hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Michael Jai White
Michael Jai White (s. 10. marraskuuta 1967 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja itämaisten taistelulajien taitaja. Hänet tunnetaan sarjakuvasankari Spawnin roolista hahmon nimikkoelokuvassa.
White aloitti näyttelemisen elokuvissa 1980-luvun lopulla elokuvissa "Toxic Avenger II" ja "". Hänellä oli sittemmin 1990-luvun alussa sivurooli elokuvissa "" ja "Täydellinen sotilas". White sai lopulta vuonna 1995 ensimmäisen pääroolinsa televisioelokuvassa Tyson, jossa hän esitti raskaansarjan nyrkkeilijää, Mike Tysonia. Kaksi vuotta myöhemmin White nousi julkisuuteen "Spawn" elokuvan myötä, joka teki hänestä ensimmäisen afroamerikkalaisen näyttelijän, joka on esittänyt supersankaria. White huomioitiin roolistaan Blockbuster Entertainment ehdokkuudella valkokankaan uutena tulokkaana. Hän esiintyi elokuvan jälkeen vuonna 1999 Jean-Claude Van Dammen kanssa "Täydellisen sotilaan paluussa" ja vuonna 2001 sivuroolissa Steven Seagalin "Exit Woundsissa".
2000-vuosikymmenellä White teki enemmän televisiorooleja muun muassa "Käytäväpeliä-sarjassa", "Soul Foodissa", "ssa" ja "Clubhousessa". Lisäksi hän teki muutamia äänirooleja animaatiosarjoihin "Static Shock", "Justice League" ja "Justice League Unlimited". Vuonna 2006 Whitelle oli päärooli elokuvassa "Teräskehä 2", jossa hän esitti alkuperäisessä elokuvassa Ving Rhamesin esittämää George Chambersia. Televisioroolien ohella Whitella oli pienirooli elokuvassa "Yön ritari" vuonna 2008, esitettyään rikospomo Gambolia. Sittemmin vuonna 2009 White esiintyi pääosassa tuottamissaan ja käsikirjoittamassaan elokuvissa "Black Dynamite" ja "Blood and Bone".
White alkoi harrastamaan kamppailulajeja neljävuotiaana Jujutsulla ja jatkoi myöhemmin seitsemänvuotiaana Shotokan karatella ja Kobudolla, joista saatuaan mustan vyön hän siirtyi kyokushiniin. Hänellä on yhteensä seitsemästä eri kamppailulajista musta vyö. Karaten tyylisuunnista hänellä on 2. danin musta vyö Kyokushinista ja 1. danin musta vyö Gōjū-ryūsta ja Shotokanista. Lisäksi hänellä on musta vyö taekwondossa, kobudossa, tang soo dossa ja wushussa.
Pirkanmaan Lehtitalo
Pirkanmaan Lehtitalo (virallisesti Lempäälän-Vesilahden Sanomat Oy) on pirkanmaalainen mediakonserni.
André Marie Charue
André Marie Charue (1. heinäkuuta 1898 – 20. joulukuuta 1977) oli belgialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. elokuuta 1922 ja nimitettiin Namurin hiippakunnan piispaksi 12. joulukuuta 1941. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. helmikuuta 1942. Pääkonsekraattorina toimi Jozef-Ernest van Roey.
Charue osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 24. kesäkuuta 1974 ja eli 79-vuotiaaksi.
Duncan Tappy
Duncan Tappy (s. 26. kesäkuuta 1984 West Ewell, Surrey) on brittiläinen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa vuonna 2003 Britannian Zip Formula -sarjassa. Seuraavana vuonna hän kilpaili Britannian Formula Ford -talvisarjassa sijoittuen toiseksi. Vuonna 2005 hän sijoittui toiseksi pääsarjassa ja voitti Formula Ford Festival -tittelin. Vuonna 2006 Tappy kilpaili Britannian Formula Renault -sarjassa sijoittuen 18:nneksi. Seuraavana vuonna hän voitti sarjan mestaruuden. Vuonna 2008 Tappy kilpaili sarjoissa Le Mans Series, Porsche Carrera Cup, World Series by Renault ja Superleague Formula. Hän sijoittui 11:nneksi Superleague Formula -sarjassa kausina 2008-09. Vuonna 2010 Tappy sijoittui sarjan kuudenneksi. Hän kilpaili myös Auto GP -sarjassa, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Tappy jatkoi Superleague Formula -sarjassa kaudella 2011 sijoittuen sarjan toiseksi.
Pikku Dorrit
Pikku Dorrit () on Charles Dickensin romaani, joka ilmestyi alun perin jatkokertomuksena 1855–1857.
Apilakehrääjä
Apilakehrääjä ("Lasiocampa trifolii") on rannikkoseutujen kookas yöperhonen. Suomessa sitä tapaa lähinnä Lounaissaaristossa.
Apilakehrääjä on jokseenkin kookas ja tukevarakenteinen, ruskea perhoslaji. Etusiivet ovat värimuodosta riippuen joko vaalean harmaanruskeat tai voimakkaan ruosteenruskeat. Molemmilla värimuodoilla siiven poikki kulkee selvä, kellertävä poikkiviiru, jonka sisäreuna on tummanruskealla varjostunut. Lisäksi sisempi poikkiviiru erottuu himmeänä lähellä siiven tyveä. Siiven keskellä on valkoinen, selvästi tummareunainen keskitäplä. Takasiivet ovat yksivärisen ruskeat, joko kokonaan ilman kuviointia tai niiden poikkiviiru erottuu hyvin huonosti. Naaras on huomattavasti koirasta kookkaampi ja rotevampi, mutta monista sukulaislajeistaan poiketen apilakehrääjän sukupuolilla ei ole eroa värityksessään. Siipiväli koiraalla 37–48 mm ja naaraalla 43–61 mm.
Toukka muistuttaa paljon tammikehrääjän ("Lasiocampa quercus") tai heinähukan ("Macrothylacia rubi") toukkaa.
Apilakehrääjä elää paikoittaisena Pohjois-Afrikassa, Välimeren ympäristössä, suuressa osassa Keski-Eurooppaa mukaan lukien Alpit, Baltiassa ja idässä Venäjän eteläosien poikki Baikalille ja Jakutiaan. Suomessa apilakehrääjää tapaa suhteellisen yleisenä Ahvenanmaalla, Lounaissaaristossa ja aivan rannikkoa pitkin Hankoniemelle saakka. Hangosta itään se on varsin harvinainen. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinäkuun lopulta elokuun puoliväliin.
Apilakehrääjä viihtyy kuivilla ja avoimilla, hiekkapohjaisilla paikoilla, mistä syystä se on leimallisesti rannikkoseutujen laji, jonka levinneisyys sisämaassakin seuraa usein suurten vesistöjen rantoja. Sitä tavataan vain harvoin varsinaisen elinympäristönsä ulkopuolella. Perhonen aloittaa lennon yleensä aikaisin illalla, koiraat joskus jo iltapäivällä. Lento tapahtuu nopeasti lähellä maanpintaa. Koiraat lentävät mielellään valojen luokse, mutta naaraita tapaa valolla harvoin.
Parittelu tapahtuu illalla ja kestää noin 10–15 minuuttia. Muniminen alkaa heti parittelun päätyttyä. Naaras munii 150–250 munaa, jotka se pudottaa maahan lennosta tai kasvilla istuen. Munat talvehtivat. Toukat ovat enimmäkseen yöaktiivisia ja piiottelevat päivisin. Ennen auringonlaskua ne kiipeävät kuitenkin usein lämmittelemään paisteessa. Toukka on täysikasvuinen kesä-heinäkuun vaihteessa ja koteloituu lähelle maanpintaa tai heti maanpinnan alle kovan, ruskean, toukkakarvoilla suojatun kotelokopan sisään.
