hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
USS Pueblo (AGER-2)
USS Pueblo (runkonumero AGER-2) oli Yhdysvaltain laivaston viestitiedustelualus. Pohjois-Korean laivasto valtasi aluksen 23. tammikuuta 1968.
Yhdysvaltain maavoimien kuljetusjoukot () tilasivat Wisconsinista Kewauneesta Kewaunee Shipbuilding and Engineering Corporationilta kuljetus- ja huoltoaluksen () nimellä "FP-344". Alus laskettiin vesille 16. huhtikuuta 1944 kumminaan rouva C. L. Duwall ja se luovutettiin armeijalle kolmisen kuukautta myöhemmin 5. heinäkuuta.
Alus nimettiin myöhemmin "FS-344":ksi ja se palveli huoltoaluksena Filippiineillä armeijan satama-aluksena. Se poistettiin palveluksesta vuonna 1954, minkä jälkeen se makasi ankkurissa ensin Clatskaniessa Oregonissa ja myöhemmin Kalifornian Rio Vistassa. Armeijan luovuttua aluksesta tarpeettomana se siirrettiin laivastolle 12. huhtikuuta 1966. Alus nimettiin 18. kesäkuuta "Puebloksi" runkonumerolla AKL-44. Se muutettiin ympäristöntutkimusalukseksi Puget Soundin laivastontelakalla, jolloin sen runkonumeroksi tuli 2. toukokuuta 1967 AGER-2.
Alus palasi palvelukseen 13. toukokuuta 1967 päällikkönään LLoyd M. Bucher. Länsirannikolla järjestettyjen koeajojen sekä operoinnin jälkeen alus lähti San Diegosta 6. marraskuuta Pearl Harboriin ja edelleen Jokosukaan Japaniin, jonne se saapui 1. joulukuuta. Alus sijoitettiin tiedustelu- ja merentutkimustehtäviin Japaninmerelle.
Kansainvälisillä vesillä ollessaan alusta lähestyi 23. tammikuuta 1968 Pohjois-Korean laivaston vartiovene, joka käski "Pueblon" poistua tulenavauksen uhalla. "Pueblo" jatkoi tehtäviään. Paikalle saapui toinen vartiovene, joka avasi tulen haavoittaen neljää. Tulenavauksen jälkeen vartioveneiltä lähtenyt osasto nousi "Puebloon" vallaten aluksen. Vallattu alus vietiin Wonsanin satamaan. Aluksen miehistö ja kaksi mertentutkijaa vangittiin.
Pohjoiskorealaisten lähteiden mukaan Pueblo oli Pohjois-Korean aluevesillä tullessaan vallatuksi. Pohjois-Korea itse oli määritellyt merirajansa 50 merimailin päähän rannikosta. Yhdysvaltain ulkoministeriön mukaan valtuudet loukata Pohjois-Korean aluevesiä oli mitätöity. julkaisemien asiakirjojen mukaan Pueblon osalta valtuuksia loukata Pohjois-Korean aluevesiä ei oltu kumottu. Aluksen lokikirjan mukaan se olisi myös ollut useaan otteeseen Pohjois-Korean aluevesillä.
Aluksen miehistö ja kaksi mertentutkijaa olivat vankeina yksitoista kuukautta vapautuen vasta 23. joulukuuta 1968 Panmunjonissa. Vastineeksi miehistön vapauttamisesta Yhdysvallat joutui antamaan allekirjoitetun kirjelmän aluevesien loukkaamisesta, pyytämään siinä anteeksi ja vakuuttamaan ettei sama teko toistuisi enää. Alusta ei kuitenkaan palautettu Yhdysvaltojen laivastolle.
Alus on nykyään Pohjois-Koreassa museoaluksena Pjongjangissa joen rannassa. Alus on edelleen Yhdysvaltojen laivaston alusrekisterissä merkittynä aktiivikäytössä olevaksi, mutta se on merkitty myös kaapatuksi.
Puro-orneero
Puro-orneero ("Lochmias nematura") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Sen aiempi suomenkielinen nimi oli karaorneero.
Puro-orneeroa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Ecuadorissa, Guayanassa, Kolumbiassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Uruguayssa ja Venezuelassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Martti Puohiniemi
Martti Puohiniemi (s. 1952) on suomalainen valtiotieteiden tohtori ja sosiaalipsykologi, joka tutkii suomalaista arvomaailmaa ja ajan ilmiöitä.
Puohiniemi on toiminut oman Limor Oy:nsä puitteissa yrittäjänä vuosina 1990–2013. Sitä ennen hän toimi muun muassa markkinointitutkijana ja tutki suomalaisten asenteita ja kulutuskäyttäytymistä. Arvotutkimukseen hän erikoistui väitöskirjansa 1995 myötä ja on sen jälkeen tutkinut sekä väestön että yritysten toimintaa ohjaavia arvoja sekä konsultoinut niistä yrityksiä ja yhteisöjä.
Vuonna 2004 Mainostajien liitto palkitsi Puohiniemen alaan liittyvästä tutkimustyöstä.
Teräväpystynokka
Teräväpystynokka, aikaisemmalta nimeltään terävänokka ("Heliobletus contaminatus") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Teräväpystynokkaa tavataan luonnonvaraisena Argentiinassa, Brasiliassa ja Paraguayssa. Lisäksi sitä tavataan Uruguayssa, jossa kannan alkuperä ei ole tiedossa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pikkupystynokka
Pikkupystynokka, aikaisemmalta nimeltään pystynokka ("Microxenops milleri") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Nimensä mukaisesti sen lyhyen nokan yläpuoli kaartuu hieman ylöspäin.
Pikkupystynokkaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Equadorissa, Ranskan Guayanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kaitapystynokka
Kaitapystynokka ("Xenops tenuirostris") on orneeroiden heimoon kuuluva eteläamerikkalainen varpuslintu.
Kaitapystynokkaa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Ecuadorissa, Guyanassa, Kolumbiassa, Perussa, Ranskan Guayanassa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ida Hämäläinen
Ida Maria Hämäläinen (6. toukokuuta 1875, Pieksämäki – 27. heinäkuuta 1961, Pieksämäki) oli kansanedustaja Työväen ja pienviljelijäin puolueesta.
Hämäläinen oli ammatiltaan ompelija ja sosiaaliselta taustaltaan kruununtorpparin tytär. Hänet valittiin eduskuntaan Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä vuonna 1927, ja hän oli kansanedustajana vuoteen 1929. Hämäläinen oli poliittisista syistä vankilassa vuosina 1930–32. Hän johti Puna-Avun toimintaa Viipurissa vuosina 1936–38.
Ruskopystynokka
Ruskopystynokka ("Xenops minutus") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Ruskopystynokkaa tavataan laajalla alueella Meksikossa, Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjois- ja itäosissa. Lajin kannaksi arvioidaan 5–50 miljoonaa yksilöä, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Molluginaceae
Molluginaceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa, johon kuuluvat mm. suomessakin kasvavat kohokkikasvit (Caryophyllaceae).
Heimon kasvit ovat lähes sukkulenttisia ruohoja, harvoin matalia pensaita. Niiden kasvutapa on varsijatkoinen eli sympodiaalinen. Pigmenttinä niillä on antosyaanit ja laidunnusta torjumaan saponiineja. Kasvit ovat kaljuja tai karvat ovat tähtimäisiä. Esilehdet ovat merkittäviä. Lehdet ovat usein valekiehkuroissa joko varren tyvellä tai ylempänä, vastakkaisesti tai kierteisesti; korvakkeet ovat kalvomaisia, joskus puuttuvat. Kukat voivat olla melko näyttäviä, mutta teriö kuitenkin puuttuu. Heteitä on 2-30, tavallisesti 5-10, sijaitsevat vuorottaisesti kehälehtiin nähden; palhot ovat toisinaan tyvestään yhtyneet. Emejä on joskus yksi tai tavallisemmin sikiäin on ainakin kahden emilehden yhteenkasvettumana muodostunut. Istukka on aksiletyyppinen. Vartaloita on yksi tai useampia. Kussakin emilehdessä on yksi tai useita siemenaiheita. Hedelmä on selkäluomainen kota tai avautuu poikittaisraoin; harvoin hedelmä on pähkinä. Siemenet voivat olla vaipallisia. Kromosomiluku n = 9.
