hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Nitrometakvaloni
Nitrometakvaloni on metakvalonin johdos, jolla on samanlainen sedatiivinen ja hypnoottinen vaikutus kuin metakvalonilla.
Se on huomattavasti voimakkaampi kuin metakvaloni, 10 kertaa voimakkaampi, ja tyypillinen annostus on 25 mg. Joka tapauksessa sen aromaattinen typpiryhmä metabolisoituu aniliiniksi, jonka on todistettu olevan mutageeninen aine. Näin ollen nitrometakvalonia ei nykyisin valmisteta sen myrkyllisistä ominaisuuksista johtuen.
Heimer Björkqvist
Frans Heimer Björkqvist (27. joulukuuta 1915 Alaveteli – 2. toukokuuta 1993 Turku) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän oli Åbo Akademin kauppakorkeakoulun professori 1959–1978.
Björkqvist väitteli valtiotieteiden tohtoriksi 1956, toimi opettajana koulussa Helsingissä 1945–1949, sitten tutkijana Suomen Pankissa, ja oli sitten dosentti 1958, kansantaloustieteen tilapäinen professori Helsingin yliopistossa 1958–1960.
Elli Björkstén
Kristina Elisabeth (Elli) Björkstén (16. lokakuuta 1870 Lappeenranta – 6. maaliskuuta 1947 Helsinki) oli suomalaisen naisvoimistelun keskeisiä kehittäjiä. Hän oli kasvatusopillisen voimistelun vanhempi opettaja Helsingin yliopiston voimistelulaitoksella vuosina 1913–1938. Hän sai kouluneuvoksen arvon 1938.
Björkstén kehitti ruotsalaisen P. H. Ling menetelmän pohjalta oman, naiselle sovelletun voimistelujärjestelmän, jossa käytetään musiikkia liikkeiden tehostajana. Hänen menetelmänsä erosi 1900-luvun vaihteessa sovelletusta sotilaallisesta voimistelusta.
Björkstén esitti ajatuksiaan voimistelusta teoksessa "Kvinnogymnastik" (2 osaa, 1918–1919; suom. "Naisvoimistelu").
Hänen isänsä oli lääkäri, arkkiatri Johan Isak Björkstén.
Don’t ask, don’t tell
"Don’t ask, don’t tell" (DADT) () oli vuosina 1993–2011 käytössä ollut käytäntö Yhdysvaltain asevoimissa. Käytännön mukaan homoseksuaali sotilas ei saanut tunnustaa avoimesti seksuaalista suuntautumistaan palvellessaan Yhdysvaltain asevoimissa. Kielto asetettiin vuonna 1993, ja sen jälkeen arviolta 14 000 armeijan palveluksessa ollutta erotettiin rikottuaan sääntöä. Kielto lopetettiin 20. syyskuuta 2011. Uudistus kielsi armeijasta erottamisen seksuaalisen suuntautumisen perusteella sekä salli homojen ja lesbojen palvella armeijassa avoimesti.
Homoseksuaalien palveleminen Yhdysvaltain asevoimissa kiellettiin toisen maailmansodan aikaan. Yhdysvaltain vuoden 1992 presidentinvaalit voittanut Bill Clinton ilmoitti ennen virkaanastumistaan vuodenvaihteessa 1992–93, että hän aikoisi kumota presidenttikaudellaan tämän kiellon. Clintonin ilmoitus herätti kuitenkin joissakin piireissä voimakasta vastustusta ja muun muassa senaatin sotilasasioista vastanneen komitean puheenjohtaja, demokraatti Sam Nunn, vastusti sitä.
Voimakkaan vastustuksen vuoksi Clinton luopui alkuperäisestä ajatuksestaan homoseksuaalikiellon täydellisestä lakkauttamisesta. Tämän sijaan Clinton sai kerättyä tarpeeksi tukea kompromissiehdotukselleen, joka sai nopeasti yleisessä keskustelussa lempinimen "Don't ask, don't tell" eli DADT. Kompromissiehdotuksen mukaan homoseksuaalit saisivat jatkossa palvella Yhdysvaltain asevoimissa, mutta he eivät saisi paljastaa seksuaalista suuntautumistaan. DADT-käytäntö herätti voimakasta vastustusta, koska useimmat asevoimien upseerit uskoivat homoseksuaalien palvelemisen laskevan sotilaiden taistelutahtoa ja homoaktivistit taas pitivät saavutettua kompromissia edelleen seksuaalivähemmistöjä syrjivänä.
Don't ask, don't tell -käytännöstä luovuttiin lopulta Barack Obaman ensimmäisellä presidenttikaudella. Obama oli vaalikampanjansa aikana luvannut luopua käytännöstä, jota suurin osa amerikkalaisista mielipidetiedustelujen perusteella tuohon aikaan vastusti. Yhdysvaltain puolustusministeriö ryhtyi selvittämään käytännön kumoamista alkuvuodesta 2010. Käytännön kumoamisesta äänestettiin senaatissa ensimmäisen kerran syyskuussa 2010, jolloin se oli osa laajempaa National Defense Authorization Act -lakiehdotusta. Senaatin republikaanit kuitenkin estivät lakiehdotuksen hyväksymisen.
Kun National Defense Authorization Act ei mennyt läpi, päättivät senaattorit Joe Lieberman (sit.) ja Susan Collins (rep.) tehdä DADT-käytännön kumoamiseksi erillisen lakiehdotuksen. Ehdotus hyväksyttiin joulukuussa 2010 edustajainhuoneessa äänin 250–174 ja senaatissa 65–31. Presidentti Obama hyväksyi lain 22. joulukuuta, minkä jälkeen puolustusministeriö ryhtyi valmistelemaan käytännön kumoamista. Virallisesti Don't ask, don't tell -käytännöstä luovuttiin 20. syyskuuta 2011.
Sairas vääns
"Sairas vääns" on Tohtori Tornadon (oik. Esko Johansson) esittämä huumorimusiikkia edustava musiikkikappale, joka osallistui MTV:n järjestämään Syksyn sävel -kilpailuun vuonna 1979 sijoittuen kuudenneksi. Kappaleen on säveltänyt, sovittanut ja sanoittanut Jyrki Paavola.
Aiheensa kappale oli saanut Yhdysvaltain ulkoministerinä vuosina 1977–1980 toimineen Cyrus Vancen nimen ääntämyksestä. Vaikka kappaleesta muodostuikin jonkinlainen kulttiklassikko, Tohtori Tornadon musiikillinen ura jäi kahteen singleen.
Kappale on sittemmin julkaistu uudelleen kokoelma-albumilla "1970-luvun Syksyn sävelet" (2011). Vuonna 1979 kappaleesta tehtiin myös cover-versio, tekijänä Tohtori Tuppi (oik. Kari Kuuva). Tämä versio julkaistiin myöhemmin kokooma-albumeilla "Tenavadisco" (1980) ja "Disco City vol 1." (2012).
Luettelo Arabiemiirikuntien lentoyhtiöistä
Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, joilla on tai on ollut Arabiemiirikuntien siviili-ilmailuviranomaisen myöntämä toimilupa.
Johan Isak Björkstén
Johan Isak Björkstén (1828–1912) oli suomalainen lääkäri. Hän toimi sairaalalääkärinä Mikkelissä 1859–1869, Lappeenrannan piirilääkärinä 1869–1875 ja Tammelan piirilääkärinä 1875–1878. Hän oli lääkintöneuvos vuodesta 1878 ja sai arkkiatrin arvon 1896. Hän vastasi lääkintöneuvoksena Suomen terveydenhuollon uudelleen järjestämisestä. Hän oli autonomian ajan viimeinen arkkiatri.
Hänen veljensä oli Helsingin yliopiston anatomian prosektori, vt. professori, FM ja LKT Gustaf Richard Björkstén (k. 1868).
