hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Herukkakirva
Herukkakirva ("Cryptomyzus ribis") on kirvoihin kuuluva hyönteislaji. Se saattaa olla merkittävä tuholainen herukanviljelyssä.
Siivettömät yksilöt ovat hentorakenteisia, vaalean kellertäviä tai vihertäviä ja selkäpuolella on yleensä vihreä, melko epäselvä pitkittäisjuova. Selkäpuolella on myös paksuja karvoja. Verkkosilmät ovat punaiset. Tuntosarvet, raajat, vaharauhasputket ja takaruumiin kärjen cauda ovat vaaleat. Cauda on lyhyt, tuntosarvet ovat noin 1,2 kertaa ruumiin pituiset ja vaharauhasputket hyvin ohuet ja 2–4 kertaa caudan pituiset. Siivellisillä yksilöillä on takaruumiin yläpinnalla tumma laikku. Koiraat ovat siivettömiä. Ruumiin pituus 1,6–2,3 mm.
Kromosomiluku 2n=12.
Herukkakirvan levinneisyys ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Korean ja Japaniin. Se on myös levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa sitä on tavattu lähes koko maassa.
Herukkakirvalla esiintyy kesän aikana isännänvaihto, jossa primääri-isäntänä ovat herukat, lähinnä punaherukka ja valkoherukka, ja sekundääri-isäntinä erilaiset huulikukkaiskasvit, etenkin pähkämöt ja peipit. Herukoilla kirvat lisääntyvät neitseellisesti ja elävät kolonioina lehtien alapinnoilla aiheuttaen lehteen äkämän, joka on yläpinnalta kupera ja alapinnalta avoin. Äkämä eroaa väriltään muusta lehdestä ja muuttuu usein yläpuolelta viininpunaiseksi. Osa kirvoista pysyttelee herukkapensaissa koko kesän. Sekundääri-isännille siirtyneet kirvat elävät lehdillä ja varsilla. Syksyllä kirvat palaavat herukkapensaisiin, lisääntyvät suvullisesti ja naaraat munivat. Munat talvehtivat.
Herukkakirva vioittaa pensaiden lehtiä ja kirvojen tuottama mesikaste voi tarjota alustan sienitautien esiintymiselle. Kirvoja voidaan torjua myrkytyksin.
Primääri-isäntiä ovat herukat ("Ribes"), sekundääri-isäntiä monet huulikukkaiskasvit.
Mäntykirva
Mäntykirva ("Pineus pini") on havukirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji.
Siivettömät yksilöt ovat tumman ruskeita tai punaisia, muodoltaan hyvin pyöreitä ja täysin valkoisen villamaisen vahan peittämiä. Pää ja keskiruumis ovat voimakkaasti kitinisoituneet. Tuntosarvet ovat hyvin lyhyet ja niissä on kolme jaoketta. Siivelliset yksilöt ovat punertavan harmaita ja niiden siipisuonissa on punertava sävy. Ruumiin pituus 1,0–1,2 mm.
Kromosomiluku 2n=22.
Mäntykirva on eurooppalainen laji, joka on vieraslajina levinnyt ainakin Itä-Afrikkaan ja Australiaan. Suomessa sitä tavataan laajalti ympäri maata.
Mäntykirvaa ei voi erottaa "Pineus orientalis" -lajin neitseellisesti lisääntyvistä yksilöistä ja laji on saattanutkin syntyä, kun yhdessä populaatiossa suvullinen lisääntyminen on loppunut kokonaan. Mäntykirva lisääntyy siis ainoastaan neitseellisesti eikä sillä tapahdu myöskään isäntäkasvin vaihtoa, minkä vuoksi lajin elinkaari on havukirvoille poikkeuksellisen yksinkertainen. Kirvat talvehtivat mäntyjen oksilla ja kevätkesällä ainakin kaksi kirvasukupolvea ruokailee tuoreissa vuosikasvuissa. Myöhemmin alkaa syntyä myös siivellisiä yksilöitä, mutta näiden merkitys lajin leviämisessä uusille elinpaikoille lienee pieni verrattuna tuulen mukana kulkeviin 1. toukkavaiheen poikasiin. Varsinaisista kirvoista poiketen havukirvoilla myös neitseellisesti lisääntyvät yksilöt munivat. Mäntykirvan munaryhmät ovat valkoisen villamaisen vahan peittämät.
Mäntykirvan luontaisia saalistajia ovat ainakin seuraavat: Cheilomenes aurora, Diomus pumilio, Exochomus flavipes, nelitäpläpirkko ("Exochomus quadripustulatus"), Leucopis argenticollis, Leucopis atrifacies, Leucopis manii, Leucopis nigraluna, Leucopis obscura, Leucopis praecox, Leucopis tapiae, Rhyzobius chrysomeloides, männynpikkupirkko ("Scymnus nigrinus"), juovapikkupirkko ("Scymnus suturalis"), Tetraphleps raoi ja mäntyhämykorento ("Wesmaelius concinnus").
Mäntykirva viihtyy erityisesti nuorehkoissa männyntaimissa ja aiheuttaa vuosikasvainten ja niiden neulasten kasvun heikkenemistä. Pahimmassa tapauksessa monivuotinen kirvainvaasio voi aiheuttaa taimen kuoleman.
Isäntäkasveja ovat Euroopassa ilmeisesti ainoastaan metsämänty ("Pinus sylvestris") sekä vuorimänty ("Pinus mugo"). Vieraslajina se on löydetty muiltakin mäntylajeilta.
Danai Gurira
Danai Jekesai Gurira (s. 14. helmikuuta 1978) on zimbabwelais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Michonnen roolista televisiosarjassa "The Walking Dead" ja Okoyena Marvel Cinematic Universen elokuvissa "Black Panther" ja "".
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1970
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1970 järjestettiin 4.-5. heinäkuuta Jyväskylässä.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1971
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1971 järjestettiin 3.-4. heinäkuuta Tampereella.
Emily Kinney
Emily Rebecca Kinney (s. 15. elokuuta 1985 Wayne, Nebraska) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja-lauluntekijä, joka tunnetaan parhaiten Beth Greenenä "The Walking Dead" ja Tess Larsonina "Conviction" televisiosarjoista.
Emily syntyi Vaughn ja Jean Kinneylle Nebraskassa. Heidän perhe muutti usein Emilyn ollessa nuori.
Kinney on opiskellut New Yorkin yliopistossa, jonka jälkeen hän sai Bachelor of Arts-tutkinnon NWU:sta. Kinney muutti opiskelun jälkeen New Yorkiin, jossa hänen uransa alkoi Broadway-rooleista.
Kinney oli mukana 20:ssä teatterituotannossa opiskelunsa aikana, joista tunnetuin on Annan rooli "Spring Awakening"-musikaalissa. Hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa televisiossa oli NBC:n sarjassa "". Vuonna 2011 hänet valittiin Beth Greenen rooliin AMC:n uutuussarjaan "The Walking Dead". Kinneyn esittämä hahmo oli sarjassa vain 16-vuotias, vaikka hän itse oli tuolloin 25.
Kinney vieraili "" -spin-offissa vuonna 2012. Sen jälkeen hän on esiintynyt esimerkiksi ABC:n sarjassa "Forever" ja The CW:n sarjoissa "The Flash" ja "Arrow". Vuonna 2016 Kinney sai pääroolin ABC:n "Conviction"-draamasarjasta Hayley Atwellin rinnalla.
