hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kaisu Kasi
Kaisu Annikki Kasi, o. s. "Niemistö" (s. 14. lokakuuta 1937 Kauhajoki) on suomalainen näytelmäkirjailija.
Kauhajoen Hyypän Kolttokylästä kotoisin olevan Kaisu Kasin vanhemmat olivat asutustilalliset Rikhard ja Maria Niemistö. Kasi lähti kotoaan jo rippikouluikäisenä ja oli sitten kotitalous- ja navettatöissä eri puolella Suomea. Naimisiin mentyään hän asettui vuonna 1960 asumaan Laihialle. Kasi muutti takaisin Kauhajoelle vuonna 2007.
Kasi on kirjoittanut sekä historiallisia että nykypäivään sijoittuvia näytelmiä. Historialliset näytelmät sijoittuvat 1900-luvun alkupuolen Laihialle ja Kauhajoelle ja niissä päähenkilöinä esiintyvät muun muassa rovasti Frans Kärki ja ja Maalaisliiton perustaja Santeri Alkio. Nykyaikaan sijoittuvissa näytelmissä käsitellään usein sosiaalisia kysymyksiä ja epäkohtia.
Olga Leino
Olga Leino (o.s. Kosonen, 17. kesäkuuta 1871 Pietari – 23. toukokuuta 1962) oli suomalainen näyttelijä. Teatterityön ohella hän näytteli sivurooleja suomalaisissa mykkäelokuvissa ja ensimmäisissä suomalaisissa äänielokuvissa.
Olga Leino syntyi kauppiaan tyttäreksi. Hän liittyi August Aspegrenin Kansanteatteriin vuonna 1891 ja siirtyi Suomalaiseen Teatteriin 1896. Leinon näyttämötehtäviä olivat muun muassa Anjuša näytelmässä "Pimeyden valta" ja Puck näytelmässä "Kesäyön unelma". Minna Canthin näytelmässä "Sylvi" hän tulkitsi nimiosan kuten myös näytelmässä "Hannele".
Leino näytteli yhdeksässä kokoillan elokuvassa, joista osa on kadonnut. Hän näytteli lähinnä sivurooleja emäntinä ja eukkoina. "Sylvin" ensimmäisessä valkokangasadaptaatiossa vuonna 1913 hän teki Elinin roolin. Waldemar Wohlströmin varhaisessa äänielokuvassa "Olenko minä tullut haaremiin" Leino näytteli ruustinnaa.
Väinö Valveen puisto
Väinö Valveen puisto on puisto Helsingin itäosassa, Siilitien metroaseman vieressä.
Entiseltä nimeltään aluetta kutsuttiin nimellä Siilitien aseman puistometsä . Siilitielle laskeutuva puistokäytävä on erityisen jyrkkä ja se on saanut lempinimen "Häntäluunmäki". Puusto oli ollut varttunutta ja osittain mänty, osittain koivuvaltaista. Karuilla osilla puusto oli vuoteen 2005 mennessä kärsinyt kuivuustuhoista. Syksyllä 2005 yleisötilaisuuksissa saadun palautteen pohjalta metroaseman lähiympäristön metsä hoidettiin avoimeksi turvallisuuden vuoksi ja häiriökäyttäytymisen hillitsemiseksi.
Puisto nimettiin vuonna 2007 viimeisen jääkärikenraalin ja Merivoimien entisen komentajan Väinö Valven mukaan. Paikassa sijaitsee myös Väinö Valveen muistomerkki, jonka muistomerkkikivi on tuotu Isosaaren linnakkeelta. Kiven valinnan suoritti prikaatikenraali Asko Kilpinen. Valve asui Oravatiellä puiston vieressä viimeiset elinvuotensa.
Bledar Sejko
Bledar Sejko (s. 10. syyskuuta 1972 Tirana) on albanialainen laulaja ja kitaristi, joka edusti maataan vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa Adrian Lulgjurajn kanssa kappaleella ”Identitet”. He eivät päässeet jatkoon, vaan jäivät 31 pisteen päähän finaalipaikasta sijoittuen sijalle 15.
Hän oli mukana perustamassa Albanian ensimmäistä rockyhtyettä.
Bledar on naimisissa Eda Sejkon kanssa.
Kanukkakasvit
Kanukkakasvit (Cornaceae) on koppisiemenisten Cornales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jossa on kaksi sukua ja 85 lajia.
Kanukkakasvit ovat puita tai pensaita, joskus rönsyllisiä varpuja, harvoin ruohoja. Niistä joihinkin kerääntyy alumiinia. Sekundaarisiin aineenvaihduntatuotteisiin kuuluvat erilaiset iridoidit, alkaloidit, saponiinit, flavonolit ja tanniinit. Joillakin lajeilla on limaa, joillakin maitiaisnestettä. Tukisolukoissa on kivisoluja eli sklereidejä. Solukarvat ovat T:n muotoisia. Lehdet sijaitsevat tavallisesti vastakkaisesti, harvemmin kierteisesti tai kahdessa rivissä. Lapa on ehytlaitainen, joskus liuskainen, sulka- tai kourasuoninen. Kukat ovat tavallisesti 4-lukuisia, joskus jopa 10-lukuisia, ja sijaitsevat mykeröissä tai muissa tiheissä kukinnoissa. Kukinnon kukat avautuvat melkein yhtaikaisesti. Verhiö on huomattavan pieni, toisinaan yhdislehtinen; teriö on erilehtinen. Heteet sijaitsevat kohdakkain verholehtien kanssa, määrältään niitä voi olla jopa nelinkertainen määrä verhoihin nähden. Yhdislehtinen ja kehänalainen sikiäin on yhdestä neljään emilehden muodostama, vartalo on tavallisesti lyhyt ja luotti tylppä tai pallomainen. Sikiäimen päällä on mettä erittävä kehrä eli diskus. Luumarja on yksi- tai kaksisiemeninen, ja sen seinämässä on kivisoluja. Siemenessä on hemiselluloosapitoinen endospermi ja vihreä alkio. Kromosomiluku n = 8–11.
Kanukkakasveja kasvaa hajanaisesti eri puolilla maapalloa, kuitenkin enimmäkseen pohjoisella pallonpuoliskolla arktisia alueita myöten. Tropiikissa ne rajoittuvat vuoristoihin. Suomessa heimoa edustaa koko maahan levinnyt ruohokanukka ("Cornus suecica") sekä pari viljelystä karannutta pensasta: yleisempi idänkanukka ("C. alba") ja harvinainen mustamarjakanukka ("C. sanguinea").
Kanukkakasvit kuuluvat Cornales-lahkossa samaan kladiin yhdessä heimon Grubbiaceae ja keihäspuukasvien (Curtisiaceae) kanssa. Niillä on siiviläputkien plastideissa myös monikulmaisia proteiinikiteitä, vastakkainen lehtiasento, lehtiparia yhdistävä varren poikki kulkeva juova ja pienet kukat.
Kanukkakasvien heimon evoluutiopuun haarautuminen lienee alkanut noin 67 miljoonaa vuotta sitten eli heti liitukauden päättymisen ja suuren sukupuuttoajan jälkeen. Kanukoiden ("Cornus") hedelmäfossiileja tunnetaan Pohjois-Amerikasta Pohjois-Dakotan paleoseenisista kallioista, joiden iäksi on arvioitu 58 miljoonaa vuotta.
Kanukkakasvien kaksi sukua ovat kanukat ("Cornus") ja "Alangium".. Edellisessä on 65 lajia, jälkimmäisessä 20.
Helge Rontu
Helge Alf Valter Rontu (8. huhtikuuta 1924 Ruokolahti – 28. helmikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen juristi ja oikeusministeriön lainsäädäntöneuvos. Hän oli myös Yleisradion radio-ohjelma "Viisasten kerhon" jäsen numero yksi vuosina 1968–1975.
