hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hernando da Silva Ramos
Hernando (Hermano) Joäo da Silva Ramos, lempinimeltään Nano (s. 7. joulukuuta 1925) on entinen brasilialainen F1-kuljettaja. Nanon isä oli brasilialainen ja äiti ranskalainen, minkä vuoksi hänen kaksoiskansalaisuutensa aiheutti ajoittain kiistelyä lehdistössä ja kilpasarjoissa.
da Silva Ramos aloitti uransa 21-vuotiaana ajamalla MG TC -autoa vuoden 1947 Interlagosin GP:ssä, jossa hän joutui keskeyttämään. Varsinaisen autoilun hän aloitti palatessaan Eurooppaan 1953-1954. Hän ajoi tuolloin Aston Martinia Ranskan autosarjoissa. Vuosina 1954-1955 hän osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoihin, mutta ei saavuttanut merkittävää menestystä kyseisestä kilpailusta.
da Silva Ramos osallistui seitsemään F1-osakilpailuun kausilla 1955–1956. Hän saavutti kaksi MM-pistettä Monacon GP:ssä 1956.
da Silva Ramos aikoi jatkaa Gordinilla myös kaudella 1957, mutta tallin lopettaessa hän jäi ilman paikkaa ja siirtyi ajamaan urheiluautoja. Hän yritti tehdä paluun vuonna 1959 Formula 1 -sarjaan Maseratilla, mutta hanke epäonnistui. Samana vuonna myös Ferrari tarjosi hänelle mahdollisuutta ajaa Le Mansin 24 tunnin ajoja, mutta hän kieltäytyi, koska koki innokkuuden puutetta tallin ja Enzo Ferrarin osalta. Vuonna 2014 da Silva Ramos palasi kilpailemaan Le Mans Classic -sarjassa, jossa oli lopulta 40. sijalla.
Lääkintävahtimestari
Lääkintävahtimestari työskentelee sairaalassa yleisimmin joko ensiavussa/päivystyspoliklinikalla tai leikkaussalissa. Toimenkuva vaihtelee hieman työskentelypaikan mukaan ja myös eri toimipaikoissa eroja voi olla. Lääkintävahtimestari on nykyään pelkästään ammattinimike, sillä varsinaista lääkintävahtimestarin koulutusta ei enää ole.
Lähihoitajaksi opiskeleva voi saada valmiudet työhön ensihoidon suuntaavista opinnoista valitsemalla polikliinisen hoitotyön opintokokonaisuuden osaksi opintojaan.
Työnkuva on etenkin suurissa toimipaikoissa erittäin laaja ja kokonaisvaltaista ammattitaitoa vaativa. Kipsaus ja muu immobilisaatiohoito (lastoitus) on klassisesti ollut lääkintävahtimestarien erikoisalaa ja etenkin suuremmissa yksiköissä (yliopistosairaalat, kipsipoliklinikat) sitä toteuttavat lähes yksinomaan lääkintävahtimestarit läheisessä yhteistyössä hoitavan lääkärin kanssa.
Lääkintävahtimestarit avustavat usein kirurgeja erilaisissa toimenpiteissä sekä esimerkiksi murtuneiden raajojen reponoinnissa (paikalleen asettamisessa).
Lääkintävahtimestarit usein myös vastaavat erilaisten lääkintälaitteiden huollosta ja käyttövalmiuden ylläpidosta, joissakin paikoissa myös käytön ohjauksesta. He osallistuvat usein myös käytännön hoitorutiineihin kuten perushoitoon, näytteenottoon, potilaan ohjaukseen sekä yhteydenpitoon potilaan omaisiin.
Leikkaussalissa lääkintävahtimestarit osallistuvat usein potilaan valmisteluun leikkausta varten sekä esimerkiksi asettavat leikkaustason valmiiksi sekä huolehtivat potilaan tarkoituksenmukaiseen leikkausasentoon. Toissijaisia työtehtäviä ovat mm. potilaiden ja vainajien kuljetuksessa avustaminen tarpeen ja resurssien mukaan.
Yleisesti ottaen lääkintävahtimestarilla on jonkinlainen rooli useimmissa hoitoprosesseissa, muun muassa ainakin yliopistosairaaloissa lääkintävahtimestari on virallinen traumatiimin jäsen.
Chuck Daigh
Chuck Daigh (29. marraskuuta 1923 – 29. huhtikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen F1-kuljettaja.
Daigh aloitti kilpailemisen rakentamalla hot rod -autoja Kaliforniassa ennen toista maailmansotaa. Sodan jälkeen hän kilpaili Meksikon Carrera Panamerica katuajoissa 1950-luvun alkupuolella. Varsinaisen kisaamisen hän aloitti 1950-luvun puolivälissä ajamalla muunneltua Mercury-Kurtis 500S -autoa, jolla hän voitti Willow Springsissa ja Santa Barbaran urheiluautokisoissa. Daigh osallistui myös muihin urheiluautokilpailuihin voittaen Sebringissä 1959. Hän yritti myös kahdesti Indianapolis 500 -kilpailuun, mutta karsiutui molemmissa.
Hän osallistui kuuteen F1-osakilpailuun kaudella 1960. Hän oli parhaimmillaan kymmenes Yhdysvaltain GP:ssä 1960. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisia kilpailuja.
Daigh kuoli vuonna 2008 sydän- ja hengitystievaikeuksiin. Hän ei koskaan saanut valmiiksi suunnittelemaansa Ford Lakesteria, jolla olisi yrittänyt rikkoa nopeusennätyksen maalla.
Congregation Shearith Israel
Congregation Shearith Israel (myös The Spanish and Portuguese Synagogue) on Yhdysvaltain vanhin juutalainen seurakunta. Se sijaitsee Central Park Westissä Manhattanilla ja edustaa ortodoksisuuntausta.
Ensimmäiset Espanjan ja Portugalin juutalaiset saapuivat New Yorkiin, joka tuolloin tunnettiin nimellä "New Amsterdam", vuonna 1654. Alussa oli joitakin ongelmia kuvernööri Peter Stuyvesantin kanssa, mutta juutalaiset saivat virallisesti luvan asua siirtokunnassa vuonna 1655. Tästä huolimatta he eivät saaneet lupaa kokoontua synagogassa. Lupa oman synagogan rakentamiseen saatiin vasta vuonna 1730.
Don’t Worry About Me
Don't Worry About Me on Joey Ramonen 19. joulukuuta 2002 julkaistu albumi.
Kappaleet Joey Ramonen säveltämiä, jollei toisin mainittu.
Mikko Koivisto (koripalloilija, 1987)
Mikko Koivisto (s. 18. huhtikuuta 1987 Vantaa) on suomalainen koripalloilija. Hän on 194 senttimetriä pitkä ja Pussihukkien kasvatti. Hänen vahvuutensa on kolmen pisteen korien heittäminen.
Koivisto pelasi I-divisioonaa Rekolan Urheilijoiden riveissä kauden 2003–2004. Kauden jälkeen hän sai kutsun NBA:n ja FIBA Europen yhteiselle Basketball Without Borders–leirille. Leirillä oli yhteensä 50 pelaajaa, iältään 16–19-vuotiaita, jotka pääsivät harjoittelemaan NBA-valmentajien johdolla.
Koivisto siirtyi vuonna 2004 Holy Crossin lukiojoukkueeseen, jossa hän voitti osavaltion mestaruuden vuonna 2005. Finaalissa hän teki seitsemäntoista pistettä ollen joukkueensa paras korintekijä. Holy Crossin joukkueessa hän pelasi kaksi kautta kunnes siirtyi pelaamaan NCAA:han.
