hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kova laki: Rikollinen mieli
Kova laki: Rikollinen mieli ("Law & Order: Criminal Intent") on yhdysvaltalaisen "Kova laki" -televisiosarjan spin-off. Sarja keskittyy New Yorkin poliisin kaikkein vakavimpien rikosten tutkintaan erikoistuneen erikoisyksikön toimintaan. Sarjaa esittää Suomessa Yle TV2.
Björn Sieber
Björn Sieber (5. maaliskuuta 1989 Voralberg – 26. lokakuuta 2012) oli itävaltalainen alppihiihtäjä. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Sieber sijoittui superalppiyhdistetyssä 13:nneksi ja suurpujottelussa 22:nneksi. Maailmancupissa Sieber sijoittui parhaimmillaan seitsemänneksi Banskon superalppiyhdistetyssä helmikuussa 2011. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa suurpujottelussa ja pronssia supersuurpujottelussa.
Sieber kuoli 26. lokakuuta 2012 auto-onnettomuudessa. Häntä pidettiin yhtenä lupaavimmista alppihiihtäjistä Itävallassa.
Marmorikuula
Marmorikuula on pyöreä, yleensä lasista valmistettu pallo. Marmorikuulat ovat useimmiten lastenleikkeihin suunnattuja.
ITTF Hall of Fame
ITTF Hall of Fame on Kansainvälisen pöytätennisliiton kunniagalleria, joka perustettiin vuonna 1993. Silloin siihen nimettiin 12 henkilöä.
Netta Walldén
Netta Walldén (s. 1973 Orivesi) on suomalainen lastenkirjailija ja äidinkielenopettaja. Hän kirjoittaa "Rubenin tutkimuksia" -lastenkirjasarjaa.
Walldén on opiskellut Tampereen yliopistossa muun muassa suomen kieltä, kirjallisuutta ja tiedotusoppia sekä markkinointia ja luovaa kirjoittamista Kriittisessä Korkeakoulussa. Hän opettaa äidinkieltä ja kirjallisuutta Klaukkalassa. Ennen opettajaksi ryhtymistä hän työskenteli muun muassa UPM Kymmenen palveluksessa. Walldénin tekstejä on palkittu Pirkanmaan kirjoituskilpailussa, vuonna 2007 proosasarjassa ja vuonna 2008 lyriikkasarjassa.
Vuonna 2011 ilmestyi Walldénin esikoisteos ja "Rubenin tutkimuksia" -kirjasarjan ensimmäinen osa, "Ruben ja rouva Mallamudin tapaus". Sarjassa 11-vuotias Ruben tutkii sisarensa kanssa outoja tapahtumia kotipaikassaan Saarnilaaksossa. Walldén inspiroitui kirjoittamaan kirjan Elliott Smithin kappaleen ”Waltz #2” myötä, ja kirjan alussa onkin lainaus kappaleesta. Teos oli Lasten LukuVarkaus -palkintoehdokkaana vuonna 2012.
Vuonna 2012 ilmestyi sarjan toinen osa, "Ruben ja Harman kartano". Kolmas osa, "Ruben ja ratikkaralli" (2013), palkittiin joulukuussa 2013 Lounais-Suomen Kirjailijoiden joka toinen vuosi jakamalla Anni Polva -palkinnolla. Sarjan neljäs osa "Ruben ja kadonneet karaatit" ilmestyi tammikuussa 2015. Myös se oli ehdolla LukuVarkaus-palkinnon saajaksi.
Walldén on toimittanut yhdessä Hanna van der Steenin kanssa Anni Nykäsen kuvittaman, nuorille suunnatun kokoelmateoksen "Mikä moka!", joka ilmestyi lokakuussa 2013.
Walldén kuuluu Suomen Nuorisokirjailijat ry:n johtokuntaan ja on Lukukeskuksen hallituksen jäsen.
Walter Grubmüller
Walter Grubmüller (s. 13. tammikuuta 1989 Wien) on itävaltalainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2000. Vuonna 2004 hän ajoi muutaman kilpailun Formula Renault Monza -sarjassa. Vuonna 2005 hän kilpaili Eurocup Formula Renault, Italian Formula Renault sekä IFR talvisarjoissa vaihtelevalla menestyksellä. Vuonna 2006 Grubmüller jatkoi samaisissa sarjoissa. Vuosina 2007–2009 Grubmüller kilpaili muun muassa Aasian F3- ja Britannian F3-sarjoissa sijoittuen Britannian F3-sarjan toiseksi vuonna 2009. Vuonna 2010 Grubmüller kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa saavuttaen 16 pistettä. Seuraavana vuonna hän jatkoi sarjassa saavuttaen 24 pistettä. Vuonna 2012 Grubmüller jatkoi samassa sarjassa saavuttaen yhden kakkossijan ja 42 pistettä.
Artemide
Artemide S.p.A. on italialainen valaisinvalmistaja, joka on erikoistunut tunnettujen muotoilijoiden ja arkkitehtien suunnittelemiin valaisimiin. Artemide on Italian suurimpia valaisinvalmistajia. Aiemmin Artemiden tuotevalikoimaan kuuluivat myös erityisesti muovista valmistetut huonekalut ja sisustusesineet.
Yrityksen perustivat 1950–1960-lukujen vaihteessa Ernesto Gismondi ja Sergio Mazza. Vuonna 1967 yritys voitti ensimmäisen Compasso d'Oro -muotoilupalkintonsa Vico Magistrettin suunnittelemalla "Eclisse"-valaisimella. Vuonna 1972 syntyi Richard Sapperin "Tizio"-valaisin, josta tuli eräänlainen modernin valaisinsuunnittelun symboli vuosikymmeniksi. Vuonna 1987 Artemide lanseerasi Michele De Lucchin ja Giancarlo Fassinan suunnitteleman "Tolomeo"-työvalaisimen, joka on sittemmin kasvanut myös seinä- ja kattovalaisimia käsittäväksi tuotesarjaksi.
Muita Artemidelle suunnitelleita nimiä ovat Mario Botta, Norman Foster, Ettore Sottsass, Enzo Mari, Neil Poulton, Karim Rashid, Herzog & de Meuron, Naoto Fukasawa ja Luigi Serafini. Monet Artemiden valaisimet on palkittu arvostetuilla muotoilupalkinnoilla kuten Compasso d'Oro ja Red Dot Design Award. Yhtiön valaisimia on muun muassa Galleria Nazionale d’Arte Modernan, Museum of Modern Artin (MoMA) ja Metropolitan Museum of Artin kokoelmissa.
Artemiden nykyinen tuotevalikoima kattaa niin teknisiä sisä- ja ulkovalaisimia kuin sisustusvalaisimiakin. Artemiden tuotteita myydään 83 maassa. Yrityksellä on tehtaita Italian lisäksi Unkarissa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa ja työntekijöitä noin 700. Vuonna 2008 Artemide osti Firenzen lähellä toimivan, LED-valaistustekniikkaan erikoistuneen Nord Lightin.
Suomeen Artemide Group SpA:n valaisimia tuo Teclux Oy. Niiden vähittäismyyjinä ovat aiemmin toimineet ainakin Décembre, Funktio ja Vepsäläinen.
Württemberginseisoja
Württemberginseisoja ("Württemberger Vorstehhund") on sukupuuttoon kuollut saksalainen koirarotu, joka oli nimensä mukaisesti kotoisin Württembergistä, joka kuuluu nykyisin Baden-Württembergin osavaltioon.
Württemberginseisoja oli kookas, vankkarunkoinen ja raskasrakenteinen. Säkäkorkeus oli 69 cm. Lyhyen karvapeitteen pääväri oli valkoinen; päässä ja selässä oli tiikeriraitaiset merkit; silmien yläpuolella, poskissa ja raajojen yläosissa oli vaaleat tan-merkit. Valkoinen alue oli täynnä ruskeita täpliä samaan tapaan kuin ruskea päistärikkö -värisellä saksanseisojalla. Rotu muistutti enemmän ajokoiraa kuin tyypillistä seisojaa, ja se oli nykyistä lyhytkarvaista saksanseisojaa vankkarakenteisempi.
