hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
HMS London (1840)
HMS London oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1840 vesillelaskettu Rodney-luokan 92-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin marraskuussa 1826 Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin lokakuussa 1827. Alus laskettiin vesille 28. syyskuuta 1840 ja se valmistui 25. helmikuuta 1841, jolloin alus sijoitettiin reserviin Sheernessissä. Aluksen valmistuskustannukset olivat 74 647 puntaa, ja niihin sisältyi varustaminen.
Krimin sodassa vuonna 1854 alus osallistui Sevastopolissa Fort Constantinen pommitukseen, jolloin alus vaurioitui lievästi.
Alukselle asennettiin vuonna 1858 höyrykone, jolloin sen aseistus supistettiin 72 tykkiin.
Vuodesta 1873 alkaen alus oli emälaivana Zanzibarinlahdella. Alus palautettiin palveluksesta maaliskuussa 1878 estämään Afrikan itärannikon orjakauppaa, jolloin se oli usean pienemmän aluksen emälaivana. Aluksella oli muun muassa korjauspaja, sairaala ja varastoja.
Alus romutettiin vuonna 1884.
HMS Calcutta (1831)
HMS Calcutta oli Britannian kuninkaallisen laivaston 84-tykkinen toisen luokan linjalaiva. Alus oli neljäs Bombayssä valmistettu kuninkaallisen laivaston linjalaiva. Alus valmistettiin teakistä.
Sir Robert Seppingsin suunnittelema alus tilattiin 5. huhtikuuta 1827 Itä-Intian komppanian Bombayn telakalta. Sen köli laskettiin maaliskuussa 1828, mutta työt keskeytettiin 3. joulukuuta 1828 ja niitä jatkettiin vasta 17. syyskuuta 1829. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1831, ja se lähti 15. toukokuuta Bombaystä päällikkönään Peter Fisher. Alus saapui 11. lokakuuta 1831 Plymouthiin, jossa se sijoitettiin reserviin. Alus varustettiin kesäkuusta lokakuuhun 1838 koealukseksi, ja se varustettiin meripalvelukseen elokuusta lokakuuhun 1840. Aluksen valmistuskustannukset olivat 54 665 puntaa Itä-Intian komppanialle ja lisäksi 17 560 puntaa varustamisesta varikoille.
Alus otettiin palvelukseen 22. elokuuta 1840 Välimeren laivastoon päällikkönään Sir Samuel Roberts. Alus palasi elokuussa 1842 Plymouthiin, jossa se huollettiin. Alus makasi tämän jälkeen ankkurissa aina vuoteen 1854 saakka.
Alus palasi palvelukseen 28. huhtikuuta 1854 päällikkönään James John Stopford, ja se varustettiin toukokuusta marraskuuhun Plymouthissa.
Toisessa oopiumisodassa alus oli kontra-amiraali Sir Michael Seymourin lippulaivana, jolloin sen päällikkönä oli William King-Hall. Alus vieraili vuonna 1858 Nagasakissa, jossa se viipyi viikon.
Alus muutettiin vuonna 1865 tykistökoululaivaksi, ja se ankkuroitiin Devonportiin "HMS Cambridgen" kanssa. Alus myytiin vuonna 1908 romutettavaksi.
Cartier (yritys)
Cartier [kaʁtje] on ranskalainen kalliiden korujen ja kellojen valmistaja ja liikeketju. Sen perusti vuonna 1847 Pariisissa Louis-François Cartier, ja yritys pysyi perheen omistuksessa vuoteen 1964. Nykyisin se on eteläafrikkaisen Rupertin perheen pääosin omistaman Compagnie Financière Richemont SA:n tytäryhtiö. Cartier’lla on nykyisin yli 200 liikettä noin 125 maassa.
Cartier on tullut tunnetuksi ensimmäisiin rannekelloihin kuuluneesta "Santos"-mallistaan vuodelta 1904 sekä ylellisistä koruistaan, joita käyttävät kuuluisat ja varakkaat ihmiset ympäri maailman. Näitä ovat muun muassa Wallis Simpsonille 1940-luvulla suunniteltu "Panthère"-rintakoru ja Patialan maharadža Bhupinder Singhille tehty kaulakoru. Britannian kuningas Edward VII tilasi kruunajaisiinsa Cartier’lta 27 tiaraa ja nimitti yrityksen yhdeksi hovihankkijakseen. Cartier on tai on ollut myös Espanjan, Portugalin, Venäjän, Thaimaan, Kreikan, Romanian, Serbian, Egyptin, Albanian ja Monacon hallitsijoiden hovihankkija.
Louis-François Cartier perusti Cartier’n Pariisissa 1847 ostamalla silloisen työnantajansa verstaan. Vuonna 1874 yritys siirtyi hänen pojalleen Alfred Cartier’lle, mutta vasta tämän pojat Louis, Pierre ja Jacques saivat aikaan Cartier’n maailmanmaineen.
Vuonna 1904 brasilialainen ilmailun pioneeri Alberto Santos-Dumont valitti ystävälleen Louis Cartier’lle, miten hankalia ja epäluotettavia taskukellot olivat lennettäessä. Cartier suunnitteli ranteeseen kiinnitettävän kellon, jonka taulu oli nelikulmainen. Tämä ensimmäinen miesten rannekello sai tilaajansa mukaan nimekseen "Santos" ja saavutti suosiota muunkin asiakaskunnan keskuudessa.
Vuonna 1907 Cartier solmi sopimuksen kellokoneistojen toimittamisesta Edmond Jaegerin kanssa. Tässä vaiheessa Cartier’lla oli Pariisin lisäksi myymälät myös Lontoossa, New Yorkissa ja Pietarissa, ja siitä oli hyvää vauhtia tulossa yksi menestyksekkäimmistä kellonvalmistajista. Vuonna 1912 esiteltiin yhä tuotannossa olevat mallit "Baignoire" ja "Tortue", ja ensimmäisen maailmansodan panssarivaunuista innoituksensa saanut "Tank"-malli oli vuorossa 1917.
1920-luvun alussa Cartier perusti Edward Jaegerin kanssa yhteisyrityksen, joka tekisi kellokoneistoja vain Cartier’lle. Koneistoja toimittivat silti yhä muutkin valmistajat, kuten Vacheron Constantin, Audemars Piguet, Movado ja LeCoultre.
Vuonna 1972 Joseph Kanouin johtama sijoittajaryhmä osti Pariisin Cartier’n. Syntyi tunnuslause ”Les Must de Cartier” kuvaamaan yhtiön tuotteiden haluttavuutta, ja tuotevalikoimaa alettiin laajentaa. Vuosina 1974 ja 1976 sijoittajaryhmä hankki omistukseensa myös Lontoon ja New Yorkin Cartier-yhtiöt. Vuonna 1988 Cartier osti enemmistöosuudet kellovalmistajista Piaget ja Baume & Mercier.
Vuonna 1993 Rupertin perheen Richemontin luksustuotteista muodostettiin Vendôme Luxury Group, jonka alla toimivat Cartier’n lisäksi merkit Alfred Dunhill, Montblanc, Piaget, Baume & Mercier, Karl Lagerfeld, Chloé, Amos Sulka, Hackett London ja Seeger.
Vuodesta 2012 Cartier’n ovat Richemont-yhtiön kautta omistaneet eteläafrikkalainen Rupertin miljonäärisuku sekä Pierre Cartier’n lapsenlapsi Elle Pagels.