Ensimmäisen NCAA-kautensa aikana Koivisto pelasi kolmekymmentä ottelua ja aloitti ottelun kentältä kahdeksan kertaa. Hän oli joukkueensa kolmanneksi paras pisteissä 8,1 pisteen keskiarvolla ja paras kolmen pisteen heitoissa. Kaudella 2007-2008 Koivisto pelasi 30 peliä ja aloitti 29 peliä kentältä. Yhden ottelun Koivisto aloitti vaihdosta, koska oli nyrjäyttänyt nilkkansa. Kauden aikana hän heitti kolmen pisteen heitot 45,5 prosentin keskiarvolla, jolla hän oli eteläisen konferenssin toiseksi tarkin heittäjä. Kausi 2008–2009 oli tilastojen valossa Koiviston paras kausi, sillä hän teki 12,4 pistettä ottelua kohden. Seuraavana kautena Koiviston keskiarvot putosivat, koska hän kärsi useista loukkaantumisista.
Syyskuussa 2010 Koivisto siirtyi Torpan Poikiin. Hän edusti seuraa kauden ajan ja teki Korisliigassa 11,9 pistettä ottelua kohden. Toukokuussa 2011 Koivisto siirtyi Nilan Bisonsiin. Hän edusti seuraa helmikuuhun 2014 asti, jolloin hän purki pelaajasopimuksensa ja siirtyi turkkilaiseen Royal Halı Gaziantepiin. Koivisto vietti loppukauden Gaziantepissa ja siirtyi kaudeksi 2014–2015 Skyliners Frankfurtin joukkueeseen.
Elokuussa 2015 Koivisto ostettiin yhden vuoden sopimuksella takaisin Loimaa Bisonsiin. Bisonsin talousvaikeuksien vuoksi Koivisto siirtyi kuitenkin helmikuussa 2016 Kauhajoen Karhuun.
Syyskuussa 2016 Koivisto siirtyi yksivuotisella sopimuksella Salon Vilppaaseen.
Koivisto teki debyyttinsä maajoukkueessa heinäkuussa 2008. Hän teki Liettuan maajoukkuetta vastaan 17 pistettä, joka on viidenneksi paras maajoukkueavaus Suomen miesten maajoukkueessa historian aikana.
Burglinde Pollak
Burglinde Pollak (s. 10. kesäkuuta 1951 Alt-Plötzin, Brandenburg, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen yleisurheilun moniottelija ja olympiamitalisti. Hän saavutti kahden olympiapronssin lisäksi kolme hopeamitalia Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
Pollak sijoittui 18-vuotiaana Ateenan EM-kilpailuissa 1969 viisiottelussa kahdeksanneksi tuloksella 4 598 pistettä. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti hopeaa 5 275 pisteellä. Osalajeissa hänen tuloksensa olivat 13,34 s 100 metrin aitajuoksussa, 16,11 m kuulantyönnössä, 164 cm korkeushypyssä, 610 cm pituushypyssä ja 24,11 s 200 metrin juoksussa. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa 4 768 pisteellä (osalajit 13,53 – 16,04 – 176 – 621 – 23,93). Hän hävisi kultamitalisti Mary Petersille 33 pisteellä.
Pollak saavutti toistamiseen EM-hopeaa Roomassa 1974. Hänen tuloksensa oli 4 678 pistettä ja osalajien tulokset 13,36 s, 15,80 m, 171 cm, 619 cm ja 24,46 s. Montréalin 1976 olympialaisissa hän johti kilpailua kahden lajin jälkeen juostuaan 100 metrin aidat aikaan 13,30 s ja työnnettyään kuulaa 16,25 m. Korkeushypyn (164 cm) ja pituushypyn (630 cm) jälkeen hän oli kolmantena edellään neuvostoliittolaiset Nadežda Tkatšenko ja Ljudmila Popovskaja. Pollak juoksi päätöslajin, 200 metriä aikaan 23,64 s ja jätti neuvostoliittolaiset selvästi taakseen, mutta hänen maannaisensa Siegrun Siegl ja Christine Laser olivat nopeampia ja ohittivat Pollakin lopputuloksissa viidellä pisteellä. Pollak sai pronssia kerättyään 4 740 pistettä.
Prahan EM-kilpailuissa 1978 Pollak saavutti jälleen hopeaa. Hänen loppupisteensä olivat 4 600 ja osalajien tulokset 13,48 s, 16,64 m, 165 cm ja 617 cm sekä ohjelmaan 200 metrin juoksun tilalle tulleessa 800 metrin juoksussa 2.15,0. Moskovan 1980 olympialaisissa Pollak sijoittui vielä kuudenneksi 4 553 pisteellä.
Roll Risteilyt
Kuopion Roll Risteilyt on Kuopiossa toimiva sisävesivarustamo. Varustamon perusti Rolf ”Rolle” Stenberg, ja se on toiminut vuodesta 1978.
Varustamolla on kolme laivaa: lähes 120-vuotias M/S "Ukko", entiseen lossinpohjaan rakennettu M/S "Queen R" sekä tilausristeilyjä tekevä M/S "Princess Anne".
Arvid Stålarm
Arvid Eerikinpoika Stålarm (1549–1620) oli ruotsalainen sotilas ja hallintomies, joka toimi Suomen käskynhaltijana 1597–1599.
Stålarm oli 1561 paašina Juhana-herttuan (myöhemmin Juhana III) hovissa Turussa, yleni 1571 ratsumestariksi ja 1579 ylimajoitusmestariksi. Vuosina 1579–1583 hän otti osaa Henrik Klaunpoika Hornin ja Pontus de la Gardien sotaretkiin Venäjää vastaan. Stålarm toimi Ivangorodin eli Iivananlinnan linnanpäällikkönä Viron itärajalla vuosina 1581–1582. Hän palveli Venäjää vastaan käydyssä sodassa amiraalina ja myöhemmin jalkaväen ylipäällikkönä. Narvan päälliköksi hänet nimitettiin 1592 ja hän oli rauhanneuvottelijana Täyssinässä 1594–1595. Stålarm toimi myös 1580–1599 Savon ja 1593–1594 Sääksmäen kihlakunnan tuomarina sekä 1602–1605 Karjalan laamannina.
Klaus Flemingin kuoltua kuningas Sigismund nimitti Stålarmin Suomen aatelin toivomuksesta Suomen ylikäskynhaltijaksi ja sotaväen ylipäälliköksi 1597. Samana vuonna Kaarle-herttua valtasi Turun linnan ja Stålarm joutui lähtemään sisämaahan. Hän sai linnan uudelleen hallintaansa Kaarlen poistuttua Turusta. Stålarm tuki Sigismundia tekemällä joukkoineen hyökkäyksen Ruotsiin. Retki jäi tuloksettomaksi ja sotilaat alkoivat nimittää sitä makkararetkeksi.
Kaarle-herttua teki toisen retken Turkuun 1599 murtaen Marttilan taistelussa suomalaisten vastarinnan ja vallaten Turun linnan uudelleen. Stålarm antautui ja sai kuolemantuomion, mutta hänet armahdettiin ja vietiin vangittuna Ruotsiin ja näin hän vältti Turun verilöylyn. Suomen aatelin pyynnöstä hänet vapautettiin 1602 ja nimitettiin Liivinmaalla taistelleen sotajoukon ylipäälliköksi vuosiksi 1602–1604. Sotamenestys Puolaa vastaan tyrehtyi joukkojen huoltovaikeuksiin. Kun paljastui että Stålarm oli ollut kirjeenvaihdossa Sigismundin kanssa, Kaarle menetti luottamuksensa Stålarmiin ja vangitutti hänet. Vuonna 1605 hänet tuomittiin Linköpingissä uudelleen kuolemaan, mutta tuomiota ei pantu täytäntöön, vaan hän sai elää vankina Gripsholmin linnassa kuolemaansa saakka.
Christine Laser
Christine Laser (o.s. Bodner, s. 19. maaliskuuta 1951 Mattstedt, Thüringen, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen yleisurheilun moniottelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui viisiottelijana kolmiin olympialaisiin.