Tammikuussa 2017 Kinney kiinnitettiin Caseyn roolin ABC:n "Ten Days in the Valley" -sarjasta.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1972
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1972 järjestettiin 8.-9. heinäkuuta Helsingissä.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1973
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1973 järjestettiin 7.-8. heinäkuuta Kuortaneella.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2014
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2014 olivat järjestyksessään 31. suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin Trentinossa ja Venetossa Italiassa 5.–12. heinäkuuta 2014.
5. heinäkuuta, Venetsia
11. heinäkuuta, Campomulo
9. heinäkuuta, Lavarone
12. heinäkuuta, Campomulo
5. heinäkuuta, Venetsia
11. heinäkuuta, Campomulo
9. heinäkuuta, Lavarone
12. heinäkuuta, Campomulo
7. heinäkuuta, Trento
Hämähäkinverkko
Hämähäkinverkko on hämähäkin kutoma pyyntiverkko, joka tehdään kehruurauhasten tuottamasta seittirihmasta. Hämähäkki aloittaa verkon valmistuksen hakeutumalla sopivaan paikkaan, jossa se aloittaa seittiaineen erityksen. Seittilanka kulkee ilmavirran mukana, ja kun se tarttuu johonkin, hämähäkki kiinnittää seitin toisen pään istumapaikallensa. Sen jälkeen hämähäkki vahvistaa seittiä kulkemalla sitä edestakaisin. Langan puolivälistä se pudottautuu kiinteälle alustalle, jolloin se on muodostanut verkosta loivan y-kirjaimen muotoisen alun. Hämähäkki palaa verkon keskipisteeseen, josta se kutoo sädelankoja ja spiraalinmuotoisen pyydystysseitin. Lopuksi se tekee hälytyslangan, joka kiristyy kun saalis takertuu verkkoon.
Vahvimpiin verkkoihin voi hyönteisten lisäksi tarttua pikkulintuja ja lepakoita. Kosteus pilaa nopeasti verkon tahmeuden, ja useat hämähäkit kutovat joka päivä uuden verkon. Hämähäkki voi syödä vanhan verkkonsa ja käyttää siitä saamansa aminohapot uuden verkon rakentamiseen.
Suurimmat hämähäkinverkot ovat useiden neliömetrien kokoisia. Madagaskarissa elävä "Caerostris darwini" -hämähäkki kutoo verkkoja, joiden halkaisija voi olla 25 metriä.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1974
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1974 järjestettiin 6.–7. heinäkuuta Paimiossa.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1975
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1975 järjestettiin 28.-29. kesäkuuta Kuusankoskella.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1976
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1976 järjestettiin 19.-20. kesäkuuta Oulussa.
Stephanie Beacham
Stephanie Beacham (s. 28. helmikuuta 1947 Barnet, Englanti) on brittiläinen näyttelijä.
Beacham on esiintynyt lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Vuonna 1971 hän näytteli Marlon Brandon kanssa elokuvassa "Kauhujen yö" ("The Nightcomers"). Uransa huipulla Beacham oli 1980-luvulla, jolloin hän esitti Sable Colbya saippuasarjassa "Dynastia" ja sen sisarsarjassa "Colbyt". Myöhemmin Beachamilla on ollut rooleja muun muassa sarjoissa "Beverly Hills 90210", "Bad Girls" ja "Coronation Street". Hän on ollut myös kilpailijana Ison-Britannian "Strictly Come Dancing"- ja "Celebrity Big Brother" -televisio-ohjelmissa.
Beacham on opiskellut aikoinaan Royal Academy of Dramatic Artissa Lontoossa.
Beacham on ollut syntymästään asti kuulovammainen. Hänen oikea korvansa on kuuro, koska hänen äitinsä sairastui vesirokkoon ollessaan raskaana.
Beacham on ollut 1970-luvulla naimisissa näyttelijä John McEneryn kanssa. Heillä on kaksi tytärtä.
Kalliovallabi
Kalliovallabi ("Petrogale penicillata") on Australiassa elävä kenguruiden heimoon kuuluva pienikokoinen eläin.
Kalliovallabi kasvaa 50–60 cm pitkäksi, minkä lisäksi sillä on itsensä mittainen häntä. Uros painaa 5–11 kg, naaras on vähän pienempi.
Kalliovallabi on kotoperäinen laji Australian eteläosassa. Suurin osa maailman kalliovallabeista elää Macleay- ja Clarencejoen rotkolaaksoissa. Se on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi, koska vieraslajit kuten vuohet kilpailevat sen kanssa ravinnosta, kun taas toiset vieraslajit, lähinnä ketut, saalistavat sitä.
Implosiivi
Implosiivi eli injektiivi tai imuäänne on konsonantti, jota äännettäessä ilmaa vedetään suusta keuhkoihin päin laskemalla kurkunpäätä. Esimerkkejä implosiiviäänteistä ovat muun muassa bilabiaalinen implosiivi , alveolaarinen implosiivi , palataalinen implosiivi , velaarinen implosiivi ja uvulaarinen implosiivi .
Veijo Savikko
Veijo Savikko (s. 10. marraskuuta 1953) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kilpakävelijä. Hänen seuransa oli koko hänen uransa ajan Turun Weikot. Aikuisten SM-tasolla Savikko saavutti ulkoradoilta kaikkiaan kahdeksan mitalia. 20 kilometrin kävelyssä hän saavutti hopeaa vuonna 1985 sekä kaksi pronssia vuosina 1988 ja 1993, sekä 50 kilometrin kävelyssä kultaa vuonna 1988, kolme hopeaa vuosina 1989, 1990 ja 1995 sekä pronssia vuonna 1987. Lisäksi hän oli voittamassa joukkueensa kanssa kultaa 3 × 5 000 metrin kävelyviestissä vuonna 1986. Sisäratojen SM-kisoista Savikko saavutti hopeaa 5 000 metrin kävelyssä vuonna 1987.
Kansainvälisissä kilpailuissa Savikko on edustanut Suomea yhden kerran. Tokiossa vuonna 1991 järjestetyissä MM-kisoissa hän osallistui 50 kilometrin kävelyyn, mutta ei selviytynyt kilpailussa maaliin saakka.
Virallisissa kilpailuissa Savikko ei ole esiintynyt vuoden 1996 jälkeen.
Timo Rossi
Timo Rossi (s. 6. lokakuuta 1969) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen seuranaan oli vuodesta 1992 lähtien Lohjan Kisa-Veikot ja hänen valmentajanaan toimi Timo Vuorimaa. Aikuisten SM-kisoista Rossi saavutti maratonilta hopeaa vuonna 1993 sekä pronssia vuonna 1992. Lisäksi hän saavutti tiejuoksussa 20 kilometrin matkalla pronssia vuonna 1991. Virallisissa kilpailuissa Rossi ei ole esiintynyt vuoden 1994 jälkeen.
Pahan ajojahti
Pahan ajojahti () on yhdysvaltalainen rikos- ja draamasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin A&E-kaapelitelevisiokanavalla 3. maaliskuuta 2014. Sarja perustuu Tanskassa vuonna 2011 esitettyyn televisiosarjaan "Kylmäveriset tappajat" (). Sarjan tapahtumat sijoittuvat Pittsburghiin Pennsylvaniaan.
Sarjan pääosassa on sarjamurhaajia jäljittävä murhatutkija, joka yrittää selvittää myös kadonneen veljensä tapausta. Sarja hyllytettiin toukokuussa 2014, joten se jäi vain kymmenen jakson mittaiseksi. Sarja päättyi jännittävään cliffhangeriin, mutta sarjan luoja Glen Morgan kommentoi myöhemmin päähenkilön kohtaloa. Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin MTV3:lla 31. elokuuta 2014.
