hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Saksan VIII armeijakunta
Saksan VIII armeijakunta () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa. Se tuhoutui Stalingradin taistelussa, mutta armeijakunta perustettiin uudelleen kesällä 1943.
Wehrkreis III perusti 1. lokakuuta 1934 Breslaussa maavoimien alue-esikunta Breslaun (), joka nimettiin 1935 VIII armeijakunnan esikunnaksi (). Aluejärjestön uudelleen organisoinnin vuoksi nimeäjänä oli Wehrkreis VIII, jonka operatiivisena esikuntana armeijakunnan esikunta oli.
Armeijakunta asetettiin liikekannalle kesällä 1939 ja se liitettiin Etelän armeijaryhmän 14. armeijaan, jonka mukana se hyökkäsi 1. syyskuuta Puolaan. Puolan operaation päätyttyä armeijakunta siirrettiin lokakuussa Eifelin alueelle Ranskan vastaiselle rajalle armeijaryhmä B:n 4. armeijaan.
Armeijaryhmä B:n mukana se osallistui Ranskan valtaukseen. Taisteluiden päätyttyä armeijakunta oli Kanaalin rannikolla ensin osana 7. armeijaa ja myöhemmin osana 9. armeijaa, jonka mukana se siirrettiin kesällä 1941
Bialystokiin. Armeijakunta liitettiin armeijan mukana Keskustan armeijaryhmään, jonka mukana se aloitti 22. kesäkuuta 1941 hyökkäyksen Neuvostoliittoon operaatio Barbarossassa. Armeijakunta oli armeijaryhmä D:n reservinä marraskuussa 1941 sijoituspaikkana Ranska, kunnes se liitettiin armeijaryhmän 1. armeijaan joulukuussa.
Armeijakunta määrättiin maaliskuussa 1942 itärintamalle Keskustan armeijaryhmään, jonka 6. armeijaan se liitettiin huhtikuussa Harkovassa. Armeijan mukana se hyökkäsi Stalingradiin, jossa se joutui saarroksiin. Armeijakunta antautui muun armeijan mukana tammikuussa 1943.
Armeijakunta muodostettiin uudelleen ja se liitettiin Pohjoisen armeijaryhmän 16. armeijaan Staraja Russassa. Armeijakunta vetäytyi armeijan mukana aina Sleesiaan, jossa se antautui.
Armeijakunnankomentajina olivat:
Lukas Runggaldier
Lukas Runggaldier s. 31. heinäkuuta 1987 Bolzano, Italia) on italialainen yhdistetyn hiihtäjä. Runggaldier aloitti uransa yhdistetyssä vuonna 2002. Ennen tätä hän kilpaili maastohiihdossa.
Ensimmäiseen yhdistetyn maailmancupin osakilpailuunsa Runggaldier osallistui joulukuussa 2008 Trondheimissa. Runggaldier on parhaimmillaan sijoittunut yhdistetyn maailmancupin osakilpailussa kahdesti neljänneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 Runggaldier sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa yhdenneksitoista. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli normaalimäen kilpailussa seitsemäs.
Parhaan sijoituksensa maailmanmestaruuskilpailuissa Runggaldier on saavuttanut Oslon MM-kilpailuissa 2011, jossa hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa kahdeksanneksi. Lisäksi Runggaldier on osallistunut MM-kilpailuihin Liberecissä 2009, Val di Fiemmessä 2013 ja Falunissa 2015.
Sophie Caldwell
Sophie Caldwell (s. 22. maaliskuuta 1990 Rutland, Vermont) on yhdysvaltalainen maastohiihtäjä.
Caldwell kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran joulukuussa 2012 Quebecin sprinteissä, sijoittuen vapaalla hiihtotavalla käydyssä henkilökohtaisessa kilpailussa 14:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2013. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Lahden vapaan hiihtotavan sprintissä maaliskuussa 2014. Tour de Skillä 2016 hän voitti Oberstdorfin perinteisen hiihtotavan sprinttikilpailun. Kaudella 2017–2018 hän oli kolmas Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintissä. Seefeldissä hän jakoi vapaan hiihtotavan sprintin voiton Laurien van der Graaffin kanssa Sprintticupissa hän oli kolmas. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui toiseksi Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä.
Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Caldwell sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 20:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä kuudes. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli perinteisen hiihtotavan sprintissä kymmenes ja Lahden MM-kilpailuissa 2017 vapaan hiihtotavan sprintissä kuudes. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui perinteisen sprintissä kahdeksanneksi.
Giuseppe Michielli
Giuseppe Michielli (s. 23. toukokuuta 1985 Gemona, Italia) on italialainen yhdistetyn hiihtäjä.
Michielli aloitti uransa vuonna 1993. Ensimmäiseen yhdistetyn maailmancupin osakilpailuunsa hän osallistui joulukuussa 2003 Val di Fiemmessä. Hänen paras saavutuksensa maailmancupissa on yhdestoista sija tammikuussa 2010 Seefeldistä normaalimäen yhteislähtökilpailussa. Michielli on osallistunut Torinon olympialaisiin 2006 ja Vancouverin olympialaisiin 2010. Hänen paras saavutuksensa olympialaisissa on normaalimäen Gundersen-kilpailun neljästoista sija. Michielli on osallistunut maailmanmestaruuskilpailuihin neljästi: Oberstdorfissa 2005, Liberecissä 2009, Oslossa 2011 ja Val di Fiemmessä 2013. Hänen paras saavutuksensa maailmanmestaruuskilpailuissa on sijoittuminen kahdesti sijalle 28 Liberecin MM-kilpailuissa. Michielli käyttää Atomicin suksia.
Love Is Here to Stay
”Love Is Here to Stay” (vap. suom. "Rakkaus on tullut jäädäkseen") on George Gershwinin säveltämä ja Ira Gershwinin sanoittama musiikkikappale vuoden 1938 elokuvasta "Goldwyn Follies". Kappaleen esitti elokuvassa Kenny Baker ja sen on nauhoittanut suuri määrä artisteja sekä lauluna että instrumentaalina. Kappale saavutti suuren suosion varsinkin sen jälkeen, kun Gene Kelly lauloi sen vuoden 1952 elokuvassa "Pariisin lumoissa". Olavi Virta on levyttänyt kappaleen vuonna 1954 Sauvo Puhtilan sanoituksena nimellä ”Taa vuosien”.
Ira Gershwin antoi kappaleen nimeksi aluksi ”It’s Here to Stay” ("Se on tullut jäädäkseen") ja muuttaneensa sen sitten muotoon ”Our Love Is Here to Stay” ("Rakkautemme on tullut jäädäkseen"). Our-sana jätettiin kuitenkin pois lopullisesta versiosta. Gershwin kertoi elämäkerrassaan halunneensa vuosikausia muuttaa laulun nimen takaisin muotoon ”Our Love Is Here to Stay”, mutta kappaleen noustua suosioon nimen muuttaminen ei enää tuntunut hänestä sopivalta.
”Love Is Here to Stay” jäi George Gershwinin viimeiseksi sävellykseksi. Hän kuoli heinäkuussa 1937 pian kappaleen säveltämisen jälkeen.