Alun perin kaikki lyhytkarvaiset saksalaiset seisojat luettiin samaan rotuun lyhytkarvaisen saksanseisojan kanssa. Myös weimarinseisoja rekisteröitiin tämän rotunimen alle aina vuoteen 1922 asti, jolloin se jaoteltiin omaan erilliseen B-luokkaan. Württemberginseisoja rekisteröitiin niin ikään omaan C-luokkaansa erotuksena kahteen edellä mainittuun.
Rotua käytettiin jäniksen ja lintujen noutamiseen. Se kuoli sukupuuttoon 1900-luvun alussa, mutta oli sitä ennen levinnyt laajalle alueelle Lounais-Saksaa.
Morris, Desmond. "Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1,000 Dog Breeds". Ebury Press, 2001. ISBN0-09-187091-7. Sivut 272-273.
Keskisen Kello
Keskisen Kello Oy on Tuurin kyläkaupassa sijaitseva kello- ja koruliike. Yritys on perustettu vuonna 1982, ja sen pääomistajina toimivat veljekset Jari ja Marko Keskinen. Matti Keskinen perusti yrityksen vuonna 1982. Yrityksen liiketila on alallaan Suomen suurin.
Vuonna 2011 yrityksen liikevaihto oli 2,3 miljoonaa euroa.
Charles Crichton
Charles Crichton (6. elokuuta 1910 Wallasey, Merseyside – 14. syyskuuta 1999 South Kensington, Lontoo) oli brittiläinen elokuvaohjaaja ja -leikkaaja, joka teki yli 40 vuotta kestäneen uran elokuvateollisuuden parissa.
Lähes 80-vuotiaana Crichton sai kaksi Oscar-ehdokkuutta vuoden 1988 elokuvasta "Kala nimeltä Wanda" kategorioissa paras ohjaus ja paras alkuperäinen käsikirjoitus. Hänen aiempia tunnettuja ohjauksiaan ovat "Kuolema saapuu yöllä" (Dead of Night, 1945), "Pojat dekkareina" (Hue and Cry, 1947), "Varastin miljoonan" (The Lavender Hill Mob, 1951) ja "Tulva" (Floods of Fear, 1958).
Järvenpää Plus
Järvenpää Plus on kansalaisjärjestö, joka vaikuttaa Järvenpään kunnallispolitiikassa. Yhdistys on osallistunut kunnallisvaaleihin vaaleista 1988 lähtien. Vuosina 1988–2000 yhdistys toimi nimellä Järvenpää 2000 yhteislistana sitoutumattomien ja Vihreiden kanssa, ja siitä lähtien omana listanaan. Vuosituhannen vaihteessa järjestö vaihtoi nimekseen Järvenpää 2000+, ja vuoden 2012 alussa nykyiseen muotoonsa Järvenpää Plus. Kaudella 2008-2012 järjestö oli viidellä kaupunginvaltuutetullaan valtuuston viidenneksi suurin ryhmittymä.
Sentosa
Sentosa on yksi Singaporen saarista. Se sijaitsee Singaporen pääsaaren eteläpuolella. Saari on yhteydessä pääsaareen kapealla pengertiellä.
Sentosa on lomakohde jossa on useita hiekkarantoja, kylpylöitä, viihdekeskus ja kaksi golfrataa. Siellä on myös Disney World ja suuri vesipuisto.
Saari on aikoinaan tunnettu merirosvojen majapaikkana. Vuonna 1840 siellä kuoli monia ihmisiä malariaan.
Vuonna 1942 japanilaiset pitivät saarella brittiläisiä ja australialaisia sotavankeja.
Herthapointteri
Herthapointteri ("Herthapointer") on tanskalainen koirarotu, joka tunnettiin aiemmin nimellä "herthahund". Sitä ei tunneta kotimaansa ulkopuolella, mutta se kasvattaa yhä enemmän suosiota maan rajojen sisällä.
Herthapointteri muistuttaa pointteria. Se on keskikokoinen, atleettinen ja vankkarakenteinen. Lyhyt ja sileä karvapeite on punaruskea, jossa on pienet valkoiset merkit. Säkäkorkeus on 58,7–65 cm ja paino 20–27 kg.
Rotu on älykäs, eloisa ja erinomainen metsästyskoira. Se on myös helposti koulutettavissa työhönsä.
Vuonna 1864 Toisesta Saksan-Tanskan sodasta Tanskaan palaavat sotilaat kohtasivat kotireissullaan nälkiintyneen, kauniin oranssin seisojatyyppisen narttukoiran, joka muistutti ulkonäöltään enemmän mannermaisia kanakoiria kuin englantilaista pointteria. Eläin alkoi ruokkimisen toivossa seurata heitä, minkä vuoksi he antoivat sen nimeksi Hertha ja myivät sen paikalliselle harrastelijametsästäjälle. Tämä antoi sen lahjaksi jyllantilaiselle ammattilaismetsästäjälle, ja se päätyi Alsin saarelle.
Hertha astutettiin sittemmin Alsissa pointtereita kasvattaneen Austenborgin herttuan, Frederik Christianin, oranssilla Englannin tuonti -uroksella nimeltä Sport. Herttuan kasvattama linja tunnettiin siitä, että niillä kaikilla oli Herthan tapaan oranssi karvapeite, jossa oli pienet valkoiset merkit. Tämä oltiin saatu aikaan systemaattisella sisäsiitoksella. Kyseinen yhdistelmä periytti edelleen samaista väriä, ja pentueesta tuli täten perusta nykyiselle rodulle. 1800-luvun lopulla perustettiin rotujärjestö ja ensimmäinen rotumääritelmä kirjoitettiin vuonna 1897.
Rodulla on pidempi ja puhtaampi sukutaulu kuin tanskalaisilla pointtereilla, koska jälkimmäisten metsästysominaisuuksia pyrittiin parantamaan useaan otteeseen rotujen jo eriydyttyä toisistaan herthapointteri-risteytyksillä. Vastaavasti taas herthapointteri on pidetty täysin puhtaana aina siitä lähtien kun sitä alettiin jalostaa erillisenä rotuna.
Tästä huolimatta vuonna 1982 Tanskan kennelliitto hylkäsi Hertha-yhdistyksen pyynnön tunnustaa rotu virallisesti, sillä sen mielestä kyse on vain pointterilinjasta. Monet kynologit kuten Desmond Morris pitävät sitä kuitenkin täysin omana rotunaan, koska sitä on jalostettu jo pitkään ja systemaattisesti puhtaasti erillään kantarodustaan ja se on kehittynyt siitä riittävän erilaiseksi.
Karin Knapp
Karin Knapp (s. 28. kesäkuuta 1987 Bruneck) on italialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 33 elokuussa 2015. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta ja viisi ITF-turnausta kaksinpelissä.
Grand Slam -turnauksissa hän on päässyt parhaimmillaan neljännelle kierrokselle Wimbledonissa 2013. Ranskan avoimissa 2007 hän hävisi kolmannella kierroksella Patty Schnyderille ja vuonna 2008 ykköseksi sijoitetulle Marija Šarapovalle.
Knapp on kotoisin saksankielisestä Etelä-Tirolin maakunnasta.
Belgianseisoja
Belgianseisoja ("Braque Belge") on sukupuuttoon kuollut belgialainen koirarotu.
