hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Muonion lukio
Muonion lukio on Muonion kunnassa toimiva vuonna 1974 perustettu lukio.
Lukio toimi pitkään tiloissa, jotka ovat nykyisin Muonion pääkirjaston käytössä. 
Vuonna 1994 lukio muutti uusiin tiloihin ammattioppilaitoksen yhteyteen. 
Opiskelijamäärä on lukiossa noin 60. Heistä osa suorittaa yhdistelmäopintoja.
Muonion lukion rehtorina toimii Kyllikki Kurki.
Ammatti- ja lukio-opintojen yhdistäminen
Yhdistelmäopiskelija suorittaa ammatillisen tutkinnon Ammattiopisto Lappian auto-, sähkö-, rakennus- tai ravintola-alalla. Ylioppilastutkinnon saamisen edellytyksenä on ammatillisen tutkinnon suorittaminen. Ammatti- ja lukio-opintoja tehdään rinnakkain molemmissa oppilaitoksissa. Yhdistelmäopintojen suorittaminen kestää yleensä neljä vuotta. Usein neljäs vuosi painottuu lukiossa opiskeluun ja ylioppilaskirjoituksiin. Syksyllä 2011 aloittaneet yhdistelmäopiskelijat saivat käyttöönsä henkilökohtaisen tietokoneen.
Kaikki ne yhdistelmäopiskelijat, jotka ovat suorittaneet lukion oppimäärän valitsemissaan pakollisissa kirjoitusaineissa, ovat myös kirjoittaneet ylioppilaiksi.
Hiihtolajien urheilijoille Muonion lukiossa ja Ammattiopisto Lappiassa toimii yhteinen hiihtovalmennusryhmä Ski College. Opiskelijoille laaditaan henkilökohtainen harjoittelu- ja opintosuunnitelma. Hiihtovalmennus on osa koulukohtaista kurssitarjontaa. Harjoittelua, leirejä sekä kilpailumatkoja ohjaa oppilaitoksen päätoiminen hiihtovalmentaja.
Muoniossa on hiihtovalmennusryhmälle erinomaiset harjoittelumaastot Olostunturin maastohiihtokeskuksessa. Muiden oppilaitosten opiskelijoilla on mahdollisuus opintojaksojen ja yksittäisten kurssien suorittamiseen. Opetuksesta, ruokailusta ja asumisesta peritään tällöin kohtuullinen korvaus. Vierailevat opiskelijat voivat harjoitella Ski Collegen mukana. Hakeutuminen lyhyemmille opintojaksoille tapahtuu ottamalla yhteyttä oppilaitoksen opinto-ohjaajaan.Muonion lukion lähimmät naapurilukiot ovat Enontekiön, Kittilän ja Kolarin lukiot.
Micro-Star International
Micro-Star International (MSI) on taiwanilainen elektroniikkayritys, joka on yksi maailman suurimmista PC-tietokoneiden emolevyjen ja näytönohjainten valmistajista.
MSI:n pääkonttori sijaitsee New Taipei Cityssä, Taiwanissa.
MSI valmistaa näytönohjaimia sekä AMD:n että NVidian grafiikkasuorittimilla.
The Electric Prunes
The Electric Prunes oli yhdysvaltalainen psykedeelistä rockia soittanut yhtye, joka saavutti kansainvälistä huomiota 1960-luvun lopulla. Yhtye perustettiin 1965 San Fernando Valleyssa, Los Angelesissa, Kaliforniassa. Yhtye lopetti vuonna 1970 mutta teki comebackin vuosiksi 1999–2011. Jäsenet olivat: James Lowe, Ken Williams, Steve Kara, Jay Dean, Walter Garces.
Something for the Pain
Something for the Pain on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Bon Jovin kappale. Se on toinen raita yhtyeen vuonna 1995 julkaistulla "These Days" -studioalbumilla, ja se julkaistiin singlenä 14. syyskuuta 1995.
Kappaletta soitettiin tiuhaan tahtiin yhtyeen "These Days Tour" -maailmankiertueella, mutta kuten monet muut albumin kappaleet, myös ”Something for the Pain” on kiertueen jälkeen ollut ohjelmistossa harvemmin. Kappale palasi kuitenkin yllättäen settilistaan vuoden 2010 "The Circle Tour" -maailmankiertueella, jossa sitä esitettiin lähinnä akustisena versiointina.
Yhtyeen kitaristi Richie Sambora laulaa kappaleessa yhden säkeen päävokaalit, ja se on näin ollen hänen ainoa laulusuorituksensa yhtyeen päävokalistina. Muun kappaleen laulaa yhtyeen laulaja Jon Bon Jovi. Kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo, jossa teini-ikäinen poika menee musiikkiliikkeeseen kuuntelemaan uusia musiikkinäytteitä. Näytöllä pyörivässä musiikkivideossa yhtyeen jäsenet esittävät kappaletta, ja muut henkilöt ovat laulavinaan sitä eri ympäristöissä. Video päättyy, kun poika varastaa kopion "These Days" -albumista.
Juhana Luxemburgilainen
Juhana I ”Sokea” (Luxemburgissa: Jang de Blannen, Saksassa: Johann der Blinde von Luxemburg, Tšekissä: Jan Lucembursky) (10. elokuuta 1296 Luxemburg – 26. elokuuta 1346 taistelukentällä lähellä Crécy-en-Ponthienia) oli Böömin kuningas 1310–1346. Juhana Luxemburgilainen oli Luxemburgin kreivi vuodesta 1309 ja Böömin kuningas vuodesta 1310. Hänellä oli titulatuurissaan myös Puolan kuninkaan arvonimi. Hän oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija Henrik VII Luxemburgilaisen ja hänen vaimonsa Margaret Brabantilaisen vanhin poika. Juhana tunnetaan hyvin siitä, että hän kuoli englantilaisten jousimiesten nuoliin Crécyn taistelussa 1346 oltuaan sitä ennen jo vuosikymmenen sokeana. ”Älköön koskaan Böömin kuningas paetko taistelusta”, hänen kerrotaan sanoneen ennen kuolemaansa.
Juhanan lisänimi ”Sokea” johtuu siitä, että hän noin nelikymppisenä menetti näkönsä silmätulehduksen vuoksi. Edes kuuluisan lääkärin Guy de Chauliacin hoito ei häntä parantanut.
Juhana oli koulutukseltaan ranskalainen, sillä hän kävi koulunsa Pariisissa, mutta poliittisesti hän vihkiytyi enemmänkin Saksaan. Vuonna 1310 hänen isänsä järjesti avioliiton Böömiä hallitsevaan Přemyslid-dynastiaan kuuluvan Elisabethin kanssa. 14-vuotias morsian oli edesmenneen Böömin kuningas tytär. Saatuaan tukea Henrik Kärnteniläiseltä Juhana valittiin Böömin kuninkaaksi ja hän tuli siten sekä yhdeksi seitsemästä prinssiehdokkaasta Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan että Puolan ja Unkarin kruunun tavoittelijaksi. Juhanan yritykset tulla isänsä Henrik VII:nnen seuraajaksi keisarina kaatuivat, kun tehtävään valittiin Ludvig IV Wittelsbachilainen 1314.
Juhana ei ollut pidetty tšekkiaateliston parissa. Häntä pidettiin ”vieraana kuninkaana”. Ehkä juuri tämä sai hänet luopumaan Böömin aktiivisesta hallitsemista ja keskittymään enemmänkin matkusteluun, minkä lisäksi hän vietti paljon aikaa syntymämaassaan Luxemburgissa ja Ranskan hovissa. Hän matkusti Sleesiaan, Puolaan, Liettuaan, Tiroliin, Pohjois-Italiaan ja paavin Avignoniin. Matkat liittyivät osaksi ajan valtataisteluihin ja tuettuaan Saksalaista ritarikuntaa tämän Puolaa vastaan käydyissä sodissa 1326–1332 hän sai Władysław I:n seuraajan kuningas Kasimir III ”Suuren” maksamaan hänelle merkittävän rahasumman vastikkeeksi siitä, että hän luopui vaateestaan Puolan kruunuun.
