hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Giuseppe Melas
Giuseppe Melas (13. lokakuuta 1901 Guasila – 10. syyskuuta 1970) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. elokuuta 1926 ja nimitettiin Nuoron hiippakunnan johtoon 31. tammikuuta 1947. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ernesto Maria Piovella, jota avustivat Lorenzo Basoli ja Francesco Cogoni. Melas osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli 68-vuotiaana virassa.
Ernesto Maria Piovella
Ernesto Maria Piovella (29. lokakuuta 1867 Milano – 18. helmikuuta 1949) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 11. kesäkuuta 1892 ja nimitettiin Algheron hiippakunnan johtoon 15. huhtikuuta 1907. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. toukokuuta.
Piovella sai 19. huhtikuuta 1914 nimityksen Oristanon ja 8. maaliskuuta 1920 Cagliarin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 29. elokuuta. Hän kuoli 81-vuotiaana virassa.
Jumièges
Jumièges on kunta Seine-Maritimen departementissa Normandian hallintoalueella Ranskassa. Kunta sijaitsee Seinen rannalla.
Kylän maisemaa hallitsee Jumiègesin luostarin ("Abbaye de Jumièges") rauniot.
Lorenzo Basoli
Lorenzo Basoli (1. joulukuuta 1895 Ozieri – 4. heinäkuuta 1970) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. elokuuta 1918 ja nimitettiin Ogliastran hiippakunnan johtoon 28. lokakuuta 1936. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Igino Serci.
Basoli osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän kuoli 74-vuotiaana virassa.
Näsilinnankatu
Näsilinnankatu on Finlaysonin, Tammerkosken ja Nalkalan kaupunginosien läpi kulkeva pohjois–etelä-suuntainen katu Tampereella. Kadun nimi viittaa Näsinpuistossa sijaitsevaan Näsilinnaan.
Kun Tampereen kaupunki perustettiin vuonna 1779, nykyinen Näsilinnankatu oli asemakaava-alueen länsirajana. Sen länsipuolella sijaitsivat kaupunkilaisten kasvitarhat, ”plantaasit”. Asutus laajeni jo Ruotsin vallan aikana kadun länsipuolelle, ja vuonna 1830 vahvistettiin C. L. Engelin laatima laajempi asemakaava. Siten Näsilinnankatu menetti asemansa rajalinjana, vaikka kestikin vielä vuosia, ennen kuin Engelin asemakaavaa päästiin toteuttamaan käytännössä.
Alkuperäisessä asemakaavassa kaduilla ei vielä ollut nimiä, mutta pohjoisesta etelään johtavia katuja alettiin pian kutsua ”pitkiksi kaduiksi” ja idästä länteen johtavia ”poikkikaduiksi”. Näsilinnankadun nimitys Läntinen pitkäkatu lyheni muotoon Läntinenkatu, joka oli käytössä 1880-luvulta 1930-luvulle. Marraskuussa 1935 kaupunginvaltuustossa käsiteltiin yli 50 kadun uudelleennimeämistä, ja äänestyksessä Läntinenkatu päätettiin nimetä Näsilinnankaduksi. Muutos astui voimaan 1936.
Jumiègesin luostari
Jumiègesin luostari () sijaitsee Jumiègesin kunnassa Seine-Maritimen departementissa Ylä-Normandian hallintoalueella Ranskassa. Luostari on nykyään raunioitunut.
Luostari on alun perin Saint Philibertin vuonna 654 perustama benediktiiniluostari. Viikingit polttivat luostarin ja paikalle rakennettiin Saint-Pierren kirkko ("L’église Saint-Pierre") 900-luvun puolivälissä. 1000-luvulla Saint-Pierren kirkon viereen rakennettiin Notre-Damen kirkko ("L’église abbatiale Notre-Dame"), joka vihittiin käytöön vuonna 1067 Vilhelm Valloittajan läsnä ollessa. Notre-Damen kirkko on alkuperäiseltä tyyliltään romaaninen, ja siihen on tehty 1200-luvulla goottilaisia lisäyksiä.
Luostari laajeni satavuotiseen sotaan saakka ja sen jälkeen alkoi taantuma. Luostari tuhoutui 1600-luvulla valtaosin. Lopulta luostarissa oli vain seitsemän munkkia vuonna 1792 ja luostari ryöstettiin. Vuonna 1852 Lepel-Cointet’n suku aloitti luostarin entistämistyöt ja vuonna 1947 Jumiègesin luostari siirtyi valtion omistamaksi kansallismuistomerkiksi.
Francesco Cogoni
Francesco Cogoni (31. heinäkuuta 1894 Quartu Sant'Elena – 14. tammikuuta 1980) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. huhtikuuta 1917 ja nimitettiin Ozierin hiippakunnan johtoon 3. maaliskuuta 1939. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. huhtikuuta.
Cogoni osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja jäi eläkkeelle 25. huhtikuuta 1975.
Heikki Kantola
Heikki Kantola (s. 24. elokuuta 1939) on suomalainen valmentaja. Hän on toiminut muun muassa Suomen Olympiakomitean valmennuspäällikkönä vuosina 1992–2002, Suomen Hiihtoliiton valmennuspäällikkönä sekä valmennuksen ja koulutuksen johtajana, Suomen Kanoottiliiton päävalmentajana sekä Suomen urheiluopiston valmentajainstituutin ja valmennuskeskuksen johtajana.
Heikki Kantolalle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvonimi kesäkuussa 2003.
Ahlbom
Ahlbom on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Tyrskykalat
Tyrskykalat ("Notocheiridae", syn. "Isonidae") on hopeakylkikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Indopasifiselta merialueelta.
Tyrskykalojen heimoon kuuluu 2 sukua ja 6 lajia. Lajit ovat "Iso flosmaris", havaijintyrskykala ("I. hawaiiensis"), juovatyrskykala ("I. natalensis"), Samoantyrskykala ("I. nesiotis"), hopeatyrskykala ("I. rhothophilus") ja "Notocheirus hubbsi". Molekyylifylogeneettisten tutkimusten perusteella tyrskyahventen heimo ei välttämättä ole monofyleettinen.
Tyrskykalat ovat pienikokoisia kaloja ja saavuttavat korkeintaan noin 5 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat korkeahkoja ja litteähköjä. Rintaevät sijaitsevat poikkeuksellisen korkealla ja lähellä selkää. "Iso"-suvun lajeilla on kaksi selkäevää, kun "Nothocheirus"-suvun lajilla selkäeviä on yksi. Pyrstöevä on tyrskykaloilla haarautunut. Heimon lajien suomut ovat pienet ja väriltään hopeanhohtoiset.
Tyrskykalalajit elävät lämpimissä vesissä Tyynellämerellä ja Intian valtamerellä. "Notocheirus hubbsi" -lajia tavataan Etelä-Amerikasta ja "Iso"-suvun lajeja Etelä-Afrikasta Japaniin, Australiaan ja Havaijille ulottuvalta alueelta.
Åströminpuisto
Åströminpuisto on puisto Myllytullin kaupunginosassa Oulussa. Puistoa rajaavat Mannenkatu pohjoisessa, Isokatu idässä, Myllytullin koulu etelässä ja Kallisenvirta lännessä.