Toukka on polyfagi, joka syö monien ruohovartisten kasvien lisäksi myös joidenkin puuvartisten kasvien lehtiä.
Hiukkavaaran suuralue
Hiukkavaaran suuralue on yksi Oulun kaupungin kahdestakymmenestäkolmesta suuralueesta. Suuralue sijaitsee keskustan itäpuolella ja Oulujoen pohjoispuolella. Suuralue muodostettiin 6. syyskuuta 2010 entisistä Hiukkavaaran, Saarelan ja Niileksen kaupunginosista. Samalla Hiukkavaaran kaupunginosasta erotettiin neljä uutta kaupunginosaa: Haukkasuo, Kivikkokangas, Puolukkakangas ja Vanha Hiukkavaara. Professori Jouko Vahtolan mukaan Hiukkavaaran nimi on johtunut hiekkaa tarkoittavasta länsisuomalaisesta sanasta hiukka.
Suuralueella sijaitsee Pohjan Prikaatin vanha kasarmialue. Suuralueelle kaavoitetaan uutta 20 000 asukkaan asuinaluetta.
Izidoro Kosiński
Izidoro Kosiński (1. huhtikuuta 1932 – 15. syyskuuta 2017) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin lasaristien papiksi 21. joulukuuta 1957 ja nimitettiin Três Lagoasin hiippakunnan piispaksi 8. toukokuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carmine Rocco, jota avustivat Pedro Antônio Marchetti Fedalto ja Ladislau Biernaski.
Kosiński toimi hiippakuntansa johdossa, kunnes jäi eläkkeelle 7. tammikuuta 2009.
Supernatural (6. tuotantokausi)
Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "Supernaturalin" kuudes tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 24. syyskuuta 2010. Kausi oli sarjan viides The CW -verkossa näytetty tuotantokausi. Sarjan luoja Eric Kripke antoi Sera Gamblelle show'n pyörittäjän roolin ja siirtyi itse vain vastaavan tuottajan rooliin. Kripke kuitenkin käsikirjoitti kauden viimeisen jakson. Sub alkoi näyttää kuudetta kautta 20. marraskuuta 2012.
Dean (Jensen Ackles) elää Lisan (Cindy Sampson) ja Benin (Nicholas Elia) kanssa normaalia elämää veljensä Samin (Jared Padalecki) jouduttua Luciferin ja Mikaelin kanssa Helvettiin. Dean joutuu kuitenkin takaisin yliluonnollisen pariin djinnien hyökätessä. Sam ilmestyy ja paljastaa, että on ollut koko vuoden poissa Helvetistä. Hän esittelee Deanille heidän sukulaisensa Campbellit, joita johtaa isoisä Samuel Campbell (Mitch Pileggi). Castiel (Misha Collins) taistelee Taivaassa sisällissotaa ja vastaa harvoin veljesten rukouksiin. Kun Dean huomaa Samin olevan erilainen kuin ennen, hän pyytää Castielin apua. Castiel kertoo, että Samin sielu on poissa. Sam saa sielunsa takaisin, kun Kuolema (Julian Richings) nostaa sen pois Helvetistä. Kuolema laittaa kuitenkin myös esteen, jottei Sam muistaisi Helvettiä. Castielin paljastetaan työskentelevän Crowleyn (Mark Sheppard) kanssa saadakseen itselleen kiirastulen sielut, joita hän tarvitsee voittaakseen sisällissodan. Samin este murtuu ja sen seurauksena hän muistaa Helvetin. Kauden lopussa Castiel onnistuu saamaan kiirastulen sielut itselleen ja näin hänestä tulee Jumalan kaltainen olento.
Jaakko Kuorikoski
Jaakko Heikinpoika Kuorikoski oli suomalainen kirkonrakentaja ja talollinen. Kuorikoski rakensi ja korjasi lähes 55 vuotta kestäneen uransa aikana yli 30 kirkkoa ja kellotapulia sekä teki useita alttareita ja saarnastuoleja pystyttämiinsä kirkkoihin. Hän oli monitaitoinen ammattimies.
Tupakannäive
Tupakannäive ("Orobanche ramosa") on lehtivihreätön kasvilaji näiveiden ("Orobanche") suvussa. Se on loiskasvi, joka loisii muun muassa perunan, tomaatin, hampun ja tupakan juurissa.
Tupakannäive kasvaa 15–25 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on haaraton ja lehdet suomuja. Kukinto on tähkämäinen ja haarova. Kukan teriö on 10–22 millimetriä pitkä, väriltään violetin vaaleansinisen valkea.
Tupakannäivettä tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Euroopassa sitä esiintyy laajasti Pohjoismaita lukuun ottamatta. Joissain maissa lajia pidetään haitallisena viljelmien rikkakasvina.
Tuamasaga
Tuamasaga on yksi Samoan hallintoalueista, joka kattaa Upolun saaren keskiosat. Sen pinta-ala on 479 km ja vuoden 2016 väestönlaskennassa asukasluku oli 95 907.
Supernatural (5. tuotantokausi)
Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "Supernaturalin" viides tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 10. syyskuuta 2009. Se oli sarjan neljäs The CW -verkossa näytetty tuotantokausi. Kausi käsittelee Luciferin vapautumista Helvetistä ja Zachariahin yritystä saada Dean ja Sam taipumaan tahtoonsa toimimaan Mikaelin ja Luciferin ihmisvastineina.
Suomessa Sub alkoi esittää viidettä tuotantokautta maaliskuussa 2012.
Timbaalit
Timbaalit ovat rumpusoitin, joka koostuu kahdesta varsin pienestä ja matalasta rummusta. Soitin sai alkunsa 1800-luvun lopulla Kuubassa. Timbaalien runko on yleensä tehty metallista, ja sen pohja on avonainen. Niiden soitinkalvo on joko nahkaa tai muovia.
Samaan tapaan kuin bongoissa, myös timbaalien rummut ovat erikokoisia. Suurempi rumpu ("feminiininen" rumpu, "hembra") tuottaa matalampaa ja pienempi ("maskuliininen" rumpu, "macho") korkeampaa ääntä. Rumpujen halkaisija on tavallisesti 30–40 cm ja rumpuparin halkaisijoiden ero kolmisen senttiä. Timbaaleiden yhteydessä käytetään niiden tukirunkoon kiinnitettynä tavallisesti yhtä tai kahta lehmänkelloa ja joskus myös symbaaleja.
Timbaaleja käytetään perinteisesti kuubalais- tai salsamusiikkia esitettäessä, mutta myös muut kevyttä musiikkia esittävät yhtyeet saattavat toisinaan käyttää niitä yhtenä instrumenttinaan. Ne kuuluvat hetkittäin käytettyihin rumpusoittimiin, jotka hyödyntävät ylätaajuuksien korostamista toisin kuin jatkuvasti äänessä olevat soittimet, kuten vaikkapa congarummut ja marakassit. Rumpuja soitetaan seisaaltaan suorilla timbaalipuikoilla.
Fa’asaleleaga
Fa’asaleleaga on yksi Samoan hallintoalueista. Se kattaa Savai’in saaren itäosan. Sen pinta-ala on 266 km ja väkiluku oli vuoden 2016 väestönlaskennassa 13 566.
Idänimarre
Idänimarre ("Gymnocarpium continentale", syn. "G. jessoënse") on Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa tavattava pieni saniainen. Suomessa laji on harvinainen.
