hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Opaskoirakoulu
Opaskoirakoulu on Vantaan Itä-Hakkilassa toimiva oppilaitos, jossa koulutetaan opaskoiria näkövammaisten käyttöön. Se on suurin kolmesta Suomessa toimivasta, opaskoiria tuottavasta koirakoulusta. Opaskoirakoulu on Näkövammaisten Keskusliitto ry:n alainen yksikkö. Koulutuksen lisäksi Opaskoirakoulu myös kasvattaa koiria. Koulua johtaa Riitta Liimatainen.
Opaskoirien koulutus oli tarkoitus aloittaa Suomessa 1939, mutta talvisodan syttyminen sekoitti suunnitelmat. Ruotsista lahjoitettiin 1940 sotasokeille viisi koulutuksensa aloittanutta koiraa, joiden mukana tuli kouluttaja Lars Svartengren. Koulutuksesta vastasi aluksi Hämeenlinnassa sijaitseva sotakoirakoulu. Koulutuksen rahoitti pitkään Suomen Punainen Risti. Espoon Mäkkylään valmistui 1947 opaskoirakoulu, ja tuolloin koulutuksesta vastasivat Sotasokeat ry ja Sotainvalidien Veljesliitto.
Vuonna 1976 vastuu toiminnasta siirtyi Opaskoirasäätiölle. Näkövammaisten Keskusliiton otettua vastuun alkoi uuden koulun suunnittelu. Koulu valmistui 1987 Vantaan Itä-Hakkilaan.
Koulu kasvattaa lähes kaikki koirat itse, mutta jonkin verran ostetaan koiria muilta kasvattajilta. Koulu saa joskus myös pentulahjoituksia.
Yleisin opaskoirarotu on labradorinnoutaja, joita oli vuoteen 1998 mennessä koulutettu 686. Seuraavaksi yleisimmät ovat saksanpaimenkoira 489, rottweiler 62 ja kultainennoutaja 10. 1960-luvulle saksanpaimenkoirat olivat kasvatuksessa enemmistönä, mutta viime ajat kasvatuksen pääpaino on ollut labradorinnoutajassa, joka on myös koulun oman Opas-kennelnimen rotu. Pentuja syntyy vuosittain noin 50.
Hanhijoki (joki Alastarolla)
Hanhijoki on 15 kilometriä pitkä joki Satakunnassa ja Varsinais-Suomessa. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueeseen ja se on Loimijoen vasemmanpuolinen sivujoki. Hanhijoen suu sijaitsee 38 kilometriä ylävirtaan Loimijoen suulta. Hanhijoen valuma-alue on pinta-alaltaan 92 km² ja se on valuma-alueensa laskujoki. Hanhijoen valuma-alue ulottuu Loimaan ja Oripään kuntien alueille.
Joki yhtyy Loimijokeen Alastaron Mälläisissä, missä Loimijoen jokilaakso on tasainen eikä vietä yhtään. Joella onkin siellä meanderoiva kulku, kun se laskee alhaalla savitasangolla. Yläjuoksulla Hanhijoki on käynyt läpi perkauksia ja oikaisuja viljelyn laajentuessa ylempänä oleville soilla. Hanhijoen pääuoma on 7,7 kilometriä pitkä ja sen yläpäähän yhtyy kaksi erisuuruista sivuhaaraa.
Vasemmalta Hanhijokeen yhtyy Virtaoja, jonka valuma-alueen pinta-ala on 21 km². Se saa vetensä pääasiassa Virttaankangasta reunustavilta soilta. Sivutessaan Himaistenrahkaa jokihaaran nimeksi tulee Sepänoja, joka saa alkuunsa Virttaan kylästä, jonka takaa osa vesistä virtaa.
Oikealta yhtyvää haaraa voisi pitää pääuomana, koska sen valuma-alueen pinta-ala on 46 km². Se virtaa Polvarin, Hanisaaren ja Hanhijoen kylien kautta kiertäen Himaistenrahkan sen eteläpuolelta. Aivan joen latvoilla Myllykylässä sijaitsee Myllylähde. Tätä lähdettä tai lampea voi pitää myös Hanhijoen lähteenä ja sen olemassaolo selittää suuren osan valuma-alueen 0,03 % järvisyydestä. Hanisaaren kohdalla siihen yhtyy etelästä Paratusojan ja Uitonojan sivuhaarat, joiden yhteinen valuma-alueen pinta-ala on 14 km².
Jokea on perattu useaan otteeseen, johon on ainakin neljä kertaa saatu lupa. Jo vuonna 1795 haki Jacob Ericsson Heikkilän talosta lupaa Hanhijoen perkaukseen. Samoin on vuonna 1824 oli jätetty kaksikin hakemusta saada perata Hanhijoen uomaa. Hakijoina olivat väljästi ilmaistuna ensimmäisessä tilanomistajat ja toisessa loimaalaiset. Päätökset on tehty kuukauden välein, joten kummankin hakemuksen sisältö on ollut päättäjien tiedossa ja perkauksia on tehty kahdella eri porukalla. Lähes 70 vuotta myöhemmin hakivat Axel Nyberg ja kumppanit lupaa perata Hanhijoenpuroa. Myönteinen päätös asiasta saatiin vuonna 1894 ja myöhemmin sitten tutkittiin Hanhijoen ja Virtsanojan perkauksen vaikutuksia.
Paikalliset nimet Järvisuo ja Lammi viittaavat siihen, että paikalla olisi ollut järvi, joka on sittemmin kuivatettu pois. Tähän viittaavat myös viittaukset paikalliseen muistitietoon, vaikka järven nimeä ei pystytäkään mainitsemaan. Tästä on jäänyt arkistoihin hakemus vuodelta 1863, jossa pyydettiin lupa suorittaa järvenlasku ja Hanhijoen perkaus. Jos nämä kaksi asiaa liittyivät toisiinsa, tässä voisi olla kyseessä "Hanhijärven" laskeminen. Järvenlaskun hakijoita olivat läheisen Männistönkylän asukkaat, jotka olivat valtuuttaneet J. Nummelinin hakemaan lupaa omasta puolestansa.
Bad Reputation
Bad Reputation on Thin Lizzyn studioalbumi vuodelta 1977. Kuten kansikuva kertoo, albumi tehtiin pääosin kolmimiehisenä (Phil Lynott, Brian Downey, Scott Gorham) Brian Robertsonin oltua sivussa yhtyeen toiminnasta. Robertson palasi yhtyeeseen nauhoitusten loppuvaiheessa ja soittaa kansitietojen mukaan kolmella kappaleella.
Albumin tuotti yhdysvaltalainen, muun muassa Marc Bolanin ja David Bowien kanssa työskennellyt Tony Visconti. Singlenä julkaistu ”Dancing in the Moonlight (It’s Caught Me in Its Spotlight)” nousi Britannian singlelistalla sijalle 14. Myös itse albumi menestyi hyvin nousten 4. sijalle saman maan albumilistalla.
Kourajoki
Kourajoki eli Palojoki on 45 kilometriä pitkä joki pääasiassa Satakunnassa ja Pirkanmaalla. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueeseen ja se on Loimijoen pohjoinen sivujoki. Kourajoki yhtyy Loimijokeen 20 kilometriä sen suistosta. Sen valuma-alueen pinta-ala on 243 km² tai 228,15 km² ja se ulottuu Punkalaitumen, Loimaan ja Huittisten alueille. Joki virtaa peltojen ja soisten metsien läpi ja valuma-alueeseen, jonka järvisyys on 0,06 %, kuuluu kolme pientä järveä.
