa esimerkiksi muistitikulta ilman tarvetta asentaa ohjelmaa. Ohjelma tulisi ladata kehittäjän verkkosivulta.
Tškalovsk
Tškalovsk () on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan muodostaman Gorkin tekojärven rannalla 95 kilometriä Nižni Novgorodista luoteeseen. Kaupunki on Tškalovskin piirin keskus. Asukkaita on 13 400 henkeä (vuonna 2005).
Paikalla sijainnut Vasiljova sloboda -niminen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1405. Myöhemmin siitä kehittyi huomattava kaupan ja käsityöammattien keskus. Vuonna 1883 rakennettiin valtion konepaja. Vuonna 1937 Vasiljovon taajama nimettiin Tškalovskiksi siellä syntyneen lentäjäsankari Valeri Tškalovin mukaan. Kaupunginoikeudet Tškalovsk sai vuonna 1955. Nykyään siellä on mm. telakka, konepaja ja tekstiiliteollisuutta. Kaupungissa toimii Valeri Tškaloville omistettu museo.
Chowlan–Mordellin lause
Matematiikassa syklotominen yksikkö on muotoa (ζ−1)/(ζ−1) olevan algebrallisen lukukunnan yksikkö, missä ζ on ykkösenjuuri tai yleisemmin yksikkö, joka voidaan kirjoittaa näiden ja ykkösenjuuren tulona.
Syklotomiset yksiköt muodostavas syklotomiselle kunnalle aliryhmän, jonka indeksi yksikköryhmässä on äärellinen Dirichlet'n yksikkölauseen perusteella. Alkulukupotenssin tapauksessa tämän indeksin konduktori on yksi.
Valloittaja (elokuva)
Valloittaja on Dick Powellin ohjaama CinemaScope-elokuva vuodelta 1955. Se kertoo Tšingis-kaanin elämästä. Nimiosassa on John Wayne. Elokuva on viimeinen Howard Hughesin tuottama elokuva.
"Valloittaja" oli sekä taloudellinen ja taiteellinen floppi; sitä pidetään yhtenä 1950-luvun huonoimmista elokuvista. Se esiintyy myös monilla kaikkien aikojen huonoimpien elokuvien listoilla huolimatta varsin merkittävästä tekijäkaartista. John Wayne oli tuolloin uransa huipulla, mutta silti roolia pidetään täysin epäonnistuneena hänelle .
Howard Hughesin kerrotaan tunteneen syyllisyyttä elokuvan tuotantopäätöksistä, erityisesti päätöstä kuvata elokuva vaarallisella alueella. Hän ostikin kaikki elokuvan kopiot US$12 miljoonalla ja ei sallinut elokuvan esitystä kuin vasta 1974, jolloin se esitettiin ensi kerran televisiossa. "Valloittajan" sanotaan olleen yhdessä "Jääasema Zebran" kanssa niitä elokuvia, joita Hughes katsoi yhä uudestaan viimeisinä elinvuosinaan.
Mongolipäällikkö Temüdzin (John Wayne) rakastuu taataaripäällikön tyttäreen Börteen (Susan Hayward) varastaen hänet itselleen. Börte torhuu Temüdzinin ja hänet pelastetaan takaisin. Temüdzin joutuu vangiksi, mutta Börte rakastuu häneen auttaen miehen pakoon. Temüdzin epäilee petosta toisten mongolien puolelta ja etsii petturia samalla kun tekee itsetään tataarien päällikön.
Elokuva kuvattiin Utahissa lähellä paikkaa, jossa on tehty ydinkokeita. Paikalta tuotiin myös saastunutta maata Hollywoodiin studiokuvauksia varten. Monet elokuvan tekemiseen osallistuneet henkilöt, mukaan lukien ohjaaja Dick Powell ja päärooleista vastanneet John Wayne, Susan Hayward, Agnes Moorehead ja Pedro Armendáriz, sairastuivat ja kuolivat myöhemmin syöpään. Armendáriz ampui itsensä syövän ehdittyä terminaalivaiheeseen. Kaikkiaan noin 220 elokuvan tekoon osallistuneesta henkilöstä vuoteen 1980 mennessä ainakin 91 sairastui ja 46 kuoli, joskin osalla syövän syntyyn saattoivat vaikuttaa myös muut tekijät. Luvuissa eivät ole mukana statisteina mongoliratsastajia esittäneet noin 300 alkuperäisamerikkalaista paiutea jotka saivat ratsastamisesta syntyneen hiekkapölyn mukana hyvin suuren säteilyannoksen.
Vaarallisia suhteita (vuoden 1959 elokuva)
Vaarallisia suhteita ("Les Liaisons dangereuses") on Roger Vadimin ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1959. Se perustuu Choderlos de Laclosin klassiseen kirjeromaaniin "Vaarallisia suhteita" (1782), jonka tapahtumat on siirretty nykyaikaan. Se kertoo pariisilaisesta pariskunnasta 1960-luvulla, Juliettesta ja Valmontista.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Patajoen kanava
Patajoen kanava on Patalahden ja Päijänteen Vanhanselän yhdistävä kanava Jämsässä. Kanavaa on rakennettu ruoppaamalla Patajokea. Tarkoitus oli rakentaa pienvenekanava, kaksi siltaa, neljä laituria ja sulku.
Hankkeen yleissuunnitelma hyväksyttiin vuonna 2001, itse hanke 2006. Helmikuussa 2007 Jämsän kaupunki antoi hankkeelle aloitusluvan 1,7 miljoonan euron kustannusarviolla. Kustannuksista maksaisi kaupunki puolet, TE-keskus 40 prosenttia ja yritykset 10 prosenttia. Huhtikuuhun mennessä kanavaa valmistui 420 metriä kunnes työt keskeytettiin maan sulamisen takia. Syksyllä työtä jatkettiin ja sillat ja laiturit saatin asennettua, mutta työt jäivät taas kesken vuoden vaihteessa. Sulkua rakennettiin märkätyönä, mutta sekin jäi kesken.
Huhtikuussa 2008 kaupunki ei enää hyväksynyt jatkosuunnitelmia ja työt jäivät odottamaan rakentamista erillisenä urakkana. Vuoden 2009 talousarvioon rahaa ei annettu. Kesken jäänyt työ sai vastuuvapauden syksyllä 2009.
Sean Sellers
Sean Richard Sellers (18. toukokuuta 1969 – 4. helmikuuta 1999) oli yhdysvaltalainen, jonka Oklahoma teloitti 16-vuotiaana tehdyistä murhista. Sellers oli yksi niistä 22:sta henkilöstä, jotka Yhdysvalloissa teloitettiin vuoden 1976 jälkeen alaikäisenä tehdyistä rikoksista. Vuonna 2005 tehty korkeimman oikeuden päätös lopulta kielsi alaikäisten rikoksentekijöiden teloittamisen.