Laser, tuolloiselta nimeltään Bodner, sijoittui Münchenissä 1972 viisiottelussa neljänneksi tuloksella 4 671 pistettä. Hän oli kultamitalisti Mary Petersiä parempi kolmessa osalajissa mutta hävisi tälle selvästi kuulantyönnössä ja korkeushypyssä. Vuonna 1974 hän avioitui aitajuoksija Jürgen Laserin kanssa.
Montréalin 1976 olympialaisissa Christine Laser oli tasaisessa kilpailussa neljän lajin jälkeen viidentenä juostuaan 100 metrin aidat aikaan 13,55 s, työnnettyään kuulaa 14,29 m, sekä hypättyään korkeutta 178 cm ja pituutta 627 cm. Päätöslajissa, 200 metrin juoksussa hän sai loppuajan 23,48 s. Hänen loppupisteensä olivat 4 745. Hänen maannaisensa Siegrun Siegl sai samat pisteet, mutta koska Siegl oli ollut Laseria parempi kolmessa osalajissa ja Laser Siegliä parempi vain kahdessa (kuulantyöntö ja korkeushyppy), sai Siegl kultaa ja Laser hopeaa. Kolmas itäsaksalainen Burglinde Pollak hävisi kärkikaksikolle vain viisi pistettä.
Laser oli mukana vielä Moskovan 1980 olympialaisissa mutta jätti ensimmäisenä päivänä ottelunsa kesken.
The Hooters
The Hooters (myös pelkkä Hooters) on yhdysvaltalainen, vuonna 1980 perustettu rock and roll -, ska- ja folkmusiikkiyhtye. Hooters hajosi vuonna 1995, mutta se perustettiin uudelleen taas 2001 samalla kokoonpanolla.
Hootersin tunnetuimpia kappaleita on muun muassa vuonna 1989 levytetty "500 miles".
Yhtyeen perustajajäsenen ja rumpalin David Uosikkisen molemmat vanhemmat olivat siirtolaisia Suomesta.
Nykyaikainen viisiottelu kesäolympialaisissa 2008
Nykyaikainen viisiottelu kilpailtiin Pekingin kesäolympialaisissa 21. elokuuta ja 22. elokuuta. Kisapaikkoina toimivat Olympic Sport Centre (juoksu ja ratsastus), Ying Tung Natatorium (uinti) ja Olympic Green Convention Center (miekkailu ja ammunta).
Ilona Gusenbauer
Ilona Gusenbauer (o.s. Majdan, s. 16. syyskuuta 1947 Gummersbach, Nordrhein-Westfalen, Saksa) on entinen itävaltalainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti. Hän on viisiottelija Liese Prokopin ohella ainoa Euroopan-mestaruuden voittanut itävaltalainen yleisurheilija.
Gusenbauer sijoittui Méxicon 1968 olympialaisissa korkeushypyssä kahdeksanneksi tuloksella 176 cm. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän oli seitsemäs tuloksella 177 cm. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän voitti kultaa tuloksella 187 cm. Vajaa kuukausi myöhemmin, 4. syyskuuta 1971 hän hyppäsi Wienissä uuden maailmanennätyksen 192 cm ja rikkoi Iolanda Balașin yli kymmenen vuotta vanhan ennätyksen yhdellä senttimetrillä. Münchenin 1972 olympialaisissa Gusenbauer saavutti pronssia tuloksella 188 cm – kisan voittanut Ulrike Meyfarth sivusi Gusenbauerin maailmanennätystä. Kolme viikkoa olympialaisten jälkeen olympiahopeamitalisti Jordanka Blagojeva paransi maailmanennätystä kahdella senttimetrillä.
Gusenabuer voitti Itävallan mestaruuden yhteensä kymmenen kertaa vuosina 1966–1973 ja 1975–1976. Hän paransi Itävallan ennätystä kaikkiaan yksitoista kertaa: 171, 172 ja 174 cm vuonna 1967, 177 ja 180 cm vuonna 1968, 181 ja 184 cm vuonna 1969, 185 cm vuonna 1970, 190 ja 192 cm vuonna 1971 sekä 193 cm Wienissä 7. lokakuuta 1972.
Jordanka Blagoeva
Jordanka Blagoeva (, s. 19. tammikuuta 1947 Gorno Tserovene, Montana, Bulgaria) on entinen bulgarialainen korkeushyppääjä ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Vuonna 1972 hän paransi korkeushypyn maailmanennätystä.
Blagoeva karsiutui Méxicon 1968 olympialaisten korkeushypyssä tuloksella 168 cm. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui loppukilpailussa 13:nneksi tuloksella 168 cm. Vuonna 1971 hän synnytti ensimmäisen lapsensa ja jätti Helsingin EM-kilpailut väliin. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa tuloksella 188 cm. Kaksikymmentä päivää olympiafinaalin jälkeen Zagrebissa hän paransi Ilona Gusenbauerin syksyllä 1971 hyppäämää ja Ulrike Meyfarthin olympialaisissa sivuamaa maailmanennätystä kahdella senttimetrillä tuloksellaan 194 cm. Ennätys pysyi Blagoevan nimissä lähes kaksi vuotta.
Vuonna 1976 Blagoeva synnytti toisen lapsensa. Samana kesänä Montréalin olympialaisissa hän saavutti pronssia tuloksella 191 cm. Hän osallistui vielä Moskovan 1980 olympialaisiin mutta karsiutui loppukilpailusta tuloksella 180 cm.
Vuonna 1965 Blagoeva voitti kultaa universiadeissa tuloksella 165 cm.
Sigrid Kirchmann
Sigrid Kirchmann (s. 29. maaliskuuta 1966 Bad Ischl, Ylä-Itävalta, Itävalta) on entinen itävaltalainen korkeushyppääjä.
Kirchmann sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 korkeushypyssä 11:nneksi tuloksella 179 cm. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän oli neljäs tuloksella 189 cm ja Barcelonan 1992 olympialaisissa viides tuloksella 194 cm. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän saavutti pronssia tuloksella 197 cm. Pariisin EM-hallikilpailuissa 1994 hän saavutti pronssia tuloksella 196 cm.
Tony Crook
Anthony Crook (16. helmikuuta 1920 Manchester – 21. tammikuuta 2014) oli brittiläinen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausina 1952–1953. Hän oli 21. Britannian GP:ssä 1952, tosin 10 kierrosta kärjen takana. Toisessa kilpailussaan hän keskeytti. Hän osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin.
Crook osti Bristol-autonvalmistajayrityksen vuonna 1960 ja omisti sen vuoteen 2001 saakka, mutta jatkoi yhä yrityksen leivissä vuoteen 2007.
Andrea de Adamich
Andrea Lodovico de Adamich (s. 3. lokakuuta 1941 Trieste, Italia) on entinen italialainen F1-kuljettaja. Hän osallistui 36 F1-osakilpailuun kausilla 1968 ja 1970–1973. Hän saavutti yhteensä 6 MM-pistettä ajamalla neljänneksi Espanjan GP:ssä 1972 ja Belgian GP:ssä 1973. Aika-ajoissa Adamich oli parhaimmillaan seitsemäs Etelä-Afrikan GP:ssä 1968.
Adamich syntyi Triestessä ja osallistui erilaisiin urheiluautokilpailuihin ennen F1-uraansa. Hän voitti European Touring Car -mestaruuden vuonna 1966 Alfa Romeolla. Hän voitti myös Etelä-Afrikan F2-kilpailun Ferrarilla.
Adamich on nykyään N. Technologyn varapääjohtaja. Yritys valmistaa kilpa-autoja Alfa Romeolle.
Mabusen 1000 silmää
Mabusen 1000 silmää ("Die tausend Augen des Dr. Mabuse") on saksalainen rikoselokuva vuodelta 1960. Se on Fritz Langin viimeinen ohjaustyö, ja sen pääosissa ovat Dawn Addams, Peter van Eyck ja Gert Fröbe. Elokuva on jatkoa Langin 1920- ja 1930-luvuilla ohjaamille Mabuse-elokuville "Tri Mabuse – ihmispeto" ja "Tri Mabusen testamentti".
