hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Finn-Lassie
Finn-Lassie Oy oli Kokkolassa vuosina 1949–1988 toiminut vaatetusteollisuusyritys, joka oli erikoistunut lähinnä Suomen markkinoille Lassie-tuotemerkillä myytyihin lasten- ja urheiluvaatteisiin. Se työllisti suurimmillaan noin 250 ihmistä.
Yritys sai alkunsa, kun Aimo ja Ulla-Stina Vallila ryhtyivät vuonna 1949 valmistamaan lapsille käytännöllisiä ulkoiluvaatteita Kokkolan Mesilässä. Välittömänä syynä oli Aimo Vallilan mukaan se, että hänen oli keksittävä keino estää morsiamensa lähtö toiselle paikkakunnalle opiskelemaan. 1950-luvulla yrityksen tuotevalikoimaan otettiin myös nuorten ja aikuisten verryttelypuvut. Myös tehdasta laajennettiin, ja vuonna 1963 Aimo Vallilan veli lähti johtamaan yrityksen Mikkeliin perustettua toista tehdasta, joka toimi omana yhtiönään nimeltä Ulkovaate Oy vuoteen 1991 ja käytti myös vaatteissaan Lassie-tuotemerkkiä.
Tehtaan toiminnot koottiin yhteiseen uuteen rakennukseen 1972. Vuonna 1976 yrityksen nimeksi otettiin Finn-Lassie, koska Lassiesta oli tullut yksi tunnetuimmista vaatemerkeistä Suomessa. Vuonna 1983 Vallilat myivät yrityksen, ja sen toiminta päättyi konkurssiin vuonna 1988.
Rurik (nimi)
Rurik on miehen etunimi. Se on ruotsalainen muoto saksalaisesta nimestä "Roderick", muinais­germaaninen kantamuoto on "Hrodridc". Nimen alkuosa "hrood" merkitsee "mainetta", loppuosa "rich" mahtavaa tai valtiasta. Nimen muinaisskandinaavinen muoto oli "Rørik". Samaa alkuperää ovat englannin Roderick sekä espanjan ja portugalin Rodrigo. Nimen on tehnyt tunnetuksi ennen kaikkia legendaarinen viikinki­päällikkö, varjagi Rurik, joka perimätiedon mukaan perusti Novgorodin. Hänen vaikutuksestaan nimi tuli käyttöön myös Venäjällä.
Suomessa nimi Rurik on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu toukokuuhun 2016 mennessä tasan 700 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Rurikin nimipäivä on 30. toukokuuta.
Rik Smits
Rik Smits (s. 20. kesäkuuta 1966 Eindhoven) on alankomaalainen uransa lopettanut koripalloilija. Hänen pelipaikkansa oli sentteri.
Smits on Alankomaiden kaikkien aikojen menestynein koripalloilija, sekä maan yksi parhaiten tienanneista urheilijoista.
Indiana Pacers varasi Smitsin vuoden toisena pelaajana. Hän pelasi seurassa 12 kauden aikana vuosina 1988–2000 yhteensä 867 runkosarjaottelua sekä 104 pudotuspeliottelua. Vuonna 1998 hänet valittiin un.
Jalkavaivoista kärsinyt Smits lopetti ammattilaisuransa kauden 1999–2000 jälkeen.
Laibin
Laibin (, pinyin: Láibīn Shì) on prefektuuritason kaupunki Etelä-Kiinan Guangxin zhuangien autonomisen alueen keskiosassa. Kaupungin pinta-ala on 13 449 neliökilometriä ja väkiluku 2,1 miljoonaa (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 140 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Nanningista koilliseen.
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu yhteen kaupunkipiiriin, yhteen piirikuntatason kaupunkiin, kolmeen piirikuntaan ja yhteen autonomiseen piirikuntaan.
Vain elämää (5. tuotantokausi)
"Vain elämää" -sarjan viides tuotantokausi esitettiin Nelosella 16. syyskuuta 2016 alkaen. Viidennen tuotantokauden artistit olivat Chisu, Mikael Gabriel, Hector, Mikko Kuustonen, Anna Puu, Suvi Teräsniska ja Lauri Tähkä.
Aiemmista kausista poiketen viidennen kauden päätteeksi esitettiin jakso, jossa oli mukana kaikki kaudella esitetyt kappaleet, duettopäivän esityksiä lukuun ottamatta.
Leena Wahlfors
Leena Wahlfors (Treuthardt) (s. 6.8.1965, Helsinki) on Suomen yliopistot UNIFI ry:n toiminnanjohtaja. Leena Wahlfors on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden tohtori. Hän on väitellyt vuonna 2004 yliopistojen tulosohjauksesta.
Wahlfors on työskennellyt aiemmin muun muassa Jyväskylän yliopistossa, Ulkoasiainministeriössä, Laurea-ammattikorkeakoulussa sekä useissa eri tehtävissä Suomen Akatemiassa, viimeksi strategiajohtajana.
Alan Pulido
Alan Pulido Izaguirre (s. 8. maaliskuuta 1991 Ciudad Victoria) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa Olympiakosia. Pelipaikaltaan vasenjalkainen Pulido on hyökkääjä. Hän kuuluu myös Meksikon jalkapallomaajoukkueeseen.
Pulido on Tigres UANL:in kasvatti. Hän debytoi seuran paidassa Liga MX:ssä kaudella 2009–2010. Vuonna 2011 hän voitti Liga MX:n Aperturan ja vuonna 2014 Copa MX:n Clausuran. Yhteensä Pulido pelasi UANL:n paidassa 105 ottelua onnistuen maalinteossa 25 kertaa. Tammikuussa 2015 Pulido siirtyi Kreikan Superliigan Levadiakosiin. Hän pelasi seuran paidassa loppukauden aikana kuusi ottelua tehden yhden maalin.
Levadiakosin pudottua sarjasta Pulido siirtyi saman sarjan Olympiakosiin. Hän pelasi seuran paidassa kaudella 2015–2016 kahdeksan ottelua onnistuen maalinteossa viisi kertaa. Pulido debytoi kauden aikana myös Eurooppa-liigassa. Kauden päätteeksi hän juhli Superliigan mestaruutta.
Pulido on edustanut Meksikoa nuorten maajoukkuetasolla. Vuonna 2011 hän oli mukana alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joista Meksiko saavutti pronssia. Pulido pelasi turnauksessa viidessä ottelussa.
Meksikon jalkapallomaajoukkueessa Pulido teki debyyttinsä tammikuussa 2014 ystävyysottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Hän teki tuossa ottelussa hattutempun. Pulido kuului Meksikon joukkueeseen myös saman vuoden MM-kilpailuissa, joissa hän ei ollut kentällä yhdessäkään ottelussa.
Pulido kidnapattiin toukokuussa 2016, kun hän oli autossa tyttöystävänsä kanssa. Tyttöystävä vapautettiin lähes saman tien, mutta Pulido vapautettiin vasta seuraavana päivänä Meksikon turvallisuusjoukkojen toimesta.
Seurajoukkuetasolla
Maajoukkuetasolla
Archelon
Archelon ischyros on sukupuuttoon kuollut merikilpikonnalaji joka eli Pohjois-Amerikkaa ympäröivissä vesissä noin 70 miljoonaa vuotta sitten. Se oli yksi suurimmista koskaan eläneistä kilpikonnista.
"Archelon" muistutti biologialtaan nykyisiä kilpikonnia, mutta oli paljon suurempi. Sen pituus oli 4,5 metriä ja valtavien evien kärkiväli oli 4,9 metriä. Mutta toisin kuin nykyisten kilpikonnien, "Archelonin" kuori ei ollut kiinteä. Nahkamainen "kuori" pingottui useiden rinnakaisten luiden päälle jolloin se ei tullut liian painavaksi.