Catherine Jensen on juuri ylennetty murhatutkijaksi. Rikostutkintapsykologi Thomas Schaefferin avulla hän jäljittää sarjamurhaajia ja yrittää selvittää totuutta kadonneesta veljestään ja isäpuolestaan, joka saattaa olla sekaantunut tapaukseen.
Pekka Roto
Pekka Antero Roto (s. 2. maaliskuuta 1963 Somero) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti vuodesta 1988 lähtien urheiluseura Maarian Mahtia, ja hänen valmentajinaan toimivat Jorma Ärölä sekä Esko Näykki. Aikuisten SM-tasolla Roto saavutti maratonilta kaksi pronssia vuosina 1993 ja 1998. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2001 jälkeen.
Kesäyö (kappale)
"Kesäyö" on Pariisin Kevät -yhtyeen kappale yhtyeen "Kaikki on satua" -albumilta. Sony Music julkaisi kappaleen albumin toisena singlenä huhtikuussa 2012. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Arto Tuunela.
Single julkaistiin 21. huhtikuuta 2012 rajoitettuna 250 kappaleen 7-tuumaisena vinyylijulkaisuna osana maailmanlaajuista levykauppapäivää, Record Store Daytä. 30. huhtikuuta 2012 single julkaistiin digitaalisena EP:nä, joka sisältää kolme remixiä ”Kesäyö” -kappaleesta.
Kappale nousi 15 viikoksi latauslistalle, jossa se saavutti parhaimmillaan kolmannen sijan. Singlelistalla se oli yhteensä kahdeksan viikkoa, parhaimmillaan kahdeksannella sijalla. Radiosoitossa ”Kesäyö” nousi kesäkuussa 2012 soitetuimmaksi radiokappaleeksi.
Hannu Aukian ohjaama musiikkivideo kappaleesta palkittiin elokuussa 2012 Oulun musiikkivideofestivaaleilla Kultapumpeli-palkinnolla, eli vuoden 2012 parhaan musiikkivideon palkinnolla.
Kevin Kauber
Kevin Kauber (s. 23. maaliskuuta 1995) on virolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on 175 senttimetriä pitkä. Kauber edustaa Slovenian liigassa pelaavaa NK Krkaa.
Kauber edusti Virossa FC Puumaa pelaten toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Esiliigassa kausina 2011 ja 2012 yhteensä 33 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia. Kesken kauden 2012 hän siirtyi Suomeen Turun Palloseuran organisaatioon. Vuosina 2012–2013 Kauber pelasi vielä miesten otteluita vain Kakkosessa TPS:n farmijoukkueessa Åbo IFK:ssa, mutta kaudella 2014 hän teki ensiesiintymisensä myös TPS:n Veikkausliiga-joukkueessa.
Elokuussa 2014 Kauber siirtyi Slovenian liigan NK Krkaan.
Vesa Lamminen
Vesa Lamminen (s. 13. kesäkuuta 1979 Pori) on suomalainen jalkapalloilija ja futsalpelaaja.
Lamminen pelasi FC Jazzissa yhteensä 15 Veikkausliigan ottelua kausina 1998, 1999 ja 2001. Maaleja hän ei otteluissa tehnyt. Lammisen ensimmäinen liigaottelu oli 3. toukokuuta 1998 pelattu FC Jazz–FF Jaro, joka päättyi 0–0.
Lisäksi hän pelasi Ykköstä Pallo-Iiroissa kaudella 1999 ja Musan Salamassa kaudella 2000. Lamminen Kakkosta Porin Palloilijoissa ja Tampereen Pallo-Veikoissa kausilla 2002–2003 sekä 2005. Vuosina 2006–2007 Lamminen edusti PoPan reservijoukkue PoPaMukavaa. Vuosina 2009–2012 hän pelasi PiTUssa.
Lamminen on pelannut myös Futsal-liigaa Porin Palloilijoissa. Hän voitti Satakunnan piirin "Futsal-palkinnon" kaudella 2004–2005.
Jean-Étienne Liotard
Jean-Étienne Liotard (22. joulukuuta 1702 Geneve – 12. kesäkuuta 1789 Geneve) oli geneveläinen pastelli- ja emalimaalari.
Jean-Étienne Liotard aloitti opintonsa Genevessä miniatyyrimaalari Daniel Gardellen (1673–1753) opissa, jonka jälkeen hän jatkoi vuodesta 1723 Pariisissa Jean-Louis Petitot’n (1692–1730) alaisuudessa kopioiden emaleita ja miniatyyrejä. Vuodesta 1752 alkaen hän opiskeli Pariisissa François Lemoynen ja Jean-Baptiste Massén (1687–1767) alaisuudessa, joista jälkimmäinen suositteli häntä markiisi de Puysieux’lle, joka otti hänet mukaansa Napoliin. Vuonna 1735 hän maalasi Roomassa paavi Klemens XII:n ja useiden kardinaalien muotokuvat. Kolme vuotta myöhemmin hän seurasi lordi Duncannonia Konstantinopoliin ja sen jälkeen Wieniin, jossa hän teki keisari Frans I:n ja Maria Teresian muotokuvat, joita pidetään hänen mestaritöinään. Hän sai lisänimen ”turkkilainen maalari”, koska pukeutui turkkilaiseen asuun. Vuonna 1741 Liotard matkusti Englantiin, jossa maalasi Walesin prinsessan muotokuvan. Vuonna 1756 hän siirtyi Hollantiin, jossa nai Marie Fargues’in seuraavana vuonna. Hän oli jälleen Englannissa vuonna 1772, hänen nimensä esiintyy Royal Academyn näytteilleasettajien luettelossa kahtena seuraavana vuonna ennen hänen paluutaan kotikaupunkiinsa vuonna 1776.
Liotard oli erittäin monitaitoinen taiteilija ja vaikka hänen maineensa johtuu etupäässä hänen pastelliensa sulokkuudesta ja herkkyydestä, joista Dresdenissä sijaitsevat "Lukijatar", "Suklaatyttö" ja "Lyonitar" ovat hyviä esimerkkejä, myös hänen emalinsa, kuparietsauksensa ja lasimaalauksensa ovat kriittisen huomion arvoisia. Hän oli vanhojen mestarien teosten kerääjä ja hän julkaisi myös teoksen "Traité des principes et des règles de la peinture "(1781).
Tähtiin kirjoitettu virhe
Tähtiin kirjoitettu virhe () on John Greenin suosittu romanttinen draamaromaani, joka ilmestyi vuonna 2012. Kirjan pohjalta on tehty Josh Boonen ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa 6. kesäkuuta 2014.
"Tähtiin kirjoitettu virhe" nousi heti julkaisuviikollaan "The New York Timesin" myydyimpien lastenkirjojen listalla ensimmäiseksi ja pysyi listan kärjessä seitsemän peräkkäistä viikkoa. Aikakauslehti "Time" valitsi sen vuoden 2012 parhaaksi kertomakirjaksi.
Kirja kertoo Indianapolissa asuvasta 16-vuotiaasta Hazel Grace Lancasterista. Luonteeltaan Hazel on sulkeutunut, pohdiskeleva, filosofinen ja sarkastinen. Hazel olisi melko huomaamattoman näköinen ilman aina mukana kulkevaa happisäiliötä, joka auttaa hänen keuhkojaan toimimaan. Happisäiliöön kuuluvat happiviikset, joita hän pitää jatkuvasti. Hazelin ehdoton suosikkikirja on hollantilaisen Peter van Houtenin esikoisteos "Viistoa valoa" joka kertoo syöpää sairastavasta teinitytöstä Annasta, johon Hazel samaistuu syvästi.