Sellers oli ensimmäinen Oklahoman vuoden 1976 jälkeen teloittama alaikäinen rikoksentekijä. Toinen ja viimeinen oli Scott Hain (k. 2003), joka oli samalla koko Yhdysvaltain viimeinen alaikäisenä tehdyistä rikoksista teloitettu henkilö.
8. syyskuuta 1985 Sellers surmasi Oklahoma Cityssä Circle K:n myyjän, joka oli kieltäytynyt myymästä hänelle olutta. 5. maaliskuuta 1986 Sellers surmasi äitinsä ja isäpuolensa, kun nämä nukkuivat kotonaan Oklahoma Cityssä. Sellers yritti saada ulkopuolisen tunkeutujan näyttämään kaksoismurhan tekijältä.
Sellers pidätettiin ja tuomittiin kuolemaan vuonna 1986. Hän väitti olleensa teot tehdessään saatananpalvoja ja demonien vallassa. Vankilassa hän ilmoitti kääntyneensä kristityksi.
Sellers sai vankeusaikanaan medianäkyvyyttä, ja hänen ystävänsä perustivat hänen puolestaan kotisivut nettiin. Hän kirjoitti runoja ja rakkaustarinoita sisältäneen "Shuladore"-kirjan, joka julkaistiin omakustanteisena. Kristillinen kustantamo julkaisi Sellersin omaelämäkerran "Web of Darkness" (1999).
Tuomiosta valittaessaan Sellers yritti vedota dissosiatiiviseen identiteettihäiriöön.
Sellers teloitettiin myrkkyruiskeella 4. helmikuuta 1999. Hän oli kuollessaan 29-vuotias. Myrkyn alettua virrata hänen suoniinsa hän lauloi ylistystä: ""Set my spirit free that I might praise thee. Set my spirit free that I might worship thee.""
Niall Ferguson
Niall Ferguson (s. 1964) on skotlantilainen tietokirjailija ja Harvardin yliopiston historian sekä Harvard Business Schoolin professori. Hän on erikoistunut taloushistoriaan, taloustieteen historiaan ja imperiumien historiaan.
Ferguson tekee myös televisioon historiasarjoja, jotka ovat usein kirjojen kanssa rinnakkaisia, kuten "Sivilisaatio". Televisio-ohjelmat ovat suosittuja, mutta kriittiset kollegat pitävät häntä pinnallisena. Häneen on kohdistunut myös rasismisyytöksiä hänen tulkinnoistaan brittiläisestä imperiumista.
Teoksessa "Julma sota" Ferguson arvostelee ensimmäistä maailmansotaa koskevia käsityksiä. "Rahan nousu" kertoo rahan ja pankkitoiminnan pitkästä historiasta.
Istanbul (elokuva)
Istanbul on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1956. Siinä vanheneva Errol Flynn esittää seikkailija James Brennania, joka sekaantuu timanttien salakuljetukseen.
WWE Hell in a Cell
WWE Hell in a Cell on jokavuotinen showpainitapahtuma, jonka järjestää World Wrestling Entertainment (WWE). Ensimmäinen tapahtuma pidettiin vuonna 2009, jolloin se paikkasi No Mercyn aikaisen lokakuun pay-per-view (PPV) -kalenteripaikan.
Esityksen konsepti pohjautuu Hell in a Cell -otteluihin, joissa painijat taistelevat kuuden metrin korkuisen katollisen sellin sisällä tai sen ulkopuolella. Tapahtuman nimen päättivät fanit äänestämällä WWE:n sivuilla; muita nimiehdotuksia olivat muun muassa No Escape, Lock Up ja Rage in a Cage.
Berliinin raunioitten keskellä
Berliinin raunioitten keskellä ("A Foreign Affair") on yhdysvaltalainen Billy Wilderin ohjaama elokuva vuodelta 1948. Se sijoittuu sodanjälkeiseen Berliiniin ja käsittelee mustan pörssin kauppaa, natsien sotasyyllisyyttä ja itsemurhayrityksiä. Elokuva ei ollut arvostelumenestys.
Elokuvan keskeisiä hahmoja ovat kahviloissa esiintyvä saksalainen laulajatar (Marlene Dietrich), amerikkalainen upseeri ja tarkastusmatkalla oleva amerikkalainen naispuolinen kongressiedustaja.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Berliinin raunioitten keskellä" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Martin Richter
Martin Richter (s. 6. joulukuuta 1977 Prostějov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkopuolustaja ja maailmanmestari. Hän pelaa Slovakian Extraligan HC 05 Banská Bystricassa. Richter on pelannut neljät maailmanmestaruuskilpailut (2001, 2002, 2003 ja 2006), joista on voittanut MM-kultaa 2001 ja MM-hopeaa 2006.
Richter on rightin puolelta pelaava puolustava puolustaja.
Richter on pelannut yli 300 ottelua Tšekin Extraligassa ja on pelannut myös AHL:ssä, Ruotsissa, Suomessa, Slovakiassa ja Venäjällä. Richter on New York Rangersin yhdeksännen kierroksen varaus vuodelta 2000. Hän on pelannut Rangersin organisaatiossa kolmena kautena, muttei ole pelannut yhtään NHL -ottelua.
Richter on myös suomalaisittain tuttu SaiPasta kausilta 1999-00 ja 2000-01.
Matias Kettilmundinpoika
Matias Kettilmundinpoika (noin 1280 – 1326) oli valtaneuvos, drotsi ja Suomen käskynhaltija.
Matias Kettilmundinpoika oli Ruotsin päämies ja drotsi vuosina 1318–1319. Hänet nimitettiin Turun linnan päälliköksi vuonna 1324 ja häntä kutsuttiin arvonimellä "capitaneus Finlandensis" eli Suomen päämies. Virassaan hän käytti hyvin suurta valtaa, sillä hänellä oli kuninkaan tuomiovalta sekä korkein hallinnollinen ja sotilaallinen valta Suomessa, tarkkaan ottaen Varsinais-Suomessa, Satakunnassa ja läntisellä Uudellamaalla. Matias toi Turun linnaan ritariajan loiston ja järjesti juhlia sekä sisusti linnan arvokkaasti. Hän ehti toimia virassaan vain pari vuotta, sillä hänen testamenttinsa on vuodelta 1326.
Matias Kettilmundinpojan testamentissa vuodelta 1326 mainitaan myös hänen haukankesyttäjänsä ("falkiner").
Larry Carriere
Larry Carriere (s. 30. tammikuuta 1952 Montreal, Quebec, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Buffalo Sabres varasi Carrieren toisella kierroksella varausvuorolla 25.
Carriere edusti NHL-urallaan hänet varanneen Buffalon lisäksi Atlanta Flamesia (nyk. Calgary Flames), Vancouver Canucksia, Los Angeles Kingsia ja Toronto Maple Leafsia.
Carriere pelasi NHL:ssä yhteensä 367 ottelua tehoilla 16+74=90. Hän lopetti uransa vuonna 1980 27-vuotiaana.