Belgianseisoja oli seisojaksi vankkarakenteinen ja voimakas eikä yhtä nopea kuin moni kevyempi seisoja. Sen häntä typistettiin, mutta luonnolliseen tilaan jätettynä häntä oli kohtuullisen pitkä. Karvapeite oli lyhyt, sileä ja tiheä, ja väriltään valkoinen suurin ruskein merkein. Kuten ruskeapäistäriköllä saksanseisojalla, myös tällä rodulla väritykseen liittyi ruskea täplitys valkoisilla alueilla, joka antoi karvapeitteen valkoiselle alueelle harmaan vivahteen. Keskimääräinen säkäkorkeus oli 65 cm ja paino 25 kg.
Belgianseisoja polveutui vanhasta tanskankanakoirasta ja isogascognenajokoirasta. Sen uskotaan olleen läheisintä sukua ranskalaisille seisojille. 1800-luvulla se oli kotimaassaan suosittu, mutta saksanseisojan ja ranskalaisten seisojien alkaessa saavuttaa suosiota ja metsästysalueiden vähetessä sen lukumäärä alkoi laskea. Jo vuonna 1960 se listattiin belgialaisia rotuja käsittelevässä kirjassa erittäin harvinaiseksi, ja 11.9.1984 Belgian kennelliitto "Société Royale Saint-Hubert" lähetti FCI:lle kirjeen, jossa ilmoitti sen kuolleen sukupuuttoon. Tästä huolimatta se löytyi vielä vuonna 1989 virallisesti FCI:n listoilta "väliaikaisesti" poistettuna rotuna, ja poistettiin vasta myöhemmin kokonaan virallisesta rotuluettelosta.
Johan Larsson
Johan Larsson voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Jimmy Holiday
Jimmy Holiday (24. heinäkuuta 1934 – 15. helmikuuta 1987) oli yhdysvaltalainen rhythm and blues -laulaja ja lauluntekijä. Mississippissä syntynyt Holiday nauhoitti Everest Recordsille 1960-luvulla ja myöhemmin siirtyi neworleansilaiselle Minit-yhtiölle. Hänen debyyttinauhoituksensa ”How Can I Forget” nousi rhythm and blues -listan kymmenen kärkeen vuonna 1963. Holidayn tunnetuin sävellys on Jackie DeShannonin ja Randy Myersin kanssa kirjoitettu ”Put a Little Love in Your Heart”.
Jimmy Holiday kuoli sydänkohtaukseen Iowa Cityssä vuonna 1987.
Gangnam
Gangnam eli Gangnam-gu on yksi Etelä-Korean pääkaupungin Soulin 25 hallinnollisesta alueesta, joita kutsutaan nimellä "gu". Vuonna 2010 siellä oli 527 641 asukasta.
Gangnamin nimi tarkoittaa "joen eteläpuolella". Alue tunnetaan erityisesti asuntojen kalleudesta ja vilkkaasta yöelämästä. Se on myös teknologiakeskus, jossa toimivat muun muassa Google ja IBM.
Savoijinpaimenkoira
Savoijinpaimenkoira ("Berger de Savoie") eli alppienpaimenkoira ("Berger des Alpes") on ranskalainen koirarotu. Se on uhanalainen, mutta se ollaan piakkoin virallistamassa Ranskan kennelliitossa, mikä voi kasvattaa sen suosiota huomattavasti.
Savoijinpaimenkoira on rungoltaan pitkänomainen, lihaksikas ja vankkarakenteinen. Sen pää on voimakas, korvat puolipystyt ja eteenpäin taittuneet ja häntä keskipitkä ja kärjestä kaartuva. Karvapeite on tiheä ja säänkestävä, ja muodostaa selkeästi erottuvan kauluksen niskan ympärille. Väritys on yleensä joko blue merle tai ruskea tummanharmain karvankärjin (soopeli/riistanharmaa). Molemmissa väreissä on yleensä tan-merkit. Lisäksi esiintyy jonkin verran mustia ruskein merkein (black & tan). Säkäkorkeus on 46-56 cm ja paino 21-25 kg.
Rotu on kestävä, uuttera, itsevarma, nopea ja monipuolinen työkoira. Se on lisäksi leikkisä, uskollinen ja erittäin kiintynyt perheeseensä, jota kohtaan se on erittäin lempeä. Miellyttämishalun ja tottelevaisuuden vuoksi kouluttaminen on helppoa ja se on aina valmis palvelemaan omistajaansa, jonka perässä sillä on taipumus kulkea joka paikkaan. Sillä tulee kuitenkin olla selkeä arvojärjestys ja edellyttää omistajaltaan auktoriteettia. Voimakkaan suojelu- ja vartiovietin vuoksi se soveltuu paimentamisen lisäksi myös vahtikoiraksi. Se kaipaa runsaasti aktiviteetteja ja huomiota.
Savoijinpaimenkoira, vanha maatiaiskantainen farmikoira, on kotoisin Savoijin Alpeilta Kaakkois-Ranskasta eikä sitä esiinny alueen ulkopuolella. Se on läheistä sukua niin ikään vanhaa alkuperää olevalle beaucenpaimenkoiralle. Se on jalostettu paimentamaan lampaita ja karjaa hankalissa olosuhteissa. Se ei ainoastaan paimentanut, vaan myös suojeli laumoja susilta, mistä juontaa juurensa nimitys "chasseur de loups" ("sudenmetsästäjä"). Vanhasta alkuperästään huolimatta se "löydettiin" erillisenä rotunaan vasta vuonna 1947. Nykyisin se on vaarassa kadota sen entisen työn vähennyttyä, mutta "Conservatoire du Berger de Savoie ou Berger Savoyard" tekee töitä sen pelastamisen eteen.
Karvapeite on helppohoitoinen.
La Futura
La Futura on yhdysvaltalaisen blues rock-yhtye ZZ Topin viidestoista ja toistaiseksi tuorein studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2012.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 4. Se pysyi listalla yhteensä 14 viikkoa.
Charlesinseisoja
Charlesinseisoja ("Braque Charles X") on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu, joka on saanut nimensä Kaarle X:stä. Myös saint-germaininseisojaa kutsuttiin jonkin aikaa samalla nimellä, minkä vuoksi rodut yhä sekoitetaan virheellisesti keskenään.
Charlesinseisoja oli raskasrakenteinen ja antoi kömpelön, hitaan, jalostamattoman ja karskin vaikutelman. Sen korvat olivat seisojaksi poikkeuksellisen pitkät. Sen häntä typistettiin puoleen alkuperäisestä pituudestaan. Väritys oli maksanruskea-valkoinen.
Rotu oli tasapainoinen ja tarkkavainuinen.
Charlesinseisojaa pidetään molempien ranskanseisojien, sekä pyreneläisen että gascognelaisen tyypin, kantarotuna.
Potsdaminvinttikoira
Potsdaminvinttikoira on sukupuuttoon kuollut italialainen koirarotu.
Potsdaminvinttikoira oli keskikokoinen, piirteiltään elegantti ja siro. Sen karvapeite oli lyhyt ja sileä. Väritys oli joko fawn, pronssi, sininen, hopeanharmaa tai musta. Säkäkorkeus oli n. 51 cm.
Rotu oli ihanteellinen seura- ja perhekoira.
Rotu oli sukua kotimaansa toiselle vinttikoirarodulle italianvinttikoiralle, ja toisin kuin kookkaammat vinttikoirat, se jalostettiin jo alun perin yksinomaan seurakoiraksi. Fredrik II Suuri kasvatti sitä palatsissaan Potsdamissa, mistä virheelliseen alkuperään viittaava nimi on lähtöisin. Hän oli potsdaminvinttikoirien innokas harrastaja ja hänen koirillaan oli mm. omat ruokalautaset. Hän piti rotua yksinoikeudella palatsissaan eikä antanut viedä sitä sen ulkopuolelle.