Rontu kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin koelyseosta vuonna 1942, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1951 ja sai varatuomarin arvon 1956. Hän oli sodan jälkeen tutkijana asekätkentää tutkineessa sisäministeriön tutkintaelimessä ja toimi 1946–1948 valtiollisen poliisin tutkimustoimiston päällikkönä. Valmistuttuaan hän työskenteli 1954 Pielaveden tuomiokunnan notaarina ja 1955–1956 Kiuruveden osuuskassan lakimiehenä. Hänet nimitettiin 1957 Helsingin hovioikeuden viskaaliksi, mutta joutui pian eroamaan poliittisen taustansa vuoksi ja siirtyi samana vuonna Helsingin raastuvanoikeuteen, jossa hän toimi rikosnotaarina ja myöhemmin oikeusneuvosmiehenä. Rontu oli ensimmäinen tuomarina toiminut SKDL:ään kuulunut juristi. Suomen Kommunistisen Puolueen jaossa Rontu edusti oppositiota. Oikeusministerinä 1970–1971 toiminut Erkki Tuominen nimitti hänet lainsäädäntöneuvokseksi oikeusministeriön lainvalmistelukuntaan. Rontu toimi tässä virassa vuoteen 1975 ja sen jälkeen vielä lyhyesti Pielaveden kihlakunnantuomarina.
Rontu oli 1970- ja 1980-luvuilla yksi Suomen Demokraattiset Lakimiehet ry:n (Demla) tärkeimmistä aktiiveista ja taustavaikuttajista. Hän oli järjestön puheenjohtajana vuoden 1974 ajan, mutta hoiti sen raha-asioita vielä pitkään sen jälkeenkin. Demlan puheenjohtajana 1980-luvun alussa toimineen Hannu Takalan mukaan Rontu rahoitti järjestöä ilmeisesti joko omista varoistaan tai mahdollisesti Neuvostoliitosta saamallaan rahalla. Rontu oli 1970-luvulla Kansainvälisen demokraattisten lakimiesten liiton (IADL) asettaman kansainvälisen Indokiinan sotarikoskomission jäsenenä.
Rontua kiinnosti virkakielen selkeys, josta hän kirjoitti useita kirjoja.
Strontiumnitraatti
Strontiumnitraatti (Sr(NO)) on strontium- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään pyrotekniikassa antamaan liekille punainen väri, strontiumyhdisteiden valmistamiseen ja kosmetiikassa.
Strontiumnitraatti on huoneenlämpötilassa väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on pintakeskeinen kuutiollinen alkeiskoppi. Strontiumnitraatti liukenee hyvin veteen ja hieman etanoliin. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen tetrahydraatti (Sr(NO)·4HO). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa tetrahydraatti 100 °C:n lämpötilaan. Muiden nitraattien tavoin strontiumnitraatti on voimakas hapetin.
Strontiumnitraattia valmistetaan strontiumkarbonaatin tai strontiumoksidin ja typpihapon välisellä reaktiolla. Muodostuvasta liuoksesta haihdutetaan vesi pois ja tuote jauhetaan. Mikäli haihdutus suoritetaan alle 30 °C:n lämpötilassa muodostuu strontiumnitraattitetrahydraattia ja korkeammissa lämpötiloissa kidevedetöntä yhdistettä.
Strontiumnitraattia käytetään pyrotekniikassa kirkkaanpunaisen valon tuottamiseen. Yhdistettä käytetään esimerkiksi ilotulitteissa, hätäraketeissa ja merkkipanoksissa. Aine toimii lähtöaineena useiden muiden strontiumyhdisteiden synteesissä. Kosmetiikassa strontiumnitraattia käytetään maitohappoon tai glykolihappoon perustuvissa kuorintavoiteissa ihoärsytystä vähentävänä apuaineena.
Grubbiaceae
Grubbiaceae on vain yhden suvun ("Grubbia") ja kolme lajia käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Cornales-lahkossa.
"Grubbia"-lajit ovat kanervamaisia pensaita, joilla on solukarvoja. Kukinnot ovat lehtihankaisia, mykerömäisiä tai käpymäisiä. Teriö puuttuu, heteitä on kahdeksan tai 12, ja sikiäin koostuu kahdesta yhteenkasvaneesta emilehdestä. Siemenaiheet ovat tyveltään aksiletyyppisessä, muutoin vapaassa keski-istukassa. Mesiäinen on karvainen. Hedelmä on monesta sikiäimestä syntynyt synkarppi eli kertohedelmä, jonka kussakin osahedelmässä on yksi siemen. Siemenessä on pitkä alkio.
Heimo rajoittuu levinneisyydeltään Etelä-Afrikan Kapmaahan.
Lähin sukulainen on keihäspuukasvit (Curtisiaceae). Heimojen muodostamaa kladia luonnehtivat lyhyt ja liuskainen luotti, kunkin emilehden yksi siemenaihe, hedelmäkiven seinämän muodostuminen kivisoluista ja runsas endospermi eli siemenen ravintovarasto. Kladin ikä lienee noin 90 miljoonaa vuotta, mikä viittaa siihen, että kasvit edustavat vanhaa jäännettä Kapmaan kasvistossa. Sisarusparina heimot voitaisiin yhdistää, mutta niiden erillään pitämistä puoltaa kasvien erilainen ulkonäkö.
Grubbia-lajit ovat:
Suuri valamiehistö
Suuri valamiehistö (Grand jury) on toimielin, joka suorittaa syyteharkintaa eli päättää virallisen syytteen nostamisesta. Se siis tutkii epäiltyjä rikoksia, sen todisteita, kuulee todistajia ja viime kädessä päättää, onko riittävästi näyttöä syytteen nostamiseen.
Yhdysvalloissa suureen valamiehistöön kuuluu yleensä 16-23 henkilöä, mutta esimerkiksi Texasissa heitä on vain kaksitoista. Menettelyä käytetään liittovaltion tuomioistuimissa sekä joissakin osavaltioissa. Syyttäjän todisteiden kuulemisen lisäksi suuri valamiehistö voi haastaa todistajia kuultavaksi, ja se voi haastaa kuultavaksi myös itse syytetyn, mutta tällä on perustuslaillinen oikeus olla todistamatta itseään vastaan. Syyttäjä voi myöntää suuren valamiehen edessä todistaneelle henkilölle immuniteetin rikossyytteistä. Syytetyn puolustusasianajajat eivät osallistu suuren valamiehistön käsittelyyn.
Toisin kuin varsinainen oikeudenkäynti, suuren valamiehistön käsittely ei ole julkinen. Jos suuri valamiehistö ei anna lupaa nostaa syytettä, syyttäjä voi yrittää uudelleen toisen valamiehistön kanssa. Joissakin tapauksissa syyttäjän täytyy tätä varten esittää uusia todisteita.
Tuovi Paju-Laukkanen
Tuovi Sylvi Paju-Laukkanen (s. 8. lokakuuta 1937 Uusikirkko) on suomalainen kääntäjä.
Nimellä "Tuovi Paju":
Nimellä "Tuovi Paju-Laukkanen":
SuicideGirls
SuicideGirls on verkkosivusto ja -yhteisö, jonka aiheena ovat pin-up-valokuvaus ja alternative-henkiset mallit, joita kutsutaan nimellä "Suicide Girls". Sivusto perustettiin vuonna 2001 Portlandissa, josta sen taustayhtiö muutti Los Angelesiin vuonna 2003.
SuicideGirlsin valokuvaajina ovat toimineet muun muassa näyttelijä Paget Brewster, kitaristi Dave Navarro ja laulaja Mike Doughty. Mallit esiintyvät useimmiten jonkin alakulttuurin mukaisessa tyylissä: heillä on dreadlockseja, värjättyjä hiuksia, tatuointeja, lävistyksiä ja vartalonmuokkauksia. SuicideGirlsiä käsitteleviä lehtiartikkeleita on julkaistu Yhdysvaltain suurimmissa sanomalehdissä, ja heidän mallejaan on esiintynyt muun muassa Californication- ja C.S.I.-televisiosarjoissa.
