Mirza Ghulam Ahmad
Mirza Ghulam Ahmad (13. helmikuuta 1835, Qadian, Gurdaspur, Sikhivaltio - 6. toukokuuta 1908 Lahore, Punjab, Brittiläinen Intia) oli itseopiskellut intialainen muslimioppinut. Ahmadiyya -liikkeen perustaja ja 14. vuosisadan Mujaddid ehdokas. Väitti olevansa odotettu Messias sekä viimeisten päivien Mahdi.
Mirza Ghulam Ahmad syntyi 20. helmikuuta 1835 Qadian nimisessä pikkukaupungissa noin 70 mailia Lahoresta koiliseen. Hänen sukunsa oli persialaista alkuperää ja asettui muinoin asumaan Samarkandin kaupunkiin.
1500-luvun puolivälissä esi-isä Mirza Hadi Beg muutti noin 200 seuralaisen kanssa Samrkandista Intiaan Qadian nimiseen kylään. Koska hän oli hallitsija Baburille sukua hän sai tuomarin viran Qadianissa ja noin 100 kylässä sen ympärillä. Suvun puoli-kuninkaallinen asema säilyi Mogulihallitsijoiden aikana 1700-luvun puoliväliin asti. Sitten seurasi taantuma, joka köyhdytti koko seudun yläluokan. Kun Sikhit nousivat valtaan joutui suku muuttamaan muualle pakolaisina. Myöhemmin suku pääsi palaamaan takaisin Qadianiin.
Ahmadin isoisoisä Mirza Gul Muhammad, joka oli oppinut ja hurskas mies perusti Qadianiin kouluja ja teki kaupungista alueen oppimis- ja koulukeskuksen. Hän oli antelias mies ja lahjoitti mm. muutamia kyliä niille muslimioppineille, jotka olivat menettäneet omansa Sikhien valtaannousun myötä.
Jo lapsena M.G. Ahmad osoitti uskonnollisia taipumuksia ja niin hän alkoi opiskella Koraania itsenäisesti ja kotiopettajan valvonnassa. Hän ei koskaan käynyt valtiollista koulua, vaan sai kotiopetusta, joka käsitti mm. arabian kieliopin ja persian kielen. Isä opetti hänelle lääketiedettä.
Hän oli noin 35 vuotias kun hänen isänsä kuoli ja hän sai ensimmäisen jumalallisen ilmoituksensa: "Me kutsumme todistajaksi taivaan mistä käsin kaikki kohtalot määrätään ja me kutsumme todistajaksi sen mikä on tapahtuva auringonlaskun jälkeen." Hän koki tuon ilmestyksen liittyvän ensisijaisesti isänsä pois menoon. Sen jälkeen hän alkoi keskustella Allahin tai taivaan kanssa säännöllisesti saaden uusia ilmoituksia. Pian hän ymmärsi ilmoitusten luonteen. Ne olivat suuria profetioita, jotka olivat varmistetut jumalallisin merkein, jotka ilmenivät etenkin luonnossa.
Ensimmäisestä avioliitostaan hänellä oli kaksi lasta ja toisesta vuonna 1884 solmitusta avioliitosta viisi eloon jäänyttä lasta. Noihin aikoihin oli vallalla tietämättömyys ja taikausko, uskontojen pilkkaaminen sekä epäuskon palvonta ja jumalallistaminen. Siksi hän sai ilmoituksen, että hänestä tulee 14. vuosisadan uudistaja eli Mujaddid. Tuossa tehtävässä hän aikoi osoittaa islamin ylemmyyden muihin uskontoihin nähden. Uudistajan tehtävänä toimimista varten perustettiin 23.3.1889 Ahmadiyya Movement.
Tämän jälkeen hän sai ilmoituksen, että hän on luvattu Messias ja se Mahdi, jonka saapumisen myöhempinä päivinä oli profetoitu Islamin pyhän profeetan kautta (Jonka olkoon rauha ja Allahin siunaukset). Kun tuo väite julkaistiin ymmärrettin, että hän samaisti itsensä Koraanin Suurassa 61 mainittuun Ahmad messiaaseen. Mutta tuota väitettä pidettiin harhaoppisena. Hänestä alettiin puhua hänen olevan: Itsensä islamin aitauksen ulkopuolelle ajanut, Antikristus, armosta osaton sekä elämältään ennaltatuomittu. Mutta tuon kaltaiset syytökset ennakoidaan Suurassa 61.
