hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Earl Bostic
Eugene Earl Bostic (25. huhtikuuta 1913 Tulsa, Oklahoma – 28. lokakuuta 1965 Rochester, New York) oli yhdysvaltalainen alttosaksofonisti, joka soitti R&B:ia, jazzia ja bluesia. Hän opiskeli Xavier-yliopistossa ja muutti New Yorkiin vuonna 1938. Siellä hän soitti Don Redmanin, Edgar Hayesin ja Lionel Hamptonin kanssa tehden ensilevytyksensä vuonna 1939. 1940-luvun alussa Bostic toimi sovittajana ja sessiomuusikkona. Vuonna 1945 hän alkoi johtaa omaa suurta yhtyettään, josta vuonna 1946 tuli septetti. Bosticin ensimmäinen suuri hitti oli "Temptation" (1948). Hän levytti useimmat jukebox-hittinsä King Recordsille.
Bosticin R&B-hitti "Flamingo" oli vuonna 1951 listaykkönen. Lisäksi "Sleep" pääsi kymmenen kärkeen. Myöhempiin hittiin lukeutuivat "You Go to My Head" ja "Cherokee". Bosticin suosionsa huipulla 1950-luvulla levyttämät R&B-/jump blues -hitit ovat tehneet hänestä jokseenkin aliarvostetun jazzfanien keskuudessa.
Monet nousevat tähdet, kuten John Coltrane, Blue Mitchell, Stanley Turrentine, Benny Golson ja Jaki Byard toimivat Bosticin yhtyeissä. Bostic kärsi sydänkohtauksen 1950-luvun lopussa ja joutui pitämään kahden vuoden tauon ennen kuin jatkoi esiintymistä vuonna 1959. Hän ei enää levyttänyt yhtä laajasti kuin ennen; kun hän levytti, sessiot koostuivat tyylillisesti lähinnä soul jazzista. Lokakuussa 1965 Bostic sai kuolemaan johtaneen sydänkohtauksen soittaessaan hotellissa Rochesterissa.
Denis Zanko
Denis Zanko (s. 13. huhtikuuta 1964) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Zanko aloitti pelaajauransa Stade Lavallois'ssa vuonna 1984. Hän edusti seuraa vain yhden kauden ajan, kunnes siirtyi RC Paris'n paitaan. Keskikentällä viihtyneen Zankon ura ei lähtenyt suureen nousuun missään vaiheessa, mutta kesti kuitenkin aina vuoteen 1996 saakka. Pisimpään Zanko edusti ASOA Valencea vuosina 1991–1996.
Zanko siirtyi valmennustehtäviin jo pelaajauransa loppupuolella, kun hänestä tuli 1992 ASOA Valencen U17-joukkueen valmentaja. Vuonna 1998 hän nousi ASOA:n edustusjoukkueen apulaisvalmentajaksi ja seuraavana vuonna päävalmentajaksi. Hän toimi apuvalmentajana FC Montélimarissa 2001–2002, kunnes palasi kasvattajaseuraansa Stade Lavallois'n organisaatioon. Hän työskenteli kuusi vuotta Lavallois'n valmennuskeskuksessa, kunnes siirtyi samoihin tehtäviin Le Mans UC:n organisaatioon.
Joulukuun lopussa 2011 Zankosta tuli Ligue 2:ssa putoamiskamppailuun vajonneen Le Mansin päävalmentaja. Zanko ei onnistunut pelastamaan Le Mansia putoamiselta, mutta sai silti jatkaa tehtävässään. Kausi 2012–13 sujui entistä kehnommin ja joukkue vajosi myös Ligue 2:ssa putoamistaisteluun. Huhtikuussa 2013 Zanko sai potkut tehtävästään.
Helmikuussa 2014 Zankosta tuli Stade Lavallois'n päävalmentaja. Zankon johdolla Lavallois teki riittävän ryhtiliikkeen ja nousi kahden pisteen turvin putoamisviivan yläpuolelle. Sarjapaikan säilyttyä Zanko sai jatkaa tehtävässään ja kaudella 2014/15 pelasi loistavan kauden ja sijoittui sarjassa kahdeksanneksi. Kaudella 2015/16 Laval ei yltänyt samanlaiseen vireeseen, vain jäi Zankon johdolla Ligue 2:ssa sijalle 13. Kauden 2016/17 syyspuolella Laval juuttui sarjan alempaan keskikastiin turhan kauas nousuun oikeuttavista sijoista. Seurajohto erotti Zankon marraskuun alussa 2016, kun Laval majaili Ligue 2:ssa sijalla 14.
Valma Kivitie
Valma Maria Kivitie, os. "Turtianen" (29. huhtikuuta 1894 Turku – 22. toukokuuta 1967 ) oli suomalainen toimittaja, radioselostaja, elokuvakriitikko ja kirjailija. Hän toimi myös sanoittajana käyttäen salanimiä "Eemeli" ja "Valki".
Kivitie työskenteli Lotta Svärd-lehden toimittajana ennen järjestön lakkauttamista 1944. 1950-luvulla hän toimi muun muassa Elokuva-Aitta-lehden päätoimittajana sekä Nuori Voima-lehden avustajana.
Kivitie esiintyi sivuosanäyttelijänä elokuvissa Miss Eurooppaa metsästämässä (ohjaus Erik Blomberg 1955) ja Se alkoi sateessa (ohjaus Eddie Stenberg ja Thure Bahne, 1953). Hän oli myös mukana perustamassa 1936 Suomen Radio- ja TV-selostajat ry:tä.
René Marsiglia
René Marsiglia (19. syyskuuta 1959 – 25. syyskuuta 2016) oli ranskalainen jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja.
Marsiglia aloitti pelaajauransa US Boulognessa 1976 edustettuaan juniorivuotensa Aubagnea ja SO Caillolsia. Hän edusti kaksi kautta Boulognea, kunnes siirtyi 1978 pääsarjaan nousseeseen Lilleen. Hän edusti Lilleä liigassa viiden kauden ajan ja pelasi seuran paidassa lähes 150 liigaottelua. Lillestä puolustavana keskikenttäpelaajana viihtynyt Marsiglia kulki RC Lensin ja Sporting Toulon Varin kautta OGC Niceen. Marsiglia edusti rivieralaisseuraa seitsemän kauden ajan ja kuului seuran avainpelaajistoon. Hän jätti joukkueen kesällä 1994 ja pelasi uransa viimeisen kauden 1994–1995 Amiensissa.
Pelaajauransa jälkeen Marsiglia siirtyi Amiensin valmennuskeskukseen, josta hän nousi seuran päävalmentajaksi marraskuussa 1998 häntä Lillessä valmentaneen Arnaud Dos Santosin saatua potkut. Marsiglia pelasti Amiensin putoamiselta Division 2:sta kaudella 1998–1999, mutta seuraava kausi sujui murheellisesti, ja lopulta hän sai potkut helmikuussa 2000. Seura putosi Marsiglian potkuista huolimatta Nationaliin kauden päätteeksi.
Marsiglia jatkoi uraansa Le Havre AC:n valmennuskeskuksessa 2000–2001 ja palasi päävalmentajaksi kaudelle 2001–2002 AS Cannesin joukkueeseen. Hän valmensi joukkuetta yhden kauden, siirtyi sitten Olympique Alèsin valmentajaksi ja palasi jälleen kaudeksi 2003–2004 AS Cannesin peräsimeen. Hän sai potkut tehtävästään elokuussa 2004.
