Sumgaitin levottomuudet 1988
Sumgaitin levottomuudet 1988 olivat Sumgaitin kaupungin azerien armenialaisiin 27. helmikuuta 1988 kohdistama väkivaltainen pogromi. Azerinationalistit järjestivät pogromin vastauksena Vuoristo-Karabahin armenialaisalueen separatismiin ja azerien karkoituksiin sieltä.
Pogromin aloittivat azerien kansallismieliset ja/tai armenialaisalueilta paenneet, muualta Sumgaitiin saapuneet azerit. 
Armenialaisvastainen rauhallinen mielenosoitus riistäytyi käsistä väkivaltaiseksi mellakaksi. Kirvein, kepein ja veitsin aseistatutuneet azerimellakoijat murtautuivat rauhallisten armenialaisten koteihin ja tappoivat heitä julmilla tavoilla. Ainakin 26 armenialaista ja 6 azeria kuoli. Kaupungin armenialaisväestö pakeni. Sumgaitin mellakan tapainen pogromi toistui Bakussa vuonna 1990.
Neuvostoliiton viimeisinä vuosina kansallisuuskiistat nousivat pintaan. 
Josif Stalin oli liittänyt Vuoristo-Karabahin Azerbaidžaniin, mutta suurin osa sen asukkaista oli armenialaisia. Stalin myös väkivaltaisesti pakkosiirsi azereita 1947. Kysymys alueen asemasta nousi monta kertaa esille Neuvostoliitossa sotien jälkeen. Azerien ja armenialaisten välinen viha näkyi Neuvostoliitossa. Vuonna 1983 armenialaiset alkoivat muistella heihin kohdistunutta joukkomurhaa 24. huhtikuuta. Tuona päivänä armenialaisväkijoukko hyökkäsi erään azerin häihin ja tämän kotiin. Armenialaiset hakkasivat pahoin azeriperheenjäseniä ilman, että viranomaiset puuttuivat asiaan. Tuona päivänä myös azerien hautoja häpäistiin. Muistopäivän juhlinnasta tuli vakituinen tapa. Vuosina 1986-1987 armenialaiset alkoivat ajaa pois azereita lähinnä Maghrin ja Kapanin alueilta. 
Armenialaisilla oli vuodesta 1987 taas hanke Vuoristo-Karabahin saamiseksi irti Azerbaidžanista. Vuoden 1987 elokuussa 75 000 armenialaista allekirjoitti vetoomuksen Vuoristo-Karabahin liittämiseksi Armeniaan. Lokakuussa 1987 Jerevanissa oli protesteja, joissa armenialaisnationalistit vaativat Azerbaidžaniin kuuluvia Vuoristo-Karabahia ja Nahitsevania Armenian osaksi.
Armenialaiset kapinoivat Chardaklin sovhoosissa Vuoristo-Karabahissa lokakuussa 1987, koska eivät halunneet azeria sen johtoon. Paikallinen azereista koostuva puoluejohto murskasi kapinan lähettämällä rikollisia kukistamaan kapinaa. Armenialaiset kokivat, että azerit haluavat ajaa heidät pois, ja alkoivat ajaa joukoittain azereita pois Vuoristo-Karabahista.
Marraskuussa 1987 Bakuun saapui kaksi kuorma-autoa täynnä azereita. Toisessa oli Kapanista karkotettu azeriperhe, yksi lapsi ilman vaatteita. Kapanissa ei tosin ollut surmattu ketään, mutta tapaus oli häpeällinen azereille. Helmikuun 23. päivän aikoihin Kapanista tuli lisää pakolaisia. Näihin aikoihin armenialaiset olivat ajaneet kodeistaan ehkä 4000, joidenkin väitteiden mukaan kymmeniätuhansia azereita.
Armenialaiset olivat tuohon aikaan Sumgaitissa yleensä azereita varakkaampia. Tämäkin osaltaan herätti azereissa närää armenialaisia kohtaan.
Azerbaidžanissa oli monia vastamielenosoituksia, kun armenialaiset vaativat omissa protesteissaan Vuoristo-Karabahin eroa. Azerbaidžanin puoluejohtaja uhkasi, että 14. helmikuuta, että 100000 azeria on valmiina lähtemään Vuoristo-Karabahiin tappamaan armenialaisia. Muutamaa päivää myöhemmin azeripoliitikko Oglu Orujov uhkasi Sumgaitin armenialaisia mm. lastenmurhilla, talojen poltolla ja naisten raiskauksilla, ellei vuoristo-Karabahin itsenäisyyskampanjointi lopu. Stepanakertissa julistettiin armenialaisen Vuoristo-Karabahin itsenäisyys hanke joukkomielesnoituksessa mm. 13. ja 20. helmikuuta. Neuvostojohtaja Mihail Gorbatsov ei hyväksynyt Vuoristo-Karabahin eroa Azerbaidžanista. Pian Azerbaidžaniin levisi huhu, että armenialaiset olisivat tappaneet siellä yhden azerin. Tämä laukaisi 22. helmikuuta azeriväkijoukon hyökkäyksen kohti armenialaisten asuttamaa aluetta. Väkijoukko poltti matkalla armenialaisten koteja. Poliisi pysäytti 23. helmikuuta rynnistyksen Ashkeranin seudulla Vuoristo-Karabahissa. 50 armenialaista kyläläistä haavoittui, kaksi nuorta azeria kuoli, tuntematon määrä azereita ja poliiseja haavoittui. Toinen azereista kuoli azeripoliisin surmaamana. Azerbaidžanin radio mainitsi, että armenialaiset olivat murhanneet nuo kaksi azeria.