Joen latvahaara Palojoki saa alkunsa Loimaan Orisuolta, virtaa ensin Punkalaitumen alueella Kanteenmaan kylän sivuitse, ja jatkuu sitten Huittisten ja Loimaan, aiemmin Alastaron, rajajokena. Tämän jälkeen joki kulkee kappaleen matkaa Alastarolla Loimaalla ja edelleen Vampulassa Huittisissa, missä siihen yhtyy Alastarolta Loimaalta Murronjoki eli Alainenjoki. Murronjoen suulta eteenpäin joki virtaa Kouranjoen nimellä Huittisten alueella pitkin entistä Huittisten ja Vampulan rajaa ja laskee Loimijokeen Huittisten ja Vampulan puolivälissä.
Joen varhainen tunnettu nimi on ollut Palojoki. Tällä nimellä se tunnettiin yleisesti esimerkiksi 1900-luvun alkupuolella, kun Huittisten hirvenpää löydettiin ja kirjattiin muistiin. Varhaisempi tieto on vuonna 1856 julkaistussa Kalmbergin kartastossa, jossa joen nimi oli alajuoksulla kirjoitettu "Pallojoki" . Tästä ajasta on muistona edelleen alajuoksulla oleva vanha Palojoen kylä. Nykykartoissa alajuoksua kutsutaan Kourajoeksi ja yläjuoksua Kanteenmaalta lähtien Palojoeksi. Myös yläjuoksulla on Palojoen ja Palosaaren kylät.
Seuraavassasa luetellaan joen merkittävimmät sivuhaarat joen suulta kohti joen latvaa. Suluissa ovat sivujoen suun etäisyys joen suulta ja sivuhaaran valmuma-alueen laajuus.
Kourajoki yhtyy Loimijokeen 20 kilometriä Loimijoen suistosta. Majaoja (7 km ja 13 km²) on ensimmäinen merkittävä Kourajokeen laskeva oja joen suulta lukien.
Kourajoen toiseksi suurin sivujoki on Murronjoki (9 km ja 54 km²), joka on 22 kilometriä pitkä. Loimaan (aiemmin Alastaron) puolella sitä aletaan kutsua Alaiseksijoeksi. Hennijoen kylän kohdalla jokea kutsutaan Hennijoeksi ja Kuljunmaassa sitä kutsutaan Alhonojaksi. Joen lähteenä on Leppisuon länsireuna. Leppisuolla sijaitsee läntinen Leppijärvi. Hennijoen kylän kohdalla Hennijokeen yhtyy Lampijärven laskuoja.
Kalsinoja (12 km ja 15 km²) tuo vedet Riuttanmaan peltoaukealta ja Ilmiönoja (27 km ja 10 km²) Ilmiönsuolta.
Palojoen (27 km ja 75 km²) voidaan katsoa alkavan Ilmiönojan yhtymäkohdasta. Joki on 18 kilometriä pitkä ja se tuo Isosuon, Leppisuon ja Telkusuon vedet sekä Lylysuon-, Arkkuinsuon-, Vihalaidansuon- ja Varvusensuon turvetuotantoalueiden vedet Punkalaitumenjokeen. Leppisuolla sijaitsee itäinen Leppijärvi.
Kalmbergin kartaston perusteella vaikuttaa siltä, ettei alueella ole harrastettu järvien laskua tai kuivattamista.
Dame N’Doye
Dame N’Doye (s. 21. helmikuuta 1985 Thiès, Senegal) on senegalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa englantilaista Hull Cityä ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
N’Doye aloitti ammattilaisuransa kotimaansa ASC Jeanne d'Arcista vuonna 2003. Hän pelasi joukkueessa kolme kautta, jonka jälkeen hän siirtyi Al-Saddin kautta Académica Coimbraan.
Hyvin sujuneen kauden jälkeen portugalilaisseurassa, N’Doye teki sopimuksen kreikkalaisjätti Panathinaikosin kanssa. Hänestä maksettiin 800 000 siirtokorvaus.
12. tammikuuta 2009 hän siirtyi tanskalaisseura Kööpenhaminaan arviolta noin 2 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki joukkueen kanssa 4½-vuotisen sopimuksen.
Ukulele Orchestra of Great Britain
The Ukulele Orchestra of Great Britain (UOGB) on brittiläinen kahdeksanhenkinen ukulele-orkesteri. Orkesteri soittaa ukulelesovituksia erilaisista musiikkilajityypeistä. Se on toiminut vuodesta 1985 esiintyen useissa kansainvälisissä konserttisaleissa sekä televisio- ja radioasemilla. Yhtyeen nykyiset jäsenet ovat: Dave Suich, Peter Brooke Turner, Hester Goodman, George Hinchliffe, Richie Williams, Kitty Lux, Will Grove-White ja Jonty Bankes. Jäsenet soittavat erikokoisia ukuleleja aina bassoukulelesta pieniin ja korkeaäänisiin ukuleleihin saakka, vaihdellen soittimia eri numeroihin sovitusten mukaan. Kaikki jäsenet laulavat, osa myös viheltää ja tuottaa muutoinkin erikoisefektejä.
UOGB perustettiin aluksi hauskanpidon merkeissä vuonna 1985. Ensimmäinen esiintyminen myytiin loppuun nopeasti ja orkesteri on esiintynyt siitä lähtien säännöllisesti. Ensimmäinen pitkäsoittolevy julkaistiin vuonna 1988 BBC:n kustantamana. Se levytettiin WOMAD-festivaaleilla ja levytys tapahtui BBC:n radioäänityksen pohjalta. Nykyinen kokoonpano on soittanut yhdessä alusta saakka ja sitä pidetään jopa eräänlaisena kansallisena instituutiona. UOGB on antanut tuhansia, usein loppuunmyytyjä, konsertteja ympäri maailman - Britanniassa, Saksassa, Ruotsissa, Suomessa, Puolassa, Ranskassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Uudessa-Seelannissa ja Japanissa. Yhtye vieraili Suomessa Tampere-talossa 25. huhtikuuta 2010.
Yhtyeen kanssa yhteistyötä tehneitä artisteja ja muita tahoja ovat muun muassa Madness, David Arnold, The British Film Institute, The Ministry of Sound, Yusuf Islam sekä The Kaiser Chiefs.
UOGB on saanut vuosien myötä lukuisia jäljittelijöitä ja monissa kaupungeissa on nykyisin toimivia ukulele-orkestereita. Orkesterin toiminnan pohjalta on puhuttu jopa eräänlaisesta ukukelen uudelleen elpymisestä maailmanlaajuisenakin ilmiönä. Yhtyeen musiikkia on käytetty elokuvissa, näytelmissä ja mainoksissa.
Dick Ebersol
Duncan "Dick" Ebersol (s. 1947 Torrington, Connecticut) on yhdysvaltalainen televisiotuottaja ja -johtaja. Hän aloitti televisiouransa ABC:llä, jolta siirtyi NBC:lle vuonna 1974. Ebersol oli muun muassa käynnistämässä "Saturday Night Live" -komediasarjaa, jonka tuottajaksi hän palasi 1980-luvun alussa. Vuonna 1989 Ebersol nimitettiin NBC Sportsin toimitusjohtajaksi ja NBC Newsin varatoimitusjohtajaksi. Ebersolin puoliso on näyttelijä Susan Saint James.
Made in England (Elton Johnin albumi)
Made in England on Elton Johnin kahdeskymmenesviides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1995.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin.
Lloydminsterin lentoasema
Lloydminsterin lentoasema (, ) on Lloydminsterin lähellä, Albertan provinssissa sijaitseva lentoasema. Lentoasema sijaitsee noin 5 kilometriä luoteeseen Lloydminsteristä.