Ennen puiston rakentamista paikalla sijaitsi 1730–luvulla perustettu prunni- eli kaivohuone. Kaivohuoneen vettä käytettiin terveyslähteenä, jonka uskottiin parantavan monia sairauksia. Kaivohuoneen loistokausi ulottui 1700–luvun loppupuolelle, kunnes Oulun hautausmaan siirtäminen nykyiselle paikalleen sai ihmiset pelkäämään hautausmaan vesien sekoittuvan terveyslähteen vesiin. Kaivohuoneen rakennukset purettiin huonokuntoisina 1800–luvun puolivälissä. Hemming Åström laitatti Prunnihaan kuntoon valtiopäivämiehenä saamillaan palkkioilla 1880–luvulla ja lahjoitti työt kaupungille.
Puiston poikki, Kirkkokadulta Kasarmintielle, kulkenut ajotie muutettiin Åströminpolku-nimiseksi kevyenliikenteenväyläksi 1992. Oulu-seura ja Oulun Dante-seura pystyttivät puistoon tutkimusmatkailija Giuseppe Acerbin muistomerkin vuonna 1996.
Marco Verratti
Marco Verratti (s. 5. marraskuuta 1992 Pescara) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä pelaavaa Paris Saint-Germainia. Oikeajalkainen Verratti on 165 senttimetriä pitkä ja painaa 60 kilogrammaa.
Verratti pelasi juniorina ensin ASD Manoppello Arabonassa ja myöhemmin Pescarassa. Hän nousi Pescaran kolmannella sarjatasolla Lega Pro Prima Divisionessa pelanneeseen edustusjoukkueeseen kaudella 2008–2009, jonka aikana pelasi seitsemän sarjaottelua. Seuraavalla kaudella Verratti pelasi kahdeksan sarjaottelua ja teki yhden maalin, kun Pescara nousi Serie B:hen sijoittumalla sarjassaan toiseksi. Kaudella 2010–2011 hän kohosi joukkueen runkopelaajien joukkoon pelaten 28 sarjaottelua ja tehden yhden maalin. Kaudella 2011–2012 Verratti oli saavuttamassa Pescarassa jo toista sarjanousua, kun joukkue voitti Serie B:n. Hän pelasi kauden aikana 31 sarjaottelua.
Verratti ei ehtinyt pelata Italian pääsarjassa Serie A:ssa, vaan siirtyi kesällä 2012 Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä pelaavaan Paris Saint-Germainiin 12 miljoonan euron siirtosummalla. Hän voitti seurassa Ranskan-mestaruuden heti kaudella 2012–2013 pelaten sen aikana 27 sarjaottelua. PSG voitti mestaruuden myös kaudella 2013–2014, jonka aikana Verratti pelasi 29 ottelua. Seura saavutti samalla kaudella myös Ranskan liigacupin ja Trophée des Championsin voitot. Verratti oli voittamassa Trophée des Championsia myös kauden 2014–2015 aluksi. Hänen peliaikansa kasvoi kauden aikana entisestään – hän pelasi 32 sarjaottelua. Verratti voitti kaudella 2014–2015 kolmannen peräkkäisen Ranskan-mestaruutensa, toisen peräkkäisen Ranskan liigacupin voiton sekä ensimmäisen Ranskan cupin voittonsa PSG:n voittaessa kaikki kansalliset kilpailut.
Verratti pelasi ensimmäisen maaottelunsa 1. joulukuuta 2010, kun Italian alle 19-vuotiaiden joukkue voitti kotonaan Romanian 3–1. A-maajoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä 15. elokuuta 2012 Italian hävitessä Englannille kotonaan 1–2. Ensimmäisen maaottelumaalinsa kaikki maajoukkueet huomoiden Verratti teki A-maajoukkueelle 6. helmikuuta 2013, kun Italia pelasi 1–1-vierastasapelin Alankomaita vastaan. Verratti pelasi viisi ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013, joissa Italia tuli toiseksi. Hänen ensimmäiset aikuisten arvokisansa olivat MM-kilpailut 2014, joissa hän pelasi kaksi ottelua, vaikkei vielä kilpailujen karsintavaiheessa päässyt kentälle kertaakaan.
Verrattin vahvuuksia ovat syöttötaito, kuten kyky antaa läpisyöttöjä, harhautukset sekä syöttöjen ja laukausten peittäminen. Hänen heikkouksiaan ovat keskittymiskyvyn puute, kurittomuus ja kaksinkamppailut ilmassa. Verratti tunnetaan pelaajana, joka taklaa paljon ja joka sekä aiheuttaa rikkeitä että tulee rikotuksi usein. Hän sai ensimmäisellä Ligue 1 -kaudellaan 11 varoitusta sekä yhden ulosajon ja toisella kaudellaan kymmenen varoitusta.
Pescara:
Paris Saint-Germain:
Italian maajoukkue:
Francisco José Castro y Ramírez
Francisco José Castro y Ramírez (4. lokakuuta 1901 San Salvador – 29. toukokuuta 1974) oli elsalvadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Salvadorin arkkihiippakuntaan 19. joulukuuta 1925 ja nimitettiin Santiago de Marían hiippakunnan johtoon 15. marraskuuta 1956. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. tammikuuta 1957. Pääkonsekraattorina toimi Luis Chávez y González, jota avustivat Miguel Angel Machado y Escobar ja Pedro Arnoldo Aparicio y Quintanilla.
Castro y Ramírez osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli 72-vuotiaana virassa.
Neljä vapautta
Neljä vapautta () olivat neljä Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Rooseveltin vuonna 1941 esittelemää vapautta, jotka hänen mukaansa kuuluivat kaikille maailman ihmisille. Roosevelt esitteli vapaudet 6. tammikuuta 1941 Kansakunnan tila -puheessaan Yhdysvaltain kongressille. Vapaudet ovat:
Rooseveltin esittelemät neljä vapautta toimivat osaltaan innoittajina Rooseveltin vaimon Eleanor Rooseveltin ajamalle Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistukselle.
Roosevelt puhui Neljästä vapaudesta ensimmäisen kerran Kansakunnan tila -puheessaan seuraavasti:
Adam Scott
Adam Derek Scott (s. 16. heinäkuuta 1980 Adelaide, Australia) on australialainen ammattilaisgolfaaja, joka on pelannut ammattilaisena vuodesta 2000 lähtien. Hän on urallaan voittanut 18 ammattilaisturnausta, ja ollut maailmanlistalla parhaimmillaan kolmantena.
Scottin mailapoikana toimii Tiger Woodsin kanssa aiemmin toiminut Steve Williams.
DNP = ei pelannut
CUT = ei selviytynyt kahdelle viimeiselle kierrokselle
"T" = jaettu sijoitus
Top 10 -sijoitukset keltaisella taustalla
Biała Podlaska
Biała Podlaska on kaupunki Lublinin voivodikunnassa, Itä-Puolassa. Kaupungissa asuu 57 620 ihmistä ja se on Biala Podlaskan maakunnan pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee valtatie E30:n (Madrid-Pariisi-Berliini-Varsova-Moskova) ja rautatie E-20:n (Pariisi-Moskova) varressa.
Ensimmäiset maininnat kaupungista löytyvät vuodelta 1481. 1500-luvun alussa Jerzy Illinicz perusti yksityisen kaupungin nimeltään Biała (Biały = valkoinen) markkinapaikalle. Keskiajan perinteiden mukaisesti markkinapaikalle rakennettiin pian kirkko.
