hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vain unelmilla on siivet
Vain unelmilla on siivet ("The King of Marvin Gardens") on Bob Rafelsonin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1972. Sen pääosia näyttelevät Jack Nicholson, Bruce Dern, Ellen Burstyn ja Scatman Crothers. Se on yksi monista Bob Rafelsonin ja Jack Nicholsonin yhteistöistä. Valtaosa elokuvasta tapahtuu talvisessa Atlantic Cityssä. Elokuvaajana toimi László Kovács.
"Vain unelmilla on siivet" jäi yhdeksi harvoista Julia Anne Robinsonin elokuvarooleista, sillä hän kuoli vuonna 1975 asuntopalossa ollessaan vasta 24-vuotias.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
David (Jack Nicholson) ja Jason (Bruce Dern) ovat toisistaan vieraantuneet veljekset. Masennukseen taipuvainen David juontaa myöhäisillan radio-ohjelmaa, kun taas Jason on lipeväluonteinen huijari. Kun Jason houkuttelee pikkuveljensä sekä oman ikääntyvän naisystävänsä Sallyn (Ellen Burstyn) ja tämän tyttären Jessican (Julia Anne Robinson) kiinteistöhuijaukseen Atlantic Cityssä, tapahtumat alkavat edetä tragediaksi. Skeptinen David ei lainkaan usko Jasonin suunnitelmiin. Lopulta myös Sally menettää uskonsa ja ampuu Jasonin. David saattaa veljensä ruumiin junalla Philadelphiaan.
Elokuvaan sisältyy monia surrealistisia kohtauksia, kuten veljesten keskustelu hevosten selässä ja simuloitu Miss America -kauneuskilpailu Atlantic Cityn valtavassa Boardwalk Hallissa, jossa Sally soittaa salin maailman suurimmiksi väitettyjä pilliurkuja.
"Vain unelmilla on siivet" kuvattiin miltei kokonaan talven 1972 aikana Atlantic Cityssä. Tämän takia sitä pidetään hyvänä dokumenttina kaupungin kultakauden viimeisistä ajoista. Monet elokuvassa näkyvät vanhat loistohotellit purettiin pian uusien kasinohotellien tieltä. Tarinan päätapahtumapaikka, ylellinen Marlborough-Blenheim Hotel purettiin 1978 ja tilalle rakennettiin Bally’s Atlantic City.
Elokuvan alkuperäisnimi viittaa New Jerseyn Margatessa sijaitsevaan Marven Gardensiin ja "Monopoly"-lautapelin alkuperäisversiossa olleeseen samannimiseen kiinteistökohteeseen.
Albert (Saksin kuningas)
Albert ("Fredrik August Albert"; 23. huhtikuuta 1828 Dresden – 19. kesäkuuta 1902 lähellä Ölsiä, Sleesia) oli Saksan keisarikuntaan kuuluneen Saksin kuningaskunnan kuningas vuosina 1873–1902. Ennen valtaistuimelle nousuaan hän kunnostautui sotapäällikkönä.
Albert oli Saksia vuodesta 1854 hallinneen kuningas Juhanan vanhin poika. Hänet laitettiin jo varhain sotilasuralle ja hän valmistui 15-vuotiaana tykistöupseeriksi. Hän ehti opiskella vuoden ajan Bonnin yliopistossa ennen kuin sai ensimmäisen sotakokemuksensa osallistuessaan kapteenina vuoden 1849 ensimmäiseen Schleswigin sotaan. Kruununprinssi Albert ylennettiin 1857 jalkaväenkenraaliksi ja vuodesta 1862 hän oli Saksin maapäivien ylähuoneen jäsen. Vuoden 1866 sodassa Albert komensi koko Saksin armeijaa. Hän määräsi armeijansa perääntymään Saksiin hyökkäävän Preussin armeijan tieltä ja liittymään Böömissä Ludwig von Benedekin komentamaan Itävallan pohjoiseen armeijaan. Ratkaisevassa Königgrätzin taistelussa 3. heinäkuuta saksilaiset muodostivat Itävallan armeijan vasemman siiven ja taistelivat Karl Eberhard Herwarth von Bittenfeldin komentamaa Preussin 12. armeijaa vastaan. Albertin joukot onnistuivat pitämään asemansa, mutta koko taistelu päättyi Itävallan ja sen liittolaisten tappioon.
Albert henkilökohtaisesti oli kuitenkin preussilaismielinen, joten hänestä tuli vuoden 1866 sodan jälkeen ongelmattomasti Saksin armeijasta muodostetun Pohjois-Saksan liiton 12. armeijakunnan komentaja. Ranskan–Saksan sodassa 1870–1871 Albertin armeijakunta liitettiin prinssi Fredrik Kaarlen komentamaan Saksan 2. armeijaan, ja se osallistui merkittävällä tavalla muun muassa Gravelotten taisteluun 18. elokuuta 1870. Sen jälkeen Albert siirrettiin vasta muodostetun Saksan 4. armeijan (Maasin armeijan) komentajaksi tehtävänään pysäyttää Patrice de Mac-Mahonin joukot. Sedanin taistelussa syyskuun 1870 alussa Albertin 4. armeijan sekä kruununprinssi Fredrikin komentaman 3. armeijan yhteinen saartoliike sinetöi ranskalaisten tappion. Pariisin piirityksessä Albertin armeija vastasi kaupungin pohjoisesta ja koillisesta sivustasta. Ranskan antautumisen jälkeen Albert komensi 18. maaliskuuta – 8. kesäkuuta 1871 kaikkia Ranskaan sijoitettuja saksalaisia miehitysjoukkoja. Pian tämän jälkeen hänestä tuli uuden Saksan keisarikunnan armeijan ylitarkastaja ja sotamarsalkka.
Albert kohosi Saksin valtaistuimelle isänsä kuoltua 29. lokakuuta 1873. Hänen mielenkiintonsa hallitsijana kohdistui pääasiassa sotilasasioihin, mutta myös siviilihallintoa kehitettiin. Kuningas Albert oli katolinen, toisin kuin pääosa protestanttisen Saksin väestöstä. Hän oli silti suosittu hallitsija.
Albertin puoliso oli vuodesta 1853 Ruotsin prinsessa Carola, kuningas Kustaa IV Aadolfin lapsenlapsi. Heillä ei ollut lapsia. Albertia seurasi kuninkaana hänen veljensä Yrjö.
Kuningas Albertin mukaan on nimetty Dresdenin Albertinum-taidemuseo.
Payphone
Payphone on yhdysvaltalaisen pop rock-yhtye Maroon 5:n kappale, jolla vierailee myös amerikkalaisräppäri Wiz Khalifa. Kappale julkaistiin yhtyeen neljännen, Overexposed-studioalbumin ensimmäisenä singlenä 17. huhtikuuta 2012. Kappaleen sanoittivat Adam Levine, Benny Blanco, Ammar Malik, Robopop, Shellback sekä Khalifa, samalla kun tuotannosta vastasivat Blanco ja Shellback. Kappale on pop balladi ja se kertoo ohimenneestä romanssista. Kappale on saanut hyviä vastaanottoja musiikkikriitikoilta, jotka yllättyivät kappaleen mukaantempaavasta melodiasta ja kutsuivat sitä "radiomenestykseksi", kun taas toiset hyljeksivät Khalifan esiintymistä sekä kappaleen nimeä.
Samuel Bayerin ohjaamalla virallisella musiikkivideolla näytetään kun Levine yrittää napata pankkiryöstäjiä sekä pyrkii "sankariksi" luotipyörteessä kun hän suorittaa pakoaan, varastaa aseen rosvolta sekä erehtyy kun saa vain yhden rosvoista kiinni. Tämän vuoksi hänen on paettava laivaston poliiseja, jonka hän suorittaa ongelmitta. Video sai positiivisia vastaanottoja kriitikoilta, jotka kuvailivat sitä nautinnolliseksi minitoimintaelokuvaksi. Video oli ehdokkaana MTV Video Music Award-gaalan kategoriassa "Best Pop Video", mutta hävisi One Directionin kappaleelle "What Makes You Beautiful".