Vuonna 2009 Lloydminsterin lentoasemalle suoritettiin 13 278 laskeutumista ja nousua.
kaupungin ensimmäinen lentokenttä sijaitsi Saskatchewanin puolella, 62. streetin itäpäässä. Se valmistui vuonna 1950 ja kiitotie oli sorapintainen 1067 metriä pitkä sekä 23 metriä leveä. Lentoasemalle lensi Canadian Pacific Airlines. Uusi lentoasema rakennettiin vuonna 1981 sen nykyiselle paikalle.
Saksalaisten sotilaiden hautausmaa (Rovaniemi)
Saksalaisten sotilaiden hautausmaa on Rovaniemellä 1963 käyttöön otettu toisen maailmansodan aikana Pohjois-Suomen rintamilla kaatuneiden saksalaisten sotilaiden hautausmaa. Alueelle on haudattu 2 683 saksalaissotilasta. 1,5 hehtaarin kokoinen hautausmaa-alue sijaitsee Norvajärvellä Rovaniemen pohjoisosassa.
Suomen valtio luovutti vuonna 1959 saksalaisen "Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge" -järjestön käyttöön 1,5 hehtaarin maa-alueen Lapin rintamalla kaatuneiden saksalaisten sotilaiden hautausmaan perustamiseksi. Käyttöoikeus luovutettiin korvauksetta niin pitkäksi aikaa kuin alueita käytetään mainittuun tarkoitukseen. Maapohja on Rovaniemen seurakunnan omistuksessa. Järjestö vastasi hautausmaan perustamisesta ja vainajien kokoamisesta sekä rakennutti paikalle mausoleumin. Hautausmaa vihittiin käyttöön vuonna 1963. Järjestö huolehti hautausmaan hoidosta. Pienessä, karun yksinkertaisessa luonnonkivistä rakennetussa mausoleumissa vierailee yhä runsaasti matkailijoita. Hautausmaalla käy matkailijoita vuosittain noin 10 000.
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2010
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2010 järjestettiin Australian Geelongissa ja Melbournessa 29. syyskuuta – 3. lokakuuta 2010. Kilpailujen ohjelmassa oli maantieajo ja aika-ajo miehille, naisille ja alle 23-vuotiaille miehille.
Miesten aika-ajo käytiin 45,8 kilometrin reitillä 30. syyskuuta 2010. Kilpailussa ajettiin kaksi 22,9 kilometrin kierrosta. Fabian Cancellara voitti aika-ajon maailmanmestaruuden neljännen kerran. Hopeamitalisti David Millar johti ensimmäisellä väliaikapaikalla, mutta jäi lopulta Cancellaralle yli minuutin. Tony Martin sai pronssia, vaikka koki rengasrikon.
Lähde: UCI 
Naisten aika-ajo käytiin 22,9 kilometrin reitillä 29. syyskuuta 2010. Kilpailussa ajettiin yksi kierros. Emma Pooley voitti maailmanmestaruuden johdettuaan molemmilla väliaikapaikoillakin. Judith Arndt nousi lopussa hopealle ohi Linda Villumsenin. Lähes 52-vuotias Jeannie Longo-Ciprelli sijoittui viidenneksi. 
Lähde: UCI 
Alle 23-vuotiaiden aika-ajo käytiin 31,8 kilometrin reitillä 29. syyskuuta 2010. Kilpailussa ajettiin kaksi 15,9 kilometrin kierrosta. Taylor Phinney voitti mestaruuden 1,9 sekunnin erolla väliaikapisteissä johtaneeseen Luke Durbridgeen. Marcel Kittel sai pronssia.
Lähde: UCI
Miesten maantieajo käytiin 262,7 kilometrin reitillä 3. lokakuuta 2010. Kilpailussa ajettiin 82,3 kilometrin siirtymäosuus ja yksitoista 15,9 kilometrin kierrosta. Thor Hushovd voitti maailmanmestaruuden oltuaan ylämäkeen ajetussa loppukirissä vahvin ennen Matti Brescheliä ja Allan Davisia. 
Lähde: UCI
Naisten maantieajo käytiin 127,2 kilometrin reitillä 2. lokakuuta 2010. Kilpailussa ajettiin kahdeksan 15,9 kilometrin kierrosta. Giorgia Bronzini voitti maailmanmestaruuden loppukirissä ennen Marianne Vosia ja Emma Johanssonia. Mitalikolmikko ohitti karkumatkalla olleet Nicole Cooken ja Judith Arndtin viimeisen sadan metrin aikana.
Lähde: UCI
Alle 23-vuotiaiden maantieajo käytiin 159 kilometrin reitillä 1. lokakuuta 2010. Kilpailussa ajettiin kymmenen 15,9 kilometrin kierrosta. Kilpailu ratkesi massakirissä, jossa kultaa voitti Michael Matthews ennen John Degenkolbia. Pronssimitali jaettiin Taylor Phinneyn ja Guillaume Boivinin kesken. 
Lähde: UCI
Wall Street: Money Never Sleeps
Wall Street: Money Never Sleeps on vuonna 2010 julkaistu yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka ohjasi Oliver Stone. Elokuva on jatko-osa vuoden 1987 elokuvalle "Wall Street – rahan ja vallan katu". Michael Douglas näyttelee jälleen Gordon Gekkoa, jonka esittämisestä hänet palkittiin edellisellä kerralla parhaan miespääosan Oscar-palkinnolla. Muissa rooleissa esiintyvät muun muassa Shia LaBeouf, Josh Brolin, Carey Mulligan, ja Frank Langella; myös Charlie Sheen vierailee Bud Foxin roolissa.
Elokuvan ensi-ilta oli Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 2010. Suomen ensi-ilta oli 1. lokakuuta 2010.
Verkkoapila
Verkkoapila on suomalainen poliittinen verkkolehti, jota tuottaa Suomen Keskustan omistama yhtiö. Verkkoapilan päätoimittaja on Juha Määttä.
Verkkoapila perustettiin Suomenmaan rinnalle puoluetta, tai tarkemmin sen puoluetoimistoa lähellä olevaksi julkaisuksi. Verkkoapila ja Suomenmaa yhdistyivät vuonna 2010 yhteiseksi kokonaisuudeksi. Puoluesihteeri Jarmo Korhosen vaihduttua Timo Laaniseen on julkaisun asema tullut epävakaammaksi.
Verkkoapilan päätoimittaja Tuomas Koivuniemi siirtyi elokuussa 2010 Kauhajoen Kunnallislehden päätoimittajaksi. Verkkoapilan toiminta päättyi silloisessa muodossaan saman vuoden lopussa. Suurimpana syynä taloudelliset ongelmat, sillä verottaja karhusi lehteä rahoittaneelta Apollon Verkkopalveluilta puolta miljoonaa euroa.
Matkusjoki (joki Vampulassa)
Matkusjoki on 11 kilometriä pitkä joki Satakunnassa. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueeseen ja se on Loimijoen läntinen sivujoki. Matkusjoki yhtyy Loimijokeen 27 kilometriä ylävirtaan sen suistosta. Sen valuma-alueen pinta-ala on 66,56 km² tai 64,63 km² ja se ulottuu Köyliön ja Huittisten alueille. Joki virtaa lähinnä peltojen halki eikä siihen laske järviä.
Matkusjoen suisto sijaitsee noin 2 kilometriä pohjoiseen Vampulan kirkosta. Joki alajuoksulla meanderoiva, mutta sen latvoilla uomat ovat suoristettuja ja syvennettyjä. Joki on 4,8 kilometrin matkalla yli 5 metriä leveä, eikä sen alajuoksulla 7 kilometrin matkalla ole merkittäviä sivuojia ennen Haaranojaa ja Vähäjokea. Siellä joki haarautuu sivujokeen, joka kerää suuren Matkussuon turvetuotantoalueen sadevedet. Sen valuma-alueen pinta-ala on 20 km². Toinen haara jatkaa pääuoman suuntaan ja sen valuma-alueen pinta-ala on 35 km². Sen latvat sijaitsevat Vuorenmaalla, jossa jokeen virtaa pelto-ojien lisäksi Kakkurinsuon vedet.