Gramota-arkisto
Gramota-arkisto eli ns. Kolttakylän arkisto on kokoelma 1600–1700-luvuilta peräisin olevia Venäjän tsaarien allekirjoittamia asiakirjoja. Kolttasaamelaisten keräämä kokoelma oli kääritty rullalle, joka oli sijoitettu ontoksi koverrettuun mäntypuiseen pölkkyyn. Arkistoa säilytettiin Petsamon Suonikylässä, josta se talvisodan aikana joutui suomalaisten haltuun. Nykyään alkuperäiset asiakirjat ovat Inarin Saamelaisarkiston kokoelmissa, niiden kopiot sekä puinen säilytyskotelo ovat nähtävillä Inarissa sijaitsevassa saamelaismuseo Siidassa.
Gramota-arkiston asiakirjoista vanhin on vuodelta 1601 ja nuorin vuodelta 1775. Ne käsittelevät muun muassa Suonikylän kolttien asemaa ja oikeuksia sekä heidän taloudellisia suhteitaan Petsamon luostariin.
Noin 28 cm pitkään ja 12 cm halkaisijaltaan olevaan pölkkyyn on kaiverrettu vuosiluku 1865, jota pidetään sen valmistamisen ajankohtana. Pölkky oli Suonikylässä kätketty juurakon alle ja sen sijainti oli alun perin vain kolmen miehen tiedossa. Mikäli joku kätköpaikan tietävistä kuoli, nimesivät kaksi muuta hänen tilalleen uuden henkilön. Myöhemmin arkisto oli tiettävästi yhden henkilön hallussa.
Vuonna 1931 apulaissisäministeri Niilo Solja vieraili Petsamossa ja toi arkiston mukanaan Helsinkiin, jossa sen sisältämät asiakirjat valokuvattiin ja tutkittiin. Arkisto palautettiin Suonikylään vuonna 1933. Talvisodan sytyttyä koltat evakuoitiin Tervolaan. Joulukuussa 1939 majuri Matti Tiitola lähetti arkiston kuriirin mukana Rovaniemelle, jossa sitä säilytettiin Lapin rajavartioston kassaholvissa aina Lapin sodan päättymiseen saakka. Koska koltat eivät sodan jälkeen päässeet palaamaan kotiseudulleen, luovutti majuri Tiitola asiakirjat silloiselle Valtionarkistolle (nykyinen Kansallisarkisto).
Gramata-arkisto joutui unohduksiin aina vuoteen 1996 asti, jolloin se löydettiin saamelaismuseo Siidassa järjestetyn kolttasaamelaisia esittelevän näyttelyn valmistelun yhteydessä. Vuonna 1998 Kansallisarkisto lainasi säilytyskotelon sekä asiakirjojen kopiot sijoitettavaksi saamelaismuseon perusnäyttelyyn. Gramota-arkiston alkuperäiset asiakirjat olivat Kansallisarkiston kokoelmissa aina huhtikuuhun 2012 saakka, jolloin ne luovutettiin Inarin Saamelaisarkistolle.
Saamelaisarkisto ja Kansallisarkisto esittivät vuonna 2014 Gramota-arkistoa lisättäväksi Unescon Memory of the World -ohjelmaan, jonka tavoitteena on säilyttää ihmiskunnan merkittävät arkistot ja kirjastokokoelmat. Suomesta Unescon luetteloon kuului tuolloin vain A. E. Nordenskiöldin karttakokoelma. Arkisto valittiin Unescon Maailman muisti -listalle 9. lokakuuta 2015.
Allen Kearns
Allen Kearns (14. elokuuta 1894 Brockville – 20. huhtikuuta 1956 Albany) oli kanadalainen laulaja ja näyttelijä. Hän näytteli romanttista päärollia Broadway-musikaaleissa ja hänet muistetaan erityisesti kahden George ja Ira Gershwinin hittikappaleen ensiesittäjänä: ”’S Wonderful” (näytelmästä "Funny Face", 1927) ja ”Embraceable You” (näytelmästä "Girl Crazy", 1930).
’S Wonderful!
”’S Wonderful!” (vap. suom. "Se on ihanaa!") on George Gershwinin säveltämä ja Ira Gershwinin sanoittama musiikkikappale vuoden 1927 Broadway-musikaalista "Funny Face". Kappaleen esittivät näytelmässä Adele Astaire ja Allen Kearns ja siitä tuli hitti heti ilmestyttyään. Vuonna 1928 sekä The Ipana Troubadors -yhtye että laulaja Frank Crumit nostivat kappaleen listoille Yhdysvalloissa. Myös "Funny Facen" miespääosan esittäjä Fred Astaire nauhoitti laulusta oman versionsa.
Kappaleesta on useiden Gershwinin sävellysten tavoin tullut jazzstandardi. Sen ovat nauhoittaneet muun muassa Benny Goodman, Stan Getz, Coleman Hawkins, Art Tatum, Red Garland, Sonny Stitt ja Eddie Harris.
Annaminfasaani
Annaminfasaani ("Lophura edwardsi") on aitokanoihin kuuluva lintulaji. Se elää äärimmäisen uhanalaisena Vietnamissa.
Kooltaan annaminfasaani voi kasvaa 59–65 cm pitkäksi. Koiraat ja naaraat eroavat toisistaan ulkonäöltään. Koiras on lähes kauttaaltaan kiiltävän sinertävän musta ja siivissä on vihertävä kiilto. Koiraan päässä on valkoinen töyhtö ja naama on höyhenistä paljas ja iho on punainen. Nokka on valkoinen ja jalat punaiset. Annaminfasaaninaaras on väritykseltään harmahtavan ruskea ja siivistään punertavampi. Nuoret linnut muistuttavat väritykseltään naarasta. Vietnaminfasaani ("L. hatinhensis") muistuttaa ulkonäöltään annaminfasaania, mutta pyrstössä on valkoista. DNA-analyysien perusteella on todennäköistä, että annaminfasaani ja vietnaminfasaani kuuluvat samaan lajiin.
Annaminfasaania tavataan Vietnamin keskiosista. Sen elinympäristöä ovat ainavihannat metsät tyypillisesti 300–600 metrin korkeudessa. Laji viihtyy tiheän aluskasvillisuuden joukossa. Annaminfasaaninaaras munii maaliskuun loppupuolella ja munia on tyypillisesti 4–6 ja ne ovat väriltään punertavia. Annaminfasaanikannan kooksi arvioidaan 50–250 yksilöä. Lajista ei ole vahvistettuja havaintoja vuoden 2000 jälkeen ja laji on mahdollisesti hävinnyt luonnosta. Mahdollisesti jäljellä olevaa kantaa uhkaavat elinympäristön hakkaaminen ja pirstaloituminen ja metsästys.
Tea for Two
”Tea for Two” (suom. ”Teetä kahdelle”) on Vincent Youmansin säveltämä ja Irving Caesarin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1924. Sen esittivät Louise Groody ja John Barker Broadway-musikaalissa "No, No, Nanette". Kappaleesta tuli hitti musikaalin Chicagossa pidettyjen koe-esitysten aikana jo ennen varsinaista Broadwayn ensi-iltaa. Vuonna 1925 kappale nousi listoille kahdesti instrumentaalina (The Benson Orchestra of Chicagon ja Ben Bernien orkesterin esittäminä) ja kerran laulettuna, esittäjänään Marion Harris. Harrisin versio nousi listan kärkeen. 1930-luvulla kappaleen nostivat Yhdysvalloissa listoille vielä The Ipana Troubadors (1930), Teddy Wilsonin orkesteri (1937) ja Art Tatum (1939).
Kappale on käännetty suomeksi kahdesti. Olavi Virta nauhoitti Hannes Konnon sanoittaman version vuonna 1939 ja M. A. Numminen sanoitti kappaleesta oman versionsa vuonna 1970. Molempien suomenkielisten versioiden nimi on ”Teetä kahdelle”.