Enimmäkseen heimo kasvaa eteläisessä Afrikassa. Suku "Glischrothamnus" kasvaa Koillis-Brasiliassa ja muutama suku ("Glinus" ja "Mollugo") ovat pantrooppisia ja lämpimien alueiden kasveja. Lähinnä Suomea heimo kasvaa Ukrainassa.
Molluginaceae kuuluu kladiin, jossa ovat myös heimot Montiaceae, Halophytaceae, Didiereaceae (kaktiokasvit), Basellaceae (basellakasvit), Talinaceae, Anacampserotaceae, Portulacaceae (portulakkakasvit) ja Cactaceae (kaktuskasvit). Kladissa hedelmä on selkäluomainen kota. Heimossa on yhdeksän sukua ja 87 lajia. Runsaslajisimmat suvut ovat Mollugo ja Pharnaceum, edellisessä 35, jälkimmäisessä 20 lajia.
Heimon suvut ovat:
Traakian Demokritos-yliopisto
Traakian Demokritos-yliopisto () on yliopisto, joka toimii Länsi-Traakiassa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1973 ja se aloitti toimintansa seuraavana vuonna. Yliopisto on nimetty traakialaisen filosofi Demokritoksen mukaan.
Yliopiston keskuspaikka on Komotiníssa ja sillä on kampukset Komotinín lisäksi Alexandroúpolissa, Orestiádassa ja Xánthissa. Yliopistossa on kahdeksan tiedekuntaa ja yhteensä 18 laitosta. Niissä on yhteensä 15 000 opiskelijaa.
Yliopiston tiedekunnat ja niiden laitokset ovat:
Never Leave You (Uh Oooh, Uh Oooh)
”Never Leave You (Uh Oooh, Uh Oooh)” on yhdysvaltalaisartisti Lumideen kappale. Se julkaistiin singlenä hänen "Almost Famous" -studioalbumilta 13. toukokuuta 2003. Kappaleen ovat tuottaneet DJ Tedsmooth sekä Trendsetta, ja sanoituksesta vastasivat puolestaan Lumidee Cedeño, Teddy Mendez, Edwin Perez, Steven Marsden, Trevor Smith ja John Jackson.
Isopystynokka
Isopystynokka ("Megaxenops parnaguae") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Isopystynokkaa tavataan Brasilian koillisosissa. Laji on luultavasti melko yleinen osissa levinneisyysaluettaan, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nakkeliorneero
Nakkeliorneero, aikaisemmalta nimeltään puujuoksija ("Pygarrhichas albogularis") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Nakkeliorneeroa tavataan Argentiinassa ja Chilessä. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kanta on laskussa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tiikelipainokone
Tiikelipainokone on yhdellä painovärillä painava yksinkertainen kohopainokone, jossa väri puristetaan suoralta painopinnalta suoralle paperi- tai kartonkiarkille. Tiikelikoneita käytetään kirjapainoissa pienimuotoisten ja pienipainoksisten painotuotteiden, kuten kirjelomakkeiden, kutsukorttien ja käyntikorttien painamiseen. Koska tiikelipainossa painettavaa materiaalia ei tarvitse taivuttaa, sopii menetelmä myös paksummille ja jäykemmille kartongeille.
Suomen kirjapainoissa yleisin tiikelikone on Heidelbergin valmistama niin sanottu "siipi-Heikku". Se on saanut kutsumanimensä painoarkkien syöttöön (eli alistukseen) ja luovutukseen tarkoitetuista siipimäisistä ulokkeistaan.
Maailman ensimmäisenä tiikelipainokoneena pidetään vuonna 1803 keksittyä Suhler-painokonetta. Sen kehitti leipzigilaisen Breitkopf & Härtelin painajaoppilaana ollut saksilainen Johann Friedrich König (1774–1833). Vuonna 1807 englantilainen paperikauppias John Brown patentoi oman tiikelipainokoneensa. Ensimmäinen höyryvoimalla käyvä tiikelipainokone syntyi 1810–1812 Johann Friedrich Königin rakentamana lontoolaiselle kirjanpainajakustantajalle Thomas Bensleylle.
Jan Komasa
Jan Komasa (s. 28. lokakuuta 1981 Poznań) on puolalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on näyttelijä Wiesława Komasan poika. Jan Komasa valmistui PWSFTviT Lódz -elokuvakoulusta. Komasa ohjasi ensimmäisen elokuvansa, 15 minuuttia kestävän lyhytelokuva "Fajnie, że jesteśin" vuonna 2003. Komasan seitsemäs ohjattu elokuva, Varsovan vuoden 1944 tapahtumiin perustuva elokuva "Varsova 44" sai menestystä Puolassa ja kiitosta myös muualla Euroopassa. Komasan ensimmäinen pitkä elokuva oli vuonna 2005 ilmestynyt "Oda do radości", jonka kesto oli 120 minuuttia. Komasa asuu Varsovassa, jonne hän muutti seitsemänvuotiaana synnyinkaupungistaan Poznańista.
Ilumetsan meteoriittikraatterit
Ilumetsan meteoriittikraatterit ovat Viron Võrun kunnassa, Võrumaan maakunnassa sijaitseva meteoriittikraatterien sarja. Alueella on yhteensä viisi kraatteria joista kahden, Põrgu- ja Sügavhaudin sanotaan olevan varmoja meteoriitin aiheuttamia kraattereita. Muut kraatterit ovat nimiltään Ingli-, Tondi- ja Kuradihaud. Kraattereista suurin on Põrguhaud, jonka halkaisija on 75-80 metriä ja syvyys puolestaan 12,5 metriä.
IBM 5100
IBM Portable PC Model 5100 oli IBM:n syyskuussa 1975 julkistama tietokone, jossa samassa hieman tavallista kirjoituskonetta suuremmassa kotelossa oli näyttö, magneettinauha-asema ja näppäimistö. IBM 5100:a saattoi luonnehtia henkilökohtaiseksi pöytätietokoneeksi, korkea hinta aiheutti kuitenkin sen, että sitä käytettiin lähinnä matemaattista laskentaa vaativissa asiatuntijatehtävissä. Erityisesti koneessa käytetty APL-kieli mahdollisti matriisilaskennan käytön. APL:n käyttö oli poikkeuksellista sillä tuohon aikaan pienissä tietokoneissa oli yleensä käytössä BASIC-ohjelmointikieli.
IBM 5100:ssa käytettiin APL- ja/tai Basic-ohjelmointikieliä. APL:stä oli käytössä lähes sama APLSV versio kuin IBM S/370-sarjan suurkoneissa ja Basic-tulkki oli sama kuin IBM System/3-minitietokoneissa käytetty. Mikrokoodilla totetutettu IBM S/370 ja System/3 emulointi mahdollisti näiden molempien ohjelmointikielien käytön IBM 5100:ssa.
IBM 5100:n valmistus ja myynti päättyivät maaliskuussa 1982. Seuraajamalli oli tammikuussa 1978 esitelty IBM 5110. Samassa mallisarjassa vuonna 1981 esitelty IBM 5150 tunnetaan paremmin IBM PC:n nimellä mutta IBM 5100:a ei käytetty pohjana sen kehittämisessä.