Kirjan alussa Hazelin äiti pakottaa hänet menemään tukiryhmään, sillä äidin mielestä Hazel on masentunut. Hazel suostuu lopulta menemään sinne vanhempiensa vuoksi. Tukiryhmässä Hazel saa ystävän nimeltä Isaac, joka sairastaa silmäsyöpää ja joka näkee vain toisella silmällään (hän menettää lopuksi näkönsä kokonaan). Eräällä kerralla Isaac tuo tukiryhmään mukanaan ystävänsä Augustus Watersin, johon Hazel tuntee heti vetoa. 17-vuotias Augustus on sairastanut luusyöpää, jonka seurauksena hänen toisen jalkansa polvesta alaspäin korvaa jalkaproteesi. Augustusta kuvaillaan sarkastiseksi, hyvännäköiseksi, välittömäksi ja pohdiskelevaiseksi. Tukiryhmän loputtua Augustus pyytää Hazelia katsomaan kanssaan elokuvaa, johon Hazel suostuu.
Ennen matkaa Hazel joutuu sairaalaan, koska hänen keuhkonsa täyttyvät nesteellä. Lääkärien ja Hazelin vanhempien mielestä Hazelin terveys ei kestäisi Amsterdamin matkaa. Kun Hazel saa toisen kirjeen Van Houtenilta, hän on varma päätöksestään lähteä Amsterdamiin.
Amsterdamissa Hazel ja Augustus tapaavat Van Houtenin, joka paljastuukin pahansisuiseksi juopoksi, jolla ei ole aikomustakaan vastata heidän kysymyksiinsä. Pettyneenä Hazel ja Augustus menevät Van Houtenin assistentin Lidewijen kanssa Anne Frankin museoon, jossa he suutelevat ensimmäisen kerran. Myöhemmin illalla he rakastelevat. Seuraavana päivänä Augustus paljastaa, että hänen syöpänsä on uusiutunut ja levinnyt odotettua laajemmalle.
Augustuksen tila huononee nopeasti. Viimeisinä päivinään Augustus järjestää omat hautajaisensa, jossa haluaa Hazelin ja Isaacin pitävän muistopuheet. Kahdeksan päivää myöhemmin Augustus kuolee. Hautajaisissa Hazel on järkyttynyt nähdessään Van Houtenin, joka kertoo Augustuksen kirjoittaneen hänelle ennen kuolemaansa ja Van Houten haluaakin hyvittää huonon käytöksensä Amsterdamissa. Hazel on niin surullinen, että häntä ei kiinnosta.
Myöhemmin, hautajaisten jälkeen, Isaac kertoo, että Augustus on kirjoittanut jotain myös Hazelille. Hazel lukee Augustuksen jättämän kirjeen, jossa tämä kertoo kuinka tärkeä Hazel oli hänelle.
Maria Tyyster
Maria Tyyster (s. 15. elokuuta 1988 Lappeenranta) on suomalainen laulaja, joka kruunattiin Seinäjoen Tangomarkkinoilla Tangokuningattareksi vuonna 2014. Tätä ennen Tyyster oli mukana kilpailuissa kolmesti vuosina 2009–2011, ja ollut jo kahdesti mukana Tangomarkkinoiden finaalikilpailussa.
Biogeokemia
Biogeokemia on tieteenala, jossa yhdistyvät kemiallisten, fysikaalisten, geologisten ja biologisten prosessien ja reaktioiden tutkimus, mikä kattaa luonnolliseen ympäristöön sisältyvät asiat (mukaan lukien biosfääri, kryosfääri, hydrosfääri, pedosfääri, ilmakehä ja litosfääri). Erityisesti biogeokemia on kemiallisten elementtien kierron, kuten hiilen ja typen, sekä niiden sekä keskinäisen vuorovaikutuksen että niiden
vuorovaikutuksen eläviin olentoihin, niiden kuljetuksen biologisten systeemien läpi maapallon mittakaavassa, läpi aikojen, tutkimusta. Alue keskittyy kemiallisiin kiertoihin, jotka joko aiheutuvat biologisesta toiminnasta tai on vaikutusta siihen. Erityisesti on pianotettu hiilen, typen, rikin ja fosforin kiertojen tutkimusta. Biogeokemia on systeemitiedettä, joka muistuttaa läheisesti systeemiekologiaa.
Raunioelokuva
Raunioelokuva () oli toisen maailmansodan jälkeen vallalla ollut elokuvan lajityyppi. Siinä käsitellään sodan tuhojen vaikutusta taistelujen keskellä olleisiin maihin. Lajityypille on ominaista, että ulkokuvaukset on tehty pommitettujen kaupunkien raunioissa, ja näin saadaan noiden vuosien siiviliväestön ankaraan elämään realismia.
Raunioelokuvien aiheita:
Tyylin merkittäviä elokuvia ovat "Saksa vuonna nolla" (1948), "Murhaaja keskuudessamme" (1946), "Autostrada" (1947) ja "Lang ist der Weg" (1949).
Lajityypin elokuva tekivät etupäässä Itä-Euroopan, Italian ja Saksan jälleenrakennusajan elokuva-alan tekijät. Erään tutkijan mukaan Itä-Saksan "raunioelokuvassa" ei syntynyt samanlaista neorealistista estettiikkaa kuin Italiassa."
Ravunsyöjäkettu
Ravunsyöjäkettu eli ravunsyöjäkoira eli rapukettu ("Cerdocyon thous") on eteläamerikkalainen koiraeläin. Nisäkäsimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on "ravustajakoira".
Ravunsyöjäketulla on harmaanruskea turkki, jonka joukossa on häivähdys keltaista. Se kasvaa 60–70 senttiä pitkäksi, mihin ei ole laskettu noin 30 senttiä pitkää häntää. Aikuinen yksilö painaa 3,7–11 kiloa.
Ravunsyöjäkettua tavataan Etelä-Amerikassa Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Guyanassa, Kolumbiassa, Paraguayssa, Ranskan Guayanassa, Surinamessa, Uruguayssa ja Venezuelassa. Se elää monenlaisissa elinympäristöissä: suolla, savannilla ja erityyppisissä metsissä.
Ravunsyöjäketut elävät yksin, pareina tai jopa viiden yksilön perheinä. Ne syövät monipuolista ravintoa, johon kuuluu hedelmiä, hyönteisiä, äyriäisiä, munia, pieniä selkärankaisia, raatoja ja yhdyskuntajätteitä. Siksi sen arvellaan selviävän hyvin ympäristönmuutoksista.
Glykolihappo
Glykolihappo eli hydroksietikkahappo (CHO) on yksinkertaisin hydroksi­hapoista eli orgaanisista yhdisteistä, jotka sisältävät sekä karboksyylihapon että alkoholin funktionaalisen ryhmän. Yhdistettä käytetään puhdistusaineissa, polymeeriteollisuudessa, kosmetiikkavalmisteissa ja valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä.
Huoneenlämpötilassa glykolihappo on kiinteätä väritöntä ja hygroskooppista ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja polaarisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, metanoliin ja asetoniin. Hiilivetyihin glykolihappo sen sijaan liukenee vain hieman. Yhdiste on keskivahva happo ja sen pK-arvo on 3,83.
Glykolihappo sisältää sekä hydroksyylirymän että karboksyyliryhmän ja sille tapahtuu sekä alkoholeille ja karboksyylihapoille tyypillisiä reaktioita. Tällaisia ovat suolojen muodostuminen reaktioissa emästen kanssa, esteröityminen alkoholien kanssa karbokyysliryhmän kautta ja happokloridien kanssa hydroksyyliryhmän kautta ja kompleksien muodostuminen siirtymämetallikationien kanssa. Kuumennettaessa glykolihappo muodostaa esterin itsensä kanssa muodostaen ensin diglykolihappoa ja edelleen pidempiketjuisia oligomeerejä ja lopulta polyglykolihappoa. Voi muodostua myös rengasrakenteisia dimeerejä ja oligomeerejä eli glykolideja.Vetyperoksidi hapettaa yhdisteen rauta(II)suolojen läsnä ollessa glyoksyylihapoksi ja rauta(III)suolojen läsnä ollessa oksaalihapoksi.
