hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Prinssinkuusi
Prinssinkuusi ("Saxegothaea conspicua") on podokarpuskasvien heimoon kuuluva havupuulaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Patagonian eteläosassa. Suku "Saxegothaea", jossa ainoana lajina prinssinkuusi, on nimetty kuningatar Victorian puolison prinssi Albert von Sachsen-Coburg und Gothan mukaan. IUCN:n punaisella listalla prinssinkuusi on silmälläpidettävä laji.
Prinssinkuusi muistuttaa ulkonäöltään jonkin verran marjakuusia. Sen kuori halkeilee isoina levyinä kuten plataaneilla.
Nikola Karabatić
Nikola Karabatić (s. 11. huhtikuuta 1984 Niš, Jugoslavia) on ranskalainen käsipalloilija, joka edustaa seuratasolla Paris Saint-Germain:ta. Hänet valittiin Vuoden käsipalloilijaksi vuonna 2007.
Ranskan maajoukkueessa Karabatić on pelannut 165 ottelussa ja tehnyt niissä 703 maalia. Hän nousi Ranskan maajoukkueeseen vuonna 2000, ja on voittanut olympiakultaa Pekingissä 2008, MM-tasolla kaksi mestaruutta ja kaksi pronssia, ja EM-tasolla kaksi kultaa ja yhden pronssin.
Vuosien 2011 ja 2017 MM-kilpailuissa sekä vuoden 2008 EM-kilpailuissa Karabatić valittiin kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi. EM-kisoissa 2008 hän jakoi kisojen maalikuninkuuden Lars Christiansenin ja Ivano Balićin kanssa. Vuosien 2007 ja 2009 MM-kilpailuissa hänet valittiin kisojen tähdistökentällisiin.
Seuratasolla Karabatić on voittanut Mestareiden liigan vuonna 2003 Montpellier’n joukkueessa, vuonna 2007 saksalaisessa Kielissä ja vuonna 2015 espanjalaisessa Barcelonassa. Hän on voittanut myös neljä Saksan mestaruutta, kolme Saksan cup-mestaruutta, kolme Saksan supercupia, kaksi Espanjan mestaruutta, kaksi Espanjan cup-mestaruutta, yhdeksän Ranskan mestaruutta ja kuusi Ranskan cup-mestaruutta.
Robert Castrén
Robert Castrén (16. elokuuta 1851 Helsinki – 30. elokuuta 1883 Helsingin maalaiskunta ) oli suomalainen liberaali poliitikko ja lehtimies. Hänen isänsä oli nuorena kuollut Matthias Alexander Castrén, äidin isänsä Johan Jakob Tengström, molemmat suomen kielestä kiinnostuneita tunnettuja professoreita. Hänen äitinsä oli kulttuuripiireissä vaikuttanut Natalia Castrén, o.s. Tengström.
Robert Castrén opiskeli ensin Suomen historiaa, mutta suoritti myös oikeustieteen opinnot ja valmistui 1879. Opiskelijana hän ryhtyi avustamaan liberaalien "Helsingfors Dagblad" -lehteä ja oli 1876 perustamassa myös "Finsk Tidskriftiä". Hän toi voimakkaasti esiin venäjänvastaisuutensa ja suuntautumisensa pohjoismaihin ja kirjoitti jonkin verran tutkimuksia Suomen ja Venäjän suhteesta. Castrén kuului Liberaalisen puolueen keskeisiin perustajiin. Valtiopäivillä 1882 hän oli porvarissäädyssä Uudenkaarlepyyn edustajana. Samana vuonna hän nousi "Helsingfors Dagbladin" päätoimittajaksi liberaalien ollessa kannatuksensa harjalla, mutta kuoli seuraavana vuonna umpilisäkkeen tulehdukseen vain 32-vuotiaana.
Hänen poikansa Gunnar Castrén tuli tunnetuksi kirjallisuudentutkijana.
Something to Die For
Something To Die For on ruotsalaisen The Sounds -yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 29. maaliskuuta 2011. Ensimmäinen single Better Off Dead julkaistiin 1. helmikuuta 2011.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10.
Transkarpatia
Transkarpatia on puolalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Darzamatin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2005.
Solfernus’ Path
Solfernus’ Path on puolalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Darzamatin viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2009.
Suomen musiikkitieteellinen seura
Suomen musiikkitieteellinen seura ry – Musikvetenskapliga sällskapet i Finland rf on tieteellinen yhdistys, jonka perusti Ilmari Krohn Helsingissä vuonna 1916 edistämään suomalaista musiikkitiedettä. Yhdistysrekisterissä seura on ollut vuodesta 1921 alkaen. Krohn oli perustanut jo vuonna 1911 Internationale Musikgesellschaftin Suomen-osaston, mutta sen toiminta keskeytyi I maailmansodan takia vuonna 1914
Suomen musiikkitieteellinen seura toimii musiikkielämän ja musiikintutkimuksen hyväksi, levittää tietoa musiikista ja musiikkikulttuurista ja yhdistää musiikkitieteen harjoittajia. Suomen musiikkitieteellinen seura on Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäsenseura. Seuran nykyinen puheenjohtaja on Markus Mantere.
Nykyisin seuran merkittävintä toimintaa on tieteellisen "Musiikki"-aikakauslehden julkaiseminen. Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa, ja sen artikkelit ovat vertaisarvioituja. Suomen musiikkitieteellinen seura julkaisee myös väitöskirjoja ja muuta tutkimusta sarjassa "Acta Musicologica Fennica" sekä oppikirjoja sarjassa "Musiikkitieteellinen kirjasto". Seura järjestää myös tapahtumia, mm. vuosittaisen Musiikintutkijoiden symposiumin yhdessä Suomen etnomusikologisen seuran kanssa.
Kuurojen urheilu
Kuurojen urheilu on kuurojen tai vaikeasti kuulovammaisten harjoittamaa urheilua. Se poikkeaa kuulevien urheilusta siten, että kilpailuun liittyviä komentoja ei voida antaa äänimerkeillä (starttipistooli, erotuomarin pilli). Suomessa on määritelty että kuurojen urheilukilpailuihin voivat osallistua urheilijat, joiden kuulovaje on 55 desibeliä tai enemmän.
Suomessa on n. 500 000 kuulovammaista, joista kuuroja on noin 5 000. Varsinaisia jäseniä Suomen Kuurojen Urheiluliiton (SKUL) kolmessatoista jäsenseurassa on noin 1000. Tuomarin merkinantona on pillin lisäksi flash-valoja kaukalon ympärillä (Kansainvälisissä kuurojen jääkiekkoturnauksissa). Otteluissa viittomakieli, tuomarimerkit ovat kansainvälisiä. Muuten säännöt ovat kuuroilla samat kuin kuulevilla. Selvityksessä käytetään viittomakielisiä tulkkeja. Joissakin otteluissa tuomari heiluttaa punaista käsilippua vihellyksen ohella.
A Sin Act
A Sin Act on puolalaisen heavy metal -yhtye Chainsawin kolmas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2006.
Beñat Etxebarria
Beñat Etxebarria Urkiaga eli Beñat (s. 19. helmikuuta 1987 Igorre, Vizcayan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Athletic Bilbaoa ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Beñat on Athletic Bilbaon junioriakatemian kasvatti. Hän pelasi uransi alkuvaiheet, kolme vuotta, edustaen aluksi kauden Basconiaa ja tämän jälkeen Bilbao Athleticia, joka on Athleticin reservijoukkue. Ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa hän teki 29. lokakuuta 2006 ottelussa Osasunaa vastaan.