"Archelon" saalisti pintavesissä eläneitä ammoniittejä, äyriäisiä, meduusoja sekä kaloja. Se pystyi rikkomaan koviakin kuoria sen terävällä nokalla.
Luettelo Brysselin metron asemista
Tämä on luettelo Brysselin metron asemista. Mukana ovat myös raitiovaunujen () asemat reiteiltä, joilla ne kulkevat maan alla ja metron kaltaisilla vuoroväleillä.
Linjat 1, 2, 5 ja 6 ovat metrolinjoja, ja linjoilla 3, 4, 7 ja 25 kulkee "prémétro".
Kinoliinikeltainen
Kinoliinikeltainen tai kinoliinikeltainen WS (CHSNONa) on kinoftalonirakenteinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää väriaineena kankaiden ja paperin painossa, kosmetiikassa ja elintarvikkeissa. Yhdisteestä käytetään kaupallisia nimityksiä Acid Yellow 3 ja D&C Yellow 10.
Kinoliinikeltainen on huoneenlämpötilassa kiteistä vihertävänkeltaista ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja happoliuoksiin sekä hieman etanoliin. Kinoliinikeltainen on usein seos mono-, di- ja trisulfonaatteja, joista disulfonaatti on yleisin. Yhdisteen absorptiomaksimi vesiliuoksessa on 411 nm. Yhdiste on suhteellisen stabiili korkeille lämpötiloille ja happamille olosuhteille.
Kinaldiini ja ftaalianhydridi reagoivat muodostaen kinoftalonia eli kinoliinikeltainen SS:ää. Tästä saadaan kinoliinikeltaista sulfonoimalla rikkihapon avulla.
Kinoliinikeltaista voidaan käyttää väriaineena painomusteissa, tekstiilien esimerkiksi silkin ja villan värjäykseen, kosmetiikassa ja lääkkeissä. Euroopan Unionin alueella aineena käyttö on sallittu makeisiin tuotteisiin kuten juomiin, jälkiruokiin ja makeisiin. Sen E-koodi on E104. Yhdysvalloissa ja Kanadassa aineen käyttöä elintarvikkeissa ei sallita. Yhdisteen on eräissä tutkimuksissa epäilty aiheuttavan lapsissa rauhattomuutta ja hyperaktiivisuutta, mutta tulokset ovat osittain ristiriitaisia.
Thomas Meunier
Thomas Meunier (s. 12. syyskuuta 1991 Sainte-Ode) on belgialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssa pelaavaa Paris Saint-Germainia. Pelipaikaltaan oikeajalkainen Meunier on oikea laitapuolustaja tai oikean laidan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Belgian jalkapallomaajoukkueeseen.
Meunier aloitti uransa Virton-nimisessä seurassa, jossa hän pelasi vuosina 2009–2011 49 ottelua tehden 15 maalia Belgian kakkos- ja kolmosdivisioonissa. Heinäkuussa 2011 Meunier siirtyi Jupiler Pro Leaguen Club Bruggeen, jossa hän pelasi debyyttikaudellaan 35 ottelua onnistuen kolmesti maalinteossa. Kaudella 2011–2012 Meunier debytoi seuran paidassa myös Eurooppa-liigassa ja seuraavalla kaudella Mestarien liigan karsinnoissa. Kaudella 2014–2015 Meunier oli mukana saavuttamassa Bruggen ensimmäistä pokaalia kahdeksaan vuoteen, Belgian cupia. Kaudella 2015–2016 hän voitti seuran kanssa Jupiler Pro Leaguen. Hän pelasi Club Bruggessa viiden kauden aikana 149 liigaottelua, joissa teki 14 maalia.
Meunier siirtyi kesällä 2016 Paris Saint-Germainiin. Hän on voittanut seurassa Ranskan-mestaruuden 2018, Ranskan cupin 2017 ja 2018, liigacupin 2017 ja 2018 sekä supercupin 2017 ja 2018. Mestarien liigassa hän debytoi kaudella 2016–2017.
Meunier pelasi vuosina 2011–2012 Belgian alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa seitsemän ottelua onnistuen kerran maalinteossa. Belgian jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi marraskuussa 2013 ystävyysottelussa Kolumbiaa vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Andorraa vastaan lokakuussa 2015.
Meunier pelasi vuoden 2016 EM-kilpailuissa Belgian neljä viimeistä ottelua. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Viroa vastaan marraskuussa 2016. MM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan hän teki kolme maalia ja syötti neljä elokuussa 2017.
Meunier pelasi MM-kilpailuissa 2018 viisi ottelua Belgian pronssijoukkueessa. Välieräottelusta Ranskaa vastaan hän oli sivussa pelikiellon vuoksi.
Seurajoukkuetasolla
Maajoukkuetasolla
Linja 1 (Brysselin metro)
Linja 1 on Brysselin metron itä-länsisuuntainen linja, joka kulkee Gare de l’Ouestin rautatieasemalta Stockeliin. Nykymuodossaan se on ollut olemassa vuodesta 2004, jolloin linjan 1B junat lakkasivat kulkemasta Gare de l’Ouestia idemmäs.
Linjan ensimmäiset osuudet rakennettiin 1960-luvun lopussa, jolloin niitä käyttivät raitiovaunut. Ensimmäinen metrojuna otettiin käyttöön 20. syyskuuta 1976.
Linja 2 (Brysselin metro)
Linja 2 on Brysselin metron kehälinja. Nykymuodossaan se on ollut olemassa vuodesta 2009, jolloin linjan viimeinen osa valmistui.
Linjan ensimmäiset asemat avattiin vuonna 1970, jolloin niitä käyttivät raitiovaunut. Ensimmäinen metrojuna otettiin käyttöön kuitenkin vasta vuonna 1988.
Raittilanlampi
Raittilanlampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätössä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Raittilanlampi on osa Sipsiönjärven–Vahojärven aluetta.
Lammen pituus on 250 metriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 3,3 hehtaaria. Se sijaitsee peltojen keskellä loivien mäkien välisessä painaumassa. Siihen laskee yksi pelto-oja ja laskuoja lähtee lammen länsipäästä. Oja kulkee Tampere-Seinäjoki-junaradan alitse ja laskee 1,8 kilometrin jälkeen Sipsiöjärven pohjoispäähän samaan lahteen Vahojoen kanssa. Samaan laskuojaan yhtyy Markkolanlammen laskuoja. Rantaviivan pituus on 800 metriä. Itä- ja länsirantoja reunustavat metsämaat, mutta muualla taas peltomaat. Ympäristössä sijaitseekin kolme maatilaa ja rannoille on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2764. Junarata ohittaa lammen 40 metrin etäisyydeltä.
Dráman arkeologinen museo
Dráman arkeologinen museo () on arkeologinen museo Dráman kaupungissa Kreikassa. Se esittelee kaupungista ja sen lähiympäristöstä löydettyä arkeologista aineistoa.
Museo avautui vuonna 1999. Museorakennuksen rakennutti Dráman kunta, jonka jälkeen se lahjoitettiin Kreikan valtiolle.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä paleoliittiselta kivikaudelta jälkibysanttilaiselle ajalle ja aina siihen saakka, kun Dráma liitettiin Kreikkaan vuonna 1913. Varhaisimmat löydöt ovat Angítis-joen luolasta noin ajalta 50000 eaa. Esihistoriallisen ajan kokoelmiin kuuluu myös keramiikkaa, työkaluja, aseita ja koruja neoliittiselta kaudelta Sitagroín ja Arkadikóksen asutuksista ajalta 6000–4000 eaa.; pronssikaudelta mm. Potámista ja Exochísta; sekä varhaiselta rautakaudelta.