Heinäkuussa 2005 Marsiglia palasi pelaajaurallaan edustamaansa OGC Niceen ja toimi kauden 2005–2006 ajan pelaajatarkkailijana. Kesällä 2006 hän nousi seuran valmennuskeskuksen johtoon ja toimi tehtävässä neljän vuoden ajan. Maaliskuussa 2010 Marsigliasta tuli seuran edustusjoukkueen apulaisvalmentaja. Yhdessä Éric Royn kanssa hän onnistui luotsaamaan Nicen kuiville putoamiskamppailusta, ja kaksikko jatkoi tehtävässään myös kaudella 2010–2011. Vaikka menestys oli jälleen vaisua ja Nice säilytti vain vaivoin sarjapaikkansa, Roy ja Marsiglia jatkoivat valmentajina myös kaudelle 2011–2012. Vaikea syyskausi johti lopulta Royn potkuihin marraskuun puolivälissä 2011 ja Marsigliasta tuli seuran päävalmentaja. Marsiglian johdolla Nice onnistui parantamaan hieman otteitaan ja säilytti sarjapaikkansa lopulta neljän pisteen turvin. Kauden jälkeen Marsiglia ilmoitti, ettei jatka seuran päävalmentajan.
Joulukuun lopussa 2013 Marsiglia palasi valmennustehtäviin Ligue 2:n hännille juuttuneen Nîmes Olympiquen uutena päävalmentajana. Marsiglian johdolla Nîmes onnistui nousemaan pois putoamisviivan alapuolelta ja 15. sija takasi sarjapaikan säilymisen. Kauden jälkeen hän joutui kuitenkin tekemään tilaa José Pasqualettille.
Marsiglia kuoli syöpään 57-vuotiaana 25. syyskuuta 2016.
Kerttu Kaskimaa
Kerttu Nivala, kirjailijanimi Kerttu Kaskimaa (26. heinäkuuta 1892 Uusikaarlepyy – 13. huhtikuuta 1967 Lahti) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Aarne Kukkonen
Aarne Kustaa Kukkonen (17. syyskuuta 1903 Sippola – 20. huhtikuuta 1967 Turku) oli suomalainen nuortenkirjailija.
Paphiopedilum villosum
Paphiopedilum villosum on Kaakkois-Aasiassa kasvava venuksenkenkiin kuuluva kämmekkälaji.
"P. villosumin" löysi Thomas Lobb Burmasta vuonna 1853 ja lajia viljelivät ensimmäisinä Veicht poikineen. Lajin kuvasi Lindley vuonna 1854.
"P. villosum" on ryppäittäin kasvava venuksenkenkä. 14-42 cm pitkiä ja 2-4 cm leveitä lehtiä on neljästä viiteen kappaletta. Väritys on päältä vaaleanvihreä, alta tyvestä violettipilkkuinen. Kukkavana on 7-24 cm pitkä, pitkän pehmeän valkoisen karvan peittämä, ja väriltään violetti vihrein pilkuin. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi kukka, joka on 7-14 cm leveä. Laji kukkii huhtikuusta toukokuuhun.
"P. villosum" kasvaa puolivarjossa suurten puiden 10-15 metrin korkeudessa olevissa happamissa humustaskuissa, joskus silikaattikivien humuksen täyttämissä syvennyksissä. Lajin kasvualue on 1400-2000 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue ulottuu itäisimmän Intian, Pohjois-Myanmarin, Etelä-Kiinan, Koillis-Thaimaan, koko Laosin, Itä-Kambodžan ja Vietnamin länsiosan alueelle. Alueen lämpötila vaihtelee 8 ja 19 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kohtalaisen kostea, kesäisin kostea.
Helmi Viljanen
Helmi Maria Viljanen (6. elokuuta 1890 Sotkamo – 5. marraskuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Lyijyfluoridi
Lyijyfluoridi (PbF) on lyijy- ja fluoridi-ioneista muodostuva epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään eräiden lasien valmistuksessa.
Lyijyfluoridi on lähes täysin veteen liukenematon yhdiste, joka liukenee paremmin happoihin. Lyijyfluoridilla on lyijyhalideista korkeimmat sulamis- ja kiehumispisteet. Yhdisteen alkeiskoppi on alle 200–220 °C lämpötiloissa ortorombinen ja muistuttaa lyijykloridin rakennetta. Korkeammissa lämpötiloissa rakenne muuttuu kuutiolliseksi ja kalsiumfluoridin rakennetta muistuttavaksi. Lyijyfluoridi reagoi alkalimetallifluoridien kanssa kompleksiyhdisteiksi trifluoroplumbaateiksi M[PbF].
Veteen niukkaliukoisena yhdisteenä lyijyfluoridia voidaan valmistaa saostamalla lyijysuoloista esimerkiksi lyijynitraatista natrium-, kalium- tai ammoniumfluoridin avulla.
Toinen tapa valmistaa lyijyfluoridia on vetyfluoridin neutralointi lyijy(II)hydroksidin, lyijykarbonaatin tai lyijymonoksidin avulla.
Lyijyfluoridin pääasiallinen käyttökohde on eräiden lasilaatujen valmistus. Sitä käytetään muun muassa matalassa lämpötilassa sulavan lasin, lähi-infrapunasäteilyä absorboivan lasin valmistukseen kuituoptiikkaa varten ja säänkestävän lasin valmistukseen. Muita käyttökohteita ovat fluksina alumiinin metallurgiassa, tuikeilmaisimet, lyijypinnoitus, mietona fluorausreagenssina ja akut.
Paphiopedilum tigrinum
Paphiopedilum tigrinum on Etelä-Kiinan vuoristossa kasvava venuksenkenkiin kuuluva kämmekkälaji.
"P. tigrinumin" kuvasivat Koopowitz ja Hasegawa vuonna 1990 julkausussa "Orchid advocate".
"P. tigrinum" on pienehkö venuksenkenkä. 16–23 cm pitkiä ja 2–4 cm leveitä lehtiä on neljästä kuuteen kappaletta. Väritys on päältä kirkkaanvihreä, alta vaaleanvihreä. Kukkavana on 20–25 cm pitkä, nukaton, ja väriltään vihreä violetein pilkuin. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi kukka, joka on 8–13 cm leveä. Sepalit ja petalit ovat leveäraitaiset, mistä laji on saanut nimensä. Laji kukkii kesäkuusta heinäkuuhun.
"P. tigrinum" kasvaa puolivarjossa epifyyttinä tai pohjoisenpuolisilla kivikkorinteillä lehtiroskassa ja humuksessa 1 400–2 000 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue kattaa Kiinan Yunnanin provinssin länsilaidalla sijaitsevan Gaoligongin vuoriston. Alueen lämpötila vaihtelee 8 ja 20 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva, kesäisin kostea.
Kimi Koivisto
Kimi Koivisto (s. 31. joulukuuta 1992 Heinola) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue KooKoossa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Heinolassa syntynyt Koivisto on Pelicansin kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Kiekkoreippaassa. Koivisto debytoi miesten peleissä kaudella 2010–2011, jolloin hän pelasi Pelicansin A-nuorista kolme ottelua lainalla Mestis-joukkue Heinolan Kiekossa tehden yhden syöttöpisteen.
Kaudella 2011–2012 Koivisto oli 16 osumallaan Pelicansin A-nuorten toiseksi paras maalintekijä Tuukka Rajamäen kanssa. Hän pelasi HeKistä Peliitat-nimeen palanneessa joukkueessa lainalla viisi ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Koivisto teki samalla kaudella myös SM-liigadebyyttinsä. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa 29. joulukuuta 2011 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Koivisto sai ottelussa jääaikaa 6.24 minuuttia. Toukokuussa 2012 hän teki 1+1-vuotisen liigasopimuksen Pelicansin kanssa.
Koivisto pelasi kaudesta 2012–2013 suurimman osan Pelicansin A-nuorissa. Hän sai kauden aikana tililleen kolme SM-liigaottelua. Koivisto pelasi miesten pelejä myös lainalla Mestiksessä Peliittojen ja HC Keski-Uudenmaan joukkueissa, joista jälkimmäiseen hän siirtyi loppukaudeksi siirtotakarajalla. Kesäkuussa 2013 Koivisto teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen HCK:n kanssa.