Tuottaja Artur Brauner suostutteli Langin ohjaamaan uuden Mabuse-elokuvan, vaikka tämä oli kuollut jo "Tri Mabusen testamentissa". Brauner oli aiemmin ostanut oikeudet Mabusen tarinaan kirjailija Norbert Jacquesin perikunnalta. Lang ei ollut aluksi kiinnostunut uuden Mabuse-elokuvan ohjaamisesta. Elokuva olisi kuitenkin todennäköisesti tehty ilman Langiakin, sillä käsikirjoittaja Heinz Oskar Wuttig oli jo kirjoittamassa tarinaa Jan Fethken kirjan pohjalta. Lang ei halunnut jäädä elokuvan ulkopuolelle.
"Mabusen 1000 silmää" sai ensi-iltansa syksyllä 1960. Saksassa kriitikot haukkuivat elokuvan, mutta se tienasi silti hyvin lippuluukuilla. Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa elokuva sai huomattavasti paremman vastaanoton. Yhdysvalloissa se ei päätynyt missään vaiheessa laajempaan levitykseen, ja vasta kuuden vuoden kuluttua ensi-illastaan sitä esitettiin heikosti dubattuna versiona yhdessä elokuvateatterissa.
Artur Brauner tuotti myöhemmin vielä lisää jatko-osia Mabuse-sarjaan ilman Langia. Kaikki tehtiin samalla tyylillä.
Edinburghin herttua
Edinburghin herttua on periytyvä päärinarvo, joka on perustettu kolmasti vuodesta 1726 lähtien Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ison-Britannian kuningaskunnan kuninkaallisen perheen jäsenelle. Arvonimen neljäs ja nykyinen haltija on prinssi Philip. Arvonimi on nimetty skotlantilaisen Edinburghin kaupungin mukaan.Herttuanarvo periytyi Fredrikiltä hänen pojalleen prinssi Yrjölle, mutta lakkasi olemasta, kun prinssistä tuli kuningas Yrjö III vuonna 1760.Arvonimen saaja oli kuningatar Viktorian toiseksi vanhin poika, myöhemmin Saksi-Coburgin ja Gothan herttua. Prinssi Alfredin jälkeen arvonimi lakkasi olemasta, koska hänen ainoa poikansa prinssi Alfred (1874–1899) kuoli ennen isäänsä.Prinssi Philipin jälkeen arvonimi siirtyy hänen nuorimmalle pojalleen prinssi Edwardille.
TPz Fuchs
TPz Fuchs "Transportpanzer Fuchs" () on saksalaisvalmisteinen kuljetuspanssariajoneuvo. Vaunu on Daimler-Benzin kehittämä ja niitä on valmistanut Thyssen-Henschel (nyk. Rheinmetall Landsysteme) vuodesta 1979 alkaen. Fuchs oli järjestyksessä toinen Saksan liittotasavallan Bundeswehrille hankittu panssaroitu pyöräajoneuvo. Sen eri versioita on tehty miehistönkuljetukseen, korjaamovaunuiksi, räjähteiden raivaamiseen, ABC-tiedusteluun ja elektroniseen sodankäyntiin. Yhdistelemällä eri versioita ja varusteluita on nykyään olemassa 90:ä erilaista mahdollista vaunumallia eri tarkoituksiin. Valmistukseen näistä on päätynyt 32 erilaista.
Patrick Wingren
Patrick Wingren (s. 6. lokakuuta 1969 Pietarsaari) on suomalainen muusikko ja aktivisti, joka tuli valtakunnallisesti tunnetuksi myymällä nuuskaa Pietarsaaren torilla joulukuussa 2008. Tällä toiminnalla Wingren halusi herättää keskustelua nuuskan myynnin vapauttamisesta. Wingren sai syytteen nuuskan myynnistään ja elokuussa 2010 hänet tuomittiin yhteensä 1 020 euron sakkoihin.
RKP ilmoitti tammikuussa 2009 Wingrenin ehdokkuudesta kesän eurovaaleissa. Hän keräsi 5 882 henkilökohtaista ääntä, eikä tullut valituksi. Vaalien jälkeen Wingren on kritisoinut RKP:tä tiettyjen ehdokkaitten suosimisesta ja ilmoittanut olevansa kiinnostunut siirtymään Piraattipuolueeseen. Hän suunnittelee myös nuuskaosuuskuntaa Pohjanmaalle.
Valeria Ștefănescu
Valeria Ștefănescu (o.s. Bufanu, s. 7. lokakuuta 1946 Bacău, Romania) on entinen romanialainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli 100 metrin aitajuoksu.
Valeria Ștefănescu, silloiselta sukunimeltään Bufanu, karsiutui 80 metrin aitajuoksun välierissä Méxicon 1968 olympialaisissa. Hänen aikansa alkuerässä oli 10,9 s ja välierässä 11,0 s. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui 100 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi ajalla 13,5 s. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa ajalla 12,84 s.
Avioitumisensa jälkeen Ștefănescu sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 1974 neljänneksi 100 metrin aitajuoksussa ajalla 13,04 s. Montréalin 1976 olympialaisissa hän oli seitsemäs ajalla 13,35 s.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Ștefănescu saavutti hopeaa 60 metrin aitajuoksussa Rotterdamissa 1973 voittaja Annelie Ehrhardtin kanssa samalla ajalla 8,02 s. Seuraavana vuonna Göteborgin EM-hallikilpailuissa hän saavutti pituushypyssä pronssia tuloksella 639 cm.
Gökhan Saki
Gökhan Saki (s. 8. lokakuuta 1983 Schiedam, Alankomaat) on hollantilais-turkkilainen vapaaottelija ja entinen raskaansarjan potkunyrkkeilijä. Hän edusti Golden Glorya ja on voittanut muun muassa potkunyrkkeilyn Hollannin- ja euroopanmestaruuden.
Saki aloitti potkunyrkkeilyn harjoittelemisen vuonna 1993 Club Fitissa Jan Pasztjerikin valmennuksessa kymmenen vuotiaana. Hän harjoitteli valmentajansa alaisuudessa seitsemän vuotta ennen siirtymistään Golden Gloryyn vuonna 2001. Uudeksi valmentajaksi Saki sai Cor Hemmersin, jonka avustuksella hänestä tuli potkunyrkkeilyn Hollannin- ja Euroopan-mestari kahden vuoden sisällä. Ennen mestaruuttaan Saki hävisi muun muassa Badr Harille lokakuussa 2010 teknisellä tyrmäyksellä kulmansa luovutettua ottelun. Saki hävisi myös Nicholas Pettasille lokakuussa 2005 teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Tappion jälkeen hän otteli K–1 World GP -turnauksessa Amsterdamissa. Saki voitti avauskierroksella Rani Berbachin ja toisella Alexey Ignashovin. Hän voitti molemmat vastustajansa tuomariäänin. Loppuottelussa Saki kohtasi Björn Bregyn, jolle hän hävisi tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
Mestaruusottelun jälkeen Saki otteli vaihtelevasti eri tapahtumissa Hollannissa, Japanissa ja Turkissa. Maaliskuussa 2007 hän voitti Hiromi Amadan K–1 2007 tapahtumassa teknisellä tyrmäyksellä alapotkujen myötä toisessa erässä. Kesäkuussa Saki puolestaan voitti Mourad Bouzidin K–1 -tapahtumassa Amsterdamissa. Hän otteli samana vuonna vielä kaksi ottelua Turkissa, jossa Saki voitti ensin J.Defer Illiadisin tyrmäyksellä 44 sekunnissa yläpotkulla. Toisessa ottelussa hän voitti Magomed Magomedovin tuomariäänin.