Kauden 2008–2009 Beñat pelasi lainasopimuksella Conquensessa, jonka jälkeen hänet vapautettiin Athleticista. Myöhemmin samana kesänä hän teki sopimuksen sevillalaisseura Betisin kanssa. Hän vietti ensimmäisen kautensa seuran reservijoukkueessa.
29. elokuuta 2009 hän teki ensiesiintymisensä Betisin edustusjoukkueessa ottelussa Granadaa vastaan. Kolme päivää myöhemmin hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa, kun Betis kohtasi Copa del Reyn ottelussa Salamancan.
Teemu Rautiainen
Teemu Rautiainen (s. 13. maaliskuuta 1992 Nurmijärvi) on suomalainen jääkiekkoilija. Laitahyökkääjänä pelaava Rautiainen edustaa SM-liigassa pelaavaa Ilvestä. Rautiaisen vahvuuksina pidetään yleisesti luistelunopeutta, pelinlukutaitoa ja kiekollista peliä..
Hämeenlinnan Pallokerhon omana kasvattina tunnettu Rautiainen saavutti B-nuorten SM-liigassa pelatessaan SM-hopeaa vuosina 2009 ja 2010. Rautiainen nousi Jääkiekon A-nuorten SM-liigaan kaudeksi 2009–2010, ja teki kuluneella kaudella yhteensä 37 tehopistettä. 
Toisella kaudellaan A-nuorten liigassa Rautiainen oli jo ikäluokkansa parhaimmistoa. Hän voitti koko A-nuorten SM-liigan piste-, maali- ja syöttöpörssin, kun hyökkääjä iski runkosarjassa tehopisteet 35+33=68. Hän teki peräti 16 tehopistettä enemmän kuin seuratoveri Ville Järveläinen, joka sijoittui pistepörssissä toiseksi Rautiaisen jälkeen. Rautiainen voitti myös Teemu Selänne -palkinnon liigan parhaana pelaajana, Raimo Helminen -palkinnon liigan tehopelaajana, Saku Koivu -palkinnon liigan parhaana hyökkääjänä, Kari Jalonen -palkinnon pistepörssin voittajana ja Arto Javanainen -palkinnon liigan parhaana maalintekijänä. Kauden päätteeksi Rautiainen valittiin myös A-nuorten liigan tähdistökentälliseen.
Debyyttinsä Jääkiekon SM-liigassa aikuisten tasolla Rautiainen teki 19. lokakuuta 2010, kun hänet nimettiin HPK:n pelikokoonpanoon Tampereen Tapparaa vastaan pelattavaan otteluun. Ensimmäisessä SM-liigaottelussaan Rautiainen pelasi joukkueensa kakkosketjussa Kaspars Saulietisin ja Armands Bērziņšin kanssa. Pistemerkintöjä Rautiaiselle ei kuitenkaan kertynyt. 
Keväällä 2011 Rautiainen solmi HPK:n kanssa kaksivuotisen pelaajasopimuksen. Hänet nostettiin HPK:n pelaavaan kokoonpanoon välittömästi kauden alussa, ja tulokas merkkautti ensimmäisen maalinsa SM-liigassa 19. marraskuuta 2011. Yhteensä Rautiaisen pistesaldo hänen tulokaskaudellaan 2011–2012 41 runkosarjaottelussa oli 4+8=12. HPK jäi kuitenkin rannalle pudotuspeleistä sijoittuen runkosarjan toiseksi viimeiselle sijalle.
Rautiainen toimi Suomen pronssia voittaneen joukkueen kapteenina alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010.
Japanin käsipallomaajoukkue
Japanin käsipallomaajoukkue edustaa Japania miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Japanin käsipalloliitto.
Japanin maajoukkue on osallistunut kesäolympialaisiin neljästi parhaana sijoituksenaan yhdeksäs tila Montrealista 1976. MM-kilpailuissa Japani on parhaimmillaan sijoittunut kymmenenneksi vuonna 1970. Aasian-mestaruuskilpailuissa Japani on ollut kilpailujen historian vahvimpia joukkueita, ja sillä on 11 mitalia, joista kaksi kultaista vuosilta 1977 ja 1979.
Live Profanity (Visiting the Graves of Heretics)
Live Profanity (Visiting the Graves of Heretics) on puolalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Darzamatin live-DVD, joka on julkaistu vuonna 2007 levymerkillä Metal Mind Productions.
Metalmania-festivaali, 24. maaliskuuta 2007, Katowice, Puola
Winternachtstraum-festivaali, helmikuussa 2007, Arnsberg, Saksa
Bonusvideo
Bonus-audio
Muuta
Perrine Pelen
Perrine Pelen (s. 3. heinäkuuta 1960 Boulogne-Billancourt) on ranskalainen entinen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla GUC Grenoblea.
Pelen kilpaili maailmancupissa vuosina 1976–1986. Hän voitti yhteensä viisitoista osakilpailua, kaikki pujottelussa. Pelen voitti pujottelun kokonaiskilpailun kaudella 1979–1980 ja oli samana vuonna maailmancupin kokonaiskilpailussa neljäs. Hän oli pujottelun maailmancupissa lisäksi kaksi kertaa toinen ja neljästi kolmas. Pelenin paras kokonaissijoitus suurpujottelun maailmancupissa on toinen sija, jonka hän sai kaudelta 1979–1980.
Pelen osallistui MM-kilpailuihin ensimmäistä kertaa vuonna 1978, jolloin hän sijoittui pujottelussa neljänneksi ja suurpujottelussa kahdeksanneksi. Hän osallistui kevättalvella 1980 Lake Placidin olympialaisiin. Pelen keskeytti pujottelussa toisella kierroksella oltuaan ensimmäisen kierroksen jälkeen neljäs, mutta oli suurpujottelussa pronssilla hävittyään voittaja Hanni Wenzelille 75 sekunnin sadasosaa. Pelen osallistui Schladmingin MM-kisoissa 1982 vain alppiyhdistettyyn, jossa hän sai hopeaa. Mitaliputki sai jatkoa Sarajevon olympialaisissa 1984, joissa hän voitti hopeaa pujottelusta ja pronssia suurpujottelusta. Pelen kilpaili vielä seuraavan vuoden MM-kisoissa, joissa hän sai kultaa pujottelusta 35 sadasosan erolla Christelle Guignardiin.
Mika Erkkilä
Mika Erkkilä (s. 4. maaliskuuta 1990 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kesällä 2011 FPS:an Suomi-sarjaan.
Erkkilä on HPK:n oma kasvatti ja edustanut joukkuetta koko junioriuransa ajan. Hän tuli kaudella 2006–2007 B-nuorten SM-sarjan maalipörssissä toiseksi 25 osumallaan Ässien Antti Uusitalon jälkeen. Erkkilän seuraava kausi 2007–2008 päättyi B-nuorten SM-hopeaan. Kaudella 2008–2009 hän voitti HPK:n A-nuorten sisäisen pistepörssin tehoilla 10+28=38.
Erkkilä teki kaudella 2010–2011 SM-liigadebyyttinsä pelatessaan 26. lokakuuta 2010 vieraissa Bluesia vastaan. Hän sai jääaikaa kahdeksan minuuttia ja tehomerkinnän –1. Hän pelasi kauden aikana yhden ottelun, mutta oli HPK:n A-nuorten tehokkaimpia pelaajia. Kauden jälkeen Erkkilä teki vuoden sopimuksen Suomi-sarjassa pelaavan FPS:n kanssa.