Mikko Kohonen (urheilija)
Mikko Kohonen (s. 11. helmikuuta 1979) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän on lajin kaksinkertainen maailmanmestari ja kolminkertainen Suomen mestari. Kohonen edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Seinäjoen Peliveljiä. Hän on pelannut urallaan myös Jyväskylän Happeessa. Kohonen on pelipaikaltaan laitahyökkääjä ja hänen vahvuuksiaan ovat palloton peli ja viimeistely.
Kohosen veli Mika Kohonen pelaa myös salibandya. Mikko Kohonen esiintyy myös Pojun musiikkivideolla "Alivoimamaali".
Kohonen on Jyväskylän Happeen kasvatti. Ura liigatasolla alkoi B-juniori-ikäisenä. Kohonen edusti Happeeta kaudesta 1997-1998 kauteen 2006–2007 asti, yhteensä kymmenen kautta. Edustaessaan Happeeta hän saavutti yhden pronssin (2000) ja yhden hopean (2005).
Kohonen siirtyi Peliveljiin kaudeksi 2007–2008. SPV:n riveissä Kohonen on saavuttanut kolme mestaruutta (2012, 2013, 2015), yhden hopean (2011), kolme pronssia (2009, 2010, 2017), Suomen Cupin voiton (2011) sekä Champions Cup -hopean (2013).
Kohonen on edustanut Suomen A-maajoukkuetta. Hän on pelannut MM-kilpailuissa neljästi, vuosina 2006, 2008, 2010 ja 2012 voittaen kaksi kultaa ja kaksi hopeaa. Kohonen on pelannut 83 maaottelua tehden niissä 51+17=68 tehopistettä.
Salibandyliiga:
Blackburn Olympic FC
Blackburn Olympic FC oli jalkapalloseura Blackburnin kaupungista. Seura perustettiin 1877 ja seuran toiminta loppui 1889. Seura voitti FA Cupin kertaalleen 1883, kun se kaatoi cupin loppuottelussa Old Etoniansin jatkoajan jälkeen maalein 2–1.
Lehmuskiitäjä
Lehmuskiitäjä ("Mimas tiliae") on kiitäjiin kuuluva yöperhonen.
Lehmuskiitäjä on keskikokoinen, helposti tunnistettava kiitäjälaji, jonka siipien kärkiväli vaihtelee 63–78 mm. Etusiivet ovat pohjaväriltään vihertävän ruskeat, mutta värin sävy vaihtelee yksilöittäin huomattavasti. Naaraat ovat paitsi koiraita kookkaampia, myös usein sävyltään ruskeampia kun taas koiraiden yleisväritys painottuu enemmän vihreään. Etusiiven poikki kulkee leveä, tummanvihreä vyö, joka saattaa olla poikki keskeltä tai surkastunut yhdeksi tai kahdeksi täpläksi. Tunnetaan myös värimuoto "f. obsoleta", jolla vyö puuttuu kokonaan. Takasiivet ovat kellanruskeat ja niissä on huonosti erottuva, tumma poikkiraita.
Toukka on kookas, yleisväritykseltään vihreä ja kauttaaltaan vaaleiden nystyjen peittämä. Toukan peräpäässä on selkäpuolelta turkoosinsininen, alta punakeltainen piikki. Ennen koteloitumista toukan väri vaihtuu harmahtavaksi tai punertavaksi, jolloin sen havaitsee kasvillisuuden joukosta hieman helpoimmin. Täysikasvuisena toukka on 65–75 mm pitkä.
Pääasiassa Euroopassa tavattava laji. Levinneisyys ulottuu Iberian niemimaalta Ison-Britannian eteläosiin, Skandinavian eteläosiin ja idässä Pohjois-Turkkiin, Pohjois-Iraniin ja Uralille. Yksittäishavaintoja on Etelä-Siperiastakin. Suomessa lehmuskiitäjä on levinneisyydeltään eteläinen ja jo Keski-Suomen korkeudella sitä tavataan enää satunnaisesti. Lentäviä yksilöitä tavataan kesäkuun alusta heinäkuun puoliväliin. Syys-lokakuussa on tavattu harvinaisen toisen sukupolven yksilöitä.
Lehmuskiitäjä elää lehtomaisissa, rehevissä metsissä ja sellaisissa puistoissa, joissa kasvaa lehmuksia. Sillä ei ole vaellustaipumusta ja perhosta tapaa vain harvoin etäämpänä sen tyypillisestä elinpaikasta. Lehmuskiitäjä liikkuu aktiivisesti vain muutaman tunnin ajan auringonlaskun jälkeen. Muun ajan se lepää puiden rungoilla tai lehvästön suojassa teeskennellen kuivunutta lehteä. Koiraita lentää valolle, naaraita vain harvoin. Aikuisella perhosella ei ole toimivia suuosia eikä se siksi vieraile kukilla. Aikuinen perhonen elääkin vain noin viikon.
Naaras houkuttelee koiraita luokseen erittämillään feromoneilla ja parittelu, jonka ajan koiras roikkuu naaraan takaruumiista, saattaa kestää jopa 20 tuntia. Heti parittelun jälkeen naaras aloittaa munimisen ja munii muutaman yön aikana jopa 130 munaa, yleensä pareittain lehtien alapinnoille, tavallisimmin latvustoon. Toukat kuoriutuvat reilun parin viikon kuluttua ja ovat aktiivisia lähinnä öisin. Toukat ovat täysikasvuisia heinä-elokuun vaihteessa, jolloin ne lähtevät etsimään koteloitumispaikkaa. Laji talvehtii maanalaisena kotelona lähellä ravintokasvina toimineen puun tyveä, harvoin kauempana. Joskus kotelo voi sijaita myös oksilla sammaleen alla tai kaarnan raossa. Kotelo voi talvehtia kaksikin kertaa.
Lehmuskiitäjän toukka käyttää ravintonaan lehtipuita kuten lehmuksia ("Tilia"), koivuja ("Betula"), leppiä ("Alnus") ja vuorijalavaa ("Ulmus glabra").
Sumatra (täsmennyssivu)
Sumatra voi tarkoittaa:
Pertti Koskimies
Pertti Koskimies on suomalainen biologi ja tietokirjailija.
Koskimies on koulutukseltaan filosofian lisensiaatti. Hän on erikoistunut lintuihin ja on toiminut BirdLife Suomen lintutieteellisen julkaisun Lintumiehen päätoimittajana. Hänen kaudellaan lehden nimeksi vaihdettiin Linnut.
Koskimies on julkaissut useita kirjoja ja on myös ollut toimittamassa monia kirjoja. Hän on kirjoittanut ahkerasti lintuihin ja luonnonsuojeluun liittyvistä asioista ja pakinoinut myös radiossa sekä esiintynyt televisiossa. Koskimies kirjoittaa kirja-arvosteluja mm. seuraaviin lehtiin; Luonnon Tutkija, Opettaja, Tieteessä tapahtuu, Hiidenkivi, Linnut ja Suomen luonto.