Pueblo (täsmennyssivu)
Pueblo tarkoittaa seuraavia asioita:
Ampere WS-1
Ampere WS-1 oli "Ampere Inc":n suunnittelema ja japanilaisen Nippon-Shingon 1985 valmistama kannettava tietokone, jossa käytettiin poikkeuksellisesti ohjelmointikielenä APL:ää siihen aikaan pienissä tietokoneissa tavanomaisen BASIC-kielen asemesta. Koneen myynti Yhdysvalloissa kaatui siihen, että sitä ei hyväksytty Yhdysvaltain telehallintoviraston Federal Communications Commissionin testeissä.
Ampere WS-1:n muotoilusta vastasi japanilainen Kumeo Tamura, joka oli ollut mukana myös Datsun 240Z-urheiluauton suunnittelijaryhmässä.
Paras elokuva (New York Film Critics Circle)
Parhaan elokuvan New York Film Critics Circle -palkinto on yksi palkinnoista, joita New York Film Critics Circle -yhdistys jakaa vuosittain. Palkinto jaetaan New York Film Critics Circlen jäsenten äänestyksen perusteella.
Museum of Science and Industry
Museum of Science and Industry on Chicagossa Yhdysvalloissa sijaitseva suuri tiede- ja tekniikkamuseo.
Museorakennus rakennettiin vuonna 1893 Chicagon maailmannäyttelyä varten. Vuonna 1911 yhdysvaltalainen liikemies ja Sears, Roebuck and Company -tavarataloketjun johtaja Julius Rosenwald kävi poikansa kanssa Deutsches Museumissa Münchenissä. Hän innostui museosta, jossa näyttelyesineet liikkuivat ja museovieraat saivat painaa nappuloita ja vääntää vipuja. Rosenwald halusi rakentaa vastaavan museon myös kotikaupunkiinsa Chicagoon. Tilaksi hän löysi maailmannäyttelyä varten rakennetun rakennuksen. Museo avattiin 19. kesäkuuta 1933.
Museorakennus on ainut Chicagon maailmannäyttelystä jäljellä oleva rakennus.
Museossa on yli 400 000 neliöjalkaa (yli 37 000 neliömetriä) näyttelytilaa ja yli 35 000 näyttelyesinettä. Museon vakituisiin näyttelyihin kuuluvat muun muassa U-505, joka on Yhdysvaltojen ainut saksalainen U-vene, hautomo, jossa voi seurata kananpoikien kuoriutumista munista, sekä United Airlinesin Boeing 727 -lentokone.
Saudi-Arabian ja Kuwaitin välinen neutraali alue
Saudi-Arabian ja Kuwaitin välinen neutraali alue, myös puolueeton vyöhyke tai neutraali vyöhyke, oli Saudi-Arabian ja Kuwaitin välissä vuosina 1922–1970 sijainnut, 5 770 km²:n laajuinen mihinkään valtioon kuulumaton alue.
Vyöhyke muodostettiin 2. joulukuuta 1922 solmitulla Uqairin sopimuksella, jonka alle­kirjoittivat silloisen Nejdin sulttaani Abdullah bin Abdur-Rahman al Saud ja Kuwaitin hallitsija Ahmad al-Jabir al-Sabah. Koska Kuwait tuolloin ei kuitenkaan ollut itsenäinen valtio vaan kuului Brittiläiseen imperiumiin, allekirjoitti sopimuksen myös Britannian edustaja J. C. More. Sopimuksen mukaan tähän alueeseen nähden oli Nejdin sulttaani­kunnalla ja Kuwaitilla yhtäläiset oikeudet, kunnes Ison-Britannian hallituksen välityksellä tehtäisiin uusi aluetta koskeva Nejdin ja Kuwaitin välinen sopimus.
Alueen valtaamiseen ja hyväksi­käyttöön oli kummallakin osapuolella kuitenkin vain vähän kiinnostusta, ennen kuin vuonna 1938 Kuwaitin Burganista löydettiin öljyä. Sitä ennen Nejd oli yhdistynyt Hijazin kanssa Saudi-Arabiaksi. Kun vaikutti toden­näköiseltä, että öljyä löydettäisiin puolueettomalta vyöhykkeeltäkin, molempien maiden hallitukset myönsivät vuosina 1948–1949 yksityisille yhtiöille toimi­lupia. Myöhemmin molemmat maat käyttivät hyväkseen alueen öljy­esiintymiä tekemänsä yhteis­työ­sopimuksen mukaisesti.
Alueen jakamisesta alettiin neuvotella, kun Kuwaitin ja Saudi-Arabian hallitsijat lokakuussa 1960 tapasivat ja päättivät, että puolueeton vyöhyke olisi jaettava. Molempien maiden hallitukset allekirjoittivat 7. heinäkuuta 1965 asiaa koskeneen sopimuksen. Maiden välisestä rajasta sovittiin 17. joulukuuta 1967, mutta sopimus ei virallisesti tullut voimaan, ennen kuin se allekirjoitettiin Kuwaitissa 18. joulukuuta 1969. Sopimus ratifioitiin 18. tammikuuta 1970, ja se julkaistiin "Kuwaiti Official Gazette" -julkaisussa 25. tammikuuta 1970.
Alueen öljyvaroja käytettiin vielä tämän jälkeen yhteisesti.
Vyöhykkeellä ei koskaan ollut ISO 3166 -tunnusta, koska se oli jaettu ennen kuin tämä standardi vuonna 1974 laadittiin.
Sven-Erik Bucht
Sven-Erik Bucht (s. 28. joulukuuta 1954 Karunki) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Lokakuusta 2014 lähtien hän on toiminut Stefan Löfvenin hallituksen maatalousministerinä. Ruotsin valtiopäivillä hän on ollut vuodesta 2010.
Bucht oli Haaparannan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja ja kunnallisneuvos 2003–2010. Vuonna 2010 hänet valittiin kansanedustajaksi suurella henkilökohtaisella äänimäärällä.
Bucht sai taivuteltua Ikean omistajan Ingvar Kampradin perustamaan Ikea-tavaratalon Haaparantaan. Vuonna 2007 ruotsalainen "Fokus"-lehti valitsi Buchtin vuoden ruotsalaiseksi.
Ministeriksi valinnan jälkeen vuonna 2014 Bucht sai selitellä mailleen ilman rakennuslupaa rakennuttamaansa neljää mökkiä.
Bucht on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Buchtin vaimo on suomalainen, ja hän osaa puhua suomea.
Kurt Koffka
Kurt Koffka (18. maaliskuuta 1886 Berliini, Saksa – 22. marraskuuta 1941 Northampton, Massachusetts, Yhdysvallat) oli saksalais-yhdysvaltalainen psykologi. Hänet tunnetaan erityisesti hahmopsykologian perustajana Max Wertheimerin ja Wolfgang Köhlerin ohella.
Koffka aloitti filosofian opinnot Berliinin yliopistossa 1903 ja suoritti filosofian tohtoritutkinnon 1908 Carl Stumpfin oppilaana. Hän vietti myös vuoden Edinburghissa opiskellen englantia ja tutustuen brittiläiseen psykologiaan. Tämä mahdollisti Koffkan helpomman verkostoitumisen kansainvälisesti ja myös hänen työnsä tulivat esitellyksi kansainväliselle tutkijayhteisölle. Koffka työskenteli Johannes von Kriesin psykologialaboratorion assistenttina 1908-1909 Freiburgissa, jonka jälkeen hän siirtyi assistentiksi Würzburgiin Oswald Külpen ja myöhemmin Karl Marben alaisuuteen 1909-1910.