Etelänkellosammal
Etelänkellosammal ("Encalypta vulgaris") on lehtisammallaji kellosammalten heimossa ("Encalyptaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla erityisesti lauhkealla vyöhykkeellä. Suomen alueella lajin levinneisyys painottuu etelään ja sitä esiintyy nykyisin Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla.
Etelänkellosammal kasvaa pienikokoiseksi, alle yhden senttimetrin pitkäksi. Lehtien muoto on pitkulaisesta kielimäiseen. Niissä on karvakärki ja punainen keskisuoni. Itiöpesäkkeen perä on yhden senttimetrin pituinen ja punainen. Pesäke on sileä ja sen huntu ripsireunaton.
Gustaf Björnram
Gustaf Björnram (27. maaliskuuta 1745 Savo – 28. maaliskuuta 1801 Tukholma) oli suomalainen mystikko, vapaamuurari ja henkien manaaja. Hän tuli ylioppilaaksi Turun akatemiasta 1768 ja opiskeli siellä oikeustiedettä. Hän muutti Tukholmaan jossa toimi Kaarle-herttuan (myöh. Kaarle XIII) sihteerinä ja suomen kielen kääntäjänä. Hän sai mainetta ennustajana, ihmeidentekijänä ja henkienmanaajana. Häneen turvautuivat muun muassa Kustaa III ja Gustaf Adolf Reuterholm.
Kaksosena syntyneen Björnramin vanhemmat olivat Kyminkartanon läänin jalkaväkipataljoonassa luutnanttina palvellut Pehr Björnram (k. 1766) ja Anna Margareta Amnorin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1768 ja opiskeli sitten jonkin aikaa oikeustiedettä. Björnram oli kersanttina prinssi Fredrik Adolfin rykmentissä ja ylennettiin myöhemmin luutnantiksi. Björnram toimi sittemmin Södermanlandin herttua Kaarlen yksityissihteerinä, suomalaisen rykmentin vt. sotatuomarina Tukholmassa sekä 1780 suomen kielen kääntäjänä ja 1781 kuninkaan tulkkina rannikkolaivastossa. Hän sai protokollasihteerin arvonimen 1781.
Mario Botta
Mario Botta (s. 1. huhtikuuta 1943 Mendrisio, Sveitsi) on sveitsiläinen arkkitehti.
Hän opiskeli Milanon Liceo Artisticossa ja Venetsian IUAV-yliopistossa ja on saanut vaikutteita erityisesti Le Corbusier’ltä, Carlo Scarpalta ja Louis Kahnilta. Vuodesta 1970 hänellä on ollut oma arkkitehtitoimisto Sveitsin Luganossa.
Jo 16-vuotiaana Botta piirsi ensimmäisen rakennuksensa, paritalon Morbio Superioreen Ticinon kantoniin. 
Sen tilajärjestelyt olivat vielä epämääräisiä, mutta siinä sanotaan jo olevan nähtävissä hänen tuleva tyylinsä, johon liitty yksinkertaisiin muotoihin perustuva vahva geometrian taju. Bottan suosikkimateriaali on tiili, vaikka hän käyttääkin suunnitelmissaan materiaaleja monipuolisesti ja yksilöllisesti.
Bottan suunnittelemia rakennuksia voi nähdä ympäri Sveitsiä, mutta etenkin Ticinon alueella. Ranskaan Botta on suunnitellut Évryn katedraalin Pariisin eteläpuolelle 1995 sekä kirjaston Villeurbanneen 1988. Yhdysvaltoihin Botta suunnitteli vuonna 1995 San Franciscon nykytaiteen museon (SFMOMA).
Monien kirkkorakennusten lisäksi Mario Botta on suunnitellut myös Tel Avivin yliopiston tärkeimmän synagoogan.
Vuosina 2002–2004 Botta oli mukana Milanon La Scala -oopperatalon keskustelua herättäneessä uudistuksessa. Vuonna 2004 Botta piirsi taidemuseorakennuksen Etelä-Korean Souliin.
Alla olevan kuvagallerian ohella muita Mario Bottan merkittäviä suunnittelutöitä ovat Kreikan valtionpankin rakennus Ateenassa, Bechtler-nykytaidemuseo Pohjois-Carolinan Charlottessa.
Törmähiekkasammal
Törmähiekkasammal ("Pogonatum urnigerum") on lehtisammallaji karhunsammalten heimossa ("Polytrichaceae"). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon lauhkea vyöhyke, havumetsävyöhyke ja arktiset alueet.
Suomen alueella törmähiekkasammalta esiintyy melko yleisenä koko maassa. Lajin uhanalaisuusluokka on elinvoimainen (LC).
Törmähiekkasammal on keskikokoinen ja pystykasvuinen, yhdestä viiteen senttimetriä korkeaksi kasvava. Lehdet ovat vankan neulasmaisia ja vaalean sinivihreitä. Itiöpesäkkeiden kasvaminen on tavallista. Pesäke on pysty ja liereä, sijaitsee pitkän pesäkeperän päässä. Nuoressa pesäkkeessä on tiheäkarvainen huntu.Kuvalinkit:
Pohjanhiekkasammal
Pohjanhiekkasammal ("Pogonatum dentatum") on lehtisammallaji karhunsammalten heimossa ("Polytrichaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon arktisella ja havumetsävyöhykkeellä.
Suomen alueella pohjanhiekkasammalen levinneisyys on pohjoinen, mutta sitä esiintyy koko maassa paitsi Ahvenanmaalla. Lajin uhanalaisuusluokka on elinvoimainen (LC).
Pohjanhiekkasammal kasvaa vähän pienemmäksi kuin samannäköinen ja yleinen törmähiekkasammal ("Pogonatum urnigerum"). Laji on kaksikotinen pioneerilaji. Itiöpesäkkeitä kasvaa yleisesti.Kuvalinkit:
Peltohiekkasammal
Peltohiekkasammal ("Pogonatum aloides") on lehtisammallaji karhunsammalten heimossa ("Polytrichaceae"). Sitä esiintyy lähes koko maailmassa lauhkealla vyöhykkeellä. Suomen alueella peltohiekkasammal on harvinainen ja sen levinneisyys on eteläinen, lajia on tavattu Ahvenanmaalta Uudellemaalle. Uhanalaisuusluokka on elinvoimainen (LC).
Peltohiekkasammalen versot ovat pystyjä, enimmäkseen haarattomia ja yhdestä kahteen senttimetriä pitkiä. Se muodostaa löyhiä tummanvihreitä kasvustoja. Lehdet kasvavat neljästä seitsemään millimetriä pitkiksi. Kosteina ne siirottavat, kuivina ovat käyristyneet. Lehtien kärki on neulasmainen ja sahalaitainen. Itiöpesäkeen perä kasvaa kahdesta neljään senttimetriä pitkäksi. Pesäke on lieriömäinen, usein sivulle taipunut ja karvaisen hunnun peitossa.
Hannu Laurinpoika Björnram
Hannu Laurinpoika Björnram ("Hans Larsson Björnram") toimi Helsingin kuninkaankartanon eli Helsingin voutina Erik Spåren jälkeen. Hän sai kuninkaalta tehtäväkseen Narvan purjehduksen valvonnan ja kauppasaarron ylläpitämisen. Otti vuonna 1555 avukseen Helsingin koulun teinejä.
Naalinsammal
Naalinsammal ("Oligotrichum hercynicum") on lehtisammallaji karhunsammalten heimossa ("Polytrichaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon viileillä alueilla. Ruotsissa ja Norjassa lajia esiintyy laajasti tunturialueella. Suomessa naalinsammalta kasvaa suuressa osassa maata, puuttuu Ahvenanmaalta, Etelä-Karjalasta ja osasta Pohjanmaata. Lajin uhanalaisuusluokka on elinvoimainen (LC).
Naalinsammal on karhunsammalmainen ja kapealehtinen. Itiöpesäkkeitä kasvaa toisinaan ja itiöt ovat pieniä. Naalinsammalen itiöpesäkkeet ovat symmetrisiä ja pystyjä, vain poikkeuksellisesti hieman vinoja.