”Tea for Two” on saavuttanut jazzmusiikissa suuren suosion ja sitä pidetään yhtenä genren standardeista. Kappaleen ovat äänittäneet muun muassa Ella Fitzgerald ja Count Basie, Thelonious Monk, Bud Powell, Erroll Garner, Anita O’Day ja Gerry Mulligan.
Säveltäjä Dmitri Šostakovitš teki kappaleesta kapellimestari Nikolai Malkon pyynnöstä lokakuussa 1928 orkesterisovituksen, joka tunnetaan nimellä ”Tahiti-trot”.
Kappaletta on käytetty useiden elokuvien musiikkiraidalla.
Siukonen
Siukonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Saksan 14. armeija
Saksan 14. armeija () oli Saksan maavoimien armeijatason yhtymä toisessa maailmansodassa.
Wehrkreis XVII perusti 26. elokuuta 1939 Wienissä maavoimien armeijaryhmä 5:stä () 14. armeijan, jonka komentajana oli kenraalieversti Wilhelm List. Armeija osallistui Puolan sotatoimiin Etelän armeijaryhmän mukana ja se nimettiin 13. lokakuuta 12. armeijaksi.
Armeija perustettiin uudelleen 18. marraskuuta 1943 ja se liitettiin armeijaryhmä C:hen, jonka mukana osallistui Italian taisteluihin. Se antautui Italiassa olevien joukkojen mukana 2. toukokuuta 1945.
Armeijankomentajina olivat toisen olemassaolon aikana
Huppukotinga
Huppukotinga ("Pipreola riefferii") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Huppukotingaa tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Juovapyrstökotinga
Juovapyrstökotinga ("Pipreola intermedia") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Juovapyrstökotingaa tavataan Boliviassa ja Perussa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kultarintakotinga
Kultarintakotinga ("Pipreola aureopectus") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Kultarintakotingaa tavataan Kolumbiassa, Perussa ja Venezuelassa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pohjanmeren tulva 1953
Pohjanmeren tulva 31. tammikuuta – 1. helmikuuta 1953 johtui voimakkaasta myrskystä, johon menehtyi . Alankomaissa kuoli , Englannissa 307, Belgiassa 28, Skotlannissa 19 ja loput merellä.
Yöllä meri mursi vallit ja aiheutti suunnatonta tuhoa erityisesti Alankomaiden eteläosissa. Monet kylät tuhoutuivat tällä alueella. Tulva tuhosi myös Alankomaiden rautatieyhteydet Belgiaan ja Ranskaan.
Yhdysvaltain maavoimat lähetti helikoptereita Länsi-Saksasta pelastamaan tulvan uhreja.
Useimmat Euroopan maat tukivat Hollantia ja lähettivät pikaisesti apua. Myös Suomesta lähetettiin apua Hollantiin lentoteitse ja Suomen hallitus lahjoitti käytettäväksi valmiiden puutalojen rakentamiseksi tulvan uhreille. Suomessa tavalliset kansalaiset lahjoittivat rahaa ja vaatteita. Myös ylioppilaat järjestivät keräyksen Hollannin onnettomuuden uhreille. Suomen Punainen Risti lähetti Hollantiin.
Auttajien joukossa eivät kuitenkaan olleet Neuvostoliitto ja sen Itä-Euroopan alusmaat.
Pohjanmeren tulva 1953 oli Englannin tuhoisimpia luonnononnettomuuksia koskaan. Yli rantaviivaa kärsi tuhoja ja rantavalleja rikkoutui. evakuoitiin kodeistaan ja vaurioitui pahoin.
Skotlannissa myrsky aiheutti pahimmat tuhot yli . Esimerkiksi Crovien kalastajakylä jouduttiin hylkäämään, kun monet asukkaat ja rakenteet pyyhkiytyivät mereen.
Itärannikon matalissa vesissä tulva tunkeutui paikoin pitkälle sisämaahan. Lincolnshiressä tulva tunkeutui jopa kolme kilometriä sisämaahan. Eräin paikoin kymmeniä ihmisiä kuoli ja loukkaantui. Tulva tunkeutui Itä-Lontoossa viemäreihin.
Merellä upposi useita laivoja ja niissä kuoli arviolta 224 ihmistä.
Englannin 1. divisioonan kausi 1897–1898
Englannin 1. divisioonan kausi 1897-1898 oli oli kymmenes kausi jolloin ratkottiin The Football Leaguen mestaruus. Mukana 1.divisioonassa oli kuusitoista joukkuetta. Sarjan voittaja oli liigan mestari, ja kaksi viimeistä joutuivat testiotteluihin 2. divisioonan parhaita vastaan.
Uutena joukkueena 1.divisioonassa pelasi 2.divisioonasta noussut Notts County, joka korvasi edellisellä kaudella sarjasta pudonneen Burnleyn.
Liigan mestaruuden voitti Sheffield United. Mestaruus oli seuran toinen.
Kaksi viimeistä joukkuetta joutuivat testiotteluihin 2.divisioonan kahta parasta vastaan.
Testiotteluissa kohtasivat 1.divisioonan kaksi viimeistä ja 2.divisioonan kaksi parasta joukkuetta. Mikäli 1.divisioonan seura voitti ottelun, se säilytti sarjapaikkansa ja 2.divisioonan seura pysyi 2.divisioonassa. Mikäli 2.divisioonan seura voitti, oli edessä vaaliprosessi jonka jälkeen seura saattoi päästä 1.divisioonaan.
Ennen viimeistä testiottelua Burnleyn ja Stoken välillä tilanne sarjassa oli se, että mikäli joukkueet päätyisivät tasapeliin, Burnley nousisi ja Stoke säilyisi 1. divisioonassa. Ottelu päättyi 0-0 tasapeliin. Seuraavaksi kaudeksi The Football League luopui testiottelujärjestelmästä ja 1. divisioonan kaksi viimeistä putosi suoraan 2. divisioonaan. Seuraavaksi kaudeksi sarjaa laajennettiin 18 joukkueen sarjaksi, jolloin myös Newcastle ja Blackburn pääsivät mukaan ylimmälle sarjatasolle.
Oranssirintakotinga
Oranssirintakotinga ("Pipreola jucunda") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Oranssirintakotingaa tavataan Kolumbiassa ja Ecuadorissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustarintakotinga
Mustarintakotinga ("Pipreola lubomirskii") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustarintakotingaa tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, mutta sen kannankehitys on vakaa. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Oskari Auvinen
Oskari Auvinen (s. 13. lokakuuta 1972 Lappeenranta) on Kangasalan kaupunginjohtaja. Hänet valittiin kunnanjohtajaksi 14. lokakuuta 2013.
Auvinen valmistui ylioppilaaksi Parikkalan lukiosta vuonna 1991. Hän kävi armeijan vuosina 1992–1993 Imatralla sissikomppaniassa. Hän on suorittanut Tampereen yliopistossa nuorisotyön tutkinnon ja valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 2000.
Vuosina 2004–2007 Auvinen toimi Kangasalan vanhus- ja vammaispalvelujen johtajana. Vuosina 2007–2010 hän toimi Pirkkalan perusturvajohtajana ja 2010–2012 kansliapäällikkönä.
Auvisella on vaimo ja kaksi tytärtä.