Helmikuussa 2008 Saki otteli Chris Knowlesia vastaan "MM Thaibox Gala" -tapahtumassa WFCA-liiton thainyrkkeilyn mestaruudesta. Hän voitti superraskaansarjan mestaruuden kolmannessa erässä teknisellä tyrmäyksellä alapotkuilla. Sakista tuli myös ensimmäinen turkkilainen, joka pitää hallussaan K-1-turnauksen voittoa, voitettuaan vuonna 2008 Havaijilla järjestetyn K-1 World GP:n. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella Deutsch Pu'un tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä alapotkulla. Myös toinen ottelu päättyi tyrmäysvoittoon Rick Cheekia vastaan ensimmäisessä erässä. Loppuottelussa Saki voitti Randy Kimin tyrmäyksellä toisessa erässä.
Pienemmän K–1 turnausvoiton myötä Saki oli mukana raskaansarjan K-1 turnauksessa, jossa hän kohtasi voitokkaasti avauskierroksella Ray Sefon. Toisella kierroksella joulukuussa 2008 Saki kohtasi Ruslan Karaevin, jonka hän voitti tuomariäänin ja eteni loppuotteluun. Samana päivänä käyty kamppailu päättyi tappioon Remy Bonjaskya vastaan. Saki kärsi selkävammasta ottelun toisessa erässä, jolloin ottelu keskeytettiin.
Saki on kokeillut kerran vapaaottelemista, mutta hävisi ottelunsa englantilaiselle James Zikicille 11. heinäkuuta 2004 käydyssä ottelussa.
25. toukokuuta 2017 Saki ilmoitti tehneensä UFC:n kanssa moniotteluisen sopimuksen. Saki otteli ensimmäisen kerran 23. syyskuuta 2017 Henrique da Silvaa vastaan "UFC Fight Night: Saint Preux vs. Okami" -tapahtumassa. Hän voitti ottelun ensimmäisen erän lopussa tyrmäyksellä.
Mats Gustafsson
Mats Gustafsson (s. 29. lokakuuta 1964) on ruotsalainen jazzmuusikko ja -saksofonisti, joka edustaa skandinaavista free jazz -skeneä.
Lena Headey
Lena Headey (s. 3. lokakuuta 1973 Bermuda) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan kenties parhaiten roolistaan Cersei Lannisterina televisiosarjassa "Game of Thrones" (2011–), josta hän on saanut neljä Primetime Emmy -ehdokkuutta.
Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Pitkän päivän ilta" (1993), "Rakkauden riivaamat" (2002), "Grimmin veljekset" (2005), "300" (2007) ja "Amor yllättää" (2005).
Headey syntyi Bermudalla, mutta kasvoi Pohjois-Englannin Huddersfieldissä. 17-vuotiaana hän oli mukana koulunsa järjestämässä näytelmässä Lontoon Royal National Theatre -teatterissa. Hänen roolisuorituksensa huomioitiin, ja hän sai roolin ensimmäisestä elokuvastaan, vuoden 1992 "Waterlandista". Headey teki läpimurtonsa vuoden 2007 elokuvassa "300", jossa hän näytteli muinaisen Spartan kuningatarta Gorgoa. Vuosina 2008–2009 hän näytteli Sarah Connoria tieteissarjassa "" yhteensä kahden tuotantokauden verran.
Vuodesta 2011 lähtien Headey on esittänyt Cersei Lannisteria George R. R. Martinin "Tulen ja jään laulu" -fantasiakirjasarjaan perustuvassa HBO:n televisiosarjassa "Game of Thrones". Headey on saanut Cersei Lannisterin roolistaan neljä Emmy-ehdokkuutta parhaasta naissivuosasta draamasarjassa. Vuonna 2017 Headey ansaitsi sarjasta 1,1 miljoonaa dollaria jaksolta ja hänestä tuli yksi television parhaiten palkatuista näyttelijöistä.
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut ("FIFA U-17 World Cup") on Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFAn järjestämä jalkapalloturnaus alle 17-vuotiaille. Turnaus järjestetään kahden vuoden välein, eli useammin kuin aikuisten maailmanmestaruuskilpailut. FIFA järjesti alun perin alle 16-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut, mutta vuodesta 1991 lähtien turnaus on pelattu alle 17-vuotiaiden kisoina.
Turnauksen on tähän mennessä voittanut seitsemän eri maata. Nigeria on voittanut eniten mestaruuksia, viisi. Brasilialla on kolme mestaruutta, Ghanalla on kaksi mestaruutta ja Neuvostoliitolla, Saudi-Arabialla, Ranskalla, Meksikolla ja Sveitsillä yksi.
Seuraava turnaus pelataan 2017 Intiassa.
Turnauksen kuusi karsintasarjaa:
Turnauksessa jaettavat kolme palkintoa:
Gunhild Hoffmeister
Gunhild Hoffmeister (s. 6. heinäkuuta 1944 Forst, Lausitz, Brandenburg, Saksa) on entinen itäsaksalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Hoffmeister saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Helsingin EM-kilpailuissa 1971 sijoittumalla 1 500 metrin juoksussa hopealle ajalla 4.10,3. Hän oli mukana myös 800 metrin juoksun loppukilpailussa mutta keskeytti. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa 1 500 metrillä ajalla 4.02,8 ja pronssia 800 metrillä ajalla 1.59,2.
Rooman EM-kilpailuissa 1974 Hoffmeister saavutti uransa ainoan ulkoratojen arvokisavoiton: hän oli 1 500 metrillä nopein ajalla 4.02,3. Lisäksi hän saavutti 800 metrillä hopeaa ajalla 1.58,8. Montréalin 1976 olympialaisissa Hoffmeister saavutti 1 500 metrillä hopeaa ajalla 4.06,02.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Hoffmeister voitti 800 metrillä kultaa Grenoblessa 1972 ajalla 2.04,83. Göteborgin EM-hallikisoissa 1974 hän saavutti samalla matkalla pronssia ajalla 2.02,59.
Vuonna 1978 Hoffmeister juoksi vielä tunnin juoksussa maansa ennätyksen 14 196 metriä.
Elfi Zinn
Elfi Zinn (o.s. Rost, s. 24. elokuuta 1953 Rathebur, Mecklenburg-Etu-Pommeri, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Elfi Zinn, silloiselta sukunimeltään Rost, saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa Rotterdamissa 1973 hopeaa 800 metrin juoksussa ajalla 2.02,83. Uransa parhaaseen ulkoratasaavutukseen hän ylsi Montréalin 1976 olympialaisissa juoksemalla 800 metrillä pronssia ajalla 1.55,60.
Nijolė Sabaitė
Nijolė Sabaitė (s. 12. elokuuta 1950 Raseiniai, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen, Neuvostoliittoa edustanut keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Sabaitė saavutti hopeaa Münchenin 1972 olympialaisten 800 metrin juoksussa ajalla 1.58,7. Hän hävisi saksalaiselle Hildegard Falckille 0,1 sekunnilla.
Kathy Hammond
Kathleen (Kathy) Hammond (s. 2. marraskuuta 1951 Sacramento, Kalifornia, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Kathy Hammond saavutti Münchenin 1972 olympialaisissa kaksi mitalia. Hän sijoittui 400 metrin juoksussa pronssille ajalla 51,64 s. Lisäksi hän juoksi Yhdysvaltain 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka saavutti hopeaa ajalla 3.25,2.
Aleksi Huuskonen
Aleksi Huuskonen (s. 18. toukokuuta 1988 Äänekoski) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa Korisliigassa pelaavaa Kauhajoen Karhua. Hän pelaa joukkueessaan pelintekijän sekä heittävän takamiehen pelipaikoilla.
Huuskonen aloitti pääsarjauransa kasvattajaseurassan Äänekosken Huimassa vuonna 2003. Huiman lisäksi hän on pelannut BC Nokian I-divisioonajoukkueessa sekä Tampereen Pyrinnön Korisliiga-joukkueessa ennen siirtymistään Kauhajoen Karhuun. Juniorivuosinaan Huuskonen on kuulunut ikäluokkansa maajoukkueisiin. Nuorten maaotteluita hänelle kertyi uran aikana yhteensä 57.