Antiikin ajalta museon kokoelmiin kuuluu muun muassa attikalaista keramiikkaa 500- ja 400-luvuilta eaa.; veistoksia, mukaan lukien marmorinen Dionysoksen rintakuva, joka on varhaisin osoitus kyseisestä kultista alueella; sekä roomalaisen ajan löytöjä pääosin Filippoin kaupungista sekä muun muassa Gramménista, josta on löydetty suurikokoinen Tiberius Claudius Maximuksen hautakivi. Kokoelmiin kuuluu myös varhaiskristillisen ajan keramiikkaa, jalokiviä ja rahoja; osmanivallan aikaisia ikoneita ja rahoja; jälkibysanttilaisen ajan kirkkojen osia; sekä valokuvia Dráman kaupungista 1800-luvun lopulta ja 1900-luvun alusta.
Kreetan historiallinen museo
Kreetan historiallinen museo () on museo Iraklionin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se esittelee saaren historiaa varhaiskristilliseltä ja -bysanttilaiselta ajalta nykyaikaan.
Museo on perustettu vuonna 1953. Se toimii Iraklionin keskustassa vuonna 1903 rakennetussa kolmikerroksisessa uusklassisessa huvilassa. Rakennusta on laajennettu moderneilla lisäyksillä. Museossa on 22 huonetta ja näyttelyn kokonaispinta-ala on 1 500 neliömetriä. Museo on Iraklionin merkittävin minolaiseen ja antiikin aikaan keskittyneen Iraklionin arkeologisen museon ohella.
Museon kokoelmiin kuuluu historiallista, kansatieteellistä ja arkeologista aineistoa. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa ja rakennusten koristeosia; ikoneita, freskoja ja muita maalauksia, mukaan lukien kaksi El Grecon maalausta, "Kristuksen kaste" (1567) ja "Siinain vuori" (1570–1572); käsikirjoituksia ja rahoja; kreetalaisen kirjailija ja filosofi Níkos Kazantzákiksen jäämistöä; sekä perinteistä kreetalaista elämää esitteleviä esineitä. Museossa on myös 1600-luvun Iraklionia esittävä pienoismalli.
Náfplion arkeologinen museo
Náfplion arkeologinen museo () on arkeologinen museo Náfplion kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Argoliin alueelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1926. Se sai alkunsa sen jälkeen, kun Ruotsin Ateenan-instituutti oli suorittanut kaivauksia Asinessa ja Dendrássa. Museo toimii toisen venetsialaisvallan aikana vuonna 1713 rakennetussa Venetsian laivaston käytössä olleessa rakennuksessa. Rakennuksessa on kaksi kerrosta ja sen näyttelytilojen pinta-ala on 580 neliömetriä. Rakennusta pidetään yhtenä parhaiten säilyneistä venetsialaisista rakennuksista koko Kreikassa. Museorakennus sijaitsee aivan Náfplion keskustassa Sýntagma-aukion länsilaidalla.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä paleoliittiselta kivikaudelta antiikin ajan lopulle. Museoesineet ovat peräisin kaivauksista muun muassa seuraavista paikoista eri puolilta Argolista: Fránchtin luola, Kefalárin luola, Asine, Dendrá, Epidauros, Halieis, Hermione, Kazárma, Mideia, Náfplio, Prósymna (Bermpáti) ja Tiryns. Argoliin alueen löydöistä Argoksen löydöt ovat sen sijaan Árgoksen arkeologisessa museossa, Epidauroksen Asklepieionin löydöt Epidauroksen arkeologisessa museossa ja Mykenen löydöt Mykenen arkeologisessa museossa.
Varhaisimmat löydöt ovat noin ajalta 32000–21000 eaa., mukaan lukien kiviset ja luiset käyttö- ja kulttiesineet ja simpukankuorista tehdyt korut. Museon kokoelmiin kuuluu merkittäviä löytöjä erityisesti helladiselta ja mykeneläiseltä ajalta 3000–1000-luvuilta eaa., mukaan lukien keramiikka, korut ja lineaari-B-kirjoitusta sisältävät savitaulut. Merkittävin löytö on mykeneläisestä haudasta löydetty kokonainen niin kutsuttu Dendrán haarniska 1400-luvun lopulta eaa. Antiikin ajan löytöihin lukeutuvat muun muassa alueen Heran, Athenen, Artemiin ja Apollonin kultteihin liittyvät löydöt, kuros-patsaat, mytologisin aihein koristeltu keramiikka, lasiesineet sekä maanviljelykseen, kuten viininvalmistukseen, littyvät esineet.
Ólynthoksen arkeologinen museo
Ólynthoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Ólynthoksen kylässä Polýgyroksen kunnassa Kreikassa. Se toimii antiikin Olynthoksen kaupungin arkeologisen alueen yhteydessä. Museo avautui vuonna 1998.
Museossa on esillä lähinnä audiovisuaalista aineistoa, koska Olynthoksen arkeologiset löydökset ovat Polýgyroksen arkeologisessa museossa. Aineisto esittelee muun muassa Olynthoksen kaupunkisuunnittelua, joka perustui Hippodamokselle ominaiseen asemakaavaan, jossa oli kaksi leveää pääkatua, ruutukaava sekä viemäröinnit. Rakennukset olivat kaksikerroksisia ja avautuivat sisäpihalle. Museo esittelee myös Olynthoksen kaivauksia, jotka suoritettiin vuosina 1928, 1990 ja 1992.
Palaiópolin arkeologinen museo (Ándros)
Palaiópolin arkeologinen museo () eli "Palaiópolin arkeologinen kokoelma" (Αρχαιολογική Συλλογή Παλαιόπολης, "Archaiologikí Syllogí Palaiópolis") on arkeologinen museo Palaiópolin kylässä Ándroksen saarella Kreikassa. Se esittelee kylästä antiikin Androksen kaupungin alueelta tehtyjä pääosin antiikin aikaisia löytöjä.
Museo on perustettu vuonna 2003 Goulandrísten säätiön tuella ja se toimii vuonna 1981 rakennetussa rakennuksessa Palaiópolin kylän laidalla. Ándroksella toimii myös Ándroksen arkeologinen museo, joka sijaitsee Ándroksen kaupungissa.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Palaiópolista sekä muun muassa sen lähellä olevan Agía Eleoúsan antiikin aikaiselta hautausmaalta. Esineisiin kuuluu muun muassa veistoksia, reliefejä, rakennusten koristeosia ja piirtokirjoituksia klassiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Merkittävimpiin esineisiin lukeutuvat muun muassa Pegasos-hevosta ja Bellerofonia esittävä veistos 500/400-luvulta eaa.; luonnollisen kokoinen leijonapatsas noin vuodelta 320 eaa.; Artemiin patsaan osa 200-luvulta eaa.; sekä Isikselle omistetun hymnin sisältävä piirtokirjoitus ensimmäiseltä vuosisadalta eaa.