Juovarintakotinga
Juovarintakotinga ("Pipreola pulchra") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Juovarintakotingaa tavataan Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustanokkakotinga
Mustanokkakotinga ("Pipreola frontalis") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustanokkakotingaa tavataan Boliviassa, Ecuadorissa ja Perussa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tulikurkkukotinga
Tulikurkkukotinga ("Pipreola chlorolepidota") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Tulikurkkukotingaa tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska se on vähenemässä nopeasti elinympäristöjen tuhoutumisen takia.
Kaunokotinga
Kaunokotinga ("Pipreola formosa") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Kaunokotingaa tavataan Venezuelassa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punakupukotinga
Punakupukotinga ("Pipreola whitelyi") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Punakupukotingaa tavataan Guyanassa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, mutta sen kannankehitys on vakaa. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Shokkiaalto (kirja)
Shokkiaalto on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani, jonka julkaisi WSOY vuonna 2010.
Venäjän hallintoa arvostellut toimittaja murhataan Helsingissä. Samaan aikaa keskusrikospoliisi kuulustelee hämäristä itäyhteyksistä epäiltyä kansanedustajaa. Mukana kuulusteluissa on myös Riku Tanner. Paljastuu, että joku vuotaa keskusrikospoliisiin tietoja sen ulkopuolelle. Rikua epäillään ja hänet halutaan ulos keskusrikospoliisista.
Questlove
Questlove (oikealta nimeltään Ahmir Khalid Thompson, taiteilijanimi joskus myös muodossa ?uestlove; s. 20. tammikuuta 1971 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen rumpali, DJ, musiikkitoimittaja ja tuottaja.
Questlove tunnetaan parhaiten The Roots -yhtyeen rumpalina ja toisena keulahahmona. Maaliskuusta 2009 alkaen yhtye on toiminut "Late Night with Jimmy Fallon" -televisio-ohjelman house bandinä.
Lars Vivallius
Lars Vivallius (nimi alun perin "Lars Svensson"; 1605 Vivalla, Örebro – 6. huhtikuuta 1669 Tukholma) oli ruotsalainen runoilija ja seikkailija, joka istui vankina Kajaanin linnassa seitsemän vuoden ajan 1634–1641.
Vivallius syntyi Örebron lähellä sijainneessa Vivallan talossa, jonka mukaan hän otti myös sukunimensä. Vivallius kävi koulua Örebrossa ja hän kirjoittautui opiskelemaan Uppsalan yliopistoon keväällä 1623. Opiskeltuaan kahden vuoden ajan Uppsalassa Vivallius lähti 1625 kiertelemään ympäri Eurooppaa, syyksi on arveltu seikkailunhalua sekä pyrkimystä opiskella vieraita kieliä. Varaton Vivallius liikkui sitten ympäri Eurooppaa kiertolaisena, oli palkkasotilaanakin Hollannissa ja hän esiintyi myös välillä ruotsalaisena aatelismiehenä, vapaaherra Erik Gyllenstiernana vaikka olikin talonpoikaista sukua. Vivallius oli vangittuna varkaudesta Nürnbergissä 1628–1629.
Vivallius matkasi 1629 Tanskassa ja esiintyi jälleen kerran aatelismiehenä. Hän onnistui menemään naimisiin skånelaisen aatelisen Ulf Gripin tyttären kanssa. Kun Vivalliuksen petos paljastui, hänet tuomittiin pitkällisen oikeuskäsittelyn jälkeen vankilaan ja hänet vietiin 1634 kärsimään tuomiotaan syrjäiseen Kajaanin linnaan. Vivalliuksen avioliitto julistettiin mitättömäksi.
Vivallius vapautui lukuisien armonanomusten jälkeen 1641 ja hän asettui asumaan Tukholmaan. Hän oli hankkinut pitkällisen oikeudenkäyntinsä ja vankeusaikansa aikana hyvät käytännön lainopilliset tiedot ja hän saattoi siksi ryhtyä harjoittamaan asianajajan tointa. Vivallius meni naimisiin tukholmalaisen kapakoitsijan 16-vuotiaan tyttären Malin Ellertzin kanssa ja heille syntyi neljä lasta. Vivallius sai De la Gardien perheen avulla itselleen vuonna 1647 sotatuomarin ("auditör") viran henkivartiokaartissa ja hän hoiti tätä virkaa vuoteen 1651 saakka. Vuonna 1645 Vivallius osti vanhan kotitalonsa Vivallan ja asui sitten siellä perheensä kanssa. Vivallius sai pian huonon maineen kotiseutunsa talonpoikien keskuudessa nostettuaan heitä vastaan useita oikeusjuttuja.
Vuonna 1657 Vivallius asettui asumaan Örebrohon mutta hän kävi edelleen usein Tukholmassa hoitamassa vireillä olleita oikeusjuttujaan. Vivallius kuoli Tukholmassa keväällä 1669 pitkällisen sairauden jälkeen ja hänet haudattiin Katariinan kirkon hautausmaalle Tukholmaan.
Vivallius kirjoitti ensimmäisen runonsa 1625 kuolleen opiskelijatoverinsa muistolle. Hän kirjoitti lähes kaikki runonsa ollessaan vangittuna Nürnbergissä, Tanskassa, Tukholmassa ja Kajaanissa. Vankilasta päästyään Vivallius lopetti runoilemisen lähes tyystin ja julkaisi vain pari merkityksetöntä latinankielistä runoa. Tunnettuja Vivalliuksen runoja ovat muun muassa "Ack, Liberias, tu ädle ting", "Varer nu glad, mine fiender all" ja "Klage-Wijsa, Öfwer Thenna torra och kalla Wååhr" (1642). Vivalliuksen on arveltu myös kääntäneen ruotsiksi saksalaisen runoilijan Martin Opitzin runon "Väll den, som vidt af höga klippor" ja muokanneen sanat ruotsalaiseen virteen "Till dig av hjärtans grunde". Vivallius tunnetaan ennen kaikkea tunnelmarunoilijana.
Arkku
Arkku eli kirstu (latinan "arca" ja "cista", kreikan "kistee") on suurehko säilytyslaatikko, jonka yläpintana on saranoitu, yleensä lukittava kansi. Puusta usein metallivahvikkein rakennettu arkku tehtiin niin kestäväksi ja sen korkuiseksi, että sitä voitiin käyttää myös istuimena. Arkun yläpinta tehtiin usein kaarevaksi, jotta sadevesi valuisi siltä pois.
Arkku on vanhimpia säilytyskalusteita; vanhin tunnettu suomalainen arkku on peräisin 1500-luvun Ahvenanmaalta. Arkusta on saanut alkunsa kaappi, lipasto, penkki ja matkalaukku. Isoa matkalaukkua kutsutaankin matka-arkuksi. Esimerkiksi ranskalaisen Louis Vuittonin luksuslaukkubisnes sai alkunsa matka-arkkujen valmistuksesta. Lukollinen arkku on myös kassakaapin, kassalippaan ja tallelokeron alkumuoto.
Arkussa säilytettiin usein henkilökohtaista arvokasta irtaimistoa, kuten rahaa ja kirjeenvaihtoa, vaatteita, jopa elintarvikkeita. Niinpä arkkuihin asennettiin usein lukko. Sisällön lisäksi arkkua itsessäänkin pidettiin arvoesinenä Suomen kansankulttuurissa 1700-luvun puolivälistä 1800-luvun loppupuolelle. Arkkuja koristeltiin etenkin maalaamalla. Värisuosikkeja koristelussa olivat aluksi harmaanvihreä, vihreänsininen ja ruskea, 1800-luvulla tummansininen ja vihreä. Ootraamalla tavoiteltiin jalopuun väriä ja pintakuviota.