Kaudeksi 2014–2015 Koivisto palasi vuoden mittaisella sopimuksella Peliittoihin. Hän oli 15 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä kesken kauden Tapparaan siirtyneen Miika Heikkilän jälkeen. Kesällä 2015 Koivisto harjoitteli Pelicansin kanssa. Hän teki siellä liigauransa avausmaalin 21. lokakuuta 2015 vieraissa Espoo Bluesia vastaan. Koivisto myös ratkaisi Pelicansille 2–3-voiton onnistuttuaan maalinteossa myös voittomaalikilpailussa. Hän pelasi kaudella 2015–2016 paljolti Pelicansin ja Peliittojen välillä, kunnes siirtotakarajalla helmikuussa 2016 Pelicans kiinnitti Koiviston loppukauden sopimuksella vahvuuteensa. Hän pelasi joukkueessa kaikkiaan 20 runkosarjaottelua tehopistein 3+4=7, mutta Koiviston kausi päättyi kuitenkin loukkaantumisen vuoksi runkosarjaan. Huhtikuussa 2016 hän teki Pelicansin kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Koivisto pelasi kaudella 2016–2017 runkosarjassa loukkaantumisten vuoksi vain 34 ottelua. Pudotuspeleissä hän oli kolmella osumallaan Pelicansin paras maalintekijä ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Vili Sopasen ja Antti Erkinjuntin kanssa. Koivisto jakoi myös Pelicansin sisäisen tehotilaston voiton Iikka Kangasniemen kanssa lukemalla +2.
Kaudeksi 2018–2019 Koivisto siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KooKoohon.
Elmo Williams
James Elmo Williams (30. huhtikuuta 1913 Lone Wolf, Oklahoma - 25. marraskuuta 2015) oli yhdysvaltalainen elokuvaleikkaaja. Hän sai parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon työstään elokuvassa "Sheriffi" (1952) ja sai uuden ehdokkuuden vuonna 1954 elokuvasta "Sukelluslaivalla maapallon ympäri". Hän toimi lisäksi leikkaajana elokuvassa "Design for Death" (1947), joka sai parhaan dokumentin Oscarin.
Williamsin muihin leikkauksiin lukeutuu "Viikingit" (1958). Hän tuotti elokuvan "Tora! Tora! Tora!" (1970) ja toimi vuosina 1971–1974 20th Century Foxin tuotantopäällikkönä.
Williams on American Cinema Editorsin (ACE) jäsen. Hän sai vuonna 1971 ACE:n "Golden Eddie" -palkinnon, ja vuonna 1990 hänelle myönnettiin ACE:n "Career Achievement Award".
Williams menetti Burch-veljensä lento-onnettomuudessa vuonna 1970. Hän oli vaimonsa Lorrainen kanssa naimisissa vuodesta 1940 tämän kuolemaan (2004). Pari adoptoi kaksi tytärtä ja yhden pojan. Williamsit muuttivat Oregonin Brookingsiin vuonna 1983, ja Elmo lahjoitti kaupungille julkisen kappelin vaimonsa muistolle joulukuussa 2008.
Williams julkaisi vuonna 2006 kirjan "Elmo Williams: A Hollywood Memoir". Lokakuussa 2010 esitettiin hänen kirjoittamansa kaksinäytöksinen näytelmä "The Corner Pocket", joka tarkastelee ikääntymistä humoristiselta kannalta.
Cyril Julian
Cyril Julian (s. 29. maaliskuuta 1974 Castres) on ranskalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.
Julian pelasiRanskan alasarjoissa Castresin ja Tarbesin joukkueissa vuosina 1992–1994. Hän siirtyi pelaamaan pääsarjaan vuonna 1994, jolloin hän aloitti pelaamisen SLUC Nancyssa. Julian edusti seuraa vuoteen 1998, jonka jälkeen hän jatkoi pelaamista Paris Basket Racingissa. Kahden kauden jälkeen Julian siirtyi takaisin Nancyyn. Hän voitti seuran paidassa Korać Cupin kaudella 2001–2002. Samana kautena hänet valittiin myös Ranskan-liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Vuosiksi 2002–2004 Julian siirtyi Pau-Ortheziin. Hän voitti seuran kanssa Ranskan-mestaruuden vuosina 2003 ja 2004. Lisäksi seura voitti cup-mestaruuden vuonna 2003.
Kaudeksi 2004–2005 Julian siirtyi espanjalaiseen Gironaan, josta hän siirtyi tammikuussa 2005 Valenciaan. Hän edusti seuraa loppukauden ja siirtyi tämän jälkeen takaisin Nancyyn. Julian valittiin Ranskan liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi kausina 2005–2006 ja 2006–2007. Hän voitti myös kolmeannen Ranskan-mestaruutensa vuonna 2008.
Julian oli mukana maansa juniorimaajoukkueissa. Hän voitti maalleen EM-kultaa alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuista vuonna 1992. Ranskan maajoukkueessa Julian pelasi vuosien 1997, 1999, 2003 ja 2005 EM-kilpailuissa. Hän voitti EM-kilpailuista yhden pronssin vuonna 2005. Julian edusti Ranskaa myös olympiakoripallossa vuonna 2000, jolloin maa saavutti olympiahopeaa.
Pingo Doce
Pingo Doce on vuonna 1980 perustettu portugalilainen supermarket-ketju. Kooltansa se on maan suurin yli 350:llä myymälällään. Pingo Doce -ketju kuuluu portugalilaiseen Jerónimo Martins -yhtymään. 1990-luvulla Jerónimo Martins osti brasilialaisen Sé Supermercados -marketketjun ja muokkasi sen Pingo Docen paikalliseksi vastineeksi. 2000-luvulla brasilialainen yritys hankki Sé -marketketjun omistukseensa ja nimesi myymälät Pão de Açúcar ja CompreBem -ketjuiksi.
Lilli Sukula-Lindblom
Lilli Sukula-Lindblom on suomalainen näyttelijä ja klovni. Hän toi Suomeen sairaalaklovnitoiminnan vuonna 2002. Sukula-Lindblom on myös Sairaalaklovnit Ry:n perustaja.
Sukula-Lindblom on myös näytellyt elokuvissa ja televisiosarjoissa sivurooleja. Hän toimi Pikku Myyn äänenä "Muumilaakson tarinoita" -televisiosarjan sekä "Muumipeikko ja pyrstötähti" -elokuvan ruotsinkielisissä versioissa.
Vuonna 2011 presidentti Tarja Halonen myönsi Sukula-Lindblomille Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan mitalin.
Sukula-Lindbom asuu Inkoon Degerbyssä.
Amerikkalaisen jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut
Amerikkalaisen jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut on Euroopan amerikkalaisen jalkapallon liiton ylläpitämä turnaus, jonka voittajamaa nimetään amerikkalaisen jalkapallon Euroopan-mestariksi. Kilpailuja on järjestetty vuodesta 1983 lähtien.
Hitsaajan suojakäsineet
Hitsaajan suojakäsineet ovat hitsauksessa käytettävät käsineet, jotka suojaavat ihoa lialta, pölyltä, kipinöiltä, liekki- ja kosketuskuumuudelta sekä UV-säteilyltä. Levyseppähitsaajan työssä on riski altistua kromin ja nikkelin aiheuttamalle kosketusihottumalle, mitä vastaan käsineet antavat suojaa.