Huuskonen nostettiin ensimmäistä kertaa SM-sarjajoukkueen pelaavaan kokoonpanoon kasvattajaseurassaan Äänekosken Huimassa vuonna 2003, jolloin hän oli kentälle päästessään 15 vuoden, 7 kuukauden ja yhden päivän ikäisenä kaikkien aikojen nuorin koripalloilija miesten SM-sarjassa. Ensimmäisessä ottelussaan hän teki kaksi pistettä, joten samalla hänestä tuli myös historian nuorin korintekijä SM-sarjassa. Näitä tilastoja hän hallitsi Korisliiga-kauteen 2009–2010 saakka, jolloin Forssan Koripoikien Eero Huttunen vei häneltä marraskuussa nuorimman kentällä esiintyneen pelaajan tittelin ja myöhemmin maaliskuussa Torpan Poikien Joni Herrala nuorimman korintekijän tittelin.
Huuskonen siirtyi kasvattajaseurastaan Huimasta BC Nokian I-divisioonajoukkueeseen kaudeksi 2005–2006. Ensimmäisellä I-divisioonakaudellaan Huuskonen teki keskimäärin 8,0 pistettä pelaamissaan 24 runkosarjan ottelussa. Kaudella 2006–2007 Huuskonen teki I-divisioonassa pisteitä 18,5 ottelua kohti, ollen tällä lukemalla sarjan pistetilastossa sijalla 14. Hänen kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti 52,4 oli sarjan paras ja kahden pisteen heittojen tarkkuus 64,9 sarjan kolmanneksi paras. Huuskosen vapaaheittotarkkuus 81,1 oli sarjan kahdeksanneksi paras. Kaudella 2007–2008 Huuskonen teki Nokian joukkueelle pisteitä 14,4 keskiarvolla. Myös tällöin Huuskosen heittotarkkuudet olivat sarjan parhaimmistoa. Parhaiten hän sijoittui kolmen pisteen heittojen tarkkuudessa, ollen tässä kategoriassa sarjan kuudenneksi paras 43,6 onnistumisprosentillaan.
Kaudeksi 2008–2009 Huuskonen siirtyi pelaamaan Korisliigaa Tampereen Pyrinnön edustusjoukkueeseen. Huuskonen teki pisteitä 3,1 keskiarvolla pelaamissaan 34 runkosarjan ottelussa. Loppukaudesta Damon Williamsin liittyessä joukkueeseen Huuskosen vastuu pieneni ja pudotuspeleissä hän pelasikin ainoastaan kolme ottelua 0,7 pisteen keskiarvolla. Huuskosen kausi päättyi Pyrinnön mukana SM-pronssiin.
Huuskonen siirtyi kaudeksi 2009–2010 Kauhajoen Karhuun, jossa pelasi yhteensä kolme kautta ennen siirtymistä Lapuan Korikobriin. Yhden Lapualla vietetyn kauden jälkeen Huuskonen palasi takaisin Karhuun. Huhtikuussa 2015 Huuskonen pelasi 300. runkosarjaottelunsa Suomen pääsarjassa.
Kristina Norman
Kristina Norman (s. 1979) on virolainen taiteilija, taustaltaan puoliksi venäläinen, puoliksi virolainen.
Norman on opiskellut Viron taideakatemiassa ja työskennellyt taideopettajana. Hän on osallistunut näyttelyihin ja festivaaleille ulkomailla vuodesta 2006. Tuolloin hän oli mukana Modern Art Oxford -galleriassa näyttelyssä "Arrivals – Art from the New Europe". Seuraavana vuonna hän osallistui Tallinnan Nuorten taiteilijoiden biennaaliin kokeellisella dokumenttifilmillä "Monolith" sekä Berliinin biennaaliin pseudodokumentilla "The Field of Genius". Vuonna 2009 Norman edusti Viroa Venetsian biennaalissa.
Venetsian biennaalissa esillä ollut teos "After-War" ("Kultasoturi") on herättänyt närkästystä Virossa. Teoksen pääosassa on kullattu kopio "Pronssisoturi-"patsaasta (tunnetaan myös nimellä "Aljosha"), jonka Viron hallitus siirrätti pois Tallinnan keskustasta vuonna 2007. Norman sijoitti oman patsaansa "Aljoshan" entiselle paikalle. Poliisi poisti Normanin teoksen, ja Norman pidätettiin kuulusteluja varten. Viron kulttuuriministeriö halusi teoksesta asiantuntijalausuntoja ennen sen lähettämistä Venetsian biennaaliin.
Virolaistaiteilija Jüri Arrak on ollut niiden taiteilijoiden joukossa, jotka ovat paheksuneet Normanin teosta ja pitäneet sitä provokaationa. Norman itse kiistää provokaatiosyytteet. Teosta ovat paheksuneet myös Taideakatemian rehtori Signe Kivi, sisäministeri Jüri Pihl, puolustusministeri Jaak Aaviksoo.
Nyt kullatusta kipsiveistoksesta sekä dokumentaarisista valokuvista ja videoista koostuva teos kuuluu Kiasman kokoelmiin. Se oli esillä Kiasmassa talvella 2010–2011.
Olli-Kalle Heimo
Paavo Olli-Kalle Heimo (s. 8. syyskuuta 1953 Lappeenranta) on suomalainen näyttelijä, joka työskentelee Joensuun kaupunginteatterissa. Lappeenrannassa syntynyt Olli-Kalle Heimo on esiintynyt useissa Markku Pölösen ohjaamissa elokuvissa ja muun muassa "Karjalan kunnailla" -televisiosarjassa.
Heimo esiintyy myös joensuulaisessa Päästä irti - Irti Päästä -teatteriryhmässä, joka on järjestänyt improvisaatioesityksiä.
Taking Woodstock
Taking Woodstock on Ang Leen 2009 valmistunut "kepeäsydäminen" komedia. Se perustuu Elliot Tiberin muistelmakirjaan "A True Story Of A Riot, A Concert And A Life".
Elokuva kertoo 1960-luvun musiikkivallankumouksesta ja hippiliikkeen symboliksi muodostuneesta Woodstockin festivaalista 1969. Päähenkilö Elliot Tiber on sisustussuunnittelija, joka saa sattumalta kuulla naapurikaupungin evänneen huviluvan festivaalihankkeelta ja junailee tapahtuman omaan kotikaupunkiinsa. Elliotin tarkoituksena piristää sillä vanhempiensa riutuvaa motellia, josta muodostuukin festivaalijärjestäjien päämaja.Nyt-liitteen viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle pistekeskiarvoksi 2,6.
Jüri Arrak
Jüri Arrak (s. 24. lokakuuta 1936 Tallinna, Viro) on virolainen kuvataiteilija.
Arrak on valmistunut Viron valtiollisesta taideoppilaitoksesta 1966. Hänen teoksiaan on Viron taidemuseossa, MoMAssa, Tretjakovin galleriassa, New Orleans Taidemuseossa ja Kölnissä Ludwigin taidemuseossa. Jüri Arrak on myös kuvittanut osan virolaisen folkmetal-yhtye Metsatöllin kansikuvista.
Kang Chol-Hwan
Kang Chol-Hwan (s. 1967/1968) on tunnetuimpia Pohjois-Koreasta loikanneita. Hän joutui perheensä kera 9-vuotiaana lapsena Yodokin keskitysleirille, jolta hän vapautui 10 vuoden kuluttua, 19-vuotiaana. Syynä oli aiemmin Japanissa asuneeseen ja siellä yritystoiminnalla vaurastuneeseen isoisään kohdistettu poliittinen vaino. Kang Chol-Hwanin työhön keskitysleirillä kuului muun muassa kuolleiden hautaaminen. Kidutus, kuolema ja nälkä olivat arkipäivää. Kang pakeni vuonna 1992 Kiinaan ja sieltä Etelä-Koreaan.