Kappale debytoi Billboard Hot 100-listan kolmannella sijalla ennen kuin se nousi listan toiselle sijalle. Kappaletta myytiin julkaisuviikon aikana yhteensä 493 000 kopiota, muodostuen Maroon 5:n menestyneimmäksi digitaaliseksi kappaleeksi sekä kokonaisuudessaan yhdeksitoista parhaiten myyneeksi kappaleeksi. Kappale saavutti listan ensimmäisen sijan Kanadassa, jossa se pysyi listan kärjessä kahdeksan peräkkäistä viikkoa. Kappale saavutti lista kärjen myös Isossa-Britanniassa, muodostuen yhtyeen ensimmäiseksi vastaavan tavoitteen saavuttaneeksi singleksi. "Payphone" oli maailman viidenneksi myydyin single vuonna 2012 9.5 miljoonan kopion myynnillä.
Toiset on luotuja kulkemaan (täsmennyssivu)
Toiset on luotuja kulkemaan voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Härjänvatsa (Kiikala)
Härjänvatsa on Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluva pienehkö järvi Kiikalassa Salossa. Järven korkeus merenpinnasta on 72,0 metriä, pinta-ala on 2,45 ha ja rantaviiva 0,6 km ja se kuuluu Varesjoen valuma-alueeseen. Järven rannalla on Salon kaupungin ylläpitämä saunalla varustettu uimaranta Silvantien varrella lähellä Suomusjärventietä. Uimalan perusti Kiikalan kunta vuonna 1968 Silvan talosta Partekin kalkkitiilitehtaan asuntoaluetta varten ostetulle maalle, johon myös Härjänvatsan lampi kuului.
Yrjö (Saksi)
Yrjö (8. elokuuta 1832 – 15. lokakuuta 1904) oli Saksan keisarikuntaan kuuluneen Saksin kuningaskunnan kuningas vuosina 1902–1904. Hän oli myös sotamarsalkka Saksan keisarikunnan armeijassa.
Yrjö oli Saksin kuningas Juhanan toinen poika. Hän yleni Saksin armeijassa kenraalimajuriksi ja komensi vuoden 1866 sodassa ratsuväkiprikaatia. Ranskan–Saksan sodassa 1870–1871 hän komensi ensin yhtä saksilaista divisioonaa ja sen jälkeen Saksin armeijasta muodostettua 12. armeijakuntaa veljensä Albertin siirryttyä armeijankomentajaksi. Kun Albert vuonna 1873 kohosi Saksin kuninkaaksi, Yrjö nimitettiin pysyvästi 12. armeijakunnan komentajaksi. Vuonna 1888 hänestä tuli kenraalisotamarsalkka sekä Saksan 3. sotilaspiirin tarkastaja. Albertin kuoltua 19. kesäkuuta 1902 Yrjö seurasi häntä Saksin hallitsijana, mutta ehti hallita vain kaksi vuotta ennen omaa kuolemaansa.
Yrjön puoliso oli vuodesta 1859 Portugalin prinsessa Maria Anna. Yksi heidän pojistaan oli Yrjön seuraajaksi tullut Fredrik August III.
Matokuningas
Matokuningas on Hannu Raittilan käsikirjoittama ja Hannu Tuomaisen ohjaama 45-minuuttinen nuorten lyhytelokuva vuodelta 1993.
Kesäisessä Helsingissä 13-vuotias Hara tutustuu Masaan, joka kauppaa matoja torilla. Masa ottaa Haran apulaisekseen, mutta pian ilmenee että Masan isoveli Iiro hoitaa matobisnestä häikäilemättömällä tavalla.
Antti Lindqvist (Katso 11/1993) piti "Matokuningasta" iskevästi toteutettuna elokuvana. Petri Kemppisen (Helsingin Sanomat 20.3.1993) mielestä elokuva ymmärtää lapsen näkökulman.
Kolme vuotta elokuvan ensi-illasta Raili Mykkänen (Kaleva 12.8.1996) kritisoi, ettei elokuva hyvistä puolistaan huolimatta kehity syvälliseksi kehityskertomukseksi, vaikka siinä elämän perusarvoilla pelataankin. Monet kriitikot arvostivat etenkin Masaa näyttelevän Joona Salmen roolityötä.
Club Deportivo Universidad de Concepción
Club Deportivo Universidad de Concepción on chileläinen vuonna 1994 perustettu jalkapalloseura Concepciónin kaupungista. Chilen pääsarjassa Primera Divisiónissa se pelasi ensimmäistä kertaa vuonna 2003. Seura ei ole yltänyt toistaiseksi historiansa aikana sarjan kärkisijoille.
Leslie Manigat
Leslie François Saint Roc Manigat (16. elokuuta 1930 Port-au-Prince – 27. kesäkuuta 2014 Port-au-Prince) oli haitilainen poliitikko ja professori, joka toimi maansa presidenttinä alkuvuonna 1988.
Manigat valittiin Haitin presidentiksi 17. tammikuuta 1988 ensimmäisissä Jean-Claude Duvalier’n ajan jälkeisissä vaaleissa. Tärkeimmät oppositiopuolueet boikotoivat armeijan järjestämiä vaaleja, ja äänestysprosentti jäi alhaiseksi. Manigat ajautui pian valtataisteluun Haitin sotilasjunttaa johtaneen kenraaliluutnantti Henri Namphyn kanssa. Namphy syrjäytti hänet vallankaappauksessa 20. kesäkuuta 1988.
Manigat kuoli kotonaan Port-au-Princessä 83-vuotiaana 27. kesäkuuta 2014.
Fredrik August III
Fredrik August III (25. toukokuuta 1865 Dresden – 18. helmikuuta 1932 Sibyllenort, Sleesia (nyk. Puolassa)) oli Saksan keisarikuntaan kuuluneen Saksin kuningaskunnan viimeinen kuningas vuosina 1904–1918.
Fredrik August oli Saksin kuningas Yrjön poika. Hän omistautui sotilasuralle ja palveli vuodesta 1883 upseerina Saksin armeijassa sekä vuodesta 1893 samanaikaisesti myös Preussin armeijassa. Saksin joukoissa hän yleni 1898 kenraaliluutnantiksi ja Preussin armeijassa 1902 jalkaväenkenraaliksi. Hän toimi vuodesta 1902 alkaen Saksin armeijasta muodostetun Saksan 12. armeijakunnan komentajana kunnes kohosi isänsä kuoltua 15. lokakuuta 1904 Saksin kuninkaaksi. Myöhemmin hän sai Preussin armeijassa vielä 1909 kenraalieverstin ja 1912 kenraalisotamarsalkan arvon. Saksassa puhjennut vallankumous pakotti Fredrik Augustin luopumaan kruunusta 13. marraskuuta 1918. Hän asui sen jälkeen Sleesian Sibyllenortissa.
Fredrik Augustin puoliso oli vuosina 1891–1903 Toscanan suurherttuatar Luise, mutta he erosivat kuningattaren siirryttyä elämään toisen miehen kanssa.
Leandro Motta
Leandro Wallace Motta dos Santos (s. 14. lokakuuta 1992 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Veikkausliigan Myllykosken Pallo -47:ää.
Motta siirtyi MYPA:an maaliskuussa 2014 osana seuran ja brasilialaisen Fluminense Football Clubin yhteistyötä.