26. helmikuuta oli pieniä azerimielenosoituksia Sumgaitissa armenialaisia vastaan, ja kaupungissa kuultiin käskyjä hyökätä armenialaisten kimppuun ja ajaa heidät pois kodeistaan. Kapanin ja Masisin kaupungeista paenneiksi itseään väittäneet azeripakolaiset kertoivat tarinoita armenialaisten tekemistä murhista ja väkivallasta. Eräs näistä "pakolaisista" paljastui jälkikäteen vankilasta vapautuneeksi rikolliseksi, joka ei ollut kotosin Kapanista. Jälkikäteen kerrottiin, että oudot, ei paikalliset nuoret miehet pitivät armenialaisvastaisia palopuheita väkijoukolle.
Alussa oli Vuoristo-Karabahin armenialaisliikehdintää vastustava rauhallinen protesti, jota paikalliset puoluejohtajat yrittivät turhaan hillitä muuttumasta väkivaltaiseksi. Tunnettu azerirunoilija kehotti väkeä malttiin. Eräs puoluejohtaja väitti huhuja kahden azerin surmasta vääriksi, ja hänet ajettiin pois puhujan paikalta. Toinen johtohenkilö yritti rauhoittaa kiihtynyttä väkijoukkoa "antamaan armenialaisten lähteä vapaasti", mutta tämä kiihotti väkijoukkoa entisestään.
Nationalistit valmistelivat pogromia aseistautuen ennen mielenosoitusta ja hankkien tiedot siitä, missä osoitteissa armenialaiset asuivat. Jotkut azerit varoittivat armenialaisia jättämään valot päälle yöksi, jotta heitä luultaisiin azereiksi. Huhujen mukaan alkoholia ja anasha-huumetta kuljetettiin kuorma-autoilla jaettavaksi azeriväkijoukolle, mutta media ei jälkikäteen vahvistanut tätä.
Mielenosoitusta johtanut puoluejohtaja yritti ohjata väkijoukkoa pois armenialaisalueelta, mutta joukosta irtautui eri ikäisten muodostamia ryhmiä, jotka suuntasivat kohti armenialaiskortteleita. Pääosa azerimellakoijista oli täysi-ikäisiä azerimiehiä, joukossa oli hieman naisiakin ja myös nuoria. Yöllä liikkuneesta joukosta suurin osa oli pukeutunut mustiin, ja joukolla oli nuijat ja Turkin liput.
Omatekoisin asein varustautuneet azerit hyökkäsivät armenialaisten omistamiin kauppoihin ja koteihin monesti 10-50 mellakoijan tai suurempina joukkoina. He käyttäytyivät erittäin julmalla tavalla. Mellakoijat nöyryyttivät, ryöstivät, murhasivat, pahoinpitelivät ja raiskasivat armenialaisia, jotka saivat käsiinsä.
Eräässä tapauksessa mellakoijat särkivät ovet tukin avulla, ja 60-70 raivostunutta azeria ryntäsi sisään alkaen hakata azeriksi armoa anelevia perheenjäseniä veitsin. Jotkut azerien tappamat oli hakattu kirveillä tunnistamattomiksi. Monia joukkoraiskauksia oli asunnoissa ja kaduilla.
Monissa asunnoissa tehtiin ilkivaltaa ennen niiden sytyttämistä tuleen. Mellakoijat saattoivat käydä monta kertaa parin päivän aikana samassa hylätyssä asunnossa paikkoja rikkomassa.
Monesti jälkikäteen löydetyt ruumiit olivat palaneet ja hakattu melkein tunnistamattomiksi. Monia oli lyöty kalloon, ja heissä oli veitsien ja kirveiden jälkiä.
Mellakoijat saattoivat pilkan ja hakkaamisen jälkeen polttaa ihmisen elävältä.
Mellakoijat kohtelivat ihmisiä yhtä julmasti ikään ja sukupuoleen katsomatta.
Mellakoijat pistivät kodistaan kadulle raahaamansa armenialaisnaisen tanssimaan, pistelivät veitsillä, viilsivät hänen rintansa pois, polttelivat savukkeilla, raiskasivat ja tappoivat. Kuoleman jälkeenkin silvotun ruumiin saattoivat sukulaiset tunnistaa jälkikäteen pikkusormesta. Toista naista poltettiin tupakoilla, raiskattiin, kallo hajotettiin, kylkiluut rikottiin, ja vaginaan työnnettiin metalliputki. Kolmatta alastomaksi riisuttua armenialaisnaista raahattiin pitkin katuja ja potkittiin.
Virallisten tietojen mukaan 26 armenialaista ja 6 azeria kuoli levottomuuksissa mutta epävirallisten tietojen mukaan kuolleita oli satoja. Poliisi ei pystynyt auttamaan ja mellakoijat hyökkäsivät ambulanssienkin kimppuun. Eräässä vaiheessa poliisin ja sairaankuljetuksen hätänumerot eivät enää vastanneet. Jotkut armenialaiset yrittivät estää mellakoijien tulon naulaamalla ovensa kiinni. Yhdessä tapauksessa armenialaiset tappoivat kirvein monia sisään tunkevia azerimellakoijia. Armenialaisia pelastui mm. joidenkin azerien, monesti naapurien ja venäläisten auttaessa heitä. Jotkut pistivät TV:n päälle niin, että azerimusiikki kuului ja heitä luultiin azereiksi.
Seuraavana päivänä sisäministeriön poliisit koettivat hiljentää mellakkaa. Sitä seuraavana päivänä kaupunkiin tullut Neuvostoliiton armeija kukisti mellakoinnin.