Laikkupyrstökolibri
Laikkupyrstökolibri ("Urosticte benjamini") on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue ulottuu Kolumbian Tyynenemeren puoleiselta rannikolta etelään Lounais-Ecuadoriin ja Perun koillisosaan. Jules Bourcier kuvaili lajin holotyypin Ecuadorin Gualeasta vuonna 1851.
Humberstonen ja Santa Lauran salpietaritehtaat
Humberstonen ja Santa Lauran salpietaritehtaat ovat kaksi entistä salpietaritehdasta Chilen Iquiquien maakunnassa. Samanlaisia pieniä tehtaita oli aavikolla aikoinaan yli kaksisataa. Tehtaiden Chilestä, Perusta ja Boliviasta tulleet työntekijät asuivat tehdaskaupungeissa ja muodostivat tiiviitä yhteisöjä joissa syntyi "pampinos"-kulttuuri. He elivät tällä maailman kuivimmalla alueella 60 vuoden ajan alkaen noin vuodesta 1880, ja jalostivat rikasta salpietariesiintymää typpilannoitteeksi. Näitä lannoitteita käytettiin tehostamaan maanviljelyä Etelä- ja Pohjois-Amerikassa sekä Euroopassa, ja ne tuottivat Chilelle paljon vaurautta. Tehtaat kuuluvat Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 2005.
Lippupyrstökolibri
Lippupyrstökolibri ("Ocreatus underwoodii") on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue ulottuu Andien rinteillä Venezuelasta Kolumbiaan, Ecuadoriin, Peruun ja Boliviaan. Lajista tunnetaan kahdeksan alalajia. René Primevère Lesson kuvaili lajin holotyypin Kolumbian Santa Fé de Bogotásta vuonna 1832.
Säihkypyrstökolibri
Säihkypyrstökolibri ("Sappho sparganura") on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue käsittää Bolivian, Argentiinan pohjois- ja länsiosat, sekä alueen Chilen Portillo Passista. Mahdollisesti se elää myös Perun eteläkolkassa. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. George Shaw kuvaili lajin holotyypin Boliviasta vuonna 1812.
Bernardo O'Higginsin kansallispuisto
Bernardo O'Higginsin kansallispuisto on Chilen laajin luonnonsuojelualue. Se sijaitsee maan eteläisimmässä osassa, Torres del Painen kansallispuiston itäpuolella. Los Glaciaresin kansallispuisto Argentiinan puolella on puiston rajanaapuri.
Puisto muodostuu vuonojen keskellä kohoavista vuorista ja jäätiköistä. Sen halki virtaa Serrano-joki. Tunnetuimmat jäätiköt ovat Balmaceda, Tyndall, Geike ja Serrano. Niiden välissä kasvaa luonnontilaista metsää. Lähin kaupunki Puerto Natales on noin 50 km:n päässä puiston rajalta.
Puistossa elää erittäin uhanalainen chilenhirvi.
DEL-kausi 2009–2010
DEL-kausi 2009–2010 oli Saksan jääkiekon pääsarjan DEL-liigan 16. kausi. Runkosarjan voitti Eisbären Berlin, mutta koko liigan mestariksi tuli Hannover Scorpions. Runkosarjan paras pistemies oli Frankfurt Lionsin Jeff Ulmer, ja pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Augsburger Pantherin Tyler Beechey.
DEL:n runkosarja alkoi syyskuun alussa. Ensimmäisellä kierroksella joukkueet kunnioittivat toukokuussa syöpään kuollutta maalivahti Robert Mülleria. Ensimmäisen kierroksen otteluiden alussa pidettiin minuutin mittainen hiljainenhetki Müllerin muistoksi.
Eisbären Berlin teki runkosarjassa uuden piste-ennätyksen, kun se rikkoi München Baronsilla hallussa olleen ennätyksen. Barons sai 121 pistettä kaudella 2000–2001. Eisbären sai lopulta 123 pistettä ja voitti runkosarjan 25 pisteen erolla Frankfurt Lionsiin. Lions varmisti toisen paikkansa vasta viimeisellä kierroksella, kun se voitti edellään olleen Grizzly Adams Wolfsburgin 2–1.
Non Fighting Generation
Non Fighting Generation ry toimii valtakunnallisena nuorisokasvatusjärjestönä, joka on perustamisestaan lähtien erikoistunut nuorten väkivaltaisuuden vähentämiseen väkivallattomuuskasvatuksen keinoin. NFG:ssä ollaan todettu, että varsinkin nuorten väkivaltaisuudessa on kyse elämäntaidollisesta ongelmasta. Ongelmien ratkaisemiseen tarvitaan arvokasvatusta, koska arvot ovat ihmisen maailmankuvan perusta, joka heijastuu tunteisiin, suhtautumistapoihin ja toimintatapoihin. Kasvatuksen perimmäisenä päämääränä on väkivallaton elämäntapa ja sellainen elämänkatsomus, jota ohjaa pyrkimys yhteiseen hyvään eli eettiseen yhteisöllisyyteen.
NFG on valtakunnallinen järjestö, jonka painopisteenä on maantieteellinen alue, jossa asuu 2/3 Suomen väestöstä. Keskusteluryhmätoimintaa on järjestetty tähän asti yli 50 paikkakunnalla ja järjestetään joka vuosi enimmillään noin 20 eri paikkakunnalla. Kiinteitä toimipaikkoja on Helsingissä, Mikkelissä ja Tampereella, joista käsin toimitaan Etelä-, Itä-, Kaakkois- ja Länsi-Suomen eri paikkakunnilla.
NFG:n pysyvin ja keskeisin toimintamuoto on ohjatut elämäntaidolliset keskusteluryhmät ja muut kasvatukselliset pienryhmät nuorille, joita on järjestetty vuodesta 1999 lähtien. 15 vuoden aikana eli vuosina 1999–2013 on toteutettu yhteensä noin 700 kasvatuksellista pienryhmää. Niihin osallistuneiden nuorten kokonaismäärä on lähes 5000 nuorta.
Yksittäiseen vertaisryhmään osallistuu 4–8 samantyyppisesti oireilevaa tai samantyyppisessä elämäntilanteessa olevaa nuorta. He kokoontuvat keskustelemaan aikuisen kasvattajan johdolla tietyistä teemoista kerran viikossa vähintään 10 kertaa. Ohjattujen pienryhmien toteutuspaikkoina ovat olleet pääosin peruskoulut ja toisen asteen oppilaitokset sekä lastensuojelulaitokset ja vankilat eri paikkakunnilla. Ryhmiä järjestetään myös järjestön omassa keskustoimistossa Helsingissä, aluetoimistossa Mikkelissä ja Nuorten Kohtaamiskeskus Tasoristeyksessä Helsingissä. Näihin välittävät nuoria koulujen lisäksi muun muassa lastensuojelu- ja sosiaaliviranomaiset, nuorisopsykiatrian poliklinikat ja kriminaalihuoltolaitos. Lisäksi nuoret hakeutuvat toimintaan oma-aloitteisesti tai toisen nuoren mukana.
Keskusteluryhmät ovat maksuttomia sekä yhteistyötahoille että nuorille.
Non Fighting Generation ry:n toiminnan rahoitus perustuu julkisilta tahoilta saataviin avustuksiin, säätiöiden myöntämiin apurahoihin ja yritysten ja yksityishenkilöiden tekemiin lahjoituksiin. NFG ei lähtökohtaisesti tuota myytäviksi tarkoitettuja palveluja eikä rahoita toimintaansa niiden avulla. Järjestön toiminta on siten perusluonteeltaan yleishyödyllistä auttamistyötä.