The Crown Prince’s Double
The Crown Prince’s Double on vuonna 1915 ensi-iltansa saanut Van Dyke Brooken ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Maurice Costello ja Norma Talmadge. Vitagraph Studios oli elokuvan tuotantoyhtiönä ja V-L-S-E levittäjäyhtiönä. Elokuva jäi Talmadgen viimeiseksi Vitagraph-elokuvaksi. "The Crown Prince’s Double" kertoo Ostraun kuningaskunnan kruunuprinssistä Oscarista, joka karkotetaan maastaan vallankumouksen aikana, ja myöhemmin hän rakastuu Amerikassa.
"The Crown Prince’s Double" perustuu Gilbert Pattenin samannimiseen novelliin, jonka pohjalta Ann Mayring laati elokuvan käsikirjoituksen. "The Crown Prince’s Double" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 26. joulukuuta vuonna 1915, jonka jälkeen elokuvan maanlaajuinen ensi-ilta oli 7. helmikuuta vuonna 1916. Elokuvan nykyään oletetaan olevan kadonnut.
Viattomuuden kukka
Viattomuuden kukka ("Morning Glory") on Lowell Shermanin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1933. Katharine Hepburn sai siitä ensimmäisen Oscar-palkintonsa. Hän esittää Eva Lovelacea, pikkukaupungin amatöörinäyttelijää, joka tulee New Yorkiin päästäkseen teatterimaailmaan. Hän tutustuu teatterituottajaan ja näytelmäirjailijaan, jotka ovat molemmat hiukan ihastuneita Evaan. Niinpä Eva pääsee näyttämään taitojaan oikukkaan tähtinäyttelijättären sijaisena.
Ródoksen kansainvälinen lentoasema
Ródoksen kansainvälinen lentoasema ”Diagoras” (, , YPA: ΚΑΡΔ) on kansainvälinen lentoasema Ródoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee noin 15 kilometriä lounaaseen Ródoksen kaupungista aivan Paradeísin kaupungin tuntumassa.
Lentoasema aloitti toimintansa 28. kesäkuuta 1977. Se korvasi tuolloin Maritsán lentoaseman, joka on siitä lähtien ollut vain sotilaskäytössä. Lentoasema on omistettu antiikin aikaiselle nyrkkeilijälle ja Olympian kisojen voittajalle Diagoras Rodoslaiselle. Lentoasemaa on laajennettu vaiheittain, viimeksi laajemmin vuonna 2005. Lentokentän kiitotien pituus on metriä ja leveys 45 metriä. Lentokenttä on rakennettu noin 5 metrin korkeudelle merenpinnasta.
Lentoasema on Kreikan vilkkaimpia. Vuonna 2013 kenttää käytti noin kotimaan lentojen matkustajaa ja noin kansainvälistä matkustajaa. Aegean Airlines lentää kentälle Ateenasta. Lukuisat ulkomaiset yhtiöt, myös muun muassa Finnair, lentävät kentälle suoria reitti- tai tilauslentoja turistikaudella.
Taidekeskus Järvilinna
Taidekeskus Järvilinna on Jyväskylän lähellä toimiva kuvataiteen keskus. Se sijaitsee Laukaassa Leppäveden pohjoisrannalla, ja sitä ylläpitää Kauko Sorjosen säätiö. Järvilinnan pihapiirin tiloissa työskentelee useiden eri taiteenalojen taiteilijoita. Yleisö voi tutustua kuvataiteilijoiden, muotoilijoiden ja taidekäsityöläisten toimintaan, ostaa heidän teoksiaan ja osallistua heidän vetämilleen kursseille. Alueelle on vapaa pääsy. Järvilinnassa työskentelee kymmenkunta taiteilijaa.
Järvilinnassa on ympärivuotisesti tapahtumia ja näyttelytoimintaa, ja vuosittainen kesänäyttely on sen huomattavin näyttelytapahtuma. Päijänteen vahimman laivan S/S Lahtis-siipiratasaluksen kunnostusprojekti siirtyi keväällä 2014 Järvilinnaan, jossa alus on tarkoitus kunnostaa vesillelaskukuntoon.
Järvilinnan päärakennus on valmistunut vuonna 1891. Sen rakennutti Viitasaaren tuomiokunnan tuomari Karl Hjelt (1843–1909) omaan käyttöönsä. Kouluhallitus osti tilan vuonna 1920 poikien vastaanottolaitosta varten. Tällaisessa valtion erityiskasvatuskäytössä alue oli vuoteen 1969. Lyhyen välivaiheen jälkeen päärakennus palasi erityiskasvatukseen 1980-luvulla Kuhankosken opetuskotina. Vuoden 2008 lopussa kiinteistö siirtyi valtiolta Kauko Sorjosen säätiön omistukseen.
Järvilinna on erityisammattikoulun aikana 1993 luokiteltu Valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuuriympäristöksi.
Viattomuuden kukka (1958)
Viattomuuden kukka on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1958. Se perustuu samaan Zoë Akinsin näytelmään kuin vuoden 1933 "Viattomuuden kukka", josta Katharine Hepburn sai Oscarin. Nyt Susan Strasberg esittää Eva Lovelacea, pikkukaupungin amatöörinäyttelijää, joka tulee New Yorkiin päästäkseen teatterimaailmaan. Hän tutustuu teatterituottajaan (Henry Fonda) ja näytelmäkirjailijaan (Christopher Plummer), jotka ovat molemmat hiukan ihastuneita Evaan. Niinpä Eva pääsee näyttämään taitojaan oikukkaan tähtinäyttelijättären sijaisena.
UEFA:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 1998
Vuoden 1998 jalkapallon MM-kilpailujen karsintoihin osallistui Euroopan maanosaliitosta UEFA:sta 50 maata, jotka pelasivat maanosan 14:stä MM-kisojen kiintiöpaikasta. Maanosan 15. kisapaikka meni automaattisesti isäntämaalle Ranskalle, eikä se siten ollut mukana MM-karsinnoissa.
Karsinnoissa joukkueet arvottiin yhdeksään lohkoon. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkovoittajat sekä paras lohkokakkonen selviytyivät MM-kisoihin, ja toiseksi sijoittuneet pelasivat keskenään kaksoisottelut pääsystä MM-kisoihin.
Ottelu oli uusintaottelu, koska alun perin Viron joukkue ei tullut paikalle Tallinnassa pelattavaksi tarkoitettuun otteluun.
Skotlanti selviytyi parhaana lohkokakkosena MM-kilpailuihin. Muut lohkoissaan toiseksi sijoittuneet pelasivat kaksoisottelut MM-kilpailuihin pääsystä. Kaksoisotteluiden voittajina kisoihin selviytyivät Kroatia, Italia, Belgia ja Jugoslavia.
Julia Navarro
Julia Navarro (s. 1953 Madrid) on espanjalainen kirjailija.
Aleix Vidal
Aleix Vidal Parreu (s. 21. elokuuta 1989 Valls, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Sevillaa ja on pelipaikaltaan joko oikea laitalinkki tai laitapuolustaja.
Vidal siirtyi vuonna 2008 Espanyolin organisaatioon, mutta ei koskaan onnistunut nousemaan seuran edustusjoukkueeseen. Alkuvuoden 2009 hän vietti lainalla kreikkalaisseura Panthrakikosissa. 31. elokuuta 2009 hän teki sopimuksen Segunda Divisiónissa pelanneen Gimnàstic de Tarragonan kanssa. Vidal pelasi kuitenkin suurimman osan kaudesta seuran reservijoukkueessa Pobla de Mafumetissa.
Kesällä 2010 Vidal siirtyi Mallorcaan, josta hänet siirrettiin seuran reservijoukkueeseen. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi andalusialaisseura Almerían reservijoukkueeseen.
