Constance Talmadge
Constance Alice Talmadge (19. huhtikuuta 1898 New York City, New York – 23. marraskuuta 1973 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen mykän elokuvan aikakauden näyttelijä ja tuottaja.
Talmadge kohosi suureen suosioon ”flapper”-komediaelokuvien kautta yhdeksi Hollywoodin suosituimmista komedienneista. Hän oli lahjakas komedienne, jonka tunnetuimpiin elokuviin lukeutuvat "Siveä viehättäjätär" (1919) ja "Pollyn hauskat kepposet" (1922) ja "Hänen siskonsa Pariisista" (1925). Hän avioitui neljä kertaa elämänsä aikana, ja hänellä oli oma elokuvayhtiö Constance Talmadge Film Company. Hän teki uransa aikana elokuvia niin New Yorkissa kuin Hollywoodissakin. Hänen molemmat sisarensa, Norma ja Natalie, olivat myös näyttelijöitä. Hän ei tehnyt uransa aikana yhtäkään äänielokuvaa, vaan hän päätti elokuvauransa vuonna 1929. Elokuvauransa jälkeen hän työskenteli muun muassa sairaanhoitajana ja investoijana. Hän kuoli 75-vuotiaana Los Angelesissa vuonna 1973.
Constance Alice Talmadge syntyi New Yorkin silloisessa itsenäisessä Brooklynin kaupungissa 19. huhtikuuta vuonna 1898. Hän oli vanhempiensa Frederick ”Fred” (1868–1925) ja Margaret ”Peg” Talmadgen (omaa sukua Jose, 1864–1933) kolmas ja nuorin tytär. Hänen isänsä oli Connecticutista lähtöisin ollut työtön alkoholisti, joka oli ollut alun perin myyjä. Hänen äitinsä oli newyorkilaissyntyinen, joka työskenteli erilaisissa ammateissa. Hänen vanhempansa olivat avioituneet 15. tammikuuta vuonna 1893. Hänellä oli kaksi häntä vanhempaa sisarusta, Norma (1894–1957) ja Natalie (1896–1969).
Talmadgen lapsuutta varjosti köyhyys. Hänen isänsä oli lähtenyt kauppaan joulupäivän aamuna vuonna 1900, mutta hän ei palannut koskaan takaisin. Fred oli ennen lopullista katoamistaan aiemminkin jättänyt perheensä oman onnensa nojaan, mutta hän oli edellisillä kerroilla tullut takaisin. Hänen vanhempiensa avioeroa ei koskaan vahvistettu, joten Fred ja Peg olivat aviossa aina Fredin kuolemaan asti. Hän kävi Brooklynin Flatbushissa Erasmus Hall High Schoolia. Lapsuudessaan hän sai äidiltään lempinimen ”Dutch” (), koska hänellä oli vaaleat hiukset ja ruskeat silmät, jotka saivat hänet näyttämään hollantilaiselta pikkupojalta.
Talmadge seurasi Norma-sisartaan elokuvamaailmaan vuonna 1914, jolloin hän teki ensiesiintymisensä lyhyessä mykkäelokuvassa "Buddy’s First Call". Hän sai sopimuksessaan viiden dollarin päiväpalkan Vitagraphilla, jolle hän teki lukuisia lyhyitä komediaelokuvia. Vuonna 1915 Talmadgen perhe muutti Kalifornian Los Angelesiin, missä Constance solmi sopimuksen D. W. Griffithin johtaman Triangle Film Corporationin kanssa.
Talmadge teki läpimurtonsa Griffithin spektaakkelielokuvassa "Suvaitsemattomuus" (1916), jossa hänen nimensä on alkuteksteissä Georgia Pearce. Samana vuonna hän näytteli Norma-sisarensa kanssa elokuvassa "The Missing Links" ja Douglas Fairbanksin kanssa elokuvassa "Mamman vallan alla". Vuonna 1917 hänen elokuvasopimuksensa myytiin United Artistsille, jonka sopimusnäyttelijänä hän oli koko loppu-uransa ajan. Teatteri- ja elokuvatuottaja Joseph Schenck ohjasi ja tuki hänen uraansa ja auttoi häntä perustamaan oman Constance Talmadge Film Company -elokuvayhtiön vuonna 1920. Elokuvayhtiötä alettiin muodostamaan jo vuonna 1917. Hän ja hänen Norma-sisarensa eivät koskaan kilpailleet keskenään suosiosta, koska he näyttelivät erityyppisissä elokuvissa. Constance oli vaaleahiuksinen komedienne, joka näytteli komediaelokuvissa, kun taas Norma oli tummahiuksinen draamanäyttelijä, joka näytteli melodraamaelokuvissa.