Huckleberry Finn
Huckleberry Finn voi tarkoittaa seuraavia:
HMS Indus (1839)
HMS Indus oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1839 vesillelaskettu 80-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Aluksen suunnittelu pohjautui Tanskan kuninkaalliselta laivastolta toisessa Kööpenhaminan taistelussa vuonna 1807 vallattuun KDM "Christian VII:een". 
Alus tilattiin 11. marraskuuta 1817 74-tykkisenä kolmannen luokan aluksena, mutta sen tilaus uudistettiin 80-tykkiseksi toisen luokan alukseksi 18. toukokuuta 1820 Portsmouthin telakalta. Sen köli laskettiin heinäkuussa 1824, ja se laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1839. Alus valmistui 4. elokuuta 1841, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 21 517 puntaa ja varustaminen 19 965 puntaa.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivastoon. Alus oli vuonna 1856 Devonportissa kontra-amiraali Houston Stewartin lippulaivana, mutta myöhemmin se siirtyi Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian laivastoasemalle.
Alus muutettiin vuonna 1860 vartiolaivaksi, ja se myytiin vuonna 1898.
Duke-luokka (linjalaiva)
Duke-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston neljän 90-tykkisen toisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Alusluokan suunnitteli Sir John Williams vuonna 1771, ja luokka oli viimeinen ennen Yhdysvaltain vapaussodan puhkeamista valmistunut toisen luokan linjalaivaluokka. Se oli 90-tykkinen vastine Williamsin suunnittelemalle 100-tykkiselle ensimmäisen luokan linjalaivalle HMS "Royal Sovereignille". Alustyypit olivat samalla ainoat Williamsin suunnittelemat kolmikantiset alukset. HMS "Duke", HMS "Glory" ja HMS "Royal Sovereign" olivat ensimmäiset Plymouthin telakan valmistamat kolmikantiset.
Perttu Permi
Perttu Permi (s. 21. syyskuuta 1972 Tornio) on suomalainen kemisti ja professori. Hän on Jyväskylän yliopiston NMR-rakennetutkimuksen professori.
Perttu Permi kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta 1991. Lukion jälkeen hän aloitti kemian opinnot Oulun yliopistossa, josta valmistui 1997 maisteriksi. Hän väitteli Oulun yliopistossa 2001 kemian tohtoriksi. Väitöskirjan aihe liittyi rakennekemian alaan. Kemistinä Permi on myöhemminkin jatkanut rakennekemian tutkimusta.
Tutkijanuransa Permi aloitti 2001-2002 post doc-tutkijana Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutissa. Vanhempana tutkijana hän toimi vuodesta 2003. Sen ohella hän sai 2002 nimityksen Oulun yliopiston rakennekemian dosentiksi.
Vuonna 2004 Permi nimitettiin Helsingin yliopistossa NMR-keskuksen johtajaksi ja sen ohella hän toimi Biotekniikan instituutissa tutkimusryhmän vetäjänä. Hän työskenteli vuosina 2008-2013 Suomen Akatemian akatemiatutkijana.
Vuosien aikana Permi on johtanut useita tutkimusprojekteja sekä tutkimukseen liittyviä infrastruktuurihankkeita. Projektien myötä hän on hankkinut kansainvälistä kokemusta. Hänen asiantuntemustaan on käytetty, kun tutkimusvirkoihin on valittu kansainvälisiä tutkijoita. Hän on myös toiminut ulkopuolisena arvioijana kansainvälisissä tutkimusinfrastruktuurihankkeissa.
Permi on ollut vierailevana luennoitsijana useissa kotimaisissa ja kansainvälisissä konferensseissa. Tutkimustyön ohessa hän on ohjannut useita pro gradu-töitä ja väitöskirjoja. Tieteellisen uransa aikana Permi on julkaissut 93 kansainvälisesti noteerattua tieteellistä artikkelia sekä yhden tieteellisen monografian. Lisäksi hän on toiminut noin 20 tieteellisen julkaisusarjan riippumattomana vertaisarvioijana.
Permi nimitettiin Jyväskylän yliopiston NMR-rakennetutkimuksen professoriksi vuoden 2015 alussa. Professuuri on poikkitieteellinen, ja se on kemian ja biotieteiden laitosten yhteinen. Professorina Permi tekee ydinmagneettiseen resonanssispektroskopiaan (NMR) perustuvaa rakennekemian tutkimusta, johon yhdistyy myös biologian tutkimusta. Paitsi bio- ja ympäristötieteiden, fysiikan sekä kemian laitoksella, tutkimusta tehdään myös Jyväskylän yliopiston monitieteellisessä tutkimusympäristössä, nanotiedekeskuksessa (Nanoscience Center, NSC). Tutkimustyön ohella Permi kehittää Jyväskylän yliopiston kansainvälistä tutkimus- ja koulutusyhteistyötä.
Professori Permin tutkimusaloihin kuuluu pääasiassa NMR-spektroskopian menetelmien kehittäminen sekä NMR-spektroskopian soveltaminen biologisten makromolekyylien tutkimukseen. Hän on kiinnostunut erityisesti proteiinien rakenteen ja toiminnan välisestä yhteydestä. Hän on tutkinut esimerkiksi rakenteellisesti epäjärjestäytyneiden proteiinien ominaisuuksista ja sitä millainen merkitys näillä proteiineilla niin kutsutuissa patogeeni-isäntä-vuorovaikutuksissa.
Perttu Permi on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
German Masters 2015
Kreativ Dental Clinic German Masters 2015 oli snookerin ranking-turnaus, joka järjestettiin 4.–8. helmikuuta 2015 Tempodromissa Berliinissä Saksassa. Turnaus oli kauden kuudes ranking-turnaus.
Mark Selby voitti viidennen ranking-turnauksensa, voittamalla finaalissa Shaun Murphyn lukemin 9–7.
Judd Trump teki uransa toisen ja kautta aikain 113:nnen virallisen maksimibreikin puolivälieräottelussa Mark Selbyä vastaan.
Turnaukseen pelattiin kaksi karsintakierrosta 17.–19. joulukuuta 2014 Englannissa. Karsintaturnauksen 32 parasta pelaajaa sijoitettiin pääkaavioon, jonka ottelut pelattiin Tempodromilla.
HMS Queen (1769)
HMS Queen oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1769 vesillelaskettu 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
William Batelyn suunnittelema alus tilattiin 19. lokakuuta 1761 Woolwichin telakalta, jossa sen vastaavana mestarina oli Joseph Harris heinäkuuhun 1767 ja sen jälkeen William Gray. Amiraliteetti vahvisti aluksen nimen 5. marraskuuta. Sen köli laskettiin 1. huhtikuuta 1762, ja se laskettiin vesille 18. syyskuuta 1769. Alus valmistui 20. heinäkuuta 1770, jolloin sen kustannukset olivat 45 660 puntaa 15 shillinkiä ja 5 pennyä. Lisäksi varustaminen Plymouthiin siirtoa varten maksoi vielä 963 puntaa.
Aluksen aseistuksena oli alimmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan tykkejä. Keskimmäisellä ja ylemmällä tykkikannella oli kummallakin 30 kappaletta tykkejä siten, että keskimmäisellä 18 naulan ja ylemmällä 12 naulan tykkejä. Puolikannelle asennettiin kahdeksan 12 naulan tykkiä vasta vuoden 1790 tienoilla. Etukannella oli kaksi 9 naulan tykkiä, jotka vaihdettiin puolikannen tykkien asentamisen aikana 12 naulan tykeiksi.