Vidal teki ensiesiintymisensä Almerían edustusjoukkueessa 27. elokuuta 2011 ottelussa Córdobaa vastaan. Hänelle myönnettiin myös pelipaidan numerokseen 8, kun aikaisemmin sitä kantanut Albert Crusat lähti seurasta. Toisella kaudellaan 2012–2013 hän teki pelaamissaan 37 ottelussa neljä (4) maalia. Kauden päätteeksi seura onnistui nousemaan maan pääsarjaan Primera Divisióniin kahden vuoden tauon jälkeen.
6. elokuuta 2013 Vidal teki Almerían kanssa kesään 2017 ulottuvan jatkosopimuksen. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa 19. elokuuta 2013 Villarrealia vastaan.
16. kesäkuuta 2014 Vidal siirtyi Sevillaan ja teki seuran kanssa nelivuotisen sopimuksen. Hänestä maksettiin 3 miljoonan euron siirtokorvaus. Hän pelasi ensimmäisen virallisen ottelunsa joukkueessa 12. elokuuta 2014 UEFA Super Cupin loppuottelussa Real Madridia vastaan. 11 päivää myöhemmin hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa sarjakauden avausottelussaan Valenciaa vastaan.
7. kesäkuuta 2015 vahvistettiin Vidalin siirtyvän Barcelonaan 22 miljoonan euron siirtokorvauksella ja viisivuotisella sopimuksella. Barcelonaa koskevan siirtokiellon vuoksi Vidal voi pelata seurassa aikaisintaan tammikuussa 2016.
Elokuussa 2018 Vidal siirtyi Sevillaan 8,5 miljoonan euron siirtosummalla.
Vidal teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 11. kesäkuuta 2015 pelatussa ystävyysottelussa Costa Ricaa vastaan, kun hänet vaihdettiin puoliajalla kentälle.
The Battle Cry of Peace
The Battle Cry of Peace (myös nimillä "A Call to Arms Against War" ja "The Battle Cry of War"; Isossa-Britanniassa nimenä "An American Home") on vuonna 1915 ensi-iltansa saanut J. Stuart Blacktonin ja Wilfrid Northin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä sotadraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Charles Richman, L. Rogers Lytton ja James W. Morrison. Elokuvassa sivuroolissa esiintynyt Norma Talmadge teki läpimurtonsa elokuvan ansiosta.
Ohjaaja Blackton oli laatinut elokuvan käsikirjoituksen Hudson Maximin kirjan "Defenseless America" (1915) pohjalta. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Vitagraph Studios, ja elokuvan levitti Vitagraph-Lubin-Selig-Essanay (V-L-S-E). "The Battle Cry of Peace" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 9. syyskuuta vuonna 1915, jonka jälkeen elokuva pääsi maanlaajuiseen teatterilevitykseen 14. syyskuuta 1915. Blackton teki elokuvan sen takia, koska hän halusi Yhdysvaltojen liittyvän ensimmäisen maailmansodan ympärysvaltoihin. Muun muassa entinen Yhdysvaltain presidentti Theodore Roosevelt oli yksi elokuvan vankoista kannattajista.
"The Battle Cry of Peace" sai jatko-osan, "Womanhood, the Glory of the Nationin", vuonna 1917. Suurin osa "The Battle Cry of Peacesta" on kadonnut. Nykypäivään asti säilynyttä elokuvan materiaalia säilytetään George Eastman Housen elokuva-arkistossa.
"The Battle Cry of Peace" kertoo sodan runtelemasta maailmasta. Yhdysvaltain vihollismaat käyttävät pasifisteja sotilaina, jotka pitävät huolen, että Yhdysvallat ei käytä liikaa varoja puolustukseen. Sitten vihollismaat hyökkäävät Yhdysvaltoihin, minkä jälkeen he miehittävät ja tuhoavat maan.
Kiinanpokeri
Kiinanpokeri on korttipeli 2–4 pelaajalle. Pokerikäsiin perustumisesta huolimatta se ei ole varsinaisesti pokeripeli, sillä siitä puuttuu panostuspeli kokonaan. Kiinanpokeri on silti suosittu pokerinpelaajien keskuudessa, koska se on pokerihenkinen ja soveltuu uhkapeliksi.
Kiinanpokerijako voidaan jakaa kolmeen vaiheeseen:
Sekoittamisen jälkeen jaetaan kullekin pelaajalle 13 korttia.
Pelaajan tehtävä on jakaa 13 korttia kolmeksi eri pokerikädeksi: etu- keski- ja takapeliksi. Takakäden on muodostuttava viidestä kortista ja sen on oltava vahvin kolmesta pokerikädestä. Keskipelin on myös muodostuttava viidestä kortista ja sen pitää olla vahvempi kuin etupeli. Etupeli muodostuu kolmesta kortista ja sen tulee olla heikoin kolmesta kädestä.
Viiden kortin pokerikädet noudattavat tavanomaista pokerikäsien arvojärjestystä.
Kolmen kortin kädessä voi olla ainoastaan haipelejä, pareja tai kolmosia. Värit tai suorat eivät ole mahdollisia.
Kun pelaajat ovat muodostaneet kätensä, kortit avataan ja lasketaan pisteet. Kunkin pelaajan tiettyä kättä (etu-, keski- tai takapeli) verrataan toisten pelaajien vastaavaan käteen. Parempi käsi ansaitsee pisteen huonommalta kädeltä.
Jos pelaaja voittaa kaikki kolme kättä jotain pelaajaa vastaan, tyypillisesti tästä palkitaan niin sanotulla scoopilla, joka tarkoittaa että tavanomaisilla säännöillä pelaaja saa pisteet kaksinkertaisesti. Siten hän voittaa kuusi pistettä kolmen sijasta.
Jos pelaaja tekee laittoman käden (esimerkiksi tekee etupelistä vahvemman kuin keski- tai takapelistä), vastustaja saa automaattisesti scoopin.
Useimmat pelaavat kiinanpokeria bonussäännöillä. Esimerkiksi neloset tai paremmat takapelissä, täyskäsi tai parempi keskipelissä tai kolmoset etupelissä oikeuttavat bonuspisteisiin.
Puoliavokiinanpokeri on kiinanpokerin muunnelma, jossa pelaajat saavat aluksi viisi korttia, joista muodostetaan alkuasetelmat. Tämän jälkeen pelaajat nostavat vuorollaan yhden kortin, jonka sijoittavat etu-, keski- tai takapeliin. Kun kullakin pelaajalla on edessään kolmetoista korttia, lasketaan pisteet.
Leijona talvella
Leijona talvella () on Anthony Harveyn ohjaama historiallinen elokuva vuodelta 1968. Elokuva sijoittuu Englannin kuningaskuntaan vuonna 1183. Kuningas Henrik II kutsuu vaimonsa Eleonoora Akvitanialaisen ja kolme poikaansa perhetapaamiseen, jonka tarkoituksena on sopia vallanperijästä.
Katharine Hepburn sai Oscarin roolistaan kuningatar Eleonoora Akvitanialaisena, James Goldman käsikirjoituksesta ja John Barry musiikista. Lisäksi elokuva sai neljä muuta Oscar-ehdokkuutta.
Elokuva perustuu Goldmanin Broadway-näytelmään vuodelta 1966. Vuonna 2003 sai ensiesityksensä näytelmästä tehty televisioelokuva "Leijonan talvi", jonka pääosia esittivät Patrick Stewart ja Glenn Close.
Päivää, herra Kivi
Päivää, herra Kivi on Timo Linnasalon ohjaama suomalainen tragikomedia vuodelta 1984. Elokuva seuraa pikkupaikkakunnan kirjastoapulaisen Helinän (Kristiina Elstelä) elämää kesänä, jolloin hän harjoittaa paikallista teatteriseuruetta esittämään Aleksis Kiven näytelmää "Yö ja päivä" ja rakastuu taas nuoruuden ihastukseensa, hiljaiseen nuohoojamieheen (Markku Huhtamo), joka on paitsi harrastajakirjoittaja, myös naimisissa.