Palaiópolin arkeologinen museo (Korfu)
Palaiópolin arkeologinen museo () on arkeologinen museo, joka toimii Mon Repón palatsissa Korfun saarella Kreikassa. Se esittelee Palaiópolin alueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1999 sen jälkeen, kun palatsi tuli Korfun kunnan omistukseen vuonna 1991 ja avattiin yleisölle. Kunta luovutti sen kulttuuriministeriön käyttöön museotoimintaa varten. Museoesineet ovat pääosin peräisin Palaiópolin eli antiikin Korkyran kaupungin paikan arkeologisista kaivauksista. Arkeologinen alue sijaitsee palatsin ympärillä. Aiemmin suuri osa museon esineistä oli Korfun arkeologisessa museossa tai sen varastoissa. Esineet siirrettiin Mon Repóhon vuosina 2000–2001.
Museon esineet ajoittuvat pääosin arkaaiselta kaudelta 700-luvultta eaa. roomalaiselle kaudelle ja varhaiskristilliselle ajalle 400-luvulle jaa. Museo esittelee antiikin Korkyran julkista ja yksityistä elämää sekä muun muassa kauppaa ja uskontoa. Näyttelyitä on kaikissa palatsin kolmessa kerroksessa. Museossa esitellään myös palatsin alkuperäistä käyttöä brittivallan ajalla 1800-luvulla.
Palaiópolin arkeologinen museo
Palaiópolin arkeologinen museo voi viitata seuraaviin museoihin Kreikassa:
Palaiópoli
Palaiópoli (; ; myös "Paleópoli(s)", ”Vanha kaupunki”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Pároksen arkeologinen museo
Pároksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Paroikián kaupungissa Pároksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta ja sen ympäristöstä löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu ja rakennettu 1950-luvulla. Museota on laajennettu vuosien varrella, ja sinne on koottu Pároksella sekä muun muassa Antíparoksella tehdyissä arkeologisissa kaivauksissa löydettyä esineistöä. Museo sijaitsee Paroikián keskustan itäpuolella lähellä Panagía Ekatontapylianín kirkkoa.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Esineisiin kuuluu veistoksia, jotka on tehty tunnetusta paikallisesta paroslaisesta marmorista, sekä muun muassa keramiikkaa, lasiesineitä, lattiamosaiikkeja, rakennusten koristeosia ja sarkofageja.
Merkittävimpiin esineisiin lukeutuvat muun muassa neoliittisen ajan naisfiguriini; marmorinen gorgo 500-luvulta eaa.; Arkhilokheionin eli Arkhilokhoksen heroonin marmoriset reliefilaatat samoin 500-luvulta eaa.; marmoriset Artemiin patsaat Delionin Apollonin ja Artemiin pyhäköstä 400- ja 300-luvuilta eaa.; marmorinen Niken patsas noin vuodelta 470 eaa.; valtaistuimella istuvaa jumalatarta esittävä patsas; sekä niin kutsutun Paroslaisen kronikan sisältävä stele ("Marmor Parium") 200-luvulta eaa.
Péllan arkeologinen museo
Péllan arkeologinen museo () on arkeologinen museo Péllan kaupungissa Kreikassa. Se esittelee antiikin aikaisen Pellan kaupungin alueelta tehtyjä löytöjä.
Museo on rakennettu vuosina 2006–2009. Museorakennus sijaitsee Pellan arkeologisen alueen pohjoispuolella nykyisen Péllan kaupungin länsilaidalla. Museon arkkitehtuuri jäljittelee antiikin Pellan rakennusten pohjakaavaa, jossa on keskellä peristyylipiha.
Museo esittelee antiikin aikaisen Makedonian valtakunnan pääkaupungin Pellan arkeologisissa kaivauksissa tehtyjä löytöjä sekä kaupungin historiaa, kehitystä ja elämää. Museon kokoelmiin kuuluu esineitä pääosin pronssikaudelta hellenistiselle kaudelle. Monet merkittävimmät löydöt ajoittuvat Makedonian huippukaudelle 300-luvulle eaa. Kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, terrakottapatsaita, keramiikkaa, hautakiviä, rakennusten osia, lattiamosaiikkeja, seinämaalauksia, metalliesineitä, rahoja ja piirtokirjoituksia.
Merkittävimpiin museoesineisiin lukeutuvat muun muassa veistetty Aleksanteri Suuren pää sekä Aleksanteria Pan-jumalana esittävä veistos; niin kutsuttujen Dionysoksen ja Helenan talojen lattiamosaiikit, joista eräs esittää Aleksanteria surmaamassa leijonan ja toinen Dionysosta ratsastamassa gepardilla; sekä doorilaisella kreikalla kirjoitettu Pellan kiroustaulu ("katadesmos").
Polýgyroksen arkeologinen museo
Polýgyroksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Polýgyroksen kaupungissa Makedoniassa Kreikassa. Se esittelee Chalkidikín niemimaan alueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo avattiin vuonna 1970. Museorakennus sijaitsee kaupungin länsilaidalla. Pääsalin lisäksi sen näyttelyt ovat erillisessä Lampropoúloksen kokoelman salissa sekä vestibyylissä ja ulkotiloissa. Museota kunnostettiin ja laajennettiin vuonna 2013. Polygýroksen kunnassa toimii myös Ólynthoksen arkeologinen museo.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä eri puolilta Chalkidikín niemimaata, mukaan lukien Olynthos, Torone, Ierissós, Stratóni ja Polýgyroksen antiikin aikainen hautausmaa; Androksen antiikin aikaiset siirtokunnat Stageira, Akanthos ja Sane; sekä Ammon Zeuksen pyhäkkö Áfytoksessa. Museoesineet ajoittuvat esihistorialliselta ajalta antiikin ajan lopulle ja varhaisbysanttilaiselle ajalle. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, keramiikkaa ja savisia figuriineja, pronssiastioita, hautakiviä ja sarkofageja, kulta- ja hopeakoruja, arkipäiväisiä esineitä ja työkaluja, aseita, piirtokirjoituksia sekä rahoja.
Ródoksen arkeologinen museo
Ródoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Ródoksen kaupungissa Ródoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1914 Ródoksen italialaisvallan aikana. Se toimii keskiaikaisessa Johanniittain ritarikunnan hospitaalissa, joka sijaitsee Ródoksen vanhassa kaupungissa lähellä Suurmestarin palatsia ja satamaa. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1440 ja se valmistui vuonna 1489. Rakennus edustaa goottilaista tyyliä, ja siinä on piirteitä myös renessanssiarkkitehtuurista. Rakennus on kaksikerroksinen ja sen keskellä on sisäpiha ja puutarha, joissa on myös museoesineitä. Museo vaurioitui toisessa maailmansodassa ja korjattiin sen jälkeen.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta ajalta bysanttilaiselle keskiajalle. Kokoelmiin kuuluu muun muassa mykeneläisiä esineitä, kuten koruja; geometrisen, arkaaisen, klassisen, hellenistisen ja roomalaisen kauden veistoksia, keramiikkaa, rakennusten koristeosia, lattiamosaiikkeja, hautakiviä ja piirtokirjoituksia; rodoslaisia leimattuja amforoita; rahoja; sekä kansatieteellistä aineistoa. Löydökset ovat peräisin kaivauksista eri puolilta Ródoksen saarta, muun muassa Ródoksen kaupungista sekä Ialysoksen ja Kameiroksen antiikin aikaisilta hautausmailta; sekä muilta Dodekanesian saarilta, kuten Kárpathokselta ja Nísyrokselta.
Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa Kameiroksesta löydetyt arkaaiset kuros-patsaat ajalta 550–530 eaa.; lakonialainen hydria, jonka kuvitus esittää kahta taistelevaa heerosta, 500-luvulta eaa.; Vroulián tyyppiä edustava kyliks ja Fikélluran tyyppiä edustava pyksis samoin 500-luvulta eaa.; kylpevää Afroditea esittävä niin kutsuttu "Ródoksen Venus", joka on ensimmäisellä vuosisadalla eaa. valmistettu marmorinen kopio alkuperäisestä veistoksesta 200-luvulta eaa.; Helios-jumalan marmorinen pää 100-luvulta eaa.; Kritonin ja Timaristan hautastele ajalta 420–410 eaa.; sekä Kalliaristan hautastele noin vuodelta 350 eaa.