Kirjoituksessaan "On tilaa taivahalla" (Ari Linna 2003: Rakkaudesta lintuihin, lintuharrastajien antologia. Tammi. ISBN 951-31-2725-7) Koskimies tunnustautuu luontouskovaiseksi.
Arto Sirviö
Arto Tapani Ilmari Sirviö (s. 6. tammikuuta 1962 Sotkamo) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi 191 SM-liigaottelua HIFK:ssa, Jokereissa, KalPassa ja Bluesissa ja teki niissä tehot tehot 47+43=90.
Sirviö pelasi ensimmäiset SM-liigaottelunsa kaudella 1979–80 HIFK:ssa. Hän voitti alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 1981 ja MM-pronssia vuonna 1982. Kaudet 1982–83 ja 1983–84 Sirviö pelasi Jokereissa ja voitti keväällä 1983 SM-hopeaa, joka jäi hänen uransa ainoaksi SM-mitaliksi.
Sirviö pelasi vuonna 1983 MM-kilpailuissa ja vuonna 1984 Sarajevon talviolympialaisissa.
Vuodet 1986–1991 Sirviö pelasi Ruotsissa. Hän edusti siellä ensin kaksi kautta I-divisioonassa pelannutta Mora IK:ta ja sen jälkeen Frölunda HC:ta, jota oli nostamassa Elitserieniin keväällä 1989.
Sirviö palasi vuonna 1992 SM-liigaan ja siirtyi KalPaan, jonka kapteenina hän toimi vuodet 1993–1995. Uransa viimeiset vuodet 1996–1998 Sirviö pelasi Saksan Oberligan EC Bad Nauheimissa ja Ruotsin II-divisioonan Gislaveds SK:ssa.
Sirviön lopetettua pelaajauransa hän on ollut toimitusjohtajana muun muassa KalPassa, KooKoossa ja Mora IK:ssa. Nykyään Sirviö toimii Suomen toiseksi korkeimman jääkiekkosarjan Mestiksen kehitysjohtajana.
Krinuola
Krinuola (lyhenne sanoista Kristillinen nuoriso laiva) on Tampereella toimineen Nuorisolaivayhdistys ry:n omistama matkustajalaiva. Alkujaan Krinuola oli "Längelmäki"-niminen matkustajalaiva, joka oli rakennettu vuonna 1917 Sommers af Hällström & Waldensin konepajalla Tampereella. Längelmäki liikennöi Länkipohjan ja Oriveden aseman väliä. Myöhemmin, matkustajaliikenteen vähettyä 1930-luvun alussa, laivan osti Näsijärven Metsä oy. Laiva siirrettiin tällöin Näsijärvelle ja muokattiin "Metsä" -nimiseksi hinaajaksi. Vuonna 1967 nuorisopastori Matti Näykki perusti yhdistyksen ja remontoi nuorison kanssa vanhan Teiskosta ostamansa laivan rungon. Näykin porukka "asensi" vanhan rungon päälle 1,5 vanhaa turistibussia, ja tämän perin erikoisen näköinen laiva seilasi vajaan parinkymmenen vuoden ajan.
1980- ja 1990-luvulla ryhmä aktiivisia nuoria yritti peruskorjata laivan alkuperäisen kuntoiseksi höyrylaivaksi, mutta varojen puuttuessa ajautui laiva viimein upoksiin Jäminkipohjan telakan rantaan.
Nykyään laivan runko on Sahalahdella kuivalla maalla.
Missä olet, Sara?
Missä olet, Sara? on vuonna 2009 ilmestynyt Tuija Lehtisen nuortenromaani. Se on itsenäinen jatko-osa aiemmille Sarasta kertoville teoksille "Sara@crazymail.com" (1998), "Nottingham kesällä kello 6" (1999) ja "Sara ja levottomat jalat" (2001).
Kirjassa on kulunut kymmenen vuotta edellisestä Sara-kirjasta ("Sara ja levottomat jalat") ja aiempien kirjojen päähenkilö Saran puolipikkusisko Pinja on nyt 15-vuotias. Kun Pinja saa sukujuhlissa sadannen kerran kuulla muistuttavansa kovasti kadonnutta puolisiskoaan, hän päättää selvittää, missä Sara on. Häntä auttavat tehtävässä hänen paras ystävänsä, Nessa, sekä Saran entinen ystävä, Mona Lisa. Myös vanhoja hahmoja menneisyydestä nousee esiin ja selviää, että Mona Lisa tietää Sarasta enemmän kuin kertookaan.
Etsinnöistä huolimatta Pinjan tutkimukset eivät tuota tulosta. Vaikka johtolankoja tulee esiin, kaikki johtavat kuitenkin samaan pisteeseen. Kukaan ei tiedä, missä Sara on. Vasta Nessan isoveli Nico, jonka kanssa Pinjalla on pientä säpinää, paljastaa vahingossa koko jutun. Nicon loikoillessa hänen sängyllään Pinja huomaa mangakirjan, jonka naishahmon turkooseista kovista silmistä ei voi erehtyä.
Pinja etsii mangan kotisivun ja saa selville, että sitä kirjoittava Poison-niminen mies asuu Japanissa koirien eläkeparatiisissa. Siellä on myös Sara ja heidän poikansa. Sivuilla on video huilua soittavasta Sarasta. Pinja lähettää Saralle kuvan itsestään roikottamassa Dianaa, Saran kissavihollista, ilmaisten näin, että on tullut siskoonsa enemmän kuin moni arvasikaan. Vastaisi Sara tai ei, hän pysyisi silti kaikkien mielessä aina. Pitelisi heistä kiinni käppyräkynsillään kasvot tatuoituna heidän muistiinsa.
Paul Hait
Paul William Hait (s. 25. toukokuuta 1940 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt uimari ja olympiavoittaja. Hait voitti Rooman kesäolympialaisissa 1960 kultaa 4 × 100 metrin sekauintiviestistä, yhdessä Frank McKinneyn, Lance Larsonin ja Jeff Farrellin kanssa. Heidän voittoaikansa 4.05,4 oli uusi maailmanennätys.
Hait osallistui samoissa kilpailuissa myös 200 metrin rintauintiin, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi ajalla 2.14,4.
Hait on 194 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviurallaan 90 kilogrammaa. Hän edusti uintiurallaan seuratasolla Santa Clara Swim Clubia.
Rich Sutter
Richard G. Sutter (s. 2. joulukuuta 1963 Viking, Alberta, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hänen veljensä Brian, Brent, Darryl, Duane ja Ron olivat myös jääkiekkoilijoita, jotka kaikki pelasivat urallaan NHL:ssä.
