hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Daniel Tilas
Daniel Olofsson Tilas (2. maaliskuuta 1712 Ramsberg – 27. lokakuuta 1772 Tukholma) oli ruotsalainen vuoritieteilijä, vapaaherra ja valtiopäivämies, jota pidetään aikakautensa merkittävimpänä vuoriteollisuuden ja malminetsinnän vaikuttajana Ruotsin valtakunnassa. Hänen ansiostaan aloitettiin myös Suomen malmivarojen hyödyntämisen sekä laajamittainen kansannäytteiden kerääminen. Tilasin mukaan on nimetty Ruotsista löytynyt mineraali tilasiitti, CaMg(AsO)F.
Västmanlandissa sijaitsevassa Gamlebon ruukissa syntynyt Tilas opiskeli Uppsalan yliopistossa vuoritieteitä ja työskenteli vuodesta 1732 lähtien vuorikollegion auskultanttina. Hän teki matkoja Ruotsin ja Norjan pohjoisosiin, jossa Tilas tutustui alueiden luonnonoloihin sekä kaivostoimintaan. Vuosina 1737–1738 hän tutki mahdollisuuksia Suomen kulkuväylien ja elinkeinoelämän kohentamiseksi sekä vieraili myös Inkerinmaalla ja Karjalassa, jossa Tilas hankki tietoja Venäjän kaivosteollisuudesta muun muassa Äänisjärven ympäristössä.
Vuonna 1739 hänet nimitettiin hovijunkkariksi ja 1740–1745 Tilas oli mukana Ruotsin ja Norjan rajakomissiossa. Kamariherran arvonimi hänelle myönnettiin 1743 ja vuodesta 1745 lähtien Tilas työskenteli jälleen vuorikollegion palveluksessa muun muassa asessorina. Myöhemmin hän sai vielä vuorineuvoksen arvonimen. Pohjantähti-ritarikunnan kunniamerkki Tilasille myönnettiin vuonna 1757 ja vapaaherraksi hänet aateloitiin 1766. Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi Tilas valittiin jo kesäkuussa 1739 heti akatemian perustamisvuonna. Säätyvaltiopäiville hän osallistui kahdesti hattupuolueen edustajana. Tilas tunnettiin myös merkittävänä heradikkona ja sukututkijana.
Daniel Tilas teki Suomeen kaksi tutkimusmatkaa vuosina 1737 ja 1738. Ne ulottuivat lähinnä Satakunnan maakunnan alueelle sekä Hämeen läänin Satakunnan puoleisiin rajapitäjiin, joissa hän tutki mahdollisuuksia Päijänteen ja Kokemäenjoen yhdistämiseen kanavalla. Tehtävän tarkoituksena oli luoda Päijänteeltä Selkämerelle ulottuva vesireitti. Tilasin vuonna 1740 tutkimuksistaan julkaisema raportti on ensimmäinen Suomesta tehty geologinen kartoitus, jonka ansiosta maan malmivaroja alettiin tutkimaan ja hyödyntämään. Hän on myös Suomen malminetsinnän laajemman kansannäytetoiminnan alullepanija. Tilasin vuonna 1740 julkaiseman raportin ohjeet ovat edelleen lohkare-etsinnän keskeisiä perusteita. Vuorikollegiossa työskennellessään hän tutki itse Suomesta lähetetyt näytteet.
Lokakuussa 1738 Tilas teki malmilöydöksen perusteella tarkastuksen Tammelan pitäjän Hopiavuorelle, jonne perustettu kuparikaivos myöhemmin nimettiin hänen mukaansa Tilasinvuoren kaivokseksi. Tilasin ehdotuksesta tehtiin myös Viljakkalassa sijaitsevan Haverin kaivoksen ensimmäiset koelouhinnat.
Charlotte Eustace Sophie de Fuligny-Damas
Charlotte Eustace Sophie de Fuligny-Damas (1741–1828) oli ranskalainen taiteilija joka maalasi kukkatauluja.
De Fuligny-Damas syntyi Pariisissa ja oli Cornelis van Spaendonckin oppilas. Hänet tunnetaan varsinkin samanlaisten kukka-asetelmien maalaajana jollaisia hänen opettajansa maalasi. Muotokuvan hänestä työn ääressä on maalannut Elisabeth Vigée-Le Brun.
De Fuligny-Damas kuoli Épinay-sur-Orgessa.
Conrad Lihr
Johan Conrad Lihr (5. marraskuuta 1831 Tammisaari – 10. maaliskuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen vuori-insinööri, joka toimi Suomen Rahapajan johtajana vuodet 1885–1912. Häntä pidetään myös Lapin kullan löytäjänä.
Tammisaaressa syntyneen Conrad Lihrin isä oli kultaseppä Johan Jakob Lihr (1796–1877). Hän opiskeli Turun yläalkeiskoulussa ja Katedralskolan i Åbossa ennen kirjautumistaan Helsingin yliopistoon vuonna 1851. Vuodesta 1853 lähtien Lihr toimi Tammisaaren ala-alkeiskoulun opettajana, kunnes vuonna 1860 aloitti vuorihallituksen ylimääräisenä vuori-insinöörinä. Rahapajan palvelukseen hän tuli 1865. Hän jäi eläkkeelle Rahapajan johdosta vasta 81-vuotiaana. Lihrin pääjohtajakautena lyödyissä suomalaisissa kolikoissa on niin sanottuna rahamestarin merkkinä L-kirjain hänen sukunimensä alkukirjaimen mukaan. Lihr harrasti nuorena valokuvausta. Hän muun muassa otti vuonna 1863 kuuluisan studiokuvan J. L. Runebergista ja Zachris Topeliuksesta.
Vuosina 1868–1870 Lihr johti vuorihallituksen järjestämää Lappiin suuntautunutta kullanetsintäretkeä. Kultaa etsittiin useasta eri paikasta, kunnes sitä lopulta löytyi Ivalojoelta. Keväällä 1870 alkaneen Ivalojoen kultaryntäyksen aikana Lihr oli vuorimestari Anders Ferdinand Thoreldin lähimpänä apulaisena, mutta joutui jättämään tehtävänsä toimittuaan venäläisen kultayhtiön salaisena asiamiehenä. Ivalojoen kullan alkuperäiselle löytöpaikalle Inarin Nulkkamukkaan pystytettiin vuonna 1987 luonnonkivistä muurattu Lihrin muistomerkki. Hänen mukaansa on myös nimetty Ivalojen tuntumassa sijaitsevat Liirinvaara ja Liirinjänkä. Vuonna 1999 valmistuneessa elokuvassa "Lapin kullan kimallus" Conrad Lihriä näyttelee Mats Långbacka.
John Sayles
John Sayles (s. 28. syyskuuta 1950 Schenectady, New York) on yhdysvaltalainen independent-elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja, näyttelijä ja kirjailija. Hän myös leikkaa itse omat ohjauksensa. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat "Lone Star" (1996) sekä esikoisohjaus "Return of the Secaucus 7" (1980), joka on otettu osaksi National Film Registryn kokoelmaa. "Lone Star" oli ehdolla parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkintoon.
Sayles on tehnyt useasti yhteistyötä opiskelutoverinsa David Strathairnin kanssa, joka on esiintynyt esimerkiksi Saylesin ohjaamissa elokuvissa "Lahjotut" (1988) ja "Ennen kuolemaa" (1999).
Coneheads
Coneheads on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka on ohjannut Steve Barron. Elokuva perustuu Saturday Night Live -televisiosarjassa esitettyyn sketsiin.