Satavuotisen sodan puhjetessa 1337 Juhana liittoutui Ranskan kuninkaan Filip VI:n kanssa. Tämä tekee ymmärrettäväksi sen, että Juhana toimi Languedocin kuvernöörinä ajanjaksolla 30.11.1338 – marraskuu 1340. Hän kuoli juuri 50 täytettyään Crécyn taistelussa osana ranskalaisarmeijaa englantilaisten jousimiesten nuoliin.
Muistoja lapsuudenkodista
Muistoja lapsuudenkodista on Helka Hynnisen albumi vuodelta 1999. Kappleet on sanoittanut Helka Hynninen, säveltänyt Veikko Laiho ja sovittanut Pentti Lasanen.
Scott Kelby
Scott Kelby (s. 1960) on yhdysvaltalainen valokuvaaja ja tietokirjailija. Hän on "Photshop User" -lehden päätoimittaja. Hän on myös "Layer"-lehden päätoimittaja ja juontaa "Photoshop User TV" -ohjelmaa.
Kaisa &amp; Kumppanit
Kaisa & Kumppanit oli suomalainen humppayhtye, jonka keulakuvana ja laulajana oli Kaisa Saari. Yhtyeen kotipaikka oli Huittinen, jossa yhtye oli perustettu Kaisa Saaren ja miehensä Pauli Saaren johdolla. Yhtye esiintyi vuosina 1971–1991 ja julkaisi vuodesta 1980 alkaen kaikkiaan kymmenen albumia.
Jumppapallo
Jumppapallo (myös fitnesspallo tai fitball) on ilmalla täytetty, pehmeä kuntoiluväline. Se on halkaisijaltaan yleensä noin 55–75 senttimetriä. Jumppapalloa voi käyttää monenlaisiin harjoituksiin, mutta se soveltuu erityisesti keskivartalon vahvistamiseen, sillä epävakaan pallon päällä istuminen tai makaaminen vaatii keskivartalolihasten käyttöä. Jumppapallon kehitti vuonna 1963 nimellä "Swiss Ball" italialainen Aquilino Casani.
Jumppapalloa voi käyttää myös tuolina, mutta sen hyöty siinä käytössä on kiistanalainen. Jumppapalloa käytetään joskus myös raskauden ja synnytyksen apuna.
Suleimanin moskeija
Suleimanin moskeija (turk. "Süleymaniye Camii") on moskeija Istanbulissa. Moskeijan rakennustyöt aloitettiin vuonna 1550 ja se valmistui vuonna 1558. Suleimanin moskeija on Istanbulin toiseksi suurin moskeija ja yksi kaupungin tunnetuimmista nähtävyyksistä. Moskeija on nimetty Osmanien valtakunnan sulttaanin Suleiman Suuren mukaan. Moskeijan ja sitä ympäröivät rakennukset suunnitteli sulttaanin kuuluisin arkkitehti Mimar Sinan, joka on haudattu moskeijan puutarhaan.
Moskeijan rakennustyyli on saanut vaikutteita bysanttilaisista basilikoista, etenkin Hagia Sofiasta. Siihen kuuluu neljä minareettia joita kiertää kymmenen parveketta.
Moskeijan yhteyteen rakennettiin monipuolinen palvelukeskus: dervissiluostari, vierashuoneita, keittiö, leipomo, köyhien ruokala, sairaala, lääketieteellinen koulu ja karavaaniseralji.
Monet sen osista ovat edelleen käytössä. Pääsisäänkäynnin oikealla puolella on hautasumaa, jossa sijaitsevat Suleimanin ja hänen vaimonsa Roxelanan hautakammiot. Hautausmaalle on haudattu muitakin Suleimanin perheenjäseniä ja myöhempiä sulttaaneita.
Moskeija vahingoittui tulipalossa vuonna 1660, ja korjaustöissä se muuttui enemmän barokkityyliseksi. Ensimmäisen maailmanosdan aikana moskeijan pihalla säilytetyt ammukset aiheuttivat toisen tulipalon, ja sen jäljiltä moskeija korjattiin vasta vuonna 1956.
Chutney
Chutney on hillomainen ruoanlisäke, jotka käytetään intialaisten ruokien kanssa. Tyypillinen chutney koostuu kokoonkeitetyistä hedelmistä, yleensä mangosta, lisänä sokeria, mausteita ja etikkaa.
Intiassa chutney valmistetaan usein tuoreista aineksista, ja pohjana käytetään vihanneksia tai hedelmiä, eikä siinä välttämättä ole sokeria. Esimerkki on minttuchutney ("mynta-chutney").
Elitkampen
Elitkampen on vuosittain Tukholmassa Solvallan raviradalla järjestettävä pohjoismaisten kylmäveristen ravihevosten suurkilpailu. Elitkampen juostaan toukokuun lopulla Elitloppet-viikonlopun yhteydessä.
Kilpailu perustettiin vuonna 1986. Tarkoituksena oli luoda kylmäverisille lämminveristen Elitloppetin tapainen arvostettu suurkilpailu.
Elitkampenia ovat monesti hallinneet ylivoimaiset hevoset, kuten Järvsöfaks, Viesker ja alkuaikoina norjalainen Alm Svarten. Ne ovat latistaneet kilpailun urheilullista mielenkiintoa, koska tasaista kamppailua voitosta ei useana vuotena ole nähty.
Elitkampenin ykköspalkinto on nykyään 300 000 ruotsin kruunua.
2-klooribentsoehappo
2-klooribentsoehappo eli o-klooribentsoehappo (CHClO) on karboksyylihappo ja bentsoehapon johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä. 2-Klooribentsoehappo on 3- ja 4-klooribentsoehappojen isomeeri.
2-Klooribentsoehappo on huoneenlämpötilassa valkoista tai hieman kellertävää kiinteää ainetta, joka liukenee hieman kylmään veteen ja paremmin kuumaan veteen. 2-Klooribentsoehappo on klooribentsoehappoisomeereistä happamuudeltaan vahvin ja sen happovakion arvo on 1,2·10.
2-Klooribentsoehappoa voidaan valmistaa o-klooritolueenia klooraamalla, jolloin muodostuu α,α,α,2-tetraklooritolueenia eli 1-kloori-2-(trikloorimetyyli)bentseeniä. Tämän yhdisteen hydrolyysin seurauksena saadaan 2-klooribentsoehappoa. Toinen synteesitapa on o-klooritolueenin hapetus hapen avulla.
2-Klooribentsoehappoa käytetään säilymistä parantavana aineosana eräissä lakoissa ja maaleissa. Lisäksi sitä käytetään valmistettaessa muita yhdisteitä kuten makeutusaineita, väriaineita, lääkkeitä ja fungisideja. Esimerkiksi ammoniakkikäsittelyn tuloksena muodostuu antraniilihappoa.
Electra Heart
Electra Heart on Marina and the Diamondsin toinen studioalbumi. Albumi on julkaistu vuonna 2012. Albumi debytoi Britannian albumilistan ykköspaikalla.Bonuskappaleet
Erämaa (albumi)
Erämaa on Tuure Kilpeläisen viides studioalbumi. Se julkaistiin 12. syyskuuta 2011. Albumi myi kultaa marraskuussa 2011. Edelliseltä Valon pisaroita-levyltä poiketen kansikuvaan on nyt koko yhtye päässyt mukaan. Lisäksi yhtyeen jäsenet ovat tulleet Tuurelle tutuksi. Levyllä on vaikutteita rockista, iskelmästä, reggaesta ja lattarimusiikista.