Elokuva tehtiin Aleksis Kiven syntymän 150-vuotisjuhlan innoittamana. Linnasalon ohella elokuvan toisena käsikirjoittajana toimi Ilpo Tuomarila.
"Päivää, herra Kivi" sai teatterikierroksellaan runsaat 2 500 katsojaa. Vuoden 1988 televisioesitys keräsi 79 000 katsojaa.
Teatteriensi-illan aikaiset kritiikit elokuvasta olivat varsin myönteisiä. Aamulehden Erkka Lehtola piti elokuvaa helpommin avautuvana kuin Linnasalon edellistä teosta, Dostojevski-sovitusta "Aikalainen". Tapani Maskula taas piti elokuvaa katsojan kannalta hankalana ymmärtää, koska ohjaaja ei juuri selittele toden ja fantasian rajoja tai motivoi käytettyjen näkökulmien vaihteluita. Useimmat kriitikot arvostivat erityisesti Kristiina Elstelän luovaa hulluutta ylistävää roolityötä.
Viitasaaren elokuvaviikolla 1985 Timo Linnasalo sai elokuvasta Humanismin käsi -palkinnon.
Erkki Miinala
Erkki Miinala (s. 19. elokuuta 1986 Kemi) on suomalainen maalipalloilija. Hän aloitti pelaamisen kymmenen vuoden iässä, mutta alkoi tosissaan harrastamaan lajia vasta 19-vuotiaana. Hänen heikkonäköisyytensä johtuu verkkokalvorappeumasta. Vapaa-ajallaan Miinala soittaa rumpuja rock-yhtyeessä ja työskentelee puhtaaksikirjoittajana. Hän voitti kultaa vuoden 2012 paralympialaisissa.
Planet Punk Music
Planet Punk Music on saksalainen levy-yhtiö. Sen perustivat Sebastian Göckede sekä Sven Gruhnwald syyskuussa 2008. Levy-yhtiön tytäryhtiöitä ovat Big Blind Music, High 5 Records sekä Punq Records. Yhtiö on perustettu Hampurissa, mutta sen pääkonttorin tämänhetkinen osoite sijaitsee Berliinissä. Videopalvelu YouTubessa "Planet Punk Music" toimii nimellä ""You Love Dance. TV"".
Suomessa ja muualla pohjoismaissa levymerkin musiikkia julkaisee .
The Social Secretary
The Social Secretary on vuonna 1916 ensi-iltansa saanut John Emersonin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamakomediaelokuva, jonka pääosassa on Norma Talmadge. Fine Arts Film Company toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja Triangle Film Corporation levittäjäyhtiönä.
"The Social Secretaryn" käsikirjoituksen laativat ohjaaja Emerson ja Anita Loos, ja elokuvan tuotti D. W. Griffith. Elokuva kuvattiin keväällä 1916. "The Social Secretary" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 17. syyskuuta vuonna 1916. Yhdysvaltain lisäksi elokuvaa esitettiin myös Euroopassa. Elokuva uudelleenjulkaistiin Yhdysvaltain elokuvateattereissa vuonna 1924.
"The Social Secretary" on säilynyt kokonaisena nykypäivään asti. Elokuvan kopioita säilytetään monissa virallisissa elokuva-arkistoissa, kuten Yhdysvaltain kongressin kirjastossa, George Eastman Housessa, British Film Institutessa ja Los Angelesin Kalifornian yliopistossa. Grapevine Video -yhtiö julkaisi "The Social Secretaryn" Yhdysvalloissa DVD:lle vuonna 2004. Elokuva on julkaistu DVD:lle myös vuosina 2011 ja 2012. "The Social Secretary" esitettiin Berliinin elokuvajuhlilla 9. helmikuuta vuonna 2007.
Mayme on nuori ja kaunis sihteeri, joka joutuu pukeutumaan töihin tyylittömästi välttääkseen hänen miespuolisten työnantajiensa epäsiveelliset lähentelyt. Mayme ottaa lopulta uuden työn sihteerinä, jolloin hänen työnantajanaan on varakas nainen. Varakkaalla naisella on kuitenkin irstasmielinen poika, ja Mayme tekee itsestään niin ruman kuin mahdollista välttääkseen miehen mahdolliset Maymeen kohdistuvat romanttiset ajatukset. Mayme esittää vanhaa sisäkköä de Puystereille, ja valepukunsa alta hän on rouvalle tavallinen herttainen nainen, "uudistaa" Jimmie-pojan arvostamaan naisia ja pelastaa Elsie-tyttären avioliitolta, missä hänen aviomiehenään olisi ollut häijy ulkomaalainen ja de Puystereiden omaisuutta haikaileva kreivi Limonittiez. Myöhemmin Jimmie saa tietää Maymen valepuvusta vanhana sisäkkönä ja todellisesta ulkonäöstä. Jimmie rakastuu Maymeen ja kosii häntä. Mayme vastaa myöntävästi kosintaan, ja hänestä tulee de Puysterin perheenjäsen.
André Bangambula Vindu
André Bangambula Vindu (s. 1. lokakuuta 1953 Kinshasa) on Kiinaan muuttanut kinshasankongolainen säveltäjä. Hänen teoksiaan on esitetty Afrikan, Amerikan ja Aasian maissa.
Vindu opiskeli aluksi Kinshasassa vuosina 1969–76. Vuosina 1985–91 hän opiskeli muun muassa sävellystä Shanghain musiikkikonservatoriossa, josta hän sai taiteiden kandidaatin ja maisterin arvonsa. Hänet kutsuttiin tarkkailijaksi UNESCO:n Kansainväliseen säveltäjärostrumiin Pariisiin vuonna 1992. Vindu luennoi musiikin teoriasta ja saksofoninsoitosta silloisessa Zairessa. Hän toimi muun muassa Kinshasan "Centre d'Études et de Diffusion des Arts'n" musiikin laitoksen johdossa 1980-luvulla. Vindu on myöhemmin opettanut Tsing Mui Piano Companyssa Hongkongissa ja Shanghai American Schoolissa.
Vindun teoksia ovat muiden muassa "Ballade" alttosaksofonille ja orkesterille (1989), "Symphonic Poem" orkesterille (1990), jousikvartetot, puhallinkvintetto sekä pianolle sävelletyt sarjat ja fuugat.
Luettelo Suomen pääministerien puolisoista
Tämä on luettelo Suomen pääministereinä toimineiden henkilöiden puolisoista. Luettelossa on kursivoitu niiden henkilöiden nimet, jotka eivät ole olleet naimisissa puolisonsa kanssa tämän pääministerikauden aikana.
In Neighboring Kingdoms
In Neighboring Kingdoms on vuonna 1910 ensi-iltansa saanut William Humphreyn ohjaama ja Beta Breuilin käsikirjoittama yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva. Elokuva on genreltään komedia, ja sen pääosassa on John Bunny. Vitagraph Studios oli elokuvan tuotantoyhtiönä ja General Film Company levittäjäyhtiönä.
"In Neighboring Kingdoms" on varhaisimpia Norma Talmadgen elokuvia. "In Neighboring Kingdoms" onkin ensimmäinen elokuva hänen Vitagraph-sopimuksessaan. Elokuva sai ensi-iltansa 27. joulukuuta vuonna 1910. Elokuva on säilynyt nykypäivään asti, ja sitä säilytetään New Yorkissa sijaitsevassa Museum of Modern Art -taidemuseossa.
Alexander Domínguez
Alexander Domínguez Carabali (s. 5. kesäkuuta 1987) on ecuadorilainen jalkapallomaalivahti, joka on edustanut pitkään maansa pääsarjassa pelaavaa LDU Quitoa.