Alus otettiin palvelukseen marraskuussa 1776 Kanaalin laivastoon päällikkönään John Robinson. Huhtikuussa 1778 alus oli vara-amiraali Sir Robert Harlandin lippulaivana päällikkönään Isaac Prescott.
Alus osallistui 27. heinäkuuta 1778 Ushantin ensimmäiseen taisteluun. Aluksen päällikkyyden vastaanotti vuonna 1779 Alexander Innes, ja alus liitettiin läntiseen laivueeseen. Alus oli helmikuussa 1780 kuparoitavana Plymouthissa, mikä maksoi 6 052 puntaa 4 shillinkiä ja 6 pennyä. Vuonna 1781 aluksen päällikkönä oli Frederick Maitland, jonka johdolla alus osallistui Gibraltarin saarron murtamiseen ja 12. joulukuuta toiseen Ushantin taisteluun.
Vuonna 1794 alus osallistui vielä kolmanteen Ushantin taisteluun, jossa se oli kontra-amiraali Alan Gardnerin lippulaivana. Taistelussa alus kärsi pahoja vaurioita, ja sen päällikkönä ollut John Hutt sai surmansa.
Trafalgarin taistelun jälkeen alus oli valvomassa Cadizin saartoa. Vuonna 1811 Amiraliteetti päätti aluksen sahaamisesta kaksikantiseksi 74-tykkiseksi kolmannen luokan linjalaivaksi.
Alus romutettiin vuonna 1821.
Boyne-luokka (linjalaiva, 1783)
Boyne-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden 98-tykkisen toisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
EU INTCEN
EU INTCEN on Brysselissä sijaitseva EU:n tiedusteluanalyysikeskus, jonka nimi vuonna 2012 muutettiin EU INTCENiksi (EU Intelligence Analysis Centre), jonka tehtäviin kuuluu analysoida vakoiluaineistoa.
Keskuksen tehtäviin kuuluu muun muassa terrorismin, verkkoturvallisuuden ja konfliktialueiden tarkkailu.
Poloniumhydridi
Poloniumhydridi on vedyn ja poloniumin muodostama kemiallinen yhdiste. Se on huoneenlämmössä nestemäinen, erittäin helposti höyrystyvä, erittäin epävakaa yhdiste joka hajoaa helposti poloniumiksi ja vedyksi. Yhdisteestä voidaan johtaa useita muita poloniumyhdisteitä.
Poloniumhydridiä voidaan valmistaa pieniä määriä antamalla poloniumilla päällystetyn magnesiumliuskan ja suolahapon reagoida keskenään.
Sillä on samankaltaisia ominaisuuksia seleenivedyn ja telluurivedyn kanssa. Yhdiste on hyvin epävakaa huoneenlämmössä, joten sitä varastoidaan kylmässä. Sen ominaisuuksista ei kuitenkaan tiedetä paljoa, sillä sitä on onnistuttu valmistamaan vain pieniä määriä. Muiden poloniumyhdisteiden tavoin, se on erittäin radioaktiivinen ja myrkyllinen yhdiste. Sitä ei myöskään tiedetä että muodostaako poloniumhydridin ja veden seos hapon kuten muut kevyemmät puolimetallin ja vedyn yhdisteet, vai käyttäytyykö se ennemmin metallihydridien tavoin.
Suomen vartijat
Suomen vartijat on suomalainen Mogulmedian tuottama dokumentaarinen televisiosarja, jota esitetään FOX-kanavalla. Sarjassa seurataan vartioiden arkea öisillä rautatieasemilla, päivällä ostoskeskuksissa, kesällä rock-festivaaleilla sekä yksityisillä turvamies-komennuksilla. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi 2. syyskuuta 2013. Toinen tuontantokausi alkoi 2. syyskuuta 2014.
Roh Tae-woo
Roh Tae-woo (s. 4. joulukuuta 1932) on eteläkorealainen poliitikko ja kenraali, joka toimi Korean tasavallan presidenttinä 1988–1993.
Roh kävi koulua Daegussa yhdessä Chun Doo-hwanin kanssa. Hän valmistui 1955 yliopistosta luonnontieteiden alalta ja liittyi armeijaan.
Roh yleni armeijassa vähitellen, ja 1979 hänestä tuli kenraali. Hän kuului salaiseen Hanahoe-ryhmittymään, joka tuki Chunin Etelä-Korean johtajaksi nostanutta vallankaappausta.
Kesäkuussa 1987 Chun nimesi Roh'n puolueensa presidenttiehdokkaaksi. Käytännössä tämä tarkoitti vallan siirtämistä suoraan Roh'lle, mikä aiheutti suuria demokratiaa vaatineita mielenosoituksia Soulissa ja muissa suurissa kaupungeissa.
Vastaukseksi Roh lupasi mielenosoittajille uudistuksia kuten uuden demokraattisemman perustuslain ja presidentin valitsemisen kansanvaaleilla. Vaaleissa Roh'n vastaehdokkaina olivat opposition johtohahmot Kim Joung-sam ja Kim Dae-jung (jotka molemmat pääsivät presidentiksi myöhemmin). Opposition äänet hajautuivat riiteleville Kimeille, mikä riitti Roh'n niukkaan voittoon. Näin Roh'sta tuli maan ensimmäinen rehellisillä vaaleilla valittu presidentti.
Roh'n presidenttikauden merkittäviä tapahtumia olivat Soulin olympialaiset 1988 ja suhteiden rakentaminen Pohjois-Koreaan. Roh jatkoi myös demokraattisten uudistusten tekemistä.
Presidenttikauden jälkeen Roh'ta ja Chunia syytettiin korruptiosta. Molemmat tuomittiin 1996 – Chun kuolemaan ja Roh 17 vuodeksi vankeuteen – mutta presidentti Kim Young-sam armahti heidät.
Vetyastatidi
Vetyastatidi (tunnetaan myös nimillä "astatiinihydridi", "astataani" ja "astidovety") on vedyn ja astatiinin muodostama kemiallinen yhdiste, jossa astatiiniatomi on kovalenttisesti sidoksissa vetyatomiin. Sen kemiallinen kaava on AtH.
Yhdiste voi liueta veteen ja muodostaa vetyastatidihappoa, joka on vahva happo. Vetyastatidia on kuitenkin hankala käsitellä, johtuen sen taipumuksesta hajota vedyksi ja astatiiniksi, kuten myös sen voimakkaan radioaktiivisuuden vuoksi, ja astatiinin kaikkien isotooppien ollessa hyvin lyhytikäisiä. Pitkäikäisimmänkin isotoopin puoliintumisaika on vain 8,1 tuntia.
Vetyastatidin kemiallisista ominaisuuksista tiedetään hyvin vähän. Muun muassa astatiinin vaikean saatavuuden ja sen lyhyen puoliintumisajan vuoksi.
Onni Kaartinen
Onni Kaartinen (7. tammikuuta 1910 Ironwood, Michigan – 5. maaliskuuta 1996 Silver Springs, Florida) oli amerikansuomalainen toimittaja ja kommunistisen liikkeen vaikuttaja.