Kang Chol-Hwan on julkaissut kokemuksistaan kirjan "Pjongjangin akvaariot" (The Aquariums of Pyongyang, 2000), jota hän työsti yhteistyössä ranskalaisen Pierre Rigoulot'n kanssa.
Rio de Janeiron metro
Rio de Janeiron metro (Metrô Rio) on Rio de Janeiroon Brasiliaan vuonna 1979 avattu metrojärjestelmä. Se koostuu kahdesta linjasta ja 35 asemasta. Raideleveys on 1 600 mm.
14. marraskuuta 1968 perustettiin metroyhtiö Companhia do Metropolitano do Rio de Janeiro. 23. kesäkuuta alkoivat rakennustyöt. Resurssien puutteessa ne keskeytettiin vuodesta 1971 vuoteen 1974. Metro avattiin vuonna 1979 osuudella Glória-Praça Onze. Asemat olivat Praça Onze, Central, Precidente Vargas, Cinelândia ja Clória. Vuonna 1980 järjestelmää laajennettiin avaamalla Uruguianan asema välille Precidente Vargas-Cinelândia sekä jatkamalla linjan Praça Onzen puoleista päätä Estácion asemalle. Vuonna 1981 lisättiin Cariocan asema Uruguianan ja Cinelândian asemien väliin.
Lisäksi linjaa jatkettiin Glóriasta Botafogoon (3 uutta asemaa) ja linja 2 avattiin osuudella Estácio-São Cristóvão-Maracaña. Seuraavana vuonna jatkettiin linja 1 nykyiselle pääasemalleen Saens Peñaan (2 uutta asemaa). 1983 linjaa 2 jatkettiin Maracañan asemalta Iraján asemalle ja vuosina 1988, 1991 ja 1996 sinne lisättiin yhteensä kolme asemaa (8 uutta asemaa). 1998 linjaan 1 lisättiin Botafogon puoleiseen päähän Cardeal Acoverden asema, sekä linjaa 2 jatkettiin Irajásta Pavunan asemalle (5 uutta asemaa). Linjaa 1 jatkettiin vuonna 2002 Cardeal Acoverdestä Siqueira Camposiin ja 2007 Siqueira Camposista Cantagaloon.
Linja 1 kulkee Copacabanan rannan reunoista pohjoiseen keskustaan ja jatkaa sieltä kauemmas länteen Tijucaan. Se on 19 km pitkä ja kokonaan maan alla. Linjassa on 19 asemaa, josta 1 on yhteinen linjan 2 kanssa. Asemien keskimääräinen väli on 830 m.
Linja 2 kulkee Estácion asemalta pohjoiseen. Se on n. 22 km pitkä. Linja kulkee lyhyitä matkoja maan päällä. Linjassa on 16 asemaa joista 1 on yhteinen linjan 1 kanssa. Asemien keskim. väli on 1 720 m.
Linja 1:
Linja 2:
Matkustajavaunut ovat ruostumatonta terästä. Ajovaunuihin mahtuu 351 matkustajaa (40 istumapaikkaa) ja ei-ajovaunuihin mahtuu 378 matkustajaa (48 istumapaikkaa). Kuuden vaunun kokoonpanoon mahtuu enintään 2214 matkustajaa. Vaunut ovat ilmastoituja.
Acropora
Acropora on kivikorallien suku, johon kuuluu ainakin 182 lajia. Niitä tavataan indopasifisella merialueella, missä ne muodostavat koralliriuttoja. 
Monia lajeja pidentään riutta-akvaarioissa. Ne muodostuvat kapeista haaroista, jotka voivat edelleen muodostaa joko levymäisiä tai puumaisia rakenteita. Acropora-korallit elävät symbioosissa zooksantelli-levien kanssa, ja saavat pääosan ravinnostaan yhteyttämällä. Niillä on myös pienet polttiaislonkerot, jolla ne pyydystävät planktonia ravinnokseen.
Tietyt laakamadot syövät "Acropora"-korallien pehmytkudosta ja voivat tappaa koko koralliyhdyskunnan.
Sportin’ Life
Sportin’ Life on kokaiinikauppias George Gershwinin oopperassa Porgy ja Bess.
Sportin’ Life on aluksi taustahahmo. Hän yrittää myydä ainettaan Catfish Row’lla, Charlestonin slummikorttelissa. Hän tavoittelee myös Bessiä, satamagangsteri Crownin naista johon on rakastunut myös raajarikkoinen Porgy.
Tilanne kehittyy lopussa niin, että Porgy kuristaa Crownin ja poliisi vie hänet pois. Sportin’ Life tulee Bessin luo ja viekoittelee tätä lähtemään mukaansa:
Bess ajaa hänet pois mutta kauppias heittää annoksen huumettaan Bessin ovelle. Tämä on epätoivoinen, koska luulee että Porgy tuomitaan Crownin tappamisesta – vaikka poliisi on tosiasiassa mielissään kun pääsee eroon sataman valtiaasta. Bess poimii kokaiinin ja lähtee huumekauppiaan matkaan...
Tuomari vapauttaa Porgyn ja tämä palaa kotikujalleen – vain kuullakseen että Bess on mennyt New Yorkiin huumemiehen mukana.
Porgy valjastaa muulinsa ja lähtee laulaen etsimään Bessiä kaukaisesta paikasta.
Ira Gershwin kirjoitti roolin alun alkaen blues- ja scatlaulaja Cab Callowayn personaa hyväksi käyttäen.
Rooli on vaativa ja raskas. Suomessa sen on tulkinnut mm. Ture Ara.
Varakuvernööri
Varakuvernööriksi kutsutaan korkea-arvoista valtion virkamiestä, joka on yleensä vastuussa valtion osa-alueesta kuten provinssi tai osavaltio ja on korkeamman tahon, kuten hallitsijan virkaansa nimittämä.
Intiassa varakuveröörit nimittää presidentti. He ovat vastuussa Union Territorioksi kutsutuista alueista.
Australian varakuvernöörit olivat vastuussa pienemmistä hallinnollisista alueista, mutta heidän tehtävänsä on pääsääntöisesti siirretty muille virkamiehille. Varakuvernööriksi voidaan nimittää henkilö erikoistapauksissa, esimerkiksi jos alueen kuvernööri eroaa tai kuolee kesken virkakauden.
Kanadan varakuvernöörit ovat provinssien korkeimpia johtohenkilöitä, jotka virallisesti edustavat Ison-Britannian kuningashuonetta. Heidät nimittää Kanadan pääministerin avustuksella Kanadan kenraalikuvernööri. He keskustelevat nimityksestä kyseisen provinssin päämiehen ('Premier') kanssa. Kanadan jokaisella provinssilla on oma varakuvernööri, mutta territorioilla on vain komissaari ('Comissionaire').
Jerseyn, Guernseyn ja Mansaaren varakuvernööri on valtionpäämies ja toimii yhdysmiehenä emämaa Britanniaan.
Uuden-Seelannin varakuvernöörinä toimi vuosien 1839-1841 välillä kuninkaallisen laivaston kapteeni William Hobson. Vuonna 1848 maa jaettiin kolmeen uuteen provinssiin, New Ulster, New Munster ja New Leinster, joilla jokaisella oli oma varakuvernöörinsä.
Yhdysvallat viidestäkymmenestä Yhdysvaltain osavaltioista nejässäkymmenessäkahdessa on vaaleilla valittu varakuvernööri, joka on suoraan vastuussa osavaltion kuvernöörille. Kuvernöörin kuoltua tai erottua virasta varakuvernööri perii hänen virkansa, lukuun ottamatta Massachusettsin osavaltiota, jossa varakuvernööri toimii kuvernöörinä ainoastaan väliaikaisesti.
Hongkongin varakuvernööri oli Brittiläisen vallan aikana 1843-1902 toiseksi korkea-arvoisin henkilö, mutta hänellä ei ollut käytännössä poliittista sananvaltaa maan asioissa.