Tämän jälkeen häntä kohtaan nousi ajoittain leimahtavia vainoja ja syytöksiä, mutta nuo vainot vain lisäsivät Ahmadiyya liikkeen kannatusta ja jäsenten lukumäärää. Ja hän sai ilmoituksen: "Sinun viestisi viedään maan ääriin asti". Tuohon aikaan ei vielä ollut Qadianissa muuta yhteyttä kuin lähistöllä kulkenut rautatie. Puuttuivat kaikki tietoliikenne yhteydet. Hän kulki kuitenkin useissa kaupungeissa väitellen islamin paremmuudesta muihin uskontoihin nähden ja kirjoitti elämänsä aikana noin 80 kirjaa urdun, arabian ja persian kielellä. Tunnetuin teos on nimeltä: Barahin-e-Ahmadiyya.
Vainot leimahtivat aina 200 oppineen allekirjoittamaan fatwaan asti, joka määräsi hänet ja liikkeen kannattajat kuoleman tuomion alaisiksi. Tämä tapahtui siitä syystä, että hän esitti väitteen olevansa: Ei-lakia (pyhää kirjoitusta) tuova profeetta. Islam opettaa itse, että profeetta Muhammed (Jonka olkoon rauha ja Allahin siunaukset) oli profeettojen sinetti, jonka jälkeen ei tule muita profeettoja. Siksi oli liikaa islamin oppineille tuo väite, että M.G. Ahmad oli profeetta.
Ahmad keskittyi kaikessa opetukseen Koraanin todistamiseen jokaista pilkkua ja tavua myöten totuudeksi ja pyhäksi kirjoitukseksi. Toisin kuin esimerkiksi Mujaddid Ahmad Sirhindi, joka painotti etupäässä šaria-lain pyhyyttä M.G. Ahmad ei puuttunut juurikaan šaria-lakiin.
Koraani on erehtymätön ja toteutuu varmasti oli tuona aikana tärkeää opettaa. Mikäli Koraani ja Sunna olivat ristiriidassa toistensa kanssa oli ensisijainen auktoriteetti juuri Koraani.
Käytännön opetuksenaan A. Sirhindi kehotti kehon pitämiseen puhtaana nautintoaineista kuten teestä, mutta M.G. Ahmad painotti puolestaan sydämen puhtautta: "Yritä tulla puhdasydämiseksi ilman vaihtoehtoa. Näin osoittaisit sympatiaa jokaista ihmistä kohtaan. Vartioi käsiäsi, kieltäsi ja ajatuksiasi kaikkia epäpuhtaita kohteita kohtaan. Vältä epäjärjestyksen teitä ja kaikkea petollisuutta. Pelkää Jumalaa ja palvo häntä puhtain sydämin." (kashful Ghita, siv. 8-9). Lisäksi M.G. Ahmad painotti kaikkien luotujen välisen sympatian tärkeyttä. Hän oli profeetta, joka valmisti koko luomakuntaa yksimielisesti; yhdestä sydämestä palvomaan Jumalaa.
Länsimaissa Jehovan todistajat ovat useissa kohdin opettaneet samoja asioita kuin M.G. Ahmad. Esimerkiksi sen, että Jeesuksen toinen tulemus tapahtuu hengellisesti eikä näkyvänä persoonana.
Eräs suurimmista merkeistä luonnossa, joka eräiden mukaan osoittaa, että Mahdi nimitys soveltuu käytettäväksi M.G. Ahmadin yhteydessä oli vuonna 1894 tapahtunut kuun- ja auringonpimennys Ramadan kuukautena. On nimittäin olemassa muinainen hadith, joka ennustaa tämän tapahtuman:
"Koskien meidän Mahdiamme on olemassa kaksi merkkiä, joita ei ole koskaan ilmaantunut taivaiden ja maan luomisesta lähtien; nimittäin kuu tulee pimenemään Ramadanin ensimmäisenä yönä ja aurinko tulee pimenemään keskipäivällä samassa kuussa Ramadania. Ja nämä merkit eivät ole ilmaantuneet siitä lähtien kun Jumala loi taivaat ja maan". 
- Dar Qutni vol. 1, sivu 188
Aivan täysivoimaisena tuo Hadith ei ehkä toteutunut, mutta oli tarpeeksi vaikuttava silti. Kuu pimeni maaliskuun 21. päivän iltana 1894, joka oli 13. Ramadanin yö ja aurinko pimeni Huhtikuun kuudennen päivänä aamuna, joka oli 28.Ramadanin aamu. Teoksessaan Noorul Haq (Totuuden valo) M.G. Ahmad on ilmaissut oman kantansa asiaan.
Ahmad kuoli Lahoressa 26.5.1908. Hän teki työtä viimeiseen asti ja oli edellisenä iltana suunnittelemassa: Rauhan Viesti (The Message of Peace) nimistä dokumenttia.