Sámoksen arkeologinen museo
Sámoksen arkeologinen museo (; myös "Vathýn arkeologinen museo") on arkeologinen museo Sámoksen kaupungissa Sámoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo toimii kahdessa rakennuksessa Sámoksen kaupungin keskustassa lähellä Sámoksen kunnantaloa ja Pyhän Spyridonin kirkkoa. Vanhempi museorakennus, joka tunnetaan nimellä "Pascháleio Archeiofylakeío", on valmistunut vuonna 1912. Sitä vastapäätä sijaitseva uudempi rakennus, jossa ovat nykyisin merkittävimmät veistoslöydöt, valmistui vuonna 1987. Sámoksella toimii myös Pythagóreion arkeologinen museo.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä antiikin Samoksen kaupungin kaivauksilta ja erityisesti Heraionista, jonka vaiheiden kautta saaren historiaa pääosin esitellään. Löytöjä on myös muista paikoista eri puolelta saarta. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa suuri määrä Heraioniin lahjoitettuja arkaaisen kauden veistoksia, sekä hauta- ja votiivireliefejä, pienoispatsaita, keramiikkaa, käyttöesineitä, aseita ja piirtokirjoituksia. Myöhäisimmät esineet ovat varhaiselta bysanttilaiselta kaudelta.
Merkittävimpiin esineisiin lukeutuvat muun muassa suurikokoinen Samoksen kuros eli 5,5 metriä korkea, Heraioniin johtaneelta pyhältä tieltä löydetty kuros-patsas noin ajalta 580–560 eaa.; Heraionista löydetty niin kutsuttu Geneleos-ryhmä, johon on alun perin kuulunut kuusi hahmoa, ajalta 560–540 eaa.; lakonialainen norsunluinen reliefi, joka esittää Perseusta ja Medusaa, 600-luvulta eaa.; naista esittävä marmoripatsas, joka on Kheramyeen votiivilahja Heralle, ajalta 570–560 eaa.; puinen alastonta naista esittävä figuriini noin 600–500-luvulta eaa.; ratsastajaa esittävä pronssiveistos ajalta 530–520 eaa.; hevosen pronssinen rintapanssari, jonka kuvitus esittää Heraklesta ja Kerberosta; sekä Chórasta löydetty alastonta nuorukaista esittävä reliefi 400-luvulta eaa.
Sérresin arkeologinen museo
Sérresin arkeologinen museo () on arkeologinen museo Sérresin kaupungissa Kreikassa. Se esittelee kaupungista ja sen lähialueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1970. Se toimii 1400-luvulla rakennetussa bedestenissä eli osmanivallan aikaisessa eräänlaisessa katetussa kauppiaiden ja käsityöläisten rakennuksessa Sérresin keskustassa. Rakennus on yksi lajissaan harvoja säilyneitä Kreikassa ja suojeltu.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta ajalta bysanttilaisella ajalle. Löydökset ovat peräisin arkeologisista kohteista eri puolilta Sérresin alueyksikön aluetta, mukaan lukien Promachónaksen myöhäisen neoliittisen kauden asutuksesta ajalta 5200–4500 eaa. sekä antiikin ajan kaupungeista Sirris (nykyinen Sérres), Berge (nykyinen Néos Skopós), Argilos, Terpne ja Trailos (Tragilos). Museossa on myös joitakin löytöjä Amfipoliista, mutta suurin osa sen löydöistä on Amfípolin arkeologisessa museossa. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, hautakiviä, votiivistelejä, piirtokirjoituksia, reliefejä, keramiikkaa, rahoja ja koruja. Bysanttilaiselta ajalta kokoelmiin kuuluu muun muassa marmorisia ikoneita.
Sífnoksen arkeologinen museo
Sífnoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Kástron kylässä Sífnoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo aloitti toimintansa vuonna 1986. Se toimii 1980-luvun alussa kunnostetussa kaksikerroksisessa rakennuksessa, joka on osa Sífnoksen venetsialaisaikaista linnoitusta eli Kástroa. Sífnoksella toimii myös toinen arkeologinen museo, Ágios Andréaksen arkeologinen museo.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä esihistorialliselta ajalta aina antiikin ajan loppuun ja roomalaisajalle. Pääosin esineet ajoittuvat geometriselta ja arkaaiselta kaudelta hellenistiselle kaudelle. Esineet olivat alun perin pääosin löytöjä Kástrosta, joka oli saaren antiikin aikaisen kaupungin paikka, sekä sen ympäristöstä. Myöhemmin museoon on asetettu näytille myös Ágios Andréaksen mykeneläisaikaisen asutuksen löydöt. Esineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, hautakiviä, rakennusten koristeosia, keramiikkaa ja rahoja.
Tínoksen arkeologinen museo
Tínoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Tínoksen kaupungissa Tínoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu ja rakennettu 1960-luvun alkupuolella. Museorakennus sijaitsee Tínoksen kaupungin pohjoisosissa lähellä Panagía Evangelístrian kirkkoa.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä mykeneläiseltä ajalta hellenistiselle ja roomalaisajalle. Löydökset ovat peräisin eri puolilta saarta, muun muassa Poseidonin ja Amfitriten temppelin alueelta Kióniasta sekä Demeterin pyhäköltä Exómvourgo-vuorelta. Esineisiin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, veistoksia, hautastelejä, rakennusten koristeosia, lattiamosaiikkeja, piirtokirjoituksia ja rahoja sekä Andronikos Kyrrhoslaisen ensimmäisellä vuosisadalla eaa. suunnittelema aurinkokello Poseidonin ja Amfitriten temppeliltä.
Vóloksen arkeologinen museo
Vóloksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Vóloksen kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Thessalian alueelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu ja rakennettu vuonna 1909. Se suljettiin sodan ajaksi vuonna 1940, jolloin museoesineet kätkettiin turvalliseen paikkaan, ja avattiin uudelleen 1955–1956. Museota laajennettiin merkittävästi vuonna 2004. Museo toimii uusklassisessa rakennuksessa Vóloksen etelälaidalla. Museorakennuksessa on seitsemän näyttelysalia ja sen pinta-ala on 870 neliömetriä.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä paleoliittiselta ja neoliittiselta kivikaudelta roomalaisaikaan ja antiikin ajan lopulle saakka. Löydöt ovat peräisin eri puolilta Magnesiaa ja muuta Thessaliaa. Esineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, hautakiviä ja -lahjoja, kultakoruja ja rahoja. Merkittävimpiin museoesineisiin lukeutuvat muun muassa neoliittisen kauden terrakottafiguriinit noin ajalta 6500–4500 eaa.; samoin neoliittisen kauden maalattu keramiikka noin ajalta 5800–5300 eaa.; mykeneläinen keramiikka, korut ja pienoisesineet 1500–1200-luvuilta eaa.; protogeometrisen kauden hautalöydöt ajalta 1050–900 eaa.; Soróksesta löydetty panateenalainen amfora 300-luvulta eaa.; hellenistisen kauden maalatut hautakivet antiikin Demetriaan kaupungista 200-luvulta eaa.; sekä Omóliosta ja Pelinnaíosta löydetyt kultakorut 200-100-luvuilta eaa.