SuicideGirls julkaisee haastatteluja, kolumneja ja reportaaseja, ja heillä on oma radio-ohjelma, jota voi kuunnella podcastina. Vuonna 2004 Probot julkaisi musiikkivideon "Shake Your Blood", jolla esiintyy 66 Suicide Girliä.
Oskar Hertwig
Oskar Wilhelm August Hertwig (myös Oscar, 21. huhtikuuta 1849 Friedberg, Hessenin suurherttuakunta — 25. lokakuuta 1922 Berliini, Saksa) oli saksalainen eläintieteilijä, embryologi ja solubiologi. Hän havaitsi ensimmäisenä siittiösolun ja munasolun tumien yhdistymisen olennaisen roolin hedelmöittymisessä tutkittuaan merisiilien munasolujen hedelmöittymistä vuonna 1875. Hän kehitti myös niin sanotun alkiolehtiteorian yhdessä veljensä Richard von Hertwigin kanssa.
Hertwig opiskeli lääketiedettä ja eläintiedettä Jenassa, Zürichissä ja Bonnissa. Hänet nimitettiin anatomian lehtoriksi Jenan yliopistossa vuonna 1875 ja professoriksi 1881. Vuodet 1888 - 1921 Hertwig toimi anatomian ja kehityshistorian professorina Berliinin yliopistossa ja oli myös yliopiston Anatomisch-Biologische Institutin johtaja.
Nordic Futsal Cup 2014
Vuoden 2014 Nordic Futsal Cup oli järjestyksessään toinen futsalin Pohjoismaiden-mestaruuskilpailu. Turnaus pelattiin Tampereen Pirkkahallissa ja Hyvinkään Martinhallissa 4.–7. joulukuuta 2014. Mukana olivat isäntämaa Suomen lisäksi Norja, Tanska ja hallitseva mestari Ruotsi. Joukkueet pelasivat turnauksessa yksinkertaisen sarjan.
Keihäspuukasvit
Keihäspuukasvit (Curtisiaceae) on koppisiemenisten Cornales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jossa on vain yksi laji: keihäspuu ("Curtisia dentata").
Keihäspuu on ainavihanta puu, jossa on eräitä iridoidi-yhdisteitä. Lehdet ovat sahalaitaiset. Kukinto sijaitsee varsipäätteisesti. Kukissa on pieni verhiö, jossa on yhtä monta lehteä kuin on heteitä; ne sijaitsevat kohdakkain. Kehänalainen ja yhdislehtinen sikiäin on kahdesta neljään emilehdestä koostunut. Hedelmä on neljäsiemeninen marja. Siemenessä on vähäpätöinen alkio. Kromosomiluku n = 13.
Keihäspuu kasvaa Afrikan eteläosassa.
Keihäspuu on läheistä sukua Kapmaassa kasvavalle "Grubbia"-suvulle. Molemmat ovat jäänne vanhasta kehityslinjasta, joka oli aikoinaan laajemmalle levinnyt. Etelä-Englannista on löytynyt keihäspuiden sukuun luokiteltavia hedelmäfossiileja, jotka ovat peräisin eoseenikaudelta.
Puuaines on kovaa ja soveltuu mm. huonekalujen, maataloustarvikkeiden ja keihäänvarsien valmistukseen.
Richard von Hertwig
Richard Carl Wilhelm Theodor Ritter von Hertwig (23. syyskuuta 1850 Friedberg, Hessenin suurherttuakunta — 3. lokakuuta 1937 Schlederloh, Saksa) oli saksalainen biologi ja eläintieteilijä. Hänet tunnetaan erityisesti alkiolehtiteorian kehittäjänä, jonka mukaan kaikki elimet ja kudokset perustuvat kolmeen eri tyyppiseen kudoskerrokseen. Hänet tunnetaan myös merkittävistä alkueläimiä koskevista tutkimuksistaan.
Richard Hertwig opiskeli Zürichin, Jenan ja Bonnin yliopistoissa ja hänet nimitettiin eläintieteen lehtoriksi Jenan yliopistossa 1875. Hänet nimitettiin professoriksi Königsbergin yliopistoon 1881, minkä jälkeen hän toimi professorina myös Bonnin yliopistossa (1883) sekä Ludwig-Maximilians-Universität Münchenissa (1885-1925).
Leena Noponen
Leena Sisko Maria Noponen (30. joulukuuta 1937 Äyräpää - 3. elokuuta 2006 Lieksa) oli suomalainen kielten opettaja ja runoilija.
Noponen pääsi ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1957. Hän opiskeli kieliä ja kirjallisuutta Helsingin yliopistossa ja toimi sitten lähes 30 vuoden ajan kielten opettajana Lieksassa.
Nimellä "Leena Mäkelä":
Alfred Hettner
Alfred Hettner (6. elokuuta 1859 Dresden, Saksin kuningaskunta — 31. elokuuta 1941 Heidelberg, Saksa) oli saksalainen maantieteilijä. Hän vakiinnutti yleismaantieteen ja aluemaantieteen käsitteet.
Hettner pyrki perustamaan maantieteen tieteenalana vankalle filosofiselle ja tieteelliselle perustalle. Hänellä oli merkittävä vaikutus saksalaisen maantieteen moderniin kehittymiseen. Hettner suoritti tohtoritutkinnon Strasbourgin yliopistossa ja perehtyi opiskelujensa aikana syvällisesti filosofiaan saaden vaikutteita Immanuel Kantilta. Hänet nimitettiin titularprofessoriksi Leipzigin yliopistoon, ylimääräiseksi professoriksi Tübingenin yliopistoon 1897 ja lopulta professoriksi Heidelbergin yliopistoon vuonna 1899, missä hän toimi vuoteen 1928 saakka.
Novorossija
Novorossija (, , "Uusi Venäjä") on nimitys alueelle, jonka Venäjän keisarikunta valloitti 1764-1873 Osmanien valtakunnalta.
Johann Wilhelm Hittorf
Johann Wilhelm Hittorf (27. maaliskuuta 1824 Bonn, Preussi — 28. marraskuuta 1914 Münster, Preussi) oli saksalainen fyysikko ja kemisti. Hittorf tutki kaasujen sähköpurkauksia sekä elektrolyysiä. Hän selvitti ionien roolin sähkövarauksen kuljettajina ja keksi katodisäteet. Hittorf toimi Münsterin yliopiston fysiikan ja kemian professorina ja laboratorioiden johtajana 1879 - 1899.
Otto Hjelt
Otto Hjelt voi tarkoittaa jotain seuraavista suomalaisista henkilöistä:
Timo Kukkola
Timo Kukkola (s. 14. huhtikuuta 1938 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja kääntäjä. ja Kemin kaupunginkirjaston kirjastonjohtaja.
Markku Lappalainen (kunnanjohtaja)
Markku Lappalainen on Ilomantsin kunnanjohtaja (2007–). Aikaisemmin hän oli Rääkkylän kunnanjohtaja (2004–2007). Hän on koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri.
Ennen kunnanjohtajauraansa hän toimi paikallislehti Koti-Karjalan päätoimittajana Kiteellä.
Horna (kirja)
Horna on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani vuodelta 2014. Sen on julkaissut WSOY.
Teos oli vuoden 2014 toiseksi myydyin kotimainen kaunokirja (58 700 kpl). Kirjan juonta jatkaa Remeksen vuonna 2015 ilmestynyt teos "Jäätyvä helvetti".
Remes yhdistää kirjassaan faktaa ja fiktiota. Teoksessa esiintyvät presidentit Sauli Niinistö, Vladimir Putin sekä Barack Obama. Päähenkilöinä Remeksen kirjassa kuitenkin ovat Tim Vaisanen, Lari Vuori, Marko Raevaara, Arkadi Gramov, Anna Helander, Sara Falck, Oleg ja Kevin Devers.