Kaksi Frederik Suuren potsdaminvinttikoiraa pelasti kerran hänen henkensä. Kävi ilmi, että kaakao jota hän tarjosi ensin kahdelle suosikkikoiralleen oli myrkytettyä, ja koska koirat kuolivat pian sen juotuaan hän ei itse erehtynyt juomaan sitä. Pian selvisi että itävaltalaiset olivat lahjoneet hänen kokkinsa salamurhaamaan hänet.
Frederikin kuoleman jälkeen kreivitär Marie Münster hankki itselleen kaksi jäljellä ollutta yksilöä. Hänen kasvatustyönsä ansiosta rotu levisi hetkeksi jopa Englantiin ja Irlantiin. Viimeiset tunnetut yksilöt elivät 1900-luvun alkupuolella, mutta Toinen maailmansota tappoi nekin sukupuuttoon.
Ceyloninkarvatonkoira
Ceyloninkarvatonkoira on sukupuuttoon kuollut srilankalainen koirarotu.
Ceyloninkarvatonkoira muistutti whippetiä karvattomuuttaan lukuun ottamatta. Se oli hoikkarakenteinen ja puolipystykorvainen. Kiinanharjakoiran tapaan silläkin oli päässään harja ja hännänpäässä töyhtö. Karvapeite oli joko vaalea tai tumma. Tummia pidettiin parhaina "parantajina", kun taas vaaleiden uskottiin tuovan huonoa onnea niille ihmisille, joiden taloihin se astui (mikäli kyse ei ollut omistajan talosta).
Rodun alkuperäinen käyttötarkoitus oli toimia "parantajana" tai "lämpötyynynä": uskottiin, että pitämällä sitä särkevää kehonosaa vasten se kykeni parantamaan kivun. Tämä selittyy karvattomien koirien tyypillisellä kuumalla iholla. Toisin kuin moni latina-amerikkalainen karvatonkoira, se ei toiminut paikallisten vararavintona.
Mayojenkarvatonkoira
Mayojenkarvatonkoira on sukupuuttoon kuollut keskiamerikkalainen koirarotu.
Mayojenkarvatonkoira oli pieni ja hoikkarakenteinen, 38-41 cm korkea. Iho oli pään alueella hieman ryppyinen ja päässä, raajoissa ja hännänpäässä oli kiinanharjakoiran tapaan töyhtomäistä karvaa. Väritys oli vaalea.
Mayojenkarvatontakoiraa käytettiin öisin lämmittävänä kuumavesipullona ja päivisin parantavana lämpötyynynä: se painettiin ihon kipukohtaa vasten ja ihon hohkaama kuumuus lievitti särkyä. 800-900-luvuilla jaa. se oli mayojen keskuudessa suosittu, koska muut keinot pysyä lämpiminä olivat hyvin alkeellisia.
Lokki-lava
Lokki-lava on Porin Kirjurinluodossa sijaitseva konserttilava. Se rakennettiin vuonna 1974 Pori Jazz -festivaalin käyttöön. Nimensä lava on saanut linnun siipiä muistuttavasta kattorakenteestaan.
Lava toimi Pori Jazzin pääesiintymispaikkana aina 2000-luvun alkuun saakka, jonka jälkeen sen korvasi vuonna 2001 valmistunut Kirjurinluoto Arena. Viimeiset Pori Jazzin konsertit Lokki-lavalla järjestettiin vuonna 2004. Lavan yleisöennätys tehtiin vuonna 1998, kun muun muassa Phil Collinsia saapui kuuntelemaan yli 25 000 ihmistä.
Pori Jazzin luovuttua lavan käytöstä se pääsi vuosien saatossa rapistumaan pahasti. Vuonna 2010 Lokki-lava kunnostettiin perusteellisesti. Nykyään lavalla järjestetään useita konserttitapahtumia vuosittain. Sitä käyttävät muun muassa Pori Jazz Kids Festival -lastenmusiikkitapahtuma sekä Porispere -rockfestivaali.
Our True Story
Our True Story on kokoelma yhdysvaltalaisen The Jive Five -lauluyhtyeen monofonisista levytyksistä vuosilta 1961, 1962 ja 1963. Yhtye oli tuolloin Les Cahanin Beltone Recordsin palveluksessa. Tämän myöhemmän kokoelman on julkaissut Ace Records.Kappaleiden oikeuksista vastaa Copyright Control.
Kappaleista neljä on aikaisemmin julkaisemattomia ja ne on merkitty vuosiluvulla 1983.
Jameison antaa tunnustusta Donn Filetin tekemälle tutkimustyölle ja kiittää lisäksi Ian Wentia, Jess Birdshallia ja Pete Donaghya.
The Jive Five
The Jive Five oli yhdysvaltalainen rhythm and blues -yhtye, joka oli parhaimmillaan 1960-luvun alkuvuosina.
Yhtyeen ensimmäinen singlejulkaisu "My True Story" jäi sen suosituimmaksi. Se oli korkeimmillaan Cashboxin Hot 100 -listalla sijalla kuusi syyskuussa 1961.
Yhtye oli kotoisin Brooklynistä Bedfordin–Stuyvesantin alueelta. Sen jäsenet tutustuivat toisiinsa Public School 54 -nimisessä oppilaitoksessa. Heidän esikuviaan olivat sellaiset lauluyhtyeet kuin The Heartbeats, The Moonglows ja The Spaniels ja Jive Five sai näiltä vaikutteita tuleviin levytyksiinsä.
Vuonna 1961 Les Cahan kiinnitti yhtyeen vastaperustamalleen Beltone-levymerkille. Ensisinglen "My True Story" nimikappaleen teki yhtyeen soololaulaja Eugene Pitt, ja hän on kertonut, että kappaleen sanoitus perustuu hänen omiin kokemuksiinsa, kun hän oli menettänyt tyttöystävänsä parhaalle ystävälleen. Kappaleen on myöhemmin levyttänyt ainakin Darts-yhtye albumilleen "Everyone Plays Darts".
Ensisinglen menestyksen myötä yhtye pääsi Dick Clarkin Caravan of Stars -kiertueelle, jonka muita esiintyjiä olivat twistin "isä" Chubby Checker, Paul Anka, Duane Eddy, The Shirelles ja Clarence "Frogman" Henry.
Yhtyeen toinen single "Never Never" ei menestynyt edeltäjänsä tavoin, mutta nousi kuitenkin kansalliselle listalle.
Vuoden 1962 puolella ilmestyi kolmas single "No Not Again". Se ei kuitenkaan menestynyt, koska sen tyylilaji oli ostavan yleisön mielestä vanhentunut modernimman soul-tyylin vallatessa alaa.
Seuraava single "What Time Is It" menestyi hieman paremmin, ja nimikappale oli myöhemmin suosittu oldies-konserttien yhteydessä jo nimensäkin perusteella.
Single "These Golden Rings" nousi vain R&B-listalle, vaikka sen nimikappale on useiden keräilijöiden mielestä yhtyeen paras esitys. Kappale alun perin King Recordsille levyttäneen The Strangers -yhtyeen tuotantoa.
Vuonna 1963 ilmestyivät singlet "Johnny Never Knew" ja "Rain".
Cahanin Beltone Records lopetti toimintansa vuonna 1964, koska Cahan ei enää saanut uutta menestyslevyä ja hänellä oli kolmen miljoonan dollarin oikeusjuttu jakelijansa King Recordsin kanssa.
Beltone Recordsin arkistoihin jäi neljä julkaisematonta laulua: "Hurry Back", "You Know What I Would Do", "The Girl with the Wind in Her Hair" ja "I Don't Want to Be without You Baby". Kaksi viimeksi mainittua Les Cahan antoi kuitenkin The Corsairs -yhtyeen levytettäväksi Leopard-sivumerkilleen. Jive Fiven tulkitsemina kaikki neljä kappaletta julkaistiin vuonna 1983.