Elokuvan alussa Coneheadin pariskunta Beldar ja hänen puolisonsa Prymatt hätälaskeutuvat avaruusaluksellaan mereen. He päätyvät New Jerseyyn, jossa he yrittävät oppia elämään tavallisina amerikkalaisina erikoisenmuotoisista kalloistaan huolimatta.
Elokuva on saanut pääosin kielteisiä arvosteluja, esimerkiksi Rotten Tomatoes -verkkosivustolla elokuva on saanut arvosanan 33%, joka perustuu kolmeenkymmeneen arvioon.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa ”korskaavan sulavaksi” ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
RN Sirio (1905)
RN Sirio () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.
Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä. Sen köli laskettiin 27. joulukuuta 1904 ja alus laskettiin vesille 13. toukokuuta 1905. Alus liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 29. syyskuuta.
Alus romutettiin 4. maaliskuuta 1923.
Toivon kaupunki
Toivon kaupunki ("City of Hope") on John Saylesin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen independent-elokuva vuodelta 1991. Siinä yhdistyvät viisi toisiinsa punoutuvaa tarinaa New Jerseyn osavaltion kaupungissa. Elokuvan pääteemana on rikkaan rakennuttajan Joe Rinaldin ja hänen poikansa Nickin ongelmallinen suhde.
"Toivon kaupunki" voitti Grand Prix’n Tokion kansainvälisillä elokuvajuhlilla ja menestyi monilla muillakin independent-elokuvien festivaaleilla. David Strathairn voitti sivuosastaan Independent Spirit Awardin.
Suomessa elokuvaa ei nähty teattereissa, mutta se julkaistiin VHS-videokasetilla 1993 ja esitettiin Yle TV1 -kanavalla huhtikuussa 1998. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa monitasoisena modernina kaupunkidraamana ja antaa sille neljä tähteä viidestä.
Ugo Falena
Ugo Falena (25. huhtikuuta 1875 Rooma – 20. syyskuuta 1931 Rooma) oli italialainen näytelmäkirjailija ja elokuvaohjaaja.
Falena työskenteli 1900-luvun alussa näytelmäkirjailijana, teatterinjohtajana ja kriitikkona. Hänen sentimentaalisista komedioistaan tunnetuimpia ovat "Il signor Principe" (1911), "Romeo e Giuletta" (1912), "L’ultimo lord" (1925) ja "Vendetta di Demostene" (1930). Vuonna 1909 Falenasta tuli Film d’Arte Italianan taiteellinen johtaja. Hän ohjasi muun muassa elokuvat "Salomé" ja "Francesca da Rimini" (molemmat 1910) ja houkutteli elokuva-alalle tunnettuja teatterinäyttelijöitä kuten Ermete Novelli, Maria Jacobini ja Francesca Bertini. Myöhemmin Falena työskenteli muun muassa Tespi Filmillä ja Galatea Filmillä.
Ystävyyden saari
Ystävyyden saari on Caj Westerbergin käsikirjoittama ja Raili Ruston ohjaama lasten televisioelokuva vuodelta 1984.
Koulupoika Antti viettää kesälomaansa äitinsä kanssa saaristossa, mutta heitä painaa suru isästä. Kirjailijaäiti tekee yötä päivää töitä, mutta saaressa Antti tutustuu toisiin lapsiin, Ellinoraan ja Erikiin.
Elokuva voitti lasten näytelmäsarjan tv-teatterifestivaaleilla Bulgarian Plovdivissa 1984.
Tiera (täsmennyssivu)
Tiera voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Tiber Film
Tiber Film oli 1900-luvun alussa toiminut italialainen elokuvayhtiö.
Gioacchino Mecherin Roomaan vuonna 1914 perustamasta Tiber Filmistä tuli pian yksi Italian tärkeimmistä elokuvien tuotantoyhtiöistä. Sen ohjaajina työskentelivät Emilio Ghione, Baldassarre Negroni, Gennaro Righelli ja Mario Caserini. Tiberin näyttelijöihin kuuluivat Alberto Collo, Andrè Habay, Ferdinand Guillaume, Ignazio Lupi, Tullio Carminati, Lucio Ridenti, Hesperia, Diomira Jacobini, Ida Carloni Talli ja Kally Sambucini.
Vuonna 1918 Tiber Filmin johtajaksi tuli Enrico di San Martino Valperga. Samalla siihen liitettiin Film d’Arte Italiana. Seuraavana vuonna Tiber Filmistä tuli osa Unione Cinematografica Italiana -konsortiota. Yhtiö lakkautettiin UCI:n mukana vuonna 1923.
RN Sagittario (1905)
RN Sagittario () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.
Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä. Sen köli laskettiin 20. joulukuuta 1904 ja alus laskettiin vesille 31. toukokuuta 1905. Alus liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 3. marraskuuta.
Alus romutettiin 4. tammikuuta 1923.
RN Spica (1905)
RN Spica () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.
Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä. Sen köli laskettiin 14. tammikuuta 1905 ja alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta. Alus liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 22. marraskuuta.
Alus romutettiin 4. maaliskuuta 1923.
RN Scorpione
RN Scorpione () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.
Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä. Sen köli laskettiin 17. tammikuuta 1905 ja alus laskettiin vesille 14. syyskuuta. Alus liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 13. joulukuuta.
Alus upposi 15. toukokuuta 1917 Ranskan laivaston tykkiveneen "Survaillantten" törmättyä alukseen.
RN Serpente
RN Serpente () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1906 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.
Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä. Sen köli laskettiin 1905 ja alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 30. lokakuuta. Alus liitettiin laivastoon 12. helmikuuta 1906.
Alus upposi 28. kesäkuuta 1916 kolaroituaan italialaisen kauppa-aluksen "Città di Barin" kanssa.
RN Saffo
RN Saffo () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1906 valmistunut Sirio-luokan torpedovene.
Alus tilattiin Saksasta Elbingistä Schichau Werkeltä. Sen köli laskettiin 1905 ja alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 30. marraskuuta. Alus liitettiin laivastoon1. maaliskuuta 1906.
Alus tuhoutui 2. huhtikuuta 1920 karilleajossa Scalavanonlahdella.
Suomen Metsäsäätiö
Suomen Metsäsäätiö on metsänomistajien, metsäteollisuuden ja muiden metsätaloudesta toimeentulonsa saavien ryhmien viestinnän rahoittaja. Säätiön tavoite on puun ja puupohjaisten tuotteiden käytön lisääminen, metsätalouden ja metsäteollisuuden toiminnan turvaaminen, sekä alan sosiaalisen ja taloudellisen tutkimuksen teettäminen. Suomen Metsäsäätiö on näkyvä ja yhteinen metsäelinkeinon hyväksyttävyyden edistäjä.
Yllämme giljotiini
Yllämme giljotiini ("Reign of Terror" tai "Black Book") on Anthony Mannin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1949. Sen tarina sijoittuu Ranskan vallankumouksen niin sanottuun terrorin aikaan.
Anonyymit eläimet
Anonyymit eläimet on Joonas Lehtimäen vuodesta 2009 lähtien piirtämä sarjakuva. Hyvän maun rajoja koettelevat stripit ilmestyvät viikoittain Helsingin Sanomien Nyt.fi-sivustolla. Sarjan hahmoja on voinut seurata myös Aino-lehdessä ja Hämeen Sanomissa.
Ensimmäinen Anonyymit eläimet -albumi ilmestyi vuonna 2011 Sammakon kustantamana. Joonas Lehtimäki on pitänyt sarjan teemanäyttelyitä muun muassa Arabianrannan kirjastossa Helsingissä sekä pohjoismaisten sarjakuvataiteilijoiden ryhmänäyttelyssä eri Baltian maissa ja Unkarissa.
