Mercedes-Benz W110
Mercedes-Benz W110 on saksalaisen Mercedes-Benzin valmistama henkilöauto. Mercedes-Benz esitteli vuonna 1959 Frankfurtin autonäyttelyssä uuden "siipimallin" sedanin. Auton suunnitelussa oli otettu ensimmäisenä maailmassa huomioon kolaritilanteet auton rakenteiden suunnittelussa, muun muassa asteittain kokoonpuristuvat törmäysvyöhykkeet, eli pitkä tavaratila (joka toi mukanaan myös runsaan tavaratilan) ja pitkä konepelti. Autossa oli turvakori ja erityisen vankat rakenteet, joita on kolaritestattu nykyaikaisin menetelmin. Vuonna 1959 esitellyn auton korimalli oli tehtaan sisäisen numeroinnin mukaan W111, johtuen kuusisylinterisistä (220b, 220Sb, 220SEb, 300SE) moottoreista ja pystymallin ajovaloumpioista. Kyseinen malli on myös nykyisen S-sarjan esi-isä.
Huhtikuussa 1961 esiteltiin edullisempi, ja tämän artikkelin päätähti, 190c myös Frankfurtissa. Erona W111:en olivat muun muassa ajovaloumpioiden pyöreä muoto, hieman vähemmän kromiosia, ja sirommat puskurit. Tärkein muutos oli kuitenkin hieman lyhennetylle keulalle asennettu 1,9 litrainen 85 hevosvoimainen neljäsylinterinen bensiinimoottori. Karumpi varustelu ja pienempi moottori olivat hyväksi hinnalle, joka laski huomattavasti. Tämä takasi mallin kiitettävän suosion tässä hintaluokassa. W110 koria voidaan pitää nyk. Mercedes-Benz E-sarjan esi-isänä. Vuonna 1961 esiteltiin myös toinen uutuus; Mercedekselle tavanomainen diesel-malli 190Dc. Siinä oli Neljäsylinterinen Boschin ruiskutuspumpun ruokkima 2,0 litrainen dieselmoottori, joka tarjosi rauhalliseen liikkumiseen 55 hevosvoimaa ja kokoisekseen suuren 130Nm vääntömomentin. Tämä malli oli erityisen suosittu taksissa alhaisen yhdeksän litran keskikulutuksen (per 100 km) ansiosta. Auto oli avara ja väljä sisätiloiltaan. Vaihteistoina toimivat Mercedeksen oma 4-vaihteinen manuaali joko ratti- tai lattiavalitsimella. (jälkimmäinen lisävaruste) Saatavilla oli myös niin ikään lisävarusteeksi 4-vaihteinen AutoGetrag - automaattivaihteisto ratti- tai lattiavalitsimella aina 190Dc:stä lähtien. Lisävarustelista oli runsas; tarjolla oli kattoluukku, kattoteline, nahkapenkit, ilmastointi ja Becker Europa (LMKU) - autoradio ensin putki- ja sittemmin transistorikoneistolla, varustettuna kojelautan keskellä olevan ritilän alle sijoitetulla mono-kaiuttimella. Turvavyöt kuuluivat useimmiten varustukseen Suomeen tuoduissa autoissa.
Heinäkuussa 1965 tapahtui W110 korin kasvojenkohotus. Vilkut siirtyivät korkealta etulokasuojista ajovalojen alle tavanomaisempaan paikkaan ja muutama kromilista tuli muun muassa ikkunalinjaan dynaamisuutta luomaan. 190c -moottorimalli korvautui 200 -mallilla. Pienin bensiinimoottori kasvoi täten kahden litran tuntumaan ja 190c - mallissa ollut Solex 34 PJCB -kaasutin vaihdettiin kahteen Solex 38 PDSJ - kaasuttimeen. Teho nousi 10 hevosvoimaa 95 hevosvoimaan, mutta vääntö kasvoi tuntuvasti. Dieselmoottori ei muuttunut vain moottorinnumeroltaan ja kauppanimeltään 200D:ksi, vaan siihen tehtiin sisäisiä muutoksia. Verrattuna 190Dc - malliin, jonka moottorissa on kolme runkolaakeria, laitettiin 200D - mallin moottoriin niitä viisi. Näin moottorin "alakerta" tuli vankemmaksi ja vääntöä kestävämmäksi. Teho pysyi ennallaan 55 hevosvoimassa. Pyöreälamppuisiin W110-korin Mercedeksiin tuli myös täysin uusi moottori, 230. Se oli kuusisylinterisenä ja iskutilavuudeltaan 2,3 litraisena suurin moottori mutta asennettuna "pienempään" pyöreälamppuiseen W110 - koriin toisin kuin muut kuusisylinteriset. Se antoi tehoa kahdella kaksikurkkuisella Solex 38 PDSI-2 - kaasuttimella 105 hevosvoimaa 5200 kierroksella minuutissa. Heinäkuussa 1966 Solexien tilalle tulivat, myös niin ikään kaksikurkkuiset, Zenith 35/40 INAT - kaasuttimet ja teho nousi 120 hevosvoimaan.
Mercedes-Benz on aina ollut perinteinen alusta muun muassa ruumisautoille ja ambulansseille, ja niin on ollut myös Mercedes W110.
Mercedes-Benz W120 eli "ponttooni"- koria ei käytetty vielä kovinkaan runsaasti kyseisissä autotyypeissä ja siksipä W110 - kori oli ensimmäisiä "nykyaikaisia" ruumis- ja sairasautoja. Näitä koreja ei kuitenkaan Daimler-Benz itse valmistanut, vaan useat eurooppalaiset koripajat loivat omia näkemyksiään kuten Binz.
W120 -koristakin oli valmisteilla farmarimalli, mutta nämäkin harvinaisuudet toimitti Mercedeksen hovihankkija Binz. Niinpä oli luonnollista että W110 - koristakin tuli farmarimalli, Universal jota valmisti myös Binz, mutta päätyönään ja Mercedeksen valtuuttamana Belgialainen IMA. IMA valmisti Universal-versiota myös W111 korista kuusisylinterisin moottorein.
Lisäksi muutamia harvinaisia lava-auto muunnelmia sekä limusiinimalleja pidennetyin akselivälein ja korein on ollut valmistuksessa kuten muun muassa Binzillä.
Uudistus Mercedeksissä, oli myös muutos kohti selkeämpiä mallinumeroita 200 ja 200D mallien osalta. 190c ja 190Dc - mallin tunnistetiedoissa sitkeästi notkunut turha pieni c-kirjain poistui ja tästä lähtien aina vuoteen 1993 asti noudatettiin samaa kaavaa mallinumeroiden osalta: Bensiinimallissa ei ollut kuin moottorin iskutilavuus pyöristettynä 10cm3 tarkkuudelle, ja dieselmalleissa sama numeronmuodostus mutta perään ruuvattiin lisäksi iso D-kirjain. Kalleimmissa malleissa seikkaili S-meinaten vielä nykyäänkin käytössä olevaa Mercedes Mercedes-Benz S-sarja, joka tunnetaan Suomen autohinnaston kalleimmasta ja ylellisimmästä päästä. Myös E-kirjain esiintyi myöhemminkin kuvaamassa bensiinimalleissa Boschin valmistamaa polttoaineen suoraruiskutustekniikkaa.
Ks. taulukon tiedot tarkistettu Hollantilainen historiikkisivu - sivulta ja sivuilla olleet virheet korjattu Autoteknillisiä säätöarvoja - kirjasarjan teknisten tietojen osiosta. (70-80-luvulta)