Beltone Recordsin kaaduttua ns. britti-invaasio The Beatles -yhtyeen johdolla oli alkamassa ja tämä söi Jive Fivenkin suosiota. Yhtye levytti kuitenkin vanhalla doo-wop-tyylillään kappaleet "Kiss, Kiss, Kiss" ja "United". Jälkimmäinen oli alun perin The Love Notesin tuotantoa. Jive Fiven tyyli muuttui tämän jälkeen soulin suuntaan, ja menestyneimpiä kappaleita olivat "I'm a Happy Man", "Sugar" ja "I Want You to Be My Baby". Levy-yhtiöinä olivat tällöin United Artists, Musicor ja Decca.
Sopimuksellisista syistä yhtye joutui sitten muuttamaan nimensä The Jyve Fyveksi.
Man-saaren tuomari
Man-saaren tuomari ("The Manxman") on Alfred Hitchcockin ohjaama mykkäelokuva vuodelta 1929.
Elokuvan tarina on kolmioodraama, jossa lapsuudenystävät, köyhä kalastaja Pete ja juristi Philip, rakastuvat pubin pitäjän tyttäreen Kateen. Kate lupautuu Petelle, kun tämä lähtee Afrikkaan hankkimaan omaisuutta, mutta unohtaa lupauksensa ja lämpenee Philipille. Kriitikko Harri Römpötti arvioi tarinan koskettavaksi.
Elokuva on entisöity viimeisenä British Film Instituten (BFI) Hitchcockin mykkäelokuvien entisöintihankkeen yhteydessä, jossa kaikki yhdeksän säilynyttä elokuvaa kunnostettiin. Sen sanotaan näyttävän uunituoreelta. Alkuperäinen negatiivi oli säilynyt, ja se entistettiin digitaalisella tekniikalla. Entistetyn elokuvan ensi-ilta oli Lontoossa Empire-teatterissa, jossa aikoinaan 1896 pidettiin Britannian ensimmäinen elokuvaesitys. Elokuvaan on tehnyt uuden musiikin Stephen Horne, joka on toiminut BFI:ssä säestäjänä 1990-luvun alkupuolelta.
Elokuva on esitetty aiemmin Suomessa ainoastaan vuonna 1929 Helsingin Kino-Palatsissa. KAVA esittää koko entistetyn sarjan Orion-teatterissa vuonna 2013.
Tšingis-kaanin ratsastajapatsas
Tšingis-kaanin ratsastajapatsas on 40 metriä korkea patsas Tšingis-kaanin kunniaksi. Patsas sijaitsee Tuul-joen vieressä 54 kilometrin päässä Mongolian pääkaupungista Ulan Batorista. Patsaan alla sijaitseva museorakennus on 10 metriä korkea. Patsas maksoi 4,1 miljoona Yhdysvaltain dollaria.
Adolf von Bonsdorff
Adolf von Bonsdorff (14. lokakuuta 1862 Helsingin maalaiskunta – 31. maaliskuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen koulumies ja poliitikko. Hän oli Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon rehtori 1893–1901, mutta hänet erotettiin poliittisista syistä. Sitten 1902–1908 hän oli Helsingin kansakoulujen tarkastaja, suojelukasvatuksen va. tarkastaja 1909–1924, kouluhallituksen lastensuojeluosaston päällikkö 1918–1924 ja sosiaaliministeriön lastensuojelun ylitarkastaja vuodesta 1924. Hänen toiminnalleen perustui uusi lastensuojelulaki.
Hän oli aatelissäädyn jäsen valtiopäivillä 1894–1906. Hän oli ”Kagaalin” jäsen ja järjesti passiivista vastarintaa 1900–1905, kuului jääkäriliikkeen tukemiseksi perustettuun komiteaan ja oli 1916–1917 ulkomaanvaltuuskunnan puheenjohtaja, jossa tehtävässä hän pyrki herättämään Saksassa ja Ruotsissa ymmärtämystä Suomen itsenäisyydelle.
Bonsdorff kannatti rotuhygieniaa ja oli huolissaan esimerkiksi siitä, että kehitysvammaisilla oli oikeus lisääntyä. Keväällä 1926 hallitus nimitti hänen aloitteestaan komitean tutkimaan "degeneroituneiden" ihmisten steriloimisen mahdollisuutta ja tekemään asiasta lakiehdotuksen. Komitean mietintö ei sellaisenaan edennyt, mutta eduskunta sääti Bonsdorffin jo kuoltua pakkosterilointilain.
Axel Edvard Bonsdorff
Axel Edvard Bonsdorff (21. joulukuuta 1839 – 25. heinäkuuta 1919) oli suomalainen geodeetti ja kenraali.
Axel Bonsdorff syntyi Haminassa, jossa hänen isänsä Nils Robert Bonsdorff (k. 1859), sittemmin Hartolan kirkkoherra, oli Haminan kadettikoulun matematiikan opettajana. Bonsdorff kävi itsekin Haminan kadettikoulun ja aloitti palvelusuransa Venäjän armeijassa aliluutnanttina Astrakanin krenatöörirykmentissä 1858. Hän suoritti vuosina 1860–62 Pietarin Tykistöakatemian ja vuosina 1866–70 Yleisesikunta-akatemian kurssin. Bonsdorff johti geodeettisia töitä mm. Turkestanissa ja perusti Tashkentiin tähtitieteellisen observatorion. Vuonna 1884 Bonsdorff siirrettiin johtamaan sotilastopografisia ja -geodeettisia töitä Suomeen. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1903. Tämän jälkeen, vuosina 1904-1913, hän johti hanketta nimeltä "Venäjän läntisten raja-alueiden trigonometrinen mittaus". Tuossa tehtävässä hänen alaisuutensa kuuluivat kaikki geodeettiset työt Venäjän länsirajan lähiseuduilla, Suomi mukaan lukien. Bonsdorff yleni sotilasarvoissa aina kenraalimajuriksi 1888 ja kenraaliluutnantiksi vuonna 1901. Kun hän erosi palveluksesta vuonna 1913, hänelle myönnettiin jalkaväenkenraalin arvo.
Bonsdorff julkaisi lukuisia tutkimuksia geodesiasta, tähtitieteestä ja pallotrigonometriasta; hän mm. johti venäläis-skandinaavisesta astemittauksesta maaellipsoidin vakiot ja selvitti Encken komeetan radan häiriöitä. Suomen maantieteellisen seuran Fennia-aikauskirjassa hän julkaisi Suomen rannikon maankohoamista käsitteleviä tutkimuksia.
Axel Bonsdorff kuoli Hangossa 1919.
Karloman (major domus)
Karloman ( n. 706 – 17. elokuuta 754) oli Austrasian major domus. Hän oli Kaarle Martellin ja tämän vaimon Chrotrudin poika ja frankkien ensimmäisen karolingikuningas Pipin Pienen vanhempi veli.
Kaarle Martellin kuoltua 741 Karloman ja Pipin Pieni perivät isänsä viran major domuksena. Karlomanista tuli Austarasian major domus ja Pipinistä Neustrian. Grifo, Martellin poika toisesta avioliitosta, vaati myös osan valtakuntaa, mutta Karloman ja Pipin pakottivat hänet vetäytymään luostariin vuonna 742.
Usean vuoden ajan Karloman ja Pipin toimivat yhteistyössä, ja valtakunta säilyi rauhallisena. Karlomanin aloitteesta he asettivat vuonna 743 kuninkaaksi Kilderik III:n.
Vuonna 747 Karloman luopui asemastaan major domuksena ja vetäytyi luostarielämään. Hän perusti Monte Soratten luostarin ja vietti sen jälkeen suurimman osan loppuelämäänsä Monte Cassinon luostarissa. Vuonna 754 Karloman jätti luostarin pyytääkseen, että kuninkaaksi noussut Pipin ei marssisi Italiaan. Pipin ei kuunnellut veljeään, vaan sulki tämän tyrmään Viennessä. Karloman kuoli vankeudessa 17. elokuuta 754. Hänet on haudattu Monte Cassinoon.