Suomalaiseen siirtolaisperheeseen syntynyt Kaartinen osallistui 1930- ja 1940-luvuilla aktiivisesti amerikansuomalaisen kommunistisen liikkeen toimintaan. Vuosina 1937–1943 hän toimi Yhdysvaltain Suomalaisen Työväenjärjestön ja International Workers’ Orderiin kuuluneen Amerikan Suomalaisen Keskinäisen Avun Järjestön sihteerinä. 1940-luvulla Kaartinen työskenteli "Työmies" ja "Eteenpäin" -lehtien toimittajana. Hän osallistui myös New Yorkin Työntemppelin teatteritoimintaan. Myöhemmin Kaartinen asui New Yorkin osavaltion Spencerissä, josta hän 1980-luvulla muutti Silver Springsiin.
London-luokka (linjalaiva)
London-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston neljän 90-tykkisen toisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Alusluokan suunnitteli Sir Thomas Slade, ja Amiraliteetti hyväksyi suunnitelman 6. marraskuuta 1759. Luokan ensimmäinen alus HMS "London" oli 90-tykkinen, mutta toisen tilauserän kaikki kolme alusta olivat 98-tykkisiä. Tykkien lisäys ei kuitenkaan aiheuttanut muita merkittäviä muutoksia, koska nyt asennettiin kahdeksan 6 naulan tykkiä aiemmin aseistamattomalle puolikannelle.
Lasse Pöysti -show
Lasse Pöysti -show (alkujaan Justus järjestää kaiken) oli Mainos-TV:n vuosina 1959–1961 esittämä suomalainen television viihdesarja, jonka pääosassa oli näyttelijä Lasse Pöysti. Sarjassa Pöysti näytteli Justus-nimistä hyväsydämistä nuorta miestä, joka johti Kaikki Järjestyy Ab -nimistä yritystä ja ratkoi tuntemattomien ihmisten ongelmia. Sarjaa esitettiin suorina lähetyksinä joka toinen viikko. Jaksot muodostuivat välillä useasta erillisestä sketsistä ja välillä vain yhdestä pitkästä tarinasta. Käsikirjoittajina toimivat Pöystin ohella Benedict Zilliacus (nimerkki Bez) ja Henrik Tikkanen (nimimerkki Henrik). Sarjan ohjasi Karl Ehder. Justuksen on sanottu olleen yksi Suomen television alkuaikoijen pidetyimpiä hahmoja.
Syyskuussa 1959 käynnistyneen sarjan nimi oli alkuun "Justus järjestää kaiken", mutta syyskaudella 1960 se muutettiin muotoon "Lasse Pöysti -show". Pöysti ohjasi sarjan pohjalta samana vuonna elokuvan "Justus järjestää kaiken", jota kuitenkin arvosteltiin juonen hajanaisuudesta ja päähahmon muuttamisesta kyynisemmäksi.
Roturisteytyskoira
Roturisteytyskoira on kahden tai useamman koirarodun harkitusta yhdistämisestä syntynyt jälkeläinen. Roturisteytyskoira on siis kirjaimellisesti sekarotuinen koira. Yleensä sekarotuisuudella kuitenkin viitataan koiraan, jonka taustaa ei tunneta tai siinä on sattumanvaraisesti monia rotuja, kun taas roturisteytyskoira on aina harkitun koiranjalostuksen tulos.
Hyvin suunniteltu roturisteytys tuottaa jälkeläisille monimuotoisen geeniperimän. Geneettinen monimuotoisuus puolestaan on yhteydessä yksilön terveyteen ja elinvoimaan. Ilmiötä kutsutaan heteroosiksi. Parhaimmillaan roturisteytyskoira on siis terveempi kuin puhdasrotuinen koira, jonka geeniperimä on usein suppea.
Jos roturisteytyskoira kuitenkin syntyy yhdistelmästä, jonka molemmat rodut kärsivät samoista sairauksista, ne ilmenevät suurella todennäköisyydellä myös roturisteytyskoirassa. Huonosti valittu roturisteytysyhdistelmä ei siis lisää terveyttä.
Suomessa roturisteytyskoirat rekisteröidään Suomen Kennelliiton ER-rekisteriin. Koirien roduksi merkitään aina se, johon roturisteytyksen kautta haetaan parannusta. Myös roturisteytyskoirien jälkeläiset, mikäli toinen niiden vanhemmista on puhdasrotuinen, merkitään vielä kahden sukupolven ajan ER-rekisteriin. Roturisteytykseen tarvitaan aina Suomen Kennelliiton lupa.
David Canary
David Canary (25. elokuuta 1938 Elwood, Indiana, Yhdysvallat – 16. marraskuuta 2015 Wilton, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka näytteli muun muassa televisiosarjassa "Bonanza", jossa hän esitti tilanhoitaja Candy Canadayta vuosina 1967–1970 ja 1972–1973. Muita sarjoja olivat "All My Children" ja "One Life to Live". Hän oli naimisissa näyttelijä Maureen Maloneyn kanssa.
Recoil Games
Recoil Games on suomalainen vuonna 2007 perustettu videopelejä kehittävä yritys. Se on tullut tunnetuksi "Earth No More" -pelistä, jonka kehityksen se jätti kesken. Vuonna 2012 siltä julkaistiin PlayStation Networkissa "Rochard" ja 2013 iOS:llä "Rock Runners".
Recoil Games perustettiin vuonna 2007 seitsemän kokeneen pelikehittäjän voimin. Samuli Syvähuoko oli kerännyt Assemblyssa kiinnostuneita henkilöitä pelitalon perustamiseen, ja samalla syntyi idea maailmanlopputeemaisesta "Earth No More" -toimintapelistä. Myöhemmin Syvähuoko on verrannut pelin ideaa "The Last of Usiin", Naughty Dogin vuonna 2013 julkaistuun menestyspeliin. Remedy-ajoilta tuttu 3D Realmsin Scott Miller oli heti halukas yhteistyöhön. Peli alkoi muotoutua, mutta rekrytointi osoittautui hankalaksi. Pelitiimi kasvoi 60 hengen kokoiseksi, mutta kokemusta ison projektin vetämisestä ei ollut. Vuonna 2009 Yritykseen palkattiin osaava tuottaja, jonka johdolla demon tekeminen lähti käyntiin. Hän kuitenkin lähti pelitalosta kahden kuukauden jälkeen, koska piti onnistumista epätodennäköisenä. Alkuvuodesta 2009 valmiiksi saatu demo ei auttanut Recoil Gamesia, sillä kansainvälinen talous oli ajautunut kriisiin eivätkä julkaisijat halunneet ottaa uusia nimikkeitä tuotantoon. Projekti haudattiin ja ulkomaiset työntekijät erosivat.