Pittsburgh Penguins varasi Sutterin ensimmäisellä kierroksella varausvuorolla 10. Samassa varaustilaisuudessa Richin kaksoisveli Ron Sutter varattiin neljännellä varausvuorolla Philadelphia Flyersiin.
Ennen NHL-uraansa Rich pelasi yhdessä Ronin kanssa WHL:n Lethbridge Broncosissa, jossa he voittivat Memorial Cupin vuonna 1983.
Rich Sutter pelasi vain yhdeksän NHL-ottelua Pittsburghissa kausina 1982–1984 ennen siirtymistään Philadelphiaan, jossa veljensä Ron jo pelasi.
Sutter pelasi kolme kautta Philadelphiassa ennen siirtoa Vancouver Canucksiin kaudeksi 1986–1987. Neljän Vancouver-kauden jälkeen Sutter kaupattiin St. Louis Bluesiin, jossa hänen isoveljensä Brian Sutter valmensi. Neljän St. Louis-kauden jälkeen Sutter edusti NHL:ssä vielä Chicago Blackhawksia, Tampa Bay Lightningia ja Toronto Maple Leafsia ennen kuin lopetti uransa vuonna 1995. Chicagossa Rich oli jälleen veljensä valmennettavana, tällä kertaa Darrylin.
Rich Sutter toimii nykyään kykyjenetsijänä Calgary Flamesille yhdessä veljensä Ronin kanssa.
Taistelu Apassisolassa
Taistelu Apassisolassa on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1952. Se kertoo vuoden 1862 taistelusta Apassisolassa, Arizonassa.
Jeff Chandler esitti jälleen Cochise-nimistä apassipäällikköä, samoin kuin aiemmin elokuvassa Katkaistu nuoli, John Lund esitti ratsuväen majuri Coltonia. Elokuvaa pidettiin varsin tavanomaisena kuvauksena punanahkojen ja ratsuväen kohtaamisesta.
Katkaistu nuoli
Katkaistu nuoli on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1950. Se ei ollut ensimmäinen lännenelokuva, joka asettui intiaanien puolelle, mutta sillä oli suuri vaikutus yleiseen mielipiteeseen.
Uffington White Horse
Uffington White Horse () on Englannin Oxfordshiressä sijaitseva suuri hevosta esittävä, esihistorialliselta ajalta peräisin oleva kuvio, joka on tehty täyttämällä kukkulanrinteeseen kaivettuja uria valkealla liitukivisoralla. 110 metriä pitkä kuvio sijaitsee White Horse Hillin ylärinteessä Uffingtonin pitäjän alueella. Ennen vuoden 1974 hallinnollisia uudistuksia alue kuului Berkshiren kreivikuntaan. Kukkulalta aukeaa laaja näköala pohjoiseen yli hevoskuvion mukaan nimetyn Vale of White Horsen. Uffington White Horsen ja sen lähiympäristön omistaa ja sitä ylläpitää National Trust -järjestö.
Korkeimmillaan 261 metriä merenpinnan yläpuolelle kohoavan White Horse Hillin huipulla vähän matkan päässä hevosesta sijaitsee rautakautinen Uffington Castlen mäkilinna, josta on säilynyt kaksi linnan aluetta kiertävää sisäkkäistä maavallia ja niiden välinen vallihauta. Kukkulan juurella liitukuvion alapuolella on matalampi tasalakinen kukkula nimeltä Dragon Hill. Tarinan mukaan Pyhä Yrjö surmasi lohikäärmeen sen laella, eikä ruoho koskaan enää kasvanut kohtaan, johon lohikäärmeen veri valui. Vain pari kilometriä White Horse Hilliltä länteen sijaitsee neoliittinen hautakumpu Wayland’s Smithy.
S/S Luna
S/S Luna oli vuonna 1905 Fredrikstadissa Norjassa rakennettu höyrylaiva. Sen omisti Stockholms Ångfartygs Rederi AB, ja kolme vuotta myöhemmin se myytiin Stockholms Rederi Svealle.
Alus tuhoutui Rauman ja Mäntyluodon edustan merialueella 6. joulukuuta 1914 saksalaisen "Deutschland"-aluksen edellisenä yönä laskemaan miinasulkuun. Saksalaislaiva oli laskenut Mäntyluodon sataman ulkopuolelle 80 miinaa ja sen jälkeen lähtenyt alueelta pois.
"Luna" lähti Mäntyluodon satamasta 6. joulukuuta kohti Ruotsia Sundsvallin ja Tukholman kaupunkeja, rahtinaan 600 tonnia venäläisiä munia ja kappaletavaraa. Aluksen ajaessa avomerelle sitä vastaan tuli Tukholmasta saapuva S/S "Everilda". "Lunalla" kuultiin iso pamaus, ja laivalla käsitettiin nopeasti, että "Everilda" oli ajanut miinaan. "Luna" lähti täydellä höyryllä auttamaan "Everildan" meressä olevaa miehistöä, ja kun alus ehti paikalle, oli "Everilda" jo vajonnut pinnan alle.
"Lunan" pelastusveneet laskettiin mereen, ja ne alkoivat poimia "Everildan" miehistöä aalloista. Vain kuusi henkilöä saatiin pelastettua, sillä suurin osa "Everildan" miehistöstä menehtyi kylmässä meressä nopeasti. Viisi pelastusveneisiin nostetuista vietiin laivan salonkiin lämpiämään. Kuudes pelastetuista näytti kuolleelta, ja hänet jätettiin pelastusveneeseen. Yhtäkkiä kuului kaksi valtaisaa räjähdystä: "Luna" oli osunut miinaan, ja se alkoi upota välittömästi. Pelastusveneet olivat edelleen valmiina, ja "Lunan" miehistö pääsi nopeasti niihin. Alus upposi niin nopeasti, ettei "Lunan" miehistöllä ollut aikaa pelastaa salongissa olevia "Everildan" miehistön jäseniä. Alus upposi alle kahdessa minuutissa "Everildan" viereen. Aikaisemmin "Everildalta" pelastusveneeseen poimittu, kuolleeksi luultu kuudes pelastettu olikin hengissä ja täten ainoa "Everildalta" selvinnyt. Paikalle saapui höyryhinaaja, joka hinasi pelastusveneissä olleet Mäntyluotoon.
Seuraavan päivänä vielä kolmaskin ruotsalaislaiva S/S "Norra Sverige" ajoi samoihin miinoihin ja tuhoutui miehistöineen.
Rauman merimuseon pihalla on nähtävillä "Lunan" varapotkuri.
Nelson S. Bond
Nelson Slade Bond (23. marraskuuta 1908 Scranton, Pennsylvania – 4. marraskuuta 2006 Roanoke, Virginia) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija ja käsikirjoittaja. Bondin tuotanto koostui pääasiassa novelleista, joita julkaistiin lehdissä ja viihdelukemistoissa, mutta hän kirjoitti myös romaaneja ja lisäksi hänen novellejaan on julkaistu kokoelmina. Radiokäsikirjoituksia Bond kirjoitti noin 200 kappaletta.