Isak Wilhelm Fellman
Isak Wilhelm Fellman (27. maaliskuuta 1828 Oulu – 9. marraskuuta 1900 Oulu) oli suomalainen Oulussa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja ja teollisuudenharjoittaja.
Fellmanin vanhemmat olivat oululainen kauppias ja laivuri Isak Esaiaksenpoika Fellman (1792–1863) ja englantilaissyntyinen Anna Narcissa Machell (1801–1881). Hän oli naimisissa vuodesta 1854 Anna Charlotta Heikelin (1831–1918) kanssa, jonka isä oli Rovaniemen kirkkoherra Petter Samuel Heikel (1784–1862).
Fellman osti vuonna 1862 Henrik Tornbergilta Toppilansalmessa sijainneen viinanpolttimon ja muutti sen sitten oluttehtaaksi. Hän rakensi oluttehtaalle myös uuden tehdasrakennuksen, joka valmistui 1864. Toppilansalmen oluttehdas valmisti oluen lisäksi sahtia ja portteria. Oluttehdas joutui vararikkoon 1867, ja sen osti huutokaupassa 1868 oululainen kauppaneuvos J. W. Snellman G:son. Fellman omisti 1860–luvun alussa jonkin aikaa myös Iissä sijainneen Nybyn lasitehtaan.
Konkurssin jälkeen Fellman perusti uuden pienemmän oluttehtaan 1869 Oulun Nuottasaareen. Tämä Nuottasaaren oluttehdas toimi vuoteen 1914 saakka.
Kalibangan
Kalibangān on jo raunioina oleva muinainen Indus-kulttuurin asutuskeskus. Paikka oli asuttu noin 3500-1750 eaa. Se sijaitsee Chaggar-Hakra-joen rannalla, joka saattaa olla sama kuin Saraswati. 
Kalibangan tunnetaan vanhimmasta auratusta pellosta, ja tulialttareista.
Kalibangan jakautui ylimystön kaupunkiin ja alakaupunkiin. Molemmat oli ympäröity muurein. Talot jen ovet veivät 2-3 tielle. Taloissa oli sisäpiha ja 6-7 huonetta sisäpihan kolmelal puolella. Monessa talossa
kaivo. Poltetut tiilet yleensä 30x15x7,5 cm. Tämän kokoisista tiilistä tehtiin myös linnakeen muuria toisessa rakennusvaiheessa.
Kalibanganista ei ole löydetty merkkejä muualla Indus-kulttuurissa yleisestä äitijumalatteren palvonnasta.
Mutta sieltä on löydetty mahdollisia tulialttareita. Nämä saattoivat kuulua dravidalaisen tulenjumalan, Murukanin palvontaan. Mutta yhtä hyvin ne saattoivat olla keittopaikkoja tai savenpolttopaikkoja.
Tulialttarit olivat mutatiilistä tehtyjä korokkeita, joissa on soikeat tulikuopat. Pieniä tulialttareita löytyy myös alakaupungin taloista. Tulikuopista on löydtty hiiltä ja joistain eläinten luita. Tämä viittaa eläinpolttouhreihin.
Banawali
Banawali (Devanagari: बन्वालि) on muinainen, raunioitunut Indus-kulttuurin asutuskeskus. Paikka sijaitsee nykyisessä Intiassa, Haryanan osavaltiossa 16 km Fatehabadista. Paikka on kuivuneen Saraswati-joen varrella. Paikan ala on ainakin 10-16 ha. Kaupunki on jaettu muureille eliitin ja tavallisemman väen asuinalueisiin. Kaupunki muistuttaa paljon historialtaan Kalibangania. Kaupunki autioitui luultavasti melko äkkiä.
Baran kulttuuri
Baran kulttuuri oli pohjoisessa Intiassa ja Pakistanissa noin 2000 eaa. Indus-kulttuurin myöhäisvaiheessa noussut kulttuuri. Kulttuurin tärkeimmät löytöpaikat ovat Bara, Dher Majra ja Sanghol. Useimmat saviastiat eroavat huomattavasti Indus-kulttuurin keramiikasta. Keramiikan maalaus muistuttaa Belutsistanin keramiikkaa, ja jotkut aiheet ovat esiharappalaisen tyyppisiä. Baran kulttuurin talot oli tehty säännöllisistä kankar-kivistä tai mutatiilistä, joiden mitat olivat 1:2:4. Baran kulttuuriin saattoi liittyä sitrushedelmien viljely, joka oli leviämässä alueelle Koillis-Intiasta, Etelä-Kiinasta ja Kaakkois-Asian pohjoisosista.
Esiharappalaisesta perinteestä Jamuna- ja Sutlej-jokien varsille syntynyt perinne ulottui Punjabiin, Haryanaan ja läntiseen Uttar Pradeshiin.
Joillain alueilla kulttuuri oli yhtä aikaa Indus-kulttuurin kanssa, esimerkiksi Kotla Nihang Khanissa.
What’s the Pressure
What’s the Pressure () on belgialaislaulaja Laura Tesoron kappale, jolla hän edusti Belgiaa . Kappaleen ovat säveltäneet Sanne Putseys, Louis Favre ja Yannick Werther ja sanoittaneet Putseys ja Birsen Uçar.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kolmanneksi 274 pisteellä ja pääsi finaaliin. Finaalissa se sai 181 pistettä ja sijoittui kymmenenneksi.
Vahojärvi (Ikaalinen)
Vahojärvi on Pirkanmaalla Ikaalisten Luhalahdella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Vahojärvi on osa Sipsiönjärven-Vahojärven aluetta.
Järven pituus on 1,5 kilometriä, leveys 1,2 kilometriä ja sen pinta-ala on 91 hehtaaria. Se sijaitsee Sipsiöjärven itäpuolella ja on Sipsiöjoen reitin seuraava yläpuolinen järvi. Vahojärveen laske kaksi suurempaa jokea: Sisättöjoki ja Hihkiönjoki. Sisättöjoen kautta tulevat pohjoisesta Juurijärven-Hulppojärven valuma-alueen vedet ja ne laskevat Vahojärven pohjoisimpaan lahdenpohjukkaan. Vahojärven itäpuoliseen Kortelahteen laskee Hihkiönjoki, joka muodostuu Liesijoen alueen ja Liesijärven valuma-alueen vesistä. Muut tulo-ojat ovat pieniä metsä- tai pelto-ojia sekä noin 100 metriä pitkä Noljasjärven laskuoja. Noljasjärven ja Vahojärven vedenpinnat ovat samassa tasossa. Järven laskujoki on Vahojoki, jonka luusua sijaitsee järven länsipäässä Kirkkolahdessa. Vahojärvellä on kolme erillistä järviallasta, joita erottuvat toisitaan kapeahkoissa salmissa. Kortelahti on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä, mutta on voimakkaasti ruohottunut ja vain keskiosassa on avovettä. Hihkiönjoen delta on suoistunutta lietettä, jossa joki haarautuu kahtia. Lahdella on joen edustalla saari ja lahdensuussa on pieni luoto. Lahden suu on vain 60 metriä leveä, mutta kasvillisuudesta johtuen se on vieläkin kapeampi. Länsipäässä sijaitsee Kirkkolahti, joka on yhteydessä Vahojärven selkään alle 30 metrisen salmen kautta. Kirkkolahti on 600 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Kirkkolahdessakin on kasvillisuutta paljon, mutta ei ilmeisesti niin paljon kuin Kortelahdessa. Järven selkä muodostaa pääosan Vahojärvestä ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 900 metriä leveä. Koillispäässä sijaitsee kaksi pientä luotoa ja 60 metriä pitkä saari. Rantaviivan pituus on 12 kilometriä. Yli puolet rannoista reunustaa pellot ja loppuja reunustavat metsämaat. Järven ympäristössä sijaitsee yhdeksän maatilaa ja rannoille on rakennettu 15 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13284.