Naalinsammal kasvaa pioneerilajina paljaalla maalla. Kasvupaikkoja ovat esimerkiksi tunturikankaat, metsäteiden ja polkujen varret, sorakuopat.
Lauri Olavinpoika Björnram
Lauri Olavinpoika Björnram ("Lasse Olsson" t. "Lars Olofsson"; k. noin 1572) oli sotilas. Hänen isänsä oli Lappträskin ja Domargårdin herra. Hän oli Pohjanmaan vouti 1531–1539 ja omisti Pernajassa Isnäsin kartanon.
Rusopahtasammal
Rusopahtasammal ("Orthothecium rufescens") on lehtisammallaji palmikkosammalten heimossa ("Hypnaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla vuoristoissa ja arktisilla alueilla. Suomen alueella laji on harvinainen ja erittäin uhanalainen (EN).
Rusopahtasammalen väri on punertavanruskeasta vihreänruskeaan tai kuparinkiiltoinen. Se kasvaa enimmillään kymmenen senttimetriä pitkäksi ja on vain vähän haarova. Lehdet ovat keskisuonettomat, leveän kolmiomaiset, pitkittäispoimuiset ja pitkäkärkiset. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin. Pesäkkeet ovat pystyjä.
Lapinpahtasammal
Lapinpahtasammal ("Orthothecium lapponicum") on lehtisammallaji palmikkosammalten heimossa ("Hypnaceae"). Se on maailmanlajjuisesti harvinainen ja tunnetaan Norjasta, Ruotsista, Suomesta ja Huippuvuorilta. Suomessa lajin muutamat tunnetut löytöpaikat sijaitsevat Enontekiöllä Kilpisjärven kalkkituntureilla. Lapinpahtasammal on Suomessa lailla rauhoitettu, erityisesti suojeltu ja kuuluu EU:n luontodirektiivilajeihin ja kansainvälisiin vastuulajeihin. Uhanalaisluokituksessa se on äärimmäisen uhanalainen (CR) eli erittäin korkeassa vaarassa hävitä.
Kansan toimintapuolue
Kansan toimintapuolue (, PAP) (; ; ) on singaporelainen puolue. Vuoden 2011 vaaleissa puolue sai enemmistön: 60,1 prosenttia äänistä ja 81 parlamenttipaikkaa 87:stä.
Magnus Björnstjerna
Magnus Fredrik Ferdinand Björnstjerna (1779–1847) oli ruotsalainen kenraali ja diplomaatti. Suomen sodan aikana 1808 hän oli Suomen armeijan yleisesikunnan yliadjutanttina ja osallistui Siikajoen, Lapuan ja Oravaisten taisteluihin. Hänen ansiostaan solmittiin marraskuussa 1808 Olkijoen sopimus.
Janez Jazbec
Janez Jazbec (s. 27. joulukuuta 1984 Kranj) on slovenialainen alppihiihtäjä, jonka päälaji on suurpujottelu. Hän edustaa SK Tržič -seuraa.
Jazbec sijoittui Vancouverin olympialaisissa 2010 suurpujottelussa 19:nneksi. Hän kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Alta Badiassa joulukuussa 2004. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan 21:s Val d'Isèren suurpujottelussa joulukuussa 2009. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 18:nneksi Banskon suurpujottelussa helmikuussa 2012. Hän voitti Euroopan cupin suurpujottelukilpailun Meribelissä tammikuussa 2012.
Petter Johan Bladh
Peter (t. Petter) Johan Bladh (3. joulukuuta 1746 Vaasa – 1. maaliskuuta 1816 Närpiö) oli suomalainen liikemies. Hän meni 1766 Ruotsin Itä-Intian kauppaseuran palvelukseen ja yleni superkargööriksi. Hän palasi 1784 ja asettui Närpiöön Benvikin kartanoon, jonka maanviljelyn hän järjesti kuntoon. Hän hankki Kaskisille tapulioikeudet ja kävi ulkomaankauppaa ja harjoitti laivaliikennettä. Suomen sodan aikana venäläiset polttivat 1808 hänen talonsa ja vangitsivat hänet ja hänen poikansa, kun hänen epäiltiin yllyttäneen talonpoikia aseisiin.
Bladh oli aikansa merkittäviä talousajattelijoita. Hän otti osaa valtiopäiville 1786, 1789, 1792, 1800 ja 1809, jolloin hänet kutsuttiin myös hallituskonseljin jäseneksi. Hän kirjoitti talouskysymyksistä artikkeleita, joita on myös julkaistu. Hänet kutsuttiin 1779 Ruotsin tiedeakatemian jäseneksi.
Anton Gabriel Blomqvist
Anton Gabriel Blomqvist (29. tammikuuta 1836 Helsinki – 12. toukokuuta 1904 Janakkala) oli suomalainen metsänhoitaja ja tutkija.
Blomqvistin isä oli professori Alexander Blomqvist ja äiti Christina Charlotta Harring. Hän valmistui ylioppilaaksi 1852, opiskeli luonnontieteitä ja toimi maanmittarina, kunnes valmistui metsänhoitajaksi 1859 Tharandtin metsäakatemiasta Saksista. Samana vuonna hänestä tuli Evon-Vesijaon kruununpuistojen vt. metsänhoitaja ja vuonna 1861 uuden Evon metsäopiston lehtori. Kun opisto oli oppilaiden puuttumisen takia suljettu 1867-1869, Blomqvist teki metsän tuotto- ja kasvututkimuksia, joiden tulokset julkaistiin 1872 teoksessa "Tabeller framställande utvecklingen af jämnåriga och slutna skogsbetsånd af tall, gran oc börk". Vuonna 1874 hänet nimitettiin opetusohjelmaltaan supistetun Evon metsäopiston johtajaksi, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1903 saakka.
Blomqvist sai kunniatohtorin arvon 1897 ja häntä pidetään ”Suomen metsänhoidon isänä”. Hän jatkoi virkansa ohella tieteellistä tutkimustyötä, julkaisten tutkimustuloksia vuonna 1877 perustamansa Suomen Metsänhoitoyhdistyksen sarjassa. Tärkeimmät niistä ovat "Finlands trädslag i forstligt hänseende beskriftna. I Tallen. II Granen". (1881-1883) sekä "Skogshushållningens nationalekonomi och synpunkter i forst politi". (1893)
Blomqvistin puoliso vuodesta 1862 oli Alfhild Sofia Ilmoni (1841-1901). Metsänhoitaja Theodor Johannes Blomqvist (s. 1865) oli heidän poikansa.
Elisabeth Blomqvist
Anna Charlotta Elisabeth Blomqvist (17. helmikuuta 1827 Helsinki – 9. kesäkuuta 1901) oli suomalainen tyttökoulun johtajatar ja taidemaalari. Hän maalasi nuorena opiskellen Berndt Godenhjelmin johdolla ja hänen teoksensa "Hanna kangaspuilla" kuuluu Ateneumin kokoelmiin. Hän ei kuitenkaan ryhtynyt taiteilijan uralle vaan toimi opettajana äitinsä perustamassa yksityisessä tyttökoulussa. Vuodesta 1852 koulu oli hänen ja hänen sisarensa omistuksessa, ja sen toiminta laajeni. Hän oli Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun johtajatar 1852–1898. Kouluun perustettiin opettajatarluokka, josta ajan myötä tuli ruotsalainen jatko-opisto 1886.
Blomqvistin isä oli professori Alexander Blomqvist.
Heidi Blomstedt
Heidi Kristina Blomstedt (o.s. Sibelius; 20. kesäkuuta 1911 Järvenpää, Tuusula – 3. tammikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen muotoilija.