Vuodesta 1910 tuli käänteentekevä Koffkan psykologinuran kehittymisessä. Hän siirtyi Frankfurt am Mainiin, missä hän solmi pitkäkestoisen suhteensa Wertheimeriin ja Köhleriin. Heidän yhteistyönsä johti Wertheimerin kuuluisaan julkaisuun liikkumisen havainnoimisesta vuonna 1912, josta hahmopsykologian käsitteen on laskettu juontavan juurensa. Koffka siirtyi kolmen lukukauden jälkeen Gießeniin vuonna 1911, jossa hänet nimitettiin ensin Privatdozentiksi ja myöhemmin ylimääräiseksi professoriksi (). Hän pysyi Gießenissä vuoteen 1924 saakka lukuun ottamatta joitakin tutkimuskausia sotatutkimuksen parissa Ensimmäisen maailmansodan aikoina. Koffka alkoi vierailla Yhdysvalloissa 1920-luvulla ja hän siirtyi lopulta pysyvästi maahan. Hän oli Cornellin yliopiston Schiff-professuurin haltija 1924-1925 ja piti vuonna 1925 kuuluisan luentosarjan Clark Universityssa yhdessä Köhlerin kanssa, joka julkaistiin myöhemmin nimellä "Psychologies of 1925" (1926). Työskenneltyään Wisconsinin yliopistossa 1926-1927 hänestä tuli uuden William Allan Neilsonin mukaan nimetyn professuurin haltija Smith Collegessa Massachusettsissa. Hän työskenteli Smith Collegessa aina kuolemaansa saakka vuoteen 1941. Koffka vieraili Uzbekistanissa tutkimusmatkalla kesällä 1932 Neuvostoliiton hallituksen kutsumana ja Oxfordin yliopistossa 1939-1940.
Hermann Kolbe
Adolf Wilhelm Hermann Kolbe (27. syyskuuta 1818 Elliehausen (nyk. osa Göttingeniä), Hannoverin kuningaskunta – 25. marraskuuta 1884 Leipzig, Saksa) oli saksalainen kemisti. Kolbe tunnetaan kemiallisten yhdisteiden yleisesti hyväksytystä jaottelusta epäorgaanisiin ja orgaanisiin yhdisteisiin. Kolben työ käsitteli enimmäkseen orgaanista kemiaa. Hän toimi professorina Marburgin ja Leipzigin yliopistoissa.
Saudi-Arabian ja Irakin välinen neutraali alue
Saudi-Arabian ja Irakin välinen neutraali alue, myös puolueeton vyöhyke tai neutraali vyöhyke, oli Saudi-Arabian ja Irakin välissä vuosina 1922–1991 sijainnut, 7 000 km²:n laajuinen mihinkään valtioon kuulumaton alue.
Irakia Kansainliiton mandaattialueena hallinnut Ison-Britannia ja
Nejdin sulttaani­kunta tekivät 5. toukokuuta 1922 Mohammerahissa (nyk. Khorramshar) sopimuksen, joka lopetti näiden valtioiden väliset viha­mielisyydet. Myöhempien neuvottelujen tuloksena 2. joulukuuta 1922 alle­kirjoitettiin Uqairin sopimus, jossa vahvistettiin Nejdin ja Irakin välinen raja ja muodostettiin niiden välinen neutraali alue. Nejd yhdistettiin myöhemmin Hijazin kanssa Saudi-Arabiaksi.
Neutraalille alueelle tai sen läheisyyteen ei saanut rakentaa sotilaallisia eikä muitakaan pysyviä rakennuksia. Molempien maiden paimentolaisilla oli alueella vapaa kulkuoikeus.
Alue jaettiin hallinnollisesti vuonna 1975 ja rajasopimus vahvistettiin vuonna 1981. Tuntemattomista syistä sopimusta ei tallennettu Yhdistyneiden kansa­kuntien arkistoon, eikä kenellekään Irakin ja Saudi-Arabian ulkopuolella tiedotettu muutoksesta tai näytetty uutta rajaa esittäviä yksityis­kohtaisia karttoja. Kun Persianlahden sota vuonna 1991 oli lähellä, Irak peruutti kaikki Saudi-Arabian kanssa vuoden 1968 jälkeen tekemänsä kansain­väliset sopimukset. Vastatoimena Saudi-Arabia rekisteröi kesäkuussa 1991 YK:ssa kaikki aikaisemmat Irakin kanssa tekemänsä raja­sopimukset. Tämän jälkeen Saudi-Arabian ja Irakin välistä neutraalia aluetta ei enää virallisesti ollut olemassa.
Useimpiin nykyisiin virallisiin karttoihin ei enää ole merkitty tätä suunnilleen suunnikkaan muotoista neutraalia aluetta, vaan sen läpi on merkitty raja suunnilleen alueen keski­pisteen kautta. Esimerkiksi Yhdysvaltain maan­tieteellinen virasto katsoi, että tällä alueella on olemassa vain liki­määräinen, ei tarkoin määriteltyä rajaa.
Saudi-Arabian ja Irakin välisellä neutraalilla alueella oli aikaisemmin ISO 3166 -koodit NT ja NTZ. Näitä koodeja lakattiin käyttämästä vuonna 1993. Alueen FIPS 10-4 -koodi oli IY, jota poistettiin käytöstä vuonna 1992.
Neutraali alue
Neutraali alue, neutraali vyöhyke tai puolueeton vyöhyke voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Sven Andrighetto
Sven Andrighetto (s. 21. maaliskuuta 1993 Sumiswald, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Colorado Avalanchessa. Hän on kahden suunnan hyökkääjä, jonka vahvuuksiin kuuluu luovuus, pelikäsitys, työmoraali ja monipuolisuus. Andrighetton heikkouksiin kuuluu pieni koko.
Andrighetto on EHC Dübendorfin kasvatti. Hän pelasi suurimman osan junioriurastaan kuitenkin ZSC Lionsissa, jonka U17-junioreiden sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin Andrighetto voitti kaudella 2009–2010 tehoilla 24+31=55. Hän jakoi koko Elite Novizenin syöttöpörssin kolmen muun pelaajan kanssa ja pistepörssin toisen sijan Klotenin Tim Bozonin kanssa edellään vain Pikes Oberthurgaun Patrick Oblast. Andrighetto voitti myös koko kevään 2010 pudotuspelien piste- ja maalipörssin tehoilla 16+8=24. Hän voitti kauden päätteeksi Elite Novizenin mestaruuden. Kaudella 2010–2011 Andrighetto debytoi miesten peleissä pelattuaan Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä GCK Lionsin ja EHC Vispin joukkueissa yhteensä 38 runkosarjaottelua tehopistein 11+12=23 sekä 17 playoff-ottelua tehopistein 1+2=3. Hän voitti Vispissä kauden päätteeksi NLB:n mestaruuden.
QMJHL-joukkue Rouyn-Noranda Huskies varasi Andrighetton 11. pelaajana . Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2011–2012 ja voitti Huskies sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 36+38=74. Andrighetto valittiin kauden päätteeksi QMJHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudella 2012–2913 hän voitti Huskiesin sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 31+67=98 ja sijoittui liigan pistepörssissä kuudenneksi ja syöttöpörssissä toiseksi edellään vain Prince Edward Island Rocketin Ben Duffy.
Montréal Canadiens varasi Andrighetton kolmannella kierroksella 86. pelaajana . Hän teki jo joulukuussa 2012 kolmivuotisen sopimuksen National League A -joukkue Genève-Servette HC:n kanssa kaudeksi 2014–2015, mutta Andrighetto teki jo varauskesänään heinäkuussa 2013 kolmivuotisen tulokassopimuksen Canadiensin kanssa. Hän pelasi kauden 2013–2014 kokonaan AHL-joukkue Hamilton Bulldogsissa tehden 64 runkosarjaottelussa tehot 17+27=44, joilla Andrighetto oli joukkueen toiseksi paras pistemies Martin St. Pierren jälkeen.