Käsineitä on suojaustasoltaan kahdenlaisia:
Dharavi
Dharavi on slummi Mumbain kaupungissa Intiassa. Slummi sijaitsee kahden rautatielinjan välissä Sionin, Bandran, Kurlan ja Kalinan esikaupunkien alueilla. Alue on jakautunut kortteleihin asukkaiden kotipaikkakuntien, kielen ja uskonnon mukaan. Dharavin asukaslukua on vaikea laskea tarkasti, koska tuhannet ihmiset muuttavat kaupunkiin päivittäin, joista monet slummiin. Arvioiden mukaan asukkaita olisi yhdestä viiteen miljoonaa. Osa dharavilaisista on jo toisen sukupolven asukkaita. Slummissa toimii runsaasti pienteollisuutta ja tekstiiliyrittäjiä, joiden kokonaisliikevaihdon arvellaan tuottavan yli 650 miljoonan Yhdysvaltain dollarin liikevaihdon vuodessa.
Maharashtran osavaltio on suunnitellut uudelleenrakentavansa alueen nykyaikaiseksi asuinalueeksi, jossa olisi sairaaloita, kouluja ja ostoskeskuksia. Hankkeen hinta-arvio on yli kaksi miljardia dollaria. Asukkaat ovat vastustaneet liikemiesten suunnitelmia.
Mabinogion
Mabinogion on walesilainen 11 tarun kokoelma. Ne tunnetaan keskiaikaisista kymrinkielisistä käsikirjoituksista, jotka pohjautuvat vanhaan mytologiaan, kansanperinteeseen ja sankaritaruihin. Tarinoissa on vaikutteita kelttiläisestä perinteestä, mutta myös normanneilta ja Ranskasta. Kokoelman merkittävimpinä pidetään neljää toisiinsa liittyvää tarua, jotka tunnetaan nimellä "Mabinogin neljä haaraa". Sana Mabinogi esiintyy vain näissä tarinoissa, ja se merkitsee luultavasti "Maponosta koskeva" tai "Maponoksen sukua koskeva". Näiden lisäksi kokoelmaan kuuluvat ns. paikalliset tarinat, joissa on vain vähän mannermaista vaikutusta, sekä romanssit, jotka muistuttavat ranskalaisia romansseja. "Mabinogion"-nimeä käytettiin koko tarukokoelmasta ensimmäistä kertaa vuonna 1795.
Mabinogioniin kuuluvat seuraavat tarinat:
"Mabinogionin" inspiroimasta modernista kirjallisuudesta ehkäpä tunnetuin esimerkki on Lloyd Alexanderin kirjasarja "Prydainin kronikka".
Bryan Bickell
Bryan Bickell (s. 9. maaliskuuta 1986 Bowmanville, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Chicago Blackhawks varasi Bickellin varausnumerolla 41 vuonna 2004. Bickell on voittanut Stanley Cupin kolme kertaa Chicago Blackhawksin riveissä vuosina 2010, 2013 ja 2015. Hän lopetti uransa 31-vuotiaana MS taudin vuoksi. Hänen viimeisin edustamansa seura oli Carolina Hurricanes.
Jousiammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1958
Jousiammunnan 19. maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 20.-23. heinäkuuta 1958 Brysselissä, Belgiassa. Sekä miesten että naisten henkilökohtaiset kultamitalit menivät Ruotsiin. Miesten joukkuekilpailussa Suomi voitti ensimmäisen miesten kultamitalinsa jousiammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa kautta aikain. Naisten joukkuekilpailun voitti Yhdysvallat.
Christian Sarramagna
Christian Sarramagna (s. 29. joulukuuta 1951) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Sarramagna edusti ammattilaisurallaan AS Saint-Étienneä ja Montpellier HSC:tä. Hän teki läpimurtonsa Saint-Étiennessä vuonna 1970 ja voitti seuran juniorijoukkueessa Coupe Gambardellan mestaruuden. Hän edusti seuraa sen menestyksekkäimpinä vuosina ja voitti Saint-Étiennen paidassa kolme perättäistä Ranskan mestaruutta 1974–1976. Eurokentillä Sarramagna oli mukana AS Saint-Étiennen hävitessä FC Bayern Münchenille Euroopan Cupin finaalissa kaudella 1975–1976. Kaikkiaan Sarramagna pelasi Saint-Étiennessä 162 ottelua, joissa hän viimeisteli 30 osumaa. Hän siirtyi Montpellier’hen 1979 ja lopetti ammattilaisuransa seurassa vuonna 1982.
Ranskan maajoukkueessa Sarramagna pelasi neljä A-maaottelua vuosina 1973–1976.Valmennusuransa Sarramagna aloitti vuonna 1982 amatöörijoukkue ES Graud du Roissa, jota hän edusti myös pelaajana. Hän toimi seuran pelaajavalmentajana kolme vuotta, kunnes siirtyi samaan tehtävään Pont Saint-Esprit’iin, jossa lopetti lopullisesti pelaajauransa vuonna 1987.
Vuonna 1990 Sarramagna palasi valmentajaksi vanhaan seuraansa AS Saint-Étienneen, jota hän luotsasi kahden kauden ajan. Parhaaksi tulokseksi jäi liigan 10:s sija kaudella 1991–1992. Saint-Étiennestä Sarramagna siirtyi FC Martigues'n peräsimeen ja nosti seuran kauden 1992–1993 päätteeksi liigaan. Yhden pääsarjakauden jälkeen Sarramagna jätti Martigues'n ja valmensi sen jälkeen CS Sedan Ardennesin ja FC Mulhousen joukkueita. Vuosina 1998–2000 Sarramagna toimi Malin maajoukkueen päävalmentajana.
Vuonna 2000 Sarramagnasta tuli Aviron Bayonnais’n päävalmentaja, ja hän luotsasi seuran debyyttikaudellaan CFA 2:n F-lohkon voittoon. Avironia Sarramagna luotsasi kuusi vuotta, kunnes palasi maaliskuussa 2006 Malin maajoukkuevalmentajaksi. Hän jätti tehtävänsä kuitenkin jo kesällä ja siirtyi FC Sèten päävalmentajaksi. Heinäkuussa 2007 Sarramagna siirtyi Sètestä La Berrichonne de Châteauroux’n valmennuskeskukseen tekniseksi johtajaksi. Helmikuussa 2008 hänestä tuli Châteauroux’n päävalmentaja. Hän sai potkut tehtävästään joulukuussa 2008.
Joulukuussa 2011 Sarramagna palasi valmennustehtäviin tunisialaisseura Club Sportif de Hammam-Lifin päävalmentajana. Huonojen tulosten vuoksi Sarramagna sai potkut seurasta heinäkuussa 2012.
Heinäkuussa 2014 Sarramagnasta tuli ranskalaisen amatöörijoukkue SO Choletais'n urheilutoimenjohtaja. Kesällä 2015 hänestä tehtiin myös seuran päävalmentaja. Hän sai potkut tehtävistään tammikuun alussa 2016.
Kahovskaja
Kahovskaja () on Moskovan metron yhdestoista linja. Linja avattiin 11. elokuuta 1969 ja erotettiin omaksi linjakseen Zamoskvoretskaja-linjasta 11. elokuuta 1995.
Linjan pituus on 3,3 kilometriä ja siinä on kolme asemaa.
Filjovskaja
Filjovskaja () on Moskovan metron neljäs linja. Linja avattiin 15. toukokuuta 1935.
Linjan pituus on 14,7 kilometriä ja siinä on 13 asemaa. Linja haarautuu Kijevskaja-asemalta kahdelle eri reitille.
Miekkailun maailmanmestaruuskilpailut 1994
Miekkailun maailmanmestaruuskilpailut 1994 pidettiin Ateenassa, Kreikassa. Miehet ja naiset kilpailivat floretilla ja kalvalla sekä henkilökohtaisesti että joukkueena. Lisäksi miehet ottelivat säilällä.
Yanic Truesdale
Yanic Truesdale (s. 17. maaliskuuta 1970 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten ​ televisiosarjasta "Gilmoren tytöt".
Rönsyliljat
Rönsyliljat ("Chlorophytum") on runsaslajinen kasvisuku parsakasvien heimossa. Sukuun kuuluu yli 100 lajia.