Monivuotinen idänimarre kasvattaa pitkän, hennon, väriltään tummanruskean ja jokseenkin kiillottoman maavarren. Yksittäin maavarresta nousevat lehdet ovat 10–30 cm korkeita. Lehden ruoti on noin kaksi kertaa lavan pituinen ja tiheään nystykarvainen. Kirkkaanvihreä lehtilapa on nystyinen, tavallisesti leveyttä pitempi, kolmiomaisen puikea ja kaksi kertaa parilehdykkäinen. Kapeanpuikea tyvilehdykkä on selvästi lehden kärkiosaa pienempi. Tyvilehdykän ensimmäisen pikkulehdykkäparin lehdykät ovat melkein samankokoisia, pienemmän pikkulehdykän keskiosan leveyden ollessa 4/5 isomman lehdykän keskiosan leveydestä. Pikkulehdykät ovat muodoltaan kapean pitkulaisia ja pariosaisia tai parijakoisia. Lehden alapinnalla olevat itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä ja katesuomuttomia. Idänimarteen itiöt kypsyvät Suomessa heinä-elokuussa. Itiöt ovat väriltään vaaleanruskeita.
Idänimarre muistuttaa hyvin paljon lähisukulaisiaan metsäimarretta ("G. dryopteris") ja erityisesti kalkki-imarretta ("G. robertianum"). Laji myös risteytyy helposti metsäimarteen kanssa.
Idänimarteen levinneisyysalue tunnetaan huonosti. Pääesiintymisalue ulottuu Siperiasta Itä-Aasiaan, sekä Pohjois-Amerikan pohjoisosiin. Fennoskandiassa lajia tavataan Pohjois-Norjassa ja -Suomessa sekä Venäjän Karjalassa. Fennoskandian esiintymien arvellaan olevan myöhäisjääkautinen jäänne. Suomessa idänimarre on harvinainen laji, joka löydettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1937. Sen pääesiintymä Suomessa on Koillismaalla Kuusamossa ja Sallan eteläosissa, pääosin Oulangan kansallispuistossa. Pienempiä esiintymiä tavataan Utsjoella, Inarin lounaisosassa ja Enontekiön Hetasta.
Idänimarre kasvaa yleensä varjoisissa kallionraoissa. Laji on kalkinvaatija.
Supernatural (3. tuotantokausi)
Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "Supernaturalin" kolmas tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa The CW-verkossa 4. lokakuuta 2007. Kauden näyttelijäkaartiin kuuluvat jälleen Jared Padalecki ja Jensen Ackles. Myös Jim Beaver palasi Bobbyn rooliin. Kausi esittelee uusia hahmoja, kuten demoni-Rubyn (Katie Cassidy), joka haluaa auttaa veljeksiä, ja Bela Talbotin (Lauren Cohan), varkaan, joka on välillä veljesten riesana.
Loistava tulevaisuus
Loistava tulevaisuus () on Charles Dickensin romaani, joka ilmestyi alun perin jatkokertomuksena 1860–1861. Suomeksi teos ilmestyi nimellä "Suuria odotuksia" vuonna 1934 ja nimellä "Loistava tulevaisuus" 1960. Dickens palasi teoksessaan "David Copperfieldin" kehitysromaani-aiheeseen ja kertoo, kuinka kunnianhimoinen nuori mies Pip oppii hyväksymään todellisuuden.
Edwin Droodin arvoitus
Edwin Droodin arvoitus () on Charles Dickensin viidestoista, keskeneräiseksi jäänyt romaani, joka ilmestyi jatkokertomuksena 1870. Tekijän kuollessa tarinasta oli valmiina puolet.
Nicholas Nicklebyn elämä ja seikkailut
Nicholas Nicklebyn elämä ja seikkailut () on Charles Dickensin kolmas romaani, joka ilmestyi alun perin jatkokertomuksena 1838–1839. Dickens oli julkaissut samalla tavoin aiemmat romaaninsa Pickwick-kerhon jälkeenjääneet paperit (1836–1837) ja Oliver Twist (1837–1839).
Erityisesti Tolkien-käännöksistään tunnetuksi tulleen Kersti Juvan suomennos "Nicholas Nicklebystä" on vuodelta 1992. Kriitikko Jari Olavi Hiltunen on todennut, että Juva tiivistää sujuvalla suomen kielellä Dickensin hauskat vuoropuhelut ja sen värikylläisen detaljisirkuksen, jonka kirjailija luo englantilaisen yhteiskunnan ihmistyypeistä, seremonioista ja instituutioista.
Tuomas Myllylä
Tuomas Myllylä (s. 1986, Merijärvi) on Pohjois-Pohjanmaalta kotoisin oleva sarjakuvantekijä, joka suosii erityisesti tieteisaiheita ja historiallisia aiheita. Myllylän esikoisalbumi "Rhenus" ilmestyi vuonna 2011. Myönteiset arvostelut saanut albumi kertoo elämästä ja murhamysteeristä Rooman valtakunnan levottomilla rajaseuduilla Reinin (Rhenuksen) varrella 300-luvulla jaa. Myllylän toinen albumi "Pakanat" (ensimmäinen osa 2012) sijoittuu viikinkiajalle. Lisäksi Myllylältä on julkaistu sarjakuvanovelleja eri yhteyksissä, kuten Turun sarjakuvaseuran "Scifi"-antologiassa (2010).
Ammatiltaan Myllylä on maataloustyöntekijä. Myllylä on käynyt myös Rovaniemellä Rovala-opiston sarjakuvalinjan.
Petäjärvi
Petäjärvi tai Petrovskoje () on maalaiskunta ja sen samanniminen keskustaajama Karjalankannaksella Leningradin alueen Käkisalmen piirissä. Kunta sijaitsee kapeana itä-länsisuuntaisena kaistaleena Suvannonjärven ja Vuoksen eteläisen laskuhaaran eteläpuolella. Vesistön pohjoispuolella naapurikuntia ovat Kuninkaanristi (Romaški) ja Sakkola (Gromovo), etelässä Punnus (Krasnoozjornoje), Mäkrälä (Razdolje), Rautu (Sosnovo) ja Metsäpirtti (Zaporožskoje). Kunnassa on noin 1750 asukasta.
Petäjärven kunta sijaitsee Suomen entisen Sakkolan kunnan eteläosan ja Valkjärven kunnan pohjoisosan alueella. 
Kunnan keskustaajamasta on Pietariin noin 70 kilometriä.
Kunnassa on nykyisin kuusi asutuskeskusta. Keskustaajama Petrovskoje sijaitsee entisen Sakkolan Petäjärven kylän paikalla. Petäjärven asema on erillinen asutuskeskus kahden kilometrin päässä keskustaajamasta, Pietari–Hiitola-rataosuuden varrella. Aseman venäläinenkin nimi on yhä Petäjärvi (Петяярви). Kunnan muut neljä paikkakuntaa ovat kyliä (derevnja).
Nimen Petrovskoje paikkakunta sai sodan jälkeen Neuvostoliitossa, täällä vuonna 1944 kaatuneen lääkintäaliupseeri Jelizaveta Pavlovna Petrovnan kunniaksi.
Niittyrengaskehrääjä
Niittyrengaskehrääjä ("Malacosoma castrense") kuuluu keskikesän kookkaisiin yöperhoslajeihin. Suomessa se on harvinainen ja levinneisyydeltään hyvin eteläinen. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Niittyrengaskehrääjä on helposti tunnistettava perhonen, jonka sukupuolet ovat kuitenkin huomattavan erinäköiset. Koiraan etusiivet ovat vaalean kellanruskeat, ja niissä on kaksi lämpimänruskeaa poikkijuovaa, jotka koskettavat toisiaan siiven keskiosassa. Poikkijuovista sisempi kaartuu siiven puolivälissä suoraan kohti perhosen ruumista. Takasiivet ovat lämpimän ruskeat hieman vaaleammalla keskustalla. Naaras on selvästi koirasta kookkaampi ja ruumiiltaan rotevampi. Naaraan siipien pohjaväri on pähkinänruskea, ja etusiivessä on kaksi leveää, lähes suoraa, vaaleaa poikkijuovaa, joiden siiven keskiosan puoleinen reunus on terävä. Takasiipi on etusiiven värinen, mutta siinä on vain yksi vaaleampi, epäselvä poikkijuova. Molemmilla sukupuolilla siiven reunassa on jaksoittain vaaleita ja tummia ripsiä. Naaraan ruumis on kokonaan tummanruskea, koiraan pää ja keskiruumis ovat kellanruskeat ja takaruumis tumma. Siipiväli on koiraalla 24–32 mm ja naaraalla 34–40 mm.