Kaudella 2014–2015 Andrighetto debytoi Canadiensin NHL-joukkueessa. Hän teki NHL-debyyttinsä 6. joulukuuta 2014 vieraissa Dallas Starsia vastaan. Andrighetto sai ottelussa jääaikaa 11.35 minuuttia ja hän teki myös NHL-uransa avausmaalin. Andrighetto pelasi kauden aikana NHL:ssä 12 runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3.
Kaudella 2016–2017 Andrighetto kaupattiin Colorado Avalancheen vaihdossa norjalaiseen Andreas Martinseniin.
Andrighetto oli voittamassa MM-hopeaa vuoden 2018 MM-kilpailuissa. Andrighetto pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Sveitsin varakapteenina ja oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 5+3=8. Andrighetto pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011 sekä Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2010.
We Are the Nightmare
We Are the Nightmare on yhdysvaltalaisen teknisen death metalin yhtyeen Arsisin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin huhtikuussa 2008 levymerkillä Nuclear Blast. Albumin rajoitettu ensipainos sisältää bonus-DVD:n "Making of "We Are the Nightmare"".
Ernst Kretschmer
Ernst Kretschmer (8. lokakuuta 1888 Wüstenrot, Saksa – 8. helmikuuta 1964 Tübingen, Länsi-Saksa) oli saksalainen psykiatri. Kretschmer tuli tunnetuksi erityisesti ruumiin ja sielun rakenteen vastaavuutta koskevista töistään. Hänen tuotannostaan on suomennettu muun muassa teos "Nerous ja ihminen" (1950).
Kretschmer opiskeli teologiaa, lääketiedettä ja filosofiaa Tübingenin, Münchenin sekä Hampurin yliopistoissa vuosina 1906–1912. Hän työskenteli vuodesta 1913 lähtien Robert Gauppin assistenttia Tübingenissa, missä hän suoritti habilitaatiotutkinnon 1918. Hän jatkoi Tübingenissa yliopiston lääketieteen yksikön apulaisjohtajana vuoteen 1926 saakka, jolloin hän siirtyi Marburgin yliopiston psykiatrisen klinikan johtajaksi. Vuosina 1946–1959 Kretschmer työskenteli Tübingenin yliopiston psykiatrian klinikan johtajaprofessorina. Uransa loppuajan Kretschmer työskenteli yksityisenä tutkijana omien konstituutiopsykologiaan ja työpsykologiaan keskittyvien töidensä parissa.
Lan Shui
Lan Shui (s. 1957) on kiinalainen kapellimestari. Hänen nimensä on kiinalaisittain Shui Lan; kansainvälisesti hän käyttää nimestään versiota, jossa nimien järjestys on käännetty. Shui aloitti viulunsoiton opintonsa 5-vuotiaana ja pianonsoiton muutamaa vuotta myöhemmin. Opinnot keskeytyivät Mao Zedongin Kulttuurivallankumouksen aikana, jolloin kaikkea länsimaista musiikkia vastaan hyökättiin. Maon tuhoisan kampanjan jälkeen Shui palasi opintojensa pariin. Valmistuttuaan hänestä tuli oopperan orkesterin jäsen Pekingissä. Aluksi hän soitti orkesterissa; sitten hän loukkasi vasemman kätensä niin pahasti, ettei kyennyt enää soittamaan ammattimaisesti. Hän aloitti säveltämisen ja opiskeli sittemmin orkesterinjohtoa Pekingissä. Hän pääsi Pekingin sinfoniaorkesterin kapellimestariksi, mutta koki työnsä Kiinan oloissa turhauttavaksi ja ottikin mielellään vastaan tarjouksen päästä suorittamaan orkesterinjohdon tutkintoa Bostonin yliopistoon vuonna 1986. Shuin voittamiin useisiin palkintoihin ja tunnustuksiin kuuluu Besançonin kansainvälisen nuorten kapellimestarien kilpailun voitto.
Yhdysvalloissa Shui on johtanut Detroitin sinfoniaorkesteria, New Yorkin filharmonikkoja ja Baltimoren sinfoniaorkesteria. Vuonna 1997 hänestä tuli Singaporen sinfoniaorkesterin musiikillinen johtaja. Hän on tämän Kaakkois-Aasian johtavan orkesterin kanssa levyttänyt Aleksandr Tšerepninin sinfoniat BIS-levymerkille.
Wolfgang Köhler
Wolfgang Köhler (21. tammikuuta 1887 Rääveli, Venäjän keisarikunta – 11. kesäkuuta 1967 Lebanon, New Hampshire, Yhdysvallat) oli saksalais-yhdysvaltalainen psykologi. Köhler tunnettiin erityisesti hahmopsykologian uranuurtajana yhdessä aikalaistensa ja työtovereittensa Max Wertheimerin ja Kurt Koffkan kanssa.
Köhler opiskeli vuosina 1905-1906 filosofiaa, historiaa ja luonnontieteitä Tübingenin yliopistossa, Bonnin yliopistossa psykologiaa, matematiikkaa ja filosofiaa 1906-1907 sekä Berliinin yliopistossa psykologiaa, filosofiaa ja luonnontieteitä 1907-1909 Carl Stumpfin, Max Planckin ja Walther Nernstin johdolla. Hän suoritti tohtoritutkinnon Berliinissä ("Akustische Untersuchungen", 1909).
Köhler siirtyi Frankfurt am Mainiin vuonna 1910, missä hän toimi assistenttina yhteistyössä Wertheimerin, Koffkan, Adhémar Gelbin ja Kurt Goldsteinin kanssa. Köhler ja Koffka toimivat tutkimuskohteina Wertheimerin kokeessa, mikä johti hahmopsykologian koulukunnan syntyyn. Suoritettuaan habilitaatiotutkinnon 1911 Köhler siirtyi Teneriffalle Preussin tiedeakatemian tutkimusaseman johtajaksi vuosiksi 1913-1920. Hänet nimitettiin kokeellisen psykologian ja filosofian professoriksi ja psykologisen instituutin johtajaksi Göttingenin yliopistoon 1921. Hän siirtyi edelleen Berliinin yliopiston professoriksi ja psykologisen instituutin johtajaksi Stumpfin jälkeen vuosiksi 1922-1935, jossa hän oli samanaikaisesti Wertheimerin kanssa vuoteen 1929 saakka ja siitä eteenpäin Kurt Lewinin kanssa vuoteen 1932. Köhler joutui eroamaan viroistaan Saksassa kansallissosialismin vallitessa jouduttuaan epäsuosioon natsien politiikan vastustajana. Saksasta hän siirtyi Harvardin yliopiston vierailevaksi professoriksi 1934-1935, josta hän siirtyi Swarthmore Collegen psykologian ja filosofian professoriksi vuosiksi 1935-1948 ja tutkimusprofessoriksi vuosiksi 1946-1958. Hän perusti aikakauslehden "Psychologische Forschung" toimien myös sen toimittajana 1921-1938. Hän toimi myös vierailevana professorina useissa yliopistoissa ja valittiin vuonna 1959 American Psychological Associationin presidentiksi. Hänet nimitettiin myös Freie Universität Berlinin emeritusprofessoriksi vuonna 1959 ja hän vieraili siitä lähtien entisessä kotimaassaan vuosittain.