Eräät rönsyliljalajit, erityisesti kirjorönsylilja ("Chlorophytum comosum") ja viherrönsylilja ("Chlorophytum capense"), ovat yleisiä huonekasveja. Ne kasvattavat pitkistä, kapeista, vihreistä ja joskus juovikkaista lehdistä muodostuvan ruusukkeen. Niiden kukat ovat valkoisia ja tähdenmuotoisia. Rönsylilja lisääntyy suvuttomasti kukintoperiin kehittyvistä rönsytaimista.
Andrew Musgrave
Andrew Musgrave (s. 6. maaliskuuta 1990 Poole, Englanti) on brittiläinen maastohiihtäjä. Hän edustaa Huntly Nordic Ski Clubia.
Musgrave sijoittui vuoden 2009 Praz de Lys Sommand'n junioreiden MM-kilpailuissa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa yhdeksänneksi ja takaa-ajossa 12:nneksi. Saman vuoden Liberecin MM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan yhdistelmäkilpailussa 45:s ja Vancouverin olympialaisissa 2010 samassa lajissa 51:s. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa 28:s. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa niin ikään 28:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä 29:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 12:nneksi ja 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 16:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa neljäs, yhdistelmäkilpailussa yhdestoista ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kahdestoista. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa seitsemänneksi.
Musgrave kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2008. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan Tour de Skin 2011–2012 vapaan hiihtotavan prologissa 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Tour de Skin 25 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajossa Toblachissa tammikuussa 2015. Takaa-ajo-osuuden etappiajoissa hän oli nopein. Yksittäisessä maailmancup-kilpailussa hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Kuusamon 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa marraskuussa 2016. Tammikuussa 2017 hän sijoittui kuudenneksi Ulricehamnin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Ensimmäisen palkintosijansa yksittäisessä maailmancupin kilpailussa hän saavutti oltuaan kolmas Toblachin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2017.
Musgrave voitti junioreiden Norjan-mestaruuskilpailuissa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun 2010. Aikuisten Norjan mestaruuskilpailuissa hän voitti vapaan tyylin sprintin 2014, sijoittui toiseksi 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2012 ja kolmanneksi 10 kilometrin perinteisen kilpailussa 2015.
Juho Karjalainen
Juho Vihtori Karjalainen (s. 15. maaliskuuta 1947 Säräisniemi) on suomalainen taidegraafikko ja kuvataiteilija. Hänen töitään oli ensi kerran julkisesti esillä Teiniliiton taidepäivillä Lahdessa vuonna 1966 ja jury-näyttelyiden osalta Oulussa vuonna 1969.
Karjalainen opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1970–1974 ja suoritti grafiikan jatko-opintoja Lontoossa vuonna 1974.
Suurilla alastontutkielmilla on Karjalaisen tuotannossa merkittävä osa. Teoksissaan hän esittää ihmishahmot useimmiten katsojaan nähden selin päin kääntyneinä ja pelkistettyinä liioista yksityiskohdista. Selän ja vartalon suurista muodoista syntyy teosten keskeinen, maisemallinen elementti, jonka yksityiskohdissa on taidokkaasti tuotu esiin valon ja varjon lankeaminen eri tavoin. Ulkoisesti niukka aiheen käsittelytapa näkyy myös Karjalaisen pelkistetyissä maisematutkielmissa.
Karjalainen on käyttänyt grafiikassaan erityisesti akvatinta-etsaustekniikkaa ja piirustuksissaan punaliitua. Hänen maalauksellista akvatintatekniikkaansa on luonnehdittu virtuoosimaiseksi ja silti samalla vaivattoman oloiseksi. Karjalaisen merkittäviin julkisiin töihin kuuluu Vantaan Rekolan kirkon alkuperäisen alttaritaulun toteutus teoksella "Valo", joka on sittemmin kuitenkin siirretty kirkon toiseen seurakuntasaliin.
Karjalainen oli Keski-Suomen läänintaiteilija vuosina 1978–1980 ja taiteilijaprofessorina viisivuotiskauden 2005–2010. Läänintaiteilijana toimiessaan hän aloitti Jyväskylän kaupungin grafiikan pajan toiminnan. Karjalaiselle on myönnetty kuvataiteen valtionpalkinto vuonna 1979 ja Pro Finlandia -mitali vuonna 2010.
Michael Dixon
Michael "Mike" Dixon (s. 21. marraskuuta 1962 Kingussie, Ylämaa, Skotlanti) on brittiläinen maasto- ja ampumahiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Lochaber Athletic Clubia ja 35 Engineer Regiment Hamelnia. Hän on palvellut Britannian asevoimissa Hamelnissa, Saksassa.
Dixon sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 maastohiihdon 15 kilometrillä 60:nneksi ja viestissä 14:nneksi. Viisissä seuraavissa talviolympialaisissa hän kilpaili ampumahiihdossa. Hän sijoittui Calgaryssa 1988 20 kilometrillä ja viestissä 13:nneksi sekä 10 kilometrillä 21:nneksi. Albertvillessä 1992 hän oli 20 kilometrillä 12:s, viestissä 18:s ja 10 kilometrillä 60:s. Lillehammerissa 1994 hän sijoittui viestissä 17:nneksi ja 20 kilometrillä 54:nneksi, Naganossa 1998 20 kilometrillä 33:nneksi ja 10 kilometrillä 47:nneksi sekä Salt Lake Cityssä 2002 viestissä 19:nneksi, 10 kilometrillä 74:nneksi ja 20 kilometrillä 79:nneksi.
Dixon osallistui ampumahiihdon MM-kilpailuihin 1987–2001. Hän sijoittui 10 kilometrillä parhaimmillaan 41:nneksi Lahdessa 1991, 20 kilometrillä 12:nneksi Minskissä 1990, takaa-ajossa 42:nneksi Pokljukassa 1998, viestissä 13:nneksi Lake Placidissa 1987 ja Feistritzissä 1989 sekä joukkuekilpailussa yhdeksänneksi Novosibirskissä 1992.
Dixon sijoittui maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan 12:nneksi Minskin MM-normaalimatkalla 1990, Albertvillen normaalimatkalla kaudella 1990–1991 sekä Novosibirskin pikakilpailussa ja Albertvillen olympiakisassa kaudella 1991–1992.
Matti Vainikainen
Erkki Matti Vainikainen (5. kesäkuuta 1925 Viipuri – 8. heinäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Vainikaisen vanhemmat olivat kirjailija, kaupunginsihteeri Veikko Vainikainen ja Tyyni Vuorensola. Vainikainen opiskeli 1940-luvulla Vapaassa taidekoulussa opettajinaan muun muassa Unto Pusa, Yrjö Verho, Sam Vanni ja Sigrid Schauman. Myöhemmin hän täydensi opintojaan Ranskassa (1952–1954) ja Espanjassa (1985).
Vainikaisen teokset ovat useimmiten voimakasvärisiä figuratiivisia maalauksia, joiden aihemaailma käsittää muun muassa ihmisiä ja kaupunkitiloja, yleensä hyvin elävinä kohtauksina. Tyylisuunnaltaan Vainikainen tunnetaan ehkä parhaiten kubistina ja aiheiltaan "Helsinki-maalarina". Hänen myöhempään tuotantoonsa tulivat mukaan myös abstrakti ekspressionismi ja jossain määrin surrealismikin.