Axel Robert von Bonsdorff
Axel Robert von Bonsdorff (1869–1945) oli suomalainen lääkäri ja toimi Nummelan parantolan ylilääkärinä sen perustamisesta 1903 alkaen. Hän oli merkittävä henkilö taistelussa tuberkuloosia vastaan Suomessa. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti 1925–1929 ja sai professorin arvonimen 1928. Von Bonsdorffin puoliso oli Anna Matilda Bremer ja ottolapsi Robert von Bonsdorff (s. 1907).
Hjalmar von Bonsdorff
Hjalmar von Bonsdorff (26. marraskuuta 1869 Helsinki – 5. huhtikuuta 1945 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen meriupseeri. Hän palveli Venäjän laivastossa vuosina 1891–1898 ja siirtyi sen jälkeen Suomen luotsilaitoksen palvelukseen. Hän osallistui Venäjän laivastossa Japanin sotaan 1904–1905 ja ensimmäiseen maailmansotaan. Suomen sisällissodassa von Bonsdorff oli everstin arvoisena armeijan palveluksessa toimien Mikkelin suojeluskunta-alueen esikuntapäällikkönä sekä Savon rintaman päällikkönä. Keväällä 1918 hän sai nimityksen Ahvenanmaan sotilaskuvernööriksi ja vt. maaherraksi. Hän sai tehtäväkseen kukistaa ahvenanmaalaisten separatistiset pyrkimykset. Vuonna 1919 von Bonsdorff oli jonkin aikaa Suomen laivaston esikuntapäällikkö ja maaliskuusta heinäkuuhun laivaston vt. päällikkö. Hän erosi palveluksesta samana vuonna, jolloin hän sai kontra-amiraalin arvon. Sen jälkeen hän keskittyi lähinnä hoitamaan Sipoossa omistamaansa Söderkullan kartanoa. Talvi- ja jatkosodan aikana hän oli ylipäällikön erikoistehtävissä, lähinnä jakaen haavoittuneille kunniamerkkejä sairaaloissa.
Von Bonsdorff tunnettiin avoimena kansallissosialismin ja antisemitismin kannattajana. Hän oli perustamassa Isänmaallista Kansanpuoluetta vuonna 1932 ja kuului myös Suomen Kansan Järjestöön sekä toimi lyhyen aikaa kansallissosialistisen "För frihet och rätt" -lehden päätoimittajana. Vuosina 1940–1942 hän oli suomenruotsalaisten kansallissosialistisen järjestön Samfundet Folkgemenskapin puheenjohtaja. Jatkosodan päätyttyä hän pakeni syyskuussa 1944 Ruotsiin ja kuoli siellä seuraavana keväänä.
Sipoon Söderkullassa on von Bonsdorffin kunniaksi nimetty kaksi katua: Amiraalintie ja Amiraalinkuja. Vasta keväällä 2015 Sipoon kunnan nimistötoimikunta sai tietää von Bonsdorffin kansallissosialistisesta taustasta.
Hjalmar Gabriel von Bonsdorff
Hjalmar Gabriel von Bonsdorff (12. heinäkuuta 1858 Helsinki – 5. maaliskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen lääkäri.
Von Bonsdorffin vanhemmat olivat tilanomistaja, vapaaherra Hjalmar Erik Gabriel von Bonsdorff (1826–1905) ja Ulrika Karolina Wasenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1876 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1879, filosofian maisteriksi ja lääketieteen kandidaatiksi 1882 sekä lääketieteen lisensiaatiksi 1886. Von Bonsdorff väitteli Helsingin yliopistossa lääketieteen tohtoriksi 1889, sai dosentuurin 1891 ja toimi kirurgian ylimääräisenä professorina Helsingin yliopistossa 1902–1918. Vuonna 1919 hänestä tuli lääkintäkenraalimajuri. Hänen merkittävin työuransa oli Helsingin Diakonissalaitoksen kirurgisen (1897–1918) ja lastenosaston (1906–1914) ylilääkärin tehtävät. Hän oli myös 1919–1926 Suomen armeijan ylilääkäri ja 1928–1932 suojeluskuntien ylilääkäri. Hän oli kiinnostunut myös esimerkiksi tapaturmavakuutus- ja sairaanhoitajaopetuskysymyksistä.
Von Bonsdorff oli naimisissa vuodesta 1886 Julia Maria Sofia Hirnin kanssa. Hän oli Adolf von Bonsdorffin velipuoli.
Ilmari Bonsdorff
Toivo Ilmari Bonsdorff (15. helmikuuta 1879 Hämeenlinna – 17. lokakuuta 1950 Lahti) oli suomalainen geodeetti ja tähtitieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston tähtitieteen ja geodesian dosentti vuodesta 1906. Vuodesta 1908 hän toimi Pulkovan tähtitornin vakinaisena astronomina. Sitten hän oli Helsingin geodeettisen laitoksen ensimmäinen johtaja 1918–1949. Hän edusti Suomea Balttisessa geodeettisessa komissiossa ja oli sen yleissihteeri 1924–1948. Melkein kaikkien Suomen ja Neuvostoliiton välisten rajankäyntikomissioiden puheenjohtajana hän oli 1921–1947.
Bonsdorff tutki painovoiman ja luotiviivan poikkeamia, napavariaatiota ja absoluuttisia deklinaatioita. Hän kehitti auringonpimennyksen avulla menetelmän, jolla voitiin mitata valtamerien yli ulottuvia välimatkoja.
Maire Ojonen
Elsa Maire Ojonen (o.s. Valtonen; 17. kesäkuuta 1916 Tuprova – 14. tammikuuta 1995 Kotka) oli suomalainen kuvataiteilija ja laulaja, joka tunnetaan parhaiten Harmony Sisters -yhtyeen jäsenenä.
Ojonen oppi laulamaan ja soittamaan kitaraa lapsena Kotkan Pelastusarmeijassa äitinsä kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kotka Svenska Samskolanista ja opiskeli myös Ateneumissa.
Maire Ojonen teki ensimmäisen soololevynsä "Pieni sydän" vuonna 1939 salanimellä Laulusirkka. Vuonna 1950 hän aloitti soololaulajan uran, menestyskappaleinaan muun muassa ”Domino”, ”Kuolleet lehdet”, ”Joet tulvimaan itke” (Cry Me a River) ja ”C’est si bon”.
Ojonen muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1957 Harmony Sistersin hajoamisen jälkeen. Asuttuaan muutaman vuoden Suomessa hän muutti vuonna 1992 uudelleen Chicagoon, mutta juuri ennen kuolemaansa 78-vuotiaana hän muutti takaisin Kotkaan.
Jakob Bonsdorff
Jakob (Jacob) Bonsdorff (1763–1831) oli suomalainen teologi. Hän oli itämaisen kirjallisuuden dosentti Turun akatemiassa 1786, teologian dosentti 1788 ja professori 1807–1829. Hän oli vuoden 1817 virsikirja- ja kirkkokäsikirjakomiteoiden jäsen. Häntä on pidetty aikansa oppineimpana ja lahjakkaimpana teologina. Hän julkaisi myös käännöksiä ja huomautuksia raamatunkäännökseen. Hänen muunkielisiäkin runojaan on arvostettu.
Hänen veljensä oli teologi Johan Bonsdorff (1772–1840).