Arkun raudoitukset, joiden alkuperäinen tarkoitus on vahvistaa arkkua, alkoivat myös kehittyä yhä koristeellisemmiksi. Raudoitukset jakoivat arkun pinnan erillisiksi koristepaneeleiksi. Morsius- eli kapioarkku koristeltiin etenkin kannen sisäpinnalta, koska sitä pidettiin häissä auki, jotta morsiamen valmistamat liinavaatteet olisivat vieraiden nähtävänä. Kapioarkuissa on yleensä vaalealle pohjalle maalattu seppele tai runsaudensarvi, jonka sisälle tekstattiin vuosiluku ja morsiamen nimikirjaimet.
Suomeen on kulkeutunut Pohjois-Amerikasta paljon niin sanottuja ”amerikanarkkuja”, joilla Suomeen palaavat siirtolaiset toivat kertyneen omaisuuden mukanaan Atlantin yli.
Arkku esiintyy haviteltuna arvo- tai taikaesineenä monissa kansantaruissa, kuten Pandoran lipas ja liitonarkki. Myöhemmässäkin seikkailukirjallisuudessa arkku esiintyy usein ryöstösaaliin tai muun arvo-omaisuuden säilytyspaikkana, aarrearkkuna, kuten Robert Louis Stevensonin "Aarresaaressa."
Antiikin tarustossa esiteltiin viinin jumalan Dionysoksen mystinen arkku. Siinä säilytettiin vertauskuvallisia esineitä, ja sitä kantoivat valitut papit (kreik. Kistophoroi). Eleusiin juhlamenoihin kuului arkun päällä istuvan maan ja kasvun jumalattaren Demeterin (lat. Ceres) kuva. Rooman valtakunnan aikana "cista" oli mysteeriuskonnoissa tavallinen symboli.
Teräsleijona
Teräsleijona on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani, jonka WSOY julkaisi vuonna 2011.
Shokkiaallosta tuttu Riku Tanner on saanut potkut keskusrikospoliisista. Tanner on eronnut vaimostaan ja ajautunut katkeraan huoltajuuskiistaan. Tapaukseen puuttuvat myös Venäjän viranomaiset ja lähellä Suomen ja Venäjän rajaa sijaitsevalla maatilalla tapahtuu hämäriä asioita. Äärioikeiston kannatus nousee Suomessa.
Kaappisänky
Kaappisänky tai seinäsänky on ahtaisiin tiloihin suunniteltu vuode, joka käännetään saranoilla päiväsajaksi seinälle tai näkymättömiin kaappiin.
Kaappisänky on käytännöllinen kaluste ahtaissa tiloissa ja tilapäiseen majoittumiseen tai lepäämiseen, esimerkiksi ahtaissa kerrostaloasunnoissa, hotelleissa, matkustajalaivoissa, junien makuuvaunuissa, päiväkodeissa, matkailuautoissa ja -vaunuissa ja opiskelija-asuntoloissa. Kaappisänky voidaan varustaa kiinteillä säilytyslokeroilla, lukuvalaisimella ja työskentelytasolla.
Englanninkielisissä maissa kaappisänkyä kutsutaan keksijänsä William Lawrence Murphyn (1876–1959) mukaan nimellä "Murphy bed". Murphy patentoi kaappisängyn 1800–1900-lukujen vaihteessa. Tarinan mukaan Murphy liehitteli San Franciscossa asuessaan muuatta oopperalaulajaa, mutta asui yksiössä eikä senaikaisten soveliaisuussääntöjen takia voinut kutsua naista vierailulle makuuhuoneeseensa. Niinpä Murphy kehitteli seinään piiloon käännettävän sängyn, jolloin yksiöstä tuli olohuoneen kaltainen. Murphyn keksintö ei kuitenkaan ollut ensimmäinen, vaan kaappisänkyjä oli jo ollut myynnissä ainakin Sears, Roebuck and Companyn postimyyntiluettelossa. Murphy kuitenkin paranteli keksintöä huomattavasti suunnittelemalla vastapainojärjestelmän, joka kevensi vuoteen nostamista ja laskemista.
Suomessa kaappisänky tai "kaappivuode" oli aiemmin etenkin Varsinais-Suomessa suosittu sänkytyyppi, pohjalaista kerrossänkyä muistuttava rakenne, joka oli varustettu suljettavin kaapinovin. Sitä on käytetty myös muissa Pohjoismaissa sekä Pohjois-Saksassa ja Alankomaissa. Se jäi pois käytöstä lähinnä huonon ilmanvaihtonsa vuoksi.
Kaappisängyt ja muut kokoontaittuvat sänkymallit ovat aiheuttaneet joitakin kuolemia. Vuonna 2009 Benidormissa iäkkäät sisarukset löydettiin hotellivuoteistaan tukehtuneina, kun huonosti seinään kiinnitetty sängyn kaappiosa oli kaatunut heidän päälleen. Vuonna 1960 suomalainen poliitikko Eero Antikainen kuoli tukholmalaishotellissa, kun seinäsänky sulkeutui ja lukkiutui hänen nukkuessaan. Antikainen oli tuon seinäsänkymallin neljäs kuolonuhri Ruotsissa, ja tapauksen jälkeen sänky vedettiin siellä pois markkinoilta.
Uhrilento
Uhrilento on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani, jonka WSOY on julkaissut vuonna 2001.
Aivotutkijana työskentelevä Antti Kaira on menossa naimisiin morsiamensa Tiinan kanssa ja odottaa tätä palaavaksi lennolta Nizzasta. TV-uutisessa ilmoitetaan kuitenkin koneen katoamisesta ja sen hylky löydetään. Antti matkustaa Etelä-Eurooppaan selvittämään, mitä koneessa oikeasti tapahtui. Hän saa lopulta tietää jotain selittämätöntä.
Kuolema kulkee talossa
Kuolema kulkee talossa () on vuonna 1965 ensi-iltansa saanut Seth Holtin ohjaama brittiläinen psykologinen trilleri, jonka pääosissa ovat Bette Davis, William Dix, Wendy Craig ja Jill Bennett. "Kuolema kulkee talossa" perustuu Merriam Modellin samannimiseen romaaniin (1964), jonka pohjalta Jimmy Sangster laati käsikirjoituksen. Sangster myös tuotti elokuvan.
10-vuotias englantilaispoika Joey Fane (William Dix) palaa perheensä luokse kahden vuoden jälkeen oltuaan häiriintyneille lapsille tarkoitetussa koululaitoksessa, jossa hän oli ollut sijoitettuna aiheutettuaan nuoremman sisarensa kuoleman. Joeyn äiti Virginia (Wendy Craig) on tuskaisten muistojen takia hermoromahduksen partaalla, eikä halua poikaansa takaisin kotiin. Joeyn kiireisenä virkamiehenä työskentelevä Bill-isä (James Villiers) on taas kylmä ja etäinen. Joey väittää olevansa syytön sisarensa kuolemaan ja syyttää asiasta vihaamaansa perheen iäkästä ja uskollista talouden- ja lastenhoitajaa (Bette Davis), joka pitää hajoavaa perhettä jotenkin koossa. Bill-isän lähdettyä työmatkalle hermoromahduksen partaalla oleva Virginia-äiti myrkytetään, ja hän joutuu sairaalaan. Epäilykset kohdistuvat Joeyyn, jota ainoastaan naapurin tyttö pitää syyttömänä. Virginia-äidin jouduttua sairaalaan Joeyn ja lastenhoitajan seuraksi tulee sydänongelmista kärsivä Pen-täti (Jill Bennett). Talossa tunnelma kiristyy äärimmilleen seuraavana yönä...