Barbara (laulaja)
Monique Andrée Serf, paremmin tunnettu taiteilijanimellä Barbara (9. kesäkuuta 1930 Pariisi – 25. marraskuuta 1997 Neuilly-sur-Seine) oli ranskalainen runoilija ja tuottelias chanson-laulaja ja lauluntekijä. Samaa tyylisuuntaa hänen kanssaan edustivat muun muassa Jacques Brel ja Edith Piaf.
Ranskanjuutalaiseen sukuun syntynyt Monique Serf joutui kymmenvuotiaana elämään perheineen piilossa natsimiehittäjiltä. Muistelmissaan hän kertoo tuohon aikaan joutuneensa myös isänsä seksuaalisen hyväksikäytön kohteeksi. Sodan jälkeen naapurissa asunut musiikinopettaja huomasi tytön lahjat ja ohjasi hänet alkuun musiikkiopinnoissa, jotka johtivat Pariisin École Supérieure de Musique -oppilaitokseen. Opinnot siellä kuitenkin keskeytyivät rahavaikeuksiin, ja Monique alkoi esiintyä työkseen suositussa La Fontaine des Quatre Saisons -kabareessa.
Monique Serf otti taiteilijanimensä venäläiseltä isoäidiltään Varvara Brodskyltä. Vuosina 1950–1952 hän asui Brysselissä ja tutustui sikäläisiin taiteilijoihin, joiden kanssa hän oli mukana valtaamassa taloa ja perustamassa sinne yhteisöä, jonka yhtenä toimintamuotona oli Barbaran esiintymiset pianon säestyksellä muun muassa Piafin ja Juliette Grecon lauluja esittäen. Palattuaan Pariisiin Barbara tutustui belgialaiseen Jacques Breliin ja myöhemmin Georges Brassensiin, joiden lauluja hän alkoi esittää opiskelijaklubeilla Pariisin Latinalaiskorttelissa. Läpimurron hän teki vasta esiinnyttyään suositummilla areenoilla kuten Bobino Music Hallissa ja saatuaan sitä myötä levytyssopimuksen Philips-levymerkille 1964.
Barbaran suosituinta levytystä ”L’Aigle noir” väitetään myydyn miljoona kappaletta ensimmäisten 12 tunnin aikana. Hänen muita tunnettuja laulujaan ovat ”Ma plus belle histoire d’amour c’est vous”, ”La solitude” ja ”Nantes”, jota on suomeksi esittänyt ainakin Arja Saijonmaa. Laulun ”Göttingen” on sanottu vaikuttaneen Saksan ja Ranskan sodanjälkeisten suhteiden elpymiseen enemmän kuin monien poliittisten puheiden.
1970-luvulla Barbara esiintyi paljon televisiossa ja konsertoi ranskankielisten maiden lisäksi Japanissa ja Israelissa. Hän teki yhteistyötä muun muassa Gérard Depardieun ja Mihail Baryšnikovin kanssa elokuvissa ja näyttämöllä ja näytteli itsekin muutamissa elokuvissa ja musikaalituotannoissa. 1980-luvulla hän kampanjoi voimakkaasti AIDS-valistuksen puolesta. Ranskan valtio antoi hänelle 1988 Kunnialegioonan jäsenyyden.
Totta
Totta on Riikka Pulkkisen vuonna 2010 ilmestynyt toinen romaani, joka oli ilmestymisvuonnaan Finlandia-palkintoehdokas.
Teos sijoittuu Helsinkiin ja sen keskiössä on syöpää sairastavan Elsan perhe, johon kuuluvat puoliso Martti, tytär Eleonoora ja tämän tyttäret Anna ja Maria. Kirjan alussa Elsa siirtyy hoitolaitoksesta saattohoitoon kotiinsa, ja muut perheenjäsenet vuorottelevat hänen hoitamisessaan. Elsa on 70-vuotias psykologian emeritaprofessori ja hänen puolisonsa Martti tunnettu kuvataiteilija. He ovat olleet naimisissa yli 50 vuotta. Heidän tyttärensä Eleonoora on lääkäri ja Maria opiskelee lääkäriksi. Myös Anna opiskelee yliopistossa.
Teoksessa on kaksi tasoa: nykyaika ja 1960-luvun tapahtumat. Perheen vaiettu salaisuus on Martin 1960-luvulla tapahtunut suhde kodinhoitaja Eevaan, jonka tarina avautuu Annan kautta. Romaanin keskiössä ovat tunteet ja niiden käsittely, erityisesti rakkaus ja luopuminen. Teoksen nimen voi tulkita viittaavan tunteiden todentuntuisuuteen. "Kalevan" kirja-arvion mukaan ”Tunteet ovat aina totta ja ne syntyvät jokaisessa yhtä tuoreina, olivatpa niihin johtaneet tilanteet kuinka kliseisiä tahansa.”
Romaani on käännetty 15 kielelle: englanniksi (Australia ja Yhdysvallat), espanjaksi, hollanniksi, italiaksi, koreaksi, latviaksi, norjaksi, puolaksi, ranskaksi, ruotsiksi, saksaksi, tanskaksi, tšekiksi, unkariksi ja viroksi. Lisäksi käännösoikeudet on myyty Kroatiaan ja Liettuaan. Vuonna 2011 romaanista julkaistiin lisäpainos, johon Pulkkinen kirjoitti uuden luvun.
Teoksen pohjalta dramatisoitu näytelmä sai ensi-iltansa KOM-teatterissa marraskuussa 2011. Romaanin elokuvasovitusoikeudet myytiin Vertigo Production -tuotantoyhtiölle kesällä 2011. Elokuvan ohjaa Aku Louhimies.
Erkki Leppänen
Erkki Leppänen on suomalainen laulaja, jonka levytysura alkoi vuonna 1968 Columbia-levymerkillä julkaistulla singlelevyllä.
Gowind-luokka
Gowind-luokka on ranskalaisen DCNS:n suunnittelema ja vuonna 2006 esittelemä korvettiperhe. Perheeseen kuuluu neljä erikokoista alusta 85 metristä 102 metriin ja uppoumaltaan 1 000 tonnista aina 2 500 tonniin. Perheen muodostavat 1 000 tonnin Sovereignty Enforcer valvontakorvetti, 2 000-tonniset High Seas Master ja Deterrent Warrior Gowind sekä Multi-Mission Combatant Gowind.
Alukset on suunniteltu yksinkertaisiksi ja helposti muunneltaviksi tilaavan maan tarpeiden mukaisiksi. Tähän sisältyy muun muassa paikallinen valmistus ja paikallisten järjestelmien asentaminen. Niiden tehtäviksi on esitetty merirosvouksen torjunta, merialueiden valvonta ja käytön estäminen, taistelutehtävät, terrorismin torjunta, huumekaupan ja salakuljetuksen estäminen, öljy- ja kaasukenttien suojaaminen, etsintä- ja pelastustehtävät, kalastuksenvalvonta, ympäristönsuojelu sekä humanitaariset avustustehtävät.
Alukset on mahdollista aseistaa tilaajan vaatimusten mukaan vesitykein, 12,7 millimetrin konekiväärein, 20 millimetrin pikatykein, etukannelle asennettavalla 76 millimetrin tykillä, merimaaliohjuksin, omasuojajärjestelmällä sekä elektronisen sodankäynnin järjestelmin.
Aluksella ei ole perinteistä savupiippua, vaan pakokaasut lasketaan vesirajasta veteen. Rakenteessa on otettu huomioon lämpösäteilyn pienentäminen sekä komentosillan 360 asteen valvontamahdollisuus.
1 000 tonnin valvontakorvetti on suunniteltu partiointiin ja merialueiden valvontaan rannikkoalueilla ja valtioiden talousalueilla. Alus on 85 metriä pitkä ja ne on suunniteltu aseistettavan 76 millimetrin tykillä. Alusten varustukseen kuuluvat myös kumiveneet.