Vainikainen oli myös aktiivinen kirjoittaja. Kaunokirjallisuuden saralla hän sai julkaistuksi jännitysromaanin "Kohtalon monet sormet", mutta hän kirjoitti myös runoja. Lisäksi hän kirjoitti säännöllisesti taidepoliittisia kannanottoja alan lehtiin ja piti Kuluttaja-lehdessä "Taiteen tarhasta" -kolumnipalstaa. Opettajana Vainikainen toimi Helsingin kaupungin työväenopistossa 17 vuoden ajan. Opetustyönsä tueksi hän kirjoitti kansalais- ja työväenopistojen liiton julkaisusarjassa sekä piirustuksen opaskirjan että akvarellimaaluksen ensimmäisen suomalaisen käsikirjan, jotka kumpikin julkaistiin kaksiosaisina laitoksina.
Vainikaisen puolisoina olivat taidemaalarit Eila Gardemeister ja Kaarina Korja. Vuonna 1982 Vainikainen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla.
Alfonso III
Alfonso III tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Café Hawelka
Café Hawelka kuuluu Itävallan pääkaupungin Wienin wieniläisiin kahviloihin. Se sijaitsee osoitteessa Dorotheergasse 6.
Café Hawelkan avasivat vuonna 1939 Leopold (1911–2011) ja Josefine Hawelka (1913–2005), joilla jo aiemmin vuodesta 1936 oli olut Bäckerstrassella kahvila Kaffee Alt Wien ja toukokuusta 1939 Dorotheergassella Café Ludwig. Toisen maailmansodan aikana 1939–1945 Café Hawelka oli suljettu ja Saksan sotilashallinnon käytössä.
Itävallan itsenäistyttyä liittoutuneiden miehitysvallasta 1955 kahvilasta kehittyi kirjailijoiden ja kriitikoiden kohtaamispaikka, jonne kerääntyivät sellaiset nimet kuin Heimito von Doderer, Albert Paris Gütersloh ja Hans Weigel. Kun Café Herrenhof suljettiin 1961, Hawelkaan siirtyivät myös muut taiteilijat ja siitä tuli aikansa wieniläisen taidemaailman tärkein kohtaamispaikka. Sen kantavieraita ovat olleet muun muassa H. C. Artmann, Konrad Bayer, Ernst Fuchs, Friedensreich Hundertwasser, Rudolf Hausner, Wolfgang Hutter, Helmut Qualtinger, Gerhard Rühm ja Oskar Werner. Kahvilan loistonpäivät taiteilijakahvilana olivat 1960- ja 1970-luvulla.
Boro Primorac
Boro Primorac (s. 5. joulukuuta 1954) on bosnian kroaatti jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Vuosina 1997–2018 hän toimi englantilaisseura Arsenalin apulaisvalmentajana.
Primorac aloitti pelaajauransa synnyinkaupunkinsa Mostarin ykkösseuran FK Veležin takalinjoilla vuonna 1972. Hänestä kehittyi seuran avainpelaajiin kuulunut toppari, joka nousi Veležin vuosinaan myös Jugoslavian maajoukkueeseen. Jugoslavian liigamestaruus Primoracilta jäi seurassaan saavuttamatta ja parhaimmillaan tuloksena oli mestaruushopeaa 1973 ja 1974. Lisäksi Primorac pelasi Velež Mostarin kanssa Mitropa Cupin loppuottelussa 1976 ja UEFA Cupin puolivälierissä 1974–1975.
Vuonna 1978 Primorac siirtyi HNK Hajduk Splitiin, jossa voitti ensimmäisellä kaudellaan kauan kiertäneen Jugoslavian mestaruuden. Toista kertaa mestaruutta ei tullut, vaikka Primorac uurasti Hajduk Splitin paidassa 283 liigaottelussa. Eurokentillä Hajduk Split eteni Primoracin aikana Mestarien liigan puolivälieriin kaudella 1979–1980.
Viiden Hajduk-kauden jälkeen Primorac siirtyi pelaamaan Ranskaan, jossa edusti LOSCia ja AS Cannesia, kunnes lopetti pelaajauransa vuonna 1990.
Maajoukkuetasolla Primorac edusti Jugoslaviaa 14 A-maaottelussa ja oli mukana maan olympiajoukkueessa 1980 Moskovassa. Jugoslavia sijoittui olympialaisten jalkapalloturnauksessa neljänneksi.Valmennusuransa Primorac aloitti AS Cannesin peräsimessä 1990 ja luotsasi seuran UEFA Cupin toiselle kierroksella kaudella 1991–1992. Kausi sujui kuitenkin muuten kehnosti, ja Primorac sai potkut tammikuussa 1992. Kaudella 1992–1993 hän toimi Valenciennesin päävalmentajana, muttei onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta pääsarjasta.
Vuonna 1994 hän toimi lyhyen aikaa Guinean maajoukkueen päävalmentajana, kunnes siirtyi Arsène Wengerin apulaisvalmentajaksi japanilaisseura Nagoya Grampusiin. Maaliskuussa 1997 hän seurasi Wengeriä Arsenaliin, jossa hänestä tuli seuran ykkösjoukkueen apuvalmentaja. Primorac työskenteli Wengerin valmennustiimissä 11 vuotta, kunnes jätti ranskalaisvalmentajan lähdettyä seuran kesällä 2018.Primorac on kielinero, joka puhuu sujuvasti yhdeksää kieltä (kroatia, makedonia, ranska, japani, englanti, saksa, espanja, portugali, italia).
Hänen poikansa Jure on myös jalkapalloilija.
Leopold Hawelka
Leopold Hawelka (11. huhtikuuta 1911 Mistelbach, Niederösterreich – 29. joulukuuta 2011 Wien, Itävalta) oli maineikkaan wieniläisen kulttuurikahvilan Café Hawelkan perustaja yhdessä vaimonsa Josefine Hawelkan kanssa.
Punamölyapina
Punamölyapina ("Alouatta seniculus") on yksi Etelä-Amerikan suurimmista apinoista. Punamölyapinat ovat kovaäänisiä, ja niiden huuto kuulostaa enemmän ison kissapedon karjunnalta kuin muiden kädellisten ääntelyltä. Punamölyapinan huuto on yleensä pitkää, käheähköä ja korkeudeltaan vaihtelevaa.
Punamölyapinan pituus on 65–76 cm ja paino 4,4–6,5 kg. Yleensä koiras on isompi kuin naaras.
Punamölyapina syö enimmäkseen lehtiä. Myös pähkinät, siemenet, pikkueläimet ja hedelmät ovat sen ravintoa.
Tulilatva
Tulilatva ("Kalanchoe blossfeldiana", "Kalanchoë blossfeldiana") on huonekasvina käytettävä mehikasvi. Se on peräisin Itä-Afrikasta ja Madagaskarilta.
Tulilatvalla on mehevät, kiiltävät lehdet. Sen kukat koostuvat neljästä terälehdestä ja voivat olla väriltään punaisia, valkoisia, violetteja tai keltaisia. Kukinnot ovat runsaskukkaisia terttuja. Tulilatvoja myydään usein valmiiksi kukkivana, lyhyen aikaa säilytettävänä ruukkukasvina.
Paul McCartney (kirja)
Paul McCartney () on Howard Sounesin kirjoittama Beatles-muusikko Paul McCartneyn elämäkerta. Sen on suomentanut Sami Heino ja kustantanut vuonna 2011 Otava.
Sounes on aiemmin kirjoittanut elämäkerrat muun muassa Bob Dylanista ja Charles Bukowskista.
"Turun Sanomien" kriitikko Matti Komulainen luonnehti teoksen suomennosta syväteräväksi ja moniulotteiseksi, "Helsingin Sanomissa" Tommi Uschanov kuitenkin kirjoitti, että kirjan suomennos on pöyristyttävän huono. Jaakko Yli-Juonikas kirjoitti lehdessä julkaistun vastineen, jossa hän oikaisi Uschanovin väitteitä.