Jäljelle jäänyt 15 hengen tiimi kehitti kahdessa kuukaudessa uuden pelin demon, jota lähdettiin markkinoimaan Ranskan Game Connection -messuille. Painovoimalla leikittelevä "Rochard" oli ensimmäinen Unity-pelimoottorilla tehty konsolipeli. Useat julkaisijat kiinnostuivat pelistä, ja sopimus tehtiin Sony Online Entertainmentin kanssa. Pelin kehitys oli aikataulussa, mutta lokakuussa 2011 Sonyn verkkopalveluun murtauduttiin. Verkkokauppa suljettiin kahdeksi kuukaudeksi ja osa pelin julkaisusopimuksesta vastanneista henkilöistä sai Sonylla potkut. Uusi yhteyshenkilö ei ollut yhtä vakuuttunut "Rochardin" yksinpelistä, ja pelin julkaisu venyi seuraavan vuoden syksylle, ilman kunnollista markkinointia. PSN-julkaisuyksinoikeus pudotettiin kolmeen kuukauteen, ja peli tuli saataville myös Steamissa; Microsoft ei halunnut peliä Xboxin verkkokauppaan, koska se oli jo julkaistu aiemmin PlayStationilla. Lopulta myyntiluvut jäivät vaatimattomiksi eikä julkaisijoilla ollut kiinnostusta jatko-osaan. Samuli Syvähuoko lähti Recoil Gamesilta, mutta jäi silti yrityksen hallitukseen. Yrityksen työntekijöiden määrä putosi kuuteen, ja johtoon astui Jan Achrenius. Vuonna 2013 pelitalo julkaisi iOS:lle "Rock Runners" -pelin.
Recoil Games on Samuli Syvähuokon mukaan ”zombie-firma”, joka ei ole kuollut mutta sitä ei voi kasvattaa velkojen takia.
Yhtiö haettiin konkurssiin 2017, kun sillä ei enää muutamana edellisenä vuotena ollut toimintaa.
Kalevi Pyörälä
Pertti Kalevi Pyörälä (s. 24. huhtikuuta 1930 Saarijärvi) on suomalainen lääkäri ja professori.
Pyörälän vanhemmat olivat maanviljelijä Otto Pyörälä ja Aino Maria Ståhlberg. Hän avioitui vuonna 1958 Ritva Marjatta Lehtosen kanssa. Pyörälä tuli ylioppilaaksi Jyväskylän yhteislyseosta 1948 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1954. Sisätauteihin hän erikoistui 1961. Uransa alkuvaiheessa Pyörälä työskenteli apulaislääkärinä, vuodesta 1960 vuoteen 1962 hän toimi kardiologina HYKSin palveluksessa. Pyörälä oli Kuopion korkeakoulun sisätautiopin professori vuodesta 1975 ja Suomen Akatemian tutkijaprofessori 1973–1976. Hänen tutkimusalaansa ovat olleet sydän- ja verisuonitaudit sekä niiden epidemiologia.
Pyörälä
Pyörälä on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Wilhelm Roscher
Wilhelm Georg Friedrich Roscher (1817–1894) oli saksalainen taloustieteilijä, joka perusti historiallisen koulukunnan Saksan taloustieteessä. Vuodesta 1848 hän oli Leipzigin yliopiston professori. Roscher oli kansantaloustieteen historiallisen koulukunnan perustajia.
Jorma Pöyhönen
Jorma Uolevi Pöyhönen (s. 29. maaliskuuta 1927 Suojärvi) on suomalainen fyysiikko ja Turun yliopiston fysiikan professori 1969–1980. Hän oli Ammattikasvatushallituksen pääjohtaja 1980–1991. Pöyhönen on julkaissut lukuisia tieteellisiä artikkeleita, jotka enimmäkseen käsittelevät kiinteän olomuodon fysiikkaa.
Pienirex
Pienirex on rex-turkkinen kesykanirotu. Sen ihannepaino 1,71–2,10 kg. Rotu on hyväksytty monissa väreissä ja kuviossa.
Pienirex-rotu sai alkunsa vuonna 1984 Yhdysvalloissa, kun hermeliinirex-uros ja rex-naaras risteytettiin. Rodun standardi tuli voimaan 1. lokakuuta 2010.
http://kaniyhdistys.com/rodut/poikkeavaturkkiset-rodut/
http://pawhills.nettisivu.org/kanit/pienirexit-2/
Kalevi Pöykkö
Kalevi Seppo Juhani Pöykkö (9. lokakuuta 1933 Rovaniemen maalaiskunta – 30. marraskuuta 2016 Espoo) oli suomalainen taidehistorioitsija ja professori. Hän oli Jyväskylän yliopiston taiteentutkimuksen professori 1976–1996 ja tutki erityisesti uusklassismia ja Carl Ludvig Engeliä. Väitöskirjassaan "Das Hauptgebäude der Kaiserlichen Alexander-Universität von Finnland (1972)" hän käsitteli Helsingin yliopiston päärakennusta.
António Costa
António Luís Santos da Costa (s. 17. heinäkuuta 1961 Lissabon) on portugalilainen sosiaalidemokraattisen Sosialistipuolueen poliitikko. Hänet nimitettiin maan pääministeriksi marraskuussa 2015. Hän on aiemmin toiminut ministerinä Antonio Guterresin hallituksessa vuosina 1997–1999 ja kahdessa hallituksessa vuosina 1999–2002 sekä tämän jälkeen yhden kauden europarlamentaarikkona.
Costa syntyi vuonna 1961 Lissabonissa. Hänen isänsä oli tunnettu kirjailija Orlando da Costa, joka oli syntynyt Mosambikissa viettäen kuitenkin suurimman osan nuoruudestaan oman isänsä, Luis Afonso Maria da Costan, kotiseudulla Goalla.
Poliittisen uransa Costa aloitti tultuaan valituksi Portugalin parlamenttiin vuonna 1991. Hän toimi ministerinä parlamentaaristen asioiden ministeriössä vuosina 1995–1997 ja 1997–1999. Tämä jälkeen Costa oli oikeusministerinä vuosina 1999–2002 ja tuli valituksi Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2004 eurovaaleissa. Hän jätti europarlamentin maaliskuussa 2005, minkä jälkeen hänet on valittu kolmeen kertaan Lissabonin pormestariksi vuodesta 2007 lähtien.
Lokakuun 2016 vaalien jälkeen Portugalia hallinnut Pedro Passos Coelhon johtama keskusta-oikeistolainen liittouma ei saanut enemmistöä maan parlamenttiin ja vain muutama viikko myöhemmin Passos Coelhon vähemmistöhallitus joutui eroamaan, kun Costan sosialistipuolue ja muu vasemmisto yhdistivät voimansa ja kaatoivat hallituksen. Tämän jälkeen Portugalin presidentti Aníbal Cavaco Silva nimitti Costan pääministeriksi, minkä jälkeen Costa alkoi koota hallitusta parlamentin vasemmistopuolueista, joihin lukeutuivat sosialistipuolueen lisäksi kommunistinen puolue ja radikaalinen vasemmistoblokki. Puolueita yhdisti aiemman hallituksen säästötoimien vastustaminen. Costa halusi keventää leikkauksia, mutta hänen mukaansa Portugalin tuli kuitenkin myös sietää sen kansainvälisiä velvoitteita, kuten euroalueen vaatimuksia menojen tarkkailusta.
Costan pääministerikaudella Portugalin talous on kääntynyt nousuun, ja budjetin alijäämä on pienempi kuin kertaakaan Salazarin diktatuurin jälkeen. Minimipalkkoja on nostettu, sosiaaliturvaa lisätty ja edellisen hallituksen poistamia lomapäiviä on palautettu. Sosialistipuolueen kannatus on noussut yli 40 prosenttiin.
Hiihtosuunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2014
Hiihtosuunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2014 järjestettiin Tjumenissa, Venäjällä 5.–14. maaliskuuta.