Vuonna 1569 pienen kaupungin valtaan astui Radziwiłłin suku. Suvun johdolla kaupunki kasvoi ja kehittyi 250 -vuotta. Kaupunkia kutsuttiin noihin aikoihin myös nimillä: ""Herttuan Biała tai Radziwiłł:n Biała"". Vuonna 1622 Aleksander Ludwik Radziwiłł rakennutti kaupungin suojaksi linnoituksen ja linnan. Vuonna 1628 Krzysztof Ciborowicz Wilski perusti Bialskan akatemian, joka vuosia myöhemmin kuului osaksi Jagiollonian yliopistoa (tuolloin nimenä oli Krakówan akatemia). Samoihin aikoihin kaupunkiin rakennettiin useita kirkkoja sekä sairaala. Nousukausi pysähtyi pohjan sotaan, Ruotsin hyökätessä alueelle vuonna 1655. Hyökkäyksissä kaupunki tuhoutui pahoin. Vuonna 1670 Michał Kazimierz Radziwiłł antoi Biała:lle kaupungin oikeudet sekä vaakunan, missä arkkienkeli Mikael seisoo lohikäärmeen päällä. 
1700-luvulla kaupunki ja sen linnoitus tuhottiin useita kertoja ja jokaisen kerran se rakennettiin uudelleen. Viimein linna jäi raunioksi ja hävitettiin vuonna 1883.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin syntyi paljon teollisuutta. Toinen maailmansota lopetti kaupungin kasvun ajan, natsi-Saksan miehittäessä kaupungin 13. syyskuuta 1939. Saksalaiset vetäytyivät kaupungista 26. syyskuuta Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaisesti ja Neuvostoliiton joukot marssivat kaupunkiin. 28. syyskuuta tehdyn lisäsopimuksen myötä kaupunki siirtyi takaisin saksalaisille 10. lokakuuta, lyhyessä ajassa Neuvostoliiton joukot olivat tyhjentäneet kaikki mahdolliset koneet ja laitteet, joten saksalaiset saivat takaisin vain tyhjät rakennukset.
Sodan jälkeen kaupungin infrastruktuuri on kehittynyt, mutta varsinkin vanhakaupunki on säilyttänyt vanhan puolalaisen rakennustyylin. Vuosina 1975–1999 Biała Podlaska oli voivodikunnan pääkaupunkina.
Kaupungissa pelaa jalkapallojoukkue AZS PWSZ Biała Podlaska Puolan pääsarjassa Ekstraklasa. Kaudella 2010 sen sijoitus oli neljäs.
Luis Chávez y González
Luis Chávez y González (24. huhtikuuta 1901 – 27. maaliskuuta 1987) oli elsalvadorilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi San Salvadorin arkkihiippakuntaan 16. marraskuuta 1924 ja nimitettiin sen johtoon 1. syyskuuta 1938. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Antonio Dueñas y Argumedo.
Chávez y González osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja toimi arkkihiippakuntansa johdossa, kunnes erosi tehtävistään 3. helmikuuta 1977.
Irja Lautia
Irja Lautia, oik. Irja Irja Elisabeth Elstelä, o.s. Lautiainen; 4. maaliskuuta 1904 – 1. lokakuuta 1976) oli suomalainen näyttelijä. Puhe- ja laulunäyttämön ohella Lautia näytteli parissakymmenessä suomalaisessa elokuvassa.
Irja Lautia työskenteli näyttelijänä muun muassa revyyteatteri Punaisessa Myllyssä. Hänet tunnettiin eritoten operettien diivana. Näyttelijänura jäi taka-alalle, kun hän keskittyi kotiäidin työhönsä.
Elokuvanäyttelijänä Lautia oli aktiivisimmillaan vuosina 1937–1944. Hänen sivurooleihin ja avustajatasoisiin rooleihin painottuneen elokuvauransa tähtihetkiä oli keskeinen Martan osa Valentin Vaalan Hella Wuolijoki -filmatisoinnissa "Niskavuoren naiset". Hän näytteli myös useissa Vaalan ohjaamissa komediaelokuvissa, kuten "Dynamiittitytössä", jossa hän oli sisäkkö. Niin ikään Toivo Särkkä käytti Lautiaa useaan otteeseen. Särkän ja Yrjö Nortan epookkidraamassa "Runon kuningas ja muuttolintu" Lautialla oli Tilda Runebergin rooli. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli isoäidin rooli vuonna 1964 valmistuneessa teoksessa "Onnelliset leikit", jossa oli mukana lukuisia Elstelän suvun jäseniä.
Lautia avioitui näyttelijä-ohjaaja Ossi Elstelän kanssa vuonna 1926. Pariskunnalle syntyi lapset Kaarlo Esko Oskar (1931–2007), Riitta Marja-Leena (1940) ja kuopuksena Anna Kristiina (1943). Perhe eli Helsingin Käpylässä. Ossi Elstelä oli Punaisen Myllyn perustaja ja johtaja.
Mikko Rantalahti
Mikko Rantalahti (s. 7. elokuuta 1980 Evijärvi) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa tällä hetkellä Superpesiksessä pelaavaa Vimpelin Vetoa. Aiemmin hän pelasi Jyväskylän Kirissä. Monipuolisena taitolyöjänä tunnetun Rantalahden rooli on vaihtaja- ja kotiuttajajokeri.
Vasemmalta lyövä Rantalahti on pääsarjatasolla edustanut myös aiemmin kasvattajaseuraansa Vimpelin Vetoa.
César Antonio Cáneva
César Antonio Cáneva (27. maaliskuuta 1874 Carlazzo – 25. toukokuuta 1953) oli italialaissyntyinen Argentiinassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1901 ja nimitettiin Azulin hiippakunnan johtoon 13. syyskuuta 1934. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. helmikuuta 1935. Pääkonsekraattorina toimi Santiago Luis Copello, jota avustivat Fortunado Devoto ja Augstín Barrere. Cáneva kuoli 79-vuotiaana virassa.
Miguel Angel Morán Aquino
Miguel Angel Morán Aquino (s. 25. toukokuuta 1955 Esquipulas) on elsalvadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Santa Anan hiippakuntaan 5. joulukuuta 1981 ja nimitettiin San Miguelin hiippakunnan johtoon 19. heinäkuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giacinto Berloco, jota avustivat Fernando Sáenz Lacalle ja José Adolfo Mojica Morales.
USS Texas (SSN-775)
USS Texas (runkonumero SSN-775) on Yhdysvaltain laivaston palveluksessa oleva Virginia-luokan ydinsukellusvene.
Alus tilattiin Northrop Grumman Newport Shipyardilta Newport Newsistä Virginiasta, missä rakentaminen aloitettiin 12. heinäkuuta 2002. Alus laskettiin vesille 31. heinäkuuta 2004 kumminaan Yhdysvaltain presidentin puoliso Laura Bush ja liitettiin laivastoon 9. syyskuuta 2006 Galvestonissa Texasissa ensimmäisenä päällikkönään John J. Litherland.
Palvelukseen otettaessa alus määrättiin New Londonin sukellusvenetukikohtaan Grotoniin Connecticutiin. Robert A. Roncska vapautti James L. Grayn aluksen päällikkyydestä 31. heinäkuuta 2009. Alus saapui 23. marraskuuta uuteen kotitukikohtaansa Pearl Harboriin Havaijilla oltuaan merellä kaksi kuukautta, jona aikan se käväisi Pohjoisnavalla ja läpäisi Panaman kanavan. Alus lähti 19. toukokuuta 2010 itäiselle Tyynellemerelle ensimmäiselle partiomatkalleen, jolta se palasi 23. elokuuta Pearl Harboriin.
Alus lähti 23. kesäkuuta 2011 partiomatkalle läntiselle Tyynellemerelle. Se saapui 9. heinäkuuta Busaniin Etelä-Koreaan ja alus saapui 10. marraskuuta Subicinlahdella Filippiineillä, jossa se täydensi varastojaan "USS Emory S. Landiltä". Alus vieraili 22. marraskuta Yokosukassa kiitospäivänjuhlassa. Alus palasi 23. joulukuuta Pearl Harboriin oltuaan merellä kuusi kuukautta.