Julius Mattila
Julius Mattila (s. 9. lokakuuta 1997 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NCAA:ssa pelaavaa Boston Collegea. Pelipaikkanaan hän on keskushyökkääjä. Mattilalla on identtinen kaksoisveli Jesper, joka niin ikään on jääkiekon pelaaja. Kaksosveljesten isä on Hannu Mattila. Heidän isoisänsä oli Tapani Mattila, joka on Kiekkoleijonana aateloitu.
Kaudella 2015–2016 Mattila voitti Jere Lehtinen -palkinnon.
Malcolm Turnbull
Malcolm Bligh Turnbull (s. 24. lokakuuta 1954 Sydney, Australia) oli Australian pääministeri, joka astui virkaansa ja samalla Australian liberaalipuolueen johtajaksi syyskuussa 2015. Turnbull syrjäytti äänestyksessä puolueen johtajan ja istuneen pääministerin Tony Abbottin luvuin 54–44. Hän vannoi virkavalansa 15. syyskuuta 2015.
Turnbull kasvoi Sydneyssä köyhässä perheessä ainoana lapsena. Apurahan turvin hän pääsi oppikouluun. Myöhemmin Turnbull opiskeli oikeustiedettä Sydneyn yliopistossa ja työskenteli samalla osa-aikaisesti tv-, radio- ja lehtitoimittajana. Saatuaan apurahan hän suoritti ylemmän tutkinnon Oxfordissa, Iso-Britanniassa.
Turnbull aloitti asianajajana vuonna 1980, puolustaen entisen MI5:een kuuluneen vakooja Peter Wrightin oikeutta julkaista muistelmansa. Iso-Britannian valtio syytti vastaajaa salassapitosopimuksen rikkomisesta. Turnbull voitti juttunsa, sillä asiasta ei lukenut erikseen sopimuksessa.
Vuonna 1987 33.vuotias Turnbull lopetti asianajajana ja perusti investointipankki Whitlam Turnbull & Co Ltd:in yhdessä New South Walesin osavaltion pääministeri Neville Wranin ja entisen pankinjohtajan Nicholas Whitlamin kanssa.
Vuonna 1994 Turnbull investoi 500 000 (australian)dollaria Ozemailiin, Australian ensimmäiseen isoon internet-palveluntarjoajaan. Hän myi osuutensa 57 miljoonalla dollarilla vuonna 1999.
Vuonna 1997 Turnbullista tuli "Goldman Sachs Australia"-liikepankin puheenjohtaja ja toimitusjohtaja ja vuotta myöhemmin kansainvälisen "Goldman Sachsin" osakkeenomistaja. Vuosina 2002−2004 hän toimi konservatiivisen ajatushautomo "the Menzies Research Centre":n puheenjohtajana.
Vuonna 2004 Turnbull läpäisi liberaalipuolueen ehdokasvalinnan ja aloitti vuonna 2006 pääministeri John Howardin avustajana.
Turnbullin omaisuuden arvoksi on arvioitu yli 100 miljoonaa australiandollaria (yli 65 miljoonaa euroa).
Toukokuussa 2016 kävi ilmi, että Panaman vuodetuissa asiakirjoissa Turnbull oli merkitty Mossack Fonsecan 1990-luvulla Brittiläisille Neitsytsaarille perustaman kultakaivosyhtiön entiseksi johtajaksi. Yhtiö toimi Venäjällä. Turnbull kommentoi tietoa sanomalla, että "ei ole mitään näyttöä mistään laittomasta". Hänen mukaan yhtiö oli listattu Australiaan ja jos se olisi tehnyt yhtään tuottoa, mitä se ei Turnbullin mukaan kuitenkaan tehnyt, se olisi maksanut veronsa Australiaan.
Turnbullin isä kuoli, kun Turnbull oli 28-vuotias ja äiti, kun hän oli noin 37-vuotias.
Turnbull on ollut vuodesta 1980 naimisissa Lucy Hughesin kanssa. Hughes toimi Sydneyn ylipormestarina vuosina 2003−2004. Parilla on on kaksi lasta, Alex ja Daisy ja he ovat isovanhempia.
Mirka Dettmann
Mirka Dettmann (o.s. Jarchovská, s. 1. helmikuuta 1972 Jaroměř, Tšekkoslovakia) on tšekkiläis-suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Mittavan pelaajauran tehnyt Jarchovská, myöhemmin Dettmann, pelasi muun muassa saksalaisjoukkueissa ja naisten Euroliigassa sekä naisten EuroCupissa. Vuonna 2010 hän palasi suomalaiseen Espoo Basket Teamiin, jossa hän oli pelannut myös kaudella 2007–2008. Hän saavutti Espoossa Suomen cup-mestaruuden vuonna 2010, SM-pronssia vuonna 2011 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 2007.
Tšekin naisten maajoukkueessa Jarchovská pelasi vuosien 1995, 1997, 1999 ja 2001 EM-turnauksissa. Tšekki sijoittui parhaimmillaan viidenneksi vuonna 1999.
Pelaajauransa jälkeen Dettmann on toiminut valmentajana pääkaupunkiseudulla. Vuodesta 2012 lähtien hän on toiminut Suomen naisten maajoukkueen apuvalmentajana.
Dettmann tapasi aviomiehensä, koripallovalmentaja Henrik Dettmannin Saksassa. He asuvat nykyisin Kauniaisissa, ja heillä on kaksi lasta.
Snake Eyes
Snake Eyes voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Aleksei Polivanov
Aleksei Andrejevitš Polivanov (16. maaliskuuta 1855 – 25. syyskuuta 1920 Riika, Latvia) oli venäläinen kenraali, joka toimi Venäjän keisarikunnan sotaministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana 1915–1916.
Polivanov osallistui nuorena Venäjän–Turkin sotaan 1877–1878. Hän palveli vuosina 1899–1904 Venäjän yleisesikunnassa ja toimi 1905–1906 sen päällikkönä. Vuosina 1906–1912 hän oli apulaissotaministerinä. Hänet ylennettiin vuonna 1911 jalkaväenkenraaliksi. Yhdessä sotaministeri Vladimir Suhomlinovin kanssa Polivanov pyrki aikaansaamaan uudistuksia Venäjän armeijassa ja varsinkin tykistössä, mutta hän ajautui lopulta erimielisyyksiin esimiehensä kanssa. Polivanov erotettiin vuonna 1912, koska hovin mielestä hän oli mielipiteiltään liian lähellä duuman liberaaleja. Hän oli sen jälkeen valtakunnanneuvoston jäsenenä. Kesäkuussa 1915 Polivanov nimitettiin Suhomlinovin seuraajana sotaministeriksi, ja hänen odotettiin kääntävän tappiollisen sotatilanteen. Polivanov uudisti Venäjän sotilaskoulutuksen ja sotatarviketuotannon onnistuen jossain määrin helpottamaan armeijan tarvikepulaa. Hän yritti suostutella keisari Nikolai II:n luopumaan syyskuussa 1915 tekemästään päätöksestä ryhtyä henkilökohtaisesti armeijan ylipäälliköksi ja johtamaan sodankäyntiä. Keisarinna Aleksandra suhtautui Polivanoviin epäluuloisesti ja hänen vaatimuksestaan keisari erotti Polivanovin sotaministerin tehtävistä maaliskuussa 1916. Hän oli sen jälkeen syrjässä sodan loppuun asti.