Valuma-aluetta rajaavat etelässä Säkylänharju ja Virttaankangas, ja niistä on peräisin osa virtaaman vesistä. Pohjoisessa alue rakatuus Kakkurinsuohon ja Matkussuohon. Joki virtaa Haaranojalla Köyliön ja Huittisten kunnanrajan yli. Kantatie 41 ylittää joen lähellä suistoa.
Vuonna 1856 julkaistussa Kalmbergin kartastossa ei näkynyt valuma-alueella järviä, joita olisi voinut kuivattaa. Pellot on raivattu alueen soihin. Kartassa joen suistoon oli merkitty kylä "Matkusjoki by", joka oli saanut nimensä joen mukaan.
Jouni Grönroos
Jouni Grönroos (s. 11. helmikuuta 1967) on suomalainen koripallovalmentaja ja -vaikuttaja, joka toimii kesästä 2018 lähtien Korisliigassa pelaavan Korihaiden henkilöstö- ja talousjohtajana sekä miesten I-divisioona A:ssa pelaavan Forssan Koripoikien päävalmentajana.
Grönroos toimi Panttereiden organisaatiossa parikymmentä vuotta, kunnes siirtyi seuran edustusjoukkueen päävalmentajaksi kaudeksi 2000–2001. Seuraavan kauden hän toimi Torpan Poikien päävalmentajana ja valmensi seuran I-divisioonan kolmanneksi. Kaudet 2002–2005 Grönroos toimi Kouvojen päävalmentajana. Kaudella 2003–2004 hän johdatti seuran Suomen-mestaruuteen saakka. Vuonna 2005 hän siirtyi KTP:n päävalmentajaksi, mutta toimi päävalmentajana vain kymmenen ottelua, joista joukkue voitti yhden. Paluun valmentajaksi Grönroos teki kauden 2008–2009 aikana Porvoon Tarmossa. Grönroos valmensi eri pätkissä Tarmoa vuosina 2009–2014.
Grönroos siirtyi heinäkuussa 2016 forssalaisen FoKoPon päävalmentajaksi. Toukokuussa 2017 Grönroos teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen FoKoPon kanssa.
Elokuussa 2018 Grönroos nimitettiin Korisliigassa pelaavan uusikaupunkilaisen Korihaiden henkilöstö- ja talousjohtajaksi.
Carey Mulligan
Carey Hannah Mulligan (s. 28. toukokuuta 1985 Westminster, Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "An Education", "Ole luonani aina", "Drive", ja "The Great Gatsby – Kultahattu". Hänet palkittiin Jenny Mellorin roolistaan elokuvassa "An Education" parhaan naispääosan Baftalla ja oli ehdolla parhaan naispääosan Oscarin ja Golden Globen saajaksi.
Mulliganin ensimmäinen elokuva oli vuoden 2005 "Ylpeys ja ennakkoluulo", jossa hän näytteli Kitty Bennettiä. Mulligan on näytellyt myös elokuvissa "Brothers", "Public Enemies", "The Greatest", "", "Shame" ja "Inside Llewyn Davis". Vuonna 2007 Mulligan näytteli Sally Sparrow’ta "Doctor Whon" jaksossa "Blink".
Mulligan meni vuonna 2012 naimisiin Mumford & Sons -yhtyeen laulajan Marcus Mumfordin kanssa. Heillä on yksi tytär.
Ypäjoki
Ypäjoki on 11 kilometriä pitkä joki Kanta-Hämeessä Ypäjällä ja Varsinais-Suomessa Loimaalla. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueeseen, ja se on Loimijoen pohjoinen sivujoki. Ypäjoki yhtyy Kokemäenjoen sivujokeen Loimijokeen 76 kilometriä tämän suun yläpuolella. Ypäjoen valuma-alueen pinta-ala on 59 km² ja sen järvisyys on 0,03 %. Luontaisia järviä on vain yksi: Äijälammi.
Joen valuma-alueen vesistöjä ja sivuhaaroja on helpompi kuvailla lähtemällä liikkeelle joen suusta ja etenemällä sitten yläjuoksulle päin.
Joki saa alkunsa Ypäjän Ypäjänkylästä, jonka historiallinen kylätontti on joen rannalla, ja virtaa pääosin Ypäjänkylän alueella kunnes laskee Loimijokeen Loimaan Kauhanojalla. Ensimmäinen sivuhaara yhtyy Ypäjokeen nimettömän lammen tai joen laajentuman kohdalla 3,6 kilometriä Loimijoelta. Sivujoki on nimeltään Haaranoja, jonka valuma-alueen pinta-ala on 22 km². Haaranoja on neljä kilometriä pitkä ja saa alkuunsa Ypäjän taajaman pohjoispuolelta Kartanonkylästä, josta se virtaa Vaivaskoskenojan nimisenä. Haaranojan toinen haara on Rääsänoja. Haaranoja on voimakkaasti perattu ja oiottu, mutta alajuoksulla se meanderoi selvästi. Ylängöllä Äijälamminsuolla sijaitsee Jokioisen kunnan puolella sijaitsee Äijälammi, jonka sadevedet kulkeutuvat laskuojattomana Isorahkan läpi kohti etelää, missä Haaranoja ja sen sivuhaara Letkunoja kuljettavat ne Ypäjokeen.
Katinhännän tienoilla Ypäjoki haarautuu ensimmäisen kerran voimakkaasti. Vasemmalta yhtyy pääuomaan ensin Lautakatonoja ja oikealta yhtyy sitten Korvenoja. Ylempänä pääuoma kulkee Ypäjän kylän kautta joen laajentuman tai lammen läpi. Lampeen laskee kaksi ojaa. Vasemmalta laskee oja Kolinsuon ja Jokioisten kunnan rajan suunnalta kaksi toisiinsa yhtyvää ojaa ja oikealta laskee Hauenkuononoja.
Yhdystie 2812 ylittää joen kahdesti.
Varndean College
Varndean College on Brighton ja Hoven kaupungissa sijaitseva oppilaitos yli 16-vuotiaille opiskelijoille. Vuonna 1884 perustettu oppilaitos toimi alun perin secondary schoolina poikien kouluna ja muutti nykyiselle paikalleen vuonna 1932. Se sai myöhemmin grammar schoolin aseman. Vuodesta 1972 kouluun on otettu myös tyttöjä.
Varndean College sijaitsee samalla kampuksella Balfourin ala-asteen ja esikoulun, sekä Dorothy Stringer High School ja Varndean School -oppilaitosten kanssa.
Holger Nohrström
Frans Holger Nohrström (10. maaliskuuta 1885 Suonenjoki – 12. marraskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja kirjallisuuden ruotsintaja. Hän käytti nimimerkkiä "Mr.C."
Nohrström työskenteli Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssina ja myöhemmin kirjastonhoitajana. Hän oli sen ohella myös "Hufvudstadsbladetin" kirjallisuusarvostelija. Nohrström oli esikuvana Emil Hasselblattin, Olaf Homénin ja Henning Söderhjelmin vuonna 1914 kirjoittaman salapoliisikertomuksen "Herra Corpwieth, herrasmiessalapoliisi" päähenkilölle. Hän itse kirjoitti teokselle myös jatko-osan "Kaksoisolennon arvoitus" (1916).