Luonnossa glykolihappoa esiintyy sokeriruo'ossa, sokerijuurikkaassa ja raakojen viinirypäleiden mehussa. Ihmisen elimistössä glykolialdehydi hapettuu glykolihapoksi.
Ensimmäisen kerran glykolihappoa valmistettiin vuonna 1848 glysiinin ja typpihapokkeen välisellä reaktiolla. Glykolihappoa voidaan valmistaa hydrolysoimalla kloorietikkahappoa emäksisissä olosuhteissa 90–130 °C:n lämpötilassa, jonka jälkeen happo puhdistettiin uuttamalla asetonilla. 1940-luvun jälkeen yhdisteen syntetisoimiseksi yleistyi prosessi, jolla glykolihappoa valmistetaan korkeassa paineessa ja happamissa olosuhteissa formaldehydistä, hiilimonoksidista ja vedestä. Muita tapoja ovat oksaalihapon pelkistys, glykolin hapetus, glykolonitriilin hydrolyysi ja laboratoriomittakaavassa glykolaattiesterien hydrolyysi.
Tärkein glykolinhapon yksittäinen käyttökohde on metallipintojen, syövytys, puhdistus ja kiillotus. Yhdisteen etuja ovat , että se on biohajoavaa eikä myrkyllistä. Lisäksi yhdistettä käytetään tekstiiliteollisuudessa nahan käsittelyyn, apuaineena tekstiilien värjäyksessä, raudan poistoon teollisuuden käyttämistä vesistä, biohajoavien polymeerien valmistuksessa ja lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä. Glykolihappoa käytetään myös kosmetiikassa ihovoiteissa ja kuorintavoiteissa. Glykolihappo tehoaa ryppyihin ja siloittaa niitä, mutta ihovoiteissa sen pitoisuus on liian pieni, jotta vaikutukset olisivat merkittäviä.
USS Chenango (CVE-28)
USS Chenango (runkonumerot AO-28, ACV-28 ja CVE-28) oli Yhdysvaltain laivaston Sangamon-luokan saattuetukialus, joka valmistettiin tankkerista. Alus oli alun perin Cimarron-luokan laivaston tankkeri, joka oli valmistettu laivaston ja merenkulkukomission T3-S2-A1 piirustusten mukaan.
Maritime Commission tilasi aluksen Chesteristä Pennsylvaniasta Sun Shipbuilding and Dry Dock Companyltä nimellä MV "Esso New Orleans". Sen köli laskettiin 10. heinäkuuta 1938, ja se laskettiin vesille 1. huhtikuuta kumminaan rouva Rathbone. Yhdysvaltain laivasto lunasti aluksen 31. toukokuuta 1941, ja se otettiin palvelukseen 20. kesäkuuta tankkerina runkonumerolla AO-31 ensimmäisenä päällikkönään W. H. Mays.
Liitettynä laivaston kuljetusjoukkoihin () alus palveli tankkerina Atlantilla, Karibianmerellä ja Tyynellämerellä aina Honoluluun saakka. Alus oli Aruballa 16. helmikuuta 1942, kun Saksan laivaston sukellusvene tulitti öljysatamaa. Alus poistettiin palveluksesta 16. maaliskuuta 1942 New Yorkissa, kun sen muutostyöt saattuetukialukseksi aloitettiin.
Muutotöiden valmistuttua alus palautettiin palvelukseen syyskuussa 1942, jolloin se oli saanut uuden runkonumeron ACV-28. Muutostöiden aikana alukselle valmistettiin 502 jalkaa pitkä ja 81 jalkaa leveä lentokansi, jossa oli kaksi hissiä ja katapultti. Lisäksi alukselle tehtiin lentokonehangaari, korjauspajat ja materiaalivarastot sekä asennettiin kaikuluotain. Majoituskapasiteettia kasvatettiin mahdollistamaan kasvaneen miehistön ja lentokonehenkilöstön majoittaminen. Alukselle asennettiin lisäksi kaksi kpl viiden tuuman, 22 kpl 40 millimetrin ja 21 kpl 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Alukselle kuormattiin maavoiminen lentojoukkojen lentokoneita, ja se lähti 23. lokakuuta itään osana Task Force 34:ää operaatio Torchiin Pohjois-Afrikan maihinnousuun. Lentokoneet siirrettiin 10. marraskuuta vasta vallatulle ja käyttöönotetulle Port Lyauteaun lentokentälle Ranskan Marokkoon. Alus tankkasi Casablancassa 13. marraskuuta 21 hävittäjää ennen lähtöään kotimatkalle Norfolkiin 31. marraskuuta. Matkalla alus joutui hurrikaaniin, joka aiheutti merkittäviä vahinkoja alukselle.
Luettelo pikkuplaneetoista: 399001–400000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
399001:stä ja päättyen 400000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 400 001–401 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
400001:stä ja päättyen 401000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Blel Kadri
Blel Kadri (s. 3. syyskuuta 1986 Bordeaux) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti harjoittelijana Ag2r-La Mondiale -joukkueessa 2008 ja on edustanut samaa tallia koko ammattilaisuransa ajan.
Kadri voitti Roma Maxima -kilpailun 2013 karattuaan irtiottokumppaneiltaan noin 40 kilometriä ennen maalia. Hän voitti mäkisessä maastossa ajetun kahdeksannen etapin Ranskan ympäriajossa 2014 yli kahden minuutin erolla Alberto Contadoriin.
Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Chronon
Chronon on ehdotus ajan kvantiksi, joka on epäjatkuva ja jakamaton "yksikkö" aikaa osana hypoteesia, jonka mukaan aika ei ole jatkuva. Fyysikkojen yritykset yhdistää suhteellisuusteoria sekä kvanttimekaniikka tuottaakseen teorian kvanttigravitaatiosta johtivat siihen, että luotiin malli epäjatkuvalle ajalle. Tässä mielessä termin chronon esitteli Robert Lévi vuonna 1927.
Runsor
Runsor () on kaupunginosa Etelä-Vaasassa, noin kahdeksan kilometrin päässä keskustasta. Runsor rajoittuu etelässä Vaasan ja Mustasaaren rajaan, lännessä moottoritiehen, pohjoisessa Liisanlehtoon, Vanhaan Vaasaan ja idässä Höstveteen.
Runsorissa sijaitsi aikuiskoulutuskeskus, mutta sittemmin se yhdistettiin Vaasan ammattiopiston kiinteistöön Sepänkyläntielle, ja Runsorin-kiinteistö myytiin pois. Kyseisessä kiinteistössä toimii nykyään useita yrityksiä. Runsorin keskeisin paikka on teollisuusalue Air Port Park, jossa sijaitsee Suomen energiaklusteriin kuuluvia huipputeknologian yrityksiä, kuten Mervento, Danfoss, Wärtsilä, The Switch, Prokon, VEO ym.
Runsorin eteläosassa Runsorin kylän takana sijaitsee Vaasan lentoasema (VAA/EFVA), joka on Suomen viidenneksi vilkkain lentokenttä.