Frithiof Raa
Georg Frithiof Andreas Oskar Raa (11. tammikuuta 1840 Tukholma, Ruotsi – 20. toukokuuta 1872 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen näyttelijä, joka työskenteli vuodesta 1867 Helsingissä Nya teaternissa. Hän oli tunnepohjainen, eloisa näyttelijä. Tunnettuja rooleja oli J. J. Wecksellin näytelmän "Daniel Hjort" nimiosa ja Kustaa II Adolfin rooli Topeliuksen näytelmässä "Regina von Emmeritz". Raan puoliso oli näyttelijä Hedvig Charlotte Raa-Winterhjelm. Heidän kaudellaan teatteri eli loistonaikaa.
Ateenalaisten aarrekammio
Ateenalaisten aarrekammio () on antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Apollonin pyhäkköalueella. Se sijaitsee Apollonin temppelin eteläpuolella pyhän tien varrella.
Aarrekammion rakennuttivat ateenalaiset noin vuonna 510–480 eaa. Toisen tulkinnan mukaan se olisi rakennettu 500-luvun lopulla eaa. demokratian voitettua tyrannian Ateenassa; toisen tulkinnan mukaan puolestaan Marathonin taistelun jälkeen noin vuonna 490–480 eaa. kiitollisuudenosoituksena voitosta. Paikalla oli kuitenkin myös tätä ennen varhaisempi ateenalaisten aarrekammio.
Aarrekammio oli yksi merkittävimmistä Delfoin pyhän tien varrella sijainneista lukuisista aarrekammioista. Rakennuksessa säilytettiin merkittävien sotavoittojen sotasaaliita sekä muita ateenalaisten Delfoin pyhäkölle antamia votiivilahjoja. Myöhäisantiikin aikana tai keskiajalla tuhoutunut rakennus koottiin uudelleen alueen arkeologisten kaivausten yhteydessä vuosina 1904–1906, koska siitä oli säilynyt tarpeeksi osia. Noin 80 prosenttia nykyisestä rakennuksesta on alkuperäistä.
Aarrekammio edustaa doorilaista tyyliä ja muistuttaa arkkitehtuuriltaan pientä kreikkalaista temppeliä. Se on rakennettu paroslaisesta marmorista. Sen "cella" avautuu itään ja sen etupuolella on kaksi pylvästä. Rakennukseen ei johda portaita, eikä sinne ollut yleensä tarkoitus astua sisään. Rakennuksen pituus on 9,75 metriä ja leveys 6,68 metriä. Rakennuksen friisi kuvaa Herakleen ja Theseuksen urotöitä. Seinät on peitetty piirtokirjoituksin. Niihin lukeutuvat tunnetuimpina niin kutsutut Delfoilaiset hymnit Apollonille sisältävät kirjoitukset, joissa on myös varhaista nuottikirjoitusta. Kirjoitukset antavat myös tietoja muun muassa delfoilaisista juhlista ja juhlakulkueista. Rakennuksen edustalla on kolmionmuotoinen tasanne, johon votiivilahjoja asetettiin nähtäville juhlien aikana.
Rakennuksen alkuperäiset metoopit ja Delfoilaiset hymnit sisältävät piirtokirjoitukset ovat nykyisin Delfoin arkeologisessa museossa.
Ateenalaisten stoa
Ateenalaisten stoa () oli antiikin aikainen stoa Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Apollonin pyhäkköalueen keskellä Apollonin temppelin eteläisen terassimuurin alapuolella.
Stoan rakennuttivat ateenalaiset varhaisella klassisella kaudella noin vuonna 478–470 eaa. heti persialaissotien jälkeen. Se oli osa Perikleen rakennusohjelmaa ja tarkoitettu kiitokseksi sotavoitosta. Stoassa oli esillä persialaisilta otettuja sotasaaliita ja muita voitonmerkkejä. Voitonmerkit olivat peräisin muun muassa Salamiin ja Mykalen taisteluista vuodelta 480 eaa., ja niihin kuului muun muassa persialaisten laivojen keuloja tai keulakoristeita sekä köysiä Kserkseen Hellespontoksen yli rakentamasta sillasta, jonka kreikkalaiset tuhosivat vuonna 478 eaa.
Stoa edustaa joonialaista tyyliä. Sen pylväikkö on eteläsivulla, kun taas pohjoisseinän muodostaa temppelin terassimuuri. Stoa on yksilaivainen ja sen pituus on noin 31,6 metriä ja leveys noin 3,71 metriä. Sen rakentamiseen oli käytetty paikallista kalkkikiveä sekä paroslaista ja Pentelikon-vuoren marmoria. Rakennuksessa oli puinen katto.
Stoassa oli suurikokoinen omistuskirjoitus, jossa voitonmerkit omistettiin Delfoin pyhäkölle:
Rakennuksesta on säilynyt lähinnä perustuksia, takaseinä sekä joitakin pylväiden osia.
Ruto
Ruto on saamelaisen muinaisuskon pahan henkilöitymä, joka kuitenkin tunnettiin lähinnä länsisaamelaisilla. Se ei ollut varsinaisesti jumala vaan tautidemoni, joka lähetti ihmisille sairauksia. Noitarummuilla sitä kuvasi hevonen tai ratsastajahahmo.
Sanan etymologia on epävarmaa, mutta itse uskomus saattaa olla varhaista perinnettä. Sille löytyy vastineita muun muassa monilta Siperian kansoilta. Ruto-uskomukseen on saattanut myöhemmin liittyä monia lainattuja elementtejä skandinaavien Odinista ja kristillisestä paholaisajattelusta.
Ruto oli saamelaisessa uskomusperinteessä pahan henkilöitymänä. Se ei ollut varsinaisesti jumala vaan ennemminkin tautidemoni. Jens Kildalin 1700-luvulla keräämien tietojen mukaan Ruto lähetti ihmisille sairauksia. Niistä yritettiin päästä eroon uhraamalla Radienille. Jos tästä ei ollut apua, Rutolle uhrattiin kokonainen hevonen hautaamalla se maahan. Hevonen uhrattiin, jotta Ruto voisi ratsastaa sillä kotiinsa Rotaymoon. Gustav Ränkin mukaan hevonen ei varsinaisesti ollut uhri vaan transitioriitti, jossa sairaus siirrettiin hevoseen ja sen kanssa hautaan. Tällaiselle toiminnalla tiedetään olevan siperialaisia vastineita.
Ruto-uskomukset ovat saattaneet olla laajempiakin. Thomas von Westenin tietojen mukaan saamelaiset palvelivat sekä Radienia että Rutoa. Ruto olisi ollut yöllisten toimintojen kannalta merktitävässä asemassa, ja Rutoa ei olisi palveltu vain sairaustapauksessa.
Ruto esiintyy vain läntisillä aurinkokeskeisillä noitarummuilla. Se on aina kehällä olevia symboleita vastapäivään lukien mahdollisimman kaukana taivaanjumala Radienista, ja sen symboli on hevonen tai ratsastajahahmo. Radienin ja Ruton merkkien välissä on vielä eräänlainen ”seinä”, niin sanottu "ristbalkes"-kuvio (”kristityn polku”). Sen paikka Radienin ja Ruton välissä on haastavasti tulkittavissa, eikä pystytä varmuudella sanomaan kumpaan se enemmän liittyy.
’Ruto’-sanan etymologia on epävarmaa. Sitä on usein pyritty yhdistämään germaaniseksi lainaksi oletutusta ’rutto’-sanasta. Se on kuitenkin tunnettu lähinnä länsisaamelaisille. Jos sanan alkuperä liittyy sanaan ’rutto’, niin se saattaa olla peräisin länsisaamelaisia kohdanneesta ruttoepidemiasta, jonka aiheuttama kollektiivinen järkytys olisi nostanut Ruton painoarvoa jumalkuvastossa.