Suurin osa kappaleista on Tuure Kilpeläisen säveltämiä ja sanoittamia. Lisäksi Ajatuksen voima-kappaleen Tuure on tehnyt yhdessä Jarno Karjalaisen ja Aarne Riikosen kanssa, Tämä tie-kappaleen sanoitus on Tuure Kilpeläisen ja Inderjit Khalsan käsialaa ja Uskoton-kappaleen sävellys on Tuuren, Jarnon ja Rockan käsialaa. Sairasloma-kappaleen tekemiseen ovat Tuuren lisäksi osallistuneet Jarno, Rocka, Jiri ja Aarne.
Somonot
Somonot ovat bambaroille läheistä sukua oleva kalastajaryhmä Nigerjoen varsilla Malissa ja Guineassa. Heitä arvioidaan olevan noin 15 000 henkeä.
Somonot elävät Nigerin keskijuoksulla Bamakon ja Macinan välillä, Banijoen varrella sekä Nigerin yläjuoksulla aina Kouroussan alueelle saakka. Keskijuoksun järvi- ja suoalueen bozoihin verrattuna somonoja voidaan pitää pikemminkin bambaroihin kuuluvana ammattiryhmänä kuin erillisena kansana. Paikoitellen somonot ja bozot ovat sekoittuneet keskenään. Ryhmän on katsottu muodostuneen 1600–1800-luvuilla Segun valtiossa.
Ferdinand Verbiest
Ferdinand Verbiest (9. lokakuuta 1623 – 28. tammikuuta 1688) oli flaamilainen jesuiittalähetyssaarnaaja Kiinassa Qing-dynastian aikana. Verbiest tunnetaan myös kiinalaisella nimellä "Nan Huairen". Hän toimi myös diplomaattina, kartanpiirtäjänä ja kääntäjänä laajan kielitaitonsa ansiosta.
Gourma-Rharousin piiri
Gourma-Rharousin piiri () on paikallishalintoalue Timbuktun alueella Malissa. Sen hallinnollinen keskus on Rharous. Piirin pinta-ala on 45 000 neliökilometriä. Asukkaita on 111 000 henkeä (vuonna 2009, väestönlaskenta).
Gourma-Rharousin piiri muodosta 9,0 % Timbuktun alueen pinta-alasta. Se rajoittuu lännessä Timbuktun alueen Niafunkén ja Dirén piireihin, pohjoisessa Timbuktun ja Gaon alueen Bouremin piireihin, idässä Gaon piiriin sekä etelässä Moptin alueen Douentzan piiriin ja Burkina Fasoon.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 200–400 millimetriä. Luonnonalueita ovat Nigerjoen laakso pohjoisessa, Nigerin tulvajärvien alue ja Gourma. Seudulla sijaitsee norsujen suojelualue.
Timbuktun alueen perustamiseen saakka vuonna 1977 Gourma-Rharousin piiri oli osa Gaon aluetta. Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa: Bambara Maoudé, Banikane, Gossi, Hamzakoma, Haribomo, Inadiatafane, Ouinerden, Rharous ja Séréré. Kyliä on 44 ja nomadiryhmiä 173.
Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja, fulbeja, songhaita, bozoja ja maureja.
Tärkein liikenneväylä on Sévarén ja Gaon välinen maantie RN16. Piirin sisäistä tieverkkoa ei ole käytännössä lainkaan.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti, käsityöammatit ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra, lehmänpapu ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, kamelit, hevoset ja siipikarja.
Piirissä ei ole keskikouluja tai ammattikouluja. Terveyspalvelut käsittävät poliklinikan, lääkärinvastaanoton, varuskuntasairaalan ja 16 kunnallista terveyskeskusta (vuonna 2011). Puhtaan juomaveden piirissä on 57 % väestöstä. Sähköverkkoa ei ole.
Lähiradio
Lähiradio (myös Helsingin Lähiradio) on pääkaupunkiseudulla toimiva, Kansan Radioliiton omistama, epäkaupallinen yhteisöradioasema. Asema sai radiotoiminnan mahdollistavan toimiluvan vuonna 1987 ja aloitti toimintansa 4. tammikuuta 1988. Alkuvuosien toimilupa oli epäkaupallinen, mutta valtioneuvoston toimesta se muuttui 90-luvulla "kaupalliseksi toimiluvaksi". Lähiradio on kuitenkin jatkanut toimintaansa ei-kaupallisena. Asema lähettää eri yhteisöjen sille toimittamia ohjelmia sekä omatuotantoista sisältöä. Suurin osa Lähiradion varoista tulee asemalta ohjelma-aikaa hankkivilta järjestöiltä. Kanavan lähetystaajuus on 100,3 MHz.Lähiradio on yksi vanhimmista edelleen toimivista radioasemista Suomessa. Lähiradio lähettää säännöllisesti ohjelmia noin 10 eri kielellä, mm. kurdiksi, venäjäksi, somaliksi, kiinaksi, espanjaksi, arabiaksi, farsiksi sekä englanniksi. Päätoimintakielenä on suomi.Lähiradion ohjelmia ovat mm. Viihteellä, Cuba Libre, Hyvät Naiset Ja Herrat, Pasi Viheraho!, Slangiradio, Kallio By Night, Sporttitunti, Kaupunginosaradio, Rytmi & Sielu, Anarkistinen Teehetki, Jazz & Etnoset, HALOO ! ! !, Café Tallinn.
Johanna Freundlich
Johanna Rebecca Freundlich (s. 16. syyskuuta 1977 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on opiskellut ohjaajantyötä paitsi Teatterikorkeakoulussa myös New Yorkin yliopiston "Tisch School of the Arts" -koulussa. Lisäksi hän on opiskellut Helsingin yliopistossa kieliä ja kirjallisuutta.
Freundlich on ohjannut sekä näytelmiä että oopperaa. Hänen Tampereen teatterikesän ohjelmistoon vuonna 2011 ohjaamansa Tony Kushnerin näytelmä "Angels in America" sai Vivica Bandlerin perustaman "Vivicas vänner – Vivican ystävät" -säätiön Ester-palkinnon.
Rharous
Rharous (myös "Gourma-Rharous") on maalaiskunta, sen keskuskylä sekä Gourma-Rharousin piirin hallinnollinen keskus Timbuktun alueella Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 150 kilometriä Timbuktusta itään. Kunnassa on 26 100 asukasta (vuonna 2009).
Rharousin kunnan pinta-ala on 7 000 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Gourma-Rharousin piirin Banikanen, etelässä Ouinerdenin ja Hamzakoman sekä lännessä Sérérén kuntiin ja pohjoisessa Timbuktun piiriin. Seutu kuuluu aavikoitumisesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 13 kylää ja 16 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat songhaita, tuaregeja, arabeja, fulbeja ja bozoja. Tärkeimmät kielet ovat tamašek ja songhai. Vallitseva uskonto on islam.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely Nigerjoen varrella sekä paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito sisämaan Gourman alueella. Tärkein viljelykasvi on riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit ja aasit. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Kunnassa on kuusi koulua ja seitsemän lukutaitokeskusta. Koulut tavoittavat 61,2 % ikäluokasta (vuonna 2003). Rharousissa on terveyskeskus ja Bengelissä terveysasema.
Nähtävyyksiä ovat Nigerjoen virtahevot, Bornan luolat kalliopiirroksineen ja piirtokirjoituksineen sekä Dakar-rallin aikana helikopterionnettomuudessa kuolleiden Thierry Sabinen ja Daniel Balavoinen muistomerkki sisämaassa. Matkailua alueelle ei juurikaan ole.