Andrew C. Hertel vastaanotti aluksen päällikkyyden 1. helmikuuta 2012. Alus saapui 27. huhtikuuta Beckoning Pointiin magneettisuuden poistoon ja se siirrettiin 31. toukokuuta Pearl Harborissa telakalle huollettavaksi.
USS Hawaii (SSN-776)
USS Hawaii (SSN-776) on Yhdysvaltain laivaston palveluksessa oleva Virginia-luokan ydinsukellusvene.
Alus tilattiin General Dynamics Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista. Sen rakentaminen aloitettiin 27. elokuuta 2004 ja vene laskettiin vesille 17. kesäkuuta 2006. Alus liitettiin laivastoon 5. toukokuuta 2007 ensimmäisenä päällikkönään David A. Solms.
Alus on palveluksessa Pearl Harborin laivastotukikohdassa Havaijilla.
Harry Styles
Harry Edward Styles (s. 1. helmikuuta 1994, Holmes Chapel, Cheshire, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen laulaja sekä näyttelijä. Hänet tunnetaan poikabändi One Directionista.
Ennen X-Factoriin osallistumista 16-vuotias Harry työskenteli osa-aikatyönä koulun ohella W.Mandevillen leipomossa, Holmes Chapelissa. Hänellä oli myös kolmen kaverinsa kanssa kouluaikoina yhtye nimeltä White Eskimo.
Harry osallistui X-Factorin 7. tuotantokaudelle alun perin sooloartistina, mutta putosi Boot Camp -vaiheessa. Tuomaristo muodosti kuitenkin pudonneista pojista poikabändin nimeltä One Direction. Yhtye sijoittui kilpailussa kolmanneksi ja sai pian levytyssopimuksen.
Harry Styles näytteli vuonna 2017 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Dunkirk. Elokuvan on ohjannut Christopher Nolan.
Hän on myös tehnyt pienen roolin iCarly-nimisessä Nickelodeonin tuottamassa sarjassa.
Harryn vanhemmat ovat Anne Cox ja Des Styles. Hänellä on myös isosisko, Gemma Styles. Vanhemmat erosivat, kun Harry oli seitsemänvuotias. Harryn ollessa teini-ikäinen hänen äitinsä alkoi seurustella Robin Twistin kanssa, ja he menivät naimisiin vuonna 2013. Twist kuoli syöpään kesäkuussa 2017.
USS North Carolina (SSN-777)
USS North Carolina (SSN-777) on Yhdysvaltain laivaston palveluksessa oleva Virginia-luokan ydinsukellusvene.
Alus tilattiin Northrop Grumman Shipbuildingilta Newport Newsistä Virginiasta. Sen rakentaminen aloitettiin 22. toukokuuta 2004 ja vene laskettiin vesille 21. huhtikuuta 2007kumminaan amiraali Frank Bowmanin leski Linda Bowman. Alus liitettiin laivastoon 3. toukokuuta 2008 ensimmäisenä päällikkönään Mark E. Davis.
Alus lähti 6. helmikuuta 2013 Point Lomasta korjausten päätyttyä.
Yokosuka D4Y
Yokosuka D4Y "Suisei" (suom. "komeetta," liittoutuneiden raportointinimi "Judy") oli japanilainen toisessa maailmansodassa käytetty syöksypommittaja, joka korvasi Aichi D3A:n. Koneessa oli Aichi kōkūkin valmistama 1 400 hevosvoiman Aichi Atsuta 32 -V-moottori.
Yokosuka D4Y:tä valmisti päätuotantovalmistajansa ohella ainakin Hiro Naval Arsenal, merivoimien tuotantolaitos. Sitä valmistettiin vuosina 1942–1945 kaikkiaan 2 038 koneyksilöä. Versiota oli neljä, joskin jotkut lähteet, kuten J. Matsuuran verkkosivusto "”CombinedFleet”", mainitsevat niitä olleen viisi.
Yokosuka D4Y:lla oli pitkänomainen kabiini, eli miehistötila, mutta toisen version koneet olivat silti yksipaikkaisia. Joitain, luultavasti myöhempiä versioita käytettiin myös kaksipaikkaisina yöhävittäjinä. Näissä D4Y3-version koneissa oli Mitsubishi MK8P Kinsei 62 -tähtimoottori. Se oli Atsutaa luotettavampi ja voimakkaampi. Kinsein teho oli 1 560 hevosvoimaa.
Pommikuormaa konetyyppi saattoi kantaa 560 kilogrammaa, eli 190 kiloa edeltäjäänsä D3A:ta enemmän (max. 370 kg). Kamikaze-itsetuhotehtävissä pommilasti oli kuitenkin 800 kilogrammaa. Ampuma-aseistus oli varhemmissa malleissa kaksi 7,7 millimetrin konekivääriä siivissä eteenpäin kiinteästi ampuvina ja takana liikuteltavana yksi 7,92 millimetrin konekivääri. Myöhemmissä malleissa oli 13 millimetrin konekivääri takana.
Vaikka Yokosuka D4Y Suisei oli omassa luokassaan kaikkein nopeimpia, silti se jäi liittoutuneiden hävittäjäkonetyyppien varjoon, suhteellisen helposti pudotettavana. Puolustusaseistus oli esimerkiksi Curtiss SB2C Helldiveriin nähden huomattavasti kevyempi.
Huippunopeus oli 2-versioisissa 550 km/h, myöhemmillä tyypeillä (3 ja 4) jopa 575 km/h. Lakikorkeus oli 10 700 metriä ja lentomatka 1 465 kilometriä.
Crusellinsilta
Crusellinsilta () on Helsingin Länsisataman kaupunginosassa oleva silta, joka ylittää noin 125 metriä leveän Ruoholahti-nimisen merenlahden ja yhdistää Ruoholahden ja Jätkäsaaren osa-alueet. Silta on 173,5 metriä pitkä vinoköysisilta, jota käyttää paitsi kevyt- ja ajoneuvoliikenne myös raitiolinja 8. Sillan vihki käyttöön 14. kesäkuuta 2011 Helsingin kaupunginjohtaja Jussi Pajunen. Crusellinsilta on nimetty suomalaisen säveltäjän ja klarinetistin Bernhard Henrik Crusellin mukaan.
Crusellinsilta on epäsymmetrinen 2-aukkoinen vinoköysisilta. Sen kokonaispituus on 173,5 metriä, pääjänne on 92 metriä, Jätkäsaaren puoleinen jänne 51,5 metriä ja sillan leveys on 24,8 metriä. Sillalla on kevyen liikenteen väylät molemmin puolin, kaksi ajokaistaa ja lisäksi keskellä on raitiokiskot molempiin suuntiin. Pyloni on teräsrakenteinen ja kallistettu ja sen huippu on noin 49 metrin korkeudella vedenpinnasta. Sillan kannen kantava rakenne on jännitetty betonipalkki, sivusuunnassa kansi on liittorakenne. Sillassa on erikoisvalaistus. Ulkonäössä on pyritty ilmavuuteen ja keveyteen.
Crusellinsillan suunnitteli WSP Finland pääsuunnittelijana Pekka Pulkkinen. Sen urakoi Skanska Infra, urakkasumma oli noin 17,7 miljoonaa euroa.