Air Port Parkin lisäksi muita keskeisiä alueita Runsorissa ovat Kuninkaankartanon ja Risön alueet. Kuninkaankartanon rakennutti jo 1500-luvulla Kustaa Vaasa, ja se toimi myös armeijan muonavarastona ja mallitilana Pohjanmaan talonpojille. Nykyään Kuninkaankartanossa toimii ruotsinkielinen ammattiopisto, jonka 2012 valmistunut remontti ja yli 21 000 neliömetrin laajennus maksoi yli 30 miljoonaa euroa.
Vaasan kaupunki keskittää kaupungin kasvua eteläpuolelle Runsorin Risön alueelle, johon kuuluu myös Liisanlehdon teollisuusalue. Uusi vahvistettu osayleiskaavan mukaan Runsorin alueelle voi rakentaa useita kaupan suuryksiköitä. Suurimpana yksikkönä mainittakoon 120 000 neliömetrin Ikaron-ostoskeskus, johon tullee myös Ikea, mutta hankkeen toteutuminen on vielä ratkeamatta. Runsoriin on ollut suunniteissa myös Prisma.
Kalinga
Kalinga on kirjoitusjärjestelmä, joka eriytyi brahmi-kirjoituksesta 500-luvulla. Sitä käytettiin nykyisen Intian osavaltion Odishan alueella orijan kielen varhaisen muodon kirjoittamiseen. Varhaisin säilynyt orijankielinen teksti on vuodelta 1051. Kalinga-kirjaimisto jäi pois käytöstä 1000-luvulla ja orijan kirjoittamisessa otettiin käyttöön bengalilaisperäinen aakkosto, josta historian saatossa muotoutui nykyinen orijalainen kirjaimisto.
Whistlerin äiti
Arrangement in Grey and Black No. 1 eli Taiteilijan äidin muotokuva, tunnettu myös nimellä Whistlerin äiti ("Whistler’s Mother"), on yhdysvaltalaisen taidemaalarin James McNeill Whistlerin vuonna 1871 maalaama muotokuva äidistään. Se on Whistlerin tunnetuin maalaus.
Maalaus esittää Whistlerin tuolloin 67-vuotiasta äitiä, Anna McNeill Whistleriä (1804–1881), jonka kanssa taiteilija asui Lontoossa. Äiti on kuvattu profiilissa istumassa tuolissa mustaan mekkoon ja pitsiseen hilkkaan pukeutuneena, ja hän näyttää puritaanisen pidättyväiseltä. Ympäröivässä huoneessa on Whistlerin taiteilijanelämään viittaavia esineitä, kuten koristeellinen verho, japanilainen jalkapalli ja seinällä Thames-jokea esittävä taulu.
Maalauksen sommitelma on tarkoituksella pelkistetty ja värisävyt ovat laimeita. Se edustaa tyylittelyä, johon Whistler siirtyi varhaisemman uransa realistisen maalaustyylin jälkeen. Kun maalaus oli ensi kerran näytteillä Lontoossa vuonna 1872, se herätti pahennusta nimensä vuoksi, sillä äidin muotokuvan nimeämistä ”sovitukseksi” ("arrangement") pidettiin sopimattomana. Whistler antoi maalauksilleen usein musiikkiin viittaavia nimiä, jotka eivät välttämättä liittyneet niiden sisältöön, sillä hän halusi omien sanojensa mukaan taivoittaa taiteellaan musiikillisen harmonian kaltaisen tunnelman eikä niinkään kertoa mistään tietystä kohteesta tai aiheesta. Lisäksi hänen mielestään tämän maalauksen ansiot eivät liittyneet siihen, ketä se esitti.
Öljymaalauksen korkeus on 144,3 ja leveys 162,5 senttimetriä. Ranskan valtio osti maalauksen vuonna 1891, ja se kuuluu nykyään Pariisiin Musée d’Orsayn kokoelmiin. Se on nykyään yksi kuuluisimmista Yhdysvaltain ulkopuolella sijaitsevista amerikkalaisista taideteoksista.
Pitkäpiikkipyrstö
Pitkäpiikkipyrstö, aikaisemmalta nimeltään valkoposkiokapyrstö ("Schoeniophylax phryganophilus") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Kuten muutkaan orneerot, se ei ole kirkasvärinen, lukuun ottamatta sen krominkeltaista leuanalustaa.
Pitkäpiikkipyrstöä tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kaneliselkäorneero
Kaneliselkäorneero ("Synallaxis candei") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Kaneliselkäorneeroa tavataan Kolumbiassa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Cristina Llovera
Cristina Llovera (s. 1. lokakuuta 1996 Andorra la Vella, Andorra) on andorralainen pikajuoksija, joka kilpailee sadalla metrillä. Hänen ennätyksensä on vuonna 2012 Lontoon olympialaisissa juostu 12.73. Olympialaisissa Llovera karsiutui jo alkukarsinnassa. Tuolloin viisitoistavuotias Llovera oli kisojen nuorin yleisurheilija.
A. J. Allmendinger
Anthony James "AJ" Allmendinger (s. 16. joulukuuta 1981) on yhdysvaltalainen autourheilija, joka kilpailee sekä avopyöräisillä että vakioautoilla. Nykyisin Allmendinger kilpailee NASCARin pääluokassa Sprint Cup Seriesissä. Hän on voittanut urallaan mm. Champ Car Atlanticin ja Barber Dodge Pro Seriesin mestaruudet.
Allmendinger voitti nuorempana kahdesti International Kart Federationin mestaruuden. Vuonna 2002 hänet kruunattiin Barber Dodge Pro Seriesin voittajaksi ja seuraavana vuonna Champ Car Atlanticin mestariksi. Seuraavana vuonna Allmendinger siirtyi tallinsa RuSportin kanssa Champ Car-sarjaan. Hän kilpaili sarjassa kolme kautta, saavuttaen viisi voittoa, 14 palkintosijaa ja kaksi paalupaikkaa. Parhaimmillaan Allmendinger oli sarjassa kolmas vuonna 2006. Vuonna 2006 hän siirtyi NASCARin Craftsman Truck Seriesiin. Tässä sarjassa Allmendinger sijoittui urallaan kolme kertaa kymmenen joukkoon. 2006 asti hän on kilpaillut NASCARin eri luokissa, nykyisin sen pääluokassa Sprint Cup Seriesissä. Hän on ajanut urallaan NASCARissa 232 kisaa, kolme paalupaikkaa ja on sijoittunut 38 kertaa kymmenen parhaan joukkoon. Nykyisin hän kilpailee Chevrolet SS:llä numerolla 47 JTG Daugherty Racing-tallissa.
Agorapocalypse
Agorapocalypse on yhdysvaltalaisen grindcore-yhtye Agoraphobic Nosebleedin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin Relapse Recordsin kautta 14. huhtikuuta 2009 Yhdysvalloissa, sekä 20. huhtikuuta 2009 maailmanlaajuisesti. Agorapocalypse on yhtyeen ensimmäinen vokalisti Katherine Katzin kanssa. Albumin musiikissa on vivahteita 1980-luvun thrashcoresta, ja kappaleiden kesto on aiempaan tuotantoon nähden pidempi.
Albumin kansikuvan on toteuttanut Florian Bertmer.
Antti Kuusisto (kirjailija)
Antti Kalevi Kuusisto (15. heinäkuuta 1957 Kullaa – 23. tammikuuta 2016 Pori) oli suomalainen tietokirjailija ja keräilyn sekä antiikin asiantuntija. Hän oli Suomen tietokirjailijat ry:n jäsen ja omisti Ulvilan kaupungissa Suomen ainoan täydellisen umpipihan, Jalomäen umpipihan. Hän kuoli munuaissyöpään kotonaan 23. tammikuuta 2016.