Ber
Ber on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Timbuktun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen pohjoispuolella noin 50 kilometriä Timbuktusta itään. Kunnassa on 19 500 asukasta (vuonna 2009).
Berin kunta rajoittuu pohjoisessa Kidalin ja idässä Gaon alueisiin, etelässä Gourma-Rharousin piiriin ja Timbuktun alueen Lafian kuntaan sekä lännessä Bourem-Inalyn ja Salamin kuntiin. Kuntaan kuuluu Berin kylä ja 35 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat tuaregeja ja maureja.
Seudun pääelinkeinot ovat karjanhoito ja maanviljely. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, kamelit, aasit ja naudat. Tärkein viljelykasvi on riisi. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Kanariankaaliperhonen
Kanariankaaliperhonen ("Pieris cheiranthi") on Kanarian saarilla endeeminen päiväperhoslaji. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut sen vaarantuneeksi (VU).
Laji muistuttaa suuresti tavallista kaaliperhosta ("Pieris brassicae"), mutta siipien mustat kuvioinnit ovat huomattavasti laajemmat. Etusiiven yläpinta on valkoinen, kärkiosasta mustanruskea ja sen kaksi tummaa täplää ovat sulautuneet yhteen. Siiven tyviosassa on harmaata kehnää. Takasiivet ovat valkeat. Molempien siipien alapinnat ovat vaalean vihertävänkeltaiset. Siipiväli vaihtelee 57–66 mm.
Kanariankaaliperhosta tavataan ainoastaan muutamilla Kanarian saarilla. Laji on yleinen La Palmalla, minkä lisäksi sitä tavataan Teneriffan pohjoisosissa ja hyvin harvinaisena Lanzarotella. Laji hävisi ilmeisesti kokonaan La Gomeralta 1970-luvulla. Perhoset lentävät useina sukupolvina ympäri vuoden.
Kanariankaaliperhosen tyypillisimpiä elinympäristöjä ovat varjoisat laaksot ja laurisilvametsät 200–1500 m merenpinnasta. Perhosen yksilömäärät ovat olleet pitkään voimakkaassa laskussa. Ilmeisesti "Cotesia glomerata" -loispistäisen tuominen saarelle vaikuttaa vahingollisesti perhoslajin populaatioon.
Toukka kelpuuttaa ravinnokseen Kanarialla kotoperäisen merikaalilajin "Crambe strigosa", mutta elää myös vieraslajina esiintyvällä isoköynnöskrassilla ("Tropaeolum majus"). Kasvatuksessa toukat syövät monia eri ristikukkaisia
Abdullah Avcı
Abdullah Avcı (s. 31. heinäkuuta 1963) on turkkilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Kesäkuusta 2014 lähtien hän on toiminut İstanbul Basaksehirin päävalmentajana.
Avcı edusti pelaajauransa aikana useita eri turkkilaisseuroja, mutta ei koskaan onnistunut murtautumaan maajoukkuetason pelaajaksi. Hän lopetti uransa vuonna 1999.
Valmennusuransa Avcı aloitti İstanbulsporissa vuonna 1999. Hän valmensi seuran junioreja ja toimi lyhyen aikaa Galatasarayn organisaatiossa nuorten akatemian johtajana. Vuonna 2002 hän palasi İstanbulsporiin, jossa valmensi kaksi vuotta seuran reservijoukkuetta. Tammikuussa 2004 hän siirtyi valmennustehtäviin Galatasarayn reservijoukkueeseen. Seuraavana kesänä Avcı jätti seuran ja siirtyi Turkin alle 17-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajaksi. Avcı johdatti Turkin alle 17-vuotiaiden Euroopan mestariksi 2005 ja teki menestyksen myötä läpimurtonsa valmentajana. Hän jatkoi menestyksekkäästi myös ikäluokan maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa Turkki oli komeasti neljäs hävittyään pronssiottelun EM-finaalissa voittamalleen Alankomaiden joukkueelle.
Elokuussa 2006 Avcı siirtyi maajoukkuetehtävistä İstanbul BB:n valmentajaksi. Hänen johdollaan seura sijoittui kaudella 2006/07 Turkin ykkösliigan toiseksi ja nousi ensimmäistä kertaa historiassaan Turkin liigaan. Ensimmäinen kausi pääsarjassa päättyi 13. sijaan, mikä takasi sarjapaikan säilymisen. Kaudella 2009/10 Avcı luotsasi İstanbulin jo kuudenneksi ja toukokuussa 2011 hänen pestinsä seurassa huipentui Turkin cupin loppuotteluun. İstanbul BB:n historian ensimmäinen cup-finaali päättyi lopulta tappioon suurseura Beşiktaşille rangaistuspotkukilpailun jälkeen.
Marraskuussa 2011 Avcısta tuli EM-kisoista karsiutuneen Turkin maajoukkueen päävalmentaja. Avcın johdolla Turkki tavoitteli paikkaa MM-kisoihin 2014 samassa karsintalohkossa Alankomaiden, Unkarin, Romanian, Viron ja Andorran kanssa. Karsinnat sujuivat Turkilta odotuksia heikommin ja kuuden karsintaottelun jälkeen maa oli lohkossa vasta neljäntenä, 11 pistettä kärkijoukkue Alankomaita perässä. Elokuun lopulla 2013 Turkin jalkapalloliitto ilmoitti purkaneensa Avcın sopimuksen.
Kesäkuussa 2014 Avcı palasi Istanbul BB:stä nimensä İstanbul Basaksehiriksi vaihtaneen turkkilaisseuran päävalmentajaksi.
Sören Nordin
Ernst Sören Nordin (5. syyskuuta 1917 Hudiksvall – 6. syyskuuta 2008 Bålsta) oli ruotsalainen raviohjastaja- ja valmentaja. Häntä pidetään Stig H. Johanssonin ohella Ruotsin kaikkien aikojen suurimpana raviurheilijana. Nordinin ura hevosten parissa kesti yli 70 vuotta. Ensimmäisen voittonsa hän ajoi Gävlessä vuonna 1934 ja viimeisen Italiassa vuonna 1999. Yhteensä Nordin voitti urallaan yli 3 200 ravilähtöä.
Nordin syntyi Forsan kylässä Keski-Ruotsin Hudiskvallissa. Hänen isänsä Ernst Johan Nordin ja kaksi vanhempaa veljeään Gösta ja Gunnar Nordin olivat myös menestyneitä ohjastajia. Nordin toimi pitkään valmentajana Solvallan raviradalla Tukholmassa yhdessä veljiensä kanssa. Vuosien 1934 ja 1976 välillä joku kolmesta Nordinin veljestä oli kahta vuotta lukuun ottamatta maan pääradan voitokkain ohjastaja. Sören voitti Solvallan ohjastajaliigan 21 kertaa, Gösta ja Gunnar molemmat 10 kertaa.
Vuonna 1950 Sören Nordin saavutti ensimmäisen suuren voittonsa ulkomailla, kun hän voitti Pariisissa maailman arvostetuimman ravikilpailun Prix d'Ameriquen hevosella "Scotch Fez". 1980-luvun alussa Nordin siirtyi Yhdysvaltoihin poikiensa Janin ja Ulfin kanssa ja perusti valmennustallin Pompano Parkin raviradalle Floridaan. Vuonna 1992 hän muutti Italiaan, jossa hän toimi valmentajana uransa viimeiset vuodet. Viimeisen suurkilpailuvoittonsa Nordin saavutti vuonna 2001, jolloin hänen valmentamansa "Zambezi Bi" voitti 5-vuotiaiden Euroopan mestaruuden Trevisossa Italiassa.