Polivanov tarjoutui helmikuussa 1920 puna-armeijan palvelukseen Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa. Hän osallistui sotilasasiantuntijana Riian rauhaneuvotteluihin, joiden aikana hän kuoli pilkkukuumeeseen.
Kyle Snyder
Kyle Snyder (s. 20. marraskuuta 1995 Woodbine, Maryland) on yhdysvaltalainen vapaapainin olympiavoittaja ja maailmanmestari. Snyder on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 97 kilogrammaa.
Snyder voitti MM-kultaa 97-kiloisista vuoden 2015 MM-kilpailuista Las Vegasista kaatamalla finaalissa Venäjän Abdusalam Gadisovin. Hänestä tuli nuorin yhdysvaltalainen painin maailmanmestari. Saman vuoden Pan-Amerikan kisoista Snyder saavutti niin ikään kultaa 97-kiloisista. Hän voitti samassa painoluokassa olympiakultaa Rio Janeirossa 2016 kukistettuaan loppuottelussa azerbaidžanilaisen Xetaq Qazyumovin. Hän voitti Pan-Amerikan-mestaruuden 97-kiloisissa 2017. Hän voitti saman painoluokan maailmanmestaruuden Pariisissa 2017 kukistettuaan loppuottelussa venäläisen Abdulrašid Sadulajevin. Budapestissa 2018 hän sai 97-kiloisissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Sadulajeville.
Snyderillä on nuorten MM-kilpailuista kultaa vuodelta 2013 ja pronssia vuodelta 2014.
Žan Belenjuk
Žan Vensanovytš Belenjuk (, s. 24. tammikuuta 1991 Kiova) on ukrainalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja maailman- sekä Euroopan-mestari. Belenjuk on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 84 kilogrammaa. Hän edustaa Spartak-seuraa ja hänen valmentajaan toimii Vitali Kiselitsa.
Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Belenjuk saavutti hopeaa 85-kiloisista. MM-kilpailuista Belenjukilla on kultaa 85-kiloisista vuodelta 2015 Las Vegasista ja pronssia samasta painoluokasta vuodelta 2014. 87 kg:n painoluokassa hän sai MM-hopeaa Budapestissa 2018. EM-kilpailuista hän on saavuttanut kultaa Vantaalta 2014 ja Riiasta 2016 sekä pronssia Belgradista 2012. Vuoden 2015 Euroopan kisoista Belenjuk saavutti hopeaa 85-kiloisista. Hänellä on myös yksi pronssi kesäuniversiadeista, vuodelta 2013.
Belenjukin isä on ruandalainen ja äiti ukrainalainen.
Induktiivinen efekti
Induktiivinen efekti eli induktiivinen vaikutus on molekyylissä σ-elektroneja luovuttavan tai puoleensavetävän ryhmän aiheuttama havaittavissa oleva vaikutus molekyylin toisen osan reaktioiden ominaisuuksiin kuten reaktionopeuksiin ja tasapainovakioihin. Induktiivinen efekti ilmenee sidosten kautta tapahtuvana varauksen siirtymisenä, mikä aiheuttaa molekyyliin pysyvän dipolin. Induktiivinen efekti eroaa läheisestä käsitteestä kenttäefekti, siten, että induktiivinen efekti aiheuttaa dipolin sidosten kautta, kun kenttäefekti ilmenee dipolin muodostumisena avaruudellisesti toisiaan läsnä olevien ryhmien välityksellä, vaikka nämä ryhmät eivät olisi sitoutuneet toisiinsa tai ryhmien välillä on useita sidoksia.
Induktiiviset efektit voidaan jakaa kahteen ryhmään riippuen siitä aiheuttaako vaikutuksen elektroneja puoleensavetävä vai luovuttava ryhmä ja vertailukohtana käytetään tyypillisesti protonia. Mikäli hyvin elektronegatiivinen atomi tai atomiryhmä on sitoutunut molekyyliin aiheuttaa se lähellä oleville atomeille positiivisen osittaisvarauksen, jolloin kyseessä on elektroneja puoleensavetävä induktiivinen efekti eli formula_1-efekti. Vastaavasti elektroneja luovuttavat ryhmät aiheuttavat negatiivisen osittaisvarauksen läheisille atomeille eli formula_2-efektin. Elektroneja puoleensavetävä induktiivisen efektin aiheuttavat tyypillisesti nitroryhmä-, karboksyyliryhmä- tai halogeeniryhmä. Mitä voimakkaammin ryhmä vetää elektroneja puoleensa sitä voimakkaampi sen aiheuttama induktiivinen efekti on. Elektroneja luovuttavia positiivisen induktiivisen efektin aiheuttavia ryhmiä ovat muun muassa alkyyliryhmät, -SiR- ja -BR-ryhmät. Induktiivisen efektin voimakkuuteen vaikuttaa myös induktiivisen efektin aiheuttavan ryhmän ja reagoivan ryhmän välinen etäisyys. Mitä lähempänä nämä ryhmät ovat toisiaan, sitä suurempi on induktiivinen efekti.
Tyypillinen esimerkki induktiivisesta efektistä on vaikutus yhdisteiden happamuuteen. Esimerkiksi halogenoidut alkoholit ja karboksyylihapot ovat huomattavasti vahvempia happoja kuin halogenoimattomat analoginsa. Esimerkiksi etikkahapon pK-arvo on 4,76, kun kloorietikkahapon, dikloorietikkahapon ja trikloorietikkahapon pK-arvot ovat 2,86, 1,48 ja 0,70. Kloorattujen etikkahappojen voimakkaasti elektronegatiivinen klooriatomi stabiloi karboksylaattianionin muodostumista induktiivisen efektin vuoksi. Induktiivinen efekti myös vaikuttaa regioselektiivisyyteen elektrofiilisissa aromaattisissa substituutioissa.
Yli esteitten
Yli esteitten ("National Velvet", televisioesityksessä myös nimellä "Yli esteiden") on Clarence Brownin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1945. Siinä nuori tyttö Velvet Brown (Elizabeth Taylor) yrittää kouluttaa hevosestaan esteratsua, apunaan muun muassa köyhä kulkuri Mi Taylor (Mickey Rooney).
Anne Revere palkittiin roolistaan Oscarilla, samoin kuin Robert Kern leikkauksesta. Elokuva tuotti lisäksi kolme muuta Oscar-ehdokkuutta. Vuonna 2003 "Yli esteitten" hyväksyttiin National Film Registry -kokoelmaan. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Tarinalle tehtiin jatko-osa "Yli esteiden" ("International Velvet") vuonna 1978. Sen pääosassa näytteli Tatum O’Neal.
Jimmy Butler
Jimmy Butler III (s. 14. syyskuuta 1989 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa NBA:ssa pelaavaa Philadelphia 76ersiä. Pelipaikaltaan 201 senttimetriä pitkä ja 100 kilogrammaa painava Butler on heittävä takamies.
Butler pelasi yliopistokoripalloa Tyler Junior Collegessa ja Marquetten yliopistossa vuosina 2007–2011. Vuonna 2011 Chicago Bulls varasi hänet NBA:han numerolla 30. Ensimmäisellä kaudellaan Butler pelasi 42 ottelua. Toisella kaudella otteluita tuli jo 82 kappaletta ja kaudella 2013–2014 67. Kaudella 2014–2015 Butler pelasi 65 ottelua tehden 1 301 pistettä ja hänet valittiin sarjan ja myös tähdistöjoukkueeseen.
Tammikuussa 2016 Butler teki Toronto Raptorsia vastaan yhdellä puoliajalla 40 pistettä rikkoen pisteellä Chicago Bullsin seuraennätyksen, jonka Michael Jordan oli tehnyt vuonna 1989. Samassa kuussa Butler heitti myös NBA:n piste-ennätyksensä 53 pistettä vierasottelussa Philadelphia 76ersia vastaan.