Lastenhoitajan rooli oli alun perin tarkoitettu Greer Garsonille, joka oli hyväksynyt sen. Garson kuitenkin hylkäsi projektin sanoen syyksi, että elokuvan käsikirjoitus ei tekisi hyvää hänen uralleen.
"Kuolema kulkee talossa" -elokuvan kuvaukset alkoivat kesäkuussa vuonna 1965. Elokuvaa kuvattiin Hertfordshiren Borehamwoodissa Elstree Studiosilla ja Lontoossa 1,3 miljoonan dollarin budjetilla. Elokuvan kuvaukset päättyivät heinäkuussa 1965. Associated British, Hammer Film Productions ja Seven Arts Productions tuottivat elokuvan.
"Kuolema kulkee talossa" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 27. lokakuuta vuonna 1965 Michiganin Detroitissa. Kotimaassaan Isossa-Britanniassa elokuva sai ensi-iltansa 7. marraskuuta 1965 Lontoossa. Suomessa elokuva julkaistiin 3. kesäkuuta vuonna 1966. Warner-Pathé Distributors toimi elokuvan levittäjänä Isossa-Britanniassa ja 20th Century Fox Yhdysvalloissa ja Suomessa. "Kuolema kulkee talossa" tuotti Yhdysvalloissa ja Kanadassa 2 175 000 dollaria.
"Kuolema kulkee talossa" sai hyvät arvostelut kriitikoilta. Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 91 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu yhteentoista arvosteluun.
Elokuvan oikeudet myytiin Yhdysvaltain televisiolle melkein 400 000 dollarin hinnalla.
"Kuolema kulkee talossa" on julkaistu DVD:lle vuosina 2007 ja 2008.
Moncton Wildcats
Moncton Wildcats on QMJHL:ssä pelaava jääkiekkoseura. Moncton Wildcats on voittanut Memorial Cupin kahdesti, kausilla 2005–2006 ja 2009–2010. Joukkue tunnettiin myös nimellä Moncton Alpines, mutta vain yhden kauden ajan.
Heilala
Heilala on suomalainen sukunimi. Se voi tarkoittaa:
Paavo Jokinen
Paavo Wladimir Jokinen (14. lokakuuta 1918 Alatornio – 17. elokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja varatuomari. Hän oli Metsähallituksen ylijohtaja 1967–1973 ja pääjohtaja 1973–1985, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Jokisen vanhemmat olivat maanviljelijä Emil Jokinen ja Aino Katariina Huuki ja puoliso vuodesta 1945 Lea Salmio. Hän tuli ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta 1941. Jokinen valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1945. Hän suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon vuonna 1956 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1960. Vuonna 1962 Jokinen nimitettiin Metsähallituksen osastopäälliköksi ja metsäneuvokseksi.
Jokinen julkaisi kirjoituksia metsän- ja riistanhoidosta sekä metsästyksestä.
Mobira Cityman
Mobira Cityman oli usean Nokian matkapuhelimen tuotemerkki.
Mitja Harvilahti
Mitja Harvilahti on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Moonsorrowin kitaristina.
Lapsena Harvilahti opiskeli klassista kitaran soittoa sekä musiikin teoriaa, sekä asui pari vuotta Italiassa. Musiikin ohessa hän on opiskellut valokuvausta ja on toiminut kameramiehenä.
Eija Hetekivi Olsson
Eija Hetekivi Olsson (s. 1973 Göteborg) on ruotsalainen kirjailija. Hänen vanhempansa ovat suomalaisia. Hänen ensimmäinen teoksensa "Tämä ei ole lasten maa" kertoo hänen lapsuuden ja nuoruuden kokemuksistaan Göteborgin lähiöissä.
Vuonna 2014 hänelle myönnettiin Jan Myrdalin perustama Robespierre-kirjallisuuspalkinto. Palkintoperustelujen mukaan Hetekivi Olsson on antanut äänen ja kielen tämän päivän Göteborgissa varttuneelle lähiölapselle.
Olsson
Olsson, Olson, Ohlsson tai Ohlson on ruotsinkielinen sukunimi. Sukunimi on muunnos Olofssonista, joka tarkoittaa sananmukaisesti ”Olofin poikaa”.
The Law of the Strong
The Law of the Strong on uusiseelantilaisen death metal -yhtyeen Dawn of Azazelin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Agonia Records.
Sedition (Dawn of Azazelin albumi)
Sedition on uusiseelantilaisen death metal -yhtyeen Dawn of Azazelin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005.
Kaikki kappaleet säveltänyt Joe Bonnett ja Rigel Walshe sekä sanoittanut Walshe, ellei toisin mainittu.
Relentless (Dawn of Azazelin albumi)
Relentless on uusiseelantilaisen death metal -yhtyeen Dawn of Azazelin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä Unique Leader Records.
Saamelaiskäräjien vaalit 2011
Saamelaiskäräjien vaalit 2011 järjestettiin sunnuntaina 3. lokakuuta 2011. Posteissa suoritettu ennakkoäänestys alkoi 3. syyskuuta.
Vaaleissa oli yhteensä 5 483 äänioikeutettua, joista äänestämässä kävi 2 720. Äänestysprosentiksi muodostui 49,6. Varsinaisena vaalipäivänä 3. lokakuuta äänensä antoi vain 127 henkilöä. Ehdokkaita vaaleissa oli 40, joista Saamelaiskäräjille valittiin 21. Jokaisesta neljästä kunnasta valittiin kolme edustajaa sekä yksi varahenkilö. Lisäksi äänimäärän mukaan valittiin yhdeksän henkilöä. Jäsenet edustavat Saamelaiskäräjiä nelivuotiskauden 2012-2015.
Saamelaiskärjille valituista henkilöistä Pirita Näkkäläjärvi erosi kesäkuussa 2012, tultuaan nimitetyksi Yle Sámi Radion päälliköksi.
Varajäsen:
Varajäsen:
Varajäsen:
Varajäsen:Vaalien jälkeen valitut äänestivät keskuudestaan hallituksen nelivuotiskaudeksi. Klemetti Näkkäläjärvi valittiin puheenjohtajaksi, Tiina Sanila-Aikio ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi ja Heikki Paltto toiseksi varapuheenjohtajaksi. Muiden hallituksen jäsenten paikoille valittiin Asko Länsman, Petra Magga-Vars sekä Ilmari Tapiola.
Pirita Näkkäläjärvi
Pirita Näkkäläjärvi (s. 13. helmikuuta 1978 Inari) on suomalainen toimittaja ja kauppatieteiden maisteri, joka toimi Yle Sámi Radion päällikkönä vuosina 2012–2017.
Näkkäläjärvi on työskennellyt myös muun muassa Metson strategiapäällikkönä, Nokian yrityskauppapäällikkönä sekä analyytikkona lontoolaisessa Merrill Lynch -investointipankissa sekä toimittajana Yle Saamessa. Hänet valittiin saamelaiskäräjille vuoden 2011 vaaleissa, mutta Näkkäläjärvi erosi jäsenyydestä tultuaan nimitetyksi Ylen Saamen päälliköksi lokakuussa 2012. Hän irtisanoutui tehtävästä heinäkuussa 2017 ja siirtyi yritysmaailman palvelukseen Helsinkiin.
ISO 10487
__notoc__
ISO 10487 määrittää autostereoiden liittimet auton sähköjärjestelmään, koostuu neljästä erilaisesta liittimestä. Käytetään yleensä soittimien kytkemiseen autoon.