Rutoa on pidetty lainattuna elementtinä, mitä korostaa saamelaisille vieras hevossymboliikka. Vanhemmassa kirjallisuudessa se yhdistetään skandivaaien Odiniin. Ruto on yhdistetty myös kristillisvaikutteiseen paholaishahmoon, mutta saamelaisille on muita myöhäisiä hahmoja paholaista vastaavaan rooliin. Ajatus tautidemonista tai yleisemmin tuhoavien voimien hallitsijasta voi kuitenkin olla arkaainen. Sille löytyy vastineita muun muassa mareilta, udmurteilta ja samojedeiltä. Vaikka perusajatus hahmosta voikin olla vanha, sen ympärille on myöhemmin saattanut liittyä aineksia sekä Odinista että kristinuskon paholaisesta.
Delfoin gymnasion
Delfoin gymnasion () oli Delfoin antiikin aikainen gymnasion. Sen arkeologinen alue sijaitsee Apollonin temppelin ja pyhäkköalueen kaakkoispuolella lähellä Kastalian lähdettä ja Athene Pronaian pyhäkköaluetta eli Marmariáa.
Gymnasion rakennettiin klassisen kauden lopulla ja hellenistisen ajan alussa noin vuonna 400–300 eaa. Se toimi urheilijoiden harjoittelupaikkana ennen Python kisoja, jotka järjestettiin Delfoin stadionilla. Gymnasionia käytettiin myös opiskeluun; siellä muun muassa kuunneltiin filosofien ja puhujien luentoja ja runoutta. Suuri osa gymnisionista rakennettiin uudelleen roomalaisella ajalla.
Gymnasion sijaitsee kahdella tasanteella, koska se on rakennettu jyrkkään rinteeseen. Ylemmällä tasanteella oli alun perin doorilaista tyyliä edustanut kalkkikivestä tehty pylväshalli, jonka koko oli noin 184 x 7 metriä. Roomalaisella ajalla se rakennettiin uudestaan marmorista ja muutettiin joonialaista tyyliä edustavaksi. Pylväshallia käytettiin ilmeisesti urheiluun huonolla säällä. Tasanteella oli myös pylväshallin suuntainen juoksurata, jonka pituus oli noin 173 metriä.
Alemmalla tasanteella oli palaistra, jonka pylväshallein ympäröidyn pihan koko oli 14,5 x 14,5 metriä. Palaistran pylväshalleissa oli huoneita, joita käytettiin muun muassa pukeutumiseen. Niissä oli myös Hermeen tai Herakleen pyhäkkö. Tasanteella on myös pyöreä uima-allas, jonka halkaisija on noin 10,6 metriä ja syvyys 1,9 metriä. Roomalaiset lisäsivät noin vuonna 120 alemmalle tasanteelle roomalaisen kylpylän eli lämpimän kylpypaikan aiemman kylmän lisäksi. Alueen vesi tuli Kastalian lähteeltä.
Bysanttilaisella ajalla paikalle rakennettiin luostari. Siitä jäljellä ollut kirkko purettiin vuonna 1898 arkeologisten kaivausten tieltä. Nykyisin alue on yksi parhaista tunnetuista antiikin aikaisista gymnasionkokonaisuuksista.
Knidoslaisten leskhe
Knidoslaisten leskhe eli Knidoslaisten kokoushuone () oli antiikin aikainen leskhe eli kokoontumistila Delfoissa Kreikassa. Se sijaitsi Apollonin pyhäkköalueen koilliskulmassa Delfoin teatterin itä- ja Apollonin temppelin pohjoispuolella.
Leskhe rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 450 eaa. Se oli Knidoksen asukkaiden lahja Apollonille. Knidos oli joutunut persialaissotien aikana persialaisten hyökkäyksen kohteeksi, jolloin knidoslaiset pyrkivät suojaamaan niemellä sijainneen kaupungin kaivamalla suuren kaivannon. Työ kuitenkin epäonnistui, ja knidoslaiset lähettivät lähettilään Delfoihin kysymään Apollonin neuvoa Delfoin oraakkelin kautta. He saivat vastauksen, ettei Zeus hyväksynyt kaivantoa vaan oli lopettanut työn. Sen sijaan knidoslaisten tuli laittaa kaikki toivonsa Apollonin apuun. Apollonin katsottiin täyttäneen lupauksen, kun Kimon voitti knidoslaisten kanssa persialaiset Eurymedonin taistelussa noin vuonna 469–466 eaa. Leskhe rakennettiin kiitoksena tästä ja omistettiin Apollonille.
Leskhe toimi kokous-, ruokailu- ja lepotilana ja sitä käytettiin mahdollisesti myös urheiluun. Rakennus oli suorakulmion muotoinen ja sen pituus oli noin 20 metriä ja leveys noin 10,25 metriä. Siinä oli ovi eteläsivustalla. Rakennus oli kolmilaivainen ja sen kattoa tuki kahdeksan puista pylvästä kahdessa neljän pylvään rivissä. Leskhe oli koristeltu Polygnotoksen tekemin maalauksin, jotka esittivät muun muassa Troijan kukistumista sekä Odysseuksen laskeutumista Haadeeseen ("Nekyia"). Ne oli tehty liikuteltaviin paneeleihin. Maalaukset olivat antiikin aikana tunnettuja ja niiden sisältö tiedetään Pausaniaan kuvauksen kautta.
Eleutherna
Eleutherna (; ) eli Apollonia () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Réthymnon kunnassa kaupungista nimensä saaneiden Archaía Eléfthernan ja Eléfthernan kylien välisellä alueella.
Eleuthernan paikka on ollut asuttuna neoliittiselta kaudelta bysanttilaiselle kaudelle. Antiikin aikana se oli yksi Kreetan merkittävimpiä kaupunkivaltioita. Kaupungin kerrotaan saaneen nimensä joko Eleuthereas-nimisestä kureetista tai Demeter Eleuthouksesta.
200-luvulla eaa. Eleutherna oli sodassa Rhodoksen ja Knossoksen kanssa. Toisaalta se oli Knossoksen puolella muita kreetalaisia kaupunkeja vastaan. Kaupunki vastusti roomalaisten hyökkäystä vuonna 68 eaa., mutta lopulta tuli vallatuksi petoksen seurauksena.
Kaupunki on ollut vuoristossa erinomaisen suojaisassa paikassa, josta on kuitenkin ollut näköyhteys merelle. Hautalöydöt ovat paljastaneet muun muassa Kyprokselta, Vähästä-Aasiasta ja Foinikiasta peräisin olevia esineitä, minkä perusteella kaupungilla on ollut laajat kauppayhteydet. Kaupunki taantui vaiheittain 700-luvulta 1200-luvulle tultaessa.
Arkeologiset kaivaukset, joita suoritti British School at Athens eli brittiläinen arkeologinen koulu Ateenassa, alkoivat alueella vuonna 1929 Humphrey Paynen johdolla. Vuodesta 1985 kaivauksia on suorittanut Kreetan yliopisto. Kaivaukset jatkuvat edelleen.