Venäjän miehitettyä Krimin, Ruotsi hakee Naton jäsenyyttä. Venäjän hävittäjäkoneet Tupolev-214 ja Suhoi PAK FA lentävät Suomen ilmatilaan ja tutkakuvissa Itämerelle, Ahvenanmaan eteläpuolelle palaa yllättäen sukellusvene "Sankt Peterburg".
Venäjän ja EU:n välit kiristyvät. Venäjä ilmoittaa siirtävänsä sotakalustoaan Kaliningradiin vastalauseena Naton harjoituksille Liettuassa, samassa mittakaavassa kuin Natolla oli harjoituksessaan joukkoja ja kalustoa. Samaan aikaan paljastuu Yhdysvaltain ja Suomen sotilastiedusteluiden salainen operaatio.
Jari Tolonen
Jari Antero Tolonen (s. 8. toukokuuta 1964 Ristijärvi) on ollut Kajaanin kaupunginjohtaja kesästä 2009. Hän siirtyi Kajaanin kaupunginjohtajan paikalle Siilinjärven kunnanjohtajan paikalta, jolle hän oli siirtynyt Sotkamon kunnanjohtajan paikalta. Kajaanin valtuuston valitessa kaupunginjohtajaa vuonna 2009 Tolonen voitti Kuusamon kaupunginjohtajan Timo Halosen äänin 28–23. Tolonen on toiminut myös Suomussalmen elinkeinojohtajana. Hän on maatalous- ja metsätieteiden sekä kauppatieteiden maisteri. Tolonen on ollut naimisissa vuodesta 2008 lähtien.
Suomen Uutiset
Suomen Uutiset oli vuosina 1959–1995 ilmestynyt sanomalehti, jota kustansi Suomen Maaseudun Puolue. Marraskuuhun 1961 saakka se tunnettiin nimellä "Pientalonpoika".
Suomen Uutiset lopetti ilmestymisensä maaliskuussa 1995, jolloin SMP oli kärsinyt tappion eduskuntavaaleissa, eikä pystynyt enää tukemaan lehteä taloudellisesti. Sen viimeinen päätoimittaja oli Kari Räisänen.
Joulukuussa 2014 perussuomalaisten julkaiseman "Perussuomalainen"-lehden verkkosivusto vaihtoi nimekseen Suomen Uutiset. Päätoimittajana toimii Matias Turkkila. Perussuomalaisten puoluejulkaisun paperiversio jatkaa kuitenkin ilmestymistä alkuperäisellä "Perussuomalainen"-nimellään.
Suomen Uutiset ei ole sitoutunut Julkisen sanan neuvoston Journalistin ohjeisiin.
Jussi Hyyppä
Jussi Matti Ilmari Hyyppä (9. syyskuuta 1930 Ylistaro – 9. heinäkuuta 2018 Espoo) oli suomalainen tietekniikan professori, joka toimi Teknillisen korkeakoulun rehtorina 1985–1994.
Jussi Hyyppä suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon Teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1955, tekniikan lisensiaatin tutkinnon vuonna 1963 ja tekniikan tohtorin tutkinnon vuonna 1966. Hänet nimitettiin Teknillisen korkeakoulun maa- ja tierakennuksen professoriksi vuonna 1968. Professuurin nimi muutettiin tietekniikaksi vuonna 1972 ja se on Suomessa ainoa laatuaan. Ennen akateemista uraansa Hyyppä toimi Tie- ja vesirakennushallituksen maarakennusinsinöörinä 1957–1963 ja Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen tutkimusinsinöörinä 1963–1967. Hyyppä nimitettiin Teknillisen korkeakoulun rehtoriksi vuonna 1985, ja hän toimi virassa kesään 1994 saakka, jolloin hän siirtyi eläkkeelle.
Jussi Hyypän pojista nuorempi Juha Hyyppä on kaukokartoituksen ja fotogrammetrian professori.
Väinö Vartiainen
Väinö Emil Vartiainen (28. marraskuuta 1898 Jääski – 20. heinäkuuta 1973 Helsinki) oli sotilas, yritysjohtaja, kauppaneuvottelija ja Teollisuudenharjoittajien Liiton puheenjohtaja.
Vartiaisen vanhemmat olivat ratavartija Paavo Eemil Vartiainen ja Anna Liimatainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1918 ja kävi Kadettikoulun kurssin 1922. Puolustusvoimien palveluksessa Vartiainen oli vuoteen 1927 asti, jolloin hän siirtyi Korpivaara & Halla Oy:n apulaisjohtajaksi. Firestone rengastukku Oy:n toimitusjohtaja hän oli 1932-1957 ja johtokunnan puheenjohtaja 1938-1964. Lisäksi hän toimi Eri Oy:n toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1940, samoin kuin monien muiden yhtiöiden hallintoelimissä. Sotien aikana Vartiainen johti päämajan poltto- ja voiteluaineista vastaavaa huoltoyksikköä. Sodan jälkeen hän oli puolustusvoimien Naantalin keskusvaraston rakennuskomitean puheenjohtaja, kunnes varasto siirrettiin 1948 Neste Oy:lle. Vartiaisesta tuli yhtiön johtokunnan ensimmäinen varapuheenjohtaja, vuonna 1949 puheenjohtaja kymmeneksi vuodeksi ja 1959-1963 yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtaja. 1945-1948 Vartiainen toimi Yhdysvaltojen kanssa käytyjen kauppaneuvottelujen asiantuntijana. 1959 hänet nimitettiin Teollisuudenharjoittajien liiton puheenjohtajaksi, missä tehtävässä hän toimi 1970-luvulle saakka. Sotilasarvoltaan Vartiainen oli eversti, vuorineuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1968.
Vartiaisen puoliso vuodesta 1922 oli Maiju Annikki Tompuri.
Kachinit
Kachinit ovat etninen ryhmä Burman, Kiinan Yunnanin ja Intian Assamin alueilla. Heitä on yhteensä eri arvioiden mukaan 700 000:ta yli miljoonaan ja suurin osa heistä asuu Burmassa. Kiinassa heitä oli vuoden 1990 väestönlaskun mukaan 119 209 ja Intian Assamissa muutama tuhat. Kachinit jakautuvat useisiin eri alaryhmiin, joita ovat esimerkiksi jingpot Kiinassa ja singhpot Intiassa.
Kiinalaisissa lähteissä kachinit mainitaan Yunnanissa asuvana kansana 1300- tai 1400-luvuilta lähtien. Assamissa sijainneessa Ahomin kuningaskunnassa kirjoitetuissa kronikoissa heidät mainitaan jo 1200-luvun alkupuolella. Kachinit elivät läheisissä yhteyksissä shaneihin, joilta he omaksuivat esimerkiksi useita lainasanoja. Kachinipäälliköt hallitsivat omaa kansaansa usein shanhallitsijoiden alamaisina. Kiinassa paikalliset dynastiat puolestaan hallitsivat samanlaisen niin sanotun "tusi"-järjestelmän kautta, jossa keskusvalta käytti paikallisia päälliköitä paikallisten hallitsemisen välikäsinä. 1700-luvun lopulla kachinit levittäytyivät itään ja länteen, mikä johti välikohtauksiin shanien kanssa. Kachinit ottivatkin haltuunsa sittemmin useita shanien hallitsemia ruhtinaskuntia.
Brittien valloitettua Burman heidän hallintonsa kachinien alueella oli löyhähkö. Toisen maailmansodan jälkeen Burma itsenäistyi vuonna 1948 ja sen osana oli Kachinin osavaltio, joka kattaa suuren osan kachinien asuinalueista Burmassa. Ne Winin johtaman Burman sotilasvallankaappauksen jälkeen vuonna 1962 kachinit ovat tehneet aseellista vastarintaa Myanmarin eli uudelleen nimetyn Burman hallintoa vastaan monien muiden vähemmistöjen tavoin. Näitä yhteenottoja pakoon lähteneiden pakolaisten myötä kachiniyhteisöjä muodostui myös Pohjois-Thaimaahan. Pakolaisia muutti myös Kiinan puolelle, jonne oltiin perustettu jingpojen autonominen alue vuonna 1953.