Ruotsi
Suomi
Norja
Tanska
Italia
Ranska
Yhdysvallat
Taylor Swift (albumi)
Taylor Swift on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2006 Swiftin ollessa 16-vuotias. Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale "Tim McGraw" Tyyliltään albumin musiikki on countrya ja country-poppia.
Albumi nousi Yhdysvaltain ja Kanadan countrylistojen kärkeen. Billboard 200-listalla se nousi sijalle 5. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa viisinkertaista platinaa. Vuonna 2008 albumista julkaistiin uusia kappaleita sisältävä erikoispainos.
Albumin kappaleet on tyyliltään countrya ja country poppia. Lyriikat käsittelevät muun muassa rakkautta, eroa, ystävyyttä ja yksinäisyyttä. Swift on kirjoittanut suurimman osan albumin kappaleista yksin tai Liz Rosen kanssa. Yksinäisyydestä kertovan kappaleen "Outside" hän kirjoitti jo 12-vuotiaana. Kappale "Tim McGraw" sai nimensä siitä, että Swiftin lempilaulu oli Tim McGraw'n kappale "Can't Tell Me Nothin'", ja hän toivoi poikaystävän muistavan hänet McGraw'n musiikkia kuullessaan.
Joel Bonsdorff
Joel Bonsdorff (s. 1999 Helsinki) on nuori helsinkiläinen laulaja, näyttelijä ja ääninäyttelijä. Hän näyttelee Lenni Morrisia Yle TV2:n sarjassa "Uusi päivä" ja Robert Rosenbögeliä elokuvassa "Risto Räppääjä ja polkupyörävaras". Hän laulaa yhtyeen Recovery (Rock Academy -yhtye) solistina, a cappella -lauluyhtyeessä Gugu sekä Cantores Minores -kuorossa. Vuonna 2012 Stadin Slangi ry myönsi hänelle arvonimen Stadin Junnu.
Roolit
Ääniroolit
Elokuvat:
Belarmino Correa Yepes
Belarmino Correa Yepes (s. 14. heinäkuuta 1930) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Misioneros Javerianos de Yarumalin papiksi 15. elokuuta 1957 ja nimitettiin Mitún prefektiksi 30. lokakuuta 1967.
Correa Yepes sai 19. tammikuuta 1989 nimityksen San José del Guaviaren apostoliseksi vikaariksi ja Horrea Coelian titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Acerbi, jota avustivat Jesús Emilio Jaramillo Monsalve ja Heriberto Correa Yepes.
Correa Yepes nimitettiin 29. lokakuuta 1999 San José del Guaviaren piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 17. tammikuuta 2006.
Joachim Wanke
Joachim Wanke (s. 4. toukokuuta 1941 Breslau) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Hugo Aufderbeck 26. kesäkuuta 1966. Hänet nimitettiin Erfurt-Meiningenin apostoliseksi koadjuuttorihallitsijaksi ja Castellum in Mauretanian titulaaripiispaksi 2. lokakuuta 1980. Piispaksi konsekroinnin suoritti 26. marraskuuta Joachim Meisner, jota avustivat Bernhard Huhn ja Georg Weinhold.
Wankesta tuli 17. tammikuuta 1981 Erfurt-Meiningenin apostolinen hallitsija, ja 27. kesäkuuta 1994 hänet nimitettiin Erfurtin piispaksi.
Georg Weinhold
Georg Weinhold (28. marraskuuta 1934 Zittau – 10. lokakuuta 2013) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Meissenin hiippakuntaan (myöh. Dresden-Meissen) Otto Slülbeck 19. joulukuuta 1959. Hänet nimitettiin Meissenin vihkipiispaksi ja Idicran titulaaripiispaksi 4. heinäkuuta 1973. Piispaksi konsekroinnin suoritti 8. syyskuuta Gerhard Schaffran, jota avustivat Bernhard Huhn ja Johannes Kleineidam.
Weinhold erosi tehtävistään vihkipiispana 22. elokuuta 2008.
’s Ländle, meine Heimat
’s Ländle, meine Heimat on vuodesta 1949 Itävallan osavaltio Vorarlbergin osavaltiolaulu. Sen musiikin ja sanat on tehnyt Anton Schmutzer.
’s Ländle, meine Heimat sai alkunsa jo vuonna 1905, kun Feldkirchiläinen musiikinopettaja ja kuoronjohtaja Anton Schmutzer sävelsi musiikin runolle "Vorarlbergers Heimweh". Vuonna 1907 hän muunsi hieman sävellyksen melodiaa ja kirjoitti kokonaan uudet sanat antaen teokselle alun perin nimen "Du Ländle, meine teure Heimat". Vorarlbergin osavaltion parlamentti teki laulusta virallisen osavaltiolaulun jo vuonna 1937, mutta Natsi-Saksan liitettyä Itävallan itseensä Vorarlbergin osavaltio lakkautettiin ja sitä hallittiin osana Innsbruckia. Toisen maailmansodan jälkeen laulusta tehtiin jälleen Vorarlbergin osavaltiolaulu vuonna 1949.
1. Du Ländle, meine teure Heimat, ich singe dir zu Ehr' und Preis;
begrüße deine schönen Alpen, wo Blumen blüh'n so edel weiß,
und golden glühen steile Berge, berauscht von harz'gem Tannenduft.
"O Vorarlberg, will treu dir bleiben, bis mich der liebe Herrgott ruft,
o Vorarlberg will treu dir bleiben, bis mich der liebe Herrgott ruft!"
2. Du Ländle, meine teure Heimat, wo längst ein rührig Völklein weilt,
wo Vater Rhein, noch jung an Jahren, gar kühn das grüne Tal durcheilt;
hier hält man treu zum Heimatlande und rot-weiß weht es in der Luft.
"O Vorarlberg, will treu dir bleiben, bis mich der liebe Herrgott ruft,
o Vorarlberg, will treu dir bleiben, bis mich der liebe Herrgott ruft!"
3. Du Ländle, meine teure Heimat, wie könnt' ich je vergessen dein,
es waren doch die schönsten Jahre beim lieben, guten Mütterlein.
Drum muss ich immer wieder kommen, und trennte mich die größte Kluft.
"O Vorarlberg, will treu dir bleiben, bis mich der liebe Herrgott ruft,
o Vorarlberg, will treu dir bleiben, bis mich der liebe Herrgott ruft!"
Onnellinen ministeri
Onnellinen ministeri on Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1941. Elokuva perustuu saksalaiseen Fred Hellerin ja Bruno Englerin kamarinäytelmään "Das Ministerium ist beleidigt" (1927, suom. "Ministeriötä on loukattu").
Birgit Kronström laulaa elokuvassa myöhemmin suosituksi tulleen ”Katupoikien laulun”, jonka on säveltänyt George de Godzinsky, kuten elokuvan muunkin musiikin, johon näytelmän alkuperäismusiikki vaihdettiin.
Kriitiikissä elokuvaa luonnehditaan musiikilla höystetyksi kepeästi kulkevaksi hullutteluksi. Mainospiirtäjä Kalevi Kari (Tauno Palo) saa mainoksen alusvaatemalliksi ministerin tyttären (Birgit Kronström), ja tästä syntyy skandaali, joskaan ei itse mallin mielestä. Tarjolla on myös erotiikkaa. Eräässä toisessa arviossa todetaan, että elokuvassa on sekä tuoretta yritystä että toisaalta myös koomista väkinäisyyttä.
Komppanian neropatit
Komppanian neropatit on Matti Oraviston ohjaama sotilasfarssi vuodelta 1952. Se perustuu nimimerkki Topiaksen musiikkinäytelmään "Neropatti" (1938). Elokuvan juoni kehkeytyy varusmiesten lemmenhuolien ympärille.