Nohrström laati muun muassa Suomessa ilmestyneen ruotsinkielisen kirjallisuuden bibliografian vuosilta 1906–1915 sekä Yliopiston kirjaston "Fennica-kokoelman" syntyhistorian. Hän oli "Finsk Tidskrift" -aikakauslehden toimittaja vuodesta 1908 ja myöhemmin myös lehden päätoimittaja.
Nohrström käänsi ruotsin kielelle useiden suomalaisten kirjailijoiden teoksia, muun muassa Juhani Ahon, Johannes Linnankosken, Maila Talvion, Konrad Lehtimäen, V. A. Koskenniemen, Jalmari Finnen, Larin-Kyöstin ja Helmi Setälän kirjoja.
Aarne Rapp
Aarne Aleksander Rapp (13. toukokuuta 1897 Helsinki – 13. joulukuuta 1939 Forssa) oli suomalainen taidemaalari, piirtäjä ja kirjailija.
Rappin vanhemmat olivat taidemaalari Alex Rapp ja Anette Ollila. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1913–1917 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1917–1919.
Rapp osallistui Suomen Taiteilijain vuosinäyttelyihin vuosien 1919 ja 1928 välillä. Hän työskenteli puolustuslaitoksen palveluksessa piirtäjänä.
Rapp oli naimisissa Lilly Elisabeth Manseliuksen kanssa. Aarne Rappin veli Eino Rapp oli myös taidemaalari.
Ernst von Wendt
Ernst Constantin Willehad von Wendt (2. marraskuuta 1877 Helsinki – 29. syyskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, valtiopäivämies ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Von Wendtin vanhemmat olivat eversti Fredrik Willehad von Wendt ja vapaaherratar Fanny Elisabeth von Born. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Von Wendt työskenteli toimittajana Euterpe, Åbo Tidning, Åbo Underrättelser, Veckans Krönika ja Hufvudstadsbladet-lehdissä. Hän osallistui säätyvaltiopäiville aatelissäädyn edustajana.
Ernst von Wendt oli naimisissa kolme kertaa
Hänen lapsenlapsiaan on toimittaja, Euroopan parlamentin jäsen Nils Torvalds.
Beyond Good and Evil
Beyond Good and Evil voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Brighton Hove &amp; Sussex Sixth Form College
Brighton Hove & Sussex Sixth Form College (BHASVIC) on Brighton ja Hoven kaupungissa sijaitseva ammattikorkeakoulu 16-18-vuotiaille. Oppilaitos perustettiin vuonna 1975.
Brighton Hove & Sussex Sixth Form College koostuu kolmesta rakennuksesta, joista vanhin on päärakennus, missä on halli ja suuri kirjasto, Open Learning Centre (OLC). College House on erillinen rakennus, missä on luokkahuoneita, kielikeskus ja medianmuokkauskalusto. Uusin rakennus, Sports Centre, koostuu kahdesta luokkahuoneesta, liikuntahallista ja kahvilasta. Oppilaitokseen kuuluu myös joitakin pienempiä rakennuksia, kuten kanttiini ja ruokala, tilapäisiä luokkahuoneita sekä uusi Student Services Centre, mikä koostuu terveydenhuollon toimistosta ja oppilashuoltotiloista.
Vuonna 1914 rakennus määrättiin luovutettavaksi sotilassairaalaksi vähän oppikoulun avaamisen jälkeen. Ammattikorkeakoulussa on vielä nykyäänkin merkkejä sairaalasta.
Suurin osa ammattikorkeakoulun noin 1660 opiskelijasta suorittaa A-tason tutkintoa. Muut oppilaat ovat jakautuneet yksivuotisiin tutkintoihin, pääasiassa Vocational Intermediate level ja GCSE -ohjelmiin. Noin 60% opiskelijoista on Brighton & Hovesta ja yli 40 opiskelijaa Ison-Britannian ulkopuolelta. Vuonna 2008 noin 70% A-tason tutkinnon suorittaneista opiskelijoista jatkoi loppututkintoon yliopistossa tai aloitti erikoislinjan tutkinnon.Brighton Hove & Sussex Sixth Form College sai johtotähti-aseman heinäkuussa 2008. Johtotähti on julkinen tunnustus jatkokoulutuspaikoille erinomaisuudesta ja innovaatiosta.
Ilajankosken harkkohytti
Ilajankosken harkkohytti ja kankirautapaja toimi Ilomantsissa 1836–1847. Ruukin rakennukset sijaitsivat Ilajanjärvestä Luovejärveen virtaavan Ilajanjoen Ilajankosken rannalla.
Ruukin paikalla sijaitsi alkuaan luutnantti Elias Dahlströmin ja hänen poikansa kersantti Elias Dahlströmin rakennuttama harkkohytti joka käytti lähiseudun järvistä kerättyä järvimalmia. Vuonna 1837 Ilajan ruukin osti Nils Ludvig Arppe joka teki siellä uudistuksia 1840-luvulla. Arppe lopetti ruukin toiminnan 1847 koska järvimalmin ja puuhiilen saannissa oli sinne hankalaa.
Ruukista on säilynyt voimakanavan jäänteitä sekä myllyn raunio kosken länsirannalla. Lisäksi kosken molemmilta rannoilta löytyy vanhoja kuona- ja slagikasoja. Ruukin paikka on noin 300 metrin päässä valtakunnanrajasta.
Jimmy McCulloch
James 'Jimmy' McCulloch (4. kesäkuuta 1953 Glasgow – 27. syyskuuta 1979 Lontoo) oli skotlantilaissyntyinen kitaristi.
Hän liittyi 11-vuotiaana kotikaupungissaan soittaneeseen The Jaygars -yhtyeeseen. Vuonna 1966 yhtye muutti nimekseen One In a Million ja muutti Lontooseen. Yhtye teki CBS Recordsille singlen "Use Your Imagination/Hold on", joka julkaistiin tammikuussa 1967. One In a Million sai runsaasti esiintymistilaisuuksia eri puolilla Lontoota, ja McCullochin raju kitarointi konserteissa sekä seuraavalla singlellä "Fredereek Hernando/Double Sight" herätti huomiota. Yhtye piti yksityisopettajaa McCullochia varten kun taas täysi-ikäisyyttä vaativat klubit katsoivat asian läpi sormien.
McCulloch soitti tähän aikaan monien uraansa aloittavien muusikoiden mm. tulevan Free-yhtyeen jäsenen Simon Kirken kanssa. One In a Millionin single "No Smokes" jäi julkaisematta mutta päätyi BBC:n lastenohjelmaan "Clangers" Yhtye esiintyi mm. The Whon konserttien avaajana.
Laajalle yleisölle McCulloch tuli tunnetuksi Thunderclap Newman -yhtyeessä. Se ei aluksi ollut oikea yhtye, vaan Pete Townshendin studioon kokoama ryhmä. Rumpali-laulaja John "Speedy" Keene oli säveltänyt laulun "Something in the Air" ja kärtti tilaisuutta levyttää se The Whon perustamalle Track-yhtiölle.
Singlestä tuli yllättävästi ykköshitti Isossa-Britanniassa heinäkuussa 1969 nousten listalle myös Yhdysvalloissa. Yhtyeeseen otettiin lisämuusikoita esiintymisiä varten, mutta yhtye ei onnistunut konserteissa. Hittiä ei myöskään osattu hyödyntää ja yhtye hajosi 1970 tehtyään albumin "Hollywood Dream."
McCulloch muodosti oman yhtyeen Bent Frame, jonka jälkeen hän soitti John Mayallin Bluesbreakers - kokoonpanossa. Tämän jälkeen hän liittyi Stone the Crows -yhtyeeseen tapaturmassa menehtyneen Les Harveyn tilalle. Hän soittaa vuoden 1972 albumilla "'Ontinuous Performance".