Kachinien perinteinen elinkeino on ollut lähes yksinomaan maanviljely, jota on harjoitettu lähinnä kaskiviljelyksen kautta. Yleisin viljelty kasvi on riisi. Kalastusta harjoitetaan suhteellisen paljon, mutta sillä ei ole juurikaan taloudellista merkitystä. Metsästystä harjoitetaan etenkin kylmempinä kuukausina joulukuusta huhtikuuhun, jolloin maanviljely ei vie paljoa aikaa.
Lähetyssaarnaajien myötä suuri valtaosa kachineista on nykyisin kristittyjä. He kuuluvat protestanttisiin ja katolilaisiin kirkkoihin, joiden välit keskenään ovat usein varsin huonot. Etenkin Burman puolella valtio on pyrkinyt myös käännyttämään heitä buddhalaisuuteen. Kiinan puolella jingpot harjoittavat edelleen pääasiassa perinteistä animismista uskoaan.
Eero Hietakari
Eero Olavi Hietakari (5. toukokuuta 1907 Vihti – 6. heinäkuuta 1975) oli suomalainen lehtori ja toimittaja.
Hietakarin vanhemmat olivat sahanhoitaja Hugo Hietakari ja Aino Lundgren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928, valmistui filosofian kandidaatiksi 1933 ja suoritti kansakoulunopettajan tutkinnon 1945.
Hietakari toimi Ylioppilaslehden päätoimittajana 1935–1936, Werner Söderström oy:n virkailijana 1937–1943 ja siirtoväen seminaarikurssin johtajana 1943–1945. Hän oli Leppävirran yhteiskoulun rehtorina 1945–1946, Savon Sanomain toimittajana 1946-1947, Pohjois-Savon maakuntaliiton toiminnanjohtajana 1948–1951 sekä vuodesta 1951 Kuopion tyttölyseon vanhempana lehtorina.
Tupelokasvit
Tupelokasvit (Nyssaceae) on koppisiemenisten Cornales-lahkoon kuuluva puuvartisheimo, jossa on viisi sukua ja 20 lajia pääasiassa Itä-Aasiassa.
Tupelokasvit ovat puita tai pensaita, joiden toissijainen aineenvaihdunta tuottaa eräitä iridoideja, saponiineja, pihkaa, tanniineja, limaa ja maitiaisnestettä. Solukarvat ovat T:n muotoisia. Lehdet sijaitsevat tavallisesti kierteisesti, harvoin vastakkaisesti ja ovat saha- tai ehytlaitaisia. Kasvit ovat kaksikotisia tai sekasopuisia tai kukat ovat kaksineuvoisia. Kukintotyyppi vaihtelee, tavallisesti se on terttumainen. Kukat ovat neli- tai viisilukuisia ja pieniä. Verhiö on huomattavan pieni, terälehtien kärjet sisäänpäin taittuneet tai teriö puuttuu. Heteitä on 4–26. Yhdislehtisen ja kehänalaisen sikiäimen muodostaa viidestä kymmeneen emilehteä, ja vartalo on lyhyt. Hedelmä on 1–5-siemeninen luumarja. Alkio on pitkä tai lyhyt. Kromosomiluku n = 11, 13, 21, 22.
Tupelokasveilla on erillisiä levinneisyysalueita: Pohjois- ja Keski-Amerikan itäosat, Etelä-Kiinasta Uuteen-Guineaan ulottuva alue sekä Intian niemimaan eteläkärki ja Sri Lanka.
Tupelokasveihin luokiteltavissa olevia fossiileja on löydetty laajalti pohjoisen pallonpuoliskon myöhäisliitukaudelta ja varhaiselta tertiäärikaudelta.
Heimon sukuja ovat:
Asta Tolonen
Asta Tolonen on Suomussalmen kunnanjohtaja. Suomussalmen valtuusto valitsi hänet yksimielisesti kunnanjohtajaksi helmikuussa 2012. Ennen kuin hänestä tuli kunnanjohtaja, hän työskenteli Kainuun maakuntayhtymän talousjohtajana. Hän on kauppatieteiden maisteri.
Ari Lahti (pituushyppääjä)
Ari Juha Tapani Lahti (s. 27. marraskuuta 1961 Mäntyharju) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hänen seuranaan oli koko hänen uransa ajan Heinolan Isku ja hänen valmentajanaan toimi Erkki Paakkinen. Kalevan kisoista Lahti saavutti pituushypyn hopeaa vuonna 1983 sekä pronssia vuonna 1986. Lisäksi hän voitti sisäratojen SM-kilpailuista pituushypystä hopeaa vuonna 1986 sekä kaksi pronssia vuosina 1982 sekä 1984. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1988 jälkeen.
Jan-Erik Romar
Jan-Erik Romar (s. 1. toukokuuta 1957 Jepua) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kymmenottelija. Hän edusti koko uransa ajan IF Nykarlebynejdeniä ja hänen valmentajinaan toimivat Bengt Hellstén sekä Risto Koskinen. SM-kilpailuista Romar saavutti kymmenottelussa kultaa vuonna 1979, kaksi hopeaa vuosina 1985 ja 1986 sekä kolme pronssia vuosina 1981, 1982 ja 1984. Sisäratojen SM-kilpailuista hän saavutti pronssia 60 metrin aitajuoksusta vuonna 1985 sekä seitsenottelusta kaksi kultaa vuosina 1980 ja 1981 ja hopeaa vuonna 1979. Virallisissa kilpailuissa Romar ei ole esiintynyt vuoden 1991 jälkeen.
Romar on alppihiihtäjien Andreas Romarin ja Tii-Maria Romarin isä.
Otto Wegelius
Carl Otto Wegelius (21. lokakuuta 1920 Rauma – 4. huhtikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen vakuutuslääkäri ja Helsingin yliopiston sisätautiopin professori.
Otto Wegeliuksen vanhemmat olivat Alfred Emil Wegelius ja vapaaherratar Saga Maria Stackelberg. Ylioppilaaksi 1938 tultuaan Wegelius aloitti lääketieteen opinnot, mutta sota-aika keskeytti ne aluksi. Talvisodassa Wegelius taisteli muun muassa Summassa, jatkosodassa Sallan rintamalla ja Rukajärven suunnalla. Lääketieteen kandidaatiksi Wegelius valmistui asemasodan aikana 1943, sotien jälkeen hän työskenteli Ruotsissa. Helsingin yliopistoon Wegelius tuli apulaislääkäriksi 1949 ja väitteli ihon kimmokudoksen kehittymisestä 1952. Marian sairaalan apulaislääkärin työnsä ohella hän jatkoi sidekudostutkimuksiaan Kööpenhaminassa 1955 ja 1957, minkä jälkeen hän oli 1958–1959 Rockefeller-stipendiaattina Columbia-yliopistossa New Yorkissa.
Vuonna 1960 Wegelius nimitettiin Helsingin yliopiston sisätautiopin apulaisopettajaksi, 1964 hänestä tuli apulaisprofessori, ja 1971–1983 hän toimi professorina sekä ruotsinkielistä opetusta antavan IV sisätautien klinikan ylilääkärinä.
Tutkijana ja opettajana Wegelius paneutui reuman hoitoon. Yliopiston työnsä ohella hän toimi Eläke-Varman vakuutuslääkärinä 1961 ja ylilääkärinä 1962–1985. Hänellä oli myös useita järjestö- ja luottamustehtäviä. Wegelius julkaisi omaelämäkerralliset kirjat "Slumpens vägar" (1998) ja "Slumpens skördar" (2008) sekä runokokoelman "Vemod" (2008).
Wegeliuksen puoliso vuodesta 1948 oli Maria Christina Elisabeth Lundqvist (s. 1927).