United Artistsilla Talmadge teki paljon yhteistyötä Harrison Fordin kanssa. He tekivät kaksitoista yhteistä elokuvaa, joita ovat muun muassa "A Pair of Silk Stockings" (1918), "Romance and Arabella" (1919), "Hääkellot" (1921) ja "Sortunut ihanne" (1922). Kenneth Harlanin kanssa hän teki seitsemän yhteistä elokuvaa. United Artistsilla hän teki tunnetuimmat komediaelokuvansa: "A Pair of Silk Stockings" (1918), "Siveä viehättäjätär" (1919), "Syntistä etsimässä" (1920), "Hääkellot" (1921), "Pollyn hauskat kepposet" (1922), "Parempi päivä päivältä!" (1923) ja "Hänen siskonsa Pariisista" (1925). Hän teki myös cameo-roolin Natalie-sisarensa aviomiehen Buster Keatonin elokuvaan "Busterin miljoonat" (1925) tyttönä, joka ajaa autoa holtittomasti. Vuonna 1921 "The Moving Picture World" -aikakauslehden mielipidekyselyssä hänet oli äänestetty Yhdysvaltain toiseksi suosituimmaksi elokuvanäyttelijäksi. Hänen Norma-sisarensa oli ollut ensimmäisellä sijalla. Vuonna 1924 Peg-äiti oli julkaissut tyttäristään "The Talmadge Sisters" -kirjan. Talmadgen myöhäisempiä elokuvia ovat "Buffalon herttuatar" (1926), "Venus Venetsiassa" (1927) ja "Kokeillen naimisiin" (1927).
Talmadge ikuisti käden- ja jalanjälkensä ja kirjoitti nimikirjoituksensa märkään betonilaattaan Grauman’s Chinese Theatren edustalla vuonna 1927. Samana vuonna Talmadgen sisarukset avasivat Kalifornian San Diegoon "Talmadge Parkin", joka tunnetaan nykyisin nimellä "Talmadge District". Talmadge jätti täysin tyytyväisenä Hollywoodin, elokuvamaailman ja julkisuuden vuonna 1929, kun äänielokuva saapui. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi ranskalainen romanttinen komediaelokuva "Venus" (1929). Koko viisitoista vuotta kestäneen uransa aikana hän näytteli yli 80:ssa elokuvassa, kunnes jäi eläkkeelle vain 31-vuotiaana, mutta hyvin varakkaana naisena.
Vetäydyttyään elokuvateollisuudesta Talmadge alkoi investoida kiinteistöihin ja yrityksiin. Hän teki myös paljon hyväntekeväisyystyötä ja työskenteli Punaisen Ristin sairaanhoitajana toisen maailmansodan aikana. Toisen maailmansodan jälkeen hän jatkoi sairaanhoitajan töitä sairaaloissa.
Talmadge ei koskaan edes ajatellut palaavansa elokuviin tai ylipäänsä viihdemaailmaan. Kun teatterituottaja Leonard Sillman kysyi häntä näyttelemään Broadwaylla 1960-luvulla, Talmadge vastasi hänelle leikkisästi: ”Oletko tosissasi? En osannut näytellä edes silloin, kun olin elokuvatähti!”
Talmadgea luonnehdittiin ”tosielämän flapperiksi” hänen kevyestä elämänotteestaan, irtosuhteistaan ja lyhyistä avioliitoistaan. Talmadge ja Anita Loos olivat hyviä ystäviä keskenään. Loos, joka myös laati käsikirjoituksia Talmadgen elokuviin, arvosti häntä hänen ”huumoristaan ja vastuuttomasta elämäntavastaan”.