Yhtyeen hajottua 1973 McCulloch liittyi Paul McCartneyn Wings-yhtyeeseen jolle hän myös sävelsi kappaleita. Hän oli yhtyeessä vuoteen 1977. Erottuaan siitä hän kokosi lyhytaikaisia kokoonpanoja joiden kanssa hän teki useita levytyksiä.
McCulloch löydettiin 1979 kuolleena asunnostaan Lontoon Maida Valesta. Olosuhteet olivat epäselvät, mutta hänen tiedettiin käyttäneen heroiinia.
Kärkelän kuparisulatto
Kärkelän kuparisulatto toimi 1766–1882 Kiskossa Sikajärvestä Kurkelanjärveen laskevan Saukon- eli Kärkelänjoen varrella Kärkelänkosken rannalla. Sulaton perusti 1766 kauppaneuvos Robert Finlay käsittelemään noin viiden kilometrin päässä sijainneen Orijärven kaivoksen tuottamaa kuparimalmia. Sulaton työntekijät tulivat Ruotsista ja aluksi myös sulaton valmistama raakakupari vietiin Avestaan Ruotsiin.
Sulaton toiminnan päätyttyä Kärkelä oli Fiskarsin ruukin ulkokartano jossa harjoitettiin maanviljelyä ja karjataloutta. Kärkelänkosken varrella oli jo vanhastaan toiminut saha ja vuonna 1911 koskeen valmistui voimalaitos joka tuotti sähköä 1907 uudelleen avatulle Orijärven kaivokselle.
Sulaton rakennuksista on säilynyt hirsirakenteinen 1800-luvun alussa rakennettu paja kosken pohjoisrannalla. Lähistöllä on myös kolmen pasutushuoneen perustukset sekä 1960-luvulla puretun myllyn kivijalka. Kosken rannalla olleen entisen kuparihytin kivijalan päälle rakennettiin myöhemmin kookas mylly- ja puimalarakennus joka sortui talvella 2009–2010. Alueelta löytyy myös vanhoja slagikasoja. Ruukin koillispuolella Sahakoskella on säilynyt muutamia työväenasuntoja sekä sahalaitoksen rauniot. Kärkelän ruukinkartano maatalousrakennuksineen on säilynyt.
Valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi arvioidun Kärkelän ruukkiyhdyskunnan rakennukset ulottuvat myös Karjalohjan Kärkelän kylän puolelle.
Maanviljelysneuvos
Maanviljelysneuvos () on suomalainen arvonimi, joka on ollut käytössä jo suuriruhtinaskunnan ajalla. Nykyään se on tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 2. ryhmään. Arvonimestä maksettava vero on joko .
Arvonimi myönnettin Suomessa ensi kerran vuonna 1861. Autonomian aikana se ehdittiin myöntää 39 suomalaiselle. Itsenäisyyden aikana se on kevääseen 2014 mennessä myönnetty 244 henkilölle. Lisäksi vuonna 1918 myönnettiin yksi vastaava maatalousneuvoksen arvonimi.
Robesonin kanaali
Robesonin kanaali (; tai "Robersonkanalen") on Grönlannin ja Kanadan pohjoisimman saaren Ellesmerensaaren välissä sijaitseva salmi. Se on Naresinsalmen pohjoisin osa. Kanaalin leveys on 18–29 kilometriä ja pituus pohjoissuunnassa noin 80 kilometriä.
Robesonin kanaali liittyy etelässä Hall Basiniin ja salmen muiden osien kautta Baffininlahteen, pohjoisessa taas suoraan Pohjoisen jäämeren Lincolninereen. Koska Naresinsalmi on Kansainvälisen hydrografisen järjestön (IHO) (1953) merialueiden rajalinjausten mukaan Baffininlahden pohjoisosan nimitys, voi Robesonin kanaalia tarkastella myös Baffininlahden merialueen pohjoisimpana osa-alueena.
Kanaali on kesäisin auki merenkululle lyhyen ajan. Tutkimusretkeilijä Charles F. Hall onnistui saavuttamaan aluksellaan sijainnin 82°11′ pohjoista leveyttä ja 61° läntistä pituutta suotuisten jääolojen vallitessa kesäkaudella 1871. Nänen jälkeensä monet muut retkikunnat ovat purjehtineet Robesonin kanavaa pitkin.
Salmi nimettiin vuonna 1879 Yhdysvaltain tutkimusmatkailijan, myöhemmän laivastoministerin George Robesonin mukaan.
Salmen pohjoislinja sijaitsee Ellesmerensaaren koillisrannan Alertin, maailman pohjoisinta vakituisesti asutun paikan lähellä.
Kimingin ruukki
Kimingin ruukki oli Karstulassa Kimingin kylässä vuosina 1839–1897 toiminut ruukki. Ruukin harkkohytti sijaitsi Kiminginjärvestä Pääjärveen laskevan Kiminginjoen Pitkäkosken rannalla. Ruukin perusti 1839 "Kimingi Blästerverks Bolag" -niminen yhtiö jossa oli osakkaina virkamiehiä ja vaasalaisia kauppiaita. Alkuaikojen merkittävimpiä omistajia olivat Gustaf Adolf Wasastjerna ja hänen sukunsa, jotka omistivat myös Seinäjoen Östermyran ruukin. Järvi- ja suomalmia käyttänyt harkkohytti valmistui 1844.
Jo ennen nälkävuosia ruukki valmisti enimmillään 175 000 kg harkkorautaa sekä noin 30 000 kg takkirautaa. Ruukki työllisti välittömästi kymmeniä ihmisiä, pääasiassa paikkakuntalaisia. Ammattimiehiä saatiin Kokkolasta ja sen lähiympäristöstä ja osa Ruotsista. Katovuosina rautaruukki oli pelastamassa seudun asukkaita kaikkein pahimmalta hädältä, sillä ruukin toiminta oli vilkkaimmilaan 1860- ja 1870-luvulla. Tällöin ruukin kannattavuus oli myös parhainta.
Vuonna 1882 ruukin ostivat kauppiaat Johan Parviainen ja Albert Rosenlund jotka uudistivat ruukin laitokset kokonaan ja rakensivat myös tervauuneja ruukin yhteyteen. Raudanvalmistuksen päätyttyä 1897 ruukin entisessä vasarapajassa toimi luujauhotehdas ja myöhemmin entisen ruukin alueella toimi tiilitehdas, saha ja mylly. Teollinen toiminta päättyi viimeisen myllyn paloon 1966.
Entisen ruukin paikalla on säilynyt sillan osana ruukin padon hirsiarkkuja, sulkuluukkuja ja rantavallin tukimuuria. Harkkohyteistä ja kankivasarapajasta on jäljellä perustukset, ja hytin lähistöllä on jäljellä vanhoja kuonakasoja. Vanha voimakanava on myös säilynyt. Kosken itärannalta löytyy mylly- ja saharakennusten kivijalkoja. Kimingin ruukin vanha voima-akseli on sijoitettu Karstulan kotiseutumuseoon.
Ruukinkartanona toimineella "Kalmulehdon tilalla" on säilynyt vanhoja ruukin aikaisia talousrakennuksia, mutta tilan päärakennus on palanut jo 1933.
Naresinsalmi
Naresinsalmi (, ) on Grönlannin sekä Kanadan pohjoisimman saaren Ellesmerensaaren välissä sijaitseva salmi. Se yhdistää Baffininlahden Pohjoiseen jäämereen Lincolninmeren kautta. Naresinsalmi on Kansainvälisen hydrografisen järjestön (IHO) (1953) merialueiden rajalinjausten mukaan osa Baffininlahtea, tämän merialueen pohjoisosan nimitys.