Kesällä 2016 Butleria huhuttiin Minnesota Timberwolvesiin. Kesäkuussa 2016 hänet valittiin Yhdysvaltain olympiajoukkueeseen Rio de Janeiroon, missä maa voitti olympiakultaa.
Butler siirtyi vaihtokaupassa Minnesota Timberwolvesiin yhdessä varaustilaisuuden 16. varauksen Justin Pattonin kanssa.
Butler siirtyi vaihtokaupassa Philadelphia 76ersiin 10.11.2018. Vaihdossa Timberwolvesiin siirtyivät Robert Covington ja Dario Šarić. Timberwolves sai vaihdossa 76ersiltä myös vuoden 2022 toisen kierroksen varauspaikan.
Nikolai Januškevitš
Nikolai Nikolajevitš Januškevitš (13. toukokuuta 1868 – helmikuu 1918 Oredež) oli venäläinen kenraali, joka toimi Venäjän pääesikunnan eli Stavkan päällikkönä ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa 1914–1915.
Januškevitš valmistui vuonna 1888 upseeriksi ja yleni 1903 everstiksi sekä 1909 kenraalimajuriksi. Hän työskenteli vuodesta 1905 korkeissa viroissa sotaministeriössä ja toimi professorina Nikolain yleisesikunta-akatemiassa, jonka johtajaksi hänet nimitettiin tammikuussa 1913. Hän sai samalla ylennyksen kenraaliluutnantiksi. Maaliskuussa 1914 Januškevitš siirrettiin pääesikunnan päälliköksi, mihin tehtävään hän ei hallintomiehen taustansa vuoksi juurikaan sopinut. Hän ei saaut aikaan paljoakaan ja jätti monet asiat päämajoitusmestari Juri Danilovin päätettäviksi. Hän käytti myös asemaansa juutalaisten vainoamiseen. Lokakuussa 1914 Januškevitš ylennettiin jalkaväenkenraaliksi. Kun keisari Nikolai II otti syyskuussa 1915 sodanjohdon omiin käsiinsä, ylipäällikkö Nikolai Nikolajevitš ja esikuntapäällikkö Januškevitš vapautettiin molemmat tehtävistään ja siirrettiin Kaukasukselle, jossa Januškevitš jatkoi suuriruhtinaan esikuntapäällikkönä.
Januškevitš jäi pois palveluksesta helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917. Hän kuoli Venäjän sisällissodan aikana epäselvissä oloissa. Erään tiedon mukaan bolševikit olisivat pidättäneet hänet Mogiljovissa alkuvuodesta 1918 ja lähettäneet vankina Pietariin, mutta hänet olisi tapettu matkan varrella Oredežin asemalla. Neuvostoliitossa julkaistu sotaensyklopedia mainitsi hänen kuolleen 18. lokakuuta 1918 Tbilisissä Georgiassa.
Algareesi
Algareesi (omakielinen nimitys "alguerés", katalaanin yleiskielellä "alguerès") on katalaanin kielen murre, jota puhutaan Sardinian saarella L'Alguer'n () kaupungissa. Katalonialaiset siirtolaiset toivat kielen seudulle 1300-luvun loppupuoliskolla. Nykyään kieltä puhuu äidinkielenään noin neljännes kaupungin asukkaista, mutta huomattavasti suurempi osa ainakin ymmärtää sitä. Italian valtio ja Sardinian aluehallitus ovat antaneet kielelle virallisen vähemmistökielen aseman.
Marcus Eriksson
Marcus Eriksson (s. 5. joulukuuta 1993 Uppsala) on ruotsalainen koripalloilija, joka edustaa Espanjan Liga ACB:ssa pelaavaa FC Barcelonaa ja Ruotsin koripallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 200-senttinen ja 87-kiloinen Eriksson on heittävä takamies.
Eriksson siirtyi kotimaastaan espanjalaiseen Bàsquet Manresaan kaudeksi 2010-2011, jonka aikana hän pelasi neljä ottelua Liga ACB:ssa. Kaudeksi 2011-2012 hän siirtyi FC Barcelonan riveihin. Hän pelasi suurimman osan kaudesta seuran kakkosjoukkueessa. Kaudella 2012-2013 Eriksson pelasi kaksi ottelua edustusjoukkueen paidassa. Seuraavan kauden hän pelasi lainalla vanhassa seurassaan, pelaten 33 ottelua ja tullen valituksi sarjan nuorten pelaajien tähdistöjoukkueeseen. Kaudella 2014-2015 Eriksson pelasi Barcelonassa ainoastaan yhden ottelun.
Atlanta Hawks varasi Erikssonin numerolla 50 .
Eriksson on edustanut Ruotsia EM-kilpailuissa niin alle 16- alle 18- kuin alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Nykyään hän kuuluu Ruotsin koripallomaajoukkueeseen.
Juri Danilov
Juri Nikoforovitš Danilov (13. elokuuta 1866 Kiova – 3. helmikuuta 1937 Pariisi, Ranska) oli venäläinen kenraali, joka oli suunnittelemassa Venäjän armeijan tärkeimpiä operaatioita ensimmäisen maailmansodan alla ja ensimmäisen sotavuoden aikana 1914–1915.
Danilov valmistui vuonna 1886 tykistöupseeriksi ja 1892 esikuntaupseeriksi. Vuodesta 1903 alkaen hän toimi eri tehtävissä pääesikunnassa, vuosina 1909–1914 sen pääosaston (GUGŠ) päämajoitusmestarina. Hän suurelta osin laati vuosina 1910–1912 Venäjän sotasuunnitelman, niin sanotun suunnitelma 19:n, jonka pohjalta maa lähti ensimmäiseen maailmansotaan. Suunnitelman mukaan Saksan hyökätessä Venäjän liittolaista Ranskaa vastaan Venäjä hyökkäisi usean armeijan voimin Saksaan Itä-Preussin kautta ja samanaikaisesti käyttäisi linnoituksia puolustaakseen rajojaan mahdollisia hyökkäyksiä vastaan. Vastoin Danilovin alkuperäistä ajatusta Venäjän voimat päätettiin kuitenkin jakaa siten, että vain kaksi neljästä armeijasta hyökkäisi Saksaa vastaan kahden muun jäädessä puolustamaan rajoja Itävalta-Unkarin hyökkäykseltä.
Maailmansodan puhjettua Danilov nimitettiin elokuussa 1914 koko Venäjän pääesikunnan eli Stavkan päämajoitusmestariksi. Hänet ylennettiin lokakuussa 1914 myös jalkaväenkenraaliksi. Danilov oli muodollisesti kolmantena komentoketjussa ylipäällikön ja esikuntapäällikön jälkeen, mutta sai aktiivisuutensa vuoksi dominoivan roolin Venäjän operaatioiden johtamisessa. Kommunikaatiovaikeuksien vuoksi johtaminen tosin osoittautui hyvin tehottomaksi ja armeijoiden komentajat tekivät strategiset päätökset omin päin. Tämän seurauksena alkuperäisen sotasuunnitelman toteuttaminen epäonnistui, sillä Venäjän hyökkäys Itä-Preussiin kilpistyi heti sodan alussa kirveleviin tappioihin Tannenbergin ja Masurian järvien taisteluissa.