Sillan rakentamiseksi järjestettiin kansainvälinen suunnittelukilpailu, joka ratkaistiin keväällä 2002 ja jonka voitti brittiläisen Ian P. T. Firthin suunnittelema silta. Suunnitelman toteuttamista ei pidetty realistisena lähinnä taloussyistä. Jatkosuunnitteluun valittiin kahden suomalaisen suunnittelutoimiston kolme ehdotusta. Näistä valittiin lopulta toteutettavaksi SuunnitteluKorteksen nimimerkillä "Merimiekat" kilpailuun osallistunut ehdotus. WSP Group osti SuunnitteluKorteksen vuonna 2004.
Karhukangas (Haapavesi)
Karhukangas on Haapaveden kaupungissa sijaitseva kylä.
Kylä sijaitsee kantatien 88 sekä yhdysteiden 8080 ja 7970 risteyskohdassa. Matkaa Haapaveden keskustaajamasta on noin 30 kilometriä. Kylältä lähtee tieyhteydet Rantsilaan ja Vihannin Lumimetsään.
Kylällä toimii vuonna 1999 perustettu kylätoimikunta. Kylällä toiminut ala-aste Karhukankaan koulu lakkautettiin vuonna 2006.
José Mora y del Río
José Mora y del Rio (24. helmikuuta 1854 – 22. huhtikuuta 1928) oli meksikolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Méxicon arkkihiippakuntaan 22. joulukuuta 1879 ja nimitettiin Tehuantepecin hiippakunnan johtoon 19. tammikuuta 1893. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eulogio Gregorio Clemente Gillow y Zavalza.
Mora y del Rio sai 23. marraskuuta 1901 nimityksen Tulancingon piispaksi ja 15. syyskuuta 1907 Leónin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 19. marraskuuta. 2. joulukuuta 1908 Mora y del Rio nimitettiin Méxicon arkkipiispaksi, ja tähän virkaan hänet asetettiin 12. helmikuuta 1909. Hän kuoli 74-vuotiaana virassa.
Miguel Nóvoa Fuente
Miguel Nóvoa Fuente (3. joulukuuta 1901 Santa Maria de Rendar – 20. toukokuuta 1966) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. huhtikuuta 1924 ja nimitettiin Santiago de Compostelan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Chytrin titulaaripiispaksi 9. huhtikuuta 1956. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta; pääkonsekraattorina toimi Fernando Quiroga y Palacios, jota avustivat José Souto Vizoso ja Francisco Aldegunde Dorrego. Nóvoa Fuenta osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli 64-vuotiaana virassa.
Francisco do Rêgo Maia
Francisco do Rêgo Maia (29. syyskuuta 1849 Apipucos – 4. helmikuuta 1928) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin 1. lokakuuta 1871 diakoniksi ja 4. helmikuuta 1872 papiksi Olindan hiippakuntaan. Hänet nimitettiin Niteróin hiippakunnan johtoon 12. syyskuuta 1893, ja piispaksi vihkiminen seurasi 26. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lucido Maria Parocchi, jota avusti Antonio Maria Grasselli. Do Rêgo Maia asetettiin virkaansa 25. helmikuuta 1894.
Do Rêgo Maia sai 27. marraskuuta 1901 nimityksen Belém do Parán piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 25. maaliskuuta 1902. Hän erosi tehtävistään hiippakuntansa johdossa 15. maaliskuuta(?) 1906 ja sai 23. huhtikuuta 1906 nimityksen Nicopolis ad Nestumin titulaariarkkipiispaksi.
Sano Oili vaan
Sano Oili vaan on Veli-Matti Saikkosen ohjaama ja Veijo Meren käsikirjoittama televisioelokuva, jonka ensiesitys oli vuonna 2000 Yle TV1-kanavalla. Elokuva on yritysmaailmaan sijoittuva komedia parisuhteesta. Elokuvassa pääosia esittävät Kari Hietalahti ja Mari Rantasila.
Fun Factory (yritys)
Fun Factory GmbH on saksalainen seksivälineiden tuottaja, joka on erikoistunut dildoihin, vibraattoreihin ja Ben Wa -palloihin. Yritys perustettiin vuonna 1996, ja sen pääpaikka on Bremen. Yrityksen liikevaihto oli 13,5 miljoonaa euroa vuonna 2006. Fun Factorylla on myös tytäryhtiö Yhdysvalloissa.
Blake Harper
Blake Harper (s. 19. lokakuuta 1968 Windsor, Ontario) on kanadalainen homopornonäyttelijä. Hän esiintyi elokuvissa vuosina 1998–2005, ja hän on esiintyessään käyttänyt myös nimeä Bud White. Hän on 183-senttinen. Harper on esiintyjänä versatile. Hänelle on myönnetty lukuisia palkintoja, joihin on kuulunut muiden muassa lukuisia Grabby-palkintoja.
Grant Feasel
Grant Earl Feasel (28. kesäkuuta 1960 Barstow, Kalifornia – 15. heinäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän pelasi sentterinä. Hänet varattiin National Football Leagueen vuonna 1983, ja hänen NFL-seuroinaan olivat Baltimore/Indianapolis Colts (1983–1984), Minnesota Vikings (1984–1986) ja Seattle Seahawks (1987–1992).
Dil To Pagal Hai
Dil To Pagal Hai on Yash Chopran ohjaama Bollywood-elokuva vuodelta 1997. Päärooleja näyttelevät Shahrukh Khan, Madhuri Dixit ja Karisma Kapoor.
"Dil To Pagal Hai" oli vuoden toiseksi tuottoisin Bollywood-elokuva ja se kuuluu 1990-luvun merkittävien menestyselokuvien joukkoon. Se voitti monia palkintoja, kuten kolme National Film Awards -palkintoa ja seitsemän Filmfare Awards -palkintoa.
Kyle Brandon
Kyle Brandon (s. 22. lokakuuta 1967 Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen homopornonäyttelijä. Hän esiintyi elokuvissa vuosina 1992–2004 ja käytti esiintyessään myös nimiä Chad Slater ja Phil Navarone. Hän myös ohjasi. Hän on 185-senttinen. Brandon voitti muun muassa Grabbyn.
José Souto Vizoso
José Souto Vizoso (4. helmikuuta 1893 – 2. elokuuta 1973) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. kesäkuuta 1916 ja nimitettiin Santiago de Compostelan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Elusan titulaaripiispaksi 3. helmikuuta 1945. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano Cicognani, jota avustivat Rafael Balanzá y Navarro ja Benjamín de Arriba y Castro.
Souto Vizoso sai 11. heinäkuuta 1949 nimityksen Palencian piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 31. maaliskuuta 1970. Eläkkeelle jäädessään hän sai nimityksen Illicin titulaaripiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi titulaarihiippakunnan johtajan arvosta 11. joulukuuta 1970. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen, ja Palencian emerituspiispa kuoli 80 vuoden iässä.
Hawa Abdi
Hawa Abdi Dhiblawe (s. 1947) on somalialainen ihmisoikeusaktivisti ja gynekologi. Hän perusti DHAF-säätiön asuttamaan sodan jaloista lähteneitä siirtosomaleita löytämään uuden asuin­paikan omasta maastaan.
Hawa syntyi Mogadishussa 1947. Hänen äitinsä kuoli synnytykseen tytön ollessa 12-vuotias. Hawan isä auttoi tytärtään toteuttamaan unelmansa ja opiskelemaan lääkäriksi. Seitsemäntoistavuotiaana Hawa sai stipendin ja pääsi opiskelemaan Kiovaan, Ukrainaan. Vuonna 1983 hän avasi Mogadishun ulkopuolella oman vastaan­oton, jossa hän auttoi varsinkin maaseudulta tulevia potilaita.