2 000 tonnin korvetti on suunniteltu pitkiin partiomatkoihin kyeten jopa kolmen viikon purjehduksiin. Alus on varustettu helikopterin vaatimin tiloin.
Alustyyppi on varustettu ilmatorjunta- ja meritorjuntajärjestelmin ja asein. Alukselle voidaan asentaa esimerkiksi lyhyen kantaman pysytysuoraan laukaistava MICA VL -ilmatorjuntaohjusjärjestelmä ja Exocet MM40 -merimaaliohjukset.
Alustyyppi on suunniteltu toimimaan kaikissa olosuhteissa ja se on varustettu sukellusveneentorjuntaan muun muassa vedettävällä kaikuluotaimella. Siinä on myös pienennetty tutkaheijastusta. Malli soveltuu Naton taisteluosastoissa toimimiseen.
DCNS valmisti "L'Adroitin" vuokraten sen Ranskan laivastolle testaamista varten.
Malesian laivasto tilasi kuusi korvettia, jotka valmistetaan Bousteadin laivastontelakalla. Ne aseistetaan tykein ja merimaaliohjuksin.
Egyptin laivasto tilasi kaksi luokan alusta ja varasi kahden aluksen lisätilausmahdollisuuden. 2 400 tonnin aluksista ensimmäinen valmistetaan Ranskassa ja loput Egyptissä. Niihin asennetaan SETIS-taistelunjohtojärjestelmä, MBDA:n tykkiaseistus, MICA VL -ilmatorjuntaohjukset ja Exocet-merimaaliohjukset.
FS L’Adroit (P725)
L'Adroit (runkonumero P725) on Ranskan laivaston Gowind-luokan vartiolaiva.
DCNS valmisti omarahoitteisen aluksen vuokraten sen ilman rahallista korvausta kolmeksi vuodeksi Ranskan laivastolle. Sen köli laskettiin 7. toukokuuta 2011. Aluksen runko valmistui 17. maaliskuuta 2011 ja se laskettiin vesille seuraavana päivänä. Valmistajan koeajot aloitettiin 27. heinäkuuta ja alus siirrettiin varustettavaksi 5. syyskuuta merivoimien varustein. Ranskan laivasto vastaanotti aluksen 26. lokakuuta
Alus on koeajoissa ja testeissä Ranskan laivastossa vuoteen 2014.
Luettelo Sakke Aallon tuottamista kappaleista
Tämä on luettelo Sakke Aallon tuottamista kappaleista
Baguindadougou
Baguindadougou on maalaiskunta Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Markanibougou sijaitsee Nigerjoen varrella 25 kilometriä Ségousta koilliseen. Kunnassa on 10 400 asukasta (vuonna 2009).
Baguindadougoun kunta rajoittuu idässä Ségoun piirin Dougabougoun ja Markalan, etelässä Pelenganan ja Diganidougoun sekä pohjoisessa ja lännessä N’Koumandougoun kuntiin. Pinnanmuodostukseltaan alue on tasankoa. Kuntaan kuuluu 18 kylää.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkein viljelykasvi on hirssi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Portulacineae
Portulacineae on koppisiemenisten Caryophyllales-lahkon Centrospermae-ryhmään kuuluva kladi, jossa on kahdeksan heimoa: Montiaceae, Halophytaceae, kaktiokasvit (Didiereaceae), basellakasvit (Basellaceae), Talinaceae, Anacampserotaceae, portulakkakasvit (Portulacaceae) ja kaktuskasvit (Cactaceae).
Kladin kasveilla on usein mukulamaiset juuret, ja niillä on usein myös kuivilla kasvupaikoilla kasvaville kasveille tyypillinen CAM-aineenvaihdunta (engl. Crassulacean Acid Metabolism), mikä tarkoittaa, että ilmaraot ovat auki öisin, jolloin veden haihtuminen on vähäisintä, ja niiden kautta tuleva hiilidioksidi sitoutuu orgaanisiksi hapoiksi, joista se auringon paistaessa vapautuu yhteyttämistä eli fotosynteesiä varten. Varren päällysketossa eli epidermissä on oksalaattikiteitä, ja myös limasoluja esiintyy. Ilmaraot ovat parasyyttisiä, so. apusolut ovat huulisolujen kanssa samansuuntaisia. Lehdet ovat enemmän tai vähemmän meheviä eli sukkulenttisia, ja niiden kummallakin pinnalla on ilmarakoja. Kukat ovat enemmän tai vähemmän suojuslehtien eli brakteolien (mahdollisesti verholehtien) sisällä. Kehälehdet ovat terälehtimäisiä. Emiön vartalo on harittavahaarainen.
Kladin ikä lienee noin 50 miljoonaa vuotta ja se on mahdollisesti syntynyt Etelä-Amerikassa.
Aikaisemmin suuri osa kladin lajeista vietiin laajaan portulakkakasvien heimoon (Portulacaceae). Sukulaisuussuhteita tarkemmin selvitettäessä kävi ilmeiseksi, että jos kaktuskasveja pidetään omana heimonaan, on portulakkakasvien heimo parafyleettinen, so. se ei sisällä kaikkia kantamuotonsa jälkeläisiä. Kaktus-, kaktio- ja portulakkakasvit ovat kaikki samaa kehityshaaraa ja niillä on yhteinen kantamuoto. Kaktuskasvien heimon säilyttämiseksi oli välttämätöntä selvittää kehityshaaran sisäiset sukulaisuudet, ja selvitystyön tuloksena syntyi muutama pieni heimo; portulakkakasveihin jäi vain portulakkojen suku ("Portulaca"). Selvitystä on tehty mitokondrioista ja viherhiukkasista eristettyjen DNA-jaksojen avulla. Myöhemmin v. 2011 mukaan otettiin myös eräs tuman DNA-jakso. Näin on päädytty seuraavaan dikotomiseen kladien jaotteluun, jolla on myös morfologisia perusteluja:Kaktio- ja basellakasvit on sisaruudestaan huolimatta pidetty erillään, samoin portulakka- ja kaktuskasvit. Muutama afrikkalainen ennen portulakkakasveihin sisällytetty suku on nyt viety kaktiokasveihin, mitä myös morfologia tukee. Jäljelle jäävä osa entistä portulakkakasvien heimoa on parafyleettinen; siksi on syntynyt muutama pikku heimo: Montiaceae, joka jää analyyseissä kauimmas eroon entisestä portulakkakasvikompleksista, Talinaceae, Anacampserotaceae ja enää yhden suvun käsittävä Portulacaceae "sensu stricto" (ahtaassa mielessä). Joskus itsenäisenä heimona pidetty Hectorellaceae, joka on morfologisesti melko erillinen, sisältyy nyt Montiaceae-heimoon.
Halophytaceae
Halophytaceae on yksilajinen kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa. Ainoa laji on "Halophytum ameghinoi".
Kasvi on yksivuotinen ruoho, jolla sukulaisistaan poiketen ei ole turvonneita juuria. Sekundaarisesta paksuuskasvusta vastaava jälsisolukko on monen Caryophyllales-lahkon edustajan tavoin hajanainen. Kukat ovat yksineuvoisia, kasvi yksikotinen (hede- ja emikukat samassa kasviyksilössä). Kukat ovat perättömiä, eikä niissä ole mesiäistä. Hedekukinto on tiheän tähkämäinen, ja hedekukassa on neljä hieman terämäistä kehälehteä, joiden kanssa vuorottaisesti heteet sijaitsevat. Ponnet avautuvat ulospäin kukan keskustasta rei'illä, jotka avautuvat lokerositeen supistuessa. Hedekukassa ei ole emiön jäännettä. Emikukat sijaitsevat kimppuina ja ne ovat kehättömiä ja joutoheteettömiä. Yhdislehtinen sikiäin koostuu kolmesta emilehdestä, joista vain yksi on fertiili; sikiäimessä on vain yksi siemenaihe. Sikiäimen päässä on siirottavahaarainen vartalo. Hedelmä on pieni pähkinä, ja kovaan kukintolapakkoon on uponneina useita pähkinöitä. Kromosomiluku n = 12
Laji kasvaa Argentiinan eteläosassa.