Salmi nimettiin vuonna 1964 brittiläisen meriupseerin George Strong Naresin (1831–1915) mukaan. Hän kulki laivallaan koko Naresinsalmen läpi vuosien 1875–1876 arktisella tutkimusmatkallaan, saavuttaen tuolloin retkikuntansa "HMS Alert" -aluksella eurooppalaisille laivoille ennätyksellisen leveyspiirin 82˚27′ pohjoista leveyttä (Floeberg Beach Ellesmerensaaren koillisrannalla), ennen kuin eteneminen laivalla estyi jäiden vuoksi. 
Naresinsalmi voidaan jakaa osa-alueisiin, jotka ovat etelästä luettuina Smithinsalmi, Kanen allas, Kennedyn kanaali, Hallin allas ja Robesonin kanaali.
Salmen keskellä Kennedynsalmessa sijaitsevan Hansinsaari omistus on toistaiseksi epäselvä.
Wanhan Witosen melontareitti
Wanhan Witosen melontareitti (ent. Vanhan vitosen veneilyreitti) on 75 kilometriä pitkä melontareitti, joka alkaa Petäjävedeltä ja kulkee Jämsän kunnan läpi, Koskenpään ja Jämsänkosken kautta Jämsänjokeen ja päättyy Päijänteelle Arvajalle. Reitin varrella on useita matkailuyrityksiä, jotka tarjoavat majoitusta ja ruokailupalveluja, vuokraavat kalustoa ja järjestävät ohjattuja melontaretkiä.
Reitti muodostuu useista järvi, joki- ja koskiosuuksista. Suurimmat kosket on mahdollista ohittaa maitse. Jämsänkosken kohdalla paperitehtaat on kierrettävä maitse. Reitin helpot virtapaikat ja järvi- ja jokiosuudet soveltuvat myös ensikertalaisille melojille, jopa soutuveneille.
Wanha Witonen on saanut nimensä vuonna 1909 käyttöönotetusta, arkkitehti Eliel Saarisen suunnittelemasta viiden markan setelistä. Setelin keskellä kuvattu järvimaisema on maalattu Rasuanniemestä.
Reitin pituus on vaihdellut vuosien aikana viitoitusten ja kunnostustöiden mukaan. Vuonna 1987 julkaistussa "Vanhan Vitosen Veneilyreitti" -oppaassa reitti on esitetty 50 km:n pituiseksi. Vuonna 1995 Jämsän, Jämsänkosken ja Petäjäveden kaupunkien yhteisessä esitteessä reitin pituus on ollut 62 km pitkä. Kunnostustöiden yhteydessä reittimerkintöjä jatkettiin Arvajalle, jolloin reitistä tuli 75 km:n pituinen.
Hyppyrinkosken harkkohytti
Hyppyrinkosken harkkohytti sijaitsi Nilsiän ja Juankosken rajamailla Puntinjoen Hyppyrinkosken rannalla ja se oli toiminnassa 1795–1802. Harkkohytin perusti ruotsalainen ruukinhoitaja Samuel Corneer. Hyttiin kuului harkkouuni sekä vesivoimalla toimivat kaksi paria palkeita ja pieni vasara.
Laitoksen toiminnasta kerrotaan Suomen tiedeseuran julkaisussa (1857) seuraavaa
Hyppyrinkosken harkkohytistä ei ole löydetty mitään säilyneitä jäänteitä.
Stabilointikone
Stabilointikone on asfaltin tasaamiseen ja pehmentämiseen tarkoitettu työkone. Se sopii myös asfaltin jyrsimiseen ja päällystekerrosten sekoittamiseen sideaineiden, kuten bitumiemulsion tai vaahtobitumin, kanssa.
Maaperän stabiloimisessa eli kantavuuden vahvistamisessa käytetään myös stabilointikoneita. Näillä koneilla maaperään injektoidaan tai sekoitetaan yleensä sementtiin ja kalkkiin perustuvia erityisiä seoksia, jotka sekoittuvan maaperään ja kovettuvat. Näin pehmeän maaperän kantavuutta saadaan lisättyä ilman paalutusta tai massanvaihtoa.
Volmar Lindman
Volmar Lindman (30. maaliskuuta 1861 Turku – 19. helmikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Lindman oli Helsingin eläinsuojeluyhdistys HESY ry:n puheenjohtaja 1926–1936.
Lindman toimitti 1900–1910 ilmestynyttä eläinsuojeluaiheista "Djurskydds-kalender"-kausijulkaisua. Hän oli vuosina 1908–1909 ilmestyneen "Unga tankar : organ för Finlands svenska ungdom i hem och skola"-kausijulkaisun vastaava toimittaja ja julkaisija.
J. G. Vuoriniemi
Johan (Johannes) Gustaf Vuoriniemi (sukunimi aik. "Hyrén"; 7. huhtikuuta 1891 Viipuri – 2. toukokuuta 1939 Tampere) oli suomalainen filosofian kandidaatti, opettaja ja runoilija.
Vuoriniemi toimi Forssan yhteiskoulun suomen kielen ja historian lehtorina 1920–1930 ja hän oli myös opettajana Tampereella. Vuoriniemi kirjoitti Lounais-Hämeeseen sijoittuvia kotiseutuaiheisia runoja. Hänen kirjoittamiaan tilapäis- ja juhlarunoja julkaistiin myös Forssan Lehdessä.
Kiipunjärvi
Kiipunjärvi on Kanta-Hämeessä Humppilan ja Jokioisten rajalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Loimijoen valuma-alueella Kojonjoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 60,7 hehtaaria ja sen pituus on 2,1 kilometriä ja leveys 300 metriä. Järveen laskee useita pelto-ojia. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkuunsa 8,5 kilometriä pitkä Rautaoja, jonka vesi pumpataan kuivatetun Rautajärven kohdalla Koenjokeen eli Kojonjokeen.
Järven rantaviiva on 5,3 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Pohjoisessa ja etelässä järvi rajatuu peltomaahan. Rannoille on rakennettu yli 30 loma-asuntoa ja asuinrakennusta. Järven vaikutuspiirissä on kolme tilaa. Järvelle johtaa tiet Humppilasta. Humppilan ja Jokioisten raja kulkee järven poikki siten, että Humppilan puolella on suurempi osa järveä.
Järven itärannalle on rakennettu kosteikkoja kuormitusta vähentämään. Kosteikkoihin toivotaan myös lintuja.
Veden laatu ei ole hyvä, sillä joka kesä esiintyy leväkukintoja. Jokioisten kunnalla on uimaranta ja seurakunnalla leirikeskus.
Lauri W. Pääkkönen
Lauri Vilho Pääkkönen (16. lokakuuta 1865 Hankasalmi – 6. syyskuuta 1939 Viipuri) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "Lassi", "L.V.P." ja "L.W.P:nen".
Pääkkönen kävi 1890-luvulla opintomatkalla Venäjällä ja palattuaan kiersi opettamassa huopikkaiden tekoa eri puolilla Savoa ja Kajaanissa sekä Heinolassa.
Pääkkönen oli opettajana ja koulun johtajana Högforsin kansakoulussa Karkkilassa yhdessä vaimonsa Katri Pääkkösen kanssa 1903–1918.
Anna Sahlstén (kirjailija)
Anna Vilhelmiina Sahlstén (26. tammikuuta 1875 Salo – 25. marraskuuta 1939 Mikkeli) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Sahlsténin tuotanto koostuu lähinnä lapsille ja nuorille tarkoitetuista näytelmistä.