Sencha
Sencha () on japanilainen vihreän teen laatu. Teenvalmistuksen aikana lehdet pidetään kokonaisena. Sencha haudutetaan tyypillisesti noin 70-80 °C:n lämpöisessä vedessä.
Sencha on Japanin suosituin teelaatu, ja noin 80 prosenttia Japanissa valmistetusta teestä on senchaa. Sencha kasvatetaan pääosin avoimen taivaan ja auringon alla, joskin osaa tuotannosta varjostetaan harsoilla. Erityisen suosittua ja arvossapidettyä on vuoden ensimmäisen sadon sencha. Erityisen laadukasta senchaa on "jô sencha" () ja huippulaatu "tokujô sencha" ().
Senchalle on monia muitakin nimityksiä sadonkorjuuajan ja esikäsittelytavan mukaan:
Japanissa senchaa on tapana juoda talvella lämmitettynä ja lämpiminä vuodenaikoina viilennettynä.
Rapa Nuin kansallispuisto
Rapa Nuin kansallispuisto on suojelualue Pääsiäissaarella. Sen tunnetuimmat arkeologiset kohteet ovat nimellä "moai" kutsutut suuret kivipäät. Niiden lisäksi puistossa on nimellä "ahu" kutsuttuja pyhättöjä ja Orongon seremoniallisen kylän rauniot. Puisto on Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 1995.
Puiston alueella on nykyisin suurin osa saaren kaikkiaan 900 moaista ja 270 ahusta. Puisto perustettiin vuonna 1966, mutta aluksi sen alue oli kovin pieni. Sitä laajennettiin vuosina 1972, 1983 ja 1999. Suojelemattomia kohteita on tuhottu 1800-luvulta alkaen, kun niitä on käytetty talojen, laiturien, karjan juoma-altaiden ja kilometripylväiden rakentamiseen.
HMS Patrician
HMS Patrician (viirinumero tammikuusta 1918 F.15, syyskuusta G.A1 ja sodan jälkeen H.86) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1916 palvelukseenotettu Thornycroftin M -luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa ja maailmansotien välillä.
Alus tilattiin helmikuussa 1915 John I. Thornycroft and Companyltä osana neljättä hätäohjelmaa () ja sen köli laskettiin kesäkuussa 1915. Alus laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1916 ja se valmistui vielä saman vuoden elokuussa.
Alus siirrettiin sodan päätyttyä reserviin, josta se siirrettiin syyskuussa 1920 Kanadan laivastolle. Alus myytiin romutettavaksi 1929.
Maanpuolustusnaisten Liitto
Maanpuolustusnaisten Liitto ry on itsenäinen, puolueisiin sitoutumaton naisten vapaaehtoinen maanpuolustusjärjestö. MNL ry
perustettiin 13.11.2004 Helsingissä Katajanokan Kasinolla. Liiton perustivat Suomen Maanpuolustusnaisten Liitto ry ja Suomen Naisten Maanpuolustusjärjestö ry, jotka näin sulautuivat yhteen. Liiton juuret ovat yli 50 vuoden takana, kun reservinupseerien ja aliupseerien naiset ryhtyivät perustamaan omia yhdistyksiä miesten yhdistysten rinnalle.
Liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin vuoden 2005 alusta valtiopäiväneuvos Kaarina Dromberg Vantaalta. Ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi Anneli Järvinen Espoosta ja toiseksi varapuheenjohtajaksi Leena Mikkonen Kiimingistä.
1.1.2007 Maanpuolustusnaisten Liiton puheenjohtajana jatkoi Kaarina Dromberg, 1. varapuheenjohtajana Anneli Järvinen ja uutena 2. varapuheenjohtajana aloitti Marja-Sisko Hartikka Lappeenrannasta.
1.1.2009 Maanpuolustusnaisten Liiton puheenjohtajana jatkoi Kaarina Dromberg, uutena 1.varapuheenjohtajana aloitti Taina Heimonen Tampereelta ja uutena 2.varapuheenjohtajana aloitti Sari Viirto Vihdistä.
1.1.2011 Maanpuolustusnaisten Liiton puheenjohtajana aloitti Satu Rajala Hattulasta, 1. varapuheenjohtajana Raija-Liisa Flink Leppävirralta ja 2. varapuheenjohtajana Marja-Sisko Hartikka Lappeenrannasta.
1.1.2013 Maanpuolustusnaisten Liiton puheenjohtajana jatkaa Satu Rajala Hattulasta, 1. varapuheenjohtajana aloitti Kaarina Suhonen Lahdesta ja 2. varapuheenjohtajana Marja Hirvonen Tampereelta.
1.1.2015 Maanpuolustusnaisten Liiton puheenjohtajana aloitti Kaarina Suhonen Lahdesta, 1. varapuheenjohtajana aloitti Mervi Liimatainen Pyhtäältä ja 2. varapuheenjohtajana jatkoi Marja Hirvonen Tampereelta.
1.1.2017 Maanpuolustusnaisten Liiton puheenjohtajana aloitti Mervi Liimatainen Pyhtäältä, 1. varapuheenjohtajana Marja Hirvonen Tampereelta ja 2. varapuheenjohtajana Satu Virtanen Keravalta.Liiton asioita hoitaa vuosikokouksen valitsema liittohallitus; puheenjohtaja ja kaksi varapuheenjohtajaa ja 8-20 jäsentä.
Liiton varsinaisia kokouksia ovat kevät- ja syyskokous, joissa päätäntävalta käyttävät jäsenpiirien ja yhdistysten valitsemat edustajat.
Jäsenyhdistysten toiminta on monipuolista. Yhdistysten ohjelmassa on maanpuolustusvalmiutta edistävää toimintaa sekä mukavaa yhdessäoloa; kokouksia, ajankohtaisia esitelmä- ja juhlatilaisuuksia, erilaisia retkiä sekä kunto- ja liikuntatapahtumia. Maanpuolustusnaiset ovat aktiivisesti mukana alueidensa vapaaehtoisessa maanpuolustuskoulutuksessa toimien kurssilaisina, kouluttajina ja kurssien johtajina. Koulutetut naiset ovat mukana maakuntakomppanioissa sekä MPK:n (Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen) koulutus- ja tukiyksikköjen toiminassa. Veteraanien perinteen siirtäminen tuleville sukupolville on yhdistyksissä tärkeässä asemassa.Maanpuolustusnaisten Liitto
Gudiberg-rinne
Gudiberg on laskettelurinne Partenkirchenissä, Saksan Garmisch-Partenkirchenissä. Rinteessä lasketaan miesten ja naisten pujottelua.
Garmisch-Partenkirchenin isännöidessä talviolympialaisia vuonna 1936, Gudiberg-rinteessä kilpailtiin miesten ja naisten alppiyhdistetyn pujotteluosuus. Alppiyhdistetty oli tuolloin ainoa alppilaji olympiaohjelmassa.
Vuodesta 1954 Garmisch-Partenkirchen on isännöinyt perinteikkäitä Arlberg-Kandahar -kilpailuja. Ensimmäinen maailmancup-kilpailu Gudiberg-rinteessä oli miesten pujottelu vuonna 1974. Vuoden 1978 alppihiihdon maailmanmestaruuskisoissa miesten ja naisten pujottelu kilpailtiin Gudiberg-rinteessä.
Vuonna 2007 rinnettä muutettiin siten, että se päättyy uudenvuoden mäkikilpailusta tunnetun Große Olympiaschanze -suurmäen mäkimonttuun. Vuoden 2011 alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa, kuten jo kauden 2010/2011 alppihiihdon maailmancupin finaaleissa, Gudiberg-rinteessä käydään miesten ja naisten pujottelukilpailut. Gudiberg-rinne on myös Kandahar-rinteen tavoin yksi kilpailupaikoista Saksan Münchenin hakemuksessa vuoden 2018 talviolympialaisten isännyydestä.