Optinen kierto
Optinen kierto on optinen vastine akustiselle kierrolle. Kierto tapahtuu, kun on olemassa silmukka esimerkiksi videokameran ja television tai videomonitorin välillä. Yksinkertainen esimerkki optisesta kierrosta on kahden peilin välillä heijastuva kuva.
Kameran eteen voidaan asettaa esimerkiksi palava kynttilä. Kamera tallentaa kynttilänvalon, joka vahvistetaan ja lähetetään kaapelia pitkin monitorille. Monitori projisoi näyttimensä sisällä tapahtuvan elektronisäteilyn. Tämän jälkeen kuva siirtyy monitorilta kameraan ja kamerasta takaisin monitoriin: Syntyy päättymätön silmukka.
Alkuperäinen valonlähde, tässä esimerkissä kynttilä, voidaan sammuttaa, mutta silmukka jatkaa kiertoaan. Joka kierroksella kuva kaksinkertaistuu ja interferoi itsensä kanssa. Sähköinen silmukka etenee lähes valonnopeudella. Koska elektronisuihku projisoi syntyvän kuvan monitorin sisällä fosforipisteille, kestää näiden syttyminen ja sammuminen jonkin aikaa. Tämän ansiosta ne ehtivät tallentua seuraavalle kierrokselle.
Syntyvä kuva muodostuu sen mukaan, kuinka kamera ja monitori on säädetty esimerkiksi valonvoimakkuuden, kontrastin, etäisyyden, kulman ja fysikaalisen tärinän suhteen. Yhdistämällä optiseen kiertoon musiikkia tai muita äänilähteitä voidaan vaikuttaa silmukan syntyprosessiin.
Tunnetuimpia tieteellisiä käyttötapoja optiselle kierrolle on lähes kaikissa laserlaitteissa käytettävä optinen resonaattori, joka koostuu kahdesta vastakkaisesta kaarevasta peilistä. 1990-luvun lopulla havaittiin, että niin kutsuttujen epävakaiden resonoitujen lasereiden tuottamat säteet ovat muodoltaan fraktaaleita .
Douglas Hofstadter vertaa teoksessaan "I Am a Strange Loop" videokiertoa suoraan ihmisen mieleen ja tietoisuuteen.
Monet taiteilijat ovat käyttäneet optista kiertoa. Esimerkiksi Queen-yhtyeen "Bohemian Rhapsody" -levystä tehdyllä musiikkivideolla käytettynä efekti oli verrattavissa itsensä katselemiseen kahden peilin välissä.
Suomessakin televisiossa esitetyn brittiläisen "Doctor Who" -tieteisdraamasarjan alkutekstien yhteydessä käytettiin optista kiertoa vuosina 1963–1973.
Paek Nam-sun
Paek Nam-sun (; 13. maaliskuuta 1929 – 2. tammikuuta 2007) oli pohjoiskorealainen poliitikko, joka toimi maansa ulkoministerinä vuodesta 1998. Hän tapasi ulkomaalaisista poliitikoista muun muassa Yhdysvaltain Madeleine Albrightin vuonna 2000. Hän kuoli vuoden 2007 alussa kärsittyään jonkin aikaa terveysongelmista.
Paek Nam-sun syntyi Pohjois-Hamgyongissa, valmistui Kim Il-sungin yliopistosta Pjongjangissa ja toimi 1970-luvulla suurlähettiläänä Puolaan.
Liev Schreiber
Liev Schreiber (s. 4. lokakuuta 1967 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän nousi laajempaan julkisuuteen 1990-luvun lopulla esiinnyttyään useissa indie-elokuvissa, kuten Scream-trilogiassa, sekä myöhemmin myös Hollywood-elokuvissa. Schreiber on myös arvostettu teatterinäyttelijä ja on esiintynyt useissa Broadway-esityksissä. Vuonna 2005 Schreiber voitti Tony-palkinnon suorituksestaan Glengarry Glen Ross -näytelmässä. Samana vuonna Schreiber myös toimi ensimmäisen kerran elokuvaohjaajana ja käsikirjoittajana "Kaikki valaistuu" -elokuvassa, joka perustuu samannimiseen romaaniin.
Vuodesta 2013 Schreiber on näytellyt draamasarjassa "Ray Donovan", josta hän on saanut kaksi parhaan miespääosan Primetime Emmy -ehdokkuutta sekä kolme Golden Globe -ehdokkuutta.
Schreiber oli parisuhteessa näyttelijä Naomi Wattsin kanssa vuosina 2005–2016. Heillä on kaksi lasta, Alexander Pete Schreiber (s. 25. heinäkuuta 2007) ja Samuel Kai Schreiber (s. 13. joulukuuta 2008).
Montipora
Montipora on kivikorallien suku, johon kuuluu ainakin 75 lajia. Niitä tavataan indopasifisella merialueella ja Punaisellamerellä, missä ne muodostavat koralliriuttoja. 
Monia lajeja pidetään riutta-akvaarioissa. Virtaus- ja valaistusolojen mukaan ne voivat kasvaa joko levyinä tai puumaisina rakenteina. Montipora-korallit elävät symbioosissa zooksantellilevien kanssa. Niillä on myös pienet polttiaislonkerot, joilla ne pyydystävät planktonia ravinnokseen.
Tietyt lajit, kuten "Montipora crassituberculata" on listattu IUCN:n punaisella listalla vaarantuneiksi, koska ne ovat erityisen herkkiä vaalenemista aiheuttaville tekijöille.
Arbitron
Arbitron () on yhdysvaltalainen yritys, joka tuottaa radion kuuntelijalukumäärien mittauspalveluita radioasemille ja mainostajille. Lisäksi se toimittaa asiakkailleen tietoja kuuntelijoiden ostokäyttäytymisestä ja muiden medioiden käytöstä. Yritys on perustettu 1949, ja sen kotipaikkana on Columbia, Marylandin osavaltiossa. Alallaan Arbitron on saavuttanut monopoliaseman Yhdysvalloissa.
Zlin Z-26 Trenér
Zlin Trener oli tšekkiläinen koululentokoneiden perhe, jota Moravan Otrokovice-tehdas rakensi vuodesta 1953 vuoteen 1977.
Alkuperäinen Zlin Z-26 suunniteltiin 1940-luvun lopussa tarkoituksena luoda Tšekkoslovakian lentokoneteollisuus uudestaan. 
Prototyypin moottori oli 4-sylinterinen Walter Minor 4-III.
Koneesta valmistettiin seuraavat versiot:
Konetta käytti sotilaallisena koulukoneena Kuuba, Tšekkoslovakia, Saksan demokraattinen tasavalta, Egypti ja Mozambik. Koneella oli laajaa siviilikäyttöä myös länsimaissa, mm. urheilukoneena ja purjelentokoneiden hinauskoneena.
Manuela Gretkowska
Manuela Gretkowska (s. 6. lokakuuta 1964 Łódź) on puolalainen kirjailija ja poliitikko. Hän opiskeli Krakovassa sekä Pariisissa ja teki kirjallisen debyyttinsä vuonna 1991. Hän on sittemmin työskennellyt paitsi kirjailijana, myös televisio- ja elokuvakäsikirjoittajana. Seksuaalisuus korostuu aiheena monissa Gretkowskan kirjoissa.
Gretkowska perusti Puola on nainen -nimisen () yhteiskunnallisen liikkeen, jonka pohjalta muodostui vuonna 2007 rekisteröity Naisten puolue (). Gretkowska ei kuitenkaan pidä itseään feministinä, vaan katsoo feminismin olevan "rajoite".
Fungia fungites
Fungia fungites on kivikorallien laji, joka elää Indopasifisella merialueella. IUCN on luokitellut lajin vaarantuneeksi. CITEs on asettanut rajoituksia lajin kaupalle.
Aikaisemmin Fungia-sukuun kuului useita alasukuja ja ainakin 18 lajia, mutta nykyään siihen luetaan vain "Fungia fungites". Muut lajit jaettiin muihin sukuihin tai toisten lajien synonyymeiksi.