Keisari Nikolai II:n ottaessa syyskuussa 1915 ylipäällikkyyden itselleen Danilov siirrettiin pääesikunnasta rintamakomentajaksi Venäjän Pohjoisrintamalle. Hän toimi ensin XXV armeijakunnan komentajana, marraskuusta 1916 alkaen Pohjoisrintaman esikuntapäällikkönä ja huhtikuusta 1917 alkaen 5. armeijan komentajana. Hänet siirrettiin pois komentajantehtävistä syyskuussa 1917. Danilov osallistui sotilasasiantuntijana Brest-Litovskin rauhanneuvotteluihin maaliskuussa 1918, mutta vastusti rauhansopimuksen hyväksymistä. Rauhan solmimisen jälkeen hän erosi ja siirtyi Ukrainaan vastavallankumouksellisen vapaaehtoisen armeijan alueelle. Vuonna 1920 Danilov emigroitui valkoisten joukkojen mukana Konstantinopolin kautta Pariisiin, jossa asui lopun elämänsä ajan. Hän julkaisi 1920- ja 1930-luvuilla useita sotahistoriallisia teoksia ensimmäisestä maailmansodasta.
Lumiukko (romaani)
Lumiukko () on norjalaisen rikoskirjailija Jo Nesbøn vuonna 2007 ilmestynyt romaani. Se on seitsemäs kirja Harry Hole -sarjassa. Suomeksi se ilmestyi vuonna 2008 Outi Mennan kääntämänä ja Johnny Knigan kustantamana.
Ensilumi sataa vihdoin maahan ja lapset ovat innoissaan. He heittävät toisiaan lumipalloilla, tekevät lumilinnoja, lumienkeleitä ja etenkin lumiukkoja. Myös joku toinenkin on innoissaan ensilumesta. Joku, joka haluaa taiteilla lumiukkoja. Mutta hän tarvitsee joitakin ihmisiä mukaan tähän hauskanpitoon. Hän seisoo uuden leikkikaverinsa talon edessä, ja on valmis kutsumaan hänet mukaan.
Harry Hole saa ratkaistavakseen erään naisen murhan, jonka kaulaliina on pihalla seisovan lumiukon kaulassa. Minkäänlaisia johtolankoja ei ole jätetty, ja tapaus vaikuttaa vaikealta. Hämmästykseksi (ja kauhuksi) Harry huomaa, että viime vuonna tapahtui vähintään yksi samanlainen murha. Samanlainen tyyli ja murhaajan jättämä "viesti". Ja kaikki murhat ovat sattuneet ensilumen aikaan. Alkaa taas murhasarja, jonka tekijä merkitsee työnsä lumiukolla. Ennen kuin hän huomaakaan, on Harry keskellä painajaista, jossa lapsien kokoama iloinen, hymyilevä hahmo, on täysin seonneen psykopaatin merkki.
"Kun ensilumi laskee maahan, alkaa hän metsästää taas..."
Vuonna 2010 Working Title Films osti kirjan elokuvaoikeudet. Elokuvan on määrä ohjata ruotsalainen Tomas Alfredson. Alustavien tietojen mukaan Harry Holea näyttelee Michael Fassbender.
Sofiane Boufal
Sofiane Boufal (s. 17. syyskuuta 1993 Pariisi) on marokkolais–ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Southamptonia. Pelipaikaltaan oikeajalkainen Boufal on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Boufalin kasvattajaseura on SCO Angers. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Ligue 2:ssa kaudella 2012–2013, jolloin hän pelasi kahdessa ottelussa. Yhteensä hän pelasi edustusjoukkueessa 46 ottelua tehden neljä maalia vuosina 2012–2015. Tammikuussa 2015 hän siirtyi Ligue 1:n Lille OSC:iin. Hän debytoi pääsarjatasolla tammikuussa 2015 FC Lorient’a vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden huhtikuussa Evian Thonon Gaillard FC:tä vastaan. Avauskaudellaan seurassa Boufal teki neljä maalia 18 ottelussa.
Dimitri Peters
Dimitri Peters (s. 4. toukokuuta 1984 Gljaden, Venäjä, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen saksalainen judon olympiamitalisti. Peters on 188 senttimetriä pitkä ja painaa 105 kilogrammaa. Hän edustaa JT Hannoveria.
Peters saavutti 100-kiloisten sarjasta pronssia vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. MM-kilpailuista hänellä on myös kaksi pronssia samasta painoluokasta vuosilta 2013 ja 2015. EM-kilpailuista Petersillä on pronssia 100-kiloisista vuodelta 2006 Tampereelta ja joukkuepronssia vuodelta 2011.
Peters muutti Venäjältä kahdeksanvuotiaana Saksaan.
Hillman Super Minx
Hillman Super Minx on Hillmanin vuosina 1961–1967 valmistama keskikokoinen automalli. Super Minxistä oli myös farmarimalli. Hillman Super Minx on koriltaan sama Rootes-yhtymän auto kuin paremmin varusteltu Singer Vogue. Ulkoisesti Super Minx ja Vogue eroavat lähinnä valonheitinten (eli valojen) määrässä ja säleikössä.
Aikansa brittiautoille tyypillisesti kojelaudan alla on leveä pakettihylly, mutta hansikaslokero puuttuu. Hansikaslokero on lisävaruste lisähintaan. Super Minx rekisteröitiin Suomessa viidelle kun pienempi malli Minx rekisteröitiin vain neljälle.
Super Minxin suuntavakavuus oli hyvä, mutta auto oli aliohjautuva. Takana on jäykkä akseli ja lehtijouset.
Nelisylinterisen 1 592 cm³ rivimoottorin suurin teho on 46 kW (62 hv). Suurin vääntömomentti on 11,6 kilopondimetriä SAE brutto. Autossa on neljä vaihdetta, joista 2–4 on synkronoitu ja ykkönen synkronoimaton.
Hillman Super Minx kiihtyi 0–50 km/h 5,8 sekunnissa, 0–80 km/t 14,4 sekunnissa ja 0–100 km/h 24,3 sekunnissa Tekniikan Maailman (11/1962) koeajossa. Huippunopeus on 133,3 km/h.
Hillman Super Minx maksoi Suomessa vuonna 1962 1 040 000 markkaa. Värivaihtoehtoja oli kuusi, lisäksi kaksiväriyhdistelmiä oli saatavissa viisi.
Inkeri Tuomikoski
Inkeri Tuomikoski (28. maaliskuuta 1935 Tampere – 2. lokakuuta 2004 Pariisi, Ranska) oli suomalainen Ranskassa asunut filosofian maisteri ja suomentaja. Hän tunnetuin käännöstyönsä on ranskalaisen kirjailijan Marcel Proustin romaanin "Kadonnutta aikaa etsimässä" suomennos.
Tuomikoski valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1960. Hän muutti naimisiin mentyään Ranskaan ja ehti asua myös Bagdadissa Irakissa, Montevideossa Uruguayssa ja Santiagossa Chilessä. Viimeksi hän asui Pariisissa.
Tuomikoski käänsi kaunokirjallisuutta sekä ranskasta suomeksi että myös päinvastoin. Hän hallitsi myös espanjan kielen erinomaisesti. Tuomikoski aloitti Proustin suurromaanin suomennostyön jo 1970-luvulla ja ehti saada sen lähes päätökseen.
Jarkko Parikka
Jarkko Ilari Parikka (s. 6. syyskuuta 1997 Imatra) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Tampereen Ilvestä.