Järvi sijaitsee opastetulla Sipsiöjoen melontareitillä Liesijärvi– Petäjäjärvi– Vuorijärvi– Vesajärvi– Kaukajärvi– Vahojärvi– Sipsiöjärvi– Ohistonlampi– Kyrösjärvi.
Constantin Ion Parhon
Constantin Ion Parhon (15. lokakuuta 1874 Câmpulung – 9. elokuuta 1969 Bukarest) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian kansatasavallan ensimmäisenä valtionpäämiehenä eli kansalliskokouksen puhemiestön puheenjohtajana vuosina 1948–1952. Hän kuului kommunistiseen puolueeseen. Siviiliammatiltaan Parhon oli neuropsykologi.
Linja 5 (Brysselin metro)
Linja 5 on Brysselin metron itä-länsisuuntainen linja, joka kulkee Erasmen asemalta Herrmann-Debroux’n asemalle. Nykymuodossaan se on ollut olemassa vuodesta 2009, jolloin linjaan 1A kuulunut osuus Beekkantista Roi Baudouiniin korvattiin linjaan 1B kuuluneella osuudella Beekkantista Erasmeen.
Linjan ensimmäiset osuudet rakennettiin 1960-luvun lopussa, jolloin niitä käyttivät raitiovaunut. Ensimmäinen metrojuna otettiin käyttöön 20. syyskuuta 1976.
HockeyTvåan
HockeyTvåan tai Ruotsin jääkiekon II-divisioona () on Ruotsin jääkiekon neljänneksi korkein sarjataso SHL:n, HockeyAllsvenskanin ja Hockeyettanin jälkeen. Sarja on aiemmin tunnettu pelkästään nimellä Division 2, jota käytetään usein edelleen eri tilastoissa. HockeyTvåan alueellinen ja se on jaettu neljään alueeseen; pohjoiseen, eteläiseen, itäiseen ja läntiseen. Alueilla on yhteensä 11 eri sarjaa. HockeyTvåanin neljän jatkosarjan parhaiten sijoittuneet joukkueet nousevat Hockeyettaniin, kun taas Hockeyettanin neljän alkusarjan viimeiseksi sijoittuneet joukkueet putoavat HockeyTvåaniin.
Kauden 2015–2016 lopulla HockeyTvåanissa kiekkoili pelaajia peräti 23 eri maasta. Suomalaisista sarjassa kiekkoili mm. uransa jo kertaalleen päättänyt entinen NHL- ja maajoukkuekiekkoilija Hannes Hyvönen.
Villa d’Angleterre
Villa d’Angleterre on kulttuurihistoriallinen huvila, joka sijaitsee Appelgrenintie 9:ssä Hangossa. Sen suunnittelivat arkkitehdit R. Grönholm 1881 ja Hjalmar Åberg 1909.
Hedelmänviljely
Hedelmänviljely tarkoittaa hedelmäpuiden kasvattamista tarkoituksena tuottaa ruokaa. Paikkaa, jossa niitä viljellään, kutsutaan hedelmätarhaksi. Kaupallisten hedelmätarhojen lisäksi hedelmiä kasvatetaan myös puutarhoissa.
Useimmat hedelmäviljelmät sijaitsevat lauhkealla vyöhykkeellä. Viljelmillä kasvit on istutettu järjestelmällisesti ruutuihin. Kasvien juurella maa pidetään paljaana tai ruoho leikataan lyhyeksi, jotta ylläpito ja sadonkorjuu on yksinkertaista ja tehokasta. Hedelmätarhat sijoitetaan usein vesistöjen lähelle, koska sellaisessa mikroilmastossa äärilämpötilat tasoittuvat ja kukinta viivästyy, kunnes yöpakkaset ovat loppuneet.
Hedelmätarhan puiden välimatka riippuu lajista. Luumupuita voidaan kasvattaa 3 metrin välein, omenapuiden perinteinen välimatka on 8-10 metriä, ja päärynäpuilla pidetään jopa 20 metrin välejä. Omenapuihin on kehitetty tavallista pienempiä kääpiörunkoja, joita voidaan istuttaa jopa kahden metrin välein. Sitrushedelmien kuten appelsiinien normaalikokoisten puiden väli on 4-8 metriä, kääpiöpuiden 2-3 metriä.
Taloudellisesti merkittävimpiä hedelmiä ovat omena, banaani, viinirypäle, appelsiini, mango, guava, papaija ja ananas. Kaikkien näiden yhteenlasketussa tuotantomäärässä Kiina on maailman suurin. Se on myös suurin omenien ja rypäleiden tuottaja, kun taas Intia on sitä suurempi mangon, guavan, banaanin ja papaijan tuottaja. Appelsiinien tuottajista Brasilia on suurin. Ananastuotannon kärjessä ovat hyvin tasaisilla osuuksilla Brasilia, Costa Rica, Filippiinit ja Thaimaa.
Suomen yleisin viljelty hedelmä on omena, jota kasvatetaan vuodessa noin viisi miljoonaa kiloa. Suomessa on noin 300 ammattimaista omenatilaa, joilla omenaa viljellään 670 hehtaarilla. Pääosa näistä on Ahvenanmaalla, Lounais-Suomessa ja Länsi-Uusimaalla, mutta viljelyalueita löytyy myös Hämeestä, Kaakkois-Suomesta ja Etelä-Savosta. Suomen ammattimainen omenanviljely keskittyi 1900-luvulla Salpausselän eteläpuolelle. Talvenkestävien lajikkeiden jalostuksen ja ilmastonmuutoken takia omenia voidaan viljellä kaupallisesti myös Kaakkois-Suomessa ja Etelä-Savossa, ja kotipuutarhoissa on omenapuita jopa Lapissa. 2000-luvulla on alettu kokeilla myös päärynän ammattimaista viljelyä. Myös luumujen ja kirsikoiden viljely yleistyy.
Bryce Dejean-Jones
Bryce Alexander Dejean-Jones (21. elokuuta 1992 Los Angeles, Kalifornia – 28. toukokuuta 2016 Dallas, Texas) oli yhdysvaltalainen koripalloilija.
Kolmea eri yliopistoa edustanut Dejean-Jones pelasi ensimmäisellä ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2015–2016 aluksi D-liigajoukkue Idaho Stampedessa mutta nousi NBA-joukkue New Orleans Pelicansin kokoonpanoon vuoden 2016 alussa, kunnes loukkaantuminen päätti hänen kautensa. Hänet ammuttiin toukokuussa 2016 Dallasissa, kun hän luuli lapsensa äidin lukinneen hänet ulos ja murtautui vahingossa naapurihuoneistoon. Dejean-Jones oli kuollessaan 23-vuotias, ja hän oli tehnyt jatkosopimuksen Pelicansin kanssa.
Peräti kolmea eri yliopistoa edustanutta, heittävänä takamiehenä pelannutta Dejean-Jonesia ei varattu NBA:han . Hän pelasi kesällä 2015 NBA:n kesäliigaa New Orleans Pelicansin joukkueessa 12,8 pisteen keskiarvolla ja teki joukkueen kanssa sopimuksen elokuussa. Pelicans kuitenkin vapautti Dejean-Jonesin sopimuksestaan lokakuussa, ja tämä siirtyi joulukuussa D-liigajoukkue Idaho Stampedeen.