Viiksivetvetti
Viiksivetvetti ("Pteroptochos megapodius") on tapakuloihin kuuluva varpuslintu. Se on Chilessä kotoperäinen laji.
Viiksivetvetti on 23-34 cm pitkä. Pää, niska, selkä ja siivet ovat savunruskeat. Kurkku ja posket ovat valkoiset. Alarinta, vatsa ja kyljet ovat valkoviirulliset. Nokka ja jalat ovat mustat.
Lintu elää puoliaavikolla Chilen keskuslaaksossa, rannikolla ja Andien reuna-alueilla 3000 metrin korkeuteen asti. Se kaivaa itselleen kukkulanrinteeseen tai romahtaneeseen muuriin pesäluolan, joka on halkaisijaltaan 15 cm ja voi olla kaksi metriä syvä. Luolan päässä on 25 cm pesä, jonka lintu pehmustaa kuivalla heinällä. Sinne se munii 2-3 munaa.
Mustalakkityranni
Mustalakkityranni ("Muscisaxicola frontalis") on Etelä-Amerikassa elävä tyranneihin kuuluva varpuslintu. Sitä tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä ja Perussa.
Koskiorneero
Koskiorneero ("Cinclodes oustaleti") on orneeroihin kuuluva varpuslintu. Sitä tavataan Argentiinassa ja Chilessä.
Koskiorneero elää purojen ja lammikoiden rannoilla merenrannalta aina 3500 metrin yläpuolelle asti. Se kasvaa 17-18 cm pitkäksi. Se muistuttaa tuhkavirtaorneeroa, mutta on pienempi ja elää ylempänä vuorenrinteillä.
Mastiphal
Mastiphal on puolalainen black metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1992 Katowicessa, Puolassa.Entiset jäsenet
Studioalbumit
Kokoelma-albumit
Demot
Kuparikuoriainen
Kuparikuoriainen ("Potosia cuprea" tai "Protaetia cuprea") on lehtisarvisiin ("Scarabaeidae") kuuluva kovakuoriaislaji.
Muistuttaa suuresti toista saman alaheimon lajia, kultakuoriaista ("Cetonia aurata"). Kuparikuoriaisen pään etureuna on kuitenkin suorempi kuin kultakuoriaisen, jolla se on muodoltaan aaltoileva.
Kuparikuoriainen on yleinen lähes koko Suomessa.
Kuoriaisen toukilla on tapana hakeutua muurahaispesiin.
Kimalaiskuoriainen
Kimalaiskuoriainen ("Trichius fasciatus") on lehtisarvisiin ("Scarabaeidae") kuuluva kovakuoriaislaji.
Peitinsiivissä on keltamustaa kuviointia, joka vaihtelee huomattavasti eri yksilöiden välillä. Otuksen pituus on 10–16 mm. Pyöreähkö ja karvainen kimalaiskuoriainen muistuttaa nimensä mukaisesti kimalaista. Sen tuntee kovakuoriaiseksi kovista peitinsiivistään. Kimalaiskuoriaisella on tyypilliset heimonsa tuntosarvet, joissa tuntosarven pää koostuu useasta vierekkäin olevasta lehtimäisestä liuskasta muodostaen nuijan.
Lajia tavataan yleisesti koko Suomessa. Yleislevinneisyydeltään kimalaiskuoriainen on havumetsävyöhykkeen laji, eikä sitä tavata esimerkiksi Etelä-Ruotsissa eikä Tanskassa. Se lentää kesäkuusta elokuun alkuun.
Aikuisia kuoriaisia tavataan usein kukissa, etenkin sarjakukkaisilta, maitohorsmalta ja ohdakkeista, mutta myös pihojen ruusuista. Toukat elävät lahossa puussa erityisesti koivussa. Laji talvehtii toukkana.
Rotkokapuaja
Rotkokapuaja ("Ochetorhynchus melanura") on orneeroihin kuuluva varpuslintu. Se on kotoperäinen laji Chilessä.
Jari Kinnunen (urheiluvaikuttaja)
Jari Kinnunen (s. 1962 Jyväskylä) on suomalainen urheilujohtaja ja urheiluvaikuttaja.
Kinnunen valmistui Joensuun yliopistosta yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 1990 pääaineenaan kansantaloustiede. Kinnunen on suorittanut pankkitoiminnan perustutkinnon sekä Osuuspankin esimiestutkinnon. Vuosina 1989–1992 hän toimi pankinjohtajana Äänekosken Seudun Osuuspankissa ja Keski-Suomen Osuuspankissa sekä toimitusjohtajana Muurasjärven Osuuspankissa ja toimistopäällikkönä Tervon Osuuspankissa. Vuosina 1993–1996 hän toimi sijoitusyhtiö ACM Oy Active Cash Managementin markkinointipäällikkönä.
Vuodesta 1996 syksyyn 2015 Kinnunen toimi Suomen Salibandyliitto ry:n toiminnanjohtajana ja lokakuusta 2015 lähtien Salibandyliiton yhteiskuntasuhdejohtajana. Kinnunen toimi myös salibandyliiton omistaman osakeyhtiön, SSBL salibandy Oy:n, toimitusjohtajana vuosina 2006–2013 sekä 11. huhtikuuta 2009 lukien myös Salibandyn Tuki -säätiön asiamiehenä. Salibandyliiton julkaiseman Salibandy-lehden päätoimittajana hän toimi vuosina 1996–2007. Kinnunen toimi miesten salibandymaajoukkueen joukkueenjohtajana (1994-1996). Hän oli salibandyn Euroopan mestaruuden vuonna 1995 voittaneen maajoukkueen joukkueenjohtaja.
Kinnunen toimi miesten salibandymaajoukkueen joukkueenjohtajana (1994–1996). Hän oli Euroopan mestaruuden vuonna 1995 ja maailmanmestaruus hopeaa 1996 voittaneiden maajoukkueiden joukkueenjohtaja.
Luottamustoimissa hän on toiminut muun muassa Suomen Kuntourheiluliiton, Kunto ry:n hallituksen jäsenenä vuosina 1997–2001. Hän toimi myös Nuori Suomi ry:n hallituksen varapuheenjohtajana (2009–2012), hallituksen puheenjohtajana (2010–2011), Nuoren Suomen valtuuskunnan jäsenenä (2005–2011) ja Nuori Suomi -säätiön hallituksen varapuheejohtajana (2009–2012) sekä Nuori Suomi palvelut Oy:n hallituksen jäsenenä (2008–2013).
Suomen Olympiakomitean valtuuskunnan varajäsenä hän toimi vuosina 2009–2015.
Kinnunen toimi myös Suomen Liikunta ja Urheilu ry:n (SLU) viestintävaliokunnan jäsenenä (2001–2012).
Vuodesta 2015 lähtien Kinnunen on toiminut Salibandyliiton Respect -toimikunnan (ent. Hall of Fame -toimikunta) puheenjohtajana.
Argentinos Juniors
Asociación Atlética Argentinos Juniors eli usein Argentinos Juniors tai pelkkä Argentinos on jalkapalloseura Buenos Airesista, Argentiinasta. Joukkue pelaa Argentiinan pääsarjassa Argentiinan 1. divisioonassa. Seura on perustettu 15. elokuuta 1904.
"Tämän osion pelaajat ovat edustaneet seuraa 50 ottelun ajan tai tehneet seuraennätyksiä."