Matti Oravisto on tunnetumpi näyttelijänä ja oli ennen tätä esikoisohjaustaan tehnyt useita elokuvarooleja. Elokuvan musiikkikappaleet ovat Toivo Kärjen ja Reino Helismaan käsialaa.
Pentti Siimeksen nimeä ei ole alkutesteissä, mutta hänellä on elokuvassa ensimmäinen puheroolinsa päivystävänä alikersanttina.
Kritiikeissä elokuvaa on pidetty juonettomana ja kankeana sekä sisällöltään vanhentuneena..
Kuningas Louie
Kuningas Louie () on Disneyn "Viidakkokirja"-elokuvassa esiintyvä hahmo. Hän on oranki, joka hallitsee viidakon apinayhteisöä ja pitää valtaistuintaan ikivanhassa temppelinrauniossa. Toisin kuin elokuvan muut päähahmot, kuningas Louie ei perustu Rudyard Kiplingin alkuperäiseen kirjaan "Viidakkokirja". Elokuvassa hän pitää Mowglia vankina ja pyytää Mowglia opettamaan hänelle tulen tekemisen salaisuuden, koska haluaa ”olla kuin ihmiset”. Myöhemmissä Disneyn piirretyissä kuningas Louie on Baloo-karhun ystävä.
Kuningas Louien alkuperäinen ääninäyttelijä oli laulaja Louis Prima. Hahmon suomenkielisenä äänenä toimi näyttelijä Eeki Mantere.
Venäjän juutalaisten asuinalue
Venäjän juutalaisten asuinalue (, jiddiš: ": דער תּחום-המושבֿ" tai "der tkhum-ha-moyshəv", heprea: "תְּחוּם הַמּוֹשָב" tai "tḥùm ha-mosháv") oli Venäjän keisarikunnan länsiosissa vuosien 1791–1917 välillä sijainnut suuri alue, jolla keisarikunnan juutalaiset alamaiset saivat asua. Alueen rajasi keisarinna Katariina Suuri Puola-Liettualle kuuluneiden alueiden siirryttyä Puolan jaoissa Venäjälle vuonna 1772. Laajimmillaan alue sijaitsi nykyisten Liettuan, Latvian, Valko-Venäjän, Ukrainan, Moldovan, Länsi-Venäjän ja Itä-Puolan alueilla, ja siihen kuuluivat sen ajan suurista juutalaiskaupungeista muun muassa Vilna, Minsk ja Odessa. Kiova, Jalta ja muutama muu alueen suurista kaupungeista olivat kuitenkin juutalaisilta yhä suljettuja. Alue lakkautettiin virallisesti vuonna 1917 Lokakuun vallankumouksen myötä.
Vuoteen 1891 mennessä 700 000 Venäjän sisäosissa asunutta juutalaista oli pakkosiirretty tälle läntiselle asuinalueelle. Asuinalueella asui lopulta 90 prosenttia kaikista Venäjän juutalaisista. Vuonna 1820 alueella asui 1,6 miljoonaa juutalaista, ja vuonna 1910 jo 5,6 miljoonaa siitä huolimatta että kaksi miljoonaa alueen juutalaista oli sinä aikana muuttanut ulkomaille, lähinnä Yhdysvaltoihin.
Alue rajattiin, koska Venäjä ei halunnut Puolalta haltuunsa siirtyneen juutalaisväestön taloudellisen vaikutuksen leviävän Venäjän keskiosiin. Juutalainen sai asua alueen ulkopuolella vain erityisluvalla. Tällaisia etuoikeutettuja olivat tiettyjen kauppiaskiltojen pitkäaikaiset jäsenet, korkeakoulutetut henkilöt kuten lääkärit ja kätilöt, asepalveluksen suorittaneet perheineen, sekä tiettyjen alojen käsityöläiset. Nämä säännöt höllentyivät vuonna 1865, mutta tiukentuivat uudelleen vuonna 1891 Aleksanteri III:n aikana. Noiden vuosikymmenien aikana voimistui myös Suomen juutalaisyhteisö, kun Venäjän armeijasta vapautuneet juutalaiset jäivät Suomeen asumaan.
Hans-Reinhard Koch
Hans-Reinhard Koch (27. marraskuuta 1929 Leinefelde – 25. huhtikuuta 2018) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Erfurt-Meiningeniin Josef Freusberg 17. heinäkuuta 1955. Hänet nimitettiin Erfurt-Meiningenin vihkipiispaksi ja Medianan titulaaripiispaksi 15. toukokuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joachim Wanke, jota avustivat Wolfgang Weider ja Norbert Werbs.
Koch jäi eläkkeelle 27. marraskuuta 2004. Hän kuoli aivoverenvuotoon 88-vuotiaana keväällä 2018.
Friedrich Maria Rintelen
Friedrich Maria Rintelen (12. joulukuuta 1899 Ahlen – 9. marraskuuta 1988) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Paderborniin 13. tammikuuta 1924 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Chusiran titulaaripiispaksi 12. joulukuuta 1951. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. tammikuuta 1952. Pääkonsekraattorina toimi Lorenz Jäger, jota avustivat Wilhelm Weskamm ja Augustinus Philipp Baumann.
Rintelen osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän toimi vihkipiispana, kunnes erosi tehtävistään 15. elokuuta 1970.
Wolfgang Ipolt
Wolfgang Ipolt (s. 17. maaliskuuta 1954 Gotha) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 30. kesäkuuta 1979 ja nimitettiin Görlitzin hiippakunnan johtoon 18. kesäkuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Rainer Maria Woelki, jota avustivat Konrad Zdarsa ja Joachim Wanke.
Douglas Rodríguez
Douglas Rodríguez Gardiola (3. kesäkuuta 1950 Santiago de Cuba – 21. toukokuuta 2012 Havanna) oli kuubalainen nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Rodríguez voitti sarjan 51 kg olympiapronssia Münchenissä 1972. Havannassa 1974 hän voitti maailmanmestaruuden samassa painoluokassa. Vuoden 1971 Pan-Amerikan kisoissa Rodríguez saavutti pronssia.
Rodríguez kuoli sydäninfarktiin kotonaan Havannassa 61-vuotiaana 21. toukokuuta 2012.
Montenegron kroaatit
Montenegron kroaatit ovat Montenegrossa pääasiassa Kotorinlahden ("Boka Kotorska") ympäristössä asuvia kroaateja. Vuoden 2003 väestönlaskennan mukaan heitä oli yhteensä 6 811, mikä tekee heistä maan viidenneksi suurimman vähemmistön. Uskonnoltaan pääosa kroaateista on katolilaisia.
Pääosa kroaateista on keskittynyt kolmeen kuntaan Kotorinlahden ympärillä. Vuonna 1991 heitä oli eniten Tivatissa, jossa asui 2 640 kroaatia, eli 23,16 % sen väestöstä. Kaksi muuta kuntaa olivat Kotor (1 620; 7,23 %) ja Herceg Novi (636; 2,3 %). Perinteisten alueiden lisäksi heitä asui myös Podgoricassa, jossa heitä oli 608. Väestönlaskenta tosin todennäköisesti arvioi kroaatien määrän liian alhaiseksi, mutta heitä ei silti ole todennäköisesti 10 000:ta enempää.
Kotorinlahden asukkaat ovat perinteisesti jakaantuneet kaupungeissa asuneisiin katolilaisiin ja maaseudun ortodokseihin. Lahden alue oli pitkään Venetsian vallan alaisuudessa, mutta 1700-luvulla siitä tuli osa Habsburgien Itävallan valtakuntaa. 1800- ja 1900-luvun aikana alueen katolilaisille kehittyi kroaatilainen identiteetti ortodoksien alkaessa mieltää itsensä montenegrolaisiksi ja serbeiksi. Vuonna 1918 alue vaihtoi taas omistajaa kun siitä tuli osa Jugoslavian kuningaskuntaa. Kroaatit olivat pitkään enemmistössä Kotorinlahden alueella Risania lukuun ottamatta, mutta heidän suhteellinen määränsä väheni siten että Jugoslavian hajotessa 1990-luvun alussa he olivat enää vähemmistö alueella. Tämä johtui pääasiassa uusista tulokkaista sisämaasta.