Henry Margenau
Henry Margenau (1901 Bielefeld, Saksa – 8. helmikuuta 1997) oli saksalais-yhdysvaltalainen fyysikko ja tieteenfilosofi. Hän kuului Yalen yliopiston henkilökuntaan 41 vuoden ajan.
Margenau opiskeli Yhdysvalloissa ja väitteli tohtoriksi Yalen yliopistosta vuonna 1929. Toisen maailmansodan aikana hän asui Yhdysvalloissa. Hänen mikroaaltojen teoriaa koskevat teoriansa auttoivat radiotekniikan kehittymistä. Hänen spekrianalyysiin liittyviä tutkimuksiaan sovellettiin vetypommikokeissa.
Margenau kirjoitti laajasti tieteestä. Hänen työnsä käsittelivät: etiikkaa ja tiedettä, fyysisen luonnon todellisuutta, kvanttimekaniikkaa ja modernin ajattelun yhdistäviä periaatteita.
Jean-Pierre Nicolas
Jean-Pierre Nicolas (s. 22. tammikuuta 1945) on ranskalainen entinen ralliautoilija, joka kilpaili rallin MM-sarjassa vuosina 1973–1980 ja 1984. Hän saavutti urallaan viisi osakilpailuvoittoa, jotka tulivat kausilla 1973 (1 voitto), 1976 (1) ja 1978 (3). Nicolas’n paras kokonaissijoitus MM-sarjassa oli kuudes vuonna 1979. FIA Cupin kuljettajien sarjassa hän sijoittui edeltävänä vuonna toiseksi Suomen Markku Alénin jälkeen. Nicolas kilpaili urallaan Alpine-Renaultilla, Porschella ja Peugeotilla. Hän lopetti uransa vuonna 1984 Sanremon ralliin.
Club Deportivo Huachipato
Club Deportivo Huachipato on chileläinen urheiluseura Talcahuanon kaupungista. Seuralla on toimintaa monisasa urheilulajeissa, mutta parhaiten seura tunnetaan jalkapallojoukkueestaan. Huachipato pelaa Chilen Primera Divisiónissa.
Seura on voittanut maan pääsarjan mestaruuden kaksi kertaa.
Saavutuksia Primera Divisiónissa:
Mikko Markkula
Mikko Markkula (s. 2. tammikuuta 1981 Hämeenlinna) on suomalainen autourheilija. MM-rallikaudella 2014 hän toimii Volkswagen Motorsportilla ajavan norjalaisen Andreas Mikkelsenin kartanlukijana. Ensimmäistä kertaa Markkula toimi kartanlukijana vuonna 2001 Jarkko Miettisen avustajana. Juho Hännisen kanssa Markkula on ajanut pitkän aikaa ja on voittanut tämän kanssa rallin Euroopan mestaruuden vuonna 2012, SWRC-luokan maailmanmestaruuden vuonna 2011 ja IRC-luokan maailmanmestaruuden vuonna 2010. Markkula on koulutukseltaan insinööri.
Laila (albumi)
Laila on suomalaisen iskelmälaulaja Laila Kinnusen esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1965 levymerkillä Scandia.
Club Deportivo Palestino
Club Deportivo Palestino on chileläinen jalkapalloseura Santiago de Chilestä. Seura pelaa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa.
Seuran perusivat vuonna 1920 palestiinalaiset maahanmuuttajat, mihin seuran nimikin viittaa. Vuonna 1952 Chilen jalkapalloliitto perusti ammattilaisliigan, ja Palestino osallistui vasta perustettuun Chilen Segunda Divisióniin. Seura voitti sarjan ja nousi Primera Divisióniin ensimmäistä kertaa. Palestino on voittanut maan mestaruuden kaksi kertaa, vuosina 1955 ja 1978.
Primera División
Copa Chile
USS Suwannee (CVE-27)
USS Suwannee (runkonumerot AO-33, AVG-27, ACV-27 ja CVE-27) oli Yhdysvaltain laivaston Sangamon-luokan saattuetukialus, joka valmistettiin tankkerista. Alus oli alun perin Cimarron-luokan laivaston tankkeri, joka oli valmistettu laivaston ja merenkulkukomission T3-S2-A1 piirustusten mukaan.
Maritime Commission tilasi Kearnystä New Jerseystä Federal Shipbuilding and Dry Dock Companyltä aluksen nimellä MV "Markay" (MC Hull 5). Sen köli laskettiin 3. kesäkuuta 1938, ja se laskettiin vesille 4. maaliskuuta 1939 kumminaan Howard L. Vickeryn puoliso. Yhdysvaltain laivasto lunasti aluksen Keystone Tankship Corporationilta 26. kesäkuuta 1941, ja se otettiin palvelukseen 16. heinäkuuta tankkerina runkonumerolla AO-33 ensimmäisenä päällikkönään Joseph R. Lannom.
Alus palveli ensimmäiset kuusi kuukautta tankkerina Atlantin laivastossa, kunnes se luokiteltiin 14. helmikuuta 1942 apulentotukialukseksi runkonumerolla AVG-27. Se poistettiin muutostöiden vuoksi palveluksesta 21. helmikuuta Newport Newsissä Virginiassa ja siirrettiin Newport News Shipbuilding and Dry Dock Companyn telakalle. Alus palasi muutostöiden jälkeen palvelukseen 24. syyskuuta runkonumerolla ACV-27 päällikkönään J. J. Clark.
Muutostöiden aikana alukselle valmistettiin 502 jalkaa pitkä ja 81 jalkaa leveä lentokansi, jossa oli kaksi hissiä ja katapultti. Lisäksi alukselle tehtiin lentokonehangaari, korjauspajat ja materiaalivarastot sekä asennettiin kaikuluotain. Majoituskapasiteettia kasvatettiin mahdollistamaan kasvaneen miehistön ja lentokonehenkilöstön majoittaminen. Alukselle asennettiin lisäksi kaksi kpl viiden tuuman, 22 kpl 40 millimetrin ja 21 kpl 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
"Suwannee" lähti Hampton Roadsista USS "Rangerin" kanssa liitettynä operaatio Torchin keskiseen maihinnousuryhmään kohti Pohjois-Afrikkaa. Varhain aamulla 8. marraskuuta alus saapui osastonsa mukana Marokon rannikolle, ja seuranneiden päivien aikana aluksen Wildcat-hävittäjät lensivät sukellusveneentorjunta- ja suojauslentoja. Aluksen Avengerit lensivät yhdessä "Rangerin" koneiden kanssa pommituslentoja maihinnousujoukkojen tukena. 8.-11. marraskuuta aluksen lentokoneet lensivät 255 lentoa, joissa tuhoutui ainoastaan viisi konetta: kolme taistelulennoilla ja kaksi erilaisten vikojen vuoksi.
11. marraskuuta aluksen sukellusveneentorjuntalennolla ollut kone ilmoitti upottaneensa saksalaisen sukellusveneen, joka osoittautui myöhemmin ranskalaiseksi. Alus lähti kotimatkalle Bermudan kautta Norfolkiin, ja se saapui Hampton Roadsiin 24. marraskuuta.
Vuoden 1994 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat
Vuoden 1994 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsintoihin osallistui 147 FIFA:n jäsenmaata, jotka kilpailivat 24 paikasta Yhdysvalloissa pelattuihin 1994 MM-kilpailuihin. Paikoista yksi meni automaattisesti isäntämaa Yhdysvalloille, sekä yksi paikka hallitsevalle maailmanmestarille Saksalle.