Jürgen Creutzmann
Jürgen Creutzmann (s. 4. lokakuuta 1945 Speyer) on saksalainen poliitikko (FDP) ja Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2009–2014.
Creutzmann valmistui Heidelbergin lyseosta vuonna 1966, jonka jälkeen hän opiskeli kauppa- ja hallintotieteitä Mannheimin yliopistossa. Vuosina 1971–1973 hän työskenteli tilintarkastajana. Tämän jälkeen hän siirtyi BASF SE:lle, missä hän oli johtava toimihenkilö (Director Subsidiaries Accounting Services). Creutzmann jätti tehtävänsä BASF:ssa vuonna 2006.
Creutzmann on naimisissa ja hänelle on kaksi lasta.
Vuonna 1966 Jürgen Creutzmann liittyi Saksan liberaalipuolueen (FDP) jäseneksi. Hänet valittiin puolueen Rheinland-Pfalzin osavaltion taloudenhoitajaksi vuonna 1983, Rhein-Pfalzin piirivaltuuston jäseneksi vuonna 1989 ja Pfalzin aluevaltuuston jäseneksi vuonna 2004. 
Vuosina 1998–2009 Creutzmann oli Rheinland-Pfalzin osavaltioparlamentin jäsen ja vuosina 2001–2006 sen varapuhemies. Vuosina 2004–2009 hän kuului Euroopan parlamentin liberaalidemokraattiseen ryhmään
Risto Salonen
Risto Salonen (s. 11. joulukuuta 1955 Valkeakoski) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Salonen edusti urallaan Pallo-Seppoja 1975 ja 1988, Valkeakosken Hakaa 1976–1979, 1982–1983 ja 1987, ruotsalaista Vasalundia 1980–1981 ja 1984–1985 ja Tampereen Ilvestä. Lisäksi hän pelasi vielä vuosina 1989–1991 piirisarjoissa Tampereen Peli-Pojissa. Hän voitti Hakassa Suomen mestaruuden 1977 sekä Suomen Cupin 1977 ja 1982. Kaikkiaan Salonen pelasi kahdeksan kauden aikana 152 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kymmenen maalia.
Salonen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1978–1984 yhteensä 11 maaottelua.
Ammunta kesäolympialaisissa 1952 – miesten 50 metrin pienoiskiväärin makuuammunta
Helsingin olympiakisojen 50 m pienoiskiväärin makuuasento ammuntaan osallistui 58 ampujaa 32 eri maasta. Kilpailu suoritettiin keskiviikkona 29. heinäkuuta neljänä kymmenen laukauksen sarjana. Kilpailu oli samalla myös ensimmäinen osa 3 x 40 laukauksen moniasentokilpailusta. Tasatilanteissa ensisijaisesti enemmän napakymppejä ampunut kilpailija sijoittui paremmin.
Suomen Toivo Mänttärin vuoden 1939 MM-kilpailuissa ampumaa maailmanennätystä, täydet 400 pistettä, sivusi kaksi ampujaa. Ensimmäisen kerran sitä oli sivunnut Yhdysvaltain Arthur Jackson 10. heinäkuuta 1952 Oslon MM-ammunnoissa. Ranskalaisen Pierre Coquelin de Lislen olympiaennätys 398 vuodelta 1924, jolloin viimeksi ammuttiin 40 laukausta, jäi historiaan. Norjan Willy Røgeberg oli ampunut Berliinissä 1936 täydet pisteet, mutta silloin ammuttiin 30 laukausta.
Kurt Sand
Kurt Sand (s. 3. heinäkuuta 1923) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Sand edusti koko uransa Vasa IFK:a vuosina 1943–1950. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1944 ja 1946. Kaikkiaan Sand pelasi kahdeksan kauden aikana 95 mestaruussarjan ottelua.
Sand pelasi maajoukkueessa viisi maaottelua vuonna 1947.
Paini kesäolympialaisissa 2012
Painissa kilpailtiin vuoden 2012 kesäolympialaisissa 5. – 12. elokuuta ExCeL Exhibition Centressä. Lontoon olympialaisten painiohjelmaan kuuluivat kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini, joista kahdessa ensimmäisessä kilpailtiin seitsemässä ja naispainissa neljässä painoluokassa. Kilpailuohjelma pysyi siis samana edellisiin olympialaisiin verrattuna.
Lontoon painiturnaukseen osallistuneiden urheilijoiden tuli olympiavuonna olla vähintään 18-vuotiaita. Painijoiden hankkimat paikat olympiakisoihin olivat maa- ja sarjakohtaisia. Kukin kansallinen olympiakomitea kykeni nimeämään olympialaisten karsintaturnauksiin yhden kilpailijan painoluokkaa kohden. Olympiakisojen painiturnauksen miesten sarjoissa oli kussakin 19 ja naisten sarjoissa 18 painijaa.
Istanbulin vuoden 2011 MM-kilpailuissa 12. – 18. syyskuuta jaettiin ensimmäiset olympiapaikat jokaisen sarjan kuudelle parhaalle painijalle. Tämän jälkeen järjestettiin neljä maanosakohtaista olympiakarsintaturnausta, joista olympialaisiin pääsi jokaisen painoluokan kaksi parasta painijaa. Kolmannessa karsintavaiheessa järjestettiin kansainvälinen karsintaturnaus Kiinan Taiyuanissa 25. – 29. huhtikuuta. Tästä turnauksesta olympialaisiin etenivät miesten sarjojen kolme ja naisten sarjojen kaksi parasta painijaa. Neljännessä karsintavaiheessa järjestettiin toinen kansainvälinen karsintaturnaus Vantaalla, Suomessa 2. – 6. toukokuuta. Vantaan turnauksessa jaettiin kaksi olympiapaikkaa sarjaa kohden sekä miehissä että naisissa. Loput paikat täytettiin villeillä korteilla (6 kpl) ja isäntämaan painijoilla, joita valittiin enintään kolme, jollei maa saanut karsinnoista turnaukseen yhtään edustajaa. Edellisissä karsintavaiheissa kiintiöpaikan johonkin sarjaan saanut olympiakomitea ei voinut enää seuraavissa vaiheissa lähettää edustajaansa kyseisen sarjan olympiakarsintaturnauksiin.
For a Glory of All Evil Spirits, Rise for Victory
For a Glory of All Evil Spirits, Rise for Victory on puolalaisen black metal -yhtye Mastiphalin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1995.
Seed of Victory
Seed of Victory on puolalaisen black metal -yhtye Mastiphalin kokoelma-albumi, joka on julkaistu vuonna 1998.
Damnatio Memoriae
Damnatio Memoriae on puolalaisen black metal -yhtye Mastiphalin kokoelma-albumi, joka on julkaistu vuonna 2009 levymerkillä Witching Hour Productions.
For a Glory of All Evil Spirits, Rise for Victory -albumi
Bonusvideo — Live in Lublin '94
Sowing Profane Seed -demo
Promo '96 -demo
Bonus — Live in Lublin '94
Kaupunkimaiset taajamat Valko-Venäjällä
Valko-Venäjällä on monia eli noin sata kaupunkimaista taajamaa. Näillä pikkukaupunkia monessa suhteessa muistuttavilla asutuskeskuksilla ei kuitenkaan ole virallista kaupungin (, ) asemaa. Silti esimerkiksi taajamien englanninkielisillä kotisivuilla tai matkailussa näitä taajamia saatetaan kutsua kaupungeiksi. Myös Valko-Venäjän väestötilastoissa kaupunkimaisten taajamien asukkaat katsotaan kaupunkilaisiksi.