Blomstedtin isä oli Jean Sibelius ja äiti Aino Sibelius. Hän valmistui keraamikoksi Taideteollisuuskeskuskoulusta vuonna 1932. Hänen muotokielensä oli pelkistynyttä. Hän toimi lähinnä itsenäisenä keraamikkona lukuun ottamatta muutamia lyhyitä jaksoja Arabian tehtaalla, vuotta 1950 Uppsala-Ekebyn keramiikkatehtaassa sekä yhteistyötä Kupittaan Savi Oy:n ja Kumelan lasitehtaan kanssa. Hänen Kupittaalle suunnittelemansa esineet poikkesivat moderneina Kupittaan muusta tuotannosta. Pelkistetyn muodon vastapainona olivat värit.
Blomstedtin puoliso oli arkkitehtiprofessori Aulis Blomstedt. Heidän poikiaan ovat arkkitehdit Severi Blomstedt (1946–) ja Petri Blomstedt (1941–1998), elokuvaohjaaja Anssi Blomstedt (1945–) sekä taidemaalari Juhana Blomstedt (1937–2010).
Rafael Blomstedt
Arno Rafael Blomstedt (14. syyskuuta 1885 Helsinki – 21. maaliskuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja muotoilija. Hän toimi Taideteollisuuskeskuskoulun johtajana ja opettajana vuodesta 1912, rehtorina 1943–1949. Hän teki erityisesti sisustustöitä ja suunnitteli kirkkojen entistämisiä ja korjauksia.
Blomstedt valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1908. Opettajan työnsä ohessa hän suunnitteli erityisesti sakraalirakennuksia, ja hänen viimeiseksi, kesken jääneeksi työkseen jäi Iisalmen siunauskappeli. Hän kuului merkittäviin kirkkojen entistäjiin K. S. Kallion, Carolus Lindbergin ja Karl-Ruben Lindgrénin ohella.
Blomstedt on suunnitellut muun muassa Espoon sankarihauta-alueen.
Severi Blomstedt
Pauli Severi Blomstedt (s. 23. syyskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen arkkitehti. Hän toimi Suomen rakennustaiteen museon johtajana 2002–2010.
Blomstedt on toiminut muun muassa Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin va. apulaisprofessorina ja Suomen rakennustaiteen museon näyttelytoimiston päällikkönä.
Blomstedt perusti vuonna 1976 oman toimiston mutta omisti toimiston myös veljensä Petri Blomstedtin kanssa. Hän suunnitteli muun muassa Ainolan peruskorjauksen 1980-luvulla ja vei loppuun veljensä suunnitelman Hotelli Kämpin restauroinnista.
Severi Blomstedt vanhemmat olivat arkkitehti Aulis Blomstedt ja keramiikkataiteilija Heidi Blomstedt, säveltäjä Jean Sibeliuksen tytär.
Adam Žampa
Adam Žampa (s. 13. syyskuuta 1990 Stary Smokovec) on slovakialainen alppihiihtäjä. Hän edustaa VSC Dukla Banska Bystrica -seuraa ja kilpailee pääasiassa pujottelussa ja suurpujottelussa.
Žampa saavutti Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hopeaa joukkuekilpailussa. Hän sijoittui MM-kilpailujen pujottelussa 21:nneksi Val d'Isèressä 2009, 24:nneksi Garmisch-Partenkirchenissä 2011, 15:nneksi Schladmingissa 2013 ja 19:nneksi Vailissa 2015. Superalppiyhdistetyssä hän oli kolmastoista 2013 ja yhdeksästoista 2015 sekä suurpujottelussa seitsemästoista 2013. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui superalppiyhdistetyssä viidenneksi ja pujottelussa kuudenneksi.
Žampa kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Levillä marraskuussa 2010. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan yhdeksäs Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2012. Parhaimmillaan hän on sijoittunut viidenneksi Kitzbühelin alppiyhdistetyssä tammikuussa 2016.
Mikael Adolf Blum
Mikael Adolf Blum (1785–1864) oli suomalaissyntyinen sotilas ja Linköpingin postimestari, sotilasarvoltaan eversti.. Hän oli upseerina vuonna 1808 Porin rykmentissä. Rauhan palattua hän muutti Ruotsiin, jossa hän osallistui 1814 Norjan retkeen. Hänen isänsä oli kapteeni Johan Petter Blum, joka omisti Porin Yyterin vuodesta 1786. Hänen poikansa oli Ruotsin maanviljelyksen uudistaja Carl H. Adolf Blûm. Hän julkaisi myöhemmin sotatieteellistä kirjallisuutta. Runebergin ”Kuormarenki” mainitsee nimen Blume vänrikki, jonka esikuvana hänen katsotaan olleen.
Iivana Bogdanov
Iivana Bogdanov, "Boudano", "Pitkä-Iivana"(1843 Suistamo –1911) oli karjalainen kanteleensoittaja. Hän työskenteli viilaajana Läskelän tehtaalla. Häntä pidetään erittäin taitavana kanteleensoittajana, ja hän voitti Sortavalan laulujuhlilla palkintoja.
Carl Henrik Boheman
Carl Henrik Boheman (1796–1868) oli ruotsalainen hyönteistutkija. Hänestä tuli 1841 valtionmuseon professori ja hyönteiskokoelmien intendentti. Hänen asiantuntemuksensa kovakuoriaisten, etenkin kilpikuoriaisten alalla on huomioitu kansainvälisesti.
Torsten Bohlin
Torsten Bernhard Bohlin (1889–1950) oli ruotsalainen teologi. Hän toimi 1925–1929 systemaattisen teologian professorina Åbo akademissa. Uppsalan yliopistossa hän oli professorina 1929–1934 ja Härnösandin piispa 1934–1950.
Hans Gustaf Boije
Hans Gustaf Boije (19. joulukuuta 1828 Janakkala – 22. lokakuuta 1903 Janakkala) oli suomalainen varatuomari. Hän oli maanviljelijänä perimillään maatiloilla, muun muassa Hakoisten kartanossa. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsen. Hän osallistui valtiopäiville lukuunottamaatta vuotta 1894 ja kuului liberaaliseen puolueeseen. Vuosina 1885, 1888 ja 1891 hän oli aatelin varamaamarsalkka.
Hans Henrik Boije
Hans Henrik Boije (1716–1781) oli suomalainen valtiopäivämies. Hän osallistui hattujen sotaan 1741–1742, oli vuodesta 1761 Uudenmaan läänin maaherra ja vuodesta 1772 valtiokonttorin presidentti. Häntä pidetään vapauden ajan puoluevehkeilyn esimerkkihenkilönä. Valtiopäivillä hän oli alkuun hattujen kannattaja, mutta siirtyi sittemmin myssyjen puolelle. Hän osti Suomesta useita tiloja, muun muassa Hatanpään, johon hän perusti Otavalan kehruukoulun. Hän vaikutti Tampereen perustamiseen. Hän myi vuodesta 1775 Venäjän lähettiläälle valtiosalaisuuksia.
Nils Boije
Nils (Niilo) Boije (noin 1490–1568) oli sotapäällikkö ja hallintomies, joka toimi päällikkönä jo kreivin sodassa 1534–1536, Dacken kapinan kukistamisessa 1542 sekä Kustaa Vaasan sodassa 1555–1557. Hän oli Juhana-herttuan luottomiehiä, mutta siirtyi kuninkaan (Eerik XIV) puolelle ja osallistui Turun linnan piiritykseen 1563. Hän oli mukana Helsingin perustamistoimissa, ja hän sai nimityksen Suomen käskynhaltijaksi, mutta ei voinut hoitaa sitä sairauden vuoksi ja kuoli pian.
Leo Ljungberg
Leo Rudolf Ljungberg (19. tammikuuta 1930 Helsinki - 16. lokakuuta 2012) oli suomalainen kärpässarjan nyrkkeilijä. Hän voitti amatöörien Suomen-mestaruuden ja otteli EM-kisoissa vuonna 1949. Tämän jälkeen hän otteli kaksi vuotta ammattilaisena. Hän edusti Helsingin Tarmoa ja Leppävaaran Sisua.