Loput 22 paikkaa oli jaettu maanosaliittojen kiintiöiden mukaan. Yksi paikka oli jaettu OFC:n, CONCACAF:n ja CONMEBOL:n maanosaliittojen kesken siten, että OFC:n karsintojen voittaja kohtasi ensin CONCACAF:n alueen karsintojen toisen kaksoisottelussa. Otteluparin voittaja selviytyi karsimaan kisapaikasta CONMEBOL:n karsintojen neljättä vastaan. Tämän otteluparin voittaja selviytyi MM-kilpailuihin.
Afrikan maanosaliitolla CAF:lla oli MM-kisoissa kolme paikkaa. Osallistuvia maita oli 40. Afrikan maista MM-kisoihin selviytyivät:
Aasian maanosaliitolla AFC:llä oli MM-kisoissa kaksi paikkaa. Osallistuvia maita oli 30. Aasian maista MM-kisoihin selviytyivät:
Euroopan maanosaliitolla UEFA:lla oli MM-kisoissa yhteensä 13 paikkaa. Yksi paikoista meni automaattisesti hallitsevalle maailmanmestarille Saksalle. 38:sta osallistuvasta Euroopan maista MM-kisoihin selviytyivät:
Etelä-Amerikan maanosaliitolla CONMEBOL:lla oli MM-kisoissa 3,5 paikkaa. Karsintoihin osallistui alueelta yhdeksän maata. Etelä-Amerikasta MM-kisoihin selviytyivät:
Pohjois- ja Väli-Amerikan maanosaliitolla CONCACAF:lla oli MM-kisoissa 2,25 paikkaa. Alueelta karsintoihin osallistui 22 maata. Yksi paikka meni automaattisesti isäntämaa USA:n joukkueelle. Alueen maista MM-kisoihin selviytyivät:
Oseanian maanosaliitolla OFC:lla oli MM-kisoissa 0,25 paikkaa. Paikat oli jaettu Etelä-Amerikan ja Pohjois-ja Väli-Amerikan maanosaliittojen kanssa. Alueen maista karsintoihin osallistui seitsemän maata. Oseanian karsinnat voitti Australia, joka ei kuitenkaan selviytynyt jatkokarsinnoista MM-kilpailuihin.
Codex Alexandrinus
Codex Alexandrinus (Gregory–Aland nr. A tai 02) on 400-luvulta peräisin oleva Raamatun käsikirjoitus. Codex Alexadrinus kuuluu tärkeimpiin Raamatun käsikijoituksiin yhdessä mm. Codex Vaticanuksen, Codex Sinaiticuksen ja Codex Ephraemin kannssa. Käsikirjoitus on kirjoitettu kreikaksi majuskelikirjoituksella, eli käyttäen pelkästään suuraakkosia. Se on yksi vanhimmista käsikirjoituksista, joka on säilynyt lähes kokonaan ja täten se on myös yksi arvokkaimmista. Codex Alexandrinus oli ensimmäinen tärkeimmistä käsikirjoituksista, joka saatiin tutkijoiden käyttöön. Siitä tehtyjä versioita oli saatavilla jo 1700-luvun alussa, joka edesauttoi Raamatun tekstikritiikin kehittymistä.
Koodeksi koostuu 773:sta pergamentista. Alun perin pergamentteja on ollut 822, mutta kaikki eivät ole säilyneet. Jokaisella sivulla on kaksi palstaa tekstiä, joissa on 49-51 riviä.
Vanhan testamentin osalta koodeksissa on kanonisten kirjojen lisäksi myös useita deuterkanonisia kirjoja. Uudessa testamentista on kadonnut useita sivuja erityisesti Matteuksen ja Johanneksen evankeliumeista. Uudessa testamentissa on myös mukana kaksi Klemens Aleksandrialaisen kirjoittamaa kirjettä, jotka eivät yleensä kuulu Uuteen testamenttiin. Lisäksi sisällysluettelon mukaan mukana on ollut Salomonin psalmit, mutta myös se on kadonnut.
Koodeksi on kirjoitetu arviolta 400-luvun alkupuolella. Koska koodeksi sisältää Eusebiuksen (kuollut vuonna 340) kommentit psalmeihin ja Athanasiuksen (kuollut vuonna 376) kirjeen Marcelliniukselle, ei teosta ole kirjoitettu ainakaan ennen 300-luvun puoliväliä.. Nykyisen kappalejaon puuttumisen takia teosta tuskin on kirjoitettu vuoden 450 jälkeen. Käsiala-analyysi viittaa kirjoituksen olevan 400-luvun alkupuolelta. Kirjasintyypistä päätellen koodeksi on kirjoitettu Egyptissä.
Alexandrian patriarkka lahjoitti teoksen Englannin kuningas Jaakko I:lle. Jaakon kuoltua, Kaarle I vastaanotti sen 1627 ja sitä säilytetään nykyään British Library:ssä, Lontoossa.
Digitoitu versio Codex Alexandrinuksesta British Libraryn verkkosivuilla
Operaatio Brushwood
Operaatio Brushwood oli Yhdysvaltain joukkojen maihinnousu Fedalaan Vichyn Ranskan hallinnoimaan Marokkoon 8. marraskuuta 1942. Operaatio oli osa Pohjois-Afrikan maihinnousua eli operaatio Torchia.
Fedalassa oli tavoitteena saada maihin ensimmäisen tunnin aikana 6000 miestä varusteineen. Joukkojen oli tarkoitus vallata Fedalan kaupunki, estää laivaston tukemana rannikkotykistön toiminta sekä mahdollistaa hyökkäyksen jatkaminen kohti Casablancaa. Kolmesta osastosta keskimmäinen oli merkittävin ja siihen kuuluvilla aluksilla oli 19870 maavoimien sotilasta, 1701 ajoneuvoa ja noin 15000 pitkää tonnia tarvikkeita, mitkä piti saada maihin neljän vuorokauden aikana. Merivoimien henkilöstöä aluksilla oli kaikkiaan 17723 miestä.
Maihinnousu alue Fedhalan niemen ja Skerkin niemimaan välillä oleva kaksi ja puoli mailia pitkä hiekkaranta, jossa oli nousua 1:40 ja syvyyttä neljästä viiteensataan jalkaa riippuen veden korkeudesta. Riutat ja karikot jakoivat alueen viiteen osaan, jotka saivat nimet "Red", "Red 2", "Red 3", "Blue" ja "Blue 2". Maili Fedhalan niemen niskasta länteen oli "Yellow"-ranta ja kolme mailia itään Skerkistä oli "Blue 3" -ranta. Kaksi hiekkarannan ulkopuolista ja "Red" jätettiin pois suunnitelmasta, joten maihinnousu tehtiin neljään keskelle jääneeseen alueeseen.
Rantojen suojana oli rannikkotykistönä juuri lahden niskasas patteri du Port, jossa oli kolme 100 millimetrin tykkiä ampuma-alueena rannikolta luoteeseen. Patteri kykeni tulittamaan kahdelle rannikkokaistalle. Toisena oli kiinteä kaksiputkinen 75 millimetrin patteri lähellä niemen kärkeä, mikä hallinnoi kolmea rannoista. Kolmas oli Pont Bondin patteri, jonka aseistuksena oli Skerkin niemimaalla neljä modernia 138,6 millimetrin rannikkotykkiä kaivantoihin asennettuina. Tykkien kantama oli 18000 jaardia. Kiinteän tykistön lisäksi rannikkoalueen suojana oli lukuisia konekivääreitä kummassakin niemessä sekä liikkuva 75 millimetrinen patteri.
Ensilinjan kuljetusalukset "Wood", "Jefferson", "Carroll" ja "Dickman" saapuivat purkualueelle ajallaan aloittaen maihinnousuveneiden veteen laskun ja niiden kuormaamisen hieman puolen yön jälkeen. Joukot olivat veneissä ennen kello yhtä.