Vuonna 2010 "Glamour" nimesi Hawan ja hänen tyttärensä tittelillä "Women of the Year" kutsuen perheen naisia Äiti Teresan veroisiksi "Somalian pyhimyksiksi" ja "ramboiksi".
Kuisma ja Helinä
Kuisma ja Helinä voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Kuisma ja Helinä (vuoden 1951 elokuva)
Kuisma ja Helinä on Ilmari Unhon käsikirjoittama ja ohjaama elokuva vuodelta 1951. Se perustuu Larin-Kyöstin kertovaan runoelmaan "Kuisma ja Helinä" (1902) ja Väinö Syvänteen samannimiseen näytelmään (1931). Kalle Kaarna ohjasi niistä ensimmäisen elokuvasovituksen jo vuonna 1932.
Kolmiodraamassa Kuisma ihastuu talon palvelustyttöön Helinään, jota talon renki Isma on suunnitellut vaimoksi itselleen. Myös Helinä rakastuu Kuismaan. Elokuvan lopussa Helinä hukkuu, Isma kuolee Kuisman ampumiin luoteihin ja Kuisma lähtee kasakoineen tiehensä.
Arvioissa elokuvaa pidettiin pettymyksenä. Alkuperäisestä runollisesta tarinasta on tehty realistinen, mutta ”koko juttu muuttui perin banaaliksi ja paljastui auttamattomasti peräti vanhettuneeksi ja avuttomaksi”, johon Kuisman runolliset vuorosanat eivät istu, kirjoittaa Olavi Veistäjä ("Aamulehti"). Kiitosta sai Eino Heinon kuvaus niin Veistäjältä kuin Paula Talaskiveltäkin ("Helsingin Sanomat"). Modest Savtschenko ("Työkansan Sanomat") paheksui elokuvan antamaa kuvaa kasakoista. Syytökset olisi tullut suunnata keisarinvaltaan ja sortotoimien todellisiin syyllisiin. 2000-luvulla televisioesityksen yhteydessä Arto Pajukallio toteaa ohjauksen väkinäiseksi.
Dopamiinireseptori
Dopamiinireseptorit ovat merkittävä ryhmä metabotrooppisia G-proteiinikytkentäisiä reseptoreja selkärankaisten keskushermostossa. Välittäjäaine dopamiini on dopamiinireseptorejen ensisijainen endogeeninen ligandi.
Dopamiinireseptorit ovat vuorovaikutuksessa monissa neurologisissa prosesseissa, mukaan lukien motivaatiossa, mielihyvässä, kognitiossa, muistamisessa, oppimisessa ja liikkeiden hienosäädössä, kuten myös neuroumpieritysjärjestelmäviestinnän moduloinnissa. Epänormaali dopamiinireseptorien viestintä ja dopaminergisten hermojen toiminta on yhteydessä useisiin neuropsykiatrisiin häiriöihin. Tästä syystä dopamiinireseptorit ovat yleinen neurologisten lääkkeiden vaikutuskohde; antipsykootit ovat usein dopamiinireseptori antagonisteja ja psykostimulantit ovat tyypillisesti välillisiä dopamiinireseptori agonisteja.
Tunnetaan ainakin viisi dopamiinireseptorien alatyyppiä D, D, D, D ja D. Näistä D ja D kuuluvat D-kaltaiseen reseptoriperheeseen, kun taas D, D ja D kuuluvat D-kaltaiseen reseptoriperheeseen. On olemassa viitteitä D ja D dopamiinireseptorejen olemassaolosta, mutta niitä ei ole vielä lopullisesti tunnistettu.
Globaalilla tasolla D-reseptoreita on laajalti ilmaistuna kautta aivojen. Lisäksi D alityyppejä löytyy 10-100 kertaa tiheämmin kuin D alityyppejä.
Dopamiinireseptorit kontrolloivat hermoston viestintää, joka moduloi useita tärkeitä käyttäytymisen osa-alueita, kuten spatiaalityömuistia. Vaikka dopamiinireseptoreita on levinnyt varsin laajalle, on aivojen eri alueilla eri reseptorityyppejä eri määrä, todennäköisesti heijastaen eri toiminnallisia rooleja.
Aamusydämellä
Aamusydämellä on suomalainen television keskusteluohjelma.
Ohjelma lähetetään sunnuntaisin Yle TV1:llä klo 9.05 ja uusinta keskiviikkoisin klo 11.40. Sen toimittavat ja juontavat vuoroviikoin Hilla Blomberg ja Kimmo Saares. Ohjelmassa on aina kaksi vierasta, joita yhdistää jokin samantyyppinen kokemus. Usein kyseessä on ns. selviytymistarina. Vieraat eivät yleensä ole julkisuuden henkilöitä, vaan tavallisia kansalaisia.
Ohjelman kesto on 35 minuuttia. Ensimmäinen Aamusydämellä –ohjelma lähetettiin 14. tammikuuta 2007.
Rafael Balanzá y Navarro
Rafael Balanzá y Navarro (19. tammikuuta 1880 Valenza – 29. syyskuuta 1960) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. helmikuuta 1904 ja nimitettiin Toledon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Chersonesus in Cretan titulaaripiispaksi 13. elokuuta 1923. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. tammikuuta 1924. Pääkonsekraattorina toimi Enrique Reig y Casanova, jota avustivat Prudencio Melo y Alcalde ja Rigoberto Domenech y Valls.
Balanzá y Navarro sai 2. maaliskuuta 1928 nimityksen Lugon piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 80-vuotiaana virassa. Lisäksi hän toimi Mondoñedon apostolisena hallitsijana vuosina 1931–1935.
Antonio Provana
Antonio Provana (1578? Torino – 25. heinäkuuta 1640) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet nimitettiin Durrësin (Durazzo) arkkihiippakunnan johtoon 21. heinäkuuta 1622 ja Torinon arkkipiispaksi 19. tammikuuta 1632. Hän kuoli jälkimmäisessä virassa.
Beta-karboliini
β-Karboliini (9H-pyrido[3,4-b]indoli) joka tunnetaan myös nimellä norharmaani on typpeä sisältävä heterosyklinen yhdiste. Se on myös prototyyppi ryhmälle yhdisteitä, jotka tunnetaan nimellä β-karboliinit.
β-Karboliini alkaloideja löytyy laajalti kasveista ja eläimistä, useimmiten ne vaikuttavat monoamiinioksidaasi inhibiittoreina (MAOI). Kasvikunnan β-karboliinit toimivat palautuvana, kilpailevana ja epäselektiivisenä monoamiinioksidaasi inhibiittorina. β-Karboliineja löytyy luontaisesti myös ihmisestä, joista merkittävimmät ovat tryptoliini ja pinoliini. Useat β-karboliinit sitoutuvat bentsodiatsepiinireseptoriin toimien käänteisagonistina; Tämä voi lisätä kouristelutaipumusta ja ahdistuneisuutta, mutta toisaalta myös parantaa muistia. Farmakologisesti β-karboliinit ovat varsin laaja ryhmä. Yhdisteestä riippuen ne estävät serotoniinin takaisinottoa, estävät epäselektiivisesti Na-riippuvaista kuljetinta tai sitoutuvat bentsodiatsepiini-, opiaatti- ja dopamiinireseptoreihin.
β-Karboliinit kuuluvat indoli alkaloidien ryhmään ja koostuvat pyridiinirenkaasta joka on yhdistynyt indolirankaan. β-Karboliinien rakenne on samankaltainen tryptamiinin kanssa, paitsi etyyliamiini ketju on yhdistynyt takaisin indolirenkaaseen yhden ylimääräisen hiiliatomin kautta, muodostaen kolmirenkaisen rakenteen. β-Karboliinien biosynteesin uskotaan tapahtuvan samaa reittiä kuin vastaavan tryptamiinin. Pyridiinirengas mahdollistaa yhdisteille eri saturaatiotasoja. Näitä mahdollisia kaksoissidoksia ilmentää oikealla olevassa kuvassa punainen ja sininen viiva. Jotkin β-karboliinit fluoresoivat kun niitä pidetään ultraviolettivalossa.