Leo "Lekkeri" Ljungberg saavutti kärpässarjassa (alle 51 kg) SM-pronssia vuonna 1947, SM-hopeaa vuonna 1948 ja SM-kultaa vuonna 1949. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1948 ja 1949. Vuoden 1949 EM-kisoissa Oslossa hän voitti Tsekkoslovakian František Majdlochin mutta hävisi toisessa ottelussaan Belgian Emile Delplaquelle.
Oslon EM-kisojen jälkeen 19-vuotias Ljungberg siirtyi ammattilaiseksi. Hän lopetti uransa jo vuonna 1951 oteltuaan ammattilaisena 14 ottelua, joista hän voitti kymmenen ja hävisi kolme yhden päätyttyä ratkaisemattomana.
Jalkapallon Mestaruussarjan karsintasarja 1945
Jalkapallon Mestaruussarjan karsintasarja 1945 pelattiin ennen Mestaruussarjan kautta 1945–46. Se on laskettu myöhemmin vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 13. kaudeksi. Karsintasarja pelattiin kahdessa kuuden joukkueen lohkossa yksinkertaisena sarjana. Mestaruussarjan edellinen kausi oli jäänyt kesken kesällä 1944, eikä Palloliitolla ollut mahdollisuuksia jatkaa jalkapallosarjoja vuoden 1944 aikana. Palloliiton edustajakokous päätti 8. huhtikuuta 1945, että kesken jäänyt Mestaruussarjan kausi 1943–44 pelataan loppuun touko-kesäkuun 1945 aikana ja uusi kausi (1945–46) aloitetaan karsintasarjalla kevätkaudella 1945.
Molempien karsintalohkojen neljä parasta pääsivät Mestaruussarjaan kaudeksi 1945–46, ja lohkovoittajat TPS ja VIFK pelasivat karsintasarjan loppuottelun Palloliiton vuoden 1945 mestaruudesta. Vaasassa 4. marraskuuta 1945 pelatun loppuottelun ja Palloliiton vuoden 1945 mestaruuden voitti TPS maalein 2–1. Vuoden 1945 jalkapallon Suomen mestaruudesta pelattiin ylimääräinen cup-kilpailu.
Mestaruussarjan karsintasarjan 1945 maalikuninkuuden voitti VIFK:n Sven Veijola 6 maalilla. Karsintasarjan yleisömäärä oli yhteensä 42 341 henkeä eli keskimäärin 1 411 katsojaa ottelua kohti.
Karsintasarjaan osallistuivat kaikki Mestaruussarjan kauden 1943–44 kahdeksan joukkueetta sekä neljä parasta (HPS, VPV, IF Drott ja Haka) kauden 1943–44 Suomensarjasta.
Karsintalohkojen voittajat TPS ja VIFK pelasivat karsintasarjan loppuottelun.
"TPS voitti Palloliiton mestaruuden. TPS:n joukkueessa pelasivat Tauno Aitio, Veikko Asikainen, Tor Hakalax, Anton Honka, Helge Johansson, Keijo Kihlman, Lauri Lehtinen, Ilmari Oksanen, Helge Saarinen, Urho Teräs, August Waltzer."
Gustav Bonde (1620–1667)
Gustav Bonde (1620–1667) oli ruotsalainen valtiomies. Hän oli reduktiokollegion jäsen 1655 ja toimi valtiovaranhoitajana. Hän oli vuodesta 1660 Kaarle XI:n holhoojahallituksen jäsen. Hän kannatti rauhanomaista ulkopolitiikkaa.
Gustaf Bonde (1682–1764)
Gustav Bonde nuorempi (1682–1764) oli ruotsalainen valtaneuvos ja kirjailija. Hän oli niin sanotun itäisen tutkijakunnan puheenjohtaja 1725–1726, kun tutkittiin Suomen isonvihan aikaisia vaurioita. Bonde sai valtaneuvoksen arvon vuonna 1727. Hän puolusti rauhanpolitiikkaa ja oli Arvid Hornin kannattaja. Hatut erottivat hänet 1739. Bonde palasi valtaneuvoskuntaan 1761. Hän kirjoitti monelta alalta, politiikasta, historiasta ja luonnontieteistä. Bonden kirjoitus ”Försök att igenfinna den finska nationens och språkets härkoms” (Vitterhetsakad handlingar I, 1755) käsittelee Suomen kansallisuutta ja kieltä, ja siinä hän johtaa suomen kielen hepreasta.
Hänen isänsä oli Karl Bonde ja isoisänsä Gustav Bonde vanhempi.
Gustaf Bonde
Gustaf Bonde tarkoittaa seuraavia ruotsalaisia henkilöitä:
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1945–1946
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1945–46 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 14. kausi. Kaudella 1945–46 Mestaruussarja pelattiin kevätkauden karsintasarjan jälkeen kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana ja sarjan alku siirtyi jälleen syyskaudelle.
Mestaruussarjan voitti VIFK, joka varmisti toisen Mestaruussarjan mestaruutensa toiseksi viimeisessä ottelussa 10. kesäkuuta 1946, kun se voitti IF Drottin maalein 6–1. Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin Mestaruussarjan mestarin ja TUL:n mestarin TPV:n välisessä kaksiosaisessa otteluparissa. VIFK:n voitettua ensimmäisen ottelun ja TPV:n toisen, pelattiin kolmas ja ratkaiseva ottelu Olympiastadionilla 7. elokuuta 1946. Mestaruusottelun sekä toisen Suomen mestaruutensa voitti VIFK Sven Veijolan (2), Helge Svahnin, Pekka Lindroosin ja John Sjöbergin maaleilla 5–1. Mestaruussarjassa viimeiseksi jääneet KPT ja IF Drott putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1945–46 voitti TPS:n Keijo Kihlman 12 maalilla. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1945–46 oli yhteensä 79 815 henkeä eli keskimäärin 1 425 katsojaa ottelua kohti.
Mestaruussarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta kevätkauden karsintasarjan perusteella.
Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin Mestaruussarjan mestarin VIFK:n ja mestarin TPV:n välillä. Kaksiosaisen otteluparin voittaja ratkaistiin laskemalla kahden ottelun pisteet yhteen.
"Kahden ottelun jälkeen pisteet olivat tasan 2–2, joten mestaruus ratkaistiin kolmannessa ottelussa puolueettomalla kentällä."
"VIFK voitti Suomen mestaruuden."
TUL:n jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1945–1946
TUL:n Mestaruussarjan kausi 1945–1946 pelattiin kaksinkertaisena sarjana. Sarjan voittaja haastoi Palloliiton Mestaruussarjan mestarin kauden 1945–1946 Suomen mestaruudesta.
Alpo Mäkinen, Arvi Lehtinen, Veikko Forsblom, Armas Malm, Ossi Lara, Veikko Heikkilä, Asser Salo, Erkki Alanne, Eero Lehtinen, Reino Suominen, Aarne Lantto.
Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin TUL:n Mestaruussarjan mestarin TPV:n ja kauden 1945–46 Palloliiton Mestaruussarjan mestarin VIFK:n välillä. Kaksiosaisen otteluparin voittaja ratkaistiin laskemalla kahden ottelun pisteet yhteen.
"Kahden ottelun jälkeen pisteet olivat tasan 2–2, joten mestaruus ratkaistiin kolmannessa ottelussa puolueettomalla kentällä."
"VIFK voitti Suomen mestaruuden."
Karl Bonde (1648–1699)
Karl (Carl) Bonde (1648–1699) oli ruotsalainen kuninkaan neuvos, presidentti ja diplomaatti. Hän oli vuodesta 1684 reduktiokomission jäsen ja pani Virossa toimeen peruutuksen vuonna 1685. Hän oli Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra 1687–1695, jolloin hän teki vuonna 1690 ehdotuksen uusmaalaiseksi verotusjärjestelmäksi ja esitti 1692 kolmen eteläisen läänin ruotujakolaitoksen muodostamiseksi, ja nämä ehdotukset toteutettiin.