Kaupunkityyppisten taajamien joukkoon kuuluu Valko-Venäjällä muun muassa hallintopiirien (raion) keskuksia ja erilaisia teollisuuden tai palvelujen ympärille kasvaneita asutuskeskittymiä. Käsitteellisesti kaupunkityyppiset asutustaajamat luokitellaan Valko-Venäjän lain mukaan kolmeen ryhmään, joilla on tyypillistä: Ehdoton enemmistö kaupunkimaisista taajamista kuuluu Valko-Venäjällä ensimmäiseen taajamaluokkaan.
Taajamien nimet on esitetty sekä valkovenäjänkielisestä että venäjänkielisestä muodosta translitteroituina ja alkuperäisessä kyrillisessä kirjoitusasussa kummallakin kielellä. Valko-Venäjän kaupungit löytyvät omasta luettelostaan. Asukasluku pohjautuu lokakuun 2009 väestönlaskuun:
Pensaskolibri
Pensaskolibri ("Polyonymus caroli") on Perun kotoperäinen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue käsittää Andien länsirinteet ja rannikon maan keski- ja eteläosissa. Jules Bourcier kuvaili lajin holotyypin Cajabambasta vuonna 1847.
Vilkkupyrstökolibri
Vilkkupyrstökolibri ("Oreonympha nobilis") on Perun kotoperäinen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue käsittää Andien rinteet maan keski- ja eteläosissa. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. John Gould kuvaili lajin holotyypin Tintasta, noin 3,5 kilometrin korkeudesta, vuonna 1869.
Kypäräkolibri
Kypäräkolibri ("Oxypogon guerinii") on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue käsittää mantereen luoteisosan Andien rinteet Venezuelassa ja Kolumbiassa. Lajista tunnetaan neljä alalajia. A. Boissonneau kuvaili lajin holotyypin Bogotásta vuonna 1840.
Crime Time
CrimeTime on rikoskirjallisuuteen erikoistunut suomalainen kirjankustantamo. Osuuskuntamuotoisen kustantamon perusti 12 kirjailijaa vuonna 2010. Organisaation tavanomaista kustantamoa kevyempi rakenne mahdollistaa kirjailijoille suuremmat tulot teoksistaan.
CrimeTimen käytännön toiminnasta vastaa Pulitzer Oy, jonka omistavat Harri Nykänen ja Jouni Tervo. CrimeTimen sähkökirjat toteuttaa Elisa.Lähde
Pystynokkakolibri
Pystynokkakolibri ("Opisthoprora euryptera") on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue käsittää Andien alueen Kolumbiasta Ecuadorin itäosaan ja Perun pohjoisosaan. George Loddiges kuvaili lajin holotyypin Kolumbian Popayánista vuonna 1832.
George Loddiges
George Loddiges (12. maaliskuuta 1784 Hackney, Englanti - 5. kesäkuuta 1846 Hackney) oli englantilainen kasvi- ja lintutieteilijä sekä puutarhuri.
George Loddigesin isä oli Joachim Conrad Loddiges (1783–1826), Loddigesin taimitarhan perustaja. George toimitti "Botanical Cabinet" nimistä julkaisua 1817–1833, johon hän ja paikallinen kaivertaja George Cooke valmistivat noin 2 000 maalausta orkideoista, kamelioista ynnä muista eksoottisista kasveista. Myös hänen tyttärensä Jane ja veljensä William osallistuivat kuvittamiseen. Vuonna 1821 George valittiin Lontoon Linnean Societyn jäseneksi.
Loddiges luokitteli eliöitä, ja nimesi muun muassa pystynokkakolibrin. Charles Lucien Bonaparte nimesi pystynokkakolibrin suvun "Loddiges" hänen kunniakseen.
Ilmari Kostiainen
Ilmari Kostiainen (21. elokuuta 1935 Helsinki – 8. tammikuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, joka tunnettiin etenkin mainosvalokuvistaan sekä Kauneus ja terveys -lehden kuvitusvalokuvista ja taitosta.
Kostiaisen isä V. J. Kostiainen harrasti työväen urheilu- ja raittiustoiminnan ohella mm. kielten opiskelua. Isä tilasi Ilmarille amerikkalaista Boys’ Life -partiolehteä tämän englannintaidon kartuttamiseksi, mutta poika innostuikin enemmän lehtien kuvista. Isältä löytyi myös vanha paljekamera ja kaitafilmikamera, ja pojalle hankittiin oma kaksisilmäinen Lubitel-kamera. Suuren vaikutuksen nuoreen Ilmariin teki myös isän ystävän, valokuvaaja Vilho Setälän suunnittelema valotustaulukko, joka otti huomioon kuvaajan sijainnin maapallolla, vuoden- ja vuorokaudenajan sekä sään.
Kostiainen toimi työuransa aluksi muusikkona, Kauko Viitamäen orkesterin kontrabasistina. Hän aloitti opinnot Taideteollisuusopiston graafisella linjalla ja päätyi 1960-luvun lopulla lehtitaittajaksi Me Naisiin ja Kodin Kuvalehteen. Vuonna 1967 hän jättäytyi pois lehtikustantamon palveluksesta ja aloitti itse valokuvaajana, omien sanojensa mukaan koska ei ollut tyytyväinen lehteen tarjottuun kuvamateriaaliin. Tunnetuksi hänen nimensä nousi 1970-luvulla erityisesti Kauneus ja terveys -lehden näyttävistä taitoista, joita hän toteutti usein surrealististen ja humorististenkin valokuvien ehdoilla.
Kostiaisen hiottu tyyli johti hänet mainoskuvauksen pariin, ja yhdessä Kari Haaviston ja Arto Hallakorven kanssa hän perusti 1979 Studio Klikin, jota pidetään alalla esikuvana. Kostiainen toimi myös Taideteollisen korkeakoulun tuntiopettajana.
Ilmari Kostiainen ei milloinkaan varsinaisesti jäänyt eläkkeelle valokuvaajan toimesta, vaan viimeisinä vuosinaan jaksoi vielä perehtyä syvällisesti digitaaliseen kuvankäsittelyyn.
Tiia Hasa
Tiia Hasa (s. 24. huhtikuuta 1967) on suomalainen televisiokuuluttaja. Hän toimi pitkään TV 2:n kuuluttajana aivan 1990-luvun alkuvuosista lähtien. Hänen työnsä muuttui niin kutsutuksi "kanavaääneksi" - kasvoillaan esiintymisen hän joutui jättämään TV2:n kanavauudistuksen myötä. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hänellä on neljä lasta.. Hasa esiintyi myös vuonna 1993 Kummelissa.
Palokuntalainen
Palokuntalainen on seitsemän kertaa vuodessa ilmestyvä pelastusalan ilmiöihin, tapahtumiin, henkilöihin ja uutisiin keskittyvä erikoislehti.
Lehden päätoimittaja vuonna 2012 on Pekka Koivunen.
Barbara von Heidenberg
Barbara von Heidenberg on Nicola Tiggelerin esittämä hahmo telenovela-sarjassa Lemmen viemää. Barbara on juonikas, ilkeä ja laskelmoiva. Hänellä on tytärpuoli Miriam Saalfield sekä poika Ben Sponheim.