A-Liitin on käytössä aina, yleensä mustan värinen ja sisältää pinnit virtalähteelle, on/off sytytysvirtaohjaukselle, valinnaiselle moottoroidun antennin ohjaukselle jne.B-liitintä käytetään neljän kaiuttimen kytkemiseen soittimeen. Etuvasen ja -oikea sekä takavasen ja -oikea.C-liitin on valinnainen. Joskus se esiintyy yhtenä usein punaisena 20-pinnisenä liittimenä. Joskus taasen jaettuna kolmeen erilliseen osaan, jotka voidaan yhdistää, missä tapauksessa c1 on yleensä keltainen, c2 vihreä ja c3 sininen. Pinnien välit ovat pienemmät, kuin muissa liittimissä jonka vuoksi C-liittimestä puhutaan joskus nimellä "mini-ISO".
Huomautus: ISO 10487 määrittelee vain liittimien fyysiset ominaisuudet, Ei pinnien signaaleja, jotka ovat valmistajien määrittelemiä.
D liitintä käytetään harvoin ja se on tarkoitettu satelliittinavigointijärjestelmille. Siinä on 10 pinniä. Blaupunkt käyttää joissain malleissaan sen 9 ja 10 pinnejä handsfree-mikrofonille.
Luka
Luka (, "georg." ლუკა) on miehen etunimi, Luukas-nimen muunnelma, joka on vanhastaan käytössä Venäjällä, Balkanin slaavilaisissa maissa ja Georgiassa
Suomessa nimi Luka on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu lokakuuhun 2016 mennessä noin 2810 henkilölle, joista valtaosa on 2000-luvulla syntyneitä. Ennen vuotta 1940 nimeä ei ollut Suomessa annettu kenellekään. Lukan nimipäivä on vuodesta 2015 lähtien 18. lokakuuta, joka on myös Luukkaan nimipäivä.
Lautasliina
Lautasliina eli servietti on kankainen tai paperinen kattaustekstiili, johon ruokailija pyyhkii suutaan aterioidessaan. Aterian aikana lautasliinaa pidetään sylissä, josta se tarvittaessa nostetaan suun kevyttä pyyhintää varten.
Ranskan kielen sana "serviette" tarkoittaa sananmukaisesti ”ruoan tarjoilussa tarpeellista tarviketta”, mutta sana vakiintui monissa kielissä tarkoittamaan lautasliinaa.
Kattauksessa lautasliina asetetaan usein alkuruokalautaselle, leipälautaselle, haarukoiden alle tai niiden vasemmalle puolelle, tai taiteltuna korkeaan jalattomaan juomalasiin. Myös kahvikattauksessa käytetään lautasliinoja.
Nykyisin kankaisia lautasliinoja käytetään pesulakustannusten minimoimiseksi vain hienommissa ravintoloissa ja juhla-aterioilla. Kankaisten lautasliinojen tilalle ovat tulleet kertakäyttöiset paperilautasliinat, joita saa ravintolatukuista ja päivittäis- ja paperitavarakaupoista eri kokoisina, eri paksuisina ja erilaisin painokuosein koristeltuina.
Lautasliinoja tiedetään käytetyn 1400-luvun eurooppalaisten kuninkaallisten hoveissa niin, että ne pidettiin aterian ajan lämpiminä lieden ääressä ja tuotiin ruokailijoille käsien ja kasvojen pyyhkimistä varten vasta aterian lopussa, joskus miedosti hajustettuina.
Vähitellen yleistyi tapa käyttää lautasliinaa läpi aterian. Lautasliinasta tuli yksi juhlapöytien koriste, kun opittiin taittelemaan se näyttävän veistosmaiseksi, vaikkapa lintua kuvaavaksi. Tällöin lautasliinataitelman purkamista voitiin pitää jopa huonona käytöksenä, ja näiden koristeiden lisäksi ruokailijoille saatettiin varata toiset lautasliinat varsinaiseen käyttöön.
1800-luvun alun aterioita kuvaavista maalauksista nähdään silloinen tapa pitää lautasliinan päätä aterian ajan kauluksen sisään tungettuna niin, että lautasliina peittää puvun etumuksen ja miehillä solmion. 1900-luvun alun käytöskirjallisuudessa tätä tapaa jo paheksutaan.
1900-luvulla lautasliinaa käytettiin vauraissa kodeissa. Jokaisella oli oma henkilökohtainen lautasliina, jota käytettiin noin viikon ajan ja varastoitiin aterioiden välillä lautasliinapussissa eli -laukussa tai 1800-luvulla yleistyneen lautasliinarenkaan sisään rullattuna. 1900-luvun Ruotsissa julkaistiin monia kirjoja serviettien taittelusta. Tavallisin lautasliinan koko on silloin ollut 50 x 50 cm, mutta monimutkaisempien taitosten tekemiseen tarvittiin 70 x 70 cm tai jopa 110 x 110 cm kokoisia lautasliinoja.
Lautasliinarenkaita valmistetaan hopeasta, kuparista, messingistä ja muista metalleista. Ne voivat olla myös puuta tai luuta, nykyisin myös muovia.
Bisfosfoglyseraattimutaasi
Bisfosfoglyseraattimutaasi on entsyymi, joka katalysoi 1,3-bisfosfoglyseraatin reversiibeliä isomeroitumista 2,3-bisfosfoglyseraatiksi. 2,3-bisfosfoglyseraatilla on tärkeä rooli hapen sitoutumisessa hemoglobiiniin ja hapen vapautumisessa hemoglobiinista. Bisfosfoglyseraattimutaasin EC-numero on EC 5.4.2.4..
Eläimillä bisfosfoglyseraattimutaasia esiintyy pääasiassa veren punasoluissa. Rakenteeltaan entsyymi on dimeeri ja ihmisen bisfosfoglyseraattimutaasin molekyylimassa on 30–63 kDa. Entsyymi katalysoi 1,3-bisfosfoglyseraatin isomeroitumista 2,3-bisfosfoglyseraatiksi. Reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa bisfosfoglyseraattimutaasin aktiivisen keskuksen histidiiniaminohappo reagoi 1,3-bisfosfoglyseraatin 1-asemassa sijaitsevan fosfaattiryhmän kanssa muodostaen fosforyloituneen entsyymin ja 3-fosfoglyseriinihappoa. Tässä vaiheessa 3-fosfoglyseriinihappo voi diffundoitua entsyymistä, mutta 2-asemassa olevan hydroksyyliryhmän fosforyloiminen on nopeampi tapahtuma. Bisfosfoglyseraattifosfataasi voi katalysoida myös 1,3-bisfosfoglyseraatin ja 2,3-bisfosfoglyseraatin hydrolyysiä 3-bisfosfoglyseriinihapoksi tai 3-fosfoglyseriinihapon isomeroitumista 2-fosfoglyseriinihapoksi, mutta nämä ovat hitaampia reaktioita. Entsyymin inhibiittoreita ovat muun muassa kloridi- ja fosfaatti-ionit.
Armin Bauer
Armin Bauer (s. 15. heinäkuuta 1990 Bolzano, Italia) on italialainen yhdistetyn hiihtäjä.