Nykyaikainen viisiottelu kesäolympialaisissa 1912
Tukholman kesäolympialaisissa 1912 kilpailtiin nykyaikaisessa viisiottelussa yhdessä lajissa, miesten yksilökilpailussa. Se järjestettiin 9. heinäkuuta – 12. heinäkuuta Tukholmassa. Ruotsalaiset valtasivat itselleen kaikki mitalisijat. Nuorin osanottaja oli Carl Paaske (21 vuotta ja 343 päivää) Norjasta ja vanhin Carl Pauen (53 vuotta ja 91 päivää) Saksasta.
Yhteensä 32 urheilijaa kymmenen eri maan yhdestätoista joukkueesta kilpaili Tukholman olympialaisten nykyaikaisessa viisiottelussa. Maan edustajien lukumäärä on sulkeissa.
Eleasar
Eleasar on suosittu henkilönimi Vanhassa testamentissa. Se on hepreaa ja tarkoittaa "Jumala on auttanut".
Tärkein nimeä kantanut henkilö oli Aaronin kolmas poika, josta tuli Israelissa vaikuttaneen heimon, leeviläisten, päämies. Isänsä kuoltua Eleasarista tuli ylipappi ja Mooseksen apulainen. Raamatussa Eleasarista kerrotaan, että hän oli Aaronin ja Eliseban poika, jonka veljiä olivat Naadab, Abihu ja Iitamar Hänelle puettiin Aaronin pappispuku jo ennen Aaronin kuolemaa ja Eleasarista tuli Mooseksen lähin työtoveri. Myöhemmin Eleasar avusti Joosuaa Kanaaninmaan jakamisessa. Eleasar haudattiin Gibeaan Efraimin vuoristoon, ja hänen poikansa Pinehas seurasi häntä ylipapin virassa.
Muita nimen kantajia olivat
Kansainvälisen jalkapalloliiton kultainen pallo
Kansainvälisen jalkapalloliiton kultainen pallo () on Fifan vuosittain myöntämä palkinto maailman parhaalle miespuoliselle jalkapalloilijalle. Palkinnon saajasta äänestivät maajoukkueiden valmentajat sekä kapteenit.
Palkinto perustettiin vuonna 2010 yhdistämällä "France Footballin" Kultainen pallo -palkinto ja Kansainvälisen jalkapalloliiton vuoden pelaaja -palkinto. Ensimmäinen palkitsemistilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2010 paras pelaaja, järjestettiin 10. tammikuuta 2011 Sveitsin Zürichissä.
FIFAn kultainen pallo -gaalassa palkittiin myös vuoden naispelaaja, vuoden valmentajat, Fifan tähdistökentällinen ja luovutetaan Puskás-palkinto, Fifan reilun pelin palkinto ja Fifan presidentin palkinto.
Vuonna 2014 Pelélle myönnettiin erikoispalkinto FIFA Ballon d’Or Prix d’Honneur. Hän ei voinut koskaan voittaa vuonna 1956 ensimmäisen kerran jaettua Kultainen pallo -palkintoa, sillä hän ei pelannut Euroopassa.
Ratsastus kesäolympialaisissa 1968
Vuoden 1968 kesäolympialaisten ratsastus järjestettiin 18. – 21. lokakuuta 1968 Méxicossa, Meksikossa. Tämä oli 13. kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 125 osanottajaa 18 eri maasta. Tapahtumia oli kuusi.
Koston aika
Koston aika ("Straightheads") on brittiläinen rikos/draama elokuva, jonka ohjasi Dan Reed ja valmistui vuonna 2006. Pääosissa nähdään Gillian Anderson ja Danny Dyer.
Elokuva kertoo nuoresta Alicesta, joka on työlleen omistautunut paljon. Hänen taloonsa tulee sähkömies nimeltä Adam, joka valmistelee hänen taloonsa turvajärjestelmän. Adamin saatua hommat hän torkahtaa puutarhatuoliin. Alicen palattua hän kertoo että järjestelmä on asennettu. Alice ehdottaa häntä tulemaan mukaan juhliinsa, jotka hänen pomonsa järjestää. Ajettuaan maaseudulle ja saavuttuaan talolle, Alice esittelee Adamin johtajalleen Mishalle. Tämän jälkeen juhlat jatkuvat normaalisti. Alice löytää Adamin puutarhasta yksinäisenä. Adamin kerrottua kuinka tylsää hänellä on, Alice alkaa harrastaa seksiä Adamin kanssa. Lopulta joukko päättää lähteä kotiin päin. Kotiintulo matkalla he ovat jeepin takana, ja jeeppi ei lisää nopeutta vaan hidastelee ohitettuaan jeepin Adam huutaa ""Runkkarit!"" koska he eivät uskoneet heti järkipuhetta. Alice törmää peuraan ja ehdottaa Adamille, että se on vietävä pois tieltä. Hinattuaan peuran syrjäiselle tielle. Joukko miehiä tulee pois autosta, ja he hakkaavat Adamin ja raiskaavat Alicen. Aamulla Adam herää ja löytää Alicen ja hän kysyy Adamilta "Tiedätkö mitä he tekivät minulle kun he lopettivat?". Kuukausi menee ja Alice tuntuu unohtavan tapahtuneen, mutta ei pysty. Alice päättää soittaa Adamille, että hän lähtisi mukaan isänsä mökille. Hän sai vihiä mukana olleesta miehestä, kun hän melkein osui ratsastajiin. Alice ja Adam menevät seuraavana päivänä talolle, jossa yksi miehistä "Heffer" asuu. Tapettuaan koiran he piilottavat sen metsään. Alice melkein ampuu Hefferin, kun hän tulee ulos talosta, mutta Adam kehottaa häntä odottamaan. Hefferin tytär Sophie saapuu ulos talostaan etsimään saksanpaimenkoiraansa Crisista. Alice ja Adam häipyvät. Huomenna Alice:n ollessa metsässä hän törmää Sophie:n ja hän kertoo että koiransa on karannut. Alice leikkii tyhmää ja sanoo, että ei tiedä että missä se on.
Huomenna Alice kertoo Adamille suunnitelmansa, ja he väittelevät kunnes Adam Alicen pyynnöstä suostuu asentamaan kamerat Hefferin taloon. Adam asentaa kamerat, mutta ei pääse pakoon, koska Hefferin ystävät saapuvat taloonsa. Keskustelutuokion jälkeen miehet häipyvät, ja Heffer sulloo itsensä autoon toivoen, että hän kuolee. Sophie karkaa ikkunasta. Alice löytää Hefferin autosta, mutta ei tapa täntä vaan kyselee. Adam on matkalla talolle. Heffer kertoo tarinansa, miksi he raiskasivat ja hakkasivat. Lopulta Hefferin kärsivällisyys loppuu ja hän yrittää hakata Alicen. Adam saapuu ja laittaa teippiä hänen suuhun, käsiin ja jalkoihin. Adam viiltää Hefferin farkut auki veitsellä ja Alice alkaa tökkiä hänen takapuoltaan kiväärillä, mutta ei halua tappaa häntä. Alice poistuu paikalta itkien ja yrittäen hajottaa kivääriä. Adam hakkaa Hefferin tainnoksiin, ja hakee kiväärin ulkoa ja tappaa hänen ystävänsä. Alice pakenee paikalta, löytäen Sophie-tytön ja palaa takaisin kaupunkiin. Elokuva päättyy kun Adam tappaa Hefferin ystävät, ja poistuu paikalta.
Narmada
Narmada (devanagari नर्मदा, ) on Intian keskiosassa virtaava joki. Se on 1 312 kilometriä pitkä ja Intian niemimaan viidenneksi suurin. Joki saa alkunsa Madhya Pradeshin osavaltiosta ja laskee länsisuuntaan Maharashtran ja Gujaratin osavaltioiden läpi Khambatinlahteen Arabianmereen. Narmada on Gangesin, Yamunan, Godavarin ja Kaverin ohella yksi hindujen pyhistä joista.