Niittyrengaskehrääjän levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja edelleen Etelä-Siperiaan, Mongoliaan ja Kiinaan. Pohjoismaissa se on eteläinen, ja merkittävimmät esiintymät löytyvät Ruotsin Öölannista ja Gotlannista. Suomessa lajia tavataan melko yleisenä vain Ahvenanmaalla ja lounaisrannikolla sekä harvinaisempana etelärannikkoa pitkin Venäjälle. Esiintymät ovat melko paikallisia ja havainnot häviävät hyvin nopeasti sisämaahan mentäessä. Perhoset lentävät heinäkuun puolivälistä elokuun puoliväliin.
Niittyrengaskehrääjä on elinympäristönsä suhteen vaatelias ja viihtyy pääasiassa matalakasvustoisilla, avoimilla ja lämpimillä paikoilla, joilla on kalkkipitoinen maaperä. Lisäksi sitä tavataan hiekkaisilla rannoilla. Perhoset lentävät iltahämärästä alkaen ja se saattaa olla paikoitellen erittäin runsaslukuinen. Molemmat sukupuolet lentävät valolle. Päivisin ne lepäävät kasvillisuuden joukossa, mutta lähtevät häirittyinä lentoon silloinkin. Naaras tuottaa 500–700 munaa, jotka se asettaa kasvien varsille lajille tyypillisiin, noin 40mm pitkiin, kasvin vartta spiraalimaisesti kiertäviin ryhmiin ja kuolee heti saatuaan munat laskettua. Munat talvehtivat.
Munat kuoriutuvat toukokuun alussa. Toukat viihtyvät ryhminä ja oleskelevat lähellä maanpintaa kehräämänsä seitin suojissa. Siirtyessään uuteen paikkaan toukat etenevät maastossa peräkanaa, muodostaen pitkiä jonoja. Toukkien kasvunopeus vaihtelee paljon ja yhdessä toukkapesässä voi olla hyvinkin erikokoisia toukkia. Täysikasvuisena toukka tekee kasvillisuuteen, lähelle maanpintaa läpikuultavan kotelokopan, jonka sisälle se erittää kirkasta, keltaiseksi jauheeksi kuivuvaa nestettä. Kotelovaihe kestää kolmisen viikkoa.
Toukat syövät pääasiassa erilaisia ruohovartisia kasveja, mutta myös vadelmaa ja pajuja.
Leninin patsas (Turku)
V. I. Leninin muistomerkki on Aurakadun yläpäässä Turun Puolalanmäellä sijaitseva Mihail Anikušinin veistämä Vladimir Iljitš Leninin rintakuva. Patsas on Leningradin (nykyisen Pietarin) kaupungin lahja ystävyyskaupungilleen Turulle vuodelta 1977. Pronssiveistos valettiin Leningradin Monument Sculptura -valimossa vuonna 1977. Patsaan alustan on valmistanut Loimaan Kiviveistämö. Veistos paljastettiin Leningradin päivänä, 13. marraskuuta 1977. Patsas on pronssia ja jalusta punaista graniittia. Rintakuva on 0,8 metriä ja jalusta 1,7 metriä korkea, yhteensä korkeutta on 2,5 metriä.
Veistoksen ympäristökokonaisuuteen kuuluu myös erillinen Tauno Torpon suunnittelema, vuonna 1964 paljastettu pronssinen muistolaatta Leninin asumisesta viereisessä talossa pakomatkallaan vuonna 1907. Talo on tosin rakennettu vasta seuraavana vuonna.
Marlen Hutsijev
Marlen Martynovitš Hutsijev (, 4. lokakuuta 1925 Tbilisi) on venäläinen elokuvaohjaaja.
Marlen Hutsijev syntyi Stalinin vainoissa menehtyneen kommunistin ja näyttelijättären perheeseen. Hän valmistui vuonna 1952 Neuvostoliiton elokuvainstituutin ohjaajalinjalta, jossa hän opiskeli Igor Savtšenkon johdolla. Diplomityö "Gradostroiteli" (”Rakentajat”, yhdessä Feliks Mironerin kanssa, 1950) kertoo Moskovan nuorista rakennustyöläisistä.
Vuosina 1953–1958 Hutsijev työskenteli ohjaajana Odessan elokuvastudiolla. Hänen esikoisteoksensa "Vesna na Zaretšnoi ulitse" (”Kevät Zaretšnaja-kadulla”, Feliks Mironerin kanssa, 1956) on lyyrinen ja yksityiskohdiltaan todenmukainen rakkaustarina ja yksi ensimmäisistä Neuvostoliiton kulttuurielämän ”suojasäätä” heijastaneista elokuvista. Orpopojan ja perheensä menettäneen sotilaan ystävyydestä kertova psykologinen draama "Dva Fjodora" (”Kaksi Fjodoria”, 1959) on jäänyt historiaan Vasili Šukšinin näyttelijädebyyttinä.
Vuosina 1959–1965 Hutsijev työskenteli Gorkin elokuvastudiolla ja vuodesta 1965 lähtien Mosfilmin studiolla. Erityinen sija ohjaajan tuotannossa on nuorisosta ja sen ihanteista kertovalla elokuvalla "Zastava Iljitša", jota pidetään Neuvostoliiton ”kuusikymmenlukulaisuuden” avainteoksena. Vuonna 1962 valmistunut elokuva joutui Nikita Hruštšovin rajun kritiikin kohteeksi, ja se julkaistiin uudelleen muokattuna nimellä "Olen 20-vuotias" ("Mne dvadtsat let", 1964). Elokuvan alkuperäinen versio ilmestyi vuonna 1988. Kuusikymmenlukulaisten aikuistumista ja suojasään päättymistä kuvaa "Heinäkuun sade" ("Ijulski dožd", 1967). Sukupolven alustavan tilinpäätöksen ohjaaja tekee elokuvassa "Posleslovije" (”Jälkisana”, 1983).
1960–1970-lukujen vaihteessa Hutsijev työskenteli televisio- ja dokumenttielokuvien parissa. Yhdessä Elem Klimovin ja German Lavrovin kanssa hän viimeisteli Mihail Rommin aloittaman dokumenttielokuvan "I vsjo-taki ja verju" (”Silti uskon”, 1976). Vuonna 1991 valmistui näytelmäelokuva "Beskonetšnost" (”Loputtomuus”). Hutsijev on toiminut myös käsikirjoittajana, näyttelijänä ja teatteriohjaajana. Vuonna 1965 hänet valittiin Neuvostoliiton elokuvatyöntekijäliiton sihteeriksi. Vuodesta 1978 lähtien hän toimi elokuvainstituutin opettajana ja vuodesta 1987 professorina. Hutsijev sai Neuvostoliiton kansantaitelijan arvonimen vuonna 1986 ja Venäjän valtionpalkinnon vuonna 1993.
Magnus Hellberg
Magnus Hellberg (s. 4. huhtikuuta 1991 Uppsala, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa KHL-liigassa pelaavaa SKA Pietaria. Hän on aiemmin pelannut Nashville Predatorsissa sekä New York Rangersissa.