Hänen isänsä oli Gustav Bonde vanhempi.
TUL:n jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1946–1947
TUL:n jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1946–1947 pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Sarjan kaksi parasta haastoivat Palloliiton Mestaruussarjan kaksi parasta kauden 1946–1947 Suomen mestaruudesta.
TUL:n Suomi-sarjasta nousivat Pietarsaaren Into ja Helsingin Ponnistus
Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin TUL:n Mestaruussarjan kahden parhaan, KTP:n ja TuTo:n, sekä kauden 1946–47 Palloliiton Mestaruussarjan kahden parhaan, VIFK:n ja HIFK:n, välisessä yksinkertaisessa sarjassa.
"HIFK:n ja TuTo:n päädyttyä tasapisteisiin, pelattiin uusintaottelu Suomen mestaruudesta."
"HIFK voitti Suomen mestaruuden."
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1946–1947
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1946–47 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 15. kausi. Kaudella 1946–47 Mestaruussarja pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan voiton jakoivat tasapistein VIFK ja HIFK, joten mestaruus ratkaistiin joukkueiden välisellä uusintaottelulla. Olympiastadionilla 19. lokakuuta 1947 pelatun uusintaottelun ja kolmannen Mestaruussarjan mestaruutensa voitti VIFK maalein 3–2. Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin Mestaruussarjan kahden parhaan ja kahden parhaan joukkueen välisessä yksinkertaisessa sarjassa. HIFK:n ja TuTo:n päädyttyä tasapisteisiin, pelattiin uusintaottelu Suomen mestaruudesta. Olympiastadionilla 28. heinäkuuta 1947 pelatun uusintaottelun ja viidennen Suomen mestaruutensa voitti HIFK TuTo:n omalla ja Erik Åbergin (2) maaleilla 3–2. Mestaruussarjassa viimeiseksi jääneet Sudet ja KIF putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1946–47 voitti VIFK:n Sven Veijola 12 maalilla. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1946–47 oli yhteensä 103 209 henkeä eli keskimäärin 1 810 katsojaa ottelua kohti.
Mestaruussarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta, joista kuusi kaudelta 1945–46 ja kaksi nousijaa kauden 1945–46 Suomensarjasta. Suomensarjan kaksi parasta, HIFK ja HJK, nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet KPT:n ja IF Drottin.
VIFK:n ja HIFK:n päädyttyä tasapisteisiin Mestaruussarjan mestaruus ratkaistiin uusintaottelulla.
"VIFK voitti Mestaruussarjan mestaruuden."
Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin Mestaruussarjan kahden parhaan, VIFK:n ja HIFK:n, sekä kahden parhaan, KTP:n ja TuTo:n, välisessä yksinkertaisessa sarjassa.
"HIFK:n ja TuTo:n päädyttyä tasapisteisiin, pelattiin uusintaottelu Suomen mestaruudesta."
"HIFK voitti Suomen mestaruuden."
Nelijalkakrotti
Nelijalkakrotti ("Lophichthys boschmai") on krottikaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan Tyynestämerestä. Se on ainoa laji nelijalkakrottien ("Lophichthyidae") heimossa.
Nelijalkakrotti on pienehkö kala, joka saavuttaa korkeintaan 5–7,5 cm:n pituuden. Ruumiinmuodoltaan kala on pitkulainen ja ensimmäinen selkäevän ruoto on pidentynyt ja sen päässä on valoa tuottava elin. Myös toinen ja kolmas selkäruoto ovat pitkähköt ja piikkimäiset. Nelijalkakrotin rintaevät ovat raajamaisten varsien päässä. Lajin silmät ovat pienikokoiset ja suu suuri. Nelijalkakrotti on pohjaväriltään valkoinen tai vaaleanpunainen ja ruumiissa on tummempi ruskea verkkokuvio. Evät ovat ruskeat.
Nelijalkakrottia tavataan lämpimistä vesistä Tyyneenmereen kuuluvasta Arafuranmerestä. Se elää meren pohjalla ja houkuttelee saaliskaloja lähelleen valoelimensä avulla.
Karl Bonde
Karl Bonde, Carl Bonde tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Tord Rörikinpoika Bonde
Tord Rörikinpoika Bonde (k. 1417) oli valtaneuvos. Hän oli Raaseporin linnan päällikkö Bo Joninpoika Gripin aikana ja oli kuningatar Margareetan merkittävimpiä luottohenkilöitä Suomessa. Hän siirtyi ensin Turun linnanpäälliköksi ja 1403 Viipurin linnanpäälliköksi.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1947–1948
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1947–48 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 16. kausi. Kaudella 1947–48 Mestaruussarja pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan voitti VIFK, joka varmisti neljännen Mestaruussarjan mestaruutensa viimeisessä ottelussa 20. kesäkuuta 1948, kun se voitti HIFK:n Erik Beijarin ja HIFK:n omalla maalilla 2–0. Vuoden 1948 jalkapallon Suomen mestaruus jaettiin kauden 1948 Mestaruussarjan perusteella. Viimeiseksi jääneet KuPS ja Jäntevä putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1947–48 voitti HIFK:n Börje Herrman 12 maalilla.
Mestaruussarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta, joista kuusi kaudelta 1946–47 ja kaksi nousijaa kauden 1946–47 Suomensarjasta. Suomensarjan kaksi parasta, Jäntevä ja KuPS, nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet Sudet ja KIF:n.
Jane Jacobs
Jane Jacobs () oli yhdysvaltalaissyntyinen kanadalainen kirjailija, aktivisti, arkkitehtuurikriitikko ja kaupunkiteoreetikko.
Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1961 ilmestynyt "The Death and Life of Great American Cities", jossa kritisoidaan Yhdysvaltain 1950-luvun kaupunkiuudistuspolitiikkaa. Teoksessa käsitellään yksityiskohtaisesti katutilan ja julkisen tilan toimintaa sekä argumentoidaan sen puolesta, että elävyys edellyttää diversiteettiä. Hän arvostelee myös Le Corbusierin Ville Radieuse- ja Ebenezer Howardin Garden City -malleja.
Jacobs määrittelee neljä elementtiä, jotka tekevät kaupungista elävän:
TUL:n jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1947–1948
Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruus 1948 ratkaistiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisella sarjalla. Sarjan kuusi parasta selviytyi yhteiseen Mestaruussarjaan, johon lisäksi tuli 2 joukkuetta TUL:n Suomensarjasta ja 8 Palloliiton joukkuetta.
RTU: T. Loutti, M. Tuominen, V. Hakkarainen, A. Nikola, K. Lehtinen, T. Kaukoneva, M. Rantanen, U. Viitaniemi, H. Reunanen, P. Huhtanen ja K. Ruskamo
Tord Bonde
Tord Bonde tarkoittaa seuraavia henkilöitä
Carl Gustaf Lewenhaupt
Carl Gustaf Moritz Thure Lewenhaupt (7. tammikuuta 1884 Örebro – 11. toukokuuta 1935 Tukholma) oli ruotsalainen este- ja kenttäratsastaja. Hänen seuransa oli helsingborgilainen K2 IF.
Lewenhaupt voitti Antwerpenin olympialaisissa 1920 pronssia esteratsastuksessa. Hän kilpaili Pariisin kisoissa 1924 kenttäratsastuksessa, mutta joutui keskeyttämään henkilökohtaisessa kilpailussa. Lewenhaupt sai kuitenkin hopeamitalin kenttäratsastuksen joukkuekisasta.
Gustaf Lewenhaupt
Carl Gustaf Sixtensson Lewenhaupt (20. elokuuta 1879 Örebro – 7. elokuuta 1962 Tukholma) oli ruotsalainen esteratsastaja, nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli tukholmalainen K1 IF.