Ecuadorin jalkapallomaajoukkueessa Domínguez debytoi vuonna 2011 ja on pelannut siinä 42 ottelua. Valmentaja Reinaldo Rueda valitsi hänet ykkösmaalivahdiksi vuoden 2014 MM-kisoihin, joissa Domínguez valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi 0-0-tasapelissä Ranskaa vastaan. Hän teki muutamia hienoja torjuntoja pelissä. Ecuador ei selviytynyt mukaan jatkokierroksille. Domínguez on 193 senttimetriä pitkä.
Massimo Mutarelli
Massimo Mutarelli (s. 13. tammikuuta 1978 Como, Italia) on italialainen entinen jalkapalloilija, jonka viimeinen seura oli Atalanta BC vuonna 2012. Vuonna 1995 Atalantan riveissä ammattilaisuransa aloittanut keskikenttäpelaaja pelasi uransa aikana bergamolaisjoukkueen lisäksi kotimaansa Genoa CFC:ssä, US Palermo, SS Laziossa ja Bologna FC:ssä. Lazion riveissä Mutarelli pelasi myös Mestareiden liigaa. Italiaa alle 17- 18- ja 21-vuotiaissa edustanut Mutarelli pelasi ammattilaisuransa aikana 340 ottelua, joissa hän teki 18 maalia.
I Love You, Man
I Love You, Man on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva, jonka on ohjannut John Hamburg. Elokuvan pääosissa esiintyvät Paul Rudd ja Jason Segel.
Kiinteistönvälittäjä Peter Klaven on juuri kihlautunut naisystävänsä Zooey Ricen kanssa. Zooey ja hänen ystävänsä Denise ja Hailey ovat hurmioituneita, mutta samalla huolissaan siitä, ettei Peterillä ole miespuolisia ystäviä. Peter salakuuntelee naisten keskustelua ja päättää hankkia itselleen ystävän ja samalla best manin.
Peter pyytää neuvoa miesten kanssa toimimiseen homoseksuaalilta pikkuveljeltään Robbielta. Peter päätyy katselemaan jalkapallo-ottelua Lonnie-nimisen miehen kanssa, mutta tämä on kovaääninen ja päätyy tappelemaan muiden katsojien kanssa. Peter lounastaa Doug-nimisen miehen kanssa, joka on kuitenkin biseksuaali ja luulee olevansa Peterin kanssa treffeillä. Seuraavaksi Peter tapaa yksinäisen Melin, mutta etukäteen näkemästään valokuvasta poiketen tämä onkin vanhus. Peter liittyy mukaan Barryn, Denisen aviomiehen, järjestämään pokeri-iltaan, mutta oluenjuontikilpailun päätteksi hän oksentaa Barryn päälle.
Peter on epätoivoinen uuden ystävän löytämisessä, kunnes isännöimässään Lou Ferrignon asuntoesittelyssä hän tapaa Sydney Fifen, sijoittajan, joka kertoo saapuneensa paikalle viettelemään naisia ja nauttimaan ilmaisesta ruoasta. Miehet viettävät illan baarissa ja ystävystyvät. Sydney kutsuu Peterin autotalliinsa, ”miesten luolaan”, jossa miehet pitävät hauskaa ja nauttivat molempien palvomasta Rush-rockyhtyeestä.
Peterin ja Zooeyn on tarkoitus viettää yhteinen ilta television ääressä, mutta Sydney kutsuu molemmat Rushin konserttiin. Miehet nauttivat esityksestä, mutta Zooey kokee jäävänsä huomiotta. Sydney tekee Peterin vaikeutuneeksi kysyessään, miksi tämä on menossa naimisiin juuri Zooeyn kanssa. Peterin seurassa Sydney päätyy tappelemaan Lou Ferrignon kanssa ja asettaa Peterin työn osalta hankalaan asemaan. Hän myös pyytää Peteriltä kahdeksan tuhannen dollarin lainaa, jolloin Zooey alkaa epäillä Sydneyn tarkoitusperiä. Peter esittää kihlatulleen kysymyksen siitä, miksi he ovat menossa naimisiin. Zooey vihastuu ja siirtyy asumaan väliaikaisesti Denisen luokse.
Peter huomaa Sydneyn käyttäneen lainarahat naurettaviin mainostauluihin. Peter pitää tekoa epämiellyttävänä ja päättää lopettaa ystävyyssuhteensa Sydneyyn, mikä edesauttaa saamaan välejä kuntoon Zooeyn kanssa. Pian Peter saa kuitenkin huomata, että Sydneyn luomat mainokset edistävät liiketoimintaa, varmistavat Ferrignon talon onnistuneen myynnin ja houkuttelevat uusia asiakkaita. Peter alkaa tuntea pahaa oloa katkaistuaan välit Sydneyyn, mutta ei silti kutsu tätä häihinsä. Peter kokoaa suuren joukon best maneja, joihin kuuluvat isä Oswald, pikkuveli Robbie, Lou Ferrigno, Lonnie, Doug ja Mel. Tästä huolimatta Peter näyttää hieman surulliselta ja vaikuttaa kaipaavan Sydneytä. Zooey päättää kutsua Sydneyn, joka onkin jo matkalla häihin. Juuri ennen vihkivalaa Sydney saapuu paikalle. Mies lupaa palauttaa lainaamansa rahat ja sanoo, että mainostaulut ovat hänen häälahjansa. Sydney liittyy best manien joukkoon.
Captivating Mary Carstairs
Captivating Mary Carstairs on vuonna 1915 ensi-iltansa saanut Bruce M. Mitchellin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen mykkä romanttinen komediaelokuva, jonka pääosassa on Norma Talmadge. National Pictures Company toimi elokuvan tuotantoyhtiönä. "Captivating Mary Carstairs" oli Talmadgen ensimmäinen Hollywood-elokuva.
Elokuvan käsikirjoituksen laati Anthony Coldeway Henry Sydnor Harrisonin samannimisen romaanin (1910) pohjalta. "Captivating Mary Carstairs" kuvattiin Kalifornian Los Angelesin kaupunginosassa West Hollywoodissa, joka on nykyään itsenäinen kaupunki. "Captivating Mary Carstairsin" fiaskoksi muodostunut tuotanto johti elokuvan huonoon menestykseen. Elokuva oli saanut ensi-iltansa 27. elokuuta vuonna 1915 Hollywoodissa. Elokuvassa esiintyi myös Talmadgen Constance-sisar. Elokuvan nykyään oletetaan olevan kadonnut.
Mary Carstairsin isä, joka ei ole nähnyt tytärtään asumuseronsa jälkeen, palkkaa nuoren miehen kidnappaamaan hänet. Nuori mies, joka sieppaa Maryn satamassa, rakastuu häneen. Ennen kuin he palaavat herra Carstairsin talolle, he karkaavat naimisiin.
Kolmistaan (elokuva)
Kolmistaan on suomalainen romanttinen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa 1. helmikuuta 2008. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Peter Lindholm. Elokuva julkaistiin DVD:llä 6. kesäkuuta 2008. Katri Ylanderin "Kaikki nämä sanat" -albumin kappale ”Sirkus” toimi elokuvan tunnuskappaleena.
Elokuva kertoo ihastumisesta, rakkauden rajoista ja avioliitosta. Onnellista perhe-elämää vaimonsa Marian ja kahden lapsensa kanssa viettävä Tomi törmää sisustusliikkeenmyyjään Janitaan, joka ihastuu tietämättään varattuun mieheen. Tomi ja Janita aloittavat suhteen, ja pettämisen sijaan Tomi kertoo Janitasta vaimolleen.
Elokuvan budjetti oli 1 062 302 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön tukea oli 550 000 euroa. Elokuvaa esitettiin 20 elokuvateatterissa ja sen näki 22 025 katsojaa.