Hellberg on Almtuna IS:n kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Wings HC Arlandan joukkueessa, jossa Hellberg teki debyyttinsä miesten peleissä kaudella 2008–2009, jolloin hän pelasi kaksi ottelua I-divisioonassa.
Kaudeksi 2009–2010 Hellberg palasi kasvattajaseuraansa Almtuna IS:ään. Hän pelasi lähes koko kauden sen J20-joukkuessa. Hellberg pelasi siellä 22 ottelua ja hänellä oli runkosarjan päätyttyä J20 Elitin paras torjuntaprosentti (92,9) ja päästettyjen maalien keskiarvo (1,97). Hellberg pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla I-divisioonajoukkue Vallentuna BK:ssa. Kesäkuussa 2010 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Almtunan kanssa.
Hellberg nousi HockeyAllsvenskanin tulokaskaudellaan 2010–2011 Almtunan miesten joukkueen ykkösmaalivahdiksi. Hän pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 31 runkosarjaottelua torjuntaprosentin ollessa 93,6. Hellberg kantoi Almtunan torjuntavastuun myös kevään 2011 putoamiskarsinnoissa, joiden päätteeksi Almtuna säilytti sarjapaikkansa. Hellberg pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla I-divisioonajoukkue IFK Kumlassa. Tammikuussa 2011 hän teki yksivuotisen jatkosopimuksen Almtunan kanssa, mutta se sisälsi option Elitserieniin siirtymisestä.
Hellberg käytti Almtuna-sopimuksessa olleen optionsa ja teki 20-vuotissyntymäpäivänään 4. huhtikuuta 2011 kaksivuotisen sopimuksen Frölunda HC:n kanssa. Nashville Predators varasi hänet toisella kierroksella 38. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Kauden 2011–2012 aikana Hellberg pelasi 17 ottelua Frölundassa. Hän jätti joukkueen kuitenkin kesällä 2012 ja teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Predatorsin kanssa. Frölundassa olisi ollut neljä sopimusmaalivahtia, ja Hellberg päätti jatkaa uraansa Pohjois-Amerikassa.
Hellberg oli mukana voittamassa maailmanmestaruutta Ruotsille vuoden 2018 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Kansankäräjät
Kansankäräjät () on Tanskan kansanedustuslaitos. Parlamenttirakennus sijaitsee Christiansborgin linnassa Kööpenhaminassa. Kansankäräjät on yksikamarinen ja siihen kuuluu 179 jäsentä, jotka valitaan neljän vuoden välein. Pääministerillä on kuitenkin oikeus järjestää ennenaikaiset vaalit.
Loiskasvi
Loiskasvit ovat toisenvaraisia kasveja, jotka ottavat ravinteita muilta kasveilta. Loiskasvit voidaan jakaa suoriin loisiin tai mykoheterotrofeihin. Nämä hankkivat ravintoa isäntäkasveilta joko suoraan isäntäkasvista imujuurilla eli haustorioilla tai sienijuuren avulla. Loisivat kasvit voivat olla holoparasiitteja (kokoloisia, lehtivihreättömiä) tai hemiparasiitteja (puoliloisia, lehtivihreällisiä).
Eniten loiskasveja on koppisiemenisissä, kaikkiaan jopa 4000 lajia. Ne jakaantuvat useisiin heimoihin, runsaasti loiskasveja on esimerkiksi näivekasveissa, santelikasveissa ja rafflesiakasvien heimossa. Mykoheterotrofisia kasveja on esimerkiksi talvikki- ja kämmekkäkasveissa. Ainoa paljassiemeninen loiskasvi on vain Uudessa-Kaledoniassa kasvava podokarpuskasveihin kuuluva havupuulaji podori ("Parasitaxus usta"), joka elää epätavallisessa juuristoyhteydessä saman heimon lajin siipipodokin ("Falcatifolium taxoides") kanssa.
Esimerkkejä Suomessa kasvavista lois- ja mykoheterotrofikasveista:
Liisa Soinne
Liisa Soinne (10. heinäkuuta 1935, Kuopio – 13. marraskuuta 2010, Turku) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi.
Soinne aloitti pianon soittamisen jo nelivuotiaana ja opinnot kuusivuotiaana Sohvi Korhosen johdolla. Myöhemmin häntä opettivat Suomessa muun muassa Elli Rängman-Björlin ja Timo Mikkilä sekä ulkomailla Emil Danenberg ja Jan Hoffman. Soinne esiintyi radiossa säännöllisesti yhdeksänvuotiaasta lähtien ja ensimmäisen konserttinsa hän piti olleessaan vasta 15-vuotias. Sointeen taiteilijaura kesti 35 vuotta, minkä aikana hän konsertoi aktiivisesti Helsingissä ja muualla Suomessa sekä toteutti muun muassa useita mittavia Bach-projekteja.
Soinne toimi pianistin työn ohella pedagogina. Hän opetti pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa 1973–83 ja oli Keski-Pohjanmaan konservatoriossa pianonsoiton yliopettaja 1988–96. Soinne kirjoitti pedagogisen teoksen "Piano soi ja laulaa", joka julkaistiin 1984.
Sointeella oli viisi lasta ja hän harrasti myös kuvataiteita. Hänellä oli muun muassa oma taidenäyttely Turussa heinäkuussa 2010.
Gears of War 3
Gears of War 3 (lyhyemmin GoW3) on Epic Gamesin kehittämä ja Microsoft Studiosin julkaisema "Gears of War" -pelisarjaan kuuluva kolmannen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin syyskuussa 2011 Xbox 360:lle.
Sérgio Krzywy
Sérgio Krzywy (s. 30. kesäkuuta 1952 Palmeira) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Assisin hiippakuntaan Antônio de Souza 28. joulukuuta 1983. Hänet nimitettiin Araçatuban hiippakunnan piispaksi 26. toukokuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pedro Antônio Marchetti Fedalto, jota avustivat Antônio de Souza ja Aloysio José Leal Penna.
Mario Zanetta
Mario Zanetta (29. tammikuuta 1938 – 13. marraskuuta 1998) oli italialaissyntyinen, Brasiliassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 24. kesäkuuta 1962 ja nimitettiin Paulo Afonson hiippakunnan piispaksi 15. kesäkuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Aloysio José Leal Penna, jota avustivat Jackson Berenguer Prado ja Aldo Del Monte.
Zanetta johti hiippakuntaansa, kunnes kuoli 60-vuotiaana.
Poikkimessinkiyökkönen
Poikkimessinkiyökkönen ("Diachrysia tutti") on yleinen, metallinhohtoinen yöperhonen.
Poikkimessinkiyökkönen on keskikokoinen, leveäsiipinen yökkönen. Etusiivet ovat pohjaväriltään ruskeat, ja siipisuonet erottuvat hyvin. Siiven tyviosassa ja kärkiosassa siiven poikki kulkee leveä, metallinhohtoisen vihreä ja kiiltäväpintainen vyö, jotka yhtyvät siiven keskiosassa ja muodostavat yhtenäisen H-kirjaimen muotoisen alueen. Munuaistäplä ja rengastäplä erottuvat reunoiltaan tummemman ruskeina siiven etuosaan jäävällä ruskealla laikulla. Siiven kärkiosa on hieman vaaleamman ruskea. Takasiivet ovat harmaat. Keskiruumiin päällä on korkea, tupsumainen karvakaulus. Pää on oranssi. Siipiväli on 32–38 mm.
Samannäköinen laji on vyömessinkiyökkönen ("Diachrysia chrysitis").