Lewenhaupt osallistui olympialaisiin kerran, Tukholmassa 1912. Hän sijoittui tuolloin esteratsastuksen henkilökohtaisessa kilpailussa jaetulle yhdeksännelle sijalle ja oli mukana maansa kultaa voittaneessa joukkueessa. Lewenhaupt oli nykyaikaisessa viisiottelussa kyseisissä kisoissa seitsemästoista. Myös Gustafin veli Charles oli ratsastaja.
Leopold Averbah
Leopold Leonidovitš Averbah ("Auerbach", , 1903 Saratov – 14. elokuuta 1937) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja kirjallisuusvaikuttaja.
Leopold Averbah syntyi juutalaisen höyrylaivayhtiön omistajan perheeseen. Hänen äitinsä oli Jakov Sverdlovin sisar. Averbahin vaimo oli Vladimir Bontš-Brujevitšin tytär ja hänen sisarensa oli naimisissa NKVD:n päällikön Genrih Jagodan kanssa.
Lukion kesken jättäneestä Averbahista tuli lokakuun vallankumouksen jälkeen yksi komsomolin johtajista ja VKP(b):n jäsen vuonna 1920. Hän työskenteli jonkin aikaa ulkomailla kommunistisen nuorisointernationaalin tehtävissä.
Venäjälle palattuaan Averbah toimitti "Molodaja gvardija" (1922–1924) ja "Na literaturnom postu" (1926–1932) -kirjallisuuslehtiä. Hän oli Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen pääsihteeri ja yksi aikansa dogmaattisimmista kirjallisuuskriitikoista. RAPP:in lakkauttamisen jälkeen vuonna 1932 Averbah osallistui neuvostokirjailijoiden liiton perustamiseen. Myöhemmin häntä alettiin syyttää muun muassa trotskilaisuudesta.
Sverdlovskin alueella NKP(b):n piirikomitean sihteerinä toiminut Averbah pidätettiin huhtikuussa 1937, tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin. Hänet on haudattu Moskovaan Donskoin luostarin hautausmaalle. Averbah todettiin syyttömäksi vuonna 1961.
Averbahia on pidetty yhtenä Mihail Bulgakovin "Saatana saapuu Moskovaan" -romaanin kirjallisuuskriitikko Berliozin esikuvista.
Charles Lewenhaupt
Charles Auguste Sixtensson Lewenhaupt (25. helmikuuta 1881 Örebro – 23. huhtikuuta 1936 Tukholma) oli ruotsalainen esteratsastaja. Hänen seuransa oli tukholmalainen A1 IF.
Lewenhaupt osallistui Tukholman olympialaisissa 1912 esteratsastuksen henkilökohtaiseen kilpailuun, jossa hän sijoittui jaetulle yhdeksännelle tilalle. Myös hänen veljensä Gustaf oli ratsastaja.
Mihail Artsybašev
Mihail Petrovitš Artsybašev (, 5. marraskuuta 1878 Harkovan läänin Izjum tai toisten tietojen mukaan Ahtyrkan kihlakunnan Dobroslavovkan maatila – 3. huhtikuuta 1927 Varsova) oli venäläinen kirjailija.
Mihail Artsybašev syntyi köyhtyneeseen aatelisperheeseen. Hän jätti lukion kesken ja opiskeli sittemmin taidekoulussa. Vuonna 1898 Artsybašev muutti Pietariin, jossa hän meni naimisiin, mutta erosi kolmen vuoden kuluttua.
Atsybaševin ensimmäinen kertomus "Paša Tumanov" ilmestyi vuonna 1901. Hänen varhaistuotantoonsa vaikuttivat Leo Tolstoin ajatukset. Kirjailijan tolstoilainen kausi päättyi pienoisromaaniin "Smert Lande" (”Landen kuolema”, 1904). Vuoden 1905 vallankumoustapahtumat heijastuvat pienoisromaanissa "Tšelovetšeskaja volna" (”Ihmisaalto”, 1907).
Artsybaševin teki kuuluisaksi suuren kirjallisen skandaalin herättänyt romaani "Sanin" (1907). Sen samanniminen päähenkilö on luonnollinen, voimakas ja rohkea nuori mies, joka ei pelkää rikkoa yhteiskunnan normeja seksuaalisten tarpeidensa tyydyttämiseksi. Artsybaševia syytettiin pornografian levittämisestä sekä venäläisen kirjallisuuden aatteellisen ja eettisen perinteen rikkomisesta. Vallankumouksellisiin aatteisiin pettyneen lukijakunnan keskuudessa romaanista tuli kuitenkin hyvin suosittu ja se sai monia jäljittelijöitä.
1910-luvun alussa Artsybašev kiinnostui muun muassa Sigmund Freudin ja Eduard von Hartmannin ajatuksista. Heidän vaikutuksensa näkyy kirjailijan esittämässä ”eklesiastismin” teoriassa, romaanissa "U poslednei tšerty" (”Viimeisellä rajalla”, 1910–1912) sekä monissa kertomuksissa. ”Turgenevilaisen naisen” lankeamista kuvaavassa pienoisromaanissa "Ženštšina, stojaštšaja posredi" (”Keskellä seisova nainen”, 1915) Artsybašev palasi varhaistuotantonsa eettisiin teemoihin. Vuosikymmenen loppupuolella hän kirjoitti myös useita suosittuja näytelmiä.
Artsybašev suhtautui jyrkän kielteisesti ensimmäiseen maailmansotaan sekä helmikuun ja lokakuun vallankumouksiin. Vuonna 1923 kirjailija siirtyi Puolaan, jossa hän toimitti bolševikkien vastaista sanomalehteä "Za svobodu!" (”Vapauden puolesta”).
Per Boreman
Per August Johansson Boreman, salanimi "Pekka Väinö" (27. elokuuta 1890 Haaparanta, Ruotsi – 1964) oli ruotsalainen pappi. Hän toimitti suomeksi Ruotsin kirkolliset kirjat, kirkkokäsikirjan, virsikirjan ja evankeliumi- ja rukouskirjan. Hän tutki Laestadiuksen sukua ja lestadiolaisuutta. Hän julkaisi kokoelman "Virsiä ja hengellisiä lauluja".
Aleksandr Afanasjev
Aleksandr Nikolajevitš Afanasjev (, 23. heinäkuuta 1826 Voronežin läänin Bogutšar – 5. lokakuuta 1871 Moskova) oli venäläinen folkloristi.
Aleksandr Afanasjev syntyi aatelisperheeseen. Hän kävi Voronežin lukion ja valmistui Moskovan yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Vuodesta 1849 lähtien hän työskenteli Venäjän ulkoministeriön arkistossa.
Bibliografina sekä kirjallisuuden ja kansanperinteen tutkijana toimineen Afanasjevin päätyö on vuosina 1855–1864 ilmestynyt venäläisten kansansatujen kokoelma "Russkije narodnyje skazki", joka perustuu Venäjän maantieteellisen seuran kokoelmiin sekä Vladimir Dalin muistiinpanoihin. Vuonna 1859 ilmestynyt "Narodnyje russkije legendy" (”Venäläiset kansanlegendat”) joutui sensuurin kieltämäksi. Pilasatuja sisältävä "Venäjän kansan salattuja satuja" ("Russkije zavetnyje skazki") ilmestyi 1860-luvulla Genevessä ilman tekijän nimeä.
Vuonna 1860 Afanasjev matkusti ulkomaille, missä hän ilmeisesti tutustui venäläisiin poliittisiin pakolaisiin. Palattuaan Venäjälle vuonna 1862 hänet erotettiin virastaan. Viimeiset elinvuotensa tuberkuloosia sairastanut Afanasjev vietti köyhänä pikkuvirkamiehenä. Vuonna 1870 hän julkaisi lapsille tarkoitetun satukokoelman "Russkije detskije skazki".