Riitta Jallinoja
Riitta Jallinoja (o.s. Haantie, s. 1943) on suomalainen sosiologi, joka nimitettiin Suomen ensimmäiseksi perhesosiologian professoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2002. Hänet tunnetaan muun muassa naisen asemaa, perhettä ja modernia elämää koskevista tutkimuksistaan.
Jallinoja suoritti sosiologian tohtoritutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1983. Hänen väitöskirjansa oli nimeltään "Suomalaisen naisasialiikkeen taistelukaudet" (1983) ja se oli Aura Korppi-Tommolan mukaan eräs ensimmäisiä suomalaisia nykyaikaisen naisnäkökulman omaksuneita väitöskirjoja. Jallinoja on julkaissut alallaan useita teoksia ja johtanut muun muassa Suomen Akatemian rahoittamaa perheen murros -tutkimushanketta, osallistunut lukuisiin alan kansainvälisiin tutkimushankkeisiin ja tieteellisiin neuvottelukuntiin sekä ohjannut useita perhesosiologian alaan kuuluvia väitöskirjoja.
Jallinojalle on myönnetty Valtion tiedonjulkistamispalkinto, sekä muun muassa Helsingin yliopiston J. V. Snellman- ja Väestöliiton Elsa Enäjärvi-Haavio -palkinnot. Hän toimi myös valtiotieteellisen tiedekunnan varadekaanina. Hänen puolisonsa on arkkitehti Reijo Jallinoja.
Jallinoja valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2001.
Juhani Misikangas
Juhani Misikangas (s. 15. elokuuta 1959) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen keskimatkan juoksija. Hänen seuranaan oli vuodesta 1989 lähtien Lapin Lukko ja hänen valmentajanaan toimi Tapio Leppäkoski. Kalevan kisoista Misikangas saavutti pronssia 800 metrin juoksusta vuonna 1986. Lisäksi hän oli viestijuoksun SM-kisoissa mukana voittamassa hopeaa 4 x 800 metrin viestijuoksusta vuonna 1990. Sisäratojen SM-kilpailuista Misikangas voitti pronssia 1 500 metrin juoksusta vuonna 1989. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1990 jälkeen.
Hydrostachyaceae
Hydrostachyaceae on koppisiemenisten Cornales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jossa on vain yksi afrikkalainen vesikasvisuku ("Hydrostachys") ja 20 lajia.
Kasvit ovat upoksissa kasvavia yksivuotisia tai monivuotisia ruohoja, joiden juuret ovat jälkijuuria. Lehdet ovat järjestyneet kierteisesti ruusukkeiksi ja ovat monimutkaisesti liuskoittuneet ja korvakkeelliset. Kukinto on tähkämäinen, ja siinä on yksineuvoisia kukkia; kasvit ovat kaksi- tai harvemmin yksikotisia. Kukat ovat kehättömiä. Hedekukissa on kaksi hedettä. Hedelmä on liiteluomainen kota, jossa on vähäpätöisen pieniä ja limapintaisia siemeniä. Siemenet ovat kokonaan tai lähes ravintovarastottomia. Kromosomiluku n = 10–12.
Lajit kasvavat Keski- ja Etelä-Afrikassa sekä Madagaskarissa.
"Hydrostachys" on tuottanut kasvisystemaatikoille päänvaivaa. Cronquist (1981) ja Takhtajan (1997) pitivät sitä Lamiidae-ryhmään kuuluvana, ja se on yhdistetty myös Hydrangeales-, Saxifragales- tai Malpighiales-lahkoon. Heimon on ehdotettu kuuluvan myös Lamiales-lahkoon.
Lajeja:
Matti Pietikäinen (professori)
Matti Kalevi Pietikäinen (s. 20. maaliskuuta 1949 Kiuruvesi, Suomi) on suomalainen tietojenkäsittelytieteilijä. Hän on eräs tärkeimpiä suomalaisia hahmontunnistuksen, digitaalisen kuvankäsittelyn ja konenäön tutkimuksen uranuurtajia. Pietikäisen tutkimusryhmän kehittämä Local Binary Pattern (LBP) -tekstuurioperaattori on eräs hahmontunnistuksen kansainvälisen tiedeyhteisön eniten viitatuista menetelmistä. Menetelmään perustuva 2000-luvulla kehitetty kasvojentunnistusmenetelmä on myös eräs alueen tärkeimpiä. LBP:n erilaisia muunnelmia kehitetään jatkuvasti ja sitä käytetään myös muilla sovellusalueilla.
Pietikäinen suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon vuonna 1973, tekniikan lisensiaattitutkinnon vuonna 1977 ja tekniikan tohtoritutkinnon vuonna 1982 Oulun yliopistossa. Hän on vieraillut tutkijatohtorina Marylandin yliopistossa 1984-1985 ja hänet nimitettiin tietotekniikan professoriksi Oulun yliopistossa vuonna 1991. Hän on toiminut useissa kansallisten ja kansainvälisten tiedeseurojen luottamus- ja johtotehtävissä ja saanut alansa tiedepalkintoja. Vapaa-ajallaan Pietikäinen harrastaa golfia.
Pietikäinen on saanut IEEE:n fellow-arvonimen vuonna 2011.
Kari-Jouko Räihä
Kari-Jouko Räihä (s. 15. tammikuuta 1951 Helsinki, Suomi) on suomalainen tietojenkäsittelytieteilijä. Hänet tunnetaan erityisesti vuorovaikutteisen teknologian tutkijana. Räihä tutkii ihmisen ja tietokoneen välistä vuorovaikutusta ja hän on eräs Suomen merkittävimmistä katseenseurantaan perustuvien käyttöliittymien tutkijoista.
Räihä suoritti filosofian kandidaatin (1974), filosofian lisensiaatin (1977) ja filosofian tohtorin (1982) tutkinnot Helsingin yliopistossa. Toimittuaan Helsingin yliopistossa tutkimusassistenttina, yliassistenttina ja apulaisprofessorina hän sai nimityksen Tampereen yliopiston tietojenkäsittelyopin professoriksi vuonna 1985. Hän on toiminut vierailevana tutkijana ja professorina useissa kansainvälisissä yliopistoissa sekä kansallisten ja kansainvälisten tiedeseurojen johtotehtävissä. Räihä on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2003 lähtien.
Vuoden liikemies
Vuoden liikemies on Suomen Liikemies-Yhdistyksen vuosittain jakama palkinto. Sitä on jaettu vuodesta 1980 asti.
Vladislav Bojarintsev
Vladislav Andrejevitš Bojarintsev (; s. 31. lokakuuta 1994) on venäläinen mäkihyppääjä, joka edustaa seuratasolla CSKA:a. Bojarintsev debytoi mäkihypyn maailmancupissa marraskuussa 2014 Klingenthalissa ollen suurmäen kilpailun 41. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Bojarintsev saavutti vajaata viikkoa myöhemmin Rukalla ollen suurmäen kilpailun 27. Bojarintsevin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on 14. tila Nižni Tagilista suurmäen kilpailusta joulukuulta 2014. Hän on osallistunut myös kaksiin nuorten MM-kilpailuihin sekä Continental Cupiin.
Wilhelm Johannsen
Wilhelm Ludvig Johannsen (3. helmikuuta 1857 Kööpenhamina, Tanska – 11. marraskuuta 1927 Kööpenhamina) oli tanskalainen kasvi- ja perinnöllisyystieteilijä. Johannsen tunnetaan käsitteiden geeni, genotyyppi ja fenotyyppi luojana. Hän on ollut merkittävä varhainen genetiikan tieteenalan uranuurtaja, joka loi menetelmiä ja käsitteitä 1900-luvun vaihteen perinnöllisyyttä tutkineeseen tiedeyhteisöön. Johannsenin esittelemä organismin genotyypin (perinnölliset ominaisuudet) ja fenotyypin (havaittavat ominaisuudet) ero on edelleen merkittävä biologian tutkimuksen perusta. Johannsen kritisoi vitalismiin ja teleologiaan perustuvia biologisia selityksiä ja korosti realistista ja materialistista lähestymistapaa, joka ei kuitenkaan pyrkinyt ymmärtämään biologisia ilmiöitä pelkästään fysiikan ja kemian lakien kautta.