Poikkimessinkiyökkösen levinneisyysalue ulottuu Länsi-Euroopasta Aasian poikki Tyynenmeren rannikolle saakka. Levinneisyysalueen rajoja ei varsinkaan idässä tunneta kovin tarkoin samankaltaisten lähilajien vuoksi. Suomessa lajia tavataan etelärannikolta ainakin Etelä-Lappiin saakka. Perhoset lentävät kesäkuun loppupuoliskolta elokuun puoleen väliin. Joinakin vuosina lajilla on vähälukuisempi toinen sukupolvi syyskuussa.
Lajia on pitkään pidetty vyömessinkiyökkösen värimuotona, ja vanhemmassa kirjallisuudessa lajeja on pidetty yhtenä. Siipien värityksen lisäksi lajeilla on pienehköt erot koirasgenitaaleissa ja naaraan takaruumiin kahdeksannen jaokkeen vatsakilven muodossa. Ekologiselta kannalta on näyttöä lajien lentoaikojen eroavaisuudesta sekä eroista elinympäristömieltymyksissä. Nykyisin lajien erillisyyttä tukee myös molekyylibiologinen tutkimus.
Poikkimessinkiyökkönen viihtyy kosteammilla ja lämpimämmillä elinpaikoilla kuin vyömessinkiyökkönen. Perhonen lentää öisin ja tulee valolle. Se myös vierailee mielellään imemässä mettä kukista, muttei tule syötille. Laji on yleinen, mutta ainakin Suomessa yksilömäärässä mitattuna vyömessinkiyökköstä vähälukuisempi. Toukka rakentaa kotelokopan kasvillisuuden joukkoon ja koteloituu sen sisään. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Toukka on erilaisia ruohovartisia kasveja syövä polyfagi.
Suruyökkönen
Suruyökkönen ("Amphipyra perflua") on eteläisen Suomen yleinen yöperhonen.
Suruyökkönen on melko kookas ja leveäsiipinen yöperhonen. Etusiivet ovat kiiltävät ja vaihtelevat pohjaväriltään kellanruskeasta lämpimän ruskeaan. Niiden poikki kulkee kaksi selvästi vaaleampaa, voimakkaasti aaltoilevaa poikkiviirua. Poikkiviirujen väliin jäävä osa siivestä on paljon muuta siipeä tummemman ruskea, joillakin yksilöillä lähes musta. Rengastäplä erottuu usein vaaleana renkaana siiven keskiosan tummalla pohjalla. Takasiivet ovat tasaisen vaaleanruskeat. Siipiväli on 46–55 mm.
Suruyökkönen on Euroopassa vahvasti itäinen laji, jota ei tavata mantereen länsiosissa. Idässä levinneisyys ulottuu Kiinaan ja Koreaan. Suomessa levinneisyys painottuu etelään, pääasiassa Kokkola-Lieksa-linjan eteläpuolella. Perhoset lentävät heinäkuun loppupuolelta syyskuun alkuun huipun ollessa elokuun alkupuolella.
Suruyökkönen elää avoimissa lehti- ja sekametsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lentävät öisin ja tulevat valolle, mutta erityisen hyvin syötille. Täysikasvuisena toukka laskeutuu maahan ja koteloituu rakentamansa kotelokopan sisään. Muna talvehtii.
Toukka elää monilla lehtipuilla ja pensailla, erityisesti tuomella ("Prunus padus"), haavalla ("Populus tremula") sekä kuusamoilla ("Lonicera").
Hans Ferdinand Geisler
Hans Ferdinand Geisler (19. huhtikuuta 1891 – 25. kesäkuuta 1966) oli saksalainen kenraali.
Geisler palveli Saksan laivastossa ensimmäisen maailmansodan aikana. Vuonna 1933 hänet siirrettiin Luftwaffeen. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi huhtikuussa 1939. Vuosina 1939–1942 Geisler komensi Luftwaffen 10. armeijakuntaa, joka osallistui myös Norjan valtaukseen. Geisler jäi eläkkeelle lokakuussa 1942. Hän kuoli vuonna 1966 Freiburg im Breisgaussa.
Nina Sorokina
Nina Sorokina (, 13. toukokuuta 1942 Moskova, Neuvostoliitto – 8. lokakuuta 2011) oli venäläinen balettitanssija, joka työskenteli Bolšoin baletissa. Hänen puolisonsa oli tanssija Juri Vladimirov, joka oli tanssijana samassa baletissa. Molemmat palkittiin vuonna 1987 Neuvostoliiton kansantaiteilijoina.
Sorokina valmistui Moskovan balettikoulusta 1961. Hän oli ensitanssija vuoteen 1988. Sorokina voitti kultamitalin kansainvälisessä balettikilpailussa Varnassa 1966 ja Moskovan ensimmäisessä balettikilpailussa 1969. Hän osallistui 1974 "Anna Kareninan" balettiversion filmaukseen.
Eka kerta
Eka kerta on usein seksuaalivalistuksessa ja yleiskielessä käytetty nimitys ensimmäisestä yhdyntä- tai yleensä seksikokemuksesta.
Valistuksessa ensimmäistä seksikertaa usein suositellaan lykättäväksi, kunnes varmasti tuntee kumppaninsa, mukana on ihastumisen ja rakastumisen tunteita ja on oppinut hyväksymään itsensä.
Ensimmäiseen kertaan liittyy myös jännitystä ja jopa pelkoja. Tytöillä suurin huolenaihe ovat yleensä kivut. Immenkalvo on noin viidesosalla naisista niin tiukka, että yhdynnän yrittäminenkin on kivuliasta. Yleensä se kuitenkin löystyy murrosiässä huomaamattomaksi. Poikien huolenaiheista mainittavin on erektio-ongelmat; jännitys ja paineet voivatkin aiheuttaa erektiokyvyttömyyttä. Osaamattomuuden pelko on yleistä kummallakin sukupuolella.
Berndt Ivar Aminoff
Berndt Ivar Aminoff (8. lokakuuta 1843 Helsinki – 28. helmikuuta 1926 Viipuri) oli suomalainen arkkitehti. Hän toimi Viipurin ja Vaasan läänien lääninarkkitehtina.
Aminoffin isä Berndt Adolf Carl Gregori Aminoff (1809–1875) oli valtiomies, eversti ja kuvernöörin adjutantti ja äiti Ida Matilda Avellan (1817–1859) historian professori Johan Henrik Avellanin ja tukholmalaisen Kristina Eleonora Almqvistin tytär. Aminoff avioitui ensimmäisen kerran vuonna 1870 aatelissukuun kuuluvan Ebba Örnin (5. kesäkuuta 1851 Helsinki – 24. joulukuuta 1889 Viipuri) kanssa. Heillä oli kolme lasta, Bruno Roland (2. elokuuta 1871 Helsinki – 3. maaliskuuta 1929 Käkisalmi), Elsa Iduna (24. heinäkuuta 1872 Kausala – 17. kesäkuuta 1959 Helsinki) ja Leon Harald (3. maaliskuuta 1879 Sortavala – 28. lokatuuta 1942 Ruovesi). Aminoffin toinen puoliso vuodesta 1893 oli Olga Maria Thesleff ja kolmas vuodesta 1913 vuoteen 1919 Anna Ottilia Häggman.