Sonoranagaave
Sonoranagaave ("Agave parviflora") on monivuotinen agaavejen ("Agave") sukuun kuuluva kasvi.
Sonoranagaave on ikivihreä mehikasvi, joka kuolee 10-15 vuoden ikäisenä kun on kukkinut yhden ainoan kerran. Se on sukunsa pienimpiä lajeja, lehtiruusuke kasvaa 10-25 cm korkeaksi ja 15-25 cm leveäksi. Parsamainen kukkavarsi nousee ruusukkeen keskeltä. Varsi on noin metrin korkuinen, siinä on sivuille tököttäviä lyhyitä oksia joihin puhkeaa kermanvärisiä kukkia.
Sonoranagaave on kotoisin Sonoran autiomaasta Yhdysvaltojen Arizonasta ja Meksikosta.
Ejler Allert
Ejler Arild Emil Allert (27. marraskuuta 1881 Tingsted – 25. maaliskuuta 1953 Rødovre) oli tanskalainen soutaja ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli guldborgsundilainen Nykøbing Falster Roklub. Allert oli voittamassa kultaa Tukholman olympialaisissa 1912 perämiehellisistä nelikoista amatöörien sarjasta.
Richard Trenton Chase
Richard Trenton Chase (23. toukokuuta 1950 – 26. joulukuuta 1980) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja, joka tappoi 1970-luvun lopulla kuusi ihmistä. Hän oli paranoidi skitsofreenikko ja nekrofiili, joka söi uhriensa ruumiinosia.
Chase tuomittiin kuolemaan ensimmäisen asteen murhasta. Hän teki itsemurhan San Quentinin vankilassa. Ruumiinavauksessa selvisi että hän oli ottanut yliannoksen masennuslääkkeitä joita hän oli säästänyt ja kerännyt useiden viikkojen ajan - hänelle päivittäin annostelluista lääkkeistä.
William Friedkinin ohjaama elokuva Rampage - murhaaja perustuu löyhästi Chasen tekemiin murhiin.
Richard Trenton Chasen pidätyskuva
Alexander Ferdinand Borenius
Alexander Ferdinand Borenius (7. tammikuuta 1808/ 26. joulukuuta 1807 Uusikirkko – 3. huhtikuuta 1881 Porvoo) oli suomalainen tuomiokapitulin asessori. Hän oli vuodesta 1833 Porvoon lukion lehtori lähes 40 vuotta ja toimi Porvoon kuurojenkoulun tarkastajana. Hän oli valtiopäivillä edustajana 1863–1864, 1867, 1872 ja 1877–1878.
Max Adler
Max Adler (15. tammikuuta 1873 – 28. kesäkuuta 1937 Wien) oli itävaltalainen sosiologi.
Opiskeli lakititeen tohtoriksi 1896 ja toimi aluksi ammattikseen lakimiehenä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kesällä 1919 hän pääsi opettajaksi niin sanottuun "Schönbrunn Piiriin”, joka kokoontui Wienissä. Toimi pian sen jälkeen 1919-1921 Ala-Itävallan alueparlamentissa sosiaali-demokraattisen puolueen yhtenä edustajana. Nimitettiin Wienin yliopiston Sosiologian ja Sosiaalifilosofian ylimääräiseksi professoriksi 1920. Toimi aktiivisesti Aikuskasvatuksen parissa ja 1904-1925 Rudolf Hilferdingin kanssa toimitti Marx-Studien nimistä julkaisua. Max Adler oli Oskar ja Friedrich Adlerin veli.
Myöhempi historiankirjoitus pitää häntä Austromarxismin filosofisena johtajana. Hän yritti yhdistää marxilaisuuden ja uuskantilaisuuden.
Ferdinand Alexander Kumlin
Ferdinand Alexander Kumlin (12. kesäkuuta 1845 Turku – 10. huhtikuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen juristi, valtiopäivämies ja senaattori.
Kumlinin vanhemmat olivat konsuli Alexander Kumlin ja Maria Charlotta Kingelin. Hän tuli hovioikeuden auskultantiksi 1873, Turun hovioikeuden kanslistiksi 1879 ja asessoriksi 1890. Turun elinkorkolaitoksen asiamiehenä hän toimi vuodesta 1881 vuoteen 1903, jolloin hänet erotettiin asessorin virasta. Erottamisen jälkeen Kumlin toimi Yhdyspankin Turun konttorin apulaisjohtajana 1903-1905. Suurlakon jälkeen 1905 hänestä tuli senaatin oikeusosaston jäsen ja seuraavana vuonna Viipurin hovioikeuden presidentti. Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä Kumlin toimi vuodesta 1880 alkaen ja tuli valtuuston puheenjohtajaksi 1894.
Kumlin edusti kotikaupunkiaan Turkua kaiken kaikkiaan kuusilla valtiopäivillä porvarissäädyn edustajana 1891-1905. Useiden eri valiokuntien jäsenyyksien ohella hän toimi säätynsä varapuhemiehenä vuonna 1900.
Kumlinin ensimmäinen puoliso vuodesta 1872 oli Selma Augusta Rikberg (k. 1900) ja toinen vuodesta 1901 Alma Klementina Walle (k. 1929).
Heikki Borenius
Heikki (Henrik) Wilhelm Borenius (21. joulukuuta 1884 Helsinki – 16. helmikuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen asianajaja. Hän oli osakas asianajotoimistossa Borenius & Kemppinen ja oli Suomen Asianajajaliiton puheenjohtaja.
Hänen isänsä oli Henrik Gustaf Borenius.
Tancred Borenius
Carl Tancred Borenius (14. heinäkuuta 1885 Viipuri – 2. syyskuuta 1948 Coombe Bisset, Englanti) oli suomalais-englantilainen taidehistorioitsija, erikoisalanaan vanha italialainen taide. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi 1909 ja siirtyi silloin Lontooseen, jossa oli vuodesta 1914 University College Londonin taidehistorian dosentti, vuodesta 1922 professori. Hän oli vuonna 1919 Suomen diplomaattinen edustaja Lontoossa. Hän johti Clarendonin palatsin kaivauksia.
Tancred Boreniuksen puoliso vuodesta 1909 oli Anne-Marie Runeberg, J. W. Runebergin tytär. Heillä oli kolme lasta.
Kalifornianagaave
Kalifornianagaave ("Agave shawii") on monivuotinen agaavejen ("Agave") sukuun kuuluva kasvi.
Kalifornianagaave on ikivihreä mehikasvi, jonka piikkireunaiset 45 cm pitkät, 20 cm leveät lehdet muodostavat puolipallon muotoisen ruusukkeen. Ruusukkeen korkeus ja leveys on noin metrin verraan, Kasvin vanhentuessa se kasvattaa ruusukkeen alle vartta, joka kiemurtelee pitkin maanpintaa. Uusia ruusukkeit anousee tästä varresta niin että lopulta kalifornianagaavepensaikko voi peittää laajoja alueita. Kasvi voi elää 20-40 vuotta, ennen kuin se kukkii, ja kukkimisen jälkeen kasviyksilö kuolee. Kukkavarsi on 3-4 m korkea pylväs, jonka päähän aukeavat keltaiset kukat houkuttelevat lintuja ja perhosia.
Kalifornianagaave kasvaa Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa ja Meksikon Baja Californian osavaltiossa.
Michael Cretu
Michael Cretu (oik. Mihai Crețu, s. 18. toukokuuta 1957 Bukarest) on romanialaissyntyinen musiikin tuottaja, säveltäjä ja sovittaja.
Cretu tunnetaan myös nimellä "Curly, MC" johtuen hänen kiharista hiuksistaan.
Cretu on tuottanut lukuisia albumeja ja työskennellyt useiden eri artistien taustalla. Suurimpia menestyksiä ovat olleet muiden muassa Enigma, 
Mike Oldfield ja Sandra, jonka kanssa Cretu avioitui vuonna 1988.