Yleisimpiä kasvikunnasta löytyviä β-karboliineja ovat harmiini, harmaliini ja tetrahydroharmiini. Tunnetuimmat kasvikunnan lähteet lienevät kahvi ja tupakka. On tutkittu, että tupakoitsijoilla MAO-A toimii 30 % teholla ja MAO-B 40 % teholla. Tällä hetkellä tunnetaan 64 eri β-karboliini alkaloidia hajaantuneena ainakin kahdeksaan eri kasviheimoon.
Skorpionien kuoren sarveiskerros sisältää β-karboliineja, tehden niiden ihosta fluoresoivan kun sitä altistetaan tietyn aallonpituiselle ultraviolettivalolle, tämä onnistuu esimerkiksi blacklightin valolla.
Benoît-Théophile de Chevron Villette
Benoît-Théophile de Chevron Villette (8. toukokuuta 1587 Torino – 16. kesäkuuta 1658) oli ranskalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi François de Sales 14. maaliskuuta 1615. Hänet nimitettiin Tarentaisen arkkipiispaksi 20. syyskuuta 1632, ja piispaksi vihkiminen seurasi 16. tammikuuta 1633. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Provana, jota avustivat Giacomo Marenco ja Giovanni Francesco Gandolfo. De Chevron Villette kuoli 71-vuotiaana virassa.
Fortunato Zoppas
Fortunato Zoppas (3. maaliskuuta 1903 Scomigo – 5. elokuuta 1969) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. heinäkuuta 1927 ja nimitettiin Nocera de' Paganin hiippakunnan johtoon 26. huhtikuuta 1952. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. kesäkuuta.
Zoppas erosi tehtävistään Nocera de' Paganin piispana 25. marraskuuta 1964, jolloin hänet nimitettiin Siccennan titulaaripiispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Charles Bobba de Montferrat
Charles Bobba de Montferrat (1577 – 10. helmikuuta 1636) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Saint-Jean-de-Mauriennen hiippakunnan johtoon 13. toukokuuta 1619, ja piisaksi vihkiminen seurasi 15. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Philibert François Milliet de Faverges. Bobba de Montferrat kuoli virassa.
Heli Tolkkinen
Heli Susanna Nieminen (o.s. Tolkkinen, s. 3. elokuuta 1973) on suomalainen keihäänheittäjä, joka sijoittui pronssille alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1992 tuloksella 60,12.
Heli Tolkkinen edusti Pudasjärven Urheilijoita ja häntä valmensi Aaro Tolkkinen. Hänen paras tuloksensa vanhan mallin keihäällä on 64,58, jonka hän heitti hallissa keihäänheiton talvi-SM-kilpailuissa Kajaanissa vuonna 1995. Hän sijoittui pronssille keihäänheitossa tuloksella 55,64 Mikkelissä 1993 järjestetyissä Kalevan Kisoissa.
Juhani Huhtinen
Erkki Juhani Huhtinen (s. 2. huhtikuuta 1951 Vihti) on suomalainen estejuoksija, joka edusti urallaan Vihtijärven Uhkaa, Mäntsälän Urheilijoita ja Hyvinkään Tahkoa. Hän saavutti hopeaa 2 000 metrin esteissä alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1970. SM-kilpailuissa hän saavutti estejuoksussa hopeaa 1974 ja 4 × 1 500 metrin viestissä pronssia samana vuonna. Hänen ennätyksensä 3 000 metrin estejuoksussa on 8.35,0.
Kuisma ja Helinä (runoelma)
Kuisma ja Helinä on vuonna 1902 julkaistu Larin-Kyöstin kertova runoelma. Se koostuu yhdestätoista laulusta ja on kuvaus kolmiodraamasta, kun kasakkajoukko majoittuu 1880-luvulla hämäläiseen taloon.
Larin-Kyösti oli leinolainen uusromantikko. Tähän kuten moneen muuhunkin teokseensa hän sai innoituksen rakkaudestaan menneeseen maailmaan ja runomuotoon.
Runoelman tapahtumaympäristönä on hämäläinen maalaisympäristö ja aiheena tuhoisa ja mustasukkainen lemmentarina.
Ippolito Franconi
Ippolito Franconi (1593? Agnone – 1653) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 28. lokakuuta 1631 ja nimitettiin Nocera de' Paganin hiippakunnan johtoon 19. tammikuuta 1632. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. tammikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Barberini, jota avustivat Antonio Provana ja Giovanni Francesco Passionei.
Franconi kuoli virassa.
Kari Voutilainen
Kari Voutilainen (s. 2. kesäkuuta 1962 Rovaniemi) on suomalainen kelloseppä. Hän suoritti kellosepän tutkinnon vuosina 1983–1986 Tapiolassa sijainneessa Kelloseppäkoulussa ja jatkoi 1989 opintojaan Sveitsissä International Watchmaking Schoolissa, jossa hän suoritti WOSTEP-tutkinnon.
Opintojen jälkeen vuosina 1990–1999 hän toimi Parmigiani Mesure et Art du Tempsillä restauroiden harvinaisia kelloja. Voutilainen toimi myös opettajana WOSTEP-koulussa vuosina 2000–2002 ja toi kouluun uusia kursseja.
Vuonna 2002 Voutilainen perusti sveitsiläiseen Môtiersin kaupunkiin omaa nimeään kantavan yrityksen, joka suunnittelee ja rakentaa käsityönä kelloja.
Voutilaisen kello "Observatoire" voitti alan arvostetuimmassa kilpailussa "Grand Prix d’Horlogerie de Genèvessä" miestenkellojen sarjan vuonna 2007 ja kello "V-8R" voitti saman sarjan vuonna 2013.
Voutilaisen ateljeen valmistamat kellot maksavat verottomina 87 000–600 000 euroa. Hänellä on töissä 15 artesaania ja he valmistavat vuodessa 45 kelloa (vuonna 2018).
Voutilaisen saavutuksia urallaan:
Onorio de Verme
Onorio de Verme (1588? – 1637) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Ravello-Scalan hiippakunnan johtoon 29. heinäkuuta 1624, ja piisaksi vihkiminen seurasi 11. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giovanni Garzia Millini, jota avustivat Antonio Provana ja Charles Bobba de Montferrat.
De Verme kuoli virassa.
Diego de Zambrana de Villalobos y Cordero
Diego de Zambrana de Villalobos y Cordero (1577 Extremadura – 13. marraskuuta 1653) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1608 ja nimitettiin Concepciónin hiippakunnan johtoon Chileen 14. maaliskuuta 1633. Piispaksi vihkiminen seurasi vuonna 1636; pääkonsekraattorina toimi Feliciano de la Vega Padilla. De Zambrana de Villalobos y Cordero asetettiin virkaansa 15. maaliskuuta 1638.
De Zambrana de Villalobos y Cordero sai 17. maaliskuuta 1653 nimityksen Santiago de Chilen piispaksi. Hän kuoli samana vuonna virassa.
Tadaksahakin kieli
Tadaksahakin kieli on Malin Gaon alueen Ménakan ja Ansongon piireissä asuvien idaksahakien puhuma pohjoinen songhaikieli. Sen lähimmät sukukielet ovat tagdal, tasawaq ja korandje. Tadaksahakin puhujia arvioidaan olevan 31 800 henkeä (vuonna 2005).