Eleutherna sijaitsee Ídavuoren juurella sen luoteispuolella noin 380 metrin korkeudessa. Kaupungin alue on kahdella kukkulalla: Nisín kukkulalla Eléfthernan kylän puolella ja Pyrgín kukkulalla Archaía Eléfthernan puolella. Kaupungin keskus on ollut Pyrgín alueen pohjoisosassa.
Alueelta on löydetty muun muassa geometrisen ja arkaaisen ajan hautausmaa, jossa on erilaisia hautamuistomerkkejä ja -pihoja; hellenistisen ajan asutus ja kaupunginmuuria; roomalaisen ajan asutusta ja kylpylä; sekä suuri julkinen rakennus, joka on ollut käytössä sekä hellenistisellä että roomalaisella ajalla. Pyrgín laella on hellenistiseltä ajalta bysanttilaiselle ajalle käytetyn tornin jäänteet ja kukkulan pohjoispuolella hellenistisellä ajalla rakennettu silta.
Löydöksiin kuuluvat myös varhaiskristillisen basilikakirkon jäänteet. Kirkko oli rakennettu hellenistisen ajan pyhäkön paikalle noin vuonna 430–450 ja omistettu arkkienkeli Mikaelille. Se tuhoutui 600-luvulla.
Elyros
Elyros () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Kántanos-Sélinon kunnassa Kefálan kukkulalla noin 1,2 kilometriä itään Rodovánin kylästä.
Elyros kukoisti kaupunkina 400-luvulta eaa. lähtien. Se oli hellenistisenä ja roomalaisena aikana yksi lounaisen Kreetan merkittävimmistä kaupunkivaltioista. 200-luvulla eaa. kaupunki oli osa vuoriston kaupunkivaltioiden liittoa, johon kuuluivat myös Tarrha, Lissos, Syia, Poikilassos ja Hyrtakina. Kaupunki oli sodassa muun muassa Kydonian kanssa. Vuonna 183 eaa. Elyros liittoutui Eumenes II:n Pergamonin kanssa. Saaren etelärannikolla sijainneet Tarrha, Lissos ja Syia toimivat Elyroksen satamina.
Elyros löi omaa rahaa, jota käytettiin myös muissa lähikaupungeissa. Kaupungin asukasluvuksi on arvioitu 16 000–30 000. Elyroksessa palvottiin erityisesti Apollonia sekä heeroksia Fylakides ja Filandros, jotka olivat Apollonin ja nymfi Akakalliksen poikia. Kaupunki lähetti Delfoihin pronssisen votiivilahjan, joka esitti vuohta imettämässä näitä heeroksia pikkulapsina. Kaupunki oli olemassa vielä bysanttilaisella ajalla, jolloin siellä toimi piispanistuin. Basilikakirkko oli rakennettu 500-luvulla. Kaupungin tuhosivat saraseenit noin 700-luvulla.
Elyroksessa on suoritettu vain vähän kaivauksia. Ensimmäisenä kaupungin paikan tunnisti Robert Pashley. Myöhemmin paikalta löydettiin kaupungin nimen sisältänyt piirtokirjoitus, joka osoitti tunnistuksen lopullisesti oikeaksi. Paikalla on jäänteitä erilaisista rakennuksista, muureista, teatterista, vesisäiliöistä, akveduktista sekä basilikan mosaiikkilattiasta. Kaupungista on löydetty myös mm. roomalaisaikainen patsas ”Elyroksen filosofi”, minkä perusteella sen arvellaan olleen paikallinen oppineisuuden keskus.
Kaupungin hautausmaa on sijainnut kukkulan etelä- ja kaakkoisrinteellä. Basilikan paikalla sijaitsee nykyisin Neitsyt Marian ("Panagía") kirkko.
Toulouse Business School
Toulouse Business School on eurooppalainen kauppakorkeakoulu, joka toimii Pariisissa, Lontoossa, Toulousessa, Barcelonassa, ja Casablancassa. TBS perustettiin Ranskassa vuonna 1903.
TBS Executive MBA -ohjelma on sijoittunut globaalin vertailun sijalle 100. TBS on kansainvälinen kolmoisakkreditointi (AMBA, EQUIS ja AACSB).
Koulussa on ilmailuun painotuva linja (yhteistyössä "École nationale de l’aviation civilen" kanssa).
Polyrrinía
Polyrrinía (, myös "Polirrinía") on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kíssamoksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 31 (vuonna 2011).
Polyrrinía sijaitsee vuoristossa noin 420 metrin korkeudessa, linnuntietä noin 5 kilometriä etelään Kíssamoksen kaupungista. Polyrrinía muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Πολυρρηνίας, "Topikí Koinótita Polyrrinías"), johon kuuluvat varsinaisen Polyrrinían kylän lisäksi kylät Grigorianá ja Káto Palaiókastro. Koko yhdyskunnan väkiluku on 78.
Antiikin aikana nykyisen kylän paikalla sijaitsi Polyrrhenian kaupunki, joka oli yksi Kreetan merkittävimmistä kaupunkivaltioista eli "poliksista". Alueella on ollut asutusta jo mykeneläinellä kaudella. Polyrrhenian kaupungin perustivat ja asuttivat alun perin akhaialaiset ja lakonialaiset noin 1000-luvulla eaa. Polyrrhenia oli luonnollisella linnoitusmaisella paikalla ja sillä oli alueellaan strateginen sijainti. Kaupungin nimi viittaa sen lukuisiin lampaisiin ("poly", ”paljon” + "rhenia", ”lampaita”).
Polyrrhenia oli usein sodassa Kydonian ja Knossoksen kanssa. Roomalaisten vallattua Kreetan Polyrrhenia liittoutui näiden kanssa ja voitti näin vihollisensa. Seurauksena kaupunki kukoisti erityisesti seuranneella roomalaisella kaudella. Rodopóksen niemimaalla sijainnut Diktynnan temppeli kuului yleensä Polyrrhenian alaisuuteen, pysyvästi roomalaiselta kaudelta lähtien.
Kaupunki taantui myöhäisantiikin aikana ja jäi lopulta kokonaan asumattomaksi. Kaupungin paikka asutettiin uudelleen 900-luvulla jaa. Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella eli arabivalloitusta seuranneella ajalla, jolloin sen linnoitukset kunnostettiin. Se toimi merkittävänä linnoitettuna keskuksena vielä venetsialaisvallan aikana.
Nykyisen kylän alkuperäinen nimi oli "Áno Palaiókastro(n)" (Άνω Παλαιόκαστρο(ν), ”Ylempi Vanhalinna”). Se nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1940.
Nykyinen kylä on rakennettu osaksi antiikin aikaisen kaupungin paikalle. Kaupungin akropolis eli linnavuori sijaitsee heti kylän koillispuolella. Kylässä olevat antiikin ajan jäänteet ovat pääosin peräisin hellenistiseltä ja roomalaiselta ajalta. Kylän 99 Pyhän Isän kirkko ("99 Agíon Patéron") on rakennettu vuonna 1892 antiikin aikaisen temppelin paikalle ja pitää sisällään sen osia ja temppeliin viittaavia piirtokirjoituksia. Myös useissa muissa kylän rakennuksissa on antiikin aikaisia osia.
Kaupungin hellenistisellä ajalla rakennetuista muureista ja torneista on säilynyt laajoja osia sekä akropoliilla että kylässä. Lisäksi kylässä on jäljellä kallioon kaivettua akveduktia sekä siihen liittyneitä vesisäiliöitä ja lähdekaivoja.