Aminoff aloitti opinnot Haminan kadettikoulussa 1858, josta hän siirtyi opiskelemaan insinööriksi Helsingin, valmistuen Helsingin teknillisestä reaalikoulusta vuonna 1869. Välillä vuosina 1866–1867 hän opiskeli vapaita taiteita Ruotsin kuninkaallisessa akatemiassa Tukholmassa. Valmistuttuaan rautatietutkimusten parissa työskennellyt Aminoff tuli ensin vt. ja sitten vuodesta 1872 vakinaiseksi asemapäälliköksi Kausalaan, mutta siirtyi Helsinkiin Yleisten rakennusten ylihallituksen arkkitehdiksi 1873. Hän muun muassa johti majakoiden rakentamista Laatokalle ja Viipurin lääninvankilan rakentamista 1870-luvun lopussa ja 1880-luvun alussa. Vaasan lääninrakennuskonttorin esimies ja lääninarkkitehti Aminoffista tuli 1884 ja vastaava virkamies Viipurissa huhtikuussa 1887. Viimeksi mainitusta tehtävästä hän jäi eläkkeelle kesäkuussa 1914. Viipurin vakinaisena lääninarkkitehtina Aminoffia seurasi toukokuussa 1915 Allan Schulman, joka hoiti virkaa tammikuuhun 1932 saakka.
Aminoff toimi myös 20 vuotta sihteerinä Viipurin Taiteenystävien yhdistyksessä, joka oli perustettu 1890. Hän myös piti piirustuskoulua vuodesta 1891.
Viipurin lääninarkkitehtina Aminoff laati Sortavalan kaupungin asemakaavan (1891) ja Vaasan lääninarkkitehtina Kokkolan kaupungin asemakaavan (1884).
Hän oli erityisen kiinnostunut egyptiläisestä arkkitehtuurista ja hän suoritti useita tutkimusmatkoja Aleksandriaan. Sortavalan kirkon laajennustyössä (1895) hän käytti egyptiläisiä vaikutteita, mutta kirkko tuhoutui toisessa maailmansodassa. Tunnetuin Aminoffin suunnittelema rakennus lienee Peräseinäjoen kirkko (1892). Lisäksi hän suunnitteli useita kirkkoja Karjalankannakselle. 
Viipurissa hänen töitään olivat muun muassa seuraavat:
Bengalit
Bengalit ovat eteläaasialainen etninen ryhmä. Bengalit asuvat pääasiassa Bengalin alueella, joka on jaettu Bangladeshiksi (entinen Itä-Bengali) ja Intialle kuuluvaksi Länsi-Bengaliksi. Bengaliyhteisöjä asuu myös muissa Intian osavaltioissa. Bengaliemigranttien muodostamia yhteisöjä elää monissa maissa ympäri maailmaa, kuten Pakistanissa, Saudi-Arabiassa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa, Malesiassa, Kuwaitissa, Etelä-Koreassa, Bahrainissa, Omanissa, Nepalissa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa, Japanissa sekä osissa Eurooppaa.
Bengalien oma kieli on bengali, jolla on virallinen asema Bangladeshissa, Intiassa ja Sierra Leonessa. Bengaleja arvioidaan olevan maailmassa 300 miljoonaa. Suurin osa bengaleista on muslimeja tai hinduja.
Karvakiviyrtti
Karvakiviyrtti ("Woodsia ilvensis") on pienikokoinen, paahteisten kallioiden saniaislaji.
Karvakiviyrtin maavarsi on lyhyt ja pysty. 5–20 cm pitkät, kertaalleen parilehdykkäiset lehdet kasvavat kimppuina. Lehtiruoti ja keskiranka ovat tiheäsuomuisia ja -karvaisia. Lehtilapa on kapeanpuikea. Lehdykät ovat kapeanpuikeita, liuskaisia, alta tiheäsuomuisia ja -karvaisia. Itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä ja ne ovat pitkien katesuomukarvojen ympyröimiä. Karvakiviyrtin itiöt kypsyvät Suomessa heinä-elokuussa. Vanhat lehtiruotien tyviosat jäävät törröttämään moniksi vuosiksi kasvin juureen.
Karvakiviyrtti muistuttaa paljon tunturikiviyrttiä ("W. alpina"), jonka kanssa se myös voi risteytyä.
Euroopassa karvakiviyrtin päälevinneisyysalue painottuu Norjaan, Ruotsiin, Suomeen ja Venäjän Karjalaan ja edelleen itään Uralille saakka. Muualla Euroopassa levinneisyysalue on laikuttaisempi. Sitä tavataan muun muassa Islannissa, Skotlannissa, Saksassa, Puolassa, Alpeilla ja Karpaateilla. Aasian puolella laji on levinnyt laajalle Siperiassa. Pohjois-Amerikassa sitä tavataan Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa. Suomessa karvakiviyrttiä kasvaa koko maassa. Etelä- ja Itä-Suomessa laji on tavallinen, pohjoisempana se harvinaistuu ja puuttuu paikoitellen kokonaan.
Karvakiviyrtti kasvaa kuivilla ja tavallisesti paisteisilla, karuilla kallioilla, louhikoissa ja isoilla metsäkivillä. Toisinaan se esiintyy myös varjoisilla paikoilla.
Hildebrando Mendes Costa
Hildebrando Mendes Costa (s. 16. kesäkuuta 1926) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. joulukuuta 1951 ja nimitettiin Aracajún arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Arindelan titulaaripiispaksi 15. maaliskuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Constantino José Lüers, jota avustivat Luciano José Cabral Duarte ja Miguel Fenelon Câmara Filho.
Mendes Costa sai 25. maaliskuuta 1986 nimityksen Estâncian hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 30. huhtikuuta 2003.
Yhden yön juttu
Yhden yön juttu on Olli Kortekankaan ja Michael Baranin ooppera. Se syntyi Sibelius-Akatemian tilauksesta ja kantaesitettiin Helsingin Musiikkitalossa lokakuussa 2011. Teos on urbaani vaellustarina, joka sisältää tekijöidensä mukaan "rakkaustarinan ja dekkarin aineksia, unen logiikkaa ja yhteiskunnallisia huomioita". Kantaesityksestä vastasivat Sibelius-Akatemian laulumusiikin opiskelijat ja oopperaorkesteri Markus Lehtisen johdolla.
Oligomenorrea
Oligomenorrea (myös oligomenorrhoea) tarkoittaa epänormaalin pitkää kuukautiskiertoa, jossa kuukautiset tulevat harvemmin kuin joka 35. vuorokausi.
The Barbara Stanwyck Show
The Barbara Stanwyck Show on yhdysvaltalainen antologinen draamasarja. Sarjaa ensiesitettiin NBC-televisiokanavalla 19. syyskuuta 1960 – 11. syyskuuta 1961. Barbara Stanwyck oli sarjan juontajana ja näytteli kaikissa puoli tuntia kestävissä jaksoissa eri rooleissa. Stanwyck voitti rooleistaan vuonna 1961 parhaasta naispääosasta Emmy-palkinnon.
Sarjan tuotti Desilu Studios ja ohjasi Stuart Rosenberg. Mustavalkoinen "The Barbara Stanwyck Show" kesti yhden tuotantokauden ja 37 jakson verran. Sarjaa esitettiin maanantai-iltaisin kymmeneltä.
E1 Entertainment, tunnettiin ennen nimellä Koch Vision ja The Archive of American Television julkaisi sarjan DVD:llä Yhdysvalloissa 13. lokakuuta vuonna 2009.
Eye of the Beholder II: The Legend of Darkmoon
Eye of the Beholder II: The Legend of Darkmoon on Westwood Studiosin kehittämä roolipeli, jonka Strategic Simulations Inc on julkaissut vuonna vuonna . Peli kolmiosaisen "Eye of the Beholder" -sarjan toinen osa. Tapahtumat esitetään edelleen hahmoperspektiivistä ja sen rakenne perustuu AD&D 2nd Edition -roolipeliin.
Ensimmäiseen osaan verrattuna NPC-kuvituksia ja välinäytöksiä on enemmän, mutta hiiritoiminen käyttöliittymä on lähes sama. Neljän hahmon tallennetun ryhmän voi tuoda ensimmäisestä osasta.