Johannsen toimi Kööpenhaminan yliopiston kasvifysiologian professorina 1905-1926. Hän vieraili merkittävillä luentokiertueilla Yhdysvalloissa ja hänet nimitettiin Harvardin yliopiston kunniatohtoriksi 1909. Hän oli myös Tanskan kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen. Hän oli myös Kööpenhaminan yliopiston rehtori 1917-1918. Hän tutki ja julkaisi aktiivisesti aina kuolemaansa saakka vuonna 1927.
Anton Gafarov
Anton Ildusovitš Gafarov (; s. 4. helmikuuta 1987 Hanty-Mansijsk) on venäläinen maastohiihtäjä, joka edustaa Jugra Svsm 2 -seuraa. Gafarov on erikoistunut sprintteihin.
Hän debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2007 Rybinskin vapaan hiihtotavan sprintissä ottaen heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä sijalla 23. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa Gafarov saavutti samassa paikassa niin ikään vapaan sprintissä ollen kolmas vuonna 2009. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa on toinen Rukan perinteisen hiihtotavan sprintistä marraskuulta 2013. Kaudella 2013-14 Gafarov sijoittui sprintticupin kokonaiskilpailussa sijalle 12.
Gafarov osallistui myös vuoden 2014 talviolympialaisten sprinttiin Sotšissa. Sprintissä, joka hiihdettiin perinteisellä hiihtotavalla, hän oli 12. kaaduttuaan semifinaaleissa ja jäätyään niiden viimeiseksi. Gafarov osallistui myös vuoden 2009 MM-kisojen sprinttiin Liberecissä ja jäi sijalle 42. Hän saavutti kultaa sekajoukkuesprintistä ja hopeaa sprintistä vuoden 2015 talviuniversiadeista.
Ensikierron metabolia
Ensikierron metabolia eli alkureitin metabolia (engl. "first-pass metabolism") tarkoittaa lääkeaineen tai päihteen hyötyosuuden alenemaa ennen aineen pääsyä verenkiertoon. Runsas ensikierron metabolia vaikeuttaa sopivan annoksen löytämistä, koska hyötyosuuksissa on henkilökohtaisia eroja. Ensikierron metabolia liittyy erityisesti oraalisesti eli suun kautta nauttimiseen. Ensikierron metabolian vuoksi useita lääkeaineita ja päihteitä käytetään muilla tavoin kuin oraalisesti. Esimerkiksi oraalisesti nautitun buprenorfiinin hyötyosuus on pieni runsaan ensikierron metabolian vuoksi. Hengitettynä tupakkatuotteiden sisältämä nikotiini välttää maksan ensikierron metabolian ja pääsee keuhkoihin, joista se imeytyy verenkiertoon.
Yrjö Toivola
Yrjö Toivola (15. syyskuuta 1927 Viipuri – 16. elokuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka toimi 1969–1991 säämittauslaitteistoja valmistavan Vaisala Oyj:n toimitusjohtajana.
Toivola pääsi ylioppilaaksi 1946 ja ryhtyi opiskelemaan sähkötekniikkaa Teknillisessä korkeakoulussa. Valmistuttuaan Toivola sai paikan Vaisala-yhtiöstä ja nimitettiin tutkimusjohtajaksi 1958. Seuraavan vuosikymmenen alussa Toivola lähti käynnistämään Vaisalan tehdasta Buenos Airesissa, ja varatoimitusjohtajaksi hänet nimettiin 1963.
Vaisalan perustajan Vilho Väisälän kuoltua 1969 Toivola nimitettiin yhtiön toimitusjohtajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1991 ja hoiti vielä vuoden verran hallituksen puheenjohtajuutta.
Toivolan toimitusjohtajakaudella Vaisala kasvoi nopeasti: yhtiön liikevaihto noin kymmenkertaistui ja henkilöstömäärä viisinkertaistui. Yhtiö laajeni uusille tuotealueille, kuten tie- ja ilmailusääjärjestelmiin. Kansainvälisen liiketoiminnan johtamisen ohella Toivola osallistui aktiivisesti yrityksen tuotekehitystyöhön. Vaisala oli muun muassa puolijohdetekniikan edelläkävijöitä suomalaisessa teollisuudessa.
Opiskeluajoistaan lähtien Toivola osallistui meteorologian kansainväliseen järjestötoimintaan. 1960-luvulta alkaen hän oli mukana Maailman meteorologisen järjestön (WMO) ja sen komissioiden työhön. Muita järjestöjä olivat European Cooperation in the Field of Scientific and Technical Research (COST), Euroopan avaruusjärjestö (ESA) sekä OECD ja tiedejärjestö International Council for Science (ICSU).
Yrjö Toivolalle myönnettiin teollisuusneuvoksen arvonimi 1982, Helsingin yliopiston filosofian kunniatohtorin arvo 1986 ja Teknillisen korkeakoulun tekniikan kunniatohtorin arvo 1988. Vuoden johtajaksi hänet valittiin 1985 ja vuoden liikemieheksi 1991.
Jarl Magnus Riiber
Jarl Magnus Riiber (s. 15. lokakuuta 1997) on norjalainen yhdistetyn hiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän edustaa IL Heming -seuraa.
Riiber debytoi yhdistetyn maailmancupissa joulukuussa 2014 Lillehammerissa suurmäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa. Hän lähti hiihto-osuudelle peräti kahdeksantena, mutta putosi sijalle 28 ottaen kuitenkin uransa ensimmäiset maailmancupin pisteet. Ensimmäisen maailmancupin palkintosijansa hän saavutti Seefeldin triplan avauskilpailusta tammikuussa 2015 ollen kolmas. Seuraavalla kaudella hän oli Ramsau am Dachsteinin kilpailuissa kolmas ja toinen. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Oslossa 6. helmikuuta 2016. Hän oli samalla kaudella kolmas Trondheimissa. Tammikuussa 2018 hän sijoittui Seefelsissä kaksi kertaa toiseksi ja kerran kolmanneksi. Saman vuoden maaliskuussa hän oli toinen Trondheimissa. Schonachissa hän oli kahdesti toinen ja maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemäs. Riiber oli toinen kauden 2018–2019 ensimmäisessä osakilpailussa Rukalla. Seuraavalla viikolla Lillehammerissa Riiber voitti kaikki kolme osakilpailua. Hän voitti myös Ramsaun ensimmäisen kilpailun, ja seuraavan vuoden kaksi ensimmäistä kilpailua Otepäässä. Hän voitti myös Trondheimin kilpailut tammikuun lopulla.
Helmikuussa 2014 Riiber saavutti MM-pronssia nuorten MM-kisojen joukkuekilpailusta Val di Fiemmestä Italiasta. Nuorten MM-kilpailuissa Almatyssa 2015 hän voitti kultaa normaalimäen 5 ja 10 kilometrin Gundersen-kilpailuissa. Joukkuekilpailussa hän sai pronssia. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui molemmissa henkilökohtaisissa kilpailuissa neljänneksi ja sai joukkuekilpailussa hopeaa.
Sallustiano
Sallustiano on Rooman seitsemästoista rione, jota ympäröivät luoteessa Ludovisi, koillisessa Aurelianuksen muuri, kaakossa Castro Pretorio ja lounaassa Trevi. Sen koko on noin 26 hehtaaria, väkiluku 2 200 ja väestötiheys 8 400 asukasta neliökilometrillä (2013). Kaupunginosa sijaitsee Quirinaliksen ja Pincion kukkuloiden välissä.