Tammikuussa 2016 Pelicans teki Dejean-Jonesin kanssa kymmenpäiväisen sopimuksen. Tyreke Evansin loukkaannuttua hän nousi Pelicansin avausviisikkoon ja jatkoi NBA:ssa toisella kymmenpäiväisellä sopimuksella. Hän pelasi NBA-uransa tehokkaimman ottelun Los Angeles Lakersia vastaan 4. helmikuuta heitettyään 17 pistettä ja otettuaan yhdeksän levypalloa. Helmikuun lopussa hän joutui kautensa päättäneeseen ranneleikkaukseen. Viikko aikaisemmin hän oli ehtinyt tehdä tiettävästi kolmivuotisen jatkosopimuksen Pelicansin kanssa.
Dejean-Jones kuoli 28. toukokuuta 2016 Texasin Dallasissa. Entisen tyttöystävänsä luona tyttärensä 1-vuotissyntymäpäivää juhlistamassa ollut Dejean-Jones erehtyi oletettavasti asunnosta palattuaan kävelyltä, luuli lapsensa äidin lukinneen hänet ulos ja murtautui tietämättään samassa rakennuksessa sijainneeseen toiseen asuntoon. Dejean-Jonesin potkaistua vieraan asunnon makuuhuoneen oven auki huoneiston asukas ampui häntä vatsaan. Dejean-Jones löydettiin ulkoa jalkakäytävältä ja kuoli sairaalassa. Texasin lakien mukaan itsensä puolustaminen omassa kodissaan, vaikka murtautuja kuolisi, on sallittua.
Vain 23-vuotiaana kuollut Dejean-Jones oli ensimmäinen NBA:n kuollut aktiivipelaaja sitten vuonna 2007 liikenneonnettomuudessa kuolleen Eddie Griffinin.
Marjapensas
Marjapensas tarkoittaa pensasta, johon muodostuu ihmisravinnoksi kelpaavia marjoja. Marjapensaita kasvatetaan usein puutarhoissa, mutta niitä kasvaa myös villinä metsissä.
Marjapensaita ovat esimerkiksi:
Henk Bouwman
Henricus Nicolaas ”Henk” Bouwman (30. kesäkuuta 1926 Amsterdam – 27. joulukuuta 1995 Baarn) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Bouwman kuului Alankomaiden olympiapronssijoukkueeseen Lontoossa 1948. Hänen Roderick-poikansa pelasi myös maahockeya olympiatasolla.
Piet Bromberg
Pieter Marie Johan ”Piet” Bromberg (4. maaliskuuta 1917 Haag – 27. heinäkuuta 2001 Wassenaar) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Bromberg kuului Alankomaiden olympiapronssijoukkueeseen Lontoossa 1948.
Ton Richter
Antonius Maria ”Ton” Richter (16. marraskuuta 1919 Blaricum – 10. elokuuta 2009 Hilversum) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Richter kuului Alankomaiden olympiapronssijoukkueeseen Lontoossa 1948.
Jenne Langhout
Jenne Langhout (27. syyskuuta 1918 Batavia, Alankomaiden Itä-Intia – 29. maaliskuuta 2010 Hilversum) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Langhout kuului Alankomaiden olympiapronssijoukkueeseen Lontoossa 1948.
Halford Mackinder
Halford Mackinder (1861–1947) oli englantilainen akateemikko. Häntä pidetään geopolitiikan perustajana, sillä sir Halford Mackinderin mallit historian maantieteellisestä ytimestä muodostivat tieteenalan pohjan.
Oxfordin yliopistossa toimineen Mackinderin vuosina 1904 ja 1919 julkaisemat teoriat eivät siinä mielessä ole geopolitiikkaa, sillä tekijä itse ei koskaan käyttänyt termiä geopolitiikka. Mackinder kuitenkin loi teorioillaan kuvan globaalista kilpailusta, jossa on olemassa maasta itsestään johdettavissa olevia, osin ihmistoiminnasta riippumattomia voimia. Maailmanlaajuisessa mittakaavassa Euraasia on hänen mielestään globaalin vallan luonnollinen tyyssija. Se oli maavalta, jota vastaan merivalloilla ei olisi mahdollisuuksia kilpailla. Lisäksi Euraasiaa ympäröi Mackinderin mukaan alue, jonka valloittaminen tekee siitä koko maailmaa hallitsevan mahdin.
Charline Van Snick
Charline Van Snick (s. 2. syyskuuta 1990 Liège) on belgialainen judon olympia- ja MM-mitalisti sekä Euroopan-mestari sarjasta 48 kg..
Van Snick saavutti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen 48 kg:n painoluokassa pronssia 2008 ja kultaa 2009. Hän sai samassa sarjassa pronssia Wienin EM-kilpailuissa 2010 ja sijoittui viidenneksi Pariisin MM-kilpailuissa 2011. Tšeljabinskin EM-kilpailuissa 2012 hän sai hopeaa hävittyään loppuottelussa romanialaiselle Alina Dumitrulle.
Van Snick saavutti olympiapronssia 48 kg:n sarjassa Lontoossa 2012. Hävittyään välieräottelussa brasilialaiselle Sarah Menezesille hän kukisti pronssiottelussa Argentiinan Paula Pareton. Budapestin EM-kilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa hävittyään finaalissa unkarilaiselle Éva Csernoviczkille. Saman vuoden Rio de Janeiron MM-kilpailuissa hän sai pronssia.
Van Snick voitti 48-kiloisissa kultaa Bakun Euroopan kisoissa 2015 kukistettuaan loppuottelussa Turkin Ebru Sahinin ja Kazanin EM-kilpailuissa 2016, jossa voitti finaalissa Éva Csernoviczkin.
Van Snick on kilpaillut alle 52 kg:n painoluokassa loppuvuodesta 2016 lähtien. Hän sijoittui sarjassa viidenneksi Bakun MM-kilpailuissa 2018.
Van Snick on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kahdeksan turnausvoittoa, kolme kakkossijaa ja kymmenen kolmossijaa. Maailmancupeissa/Continental Open -kilpailuissa hänellä on neljä turnausvoittoa.
Racing Club Heemstede
Racing Club Heemstede eli usein lyhyesti RCH on alakomaalainen jalkapalloseura Heemsteden kaupungista. RCH on perustettu vuonna 1911. Seura on voittanut Alankomaiden mestaruuden kahdesti vuosina 1923 ja 1953. Alankomaiden cupin RCH on voittanut 1918 ja 1928.
Surkotada
Surkotada on Luoteis-Intiassa rannikolla sijaitseva muinainen Indus-kulttuurin satamakeskus. Paikka on nykyisessä Gujaratin osavaltiossa Kutchin piirikunnassa, 160 km Bhujista luoteeseen. Paikka on pieni, sen ala on 1,4 hehtaaria. Kaupungin itäosa on suunnilleen neliömäinen 60x55 m tavallisen väen asutus, ja länsiosa 60x60 m linnoitus. Linnoituksen talot ovat suurempia kuin tavallisen väen asunnot. Surkotadasta on löydetty merkkejä hevosesta ajalta noin 2000 eaa. Kypsä harapapn kulttuuri päättyi täällä laajasti arvioiden välillä 2200-1700 kalenterivuotta eaa.
Surkotadasta on saatu monia radiohiiliajoituksia, joiden tulkinta riippuu käytetystä kalibraatiosta.ja 5730-puoliintumisajalla noin 1795±100 eaa. Kaliobroitu aika noin 2000 cal. eaa..
Hevosen luita on löydetty kaikista kerrostumista, ajalta 2100-1700 eaa.