Tampereen yliopiston normaalikoulu, Nekalan koulutalo
Tampereen yliopiston normaalikoulun Nekalan koulutalo on peruskoulun ala-aste Tampereen Nekalassa. Koulussa on opetusluokat 1–6 ja se on osa Tampereen normaalikoulua. Koulun rehtorina toimii Vesa Toivonen. Koulu on aloittanut toimintansa vuonna 1931. Koulurakennus edustaa arkkitehtuuriltaan aikakautensa mukaan funktionalismia. Elokuussa 2012 koulu siirtyi osaksi normaalikoulua, kun peruskoulun alaluokat kattanut Tampereen yliopiston Hämeenlinnan normaalikoulu muutti Tampereelle.
Jääpallon SM-sarja 1952
Jääpallon Suomen Palloliiton mestaruudesta 1952 pelasi 16 joukkuetta jaettuna kahteen lohkoon. Lohkovoittajat selvisivät loppuotteluun ja toiseksi sijoittuneet pelasivat pronssiottelun. Seuraavaksi kaudeksi sarja supistettiin yksilohkoiseksi, jolloin molempien lohkojen neljä viimeistä joukkuetta putosivat Suomensarjaan. Suomen jääpallomestaruus ratkaisiin liittojen Palloliitto ja Työväen Urheiluliitto mestareiden välisessä loppuottelussa.
Länsilohkossa OPS oli selvä voittaja, mutta muiden joukkueiden kesken oli tasaista. Joukkueilla oli mahdollisuus joko selvitä pronssiotteluun tai pudota suomensarjaan. Pronssiotteluun selvisi lopulta HIFK, vain yhden pisteen erolla parhaasta putoajasta OLS:sta. VIFK ja HJK olivat maalieron turvin OLS:aa parempia ja säilyttivät sarjapaikkansa. OLS:n lisäksi länsilohkosta putosi toinen oululaisseura OPP. Porin Kärpille ja viipurilaistaustaiselle Tampereen Ilves-Kissoille kausi pääsarjassa oli viimeinen.
Itälohkossa JMP oli yllättää suurimmat suosikit WP-35:n ja Veiterän, mutta jäi lopulta maalieron turvin kolmanneksi. Loppuotteluun meni lohkovoittajana WP-35. Lahden Reipas oli lohkon neljäs ja viimeinen sarjapaikkansa säilyttäjä. Sarjasta putosivat tuleva mahtiseura KUV, kouvolalainen KUP, viimeistä kertaa pääsarjassa pelannut YVPS, sekä helsinkiläisseura Viipurin Sudet, jolle kausi pääsarjassa jäi viimeiseksi.
Pronssiottelussa Veiterä voitti HIFK:n 5-0. Loppuottelussa WP-35 voitti OPS:n 3-2, ja voitti näin seitsemännen jääpallomestaruutensa.
9.maaliskuuta 1952 Helsinki
Lohkojaon purkamisen vuoksi sarjasta putosi peräti 8 joukkuetta. Sarjaan nousivat Borgå Akilles ja Seinäjoen Palloseura.
TuPy:n mestarijoukkue: Rainer Suojanen, Jukka Leino, Esko Heikkinen, Kalevi Lehtovirta, Pauli Vahtonen, Pentti Saari, Pertti Kärki, Reino Koskinen, Reino Suojanen, Pertti Laaksonen ja Rainer Forss.
Bernat Sola
Bernat Sola Pujol (s. 5. syyskuuta 1965 Mataró, Espanja) on espanjalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä. Hän edusti aktiiviurallaan Matar UEC Mataro -seuraa.
Sola sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 normaalimäessä 55:nneksi ja suurmäessä 50:nneksi sekä Calgaryssa 1988 normaalimäessä 57:nneksi ja suurmäessä 51:nneksi. MM-kilpailuissa hän oli Seefeldissä 1985 normaalimäessä 34:s ja suurmäessä 51:s, Oberstdorfissa 1987 normaalimäessä 66:s ja suurmäessä 65:s sekä Lahdessa 1989 normaalimäessä 51:s ja suurmäessä 45:s. Lentomäen MM-kilpailuissa hän sijoittui 48:nneksi Vikersundissa 1990.
Sola saavutti kaksi maailmancup-pistettä sijoituttuaan 14:nneksi Sapporon normaalimäen kilpailussa tammikuussa 1987. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kaudella 1986–1987 78:nneksi.
The Big Bounce – huijaus Havaijilla
The Big Bounce – huijaus Havaijilla on vuonna 2004 kuvattu rikoskomedia, joka perustuu Elmore Leonardin romaaniin "The Big Bounce". Elokuvan pääosia esittävät Owen Wilson, Morgan Freeman, Charlie Sheen, Sara Foster, Vinnie Jones, Gary Sinise, Bebe Neuwirth, Willie Nelson ja Harry Dean Stanton. Elokuvan on ohjannut George Armitage. Elokuva oli taloudellinen floppi ja sai rajua kritiikkiä.
Matti Nives
Matti Henrik Nives (s. 1980) on suomalainen DJ, tuottaja, promoottori, toimittaja ja tiedottaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri, pääaineena englannin kieli. Nives perusti vuonna 2006 Jyväskylässä toimineen Somethin' Else-klubin, joka keskittyi jazz-, funk- afrobeat- ja latin-musiikkiin. Hän myös toimi klubin vakituisena DJ:nä.
Myöhemmin Nives on toiminut mm. Suomen Jazzliiton tuottaja-tiedottajana, Flow Festivalin tiedottajana sekä ohjelmaryhmän jäsenenä sekä We Jazz -klubin järjestäjänä ja DJ:nä. Hän on kulttuuriyritys We Jazz Oy:n toimitusjohtaja, jonka talliin kuuluvat mm. Timo Lassy Band sekä Jo Stance.
Nives toimitti Bassoradion Lauantaijatsit-ohjelmaa vuodesta 2009 kevääseen 2013 asti. Heinäkuussa 2013 Nives ja rumpalina tunnettu Teppo Mäkynen aloittivat uuden Jazz kiinnostaa -radio-ohjelman Radio Helsingissä.
Nives sai lokakuussa 2011 Yleisradion Jazzradion antaman Varjo-Yrjö -tunnustuksen työstään kotimaisen jazzkulttuurin hyväksi.
László Fischer
László Fischer on unkarilainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1979–1988.
Fischer sijoittui Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 normaalimäessä 43:nneksi ja suurmäessä 46:nneksi sekä Oberstdorfissa 1987 normaalimäessä 65:nneksi ja suurmäessä 61:nneksi.
Fischer saavutti urallaan neljä maailmancup-pistettä sijoituttuaan 12:nneksi Lake Placidin normaalimäen kilpailussa joulukuussa 1984. Hän sijoittui kaudella 1984–1985 maailmancupin kokonaiskilpailussa 64:nneksi. Joulukuussa 1981 hän sijoittui mäkiviikon Oberstdorfin osakilpailussa 19:nneksi.
Budesonidi
Budesonidi on tulehdusta hoitava lääkeaine, jota käytetään pääasiallisesti astman oireiden ennaltaehkäisyyn. Se kuuluu glukokortikosteroidien lääkeryhmään. Budesonidi ei β-agonistin (esim. salbutamoli) tapaan pysäytä jo alkanutta astmakohtausta , koska sillä ei ole ahtautuneita keuhkoputkia laajentavaa vaikututusta.
Budesonidi voidaan annostella mm. jauheena inhalaattorin avulla.
Elsa Grashorn
Elsa Mathilda Grashorn (2. toukokuuta 1888 Helsinki – 5. tammikuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Astri Nakkila
Astri Elise Nakkila (17. heinäkuuta 1902 Savonlinna – 24. huhtikuuta 1984 Savonlinna) oli suomalainen runoilija, joka käytti kirjailijanimeä Anja Raito.
Nimellä "Anja Raito":
Showturk
Showturk on turkkilainen television viihdekanava. Kanava näkyy Suomessa DNA Welhon kaapelitelevision
kautta ja on Suomessa maksullinen kanava.