Parikka on Imatran Ketterän kasvatti. Hän siirtyi 14-vuotiaana Saimaan Pallon C-nuoriin kaudeksi 2011–2012. Kaudeksi 2013–2014 Parikkaa oltiin viemässä itävaltalaisen EC Salzburgin organisaatioon. Ennen tätä USHL-joukkue Sioux Falls Stampede varasi hänet 106. pelaajana. Parikka siirtyi kuitenkin toiseen USHL-seuraan, Des Moines Buccaneersiin. Kauden jälkeen Sibir Novosibirsk varasi hänet 128. pelaajana . Samana kesänä myös Kingston Frontenacs varasi Parikan 103. pelaajana . Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2014–2015, mutta Parikan kausi päättyi kuitenkin maaliskuussa 2015 akillesjännevamman vuoksi.
Kesällä 2015 Parikka päätti jättää Frontenacsin akillesjännevamman ja joukkueen ulkomaalaispelaajien jatkon puntaroinnin vuoksi. Hän siirtyi kaudeksi 2015–2016 kolmivuotisella SM-liigasopimuksella Tampereen Ilvekseen. Parikka aloitti kautensa seuran A-nuorissa. Hän teki liigadebyyttinsä 13. marraskuuta 2015 paikallisvastustaja Tapparaa vastaan. Parikka teki liigauransa avausmaalin viidennessä ottelussaan runkosarjan viimeisellä kierroksella 10. maaliskuuta 2016 KooKoota vastaan. Teemu Kesä valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Parikka pelasi kauden aikana myös kahden ottelua lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa.
Varsinaisella SM-liigan tulokaskaudellaan 2016–2017 Parikka teki 57 runkosarjaottelussa tehot 1+9=10 ja kymmenessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Syyskuussa 2017 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa.
Parikka pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014. Hänet valittiin Sveitsiä vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2015 turnaus Parikalta jäi väliin akillesjännevamman vuoksi. Hän myös putosi viimeisten joukossa Suomen alle 20-vuotiaiden MM-joukkueesta vuoden 2017 turnaukseen. Parikka pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuosina 2013 ja 2014.
Parikka valittiin Pohjola-leirin tähdistökentälliseen vuonna 2012. Yhteensä hän on pelannut 20 nuorten ja 27 poikien maaottelua.
Liettyä Project
Liettyä Project on suomalainen progressiivista rock-musiikkia esittävä yhtye. Liettyä Projectin muodostavat sisarukset Minna ja Ilkka Liettyä. Minna Liettyä on nykyisin nimeltään Minna Liettyä-Tyni. Liettyä-Tyni on tehnyt musiikkia 1990- ja edelleen 2000-luvulla, mm. aviomiehensä Pekka Tynin kanssa. Ilkka Liettyä on vaikuttanut musiikkialalla ja on soittanut kitaraa esim. Minna Tyni Bandin vuoden 1995 "Navajo"- ja Kristian Meurmanin vuoden 2009 "Galaksi"-levyillä.
Yhtye on julkaissut vain yhden levyn, nimeltään "Sturm", vuonna 1986. Tiettävästi yhtyeellä olisi myös julkaisematon albumi, nimeltään "Drang". Yhtyeen tuotantoon kuuluu myös yksi vuonna 1985 julkaistu single, joka sisältää kappaleet "Tuntematon" ja "Kivaa".
Liettyä Project esiintyi myös Ylen Hittimittarissa (jakso 58), joka esitettiin helmikuussa 1988. Ohjelmassa kilpaili Liettyä Projectin kappale "Legenda", jota ei ole "Sturm"-levyllä eikä julkaistulla singlellä.
Prof-ARtin 1986 julkaisemalla "Sturm"-levyllä laulusta vastaa Minna Liettyä, kun taas Ilkka Liettyä soittaa kitaroita, koskettimia ja kolmea kappaletta lukuun ottamatta myös bassoa. Muilla kappaleilla (A4, B2, B4) bassoa soittaa Juuso Nordlund. Rummuista vastaavat sekä Arto Rautajoki että Harri Häyrynen. Lisäksi kahdella kappaleella on saksofonissa Vesa Hyrskykari. Yhdellä urkuja soittaa Safka Pekkonen ja huilua Kristiina Kallio.
Levyn A-puolella on kappaleet "Tuuli", "Spoof", "Itämeri beat" ja "Tähdelle". B-puolen biisit ovat nimeltään "Tulitikkutyttö", "Sateen satama", "Kyllästyin kerran" sekä "Sturm".
Eloisa-kodit
Eloisa-kodit on Pohjola Rakennus Oy:n erityisesti ikääntyvien tarpeisiin suunniteltu asuntorakentamisen konsepti. Eloisa-kohteet ovat taloyhtiöitä, joiden suunnittelussa on otettu huomioon senioriasumisen erityistarpeet. Tällaisia tarpeita ovat esimerkiksi paloturvallisuus: kaikissa Eloisa-asunnoissa on sprinklerit, automaattiset paloilmoittimet ja turvaliedet, jotka eivät jää vahingossa päälle.
Eloisa-kotien suunnittelussa tähdätään myös esteettömyyteen: oviaukot ovat tavallista leveämpiä pyörätuolilla liikkuvia varten, ulko-ovet avautuvat automaattisesti, saunassa lauteille nousemista helpottavat kaksiportainen jakkara ja erillinen kaide. Myös esimerkiksi siivouspistorasia on sijoitettu korkeudelle, johon ulottuu kumartamatta. 
Eloisa-taloissa on pyritty myös edesauttamaan yhteisöllisyyttä, joka on nouseva trendi senioriasumisessa. Jokaisessa Eloisa-talossa on asukkaiden käytettävissä kerhohuone, jossa voidaan järjestää yhteisiä ja yksityisiä tapahtumia. Myös ulkopuolinen palveluntarjoaja, esim. fysioterapeutti tai hieroja, voi pitää vastaanottoa talon asukkaille kerhotilassa.
Eloisa-konseptin tarkoituksena on mahdollistaa ikääntyvien omaehtoinen, yhteisöllinen asuminen pidempään. Tällöin palveluasumisen tarve siirtyy myöhemmäksi, mikä vähentää paineita kunnallisia palveluita kohtaan. Eloisa-asunnot voidaan myös muuttaa palveluasunnoiksi. Tällä tavoin kuntaan on mahdollista saada lisää palveluasuntoja ilman julkisia investointeja.
Erkki Kirjalainen
Erkki Kirjalainen (1944 – 21. joulukuuta 2008) oli suomalainen kääntäjä, joka tunnettiin erityisesti portugalilaisen kirjailijan José Saramagon teosten suomentajana. Kirjalainen oli MTV3:n palveluksessa kääntäjänä.
Ville Järvinen
Ville Järvinen (s. 3. tammikuuta 1997 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue KooKoossa.
Järvinen on Tampereen Ilveksen oma kasvatti. Hän sijoittui kaudella 2013–2014 tehoilla 12+25=37 koko B-nuorten SM-sarjan puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain KooKoon Arttu Pelli. Metallurg Magnitogorsk varasi Järvisen 100. pelaajana . Kaudella 2014–2015 hän pelasi loukkaantumisen takia vain viisi ottelua sekä Ilveksen A- että B-nuorissa.
Toukokuussa 2015 Järvinen teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen Ilveksen kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä 16. joulukuuta 2015 paikallisvastustaja Tapparaa vastaan. Järvinen sai ottelussa jääaikaa 5.26 minuuttia. Ottelu jäi hänelle kauden 2015–2016 ainoaksi SM-liigassa. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2016–2017 Järvinen teki 39 runkosarja- ja kymmenessä playoff-ottelussa tehot 1+4=5. Hän teki Ilveksessä liigauransa avausmaalin 8. joulukuuta 2016 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Järvinen pelasi kauden aikana myös 12 ottelua lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa.
Kaudeksi 2017–2018 Järvinen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KooKoohon.