Roomalainen historioitsija Sallustius rakennutti nykyisen Sallustianon alueelle huvilan ja suuren puutarha-alueen 40 eaa. Sen omistus siirtyi myöhemmin Rooman keisareille, jotka laajensivat puutarhaa merkittävästi. Keisari Aurelianus rakensi alueelle hippodromin, jonka keskelle pystytetty obeliski siirrettiin vuonna 1789 Campo Marzioon Trinità dei Montin kirkon eteen. Laajasta puutarha-alueesta on säilynyt nykypäivään yksittäinen paviljonki, joka rakennettiin keisari Hadrianuksen valtakaudella. Se sijaitsee keskellä Sallustianoa, 14 metriä nykyistä maanpintaa alempana. Alueelta löydettiin myös kuuluisa marmoriveistos "Kuoleva gallialainen", joka on näytteillä Musei Capitolinissa.
Via Piemonten varrella sijaitseva San Camillo de Lellisin uusromaaninen kirkkorakennus valmistui 1871 Sallustiuksen puutarhoihin kuuluneiden raunioiden päälle. Kaupunginosan lounaisosassa, Via Venti Settembren varrella kohoaa puolestaan Santa Maria della Vittorian barokkikirkko, joka on kuuluisa Berninin mestariteoksesta "Pyhän Teresan hurmio". Sallustianon kohdalla Aurelianuksen muurissa ollut Porta Salarian kaupunginportti purettiin vuonna 1921 käytännön syistä. Purkutöiden yhteydessä löydettiin maasta useita antiikinaikaisia hautamuistomerkkejä, jotka siirrettiin portin vasemmalle puolelle Corso D’Italian varrelle.
Sallustianon rajat suhteessa naapurikaupunginosiin ovat seuraavat:
Tobias Eberhard
Tobias Eberhard (s. 12. tammikuuta 1985 Saalfelden) on itävaltalainen ampumahiihtäjä, joka edustaa HSV Saalfeldeniä. Myös hänen veljensä Julian Eberhard on ampumahiihtäjä.
Eberhard debytoi ampumahiihdon maailmancupissa vuonna 2006 Kontiolahdella sijoittumalla sprintin 88:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Eberhard saavutti vuonna 2007 Pokljukan sprintissä Sloveniassa sijoittuessaan sijalle 20. Eberhardin paras sijoitus maailmancupissa on yhdeksäs, jonka hän on saavuttanut kahdesti. Ensimmäinen yhdeksäs sija tuli Oberhofin sprintistä vuodelta 2009 ja toinen Antholz-Anterselvan yhteislähtökilpailusta samalta vuodelta.
Eberhard on osallistunut kaksiin nuorten MM-kisoihin, joissa hänen paras sijoituksensa on kuudes vuodelta 2006 Presque Islestä. Eberhard on voittanut myös Euroopan-mestaruuskultaa Ridnaunin sprintistä vuodelta 2011 sekä EM-pronssia neljää vuotta aiemmin Banskosta.
Lohikäärmebarbi
Lohikäärmebarbi eli loistosärki ("Zacco platypus") on särkikalojen heimoon kuuluva, tavallisesti noin 13 senttimetrin mittaiseksi kasvava makeanveden kalalaji. Se elää Kiinan ja Vietnamin alueella. Aikuiset lohikäärmebarbit elävät matalalla virroissa ja joissa. Ne käyttävät ravinnokseen eläinplanktonia, pieniä äyriäisiä, leväkasaantumia ja pieniä kaloja. Lajin kaupallinen käyttö on vähäistä.
Lohikäärmebarbeja kasvatetaan ulkolammissa ja kylmän veden akvaarioissa. Niitä tuodaan Eurooppaan Japanista. Koirailla on kutuaikana sateenkaarimainen väritys.
Filmfare Awards 2002
Filmfare Awards 2002 oli 21. helmikuuta 2003 Mumbaissa pidetty tilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2002 parhaat hindinkieliset elokuvat. Se oli järjestyksessään 48. Filmfare Awards -tilaisuus.
Aune Jääskinen
Aune Eva Hildur Jääskinen, o.s. "Piiroinen" (21. tammikuuta 1932 Liperi – 26. helmikuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen taidehistorioitsija.
Hänestä tuli Suomen ensimmäinen ikonitaiteen tutkimukseen erikoistunut dosentti.
Jääskisen äiti oli luterilainen, isä ortodoksi, ja perheen lapset kasvatettiin ortodokseiksi. Hän kävi Joensuun yhteiskoulua ja opiskeli taidehistoriaa Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti filosofian kandidaattitutkinnon 1955, taidehistorian lisensiaattitutkinnon 1965 ja väitteli filosofian tohtoriksi taidehistoriassa vuonna 1971 aiheenaan "Konevitsan Jumalanäidin ikoni". Jääskisellä oli dosentuuri sekä Helsingin että Itä-Suomen yliopistoissa. Hän toimi Suomen Taideakatemian näyttely- ja tiedotusosaston johtajana 1984–1990 sekä Valtion taidemuseon ulkomaisen taiteen museon johtajana 1990–1997.
Hänen tutkimustyönsä Konevitsan Jumalanäidin ikonin sekä Tihvinän Jumalanäidin ikonin parissa sai runsaasti kansainvälistä näkyvyyttä. Hän julkaisi ikonitutkimuksesta myös lukuisia tieteellisiä julkaisuja.
Tieteellisen uransa lisäksi Aune Jääskinen oli kiinnostunut myös lastenkulttuurista. Hän kirjoitti pakinoita, novelleja, lastenkirjoja, käännöksiä ja radio-ohjelmia.
Jääskinen valittiin Vanhus- ja lähimmäisliiton toimesta vuoden isovanhemmaksi vuonna 1997. Vuonna 2007 hän vaati Pyhän Nikolaoksen ihmeiden tekijän ikonin varkauden tekijää palauttamaan saaliiksi saamansa ikonin.
Jean-François de La Pérouse
Jean François de Galaup, comte de La Pérouse (22. elokuuta 1741 Albi, Ranska — n. 1788 Vanikoro, Santa Cruzin saaret, Salomonsaaret) oli ranskalainen meriupseeri ja tutkimusmatkailija. Hän kartoitti laajalti Tyynenmeren alueita 1780-luvun jälkipuoliskolla.
La Pérouse syntyi Albin seudulla 1741. 15-vuotiaana hän aloitti merisotakoulun. Hän oli mukana sodissa, jotka Ranska kävi Iso-Britanniaa vastaan Pohjois-Amerikassa. Ranskan kuningas Ludvig XVI nimitti hänet uusia kauppareittejä etsivän tutkimusretkikunnan johtajaksi. Tämä retkikunta tutki ja kartoitti Pohjois-Amerikan länsirannikkoa Alaskasta Kaliforniaan 1785-86. 1786-88 La Pérouse purjehti Tyynenmeren yli Kalifornian Montrey Baysta Kiinan Macaoon. Tämän jälkeen hän lähti vielä yhdelle tutkimusmatkalle, joka suuntautui Australiaan ja Tyynenmeren saarille.
Tällä matkalla hän katosi sen jälkeen, kun hän lähti nykyisen Samoan alueelta kohti Uutta-Kaledoniaa 1788. 
La Pérouse katosi tutkiessaan Australian itärannikkoa. Retkikunnan laivojen jäännökset ja matkamuistiinpanot löydettiin vuonna 1826. La Pérousen salmi pohjoisella Tyynellämerellä on nimetty hänen mukaansa.
Screen Actors Guild Awards 2005
Screen Actors Guild Awards 2005 oli järjestyksessään 11. SAG-palkintogaala, jossa yhdysvaltalainen Screen Actors Guild -ammattilitto jakoi palkinnot näyttelijöille roolisuorituksistaan vuoden 2004 elokuvissa ja televisio-ohjelmissa. Gaala järjestettiin Shrine Auditoriumissa, Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 5. helmikuuta 2005.
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.