Bauer osallistui ensimmäiseen yhdistetyn maailmancupin osakilpailuunsa marraskuussa 2008 Kuusamossa. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on kahdeksas sija normaalimäen Gundersen-kilpailussa Tšaikovskissa tammikuussa 2014. Vancouverin olympialaisissa 2010 Bauer sijoittui parhaimmillaan suurmäen Gundersen-kilpailussa 21:nneksi. Sotšissa 2014 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa 14:s. MM-kilpailuissa Bauerin paras saavutus on 22:s tila normaalimäen Gundersen-kilpailussa Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 ja joukkuekilpailun neljäs sija Falunissa 2015. Lisäksi Bauer on osallistunut Liberecin MM-kilpailuihin 2009 ja Oslon MM-kilpailuihin 2011.
Petosen hyppyrimäet
Petosen hyppyrimäet oli mäkihypyn suorituspaikka, joka sijaitsee Kuopion Petosella. Mäet ovat tällä hetkellä hyppykelvottomia.
Kuopion kaupunki rakennutti Petosen hyppyrimäet 1980-luvun lopussa.
Higashinari-ku
Higashinari-ku () on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin itäosassa Osakan linnan kaakkoispuolella. Suuralueella on 79 435 asukasta (2010) ja sen pinta-ala on 4,55 neliökilometriä. Se rajautuu pohjoisessa Jōtōn suuralueeseen, lännessä Chūōn ja Tennōjin suuralueisiin, etelässä Ikunon suuralueeseen sekä idässä Osakan prefektuurin Higashiōsakan kaupunkiin.
Higashinari kuuluu Osakan itäosien tuottavaan teollisuusalueeseen, jolle luonteenomaisia ovat lukuisat pienet teollisuusyritykset. Suuralueen keskusta ja sen tärkeimmät julkiset palvelut sijaitsevat Imazaton risteyksen ja metroaseman ympärillä. Suuralueella on muun muassa Myōhōn temppeli, jota pidetään Shōtokun perustamana ja jossa munkki Keichū työskenteli 1600-luvun lopulla.
Higashinarin suuraluetta palvelevat Osakan metron Sennichimae-linja, Chūō-linja ja Imazatosuji-linja, JR Westin Osakan ympyrälinja sekä Kintetsu-rautateiden Osaka-linja.
Saksan keisarikunnan 7. armeija
7. armeija () oli Saksan keisarikunnan armeijan yhtymä, joka osallistui ensimmäiseen maailmansotaan.
7. armeija perustettiin 2. elokuuta 1914. Sen ensimmäinen komentaja oli kenraalieversti Josias von Heeringen. Armeija taisteli koko olemassa olonsa ajan länsirintamalla ja lakkautettiin alkuvuonna 1919 Saksan hävittyä sodan.
Armeijankomentajina olivat:
Neulamäen hyppyrimäet
Neulamäen hyppyrimäet oli mäkihypyn suorituspaikka, joka sijaitsee Kuopion Neulamäellä. Mäet ovat tällä hetkellä hyppykelvottomia.
Tuhottu nuoruus
Tuhottu nuoruus on Hannu Lemisen ohjaama näytelmäelokuva vuodelta 1947, jonka aiheena on tuolloin tehdyt laittomat abortit, joiden määrä nousi vuosittain 20 000:een.
Hannu Leminen siirtyi Suomen Filmiteollisuudelta kesällä 1947 Adamsille, joka ei ollut vuosiin tuottanut pitkiä elokuvia. Leminen ohjasi yhtiölle vuosina 1947–1949 neljä elokuvaa.
Elokuvan käsikirjoituksen teossa oli asiantuntija-apuna monissa sosiaalialan järestöissä toiminut kansanedustaja Martta Salmela-Järvinen, jolle annettu aika tekstin läpikäymiseen oli kuitenkin hyvin lyhyt, vain viikon verran.
Elokuvan yleisömenestys oli Helsingissä keskitasoa heikompi, muualla hyvä.
Aikalaisarvioissa elokuvaa pidettiin jonkinlaisena valistusfilminä mutta siinä nähtiin myös ansioita. Toini Aaltonen ("Suomen Sosialidemokraatti") kirjoitti, että se on ”kodikkaalla tavalla elävä ja uskottava”, ja samalla linjalla olivat kriitikot yleensäkin. Tosin Irina Uvalmo löysi "Työkansan Sanomissa" julkaistussa arviossa runsaasti kritiikin kohteita, mutta totesi yhteenvetona: ”elokuvan pyrkimys suhtautua tavallisiin työläisiin vakavasti ja kohtalaisesti onnistuakin pyrkimyksissään merkitsee vahvaa plussaa”.
2000-luvulla televisioesityksen yhteydessä kirjoittamassaan arviossa eräs kriitikko löytää tästä kuten monesta ajankohdan elokuvasta yllättävän kovaa dramaattista tehoa.
Yhdistetyn maailmancup 2013–2014
Yhdistetyn maailmancup 2013–2014 alkoi 30. marraskuuta 2013 Kuusamossa ja päättyi 16. maaliskuuta 2014 Falunissa. Kauden aikana järjestettiin 17 henkilökohtaista kilpailua sekä viisi joukkuekilpailua, joista neljä oli parikilpailuja.
Case Keenum
Casey Austin "Case" Keenum (s. 17. helmikuuta 1988 Abilene, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Los Angeles Ramsissa.
Ennen ammattilaisuraansa Keenum pelasi yliopistojalkapalloa Houstonin yliopiston joukkueessa kuuden vuoden ajan. Hän pitää hallussaan koko NCAA:n I-divisioonan kaikkien aikojen ennätyksiä heitetyissä maaleissa sekä jaardeissa. Ennätyksen saavuttamisessa Keenumia kuitenkin avitti Houstonin äärimmäisen heittoystävällinen pelitapa.
Jäätyään varaamattomaksi NFL:n varaustilaisuudessa, Keenum teki vapaana pelaajana sopimuksen Houston Texansin kanssa. Kaudella 2013 Keenum nimettiin viikolla 7 ensimmäistä kertaa aloittavaksi pelinrakentajaksi, ailahtelevasti pelanneen pitkäaikaisen aloittajan Matt Schaubin kärsittyä nilkkavammasta.
Hervantalainen
Hervantalainen on Seppo Jokisen kirjoittama jännitysromaani.
Lapset pahoinpitelevät hervantalaisia vanhuksia. Henkilö, jolle komissario Koskinen tutkijoineen antaa koodinimen Hervantalainen, ryhtyy kostamaan. Eri puolilta Hervantaa löytyy pahoinpideltyjä keski-ikäisiä miehiä ja heidän vierestään Hervantalaisen tuntomerkki, sorkkarauta. Koskinen tutkijaryhmineen pyrkii estämään Hervantalaisen uusia iskuja.
Samaan aikaan Sorin poliisitalolla tapahtuu suuri muutos, kun Koskisen esimies Risto Matias Rusinpää joutuu leikkaukseen ja hänen sijaisekseen tulee nainen.
Parhaat 1990–2000
Kikka Laitinen Co. Parhaat 1990–2000 on suomalaisen laulajan Kikka Laitisen yhtyeen kokoelma-albumi. Se julkaistiin 2013. Se on äänitetty mm. JJ-studiolla Tampereella ja Finnvoxilla Helsingissä. Remasteroinnin on tehnyt Studio Popissa vuonna 2013 Jorma "Hämis" Hämäläinen. Kannen on suunnitellut Timo Honkanen. Sävellykset ja sanoitukset ovat pääosin Kikka Laitisen käsialaa. Kokoelma sisältää useita hittikappaleita vuosien varrelta, mm. Mä tahdon luoksesi tulla, Sydän valvoo, Omenapuut ja Kun radio auki on sekä harvinaisia helmiä.