Angry Birds Transformers
Angry Birds Transformers on Rovio Entertainmentin kymmenes "Angry Birds" -peli, joka julkaistiin lokakuussa 2014 iOS:lle ja Androidille. Peli kehitettiin yhdessä Hasbron kanssa. Hasbro on julkaissut myös pelin mukaisia leluja, joita on mahdollista skannata QR-koodien avulla peliin pelattaviksi hahmoiksi.
Daniel Kollar
Daniel Kollar (s. 29. maaliskuuta 1994, Seinäjoki) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa maalivahtina Ykkösen HIFK:ssa. Kollar on pelannut Veikkausliigassa FC Hongan ja PK-35 Vantaan riveissä yhteensä 45 ottelua.
Daniel Kollarin ura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2010, kun hän nousi Veikkausliigassa pelanneen FC Hongan reservijoukkue Pallohongan kokoonpanoon. Kollar pelasi kausina 2010–2012 yhteensä 36 Kakkosen ottelua. Kauden 2013 Kollar pelasi lainalla Ykkösen AC Kajaanissa.
Kollar debytoi Veikkausliigassa 4. toukokuuta 2014 ottelussa FC Honka–FF Jaro. Hän jakoi torjuntavastuun kauden 2014 aikana Walter Viitalan kanssa ja pelasi yhteensä 18 liigaottelua. FC Honka oli Veikkausliigassa yhdestoista, mutta se menetti sarjapaikkansa, kun seura ei saanut liigalisenssiä seuraavalle kaudelle.
Kaudeksi 2015 Kollar siirtyi Ykkösen PS Kemiin. Kollar jakoi torjuntavastuun Juhani Pennasen kanssa, ja Ykkösen otteluita kertyi kauden aikana 18. PS Kemi voitti Ykkösen kaudella 2015 ja nousi Veikkausliigaan.
Kollar siirtyi kaudeksi 2016 Veikkausliigaan nousseen PK-35 Vantaan riveihin. Kollar pelasi kauden 2016 aikana PK-35:n ykkösmaalivahtina 27 liigaottelua. PK-35 jäi kaudella 2016 Veikkausliigassa viimeiseksi, ja seura meni kauden päätteeksi konkurssiin.
Kaudeksi 2017 Kollar siirtyi Ykkösen Gnistaniin. Kollar aloitti kauden Gnistanin ykkösmaalivahtina, mutta menetti paikkansa loppukaudesta Alessandro Marzuolille. Kollar pelasi kaudella 2017 yhteensä 13 Ykkösen ottelua. Gnistan jäi sarjassa viimeiseksi ja putosi Kakkoseen. Kauden pääteeksi hän pelasi kaksi liigakarsintaottelua Veikkausliigassa pelanneen HIFK:n riveissä.
Kollar siirtyi pysyvästi Ykköseen pudonneen HIFK:n riveihin kaudeksi 2018.
Daniel Kollar debytoi ikäluokkansa (1994) maajoukkueessa 15-vuotiaana 25. elokuuta 2009 Norsjössä pelatussa ottelussa Ruotsi–Suomi. Hän pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa 31 ottelua sekä yhden ottelun vuotta vanhempien (1993) maajoukkueessa.
The Children in the House
The Children in the House on vuonna 1916 ensi-iltansa saanut Chester M. Franklinin ja Sidney Franklinin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosassa on Norma Talmadge.
"The Children in the House" -elokuvan käsikirjoituksen laati Roy Somerville, ja se kuvattiin Kalifornian Los Angelesin Hollywoodissa sijaitsevilla tuotantoyhtiö Fine Arts Film Companyn studioilla Sunset Boulevardin varrella. "The Children in the House" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 30. huhtikuuta vuonna 1916. Elokuvan Yhdysvaltain teatterilevityksestä vastasi Triangle Film Corporation.
"The Children in the House" on säilynyt kokonaisena nykypäivään asti, ja se on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. Elokuvasta on julkaistu DVD-versiot vuosina 2006, 2010 ja 2011. Lisäksi elokuvan kopiota säilytetään George Eastman House -museossa ja Los Angelesin Kalifornian yliopistossa.
Cora valitsee rahan rakkauden sijaan. Hän avioituu varakkaan pankinjohtajan pojan Arthur Vincentin kanssa nuoruuden ensirakkauden Charles Brownin sijasta. Aviopari saa kaksi lasta, mutta vaimo ja lapset eivät saa Arthuria irti kabareetanssija Jane Courtenaysta, jonka kanssa hän viettää suurimman osan ajastaan. Cora viettää paljon aikaa lastensa, sisarensa ja hänen aviomiehensä (Charles Brownin veli) kanssa, ja toivoo naineensa paremman aviomiehen. Pian Janen taloudelliset vaatimukset Arthurille alkavat tulla kohtuuttomiksi, ja Arthur alkaa suunnitella muutamien ystäviensä kanssa pankkiryöstöä isänsä pankkiin. Pankkiryöstön jälkeen todisteet viittaavat Charlesiin, joka toimii pankin kassanhoitajana. Viimein poliisi nappaa oikeat ryöstäjät, ja Arthur kuolee takaa-ajon yhteydessä. Lopulta Cora tajuaa virheensä, että miksei hän avioitunut Charlesin kanssa ennen Arthurin kuvioihin astumista, ja kaksikko palaa yhteen.
Kasikko
Kasikko () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Syväjärven länsipuolella 18 kilometriä Kattilasta luoteeseen. Kylässä on kymmenen asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuulunut kylä mainitaan autiona ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 siellä asui 117 vatjalaista ja kaksi savakkoa Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka viereisen kartanon maaorjia, jotka kuuluivat aluksi Soikkolan ja vuodesta 1878 lähtien Valkovitsan ortodoksiseen seurakuntaan.
Kasikon kartanon perusti 1700-luvun lopussa valtioneuvoksen leski Darja Polenova. Myöhemmin sen omisti sensorina sekä "Vestnik Jevropy" ja "Russkaja starina" -lehtien toimittajana tunnettu Nikolai Kruze, joka rakensi sinne myllyn ja majatalon kapakoineen. Hänen perillisensä perusti vuonna 1911 sahan läheiselle Mustajoelle. Kartanosta muistuttavat nykyään vain sen puiston vanhat puut.
Neuvostoaikana Kasikko kuului ensin Villikaisin ja myöhemmin Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 siellä oli 28 ja vuonna 2007 kuusi asukasta.
Suuri-Rasi
Suuri-Rasi () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Syväjärven itäpuolella 13 kilometriä Kattilasta pohjoiseen. Kylässä on 18 asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuulunut Rasi ("Rasja") mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa esiintyvät Suuri- ja Pieni-Rasi sekä autio ”Keski-Rasi” ("Rasia Seredneia"). Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Suuressa eli ”Suomalaisessa” Rasissa ("Tšuhonskaja Rassija") asui 75 savakkoa ja 20 vatjalaista. Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka Utesenin (ven. "Utešenije") kartanon maaorjia. Myöhemmin Rasi (Suuri-Rasi) mainitaan inkerinsuomalaisena kylänä, jonka asukkaat kuuluivat Kattilan luterilaiseen seurakuntaan.
Neuvostoaikana Suuri-Rasi kuului Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 siellä oli 48 ja vuonna 2007 27 asukasta.