Tuaregi on vaikuttanut hyvin voimakkaasti tadaksahakin sanastoon ja kielioppiin, ja eräät tutkijat ovat pitäneet sitä songhain ja tuaregin sekakielenä. Sen äännejärjestelmälle ovat ominaisia faryngaaliset konsonantit sekä faryngalisoituneet alveolaarit. Sanastossa on vain noin 300 songhaista peräisin olevaa lekseemiä, joiden taivutusjärjestelmä on usein erilainen kuin tuaregiperäisillä sanoilla. Ehkäpä erikoisin piirre on se, että verbejä johdettaessa songhaiperäiset sanat korvataan vastaavilla tuaregin verbeillä, esim. "ŋa" ’syödä’ – "ʃ-íkʃa" ’ruokkia’, "bíibi" ’olla musta’ – "s-ǝkwǝl" ’tehdä mustaksi’, "kár" ’lyödä’ – "nǝ-mm-aŋɣa" ’lyödä/tappaa toinen toisensa’.
Operaatio Edelweiss
Operaatio Edelweiss () oli toisessa maailmansodassa Saksan suunnitelma valloittaa Kaukasus ja ottaa haltuun Bakun öljykentät Azerbaidžanissa. Operaatio pantiin alulle 23. heinäkuuta 1942, jolloin Adolf Hitler hyväksyi sen. Hyökkäystä olivat tukemassa Wilhelm Listin johtama armeijaryhmä A, Ewald von Kleistin johtama 1. panssariarmeija, Hermann Hothin johtama 4. panssariarmeija, Richard Ruoffin 17. armeija, Wolfram von Richthofenin ilmavoimien 4. lentodivisioona ja Petre Dumitrescun Romanian 3. armeija. Myöhemmin Fedor von Bockin armeijaryhmä B liittyi mukaan avustamaan armeijaryhmä A:ta. 21. elokuuta mennessä saksalaiset olivat edenneet Elbrusille asti ja nostaneet Saksan lipun vuoren korkeimmalle kohdalle. Saksan tappiot Stalingradin ja Kurskin taisteluissa pakottivat heidät vetäytymään Kaukasukselta, jolloin operaatio epäonnistui. Saksalaiset eivät koskaan edenneet Bakuun asti.
Räystäskouru
Räystäskouru on rakennuksen ulkokaton reunassa eli räystäässä kiinni oleva lähes vaakasuora kouru, jonka kautta katolle satanut vesi ohjataan edelleen vesiränniin. Kourun tarkoitus on suojata rakennusta keräämällä katolta valuva vesi hallitusti pois, jottei se pääsisi vaurioittamaan rakenteita tai maalipintaa. Nykyiset räystäskourut on valmistettu yleensä joko pinnoitetusta metallista taikka muovista.
Mordecai Richler
Mordecai Richler (27. tammikuuta 1931 Montreal, Kanada – 3. heinäkuuta 2001 Montreal, Kanada) oli kanadalainen kirjailija ja käsikirjoittaja.
Mordecai Richler syntyi 1931 Montrealin juutalaisalueella. Hän sai ortodoksijuutalaisen kasvatuksen, mutta tunsi itsensä jo 12-vuotiaana ateistiksi, mikä raivustutti hänen perheensä. Richler opiskeli hetken Montrealin Sir George Williamsin yliopistossa pääaineen englanti. Hän halusi kuitenkin jo tuolloin kirjailijaksi ja jätti koulun kesken. Richler asui 1951–1952 Pariisissa, missä sai vaikutteita eksistentialistikirjailijoilta. Hän palasi 1952 Kanadaan ja julkaisi 1954 ensimmäisen romaaninsa, "The Acrobats". Pian tämän jälkeen Richler muutti Lontooseen, missä asui 1970-luvulle saakka.
Richlerin ensimmäiset Britanniassa tehdyt romaaninsa, "Son of a Smaller Hero" (1955) ja "A Choice of Enemies" (1957) käsittelivät hänen nuorena kärimäänsä köyhyyttä ja antisemitismiä. Richler julkaisi 1959 romaanin "The Apprenticeship of Duddy Kravitz", joka oli kasvutarina kunnianhimoisesta nuoresta miehestä, joka yhdistää materiaalisen omistuksen henkilökohtaiseen menestykseen. Romaani sai laajempaa huomiota vasta 1974, kun siitä tehtiin elokuvaversio, jota Richler itse oli käsikirjoittamassa. Hän sai siitä Oscar-ehdokkuuden.
Richler palkittiin vuoden 1968 romaanista "Cocksure" Kenraalikuvernöörin palkinnolla. Kirja aiheutti kuitenkin myös ristiriitaisia arvosteluja sen rohkean seksin kuvaamisen ja kielenkäytön takia. Sitä kutsuttiin muun muassa ”likaiseksi”, minkä takia brittiläinen W H Smith -ketju ei suostunut ottamaan sitä listoilleen. Richler sai 1971 toistamiseen Kenraalikuvernöörin palkinnon, tällä kertaa romaanista "St. Urbain’s Horseman". Takaisin Kanadaan hän muutti 1972.
Romaanien lisäksi Richler kirjoitti myös muita teoksia. Hän julkaisi 1970-luvulla humoristisen esseekokoelman "Notes on an Endangered Species and Others" (1974) ja ensimmäisen osan lastenkirjasarjastaan, jossa pääosassa oli Jaakko Kakkonen. Hänen myöhempiä romaanejaan olivat "Joshua Then and Now" (1980), "Solomon Gursky Was Here" (1989) ja "Harvey’s Version" (1998).
Richler oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen avioliittonsa oli lyhyt, mutta 1960 hän nai kanadalaisen mallin Florence Woodin. He olivat naimisissa Richlerin kuolemaan ja saivat viisi lasta. Richler kuoli 2001 montrealilaisessa sairaalassa munuaissyövän aiheuttamiin komplikaatioihin.
NHL-kausi 1977–1978
NHL-kausi 1977–1978 oli National Hockey Leaguen historian 61. kausi. Sen aikana 18 NHL-joukkuetta pelasi kukin 80 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Scotty Bowmanin valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Boston Bruinsin otteluvoitoin 4–2. Kyseessä oli Montreal Canadiensin kolmas peräkkäinen mestaruus. Kaiken kaikkiaan se oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 20. ja seuran koko historian 21. Stanley Cup -mestaruus.
Runkosarjan pistepörssin, maalipörssin ja plus/miinus-tilaston voitti Canadiens-hyökkääjä Guy Lafleur, joka keräsi kauden aikana kaikkiaan 132 tehopistettä pelaamissaan 78 ottelussa. Hänen tekemiensä maalien määrä oli 60. NHL-palkinnoista Lafleurille myönnettiin Art Ross Trophyn ohella Hart Memorial Trophy ja Lester B. Pearson Award. Lisäksi hänet valittiin liigan . Lafleur voitti myös pudotuspelien pistepörssin. Hän teki 15 pudotuspeliottelussa yhteensä 21 tehopistettä, joista 10 oli maaleja ja 11 syöttöpisteitä. Pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin ja Conn Smythe Trophyllä palkittiin Lafleurin tavoin Canadiensia edustanut puolustaja Larry Robinson.
Kauden päätteeksi jaettiin ensimmäisen kerran liigan parhaalle puolustavalle hyökkääjälle myönnettävä Frank J. Selke Trophy. Ensimmäisen Selke-palkinnon sai Canadiensin Bob Gainey.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu."
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"