Talmadge oli elämänsä aikana neljä kertaa avioliitossa, mutta hänellä ei ollut lapsia. Hän avioitui ensimmäisen kerran salaa kreikkalaisen liikemiehen John Pialogloun kanssa Connecticutin Greenwichissä 26. joulukuuta vuonna 1920. Heillä oli tuplahäät näyttelijöiden Dorothy Gishin ja James Rennien kanssa.Parit olivat toistensa todistajia. Talmadge ja Gish olivat tavanneet vuonna 1916, ja he pysyivät hyvinä ystävinä aina Gishin kuolemaan 1968 asti. Talmadgen perhe ei tiennyt edes hänen kihlauksestaan Pialogloun kanssa, joten häät olivat perheelle täysi yllätys. Uudet avioparit yrittivät pitää naimisiinmenonsa salaisuutena, mutta tieto levisi pian lehdistöön. Talmadge ja Pialogloun avioliitto kariutui, ja heidän avioeronsa myönnettiin 1. kesäkuuta vuonna 1922.
Hän avioitui toisen aviomiehensä, skotlantilaisen kapteeni Alastair William MacIntoshin, kanssa Kalifornian Burlingamessa 27. helmikuuta vuonna 1926. He olivat tavanneet Pariisissa neljä vuotta aiemmin. Talmadge oli tapaillut ja ollut kihloissa elokuvatuottaja Irving Thalbergin ja näyttelijä William Collierin kanssa ennen avioliittoaan MacIntoshin kanssa. Kun Talmadge ja MacIntosh olivat olleet seitsemän kuukautta aviossa, he päätyivät asumuseroon lokakuussa 1926. Asumusero olisi ollut ainoastaan väliaikainen, sillä Talmadge lähti Kaliforniaan kuvaamaan uutta elokuvaansa ja MacIntosh palasi Englantiin. Myöhemmin kävi ilmi, että MacIntosh piti avioliittoa ”traagisena virheenä” jo syksyllä 1926. Heidän väliaikaisen erillään olonsa aikana MacIntosh oli pettänyt Talmadgea Englannin Brightonissa. MacIntosh oli itse myöntänyt Talmadgelle pettäneensä häntä. Talmadge haki avioeroa ja syytti MacIntoshia uskottomuudesta. Avioero myönnettiin Skotlannin Edinburghissa 15. lokakuuta 1927.
Hänen kolmas avioliittonsa oli chicagolaisen liikemiehen Townsend Netcherin kanssa. He avioituivat Beverly Hillsissä 8. toukokuuta vuonna 1929. He asuivat avioliittonsa aikana Illinoisin Chicagossa. He päätyivät asumuseroon toukokuussa 1936, kun Netcher jätti Talmadgen. Heidän avioeronsa myönnettiin Chicagossa 5. tammikuuta 1939.
Neljännen ja viimeisen kerran hän avioitui pörssivälittäjä Walter Michael Giblinin kanssa New Yorkissa 28. lokakuuta vuonna 1939. Giblinit asettuivat asumaan Floridan Palm Beachin kaupunkiin. Heidän 25-vuotinen avioliittonsa päättyi Giblinin kuolemaan. Giblin kuoli 1. toukokuuta vuonna 1964, jonka jälkeen Talmadgen loppuelämää varjostivat eristäytyneisyys, alkoholismi ja lääkkeiden väärinkäyttö, jotka vaikeuttivat hänen pari- ja ihmissuhteitaan. Viimeiset vuotensa hän asui Norma-sisarensa entisessä asunnossa Los Angelesissa, jonne hän oli muuttanut Palm Beachilta Giblinin kuoleman jälkeen.
Talmadge kuoli keuhkokuumeeseen 75-vuotiaana kotonaan Kalifornian Los Angelesissa 23. marraskuuta vuonna 1973. Hänet haudattiin Los Angelesissa sijaitsevalle Hollywood Forever -hautausmaalle "Abbey of the Psalms" -nimisen mausoleumin "Shrine of Eternal Love" -pyhäkköön. Pyhäkössä sijaitsee Talmadgen perheen oma yksityishuone "Talmadge Family Room", jonne on haudattu myös aviopuoliso Walter Giblin, sisaret Norma ja Natalie, vanhemmat Fred ja Peg sekä Norman aviopuoliso Carvel James.
Talmadge sai elokuvaurastaan ja työstään viihdeteollisuuden hyväksi tähden Hollywoodin Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 6300 Hollywood Boulevard 8. helmikuuta vuonna 1960.
Vuonna 1999 Talmadge oli ehdokkaana Yhdysvaltain elokuvainstituutin -listaukseen, mutta hän ei päässyt lopulliseen versioon.
Talmadgen ja hänen sisarensa Norman mukaan on nimetty katu "Talmadge Street", myös "Talmadge Avenue", joka sijaitsee Hollywoodissa.