Kirvesahven
Kirvesahven tai vanhemmalta nimeltään kirveskala ("Mene maculata") on ahvenkaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan indopasifiselta merialueelta. Eräät tutkijat ovat kuitenkin ehdottaneet sen siirtämistä omaan lahkoonsa "Meniformes". Se on ainoa elossa oleva laji kirvesahventen heimossa ("Menidae").
Kirvesahven voi kasvaa noin 20–30 cm pitkäksi. Se on litteä ja muistuttaa ruumiinrakenteeltaan kolmiomaista kiekkoa. Kalan selkäevä on pitkä ja nuorella kalalla on selkäevässä myös piikkejä. Peräevä ja vatsaevät ovat myös hyvin pitkät. Pyrstöevä on kirvesahvenella selkeästi haarautunut. Kirvesahvenet kykenevät työntämään leukojaan ulospäin. Lajin suomut ovat pienikokoiset ja väriltään se on selästään sininen ja vatsastaan hopeanvalkoinen. Kirvesahvenen kyljessä on kylkiviivan ylä- ja alapuolella muutama rivi tummia pilkkuja. Evät ovat väriltään harmahtavat.
Kirvesahventa tavataan indopasifiselta merialueelta ja sen levinneisyys ulottuu Afrikan itärannikolta Tyynellemerelle Australiaan ja Japaniin asti. Kala elelee parvissa tyypillisesti lähellä merenpohjaa mannerjalustoilla aina 200 metrin syvyyteen merenpinnasta. Kirvesahven on mereinen kala, mutta toisinaan sitä tavataan myös jokien suistoista. Lajin ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet. Kirvesahven on hyvä ruokakala ja paikoitellen Aasiassa sitä kalastetaan trooleilla. Kirvesahventa myydään sekä tuoreena että kuivattuna.
Ursa Aspegren
Anja Adéle Aspegren, kirjailijanimi Ursa Aspegren (28. toukokuuta 1917 Kemi – 31. tammikuuta 1990 Kemi) oli suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Risto Nivari
Risto Johannes Nivari (sukunimi vuoteen 1933 "Arola" ; 25. tammikuuta 1913 Mietoinen – 19. heinäkuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen pastori ja aforismikirjailija.
Risto Nivari työskenteli pappina Suomen Luterilaisessa Evankeliumiyhdistyksessä ja Kallion seurakunnassa sekä uskonnon opettajana. Psykoterapeutin tutkinnon suoritettuaan hän työskenteli perheterapeuttina kirkon perheasiain neuvottelukeskuksessa.
Pekka Ikäheimo
Pekka Ikäheimo eli "Ikä-Pekka" (10. maaliskuuta 1899 Pielavesi – 10. elokuuta 1991 Utajärvi) oli suomalainen agrologi, asutusneuvoja ja omakustannekirjailija.
Torppariperheeseen syntynyt Ikäheimo kävi Peltosalmen maamieskoulun ja sen jälkeen Kurkijoen maanviljelysopiston valmistuen agrologiksi 1927.
Ikäheimo toimi Viipurin läänin Pyhäjärvellä maanviljelijänä ja maanviljelysseuran neuvojana vuoteen 1939 saakka. Sotavuosina hän oli asutusneuvojana ja maatalousneuvojana Pihtiputaalla ja sitten sotilashallinto-osaston maatalousjohtajana ja työvoimapäällikkönä Viipurin läänissä.
Sodan päätyttyä Ikäheimo muutti 1944 Utajärvelle Oulun läänin Talousseuran osapalkkaiseksi asutusneuvojaksi ja hän osti seuraavana vuonna Utajärveltä rappiotilan jonka hän kunnosti viljellen tilaa eläkepäiviinsä saakka.
Ikäheimo harrasti runojen kirjoittamista sekä runonlausuntaa ja hän kirjoitti myös kronikoita erilaisiin juhlatilaisuuksiin. Jäätyään eläkkeelle hän alkoi julkaista usein uskonnollis-filosofisia omakustannekirjoja joita hän sitten itse kiersi myymässä.
Zedd
Anton Zaslavski (s. 2. syyskuuta 1989 Saratov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) eli Zedd on saksalais-venäläinen elektronisen tanssimusiikin tuottaja ja DJ. Hän toimii Skrillexin OWSLA levy-yhtiössä.
Zeddin singlelevy Dovregubben oli neljä viikkoa Beatportin electro house -musiikkilistan ensimmäisellä sijalla. Lisäksi hän on tehnyt useita virallisia remix-kappaleita artisteille kuten Lady Gaga ja Skrillex.
Zeddin vanhemmat olivat musikaalisia ja Zedd itse aloitti pianon soittamisen jo neljävuotiaana. Myöhemmin hän ryhtyi soittamaan rock-yhtyeessä rumpuja ennen siirtymistään elektroniseen musiikkiin. Vuonna 2009 Zedd voitti kaksi Beatportin remix-kilpailua, "Armand Van Helden / Strictly Rhythm Remix Contest" ja "Fatboy Slim / Skint Remix Contest", joiden ansiosta hän sai oikeudet julkaista useita virallisia remix-kappaleita tunnetuille artisteille.
László Gellér
László Gellér (s. 5. elokuuta 1944 Tótkomlós, Békés) on unkarilainen mäkihyppääjä. Hän edusti aktiiviurallaan Budapest Honvéd -seuraa.
Gellér sijoittui Innsbruckin olympialaisissa 1964 normaalimäessä 42:nneksi ja suurmäessä 34:nneksi. Grenoblessa 1968 hän oli normaalimäessä 34:s ja suurmäessä 19:s. Hän osallistui Keski-Euroopan mäkiviikolle vuodenvaihteesta 1961–1962 vuodenvaihteeseen 1971–1972. Hän sijoittui yhdeksänneksi Bischofshofenissa 1968 ja 16:nneksi Innsbruckissa 1964.
Myös hänen veljensä Mihály Gellér on olympiatason mäkihyppääjä.
Yksin kaikkia vastaan
Yksin kaikkia vastaan ("The Power of One") on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Bryce Courtenayn samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät Stephen Dorff, Armin Mueller-Stahl, John Gielgud, Morgan Freeman, Daniel Craig, Fay Masterson ja Clive Russell. Elokuvan on ohjannut John G. Avildsen. Elokuva voitti Political Film Society -palkinnon vuonna 1993.
1930-luvun Etelä-Afrikkaan sijoittuvassa tarinassa brittipoika varttuu imperiumin kasvatista rotujen tasa-arvon kannattajaksi.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo elokuvan hyödyntävän kliseisiä aineksiaan esimerkillisen jäntevästi ja toimivasti. Hän antaa ”visuaalisesti upealle ja ajatuksia herättävälle draamalle” neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" taas sanoo hyvien näyttelijöiden menevän hukkaan tässä saarnaavassa ja stereotyyppisessä tuotoksessa. Se antaa elokuvalle kaksi tähteä neljästä.
Stratfor
Strategic Forecasting, Inc., yleisesti tunnettu lyhenteellä STRATFOR, on yksityinen, yhdysvaltalainen tiedusteluyhtiö. Yhtiötä on kutsuttu myös nimellä ""The Shadow CIA"" - Varjo-CIA.
Stratforin perusti George Friedman 1996 Austinissa Texasissa.
Stratfor tuottaa asiakkailleen tausta-aineistoa turvallisuuden arviointiin. Yhtiö julkaisee lisäksi uutiskirjeitä ja -videoita, jotka on tarkoitettu suurelle yleisölle. Stratfor on poliittisesti ja ideologisesti sitoutumaton.
Joulukuussa 2011 yhtiön verkkosivut joutuivat laajasti uutisoidun hyökkäyksen kohteeksi, jossa sivuilta varastettiin sekä asiakas- että luottokorttitietoja.