Johan Bonsdorff
Johan Bonsdorff (1772–1840) oli suomalainen teologi. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1792 Porthanin oppilaana ja opiskeli itämaisia kieliä Uppsalan yliopistossa. Hän toimi vuodesta 1794 kyseisten aineiden dosenttina Turun akatemiassa. Vuodesta 1802 hän oli yliopiston kirjaston kirjastonhoitaja. Vuodesta 1807 hän oli itämaisten kielten ja kreikan professori ja vuodesta 1812 kreikan kirjallisuuden professori. Häntä on pidetty rationalistisena teologina, ja hän osoitti vapaamielisyyttä myös valtiollisissa kysymyksissä puolustamalla esimerkiksi Arwidssonia, ja siksi häntä kehotettiin pyytämään virkavapautta, minkä hän sai 1823, kuitenkin täysin eduin. Hän jäi täysin palvelleena eläkkeelle 1832.
Hänen veljensä oli teologi Jakob Bonsdorff (1763–1831).
Johan Gabriel von Bonsdorff
Johan Gabriel von Bonsdorff (1795–1873) oli suomalainen juristi, kameralisti. Hän väitteli lakitieteen tohtoriksi 1818 ja toimi senaatin kamari- ja tilitoimituskunnan kamreerina vuodesta 1826. Erotessaan virasta 1844 hän sai valtioneuvoksen arvon, mutta jatkoi työtä julkisissa tehtävissä. Hän oli ministerivaltiosihteeri Alexander Armfeltin ystävä, ja siksi hänellä oli vaikutusvaltaa maan asioihin.
Pehr Adolf von Bonsdorff
Pehr Adolf von Bonsdorff (27. lokakuuta 1791 Turku – 11. tammikuuta 1839 Helsinki) oli suomalainen kemisti. Hän oli Turun akatemian kemian apulainen vuodesta 1818, professori vuodesta 1823 ja siirtyi yliopiston mukana Helsinkiin. Bonsdorff opiskeli myös ulkomailla, Tukholmassa, Lontoossa ja Pariisissa. Hän julkaisi tutkimuksia epäorgaanisen kemian ja mineralogian aloilta, ja merkittävimpiä ovat hänen kaksoissuoloja käsittelevät tutkimuksensa. Ruotsin tiedeakatemia palkitsi hänet 1836 kultamitalilla tutkimuksesta, jonka aiheena on metallien hapettuminen ilmassa.
Hänen isänsä oli Gabriel von Bonsdorff.
Wäinö Bonsdorff
Wäinö Waldemar Bonsdorff (1880–1952) oli suomalainen kemisti ja taloustieteilijä. Hän oli Kauppakorkeakoulun kemian ja tavaraopin professori vuosina 1920–1941 ja toimi korkeakoulun rehtorina 1919–1941. Hän julkaisi tutkimuksia epäorgaanisen ja fysikaalisen kemian alalta sekä oppikirjoja, kuten "Analyyttinen kemia" ( 1911). ja "Epäorganinen kemia ja tavaraoppi" (1913).
Kiinansinisade
Kiinansinisade ("Wisteria sinensis") on puuvartinen köynnöskasvi.
Kiinansinisade voi kasvaa 25 m pitkäksi. Se kukkii toukokuussa, ja siemenet kypsyvät syys-lokakuussa. Kukat muistuttavat vaaleanpunaisia, valkoisia tai vaaleanviolettejä hernekasvien kukkia, ja muodostavat noin 30 cm pitkiä roikkuvia kukkaterttuja. Varret voivat tulla 25 cm paksuiksi, ja niiden pintaa peittää harmaan ruskea kaarna. Kiiltävän tummanvihreät lehdet koostuvat 7-13 noin 7 cm pitkästä lehdykästä. Siemenkodat ovat litteitä, 15 cm pitkiä ja karvaisia. Kiinansinisadetta on vaikea erottaa japaninsinisateesta ja on mahdollista että ne risteytyvät.
Sopivassa ympäristössä kiinansinisade voi kasvaa todella suureksi ja vanhaksi. Suurin tunnettu yksilö on Sierra Madressa Kaliforniassa kasvava köynnös, joka istutettiin vuonna 1892, ja johon nykyisin puhkeaa yli 1,5 miljoonaa kukkaterttua vuosittain.
Kiinansinisade on kotoisin Kiinasta ja muualta Itä-Aasiasta. Sitä kasvatetaan koristekasvina, ja se on levinnyt luontoon tulokaslajina ainakin Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Se voi tappaa puita, joiden ympärille se kietoutuu, ja syrjäyttää alkuperäisiä kasvilajeja.
Niko Karhu
Niko Antero Karhu (s. 13. toukokuuta 1993 Turku) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue TuTossa. Elite Prospects -sivuston mukaan hän on isokokoinen puolustava puolustaja, joka pelaa vahvasti omassa päässä. Karhun hyökkäyspään taidot ovat kuitenkin rajalliset ja hänellä on kehitettävää kiekollisessa pelissä.
Karhu on TuTon kasvatti. Hän debytoi miesten peleissä 17-vuotiaana kaudella 2010–2011, jolloin Karhu pelasi TuTon Mestis-joukkueessa 21 runkosarja- ja kolme karsintasarjan ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2011–2012 hän mahtui TuTon Mestis-joukkueen kokoonpanoon vain kolmessa ottelussa. Tammikuussa 2012 Karhu siirtyi Turun Palloseuran A-nuoriin.
Toukokuussa 2012 Karhu teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen TPS:n kanssa. Hän teki SM-liigadebyyttinsä 27. lokakuuta 2012 Espoo Bluesia vastaan, jolloin Karhu sai jääaikaa 6.22 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki 19. tammikuuta 2013 Rauman Lukkoa vastaan. Yhteensä Karhun tulokaskausi 2012–2013 toi 24 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2. Hän kuului TPS:n nuoren osaston onnistujiin. Noin puolet kaudestaan Karhu pelasi vielä A-nuorissa, joiden varakapteenina hän toimi.
Myös kauden 2013–2014 Karhu pelasi suurimmaksi TPS:n A-nuorissa. Hän pelasi TPS:n SM-liigajoukkueessa 24 runkosarja- ja seitsemän European Trophy -ottelua tehopistein 1+2=3. Karhu pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue KooKoossa lokakuussa 2013. Kaudella 2014–2015 hän ehti pelata TPS:ssä vain kahdeksan runkosarja- ja viisi CHL-ottelua. Marraskuussa 2014 seura lainasi Karhun loppukaudeksi TuToon. Kaudella 2015–2016 hän jatkaa joukkueessa vuoden mittaisella sopimuksella.
Mighty Morphin Power Rangers (3. tuotantokausi)
Mighty Morphin Power Rangersin 3. tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa 2. syyskuuta 1995 Fox Kids -kanavalla. Sarjassa seurattiin kuutta teiniä, joille viisas ja hyväntahtoinen tietäjä Zordon oli aiemmin antanut kyvyn muuttua Power Rangereiksi. Näiden teinien tehtävänä oli estää Lord Zeddiä ja Rita Repulsaa valloittamasta maailmaa. Sarjan loivat Haim Saban ja Shuki Levy. Kolmannella tuotantokaudella käytettiin kuvamateriaalia japanilaisesta Super Sentai -sarjasta Ninja Sentai Kakuranger. Viiden päärangerin käyttämät asut olivat kuitenkin yhä otettu Super Sentai -sarjasta Kyōryū Sentai Zyuranger ja valkoisen rangerin käyttämä Kiba Rangerin asu oli otettu sarjasta Gosei Sentai Dairanger. Päärooleissa jatkoivat Amy Jo Johnson, David Yost, Johnny Yong Bosch, Karan Ashley, Jason David Frank, Steve Cardenas, Jason Narvy ja Paul Schrier. Myöhemmin Amy Jo Johnsonin korvasi Catherine Sutherland, jonka näyttelemä hahmo Katherine korvasi vaaleanpunaisena rangerina Kimberlyn. Kausi sisältää yhteensä 33 jaksoa, joista viimeinen esitettiin yhdysvalloissa 27. marraskuuta 1995.