Sarjan toisella kaudella von Heidenberg ja hotelli Fürstenhofin johtaja Werner Saalfeld menevät naimisiin. Barbaran uskottiin kuolevan sarjassa tiputtuaan rotkoon. Hän kuitenkin palaa sarjaan takaisin Sylvia Wielanderina, mutta kaikki ihmettelevät hänen yhdennäköisyyttään Barbaran kanssa. Muistinmenetyksen johdosta hän itsekin aluksi luulee olevansa Sylvia, mutta myöhemmin hänelle selviää, että hän on oikeasti Barbara. Wernerkin saa tietää asiasta, mutta menee silti hänen kanssaan uudestaan naimisiin. Myöhemmin Barbara paljastuu ja joutuu oikeuteen. Myöhemmin hän aiheuttaa Eva Krendlingerin kidnappauksen. Tämä epäonnistuu ja lopulta Barbaran asettama pommi aiheuttaa suuren räjähdyksen Fürstenhofissa. Myöhemmin Barbara hukkuu jokeen yrittäessään paeta Saksasta. Barbara palasi Fürstenhofiin Consuelana. Hänellä on pitkälle edennyt harvinainen sairaus.
Piia Vähäsalo
Piia Vähäsalo (s. 1973) on Jokilaaksojen pelastuslaitoksen pelastusjohtaja. Hän on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri.
Piia Vähäsalo on valittu Vuoden 2009 palomieheksi esimerkillisestä toiminnastaan pelastusalan alueellisen ja valtakunnallisen toiminnan kehittäjänä ja vaikuttajana. Palkintoperusteissa todetaan, että hän "toimii muutenkin esimerkkinä miehisellä pelastusalalla". Hänet on valittu myös Vuoden 2010 nuoreksi johtajaksi. Palkitsemisperusteluissa 2009 todettiin, että "merkittävällä tavalla vaikuttamassa pelastustoimen kehittämiseen alueellisella ja valtakunnallisella tasolla".
Vähäsalo on Pohjois-Suomen pelastusliitto ry:n hallituksen jäsen.
Vähäsalolle on yhdessä Pasi Siipolan kanssa myönnetty vuoden 2009 Oulun läänin rakennussuojelupalkinto Viisikanta. Vähäsalo ja Siipola ostivat vuonna 2003 Siipolan mummolan naapurissa Kalajoella sijainneen huonokuntoisen klassismia edustavan nimismiehen virkatalon, Kärjän talon, ja kunnostivat sen. Kulttuurihistoriallisesti arvokas Kärjän talo on muuttunut yhdeksi Kalajokilaakson komeimmista rakennuksista. Palkinto myönnettiin talon perinteitä kunnioittavasta rakennuksen perusparannuksesta.
Vähäsalo on alkujaan kotoisin Sievistä, jossa hän aloitti uransa käytännön työssä paloalalla, mutta asuu nykyisin Kalajoella.
Maarit Karppinen
Maarit Karppinen (s.1959) on epäorgaanisen kemian professori ja kemian laitoksen johtaja Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulussa. Vuodesta 2009 hänet nimitettiin akatemiaprofessoriksi. Karppinen tutkii erityisesti niin sanottuja funktionaalisia oksidimateriaaleja.
Karppinen väitteli tekniikan tohtoriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1990. Saman vuonna hän aloitti myös apulaisprofessorina Teknillisessä korkeakoulussa. Vuodet 1991–1992 Karppinen toimi vierailevana tutkijana Japanissa International Superconductivity Technology Centerissä. Vuodet 1995 ja 1996 hän toimi vierailevana apulaisprofessorina Tokion teknillisessä yliopistossa, jonne hän palasi vierailevaksi professoriksi 2001 ja oli siellä vuoteen 2006. Teknillisen korkeakoulun epäorgaanisen kemian professoriksi hänet nimitettiin 2001. Akatemiaprofessuurin Karppinen sai vuonna 2009 ja siinä tehtävässä hän toimii vuoden 2013 loppuun. Huhtikuussa 2010 hänellä myönnettiin Suomen Tiedeakatemian jäsenyys. Karppinen on myös yksi epäorgaanisen materiaalikemian tohtoriohjelman (EMTKO) professoreista. Maarit Karppiselle myönnettiin 6.12.2011 Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki.
Starman (elokuva)
Starman on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut John Carpenterin ohjaama tieteiselokuva. Elokuva on esitetty Suomessa televisiossa myös nimellä Vieras tähtien takaa.
"Starman" kertoo Maahan haaksirikkoutuvasta muukalaisesta, joka ottaa kuolleen miehen hahmon. Elokuvan pääosissa ovat Jeff Bridges ja Karen Allen. Bridges oli roolistaan ehdolla Oscar- ja Golden Globe -palkintojen saajaksi.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Starmanin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Khmeriläinen kirjaimisto
Khmer-aakkoset (អក្ខរក្រមខេមរភាសា; "âkkhârâkrâm khémârâ phéasa," puhekielisesti "aksar Khmer;" អក្សរខ្មែរ) on khmerin kielessä käytettävä kirjoitusjärjestelmä.
Khmer-aakkosissa on 35 konsonanttia, joista kahta ei enää käytetä (taulukossa harmaalla). Konsonanteilla on kaksi muotoa: yksinään esiintyvä konsonantti ja konsonantin ”jalka” (khmeriksi ”cheung âksâr” ជើងអក្សរ ”kirjaimen jalka”), jota käytetään, kun kaksi tai kolme konsonanttia muodostaa konsonanttiyhtymän. Ne kirjoitetaan tavallisesti ensimmäisen konsonantin alle ja joissain tapauksissa ennen ensimmäistä konsonanttia tai sen jälkeen.
Khmer-aakkosissa on 16 epäitsenäistä vokaalia – tai 24 jos tarkeelliset lasketaan mukaan. Epäitsenäiset vokaalit voivat esiintyä vain konsonantin kanssa. Useimmilla näistä vokaaleista on kaksi ääntämystapaa sen mukaa, minkä tyyppisen konsonantin se esiintyy (a-sarja ja o-sarja).
Itsenäiset vokaalit voivat esiintyä ilman konsonanttia.
Pekka Jokinen (professori)
Pekka Jokinen (s. 1961) on luonnonvarapolitiikan professori Itä-Suomen yliopiston historia- ja maantieteiden laitoksessa. Hän on suorittanut valtiotieteiden tohtorin tutkinnon ympäristösosiologian alalta Turun yliopistossa 1995. Väitöskirja käsitteli suomalaista maatalouden ympäristöpolitiikkaa ajanjaksolla 1970–1994.
Pekka Jokinen on vuodesta 1989 alkaen ollut tutkijana Turun yliopistossa, erikoistutkijana Turun kauppakorkeakoulussa sekä yliassistenttina, vanhempana tutkijana ja professorina Tampereen yliopistossa. Vuodesta 2008 Jokinen on työskennellyt Joensuun yliopiston (sittemmin Itä-Suomen yliopiston) ja Suomen ympäristökeskuksen yhteisenä luonnonvarapolitiikan professorina. Jokinen on Turun yliopiston (ympäristösosiologia, 1997 alkaen) ja Tampereen yliopiston (ympäristöpolitiikka, 1998 alkaen) dosentti.
Pekka Jokisen tutkimuksen ja asiantuntemuksen ala on yhteiskuntatieteellinen ympäristötutkimus, erityisesti ympäristö- ja luonnonvarapolitiikka. Hänen nykyisten tutkimushankkeidensa aiheita ovat ympäristöpolitiikan instituutiot, sääntelymallit ja verkostot, maaseudun monitasoinen ympäristöhallinta, luonnonvarat ja rakennemuutos sekä ekosysteemipalvelut. Jokisen julkaisuluettelossa on 125 nimekettä, ja hän on pitänyt 50 esitelmää kansainvälisissä konferensseissa.