Arkkivelho Khelben kutsuu Waterdeepin sankarit uuteen tehtävään. Waterdeepin lähistöllä tapahtuu omituisia asioita: ihmisiä katoaa ja matalista haudoista löytyy ihmisten jäänteitä. Khelben teleporttaa pelaajan seurueen metsään Darkmoon-temppelin lähelle jossa nämä saavat selvittää, mitä pahaa temppelin torneissa tapahtuu.
Sankarit tapaavat viimein temppelin johtajan, Dran Dragorren, joka onnistuu ensin pääsemään pakoon. Myöhemmin ryhmä voittaa hänet taistelussa, jonka aikana Dran muuttaa itsensä lohikäärmeeksi.
José Maria Pires
José Maria Pires (15. maaliskuuta 1919 – 27. elokuuta 2017) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1941 ja nimitettiin Araçuaín hiippakunnan piispaksi 25. toukokuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jose Newton de Almeida Baptista, jota avustivat José André Coimbra ja João de Souza Lima.
Pires sai 2. joulukuuta 1965 nimityksen Paraíban arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 29. marraskuuta 1995. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Sammalsaniaiset
Sammalsaniaiset ("Hymenophyllum") on saniaissuku sammalsaniaiskasvien ("Hymenophyllaceae") heimossa.
Suvun lajit ovat pieniä ja niiden lehdissä on vain yksi solukerros. Sammalsaniaiset voivat kasvutavaltaan muistuttaa erehdyttävästi lehtisammalia. Lehtiensä rakenteelta ne ovat sopeutuneet kosteaan ilmastoon ja niiden päälevinneisyys on tropiikissa. Euroopassa kasvaa kaksi lajia: "Hymenophyllum wilsonii" ja "Hymenophyllum tunbrigense". Ne ovat levinneisyydeltään hyvin läntisiä, atlanttisen kosteaa ilmastoa vaativia lajeja.
Alveolaarinen tremulantti
Alveolaarinen tremulantti ("r"-äänne) on useissa kielissä käytettävä konsonanttiäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkkinä on [r]. Se esiintyy myös suomen kielessä, jossa se kirjoitetaan kirjaimella R.
Alveolaarinen tremulantti tuotetaan päästämällä ilmaa suusta sellaisella voimakkuudella, että kielen kärki alkaa tehdä nopeaa edestakaisliikettä Bernoullin efektin seurauksena. Äänihuulet värähtelevät äänteen tuottamisen aikana.
Alveolaarisen tremulantin ominaisuuksia ovat:
Andrés Fernández
Andrés Eduardo Fernández Moreno (s. 17. joulukuuta 1986 Murcia, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Villarrealia.
Andrés teki ensiesiintymisensä Osasunan edustusjoukkueessa kaudella 2007–2008 21. lokakuuta 2007 ottelussa Almeríaa vastaan. Hän toimi joukkueessa kolmosvahdin asemassa, eikä saanut ensiesiintymisensä jälkeen enempää vastuuta loppukauden aikana.
Peliaikaa Andrés sai Osasunan reservijoukkueessa, jossa hän toimi ykkösmaalivahtina kaudet 2007–2010. Kesällä 2010 hänet lainattiin yhden kauden sopimuksella Huescaan. Hän palasi joukkueeseen seuraavaksi kaudeksi 2011–2012 ja on toiminut ykkösvahtina Asier Riesgon loukkaannuttua Atlético Madridia vastaan pelatussa ottelussa 28. elokuuta 2011.
Béla Síki
Béla Síki (s. 21. helmikuuta 1923) on unkarilainen pianisti. Hän opiskeli Budapestin Franz Liszt -musiikkiakatemiassa Leo Weinerin ja Ernő Dohnányin johdolla. Hän muutti vuonna 1945 Sveitsiin, jossa hän sai opetusta Dinu Lipattilta ja voitti Geneven kilpailun vuonna 1948. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1965 ja opetti Washingtonin yliopistolla Seattlessa, sitten vuosina 1980–1985 Cincinnatin yliopistolla – College-Conservatory of Musicissa. Palattuaan Seattleen 1985 hän opetti siellä, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2001.
Síki on luonut kansainvälisen soolouran ja esiintynyt myös merkittävien kapellimestarien ja orkesterien kanssa. Hän on tehnyt lukuisia levytyksiä, ja hän on saanut usein pyyntöjä eri kilpailujen tuomaristoihin esimerkiksi Leedsissä, Genevessä ja Bolzanossa. Hänen opiskelijoihinsa ovat lukeutuneet Kathryn Selby ja Anton Nel.
Härkylät
Härkylät ("Polystichum") on saniaissuku alvejuurikasvien heimossa. Härkylälajien tunnusmerkkejä ovat lehtien lehdyköiden piikkihampaisuus ja itiöpesäkkeen kilpimäinen, keskeltä kiinnittynyt katesuomu. Pohjoismaissa kasvaa kolme luonnonvaraista härkylälajia. Niistä Suomessa vain suippohärkylä, jota tavataan hyvin harvinaisena Lapissa ja Etelä-Suomessa. Yksi piikkihärkylän yksilö on löydetty Pohjois-Savosta, mutta laji on hävinnyt Suomesta.
Vitório Pavanello
Vitório Pavanello (s. 20. tammikuuta 1936) on brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 31. heinäkuuta 1966 ja nimitettiin Corumbán hiippakunnan piispaksi 26. marraskuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. tammikuuta 1982. Pääkonsekraattorina toimi Antônio Barbosa, jota avustivat Ladislau Paz ja Constantino Amstalden.
26. marraskuuta 1984 Pavanello sai nimityksen Campo Granden koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 12. joulukuuta 1986 hänestä tuli sen arkkipiispa. Hän jäi eläkkeelle 4. toukokuuta 2011.
Antônio Barbosa
Antônio Barbosa (10. toukokuuta 1911 – 3. toukokuuta 1993) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 6. joulukuuta 1936 ja nimitettiin Campo Granden hiippakunnan piispaksi 23. tammikuuta 1958. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Armando Lombardi, jota avustivat João Resende Costa ja Antônio Campelo de Aragão.
Barbosa osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. 27. marraskuuta 1978 Campo Grande korotettiin arkkihiippakunnaksi, ja Barbosasta tuli sen arkkipiispa. Hän jäi eläkkeelle 12. joulukuuta 1986.
Getúlio Teixeira Guimarães
Getúlio Teixeira Guimarães (s. 17. lokakuuta 1937) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Jumalan Sanan seuran papiksi 4. elokuuta 1966 ja nimitettiin Ponta Grossan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tabboran titulaaripiispaksi 20. joulukuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. maaliskuuta 1981. Pääkonsekraattorina toimi Carmine Rocco, jota avustivat Geraldo Claudio Luiz Micheletto Pellanda ja Joel Ivo Catapan.
Teixeira Guimarães sai 26. maaliskuuta 1984 nimityksen Cornélio Procópion hiippakunnan piispaksi.
Jagiellonia Białystok
Jagiellonia Białystok () on puolalainen jalkapalloseura Białystokin kaupungista. Se pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla Ekstraklasassa.
Jagiellonia perustettiin alun perin vuonna 1920.
Antônio Campelo de Aragão
Antônio Campelo de Aragão (5. lokakuuta 1904 – 10. syyskuuta 1988) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 5. heinäkuuta 1936 ja nimitettiin Cuiabán arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Sestan titulaaripiispaksi 15. kesäkuuta 1950. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francisco de Aquino Correa, jota avustivat Luis do Amaral Mousinho ja Aureliano de Matos.
Campelo de Aragão sai 18. joulukuuta 1956 nimityksen Petrolinan hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 6. helmikuuta 1975. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.