Järvinen pelasi alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2014. Yhteensä hän on pelannut 23 poikien maaottelua.
Järvinen oli voittamassa myös moukarinheiton pronssia Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2013.
N. Scott Momaday
Navarre Scott Momaday (s. 27. helmikuuta 1934 Lawton, Oklahoma) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut runokokoelmia, näytelmiä, kaunokirjallisuutta ja tietokirjallisuutta.
N. Scott Momaday on isänsä puolelta kiowa-intiaani. Isä Al Momaday oli taiteilija, äidistä tuli lastenkirjailija. Hän muutti vuoden vanhana perheensä kanssa kiowien luota navajo-reservaattiin New Mexicoon ja Arizonaan. Ennen 17 vuoden ikää hän oli ehtinyt asua myös apache- ja pueblo-reservaateissa.
N. Scott Momaday suoritti englantilaisen kirjallisuuden tohtorin tutkinnon Stanfordin yliopistossa 1963. Hänet palkittiin kaunokirjallisuuden Pulitzer-palkinnolla vuonna 1969 teoksestaan "House Made of Dawn."
Vuonna 2007 hänelle myönnettiin National Medal of Arts.
Anti-Corn-Law-League
Anti-Corn-Law-League oli englantilainen viljatulleja vastustanut, täydellistä vapaakauppajärjestelmää puolustanut yhdistys. Sen perustaja ja johtaja oli Richard Cobden. Yhdistys perustettiin Manchesterissa vuonna 1838, ja vuonna 1839 sen toiminta laajeni maanlaajuiseksi ja se otti itselleen nimen "Anti-Corn-Law-League". Yhdistyksen jäsenet olivat enimmäkseen yrittäjiä, erityisesti Lancashiren puuvillatehtailijoita. He toivoivat, että suurtilallisia hyödyttäneiden viljatullien poistamisen jälkeen voitaisiin pienentää työpalkkoja, ja työväki tämän johdosta taas pysyi siitä erillään.
Vuonna 1846 yhdistyksen tavoite toteutui, kun Britannian viljatulleista luovuttiin. Vuonna 1849 yhdistys lopetti toimintansa.
RN Gabbiano
RN Gabbiano () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti. Toisen maailmansodan jälkeen alus jatkoi palvelustaan uudelleen luoduissa Italian merivoimissa Marina Militaressa.
Alus tilattiin Vottrista Cerusalta. Sen köli laskettiin 14. tammikuuta 1942 ja alus laskettiin vesille 23. kesäkuuta. Alus liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 3. lokakuuta.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa 3. sukellusveneentorjuntaryhmän 1. korvettilaivueeseen, joka oli sijoitettuna Trapaniin. Alus oli tammikuusta 1943 saattuepalveluksessa suojaten Tunisiaan matkanneita saattueita. Ennen Italian antautumista se oli tehnyt kaikkiaan 102 erilaista tehtävää, joista kahdeksantoista sukellusveneentorjunta- ja 22 saattuetehtäviä. Alus osallistui "HMS Sahibin" tuhoamiseen. Sodan aikana alus matkasi kaikkiaan 14 383 mailia eli luokkansa pisimmän matkan.
Italian antautuessa alus oli Palermossa ja se joutui karkottamaan neljä saksalaista alusta ennen pääsyään Maltalle. Alus suojasi tämän jälkeen Bizertan ja Algerin välisiä saattueita.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 1974.
RN Procellaria
RN Procellaria () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Alus tilattiin Vottrista Cerusalta. Sen köli laskettiin 14. tammikuuta 1942 ja alus laskettiin vesille 24. syyskuuta. Alus liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 29. marraskuuta.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa 1. korvettilaivueeseen. Komentajakapteeni Volpen päällikkyydessä ollut alus upposi 31. tammikuuta 1943 ajettuaan "HMS Welshmanin" edellisenä päivänä Tunisianlahden ja Sisilian välille laskemaan miinakenttään.
RN Cormorano
RN Cormorano () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti. Toisen maailmansodan jälkeen alus jatkoi palvelustaan uudelleen luoduissa Italian merivoimissa Marina Militaressa.
Alus tilattiin Vottrista Cerusalta. Sen köli laskettiin 14. tammikuuta 1942 ja alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 20. syyskuuta. Alus liitettiin laivastoon 6. maaliskuuta 1943.
Alus liitettiin 2. korvettilaivueeseen. Se ampui 21. elokuuta alas torpedopommittajan. Italian antautuessa alus oli Bastiassa. Matkalla Elballe Portoferraioon alus upotti Saksan laivaston sukellusveneidentorjunta-aluksen ja kaksi moottorilauttaa. Alus oli Maltalla ja myöhemmin Tarantossa suojaten liittoutuneiden saattueita.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 1971.
RN Pellicano (1943)
RN Pellicano () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti. Toisen maailmansodan jälkeen alus jatkoi palvelustaan uudelleen luoduissa Italian merivoimissa Marina Militaressa.
Alus tilattiin Vottrista Cerusalta. Sen köli laskettiin 14. tammikuuta 1942 ja alus laskettiin vesille 12. helmikuuta 1943. Alus liitettiin laivastoon reilua kuukautta myöhemmin 15. maaliskuuta.
Alus liitettiin Napoliin sijoitettuun 1. korvettilaivueeseen, jonka mukana se teki 39 tehtävää. Alus oli 15. syyskuuta alkaen kaksi viikkoa Maltalla ja sen jälkeen Tarantossa.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 1969.
RN Cicogna
RN Cicogna () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1923 vesillelaskettu Gabbiano-luokan korvetti.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 15. kesäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 12. lokakuuta ja liitettiin laivastoon 11. tammikuuta 1943.
Alus liitettiin Trapanissa 1. korvettilaivueeseen. Se upotti 14. maaliskuuta syvyyspommein sukellusvene "HMS Thunderboltin". Alukseen osui sen ollessa ankkurissa Messinassa pommi, joka sytytti aluksen tuleen. Aluksen pelastamiseksi se ajettiin matalikolle. Aluksen hylky upotettiin Sisilian evakuoinnin yhteydessä.
RN Folaga
RN Folaga () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti. Toisen maailmansodan jälkeen alus jatkoi palvelustaan uudelleen luoduissa Italian merivoimissa Marina Militaressa.
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta. Sen köli laskettiin 15. kesäkuuta 1942 ja alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 14. marraskuuta. Alus liitettiin laivastoon 16. helmikuuta 1943.
Alus sijoitettiin Tyrrhenianmerellä operoivaan 2. korvettilaivueeseen. Se osallistui 44 sukellusveneentorjuntapartioon ja yhteentoista saattuetehtävään. Alus osallistui 18. elokuuta sukellusvene "HMS Saracenin" upottamiseen. Italian antauduttua alus suojasi liittoutuneiden saattueita Etelä-Italian merialueilla.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 1. elokuuta 1965.
Yksinäinen ratsastaja (vuoden 1947 elokuva)
Yksinäinen ratsastaja ("Pursued", myös nimellä Vainottu) on Raoul Walshin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1947.
Elokuva yhdistää lännenelokuvan, film noirin ja psykologisen melodraaman tyylikeinoja. Siinä aikuistunut Jeb (Robert Mitchum) kärsii lapsuuden traumastaan: koko hänen muu perheensä surmattiin kun hän oli pieni, ja hänet otti kasvattipojakseen leskirouva Callum. Jebiä kohti ammutaan hänen ollessa ratsastamassa, ja rouva Callum epäilee lankonsa sekaantuneen asiaan ja asian liittyvän vuosikymmenten takaiseen surmayöhön.