Myrskyä Washingtonissa
Myrskyä Washingtonissa on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1962. Se perustuu Allan Druryn Pulitzer-palkinnon voittaneeseen kirjaan, ja kertoo fiktionaalista tarinaa, joka sijoittuu Washingtonin politiikan taustakuvioihin. Presidentti nimittää Robert Leffingwellin (Henry Fonda) valtiosihteeriksi, mikä aiheuttaa tunnemyrskyn paikkaa kytänneissä senaattoreissa, jotka koettavat osoittaa, että Leffingwell on vaarallinen kommunisti.
Olavi Laakso
Olavi Laakso (s. 23. marraskuuta 1912) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Laakso edusti koko uransa Vaasan Palloseuraa vuosina 1931–1946. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1945. Kaikkiaan Laakso pelasi 11 kauden aikana 107 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia.
Laakso pelasi maajoukkueessa vuosina 1935–1938 kaksi A-maaottelua ja kolme B-maaottelua.
Jean Pronovost
Jean Joseph Denis Pronovost (s. 18. joulukuuta 1945 Shawinigan Falls, Quebec, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Pronovost edusti NHL-urallaan Pittsburgh Penguinsia, Atlanta Flamesia ja Washington Capitalsia. Hän pelasi NHL:ssä kausina 1968–1982 998 ottelua, joissa teki tehopisteet 391+383=774. Pudotuspeleissä Pronovost teki 35:ssä ottelussa tehopisteet 11+9=20.
Pronovost teki neljällä NHL-kaudella vähintään 40 maalia ja hän on Pittsburgh Penguinsin seurahistorian ensimmäinen pelaaja, joka teki runkosarjassa sata tehopistettä (kaudella 1975–1976). Pronovost pelasi NHL:n tähdistöottelussa neljästi vuosina 1975–1978. Kaudella 1979-80 Pronovost toimi Atlanta Flamesin kapteenina.
Jeanin veli Marcel on myös entinen jääkiekkoilija, joka voitti Stanley Cupin viisi kertaa.
Howard Koch
Howard Koch (12. joulukuuta 1902 New York, New York – 17. elokuuta 1995 Kingston, New York) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hän oli yhtenä käsikirjoittajana vuonna 1943 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Casablanca, joka sai Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon. Koch käsikirjoitti myös Orson Wellesin "Maailmojen sota" radiokuunnelman.
Muita Kochin käsikirjoittamia elokuvia ovat muun muassa "Kersantti York", "Kirje tuntemattomalta naiselta" ja "Sotahullu". Koch joutui 1950-luvulla Hollywoodin mustalle listalle. Hän muutti Eurooppaan ja otti salanimekseen Peter Howard, jota hän käytti 1960-luvun alkupuolelle saakka.
Kochin "Casablancasta" saama Oscar-patsas myytiin Christie'sin järjestämässä huutokaupassa 1994, jossa siitä maksettiin 184 000 Yhdysvaltain dollaria. "Maailmojen sodan" alkuperäiskäsikirjoituksesta oli vuonna 1988 maksettu huutokaupassa 143 000 dollaria.
Tuija Knihtilä
Tuija Knihtilä on suomalainen mezzosopraano.
Tuija Knihtilä suoritti Sibelius-Akatemiassa musiikin maisterin tutkinnon 1996. Hänen opettajiaan ovat olleet Raili Kostia, Päivi Heikinheimo ja Irina Gavrilovici. Hän aloitti laulajanuran Kansallisoopperan kuorossa ja oli vuosina 2004–2010 Suomen Kansallisoopperan solistikunnan vakituinen jäsen. Syksyllä 2010 hän ryhtyi freelanceriksi ja kansainväliselle uralle.. Hän on vieraillut Zürichin oopperassa, Savonlinnan Oopperajuhlilla, Suomalaisessa Kamarioopperassa ja Tampereen oopperassa.
Knihtilän esittämiä rooleja ovat muun muassa Cherubino (oopperasta Figaron häät), Dorabella (Così fan tutte), La Cenerentola ja Rosina (Sevillan parturi) ja Carmen. Hän on laulanut Einojuhani Rautavaaran Rasputin-oopperan kantaesityksessä.Kesällä 2012 Knihtilä lauloi Kimmo Hakolan La Fenice –oopperan kantaesityksessä Savonlinnassa.
Knihtilä on voittanut Lappeenrannan laulukilpailussa erikoispalkinnon vuonna 1999. Hän on esiintynyt myös liedlaulajana ja oratoriosolistina.
Gustavo Gutiérrez
Gustavo Gutiérrez Merino (s. 8. kesäkuuta 1928 Lima) on perulainen dominikaani, jota pidetään vapautuksen teologian isänä. Hän sai pappisvihkimyksen vuonna 1959. Hän opiskeli teologian lisäksi filosofiaa, psykologiaa ja lääketiedettä. Lääketieteessä hän oli saanut oppiarvon jo vuonna 1950. Teologian opinnoissaan hän eteni tohtoriksi asti.
Rooma suhtautui vapautuksen teologiaan kielteisesti sen marxilaisen sävyn takia.
Gutiérrez on kirjoittanut muun muassa vapautuksen teologian perusteoksen "Teología de la liberación" (1971). Vuonna 1993 hänet nimitettiin Kunnialegioonaan ja vuonna 2002 Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemiaan.
Nicholas Meyer
Nicholas Meyer (s. 24. joulukuuta 1945 New York, New York) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja, käsikirjoittaja ja kirjailija.
Meyer oli ehdolla parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta "Arvoitusten juna", joka pohjautui hänen omaan romaaniinsa "Sherlock Holmes Wienissä". Kirja kertoo Reichenbachin vesiputouksilla tapahtuneen Holmesin oletetun kuoleman jälkeisestä ajasta. Meyerin kirjassa Holmes on kokaiinivieroituksessa Wienissä Sigmund Freudin klinikalla.
Meyrin muihin elokuviin kuuluvat muun muassa hänen ohjaamansa "" ja "", jota hän oli mukana käsikirjoittamassa.
Bob Graham
Daniel Robert "Bob" Graham (s. 9. marraskuuta 1936) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Floridan 38. kuvernöörinä vuosina 1979–1987 ja istui Yhdysvaltain senaatissa 1987–2005. Hän pyrki puolueensa presidenttiehdokkaaksi vuoden 2004 presidentinvaaleissa.
Graham syntyi Floridassa. Hänen isänsä oli poliitikko Ernest R. Graham.
Graham opiskeli Miami High Schoolin jälkeen politiikan tutkimusta Floridan yliopistossa ja oikeustiedettä Harvardissa. Hän aloitti poliittisen uransa vuonna 1966 tultuaan valituksi Floridan edustajainhuoneeseen. Hänet valittiin sinne jälleen vuonna 1968. Vuonna 1970 ja uudelleen vuonna 1974 hänet valittiin Floridan senaattiin.