Aikaisemmin "Halophytum" on viety savikkakasveihin (Chenopodiaceae) (Cronquist 1981). Sen on ajateltu myös olevan päivikkikasvien (Aizoaceae) sukulainen. Läheisin sukulaisheimo lienee basellakasvit (Basellaceae).
Kuusjärvi (Suodenniemi)
Kuusjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen "Mouhijärven alueessa" suoraan Mouhijärveen laskevaan valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 6,6 hehtaaria ja sen pituus on 400 metriä ja leveys 250 metriä. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkuunsa 1,5 kilometriä pitkä haara "Karinojaan", joka laskee Mouhijärveen.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Läheinen "Hautavuori" on jyrkkärinteinen ja siihen on syynä kallioruhje, jonka pohjalla Kuusjärvi sijaitsee. Rannalla on kaksi loma-asuntoa, jonne johtaa tiet Suodenniemen taajamasta.
Kaktiokasvit
Kaktiokasvit (Didiereaceae) on 16-lajinen pieni kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa.
Kaktiokasvit ovat puuvartisia, usein okaisia ja tavallisesti kausivihantia kasveja, joiden varsi voi olla enemmän tai vähemmän sukkulenttinen. Tavallisesti niissä esiintyy kasvussaan ehkäistyneitä lyhytversoja. CAM-aineenvaihduntaa esiintyy, ja sekundaarisista aineenvaihduntatuotteista tanniinit ovat yleisiä. Kasveissa on myös limatiehyitä. Kasvit ovat kaksikotisia tai toisinaan sekasopuisia siten, että samassa kasvissa on sekä kaksineuvoisia että emikukkia. Kukat sijaitsevat joskus kimppuina. Kukassa on neljä tai viisi kehälehteä, joiden tyvellä kiertää rengasmainen mesiäinen. Heteitä on 5-12 yhtenä kiehkurana ja tyveltään yhteenkasvaneina; niitä voi olla myös paljon (suvussa "Calyptrotheca"). Joskus heteiden sisäpuolellakin on mesirauhasia. Yhdislehtinen sikiäin koostuu useasta emilehdestä, joissa on yksi, tai harvemmin kaksi siemenaihetta kussakin. Luotit ovat enemmän tai vähemmän kilpimäisiä ja ripsuisia. Hedelmä on pähkylämäinen, joskus kansikota (suvussa "Calyptrotheca"). Siemenessä on siemenaiheen varresta eli funikuluksesta kehittynyt strofioli tai arillus; perispermi eli ulkovalkuainen enemmän tai vähemmän puuttu. Kromosomiluku n = 22, 24; usein kasvit ovat polyploideja.
Kaktiokasveja esiintyy hajanaisesti eteläisessä ja itäisessä Afrikassa sekä Madagaskarissa.
Kaktiokasvien heimossa on seitsemän sukua ja 16 lajia. Aikaisemmin heimoon luokiteltiin vain madagaskarilaiset suvut, nyt myös afrikkalaisia sukuja, joita ennen pidetiin portulakkakasveihin (Portulacaceae "sensu lato" eli laajassa mielessä) kuuluvina (vrt. Portulacineae-kladin luokittelu).
Kaktiokasvien suvut:
Metalloseenit
Metalloseenit ovat organometalliyhdisteitä, joissa metallikationi on koordinoitunut kahden syklopentadienyyliligandin π-orbitaalien elektroneihin. IUPAC:n määritelmän mukaan termi metalloseeni on varattu yksinomaan yhdisteille, joissa metalliatomi on koordinoitunut kahden vastakkaisen syklopentadienyyliligandin väliin. Termiä käytetään usein myös muista analogisista johdannaisista. Monilla metalloseeneilla on käyttöä muun muassa polymeeriteollisuudessa katalyytteinä.
Tyypillisin metalloseenien rakenne on niin kutsuttu sandwich-rakenne, jossa metallikationi on koordinoitunut kahden tasomaisen syklopentadienyyliligandin väliin ja ligandien haptisuus on 5. Tällaisia ovat esimerkiksi 8. ryhmään kuuluvien raudan, ruteniumin ja osmiumin metalloseeniyhdisteet, ferroseeni, rutenoseeni ja osmoseeni. Näissä yhdisteissä on 18 sitoutumiseen osallistuvaa elektronia, ja rakenne on hyvin stabiili, koska kaikki sitovat molekyyliorbitaalit ovat miehitettyjä. 9. ja 10. ryhmän metalloseeneilla kuten kobolttoseenilla ja nikkeloseenilla on yksi tai kaksi elektronia hajottavilla orbitaaleilla, ja tämän vuoksi ne ovat paramagneettisia ja huomattavasti esimerkiksi ferroseenia reaktiivisempia. Sandwich-rakenteesta tunnetaan myös muunnoksia, joissa metallikationit ja syklopentadienyyliligandit ovat kerroksittain. Suurimmat tällaiset rakenteet ovat kuusikerroksisia.
4.–7. ryhmän siirtymämetalleilla on käytössään metalloseenikomplekseissa vähemmän kuin 18 elektronia, ja tämän vuoksi esimerkiksi vanadoseeni, kromoseeni ja manganoseeni muodostavat polymeerejä, joissa metalliatomi sitoutuu kahden syklopentadienyyliligandin kahteen atomiin ja yhden ligandin kolmeen atomiin. Kahden syklopentadieeniligandin haptisuus on siis 2 ja yhden 3. Eräät näiden ryhmien metalleista pystyvät sitoutumaan myös yhteen, kahteen tai kolmeen muuhun ligandiin kahden syklopentadienyyliligandin lisäksi. Näiden kompleksien rakenteessa syklopentadienyylirenkaat eivät ole kohdakkain vaan rakenne on taipunut. Tällaisia metalloseeneja ovat muun muassa titanoseenidikloridi ja vanadoseenidikloridi ja monet zirkonoseenijohdannaiset.
Metalloseeneja valmistetaan usein metallin kloridisuolan ja syklopentadieenin suolan kuten syklopentadienyylinatriumin tai syklopentadienyylitalliumin välisellä reaktiolla. Syklopentadienyylitalliumin etuna on ilmankestävyys, mutta haittapuolena sen suuri myrkyllisyys. Metalloseeneja voidaan valmistaa myös niin kutsutuista ”half-sandwich”-yhdisteistä, joissa metalliatomi on sitoutunut yhden syklopentadienyyliilgandin lisäksi muihin ligandeihin ja yhdiste reagoi syklopentadienyylijohdannaisen esimerkiksi bromisyklopentadieenin kanssa metalloseeniksi. Kolmas valmistustapa on syklopentadieenin ja metalliyhdisteen välinen reaktio.
Metalloseenijohdannaiset ovat laajasti käytettyjä katalyyttejä polymeeriteollisuudessa. Erityisesti titanoseenijohdannaisia, joita kutsutaan Ziegler–Natta-katalyyteiksi käytetään huomattavissa määrin polyeteenin, isotaktisen polypropeenin ja syndiotaktisen polystyreenin valmistukseen. Metalloseenikatalyyttejä käytetään myös syklisten alkeenien kuten syklopenteenin ja norborneenin polymeroimiseen.