Jugoslavian hajoamisen alettua kroaatit leimattiin propagandassa viidenneksi kolonnaksi, jotka halusivat liittää Kotorinlahden alueen Kroatiaan. Tämä kiihtyi Kroatian annettua itsenäisyysjulistuksen vuonna 1991 ja kroaatijoukkojen tehtyä iskun montenegrolaisia reserviläisiä vastaan Kotorissa vähän tämän jälkeen. Alueella ei kuitenkaan ryhdytty etnisiin puhdistuksiin, mutta pelon ilmapiirin takia arviolta noin neljännes kroaateista lähti alueelta. Alueelle tuli lisäksi sittemmin serbipakolaisia Bosniasta ja Kroatiasta. Montenegron valtaapitävien alettua ottaa etäisyyttä Belgradista vuosikymmenen lopulla kroaatien ja muiden vähemmistöjen asema koheni. Vuonna 1999 avattiin rajanylistyspaikka Kroatiaan Debeli Brijegissä ja Kroatia avasi konsulaatin Kotoriin.
Montenegrossa toimii useita kroaatien kulttuuriseuroja, joihin lukeutuvat esimerkiksi "Napredak" ja "Hrvatski dom", sekä useita musiikkiseuroja. Maan kroaateilla on oma puolueensa "Hrvatsko gradjansko društvo", joka on keskittynyt lähinnä aluepolitiikkaan ja sillä on ollut edustajia Tivatin kunnanvaltuustossa.
Jacó Roberto Hilgert
Jacó (Jacob) Roberto Hilgert (s. 27. tammikuuta 1926 Harmonia) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 30. marraskuuta 1952 ja nimitettiin Cruz Altan hiippakunnan johtoon 19. heinäkuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfredo Vicente Scherer, jota avustivat João Cláudio Colling ja José Ivo Lorscheiter.
Hilgert jäi eläkkeelle 8. toukokuuta 2002.
Carmine Rocco
Carmine Rocco (12. huhtikuuta 1912 Camigliano – 12. toukokuuta 1982) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän loi uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä.
Rocco vihittiin 26. heinäkuuta 1936 papiksi Calvi e Teanon hiippakuntaan. Hänet nimitettiin 5. lokakuuta 1961 Iustinianopolis in Galatian titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Boliviaan. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Amleto Giovanni Cicognani, jota avustivat Angelo Dell'Acqua ja Matteo Guido Sperandeo.
Rocco nimitettiin 16. syyskuuta 1967 apostoliseksi nuntiukseksi Filippiineille ja 22. toukokuuta 1973 Brasiliaan. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Moisés Ferreira Coelho
Moisés Ferreira Coelho (8. huhtikuuta 1877 Cajazeiras – 18. huhtikuuta 1959) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 1. marraskuuta 1901 ja nimitettiin Cajazeirasin hiippakunnan johtoon 16. marraskuuta 1914. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. toukokuuta 1915. Pääkonsekraattorina toimi Adauctus Aurélio de Miranda Henriques, jota avustivat Santino Maria da Silva Coutinho ja José Tomas Gomes da Silva.
Ferreira Coelho sai 12. helmikuuta 1932 nimityksen Paraíban koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Beroean titulaariarkkipiispaksi. Hänestä tuli 16. elokuuta 1935 Paraíban arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 82-vuotiaana virassa.
Antônio José dos Santos
Antônio José dos Santos (23. marraskuuta 1872 Cachoeira do Campo – 1. helmikuuta 1956) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin lasaristien papiksi 9. kesäkuuta 1900 ja nimitettiin Diamantinan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Croaen titulaaripiispaksi 13. joulukuuta 1918. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. lokakuuta 1919. Pääkonsekraattorina toimi Silvério Gomes Pimenta, jota avustivat Serafim Gomes Jardim da Silva ja Cyrillo de Paula Freitas.
Dos Santos sai 22. marraskuuta 1929 nimityksen Assisin piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 83-vuotiaana virassa.
Antônio Augusto de Assis
Antônio Augusto de Assis (5. joulukuuta 1863 Lagoa Dourada – 7. helmikuuta 1961) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 24. huhtikuuta 1892, ja hän sai 10. heinäkuuta 1907 nimityksen Pouso Alegren koadjuuttoripiispaksi sekä Suran titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 17. marraskuuta Joaquim Arcoverde de Albuquerque Cavalcanti, jota avustivat João Batista Corrêa Nery ja Eduardo Duarte e Silva.
De Assisista tuli 29. marraskuuta 1909 Pouso Alegren piispa, ja 7. helmikuuta 1916 hän sai nimityksen Guaxupén piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 28. toukokuuta. Hänet nimitettiin 2. elokuuta 1918 Marianan vihkipiispaksi ja Diocletianopolis in Palaestinan titulaaripiispaksi. 24. helmikuuta 1922 hänet nimitettiin Berytuksen titulaariarkkipiispaksi, ja 31. heinäkuuta 1931 hän sai nimityksen Jaboticabalin hiippakunnan johtoon (henkilökohtainen titteli: arkkipiispa). Hän kuoli 97-vuotiaana virassa.
Bassem Boulaabi
Bassem Boulaâbi (s. 11. tammikuuta 1984 Tunis) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa AS Marsaa.
Boulaâbi aloitti ammattilaisuransa Stade Tunisienin riveissä kaudella 2005–2006. Hän edusti joukkuetta aina kaudelle 2008–2009 saakka, jolloin hän siirtyi kesken kauden tammikuussa 2009 ES Saheliin. Boulaabi pelasi kuitenkin vain kaksi ottelua, kunnes siirtyi tammikuussa 2010 puoleksi vuodeksi lainalle AS Kassarineen. Palattuaan takaisin ES Saheliin Boulaabi pelasi joukkueessa kauden 2010–2011 loppuun. Elokuussa 2011 hän siirtyi AS Marsaan, jossa Boulaabi on noussut vakiopuolustajaksi.
Boulaâbi pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian paidassa 27. toukokuuta 2012 harjoitusottelussa Ruandaa vastaan.
Vladimer Aptsiauri
Vladimer Aptsiauri (, 4. helmikuuta 1962 Manglisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto – 14. toukokuuta 2012 Tbilisi) oli georgialainen, Neuvostoliittoa edustanut miekkailija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Aptsiauri voitti olympiakultaa floretin joukkuekilpailussa Soulissa 1988. MM-kilpailuista hän saavutti floretin joukkuekilpailusta kolme mitalia, joista yksi kultainen.
Aptsiauri toimi vuodesta 1998 alkaen kahdeksan vuotta Kuwaitin miekkailumaajoukkueen päävalmentajana. Hän toimi myös Georgian miekkailuliiton johtotehtävissä. Aptsiauri kuoli Tbilisissä toukokuussa 2012. Hänen kuolemansa julkistettiin 17. toukokuuta.
Bilel Ben Messaoud
Bilel Ben Messaoud (s. 8. elokuuta 1989) on tunisialainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Ben Messaoud edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa AS Marsaa.
Ben Messaoud aloitti ammattilaisuransa AS Marsan riveissä kaudella 2010–2011. Joukkue voitti samaisella kaudella Tunisian 1. divisioonan mestaruuden kauden päätteeksi. Ben Messaoud pelasi kauden aikana 15 ottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Ben Messaoud pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian paidassa 27. toukokuuta 2012 harjoitusottelussa Ruandaa vastaan tultuaan vaihdosta kentälle.