Lokakuussa 2003 Graham ilmoitti, että luopui pyrkimyksestään nousta Yhdysvaltain presidentiksi ja marraskuussa, että ei edes pyrkisi uudelle kaudelle senaattiin. Hän on Floridan yliopiston kunniatohtori. Hänen kirkkokuntansa on United Church of Christ.
Bob Grahamilla on vaimo Adele Khoury Graham ja neljä tytärtä.
Foxit Reader
Foxit Reader on Foxit Corporationin kehittämä PDF-tiedostojen lukuohjelma. Ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 2004.
Foxit Reader on ilmainen, mutta siihen on saatavilla maksullisia lisäosia. Ohjelma on kevyt ja se toimii Windows 2000:ssa ja sitä uudemmissa Windows-käyttöjärjestelmissä, sekä monilla Linux-alustoilla. Ominaisuuksien vuoksi sitä verrataan usein Adobe Readeriin.
Liettuan suuriruhtinaskunta
Liettuan suuriruhtinaskunta eli ajan virallisen lakikokoelman mukaan täsmällisemmin "Liettuan, Rusin ja Samogitian suuriruhtinaskunta" (vanhavalkoven. "Великое князство Литовского, Руского, Жомойтского и иных") oli monikulttuurinen itäeurooppalainen valtio, joka eri muodoissaan oli olemassa 1200-luvun puolivälistä vuoteen 1795.
Liettuan suuriruhtinaskunnan perustajia olivat pakanauskoiset liettualaiset. Valtio laajeni vähitellen käsittämään suuria osia entisestä Kiovan Venäjästä ja muista slaavilaisalueista, niin että se kattoi nykyisen Liettuan, Valko-Venäjän ja Ukrainan sekä osia Puolasta, Latviasta, Venäjästä ja Moldovasta. Laajimmillaan 1400-luvun lopulla se oli Euroopan suurin valtio, joka ulottui Itämereltä Mustallemerelle. Se oli monikansallinen ja moniuskoinen maa, jota luonnehti kielten, uskontojen ja kulttuuritaustojen kirjo.
Liettualaismaiden yhdistyminen alkoi 1100-luvun lopulla, ne taistelivat (katolisia) kristittyjä, Baltiassa valtaansa laajentavia Saksalaista ritarikuntaa ja liiviläistä Kalparitaristoa vastaan. Mindaugas kruunattiin Liettuan ensimmäiseksi ja ainoaksi jääneeksi kuninkaaksi vuonna 1253. Monikansallinen ja moniuskontoinen valtio Liettuasta kehittyi 
Gediminasin valtakauden (1316–1341) lopulla, ja se laajeni hänen poikansa Algirdasin kaudella.
Algirdasia seurannut Jogaila (Vladislav II Jagello) solmi elokuussa 1385 Krevan sopimuksen. Tähän liittyi kaste katolisuuteen ja naimakauppa Puolan lapsikuningatar Jadwigan kanssa. Lisäksi tuli kaksi perustavaa muutosta maan historiaan. Ensiksi aateliston ja kansakunnan tuli kääntyä katolisuuteen Toiseksi Liettuan suuriruhtinaskunnan ja Puolan kuningaskunnan välille luotaisiin hallitsijaunioni.
Jogaila siirryi Puolaan ja toimi Jagello-suvun ensimmäisenä kuninkaana. Liettuan suuriruhtinaana häntä seurasi Vytautas Suuri, jonka valtakauteen (1401–1430) liittyivät valtion suurimmat laajenemisvaiheet ja tärkeä voitto Saksalaisisesta ritarikunnasta Tannenbergin taistelussa vuonna 1410, sekä toisaalta Liettuan aateliston aseman vahvistuminen. Vytautasin kauden jälkeen suhteet Puolaan heikkenivät. Liettuan aateliset, erityisesti Radvilat, yrittivät murtaa personaaliunionin. Moskovan suuriruhtinaskuntaa vastaan käytyjen epäonnisten sotien jälkeen liitto puolalaisten kanssa oli kuitenkin säilytettävä. 
Lublinin sopimuksella 1569 luotiin uusi Puola-Liettuana tunnettu valtioliitto. Tässä valtiossa Liettuan suuriruhtinaskunta säilytti Puolan kuningaskunnan rinnalla poliittisen erillisaseman, jossa sillä oli oma hallitus, lait, armeija ja talous. Puola-Liettua menetti kuitenkin vähitellen alueitaan laajenevalle Venäjälle. Tuhoisten sotien jälkeen kaikki Puola-Liettuan alueet lopulta jaettiin Venäjän keisarikunnan, Itävallan ja Preussin kesken Puolan kolmannessa jaossa 1795. Käytännöllisesti katsoen kaikki Liettualle kuuluneet alueet joutuivat Venäjän valtaan. (aivan pieninä poikkeuksina, joitain osia Volyniaa päätyi Itävallalle ja joitain pohjoisia rajarippeitä Preussille)
Carl Gustaf Söderstrand
Carl Gustaf Söderstrand (9. syyskuuta 1800 – 22. huhtikuuta 1862 Turku) oli maalarimestari, taidemaalari ja Turun maalariammattikunnan oltermanni. Söderstrand opiskeli Tukholman taideakatemiassa jonkin aikaa.
Söderstrand perusti Turkuun vuonna 1830 maalariammattikunnan piirustuskoulun, joka myöhemmin tunnetaan Turun piirustuskouluna. Söderstrand on maalannut Keuruun vanhan kirkon maalauksen "Viimeinen tuomio" ja koristemaalaukset Jämsän neljänteen kirkkoon, joka paloi 1927. Hän maalasi myös Kuoreveden kirkkoon kuoriseinän verhosommitelman.
Carl Gustaf Söderstrand toimi Turun piirustuskoulun ensimmäiset 15 vuotta koulun ainoana opettajana. Koulu toimi tuolloin hänen omistamassaan talossa. Söderstrand myös tuki koulua taloudellisesti. Hän oli suorittanut mestarinäytteensä vuonna 1829, ja aloittaessaan piirustuskoulun opettajana 1830 hänet oli juuri otettu Turun maalariammattikunnan jäseneksi.
Söderstrand myös esitti taideyhdistyksen perustamista Turkuun jo 1840-luvulla. Kun Helsingissä 1846 perustettiin Suomen taideyhdistys, Turussa tyydyttiin aluksi siihen, että Turun piirustuskoulu toimi helsinkiläisen taideyhdistyksen alaisena ja Turun oman taideyhdistyksen sijaan oltiin helsinkiläisen Suomen taideyhdistyksen alaosasto, jonka huomattavimpia jäseniä olivat Söderstrand ja R. W. Ekman.