Kolmas tuotantokausi jatkui suoraan siitä, mihin toisen tuotantokauden lopussa jäätiin. Rangerit taistelivat pahaa Rita Repulsaa ja Lord Zeddiä vastaan. Kolmannen tuotantokauden ensimmäiset kolme jaksoa olivat Power Rangersin ja Sabanin toisen sarjan Masked Riderin yhteisjaksoja. Kolmannella tuotantokaudella esiteltiin myös Ritan veli Rito Revolto, joka onnistui tuhoamaan Power Rangereiden toisella tuotantokaudella käyttämät Thunderzordit. Sen jälkeen rangereiden oli etsittävä Ninjor, joka oli alun perin luonut rangereiden käyttämät voimakolikot. Ninjor antoi rangereille ninjavoimat ja uudet Ninjazordit. Katherine Hillard (Sutherland), joka oli aluksi Ritan loitsun alaisena, ystävystyi rangereiden kanssa ja hänestä tuli myöhemmin uusi vaaleanpunainen ranger, kun Kimberly (Johnson) lähti Floridaan harjoittelemaan telinevoimistelua ammattilaisvalmentajan kanssa kansainvälisiä kilpailuja varten. Bulk ja Skull (Schrier ja Narvy) lopettivat Power Rangereiden salaisten henkilöllisyyksien selvittämisen ja liittyivät nuorten poliisivoimiin. Vaikka kolmas tuotantokausi jäi Mighty Morphin Power Rangersin viimeiseksi niin tarina jatkui sen jälkeen suoraan minisarjassa "Mighty Morphin Alien Rangers".
Kausi on julkaistu Saksassa DVD:llä 28. tammikuuta 2008. Saksalaisilta levyiltä kaikki 33 jaksoa löytyvät yhdessä kymmenen Mighty Morphin Alien Rangersin jakson kanssa kuudelta DVD-levyltä.
Luettelo Mighty Morphin Power Rangersin kolmannen tuotantokauden jaksoista.
Fort Mandan
Fort Mandan oli Lewisin ja Clarkin retkikunnan rakentama väliaikainen tukikohta Pohjois-Dakotassa Yhdysvalloissa. Rakennus pystytettiin lokakuussa 1804 Missourijoen rannalle lähelle nykyistä Bismarckin kaupunkia. Se nimettiin aluetta asuttaneiden mandan-intiaanien mukaan.
Fort Mandan oli rakennettu suurista amerikkalaisista poppeleista, joita kasvoi Missourijoen varrella. Tämä alkeellinen varuskunta oli jaettu kahdeksaan huoneeseen, joista kaksi toimi varasto- ja säilytystiloina. Rakennuksen joenpuoleinen takaosa oli suojattu yli viisi metriä korkealla paaluvarustuksella. Kylmistä talvikuukausista huolimatta tukikohta oli vartioitu ympäri vuodokauden siouxien tai muiden vihamielisten intiaanien hyökkäysten varalta.
Retkikunnan sopeutumista Missourijoen varrella asuvien mandanien ja hidatsojen keskuuteen helpotti ranskalais-kanadalainen kauppias Renè Jussome, joka oli asunut paikallisissa kylissä vuosia ja oppinut tuntemaan kyläläisten käytöstavat. Jussomen avustukselle tutkimusmatkaajat solmivat hyvät kauppasuhteet intiaaneihin ja osallistuivat heidän seremonioihinsa. Samalla amerikkalaisista tuli osa siitä sosiaalisesta verkostosta, joka sitoi hidatsojen ja mandanien kylät toisiinsa. Talven aikana retkikuntaan palkattiin eräoppaaksi ja tulkiksi mandanien luona asunut turkismetsästäjä Toussaint Charbonneau sekä hänen nuori vaimonsa Sacagawea.
Retkikunta viipyi Fort Mandanissa yli talven ja jatkoi matkaansa länteen 7. huhtikuuta 1805. Osa tutkimusmatkaajista palasi takaisin lähtöpaikkaansa Saint Louisiin. Heidän tehtävänään oli viedä edellisvuoden aikana otetut tieteelliset tulokset presidentti Thomas Jeffersonille, jonka aloitteesta matka oli toteutettu. Suurin osa retkikunnasta jatkoi kuitenkin matkaansa kohti Tyyntä valtamerta Meriwether Lewisin ja William Clarkin johtamina. Kun ryhmä palasi takaisin elokuussa 1806, Fort Mandan oli poltettu maan tasalle.
Buddha Tooth Relic Temple and Museum
Buddha Tooth Relic Temple and Museum on buddhalainen temppeli ja museo Singaporen Chinatownissa. Temppelissä säilytetään Buddhan hammasta, ja se on yksi Singaporen kymmenestä tärkeimmästä matkailukohteesta.
Temppelin rakennustyöt aloitettiin 2002 ja se avattiin yleisölle vuonna 2007. Se on nelikerroksinen rakennus, jonka kolmannessa kerroksessa on buddhalaisutta esittelevä museo ja kakkoskerroksessa teehuone. Itse hammasta säilytetään neljänteen kerrokseen rakennetussa kaksimetrisessä stupassa joka on täyttä kultaa.
Housing and Development Board
Housing and Development Board eli HDB on Singaporen valtion virasto, joka on vastuussa julkisin varoin rahoitetuista asunnoista Singaporessa. Se perustettiin vuonna 1960 tehtävänään tarjota singaporelaisille edullisia ja laadukkaita asuntoja. Viidessäkymmenessä vuodessa se on tuottanut yli 900 000 asuntoa. 2010-luvulla sillä on 23 aluetoimistoa ja kaikkiaan 4 800 hengen henkilökunta.
Kun HDB:n perustamisesta päätettiin, Singaporessa oli paljon slummeja. Alle 10 prosenttia Singaporen 1,6 miljoonasta asukkaasta omisti asunnon. Hökkelikylissä asuttiin ilman viemäröintiä tai muita yhteiskunnan peruspalveluita. Asuntopula ratkaistiin pääosin ensimmäisen kymmenen vuoden akana. Jo ensimmäisen viiden vuoden aikana HDB rakennutti 55 000 asuntoa.
HDB rakennuttaa asunnot ja myy ne sitten edulliseen hintaan asuntoa tarvitseville asukkaille. HDB:n rakennuttamien asuntojen antaminen vuokralle on periaatteessa luvallista vain HDB:n myöntämällä erikoisluvalla. Toisinaan asunnon omistaminen on nimellistä, sillä singaporelaiset voivat saada valtiolta jopa 99 vuoden asuntolainoja. Lainoja ja asuntoja ei kuitenkaan myönnetä kaikille, vaan niissä on tarveharkintaa ja jonoja.
Kampong Glam
Kampong Glam on asuinalue Singaporessa, Singaporejoen pohjoispuolella. Se oli alkujaan kalastajakylä. 1800-luvulla Sir Rafflesin asemakaavassa se varattiin malajien, bugien ja arabien asuinalueeksi. Alueella on säilynyt paljon vanhaa rakennuskantaa. Sen nähtävyyksiä ovat Sulttaanin moskeija ja Malajien perinnekeskus.
Susanne Weinbuchner
Susanne Weinbuchner (s. 16. elokuuta 1991) on saksalainen alppihiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla SC Lenggriesia.
Weinbuchner sijoittui nuorten MM-kilpailuissa Crans-Montanassa vuonna 2011 suurpujottelussa 11:nneksi ja pujottelussa 12:nneksi. Maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Söldenn suurpujottelussa 27. lokakuuta 2012 sijoittuen 12:nneksi.
Järvihiirensammal
Järvihiirensammal ("Bryum knowltonii") on lehtisammallaji hiirensammalten heimossa ("Bryaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkeilla ja viileillä alueilla.
Suomen alueella järvihiirensammal on harvinainen ja esiintyy muutamissa eliömaakunnissa etelästä pohjoiseen. Lajin uhanalaisuusluokka on silmälläpidettävä (NT).