Rakkaus (vuoden 2012 elokuva)
Rakkaus () on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut itävaltalaisen Michael Haneken ohjaama ranskankielinen draamaelokuva, jonka pääosissa näyttelevät Isabelle Huppert, Jean-Louis Trintignant ja Emmanuelle Riva. Elokuva kertoo vanhasta pariskunnasta ja heidän rakkaudestaan.
Elokuva on saanut kymmeniä palkintoja. Se palkittiin Cannesin elokuvajuhlien pääpalkinnolla, Kultaisella palmulla. Emmanuelle Riva sai roolisuorituksestaan BAFTAn. Myös itse elokuva palkittiin BAFTAlla, ja se sai parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globen. Se oli ehdokkaana viiteen Oscar-palkintoon, paras vuoden elokuva, vieraskielinen elokuva, ohjaus, alkuperäinen käsikirjoitus ja Riva parhaasta naispääosasta.
Elokuva kertoo vanhasta pariskunnasta, vaimon terveyden pettämisestä ja vääjäämättömästä lopusta. Pariskunnan elämänpiiri kapenee suppilon tavoin. Alussa he viettävät hyvin sosiaalista elämää, mutta vähitellen elämä supistuu kotiin, ja supistumista kuvaa asunnon ikkunoiden sulkeutuminen. Pariskunnan ja heidän läheistensä välille kasvaa kuilu, tytär (Isabelle Huppert) käy pohtimassa sijoitusvaihtoehtoja. Ulkopuoliset eivät ymmärrä, mutta Annen ja Georgen keskinäinen kommunikaatio on paitsi puhetta myös sanatonta.
Pääosien näyttelijöistä Emmanuelle Rivan merkittäviä elokuvia on "Hiroshima, rakastettuni", Jean-Louis Trintignant aloitti uransa Brigitte Bardot’n rinnalla.
Elokuva on nostettu vuosikymmenen parhaiden joukkoon. "Helsingin Sanomien" Veli-Pekka Lehtonen totesi, että aiemmissa elokuvissaan Haneke on käsitellyt ahdistusta ja väkivaltaa, mutta tästä elokuvasta ne ovat poissa. Se on silti tarkkuudeltaan aiempien teosten kaltainen: jokainen kuva, sana ja näyttelijän liike vaikuttaa harkitulta.
Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti "Rakkauden" kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Zakarya Bergdich
Zakarya Bergdich (s. 7. tammikuuta 1989 Compiègne) on marokkolainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaava Bergdich edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa Real Valladolidia.
Bergdich pelasi ensimmäisen kerran Marokon paidassa 25. toukokuuta 2012 harjoitusottelussa Senegalia vastaan. Hän oli jo aikaisemmin saanut maajoukkuekutsun helmikuussa 2012 pelattavaan harjoitusotteluun, mutta ei pelannut ottelussa.
Haistila
Haistila on kylä Ulvilan kaupungissa Satakunnassa. Se sijaitsee Valtatie 2:n tuntumassa noin kaksi kilometriä kaupungin keskustaajamasta Friitalasta Helsinkiin päin. Pientaloista koostuva asutus on levinnyt lähinnä nauhamaisesti parin kilometrin matkalle Ulvilasta Nakkilan johtavan maantien varrelle. Haistila on yksi Ulvilan vanhimmista kylistä, sen asutus lienee syntynyt jo 1200-luvulla. Asiakirjoissa siitä käytetään myös nimiä Haustila ja Häystilä. Myös Kokemäellä on Haistila-niminen kylä, joten on mahdollista, että Ulvilan Haistilan alkuperäinen asutus on peräisin sieltä.
Haistilan lauttaranta on ikivanha Kokemäenjoen ylityspaikka. Se on ollut käytössä jo keskiajalta lähtien, jolloin se oli osa Ulvilasta Turkuun johtanutta Huovintietä. Haistilassa kulki myös Turusta lähtenyt Pohjanlahden rantatie. Porin kohdalla se kiersi Ulvilan kautta, kun Kokemäenjoen luodot eivät vielä tarjonneet mahdollisuutta jokisuiston ylittämiseen Porissa.
Joen ylitys pohjoispuolelle Ravaniin hoidettiin alun perin ilmeisesti veneillä. Ensimmäinen lautta Haistilaan saatiin tiettävästi 1640-luvulla. Suurikokoinen lautta oli oman pitäjän asukkaille ilmainen, vieraspaikkakuntalaisilta perittiin ylityksestä maksua kolme kupariäyriä hevosta ja ihmistä kohden. Haistilan lautalla oli erittäin suuri merkitys, se oli aina 1700-luvun alkupuolelle saakka seudun ainoa joen ylityspaikka. Yläjuoksulle mentäessä seuraava oli vasta 30 kilometrin päässä Kokemäellä. Viimeinen lautta Haistilaan saatiin 1940-luvulla, jolloin valmistui puinen yhdeksän tonnia kantava lossi. Se poistui käytöstä Friitalan sillan rakentamisen myötä vuonna 1953. Nykyään Haistilan lauttaranta on suosittu virkistyskalastuspaikka.
Krimin sodan aikana vuonna 1854 Haistilaan tuotiin suojaan Porissa ja Reposaarella Venäjän laivastolle rakennettuja tykkiveneitä, joita Pohjanlahden rannikolla purjehtinut brittiläis-ranskalainen laivasto uhkasi. Myös alusten varustelu viimeisteltiin Haistilassa niiden suunnittelijan amiraali Johan Eberhard von Schantzin valvonnassa. Brittilaivaston saapuessa Poriin elokuussa 1855, purjehdittiin siipirataslaiva "Sovinto" ja kaikki muut kaupungin alukset Haistilaan turvaan.
Haistilan taistelu oli Suomen sodan aikainen, 17. maaliskuuta vuonna 1808 sattunut pieni kahakka. Siinä Poria kohti vetäytyvät Turun läänin jalkaväkirykmentin ja Hämeen rykmentin jälkijoukot kohtasivat kenraali Bagrationin johtaman venäläisen 21. divisioonan etujoukot.
1800-luvun lopulla Haistilaan perustettiin lyhytaikaiseksi jäänyt tiilitehdas kahden tanskalaisen liikemiehen toimesta. Se rakennettiin kuitenkin liian lähelle Kokemäenjoen rantatörmää, jonka sortuessa tehdas upposi jokeen. Henkilövahingoilta vältyttiin, mutta tehtaan koneet jouduttiin myöhemmin nostamaan joesta sukeltajien avulla.
Haistilassa sijaitsee vuosina 1895–1973 toiminnassa ollut rautatieasema. Asemarakennus on nykyään asuntona. Haistilan rautatieasema oli aikoinaan tärkeä tavara-asema. Ennen Mäntyluodon radan valmistumista satamaan menevä rahti purettiin Haistilassa lotjiin ja kuljetettiin jokea pitkin Mäntyluodon satamaan.
Haistilassa on ollut koulu, joka on nykyään lakkautettu.
Pär Hansson (jalkapalloilija)
Pär Hansson (s. 22. kesäkuuta 1986) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hansson pelaa Helsingborgs IF:ssä.
Hansson on pelannut Helsingborgissa vuodesta 2001 lähtien ja miesten edustusjoukkueeseen hän nousi 2005. Kauden 2008 Hansson pelasi lainasopimuksella Ängelholms FF:ssä.
Ruotsin maajoukkueessa Hansson on pelannut kaksi maaottelua. Hänet valittiin mukaan 2012 EM-kisoihin.