Sorja
Sorja on suomalainen naisen etunimi. Nimi on saatu suomalaisesta ylätyylisestä sanasta "sorja", joka merkitsee "solakkaa", "sirorakenteista" tai "viehättävän kaunista".. Sorjaa ehdotettiin naisennimeksi jo 1870-luvulla. Alun perin muoto oli "Sorea". Almanakkaan se otettiin vuonna 1950, ja nimipäivä on 30. syyskuuta. Myöhemmin rinnalle tuli Sirja. Sorja on käytössä myös sukunimenä.
Vuosina 1900–2009 etunimi Sorja on annettu Suomessa väestörekisterin mukaan 104 naiselle ja ainakin yhdelle miehelle. Syyskuussa 2016 se oli sukunimenä 46 henkilöllä.
Varvara Schantin
Varvara Schantin (1870–1941) oli venäläissyntyinen haminalainen, joka ryhtyi yrittäjäksi myymällä Aholaisen leipomotuotteita Reserviupseerikoulun upseerioppilaille sen kurssi numero 22:sta alkaen. Varvara Schantinille on pystytetty teräksinen veistos Haminan Kadettikoulunkadulle lähelle vallisarvea viestikomppanian ja sotilaskodin väliselle osuudelle. Veistoksen teettivät Veikko Haukkavaaralla Reserviupseerikoulun upseerioppilaskurssi 25:n entiset upseerioppilaat. Veistos paljastettiin 1972.
Teräkseen valetun veistoksen paljastamisen osallistui leipomosukuun kuuluva Lyyli Aholainen. Varvara Schantinista on tehty myös Haminan teatterissa monologiesitys. Laulaja Veikko Lavi levytti vuonna 1978 laulun nimeltä "Pullamummo Varvaara".
Hänen mukaansa on nimetty myös Haminan Sotilaskodin käytössä oleva RUK:n oppilaskunnan kanssa yhteistyössä hankittu sotilaskotiauto Varvara.
Markovilla
Markovilla on Suomen suuriruhtinaskunnan kenraalikuvernööri Franz Albert Seynin aloitteesta Viipurin Imatran kaupunginosaan rakennettu ortodoksinen opettaja-, diakoni- ja pappisopetuslaitos. Suomen itsenäistyttyä Markovillassa järjestettiin 1918-1920 Reserviupseerikoulun perustamiseen saakka upseerikokelaskursseja, joiden opetusohjelman pohjalta jatkoi reserviupseerikoulu Haminassa 1920.
Viipurin Markovillan Jalkaväen Aliupseerikoulu perustettiin 1.9.1921, kurssit 1.- 5. pidettiin 1.9.1921 - 30.9.1925. Markovillan Jalkaväen Aliupseerikoulun nimi muuttui Jalkaväen Kapitulanttikouluksi 25.5.1925. Jalkaväen Kapitulanttikoulun kurssit 6.- 9. pidettiin 1.11.1925-26.5.1928. Sen jälkeen Kapitulanttikoulun nimi muuttui ja se nimitettiin Markovillan tiloihin perustetun Taistelukoulun Kanta-aliupseeriosastoksi. Markovillan Taistelukoulussa Suomen armeijan upseereita ja kanta-aliupseereita koulutettiin saman katon alla talvi­sodan syttymiseen asti. Taistelukoulun Kanta-aliupseeriosaston jalkaväkikurssit 11.- 26. ja Kevyen linjan kurssit 1.- 4. pidettiin 10.9.1928-6.10.1939. Viimeinen jalkaväen kurssi n:o 26 jouduttiin keskeyttämään talvi­sodan takia. Arvostelukirjan mukaan Vuosina 1921-39 Markovillan aliupseerikurssin suoritti 2400 aliupseerioppilasta. Kun Markovillan taistelukoulu perustettiin 1927, siihen syntyi kaksi osastoa, upseeri­osasto ja kanta-aliupseeri­osastoksi muutettu Kapitulanttikoulu. Ennen sotia taistelukoulu tarjosi opetusta 1207 upseerille ja 2400 aliupseerioppilasta suoritti kurssinsa kanta-aliupseerille.
Viipurin Markovillan Taistelukoulun merkitys Suomen itsenäisyyden säilymisessä tulee esiin koulun historiassa. Talin-Ihantalan torjuntataistelujen maastot olivat Viipurin Markovillan Taistelukoulun harjoitusalueita. Sillä oli erittäin suuri merkitys torjuntataistelujen onnistumisen kannalta. Suomen armeijan kanta-aliupseerit olivat saanet koulutuksensa Markovillassa. Puolet Suomen armeijan pataljoonan komentajista oli saanut koulutusta Markovillan Taistelukoulussa. Talvi- ja jatkosodan kokemuksia arvioitaessa on todettu, että sodankäynnin päävastuu lankesi pataljoonan komentajille. Kantakorttitietojen mukaan jatkosodan aikana monet Markovillan aliupseerit ylenivät upseereiksi ja heitä sijoitettiin mm joukkueenjohtajien, komppanianpäälliköiden, varastopäälliköiden ja varikkopäälliköiden tehtäviin.
Markovilla on myös Lappeenrannassa sijainneen Kanta-aliupseerikoulun, Maanpuolustusopiston ja nykyisen Maasotakoulun perinnehuoneen nimi.5. Kansalisarkiston sotilaskantakortit
HMS Phaeton (1914)
HMS Phaeton oli Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa-luokan risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön helmikuussa 1915.
"HMS Phaeton" liitettiin palvelukseen oton jälkeen helmikuussa 1915 Suuren laivaston () 4. Risteilijäviirikköön, josta alus siirrettiin maaliskuussa Dardanelleille. Alus palveli syyskuuhun 1915 Dardanellien edustalla tukemassa liittoutuneiden maihinnousua Gallipolin niemimaalle.
Alus liitettiin kotimaahansa paluun jälkeen Suuren laivaston 1. Risteilijäviirikköön. Se ampui 4. toukokuuta 1916 alas yhdessä "HMS Galatean" kanssa Zeppelin L7:n. Viirikkönsä mukana alus osallistui 31. toukokuuta - 1. kesäkuuta 1916 Skagerrakin taisteluun.
"HMS Phaetonille" asennettiin elokuussa 1917 miinakiskot 74 miinan kuljettamista varten. Alus suoritti viisi miinanlaskentamatkaa, joilla se laski yhteensä 358 miinaa. Näihin on laskettu mukaan Kattegattiin maaliskuussa 1918 lasketut miinat.
"HMS Phaeton" liitettiin maaliskuussa 1918 7. Risteilijäviirikköön ja edelleen syyskuussa 1919 Harwichiin 2. Risteilijäviirikköön. Alus poistettiin palveluksesta helmikuussa 1920 kahdentoista kuukauden modernisointia varten. Palattuaan telakalta alus sijoitettiin Devonportin reserviin.
"HMS Phaeton" siirrettiin poistolistalle toukokuussa 1922 ja se myytiin romutettavaksi 16. tammikuuta 1923 Kingille Trooniin.