Suuri-Kontu
Suuri-Kontu eli Suuri-Valkovitsa () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Syväjärven ja Paapinajärven välisen kannaksen länsipuolella 18 kilometriä Kattilasta luoteeseen. Kylässä on 29 asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuulunut Valkovitsa mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Sen kieleltään itämerensuomalaiset asukkaat harjoittivat maanviljelyä ja kalastusta sekä valmistivat rautaa paikallisesta malmista. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Suuressa-Valkovitsassa asui 135 vatjalaista. Ennen 1860-lukua kylän talonpojat olivat Valkovitsan kartanon maaorjia. 1800-luvun alussa rakennetun kartanon omistaja perusti vuonna 1878 Valkovitsan ortodoksisen seurakunnan, jolle rakennettiin arkkitehti Bulanovin suunnittelema kirkko. Sitä ennen asukkaat kuuluivat Soikkolan seuraukuntaan. Kylässä puhuttiin vatjaa vielä vuonna 1892, mutta toisen maailmansodan aikana se oli jo kokonaan venäläistynyt.
Neuvostoaikana Suuri-Valkovitsa kuului ensin Villikaisin ja myöhemmin Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 kylässä oli 35 ja vuonna 2007 23 asukasta. Valkovitsan kartanon päärakennus ja kylän kirkko ovat tuhoutuneet. Osa kartanon puistoalueesta on säilynyt ja sen rinteeltä avautuu komea näköala lähistön järville ja Suomenlahdelle.
Valkovitsan rautatieasema sijaitsee melko kaukana kylästä Kattilasta Laukaansuuhun johtavan radan varrella. Asemalla on kahdeksan asukasta.
Abel Nyholm
Abel Nyholm (25. tammikuuta 1845 Suodenniemi – 2. joulukuuta 1907 Virrat) oli suomalainen kirkkoherra, valtiopäivämies ja suomentaja.
Nyholmin vanhemmat olivat Merikarvian kirkkoherra Gustaf Nyholm (1820–1879) ja Hilma Annell. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1866 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1869. Nyholm vihittiin papiksi 1870.
Nyholm toimi kirkkoherrana Vaasassa 1879–1894 ja Virroilla 1894–1907. Hän sai rovastin arvon 1885. Nyholm osallistui säätyvaltiopäiville papiston edustajana.
Nyholm oli naimisissa vuodesta 1874 Ilmajoen kirkkoherran Carl Rudolf Forsmanin tyttären Elisabet Forsmanin (1854–1910) kanssa. Heidän lapsiaan olivat professori Yrjö Airila ja kielentutkija Martti Airila.
Laura Marsin silmät
Laura Marsin silmät ("Eyes of Laura Mars") on Irvin Kershnerin ohjaama psykologinen trilleri vuodelta 1978. Sen pääosissa näyttelevät Faye Dunaway ja Tommy Lee Jones. Käsikirjoituksen muokkasi David Zelag Goodman uraansa aloitelleen kauhuohjaaja John Carpenterin elokuvayhtiölle tarjoamasta tarinasta ”Eyes”, ja "Laura Marsin silmistä" tuli näin ensimmäinen merkittävä elokuva, jossa Carpenter oli mukana.
Nimirooli oli alun perin tarkoitettu tuottaja Jon Petersin silloiselle naisystävälle Barbra Streisandille, mutta tämä kieltäytyi ottamasta roolia sen väkivaltaisen erotiikan vuoksi. Nimiosaan valittiin Faye Dunaway, joka oli juuri voittanut Oscarin roolistaan elokuvassa "Kasvot kuvaruudussa". Streisand kuitenkin piti elokuvan tunnussävelmäksi valitusta laulusta ”Prisoner” ja esittää sen elokuvan soundtrackillä.
"Laura Marsin silmiä" on luonnehdittu amerikkalaiseksi versioksi italialaisten kauhuelokuvien giallo-lajityypistä. Elokuva tunnetaan myös juonensa monista harhautuksista ja yllättävästä loppuratkaisusta.
Laura Mars (Faye Dunaway) on kuuluisa muotivalokuvaaja, joka on erikoistunut tyylitellyn väkivaltaisiin kuviin. Keskellä hänen kuviaan koskevaa kiistelyä niiden mahdollisesta väkivallan ihannoinnista ja naisten alistamisesta Laura Mars alkaa saada näkyjä, joissa tuntee näkevänsä murhaajan teot tämän silmien kautta.
Poliisimies John Neville (Tommy Lee Jones) näyttää Lauralle kuvia selvittämättömistä henkirikoksista, ja monet niistä muistuttavat yllättävän tarkoin Lauran lavastamia muotikuvatilanteita. Lauran tuttuja muotialan ihmisiä alkaa joutua murhien uhriksi, ja Lauran omat näyt alkavat vaikuttaa siltä, että myös hänen oma henkensä on uhattuna.
Laura ja John Neville rakastuvat, ja vähitellen tilanteet johtavat Lauran kohtaamaan tappajan, joka murtautuu hänen asuntoonsa. Paljastuu, että sarjamurhaaja onkin John Neville. Laura surmaa hänet ja soittaa poliisin.
The New York Timesin Janet Maslin piti elokuvan loppuratkaisua typeränä, mutta elokuvaa muuten kekseliäänä. Roger Ebertin mielestä "Laura Marsin silmät" oli kliseinen nainen pulassa -tarina. Vaihtelevista kritiikeistä huolimatta elokuva menestyi hyvin teattereissa ja kerrytti 20 miljoonan Yhdysvaltain dollarin tuotot seitsemän miljoonan tuotantokustannustensa vastineeksi. Video-oppaassa vuodelta 1995 Bello Romano luonnehti elokuvaa tyylikkääksi mutta ei kovin vaikuttavaksi ja antoi sille kolme tähteä viidestä.
J. A. Maunu
Johan Abraham Maunu (17. lokakuuta 1856 Kemijärvi – 19. joulukuuta 1939 Jyväskylä) oli suomalainen kirkkoherra, opettaja, valtiopäivämies, kirjailija ja suomentaja.
Maunun vanhemmat olivat talollinen Matti Kiviniemi (Maunu) ja Brita Maria Ollila. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1879 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1881. Maunu vihittiin papiksi 1882. Hän valmistui vielä filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1887 sekä teologian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1907.
Maunu toimi Tampereen reaalilyseon uskonnon ja ruotsin kielen lehtorina 1891–1906 sekä Tampereen yleisen sairashuoneen saarnaajana 1897–1907 ja sen jälkeen hän oli Kivennavan kirkkoherrana vuodesta 1906 alkaen. Hän sai rovastin arvon 1909. Maunu osallistui säätyvaltiopäiville papiston edustajana. Hän oli myös lääninrovastina ja vuosina 1914–1920 Savonlinnan tuomiokapitulin asessorina.
Maunu oli naimisissa 1889–1931 Helmi Charlotta Kahelinin (1865–1931) kanssa.
Mitteleuropa
Mitteleuropa () oli termi, joka 1800-luvun lopulta alkaen kuvasi preussilais-saksalaista vaikutuspiiriä keskisessä Itä-Euroopassa. Termiä käytettiin myös natsi-Saksassa, ja silloin se tarkoitti Saksan ja Neuvostoliiton välissä ollutta pienten valtioiden aluetta. Kyseisten maiden ei-saksalaiset asukkaat näkivät tämän uhkana omalle asemalleen.
Laajemmin ymmärrettynä Mitteleuropaan voidaan lukea lisäksi kaikki saksankieliset alueet, jolloin "Mitteleuropa" muodostaisi Suur-Saksan Ranskan rajalta Valko-Venäjän ja Ukrainan rajalle. Käytännössä Mitteleuropa-ajattelulla perusteltiin toisten kansojen (esimerkiksi Puolan) alistamista sillä perusteella, että alueen yhteisenä sivistyskielenä oli saksa. Saksankielisen kulttuurialueen nähtiin perustuvan yhteiseen historiaan, kirjallisuuteen ja kulttuuritraditioon. Tosin kulttuurialue ajateltiin vieläkin laajemmaksi ja sisältävän Romanian ja Ukrainan länsiosat.