Nälkälinnanmäki
Nälkälinnanmäki () on Savonlinnan keskustassa, lähellä Olavinlinnaa oleva mäki.
Mäen ruotsinkielinen nimi Hungerborg viittaa linnoitushistoriaan: mäellä on mahdollisesti sijainnut Olavinlinnan apuvarustus, vähempiarvoinen linnoitus tai merkittävä tähystys- ja vartiointipaikka. Ruotsin kielessä hunger- tai svält-etuliitettä on käytetty kuvaamaan vähempiarvoista tai toissijaista paikkaa. ‘Nälkälinnoja’ oli yleisesti muidenkin suurten linnoitusten läheisyydessä, esimerkiksi Narvassa. Hungerborgin niitty mainitaan Olavinlinnan 1600-luvun tilikirjoissa.
Nälkälinnanmäellä on ollut osansa Ruotsin ja Venäjän välisissä sodissa. Suuren pohjan sodan aikana venäläiset piirittivät Olavinlinnaa kesäkuussa 1714 ja rakensivat kevyitä varustuksia linnan ympäristöön, todennäköisesti myös Nälkälinnanmäelle. Venäläisten karttapiirroksessa vuodelta 1748 mäen länsipäähän on merkitty redutti eli pieni kehävallien ympäröimä maanalainen linnake, jonka tarkoitus lienee ollut suojata Olavinlinnaan tulevaa kulkureittiä. Kustaa III:n sodan aikana Ruotsin joukot tunkeutuivat Savonlinnaan kesäkuussa 1788, jolloin Olavinlinnaan hyökättäessä Nälkälinnanmäen suojiin tehtiin tukikohta.
1800-luvun alkupuoliskolla mäki oli täysin rakentamaton, ja sillä oli käyttöä Olavinlinnan ja myöhemmin kaupunkilaisten laidun- ja kasvimaana. 1860-luvulla mäellä sijaitsi jonkin aikaa huvihuoneeksi kutsuttu hökkeli. 1800-luvun lopulla mäellä tehtiin pengerrys- ja istutustöitä ja siitä tuli yksi kaupungin ensimmäisistä yleisistä puistoista. Tältä ajalta ovat peräisin puiston komeat lehtikuuset. Nälkälinnanmäelle kokoonnuttiin erityisesti vappua viettämään.
Nälkälinnanmäen arvo näköalakukkulana ja palovartiointipaikkana tiedostettiin. Mäelle valmistui vuonna 1873 puinen Constantin Kiseleffin suunnittelema ravintolarakennus, jossa kohosi koristeellinen näkötorni. Uutta rakennusta alettiin kutsua nyt Hungerborgiksi, Nälkälinnaksi.
Ravintola oli suosittu huvittelupaikka ja Savonlinnan vapaapalokunnan, kaupungin ensimmäisen aatteellisen yhdistyksen, tukikohta. Nälkälinnan torniin kiipesivät sekä paikalliset asukkaat että matkailijat Savonlinnan ympäristön järvimaisemia ihailemaan. Rakennus oli erityisesti taiteilijoiden suosima. Muun muassa Albert Edelfelt kiipesi torniin tekemään Olavinlinnasta piirroksen "Suomi 19. vuosisadalla"-teokseen.
1900-luvun alussa rakennuksessa sijaitsi pieni luonnonhistoriallinen museo. Vähän myöhemmin Suomen Matkailijayhdistyksen paikallisosasto sai toimitilansa Nälkälinnasta, jossa toimi silloin myös kahvila.
Näköalarakennus purettiin 1960-luvulla uuden kirjastotalon tieltä. Arkkitehtien Kaisa Harjanteen ja Maija Suurlan suunnittelema kirjasto valmistui ja otettiin käyttöön vuonna 1964. Sisustuksen suunnitteli sisustusarkkitehti Risto Halme Rakennusta pidettiin sen valmistuttua Suomen kauneimpana kirjastotalona ja se on edustava näyte aikansa arkkitehtuurista. Rakennuksessa ei kuitenkaan kahden viimeisen vuosikymmenen aikana enää voitu järjestää ajanmukaisia kirjastopalveluja, eikä se täyttänyt nykyajan esteettömyysvaatimuksia. Rakennusta ei ole peruskorjattu. Se on sisätiloiltaan lähes alkuperäisessä asussaan. Kirjasto toimi talossa vuoteen 2013 saakka, jolloin se muutti uuteen kirjastotaloon Asemantielle.
Syksystä 2013 lähtien rakennuksen alakerrassa on toiminut avoin päiväkoti Tikantanssi. Osan yläkertaa on vuokrannut kerhotiloikseen Savonlinnan A-Kilta ry.
Mäelle on suunniteltu laajamittaista uudisrakentamista, mikä on herättänyt vastustusta paikallisissa asukkaissa ja monissa matkailijoissa.
Vastustuksen myötä syntyi kesällä 2009 niin sanottu Nälkälinnanmäki-ryhmä puolustamaan kulttuurihistoriallisesti arvokkaan miljöön säilymistä. Keväällä 2012 ryhmä hajosi. Sen jäseniä oli mukana perustamassa uutta yhdistystä, Nälkälinnanmäki-Seura ry:tä, joka rekisteröitiin 24. elokuuta 2012. Yhdistyksen tavoitteena on Savonlinnan Nälkälinnanmäen ja kaupunkikeskustan kulttuuri- sekä rakennusperinnön ja kaupunkiluonnon vaaliminen. Heti rekisteröinnin tultua voimaan yhdistys haki suojelua Nälkälinnanmäen kirjastotalolle ja sitä ympäröivälle puistoalueelle rakennusperinnön suojelemisesta annetulla lailla. Etelä-Savon elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus hylkäsi hakemuksen sillä perusteella, että asemakaavoitus oli kesken ja asemakaava-alueella suojelun ensisijainen väline on asemakaava.
Savonlinnan kaupunginvaltuusto hyväksyi kirjastorakennuksen purkamisen mahdollistavan asemakaavan syksyllä 2014 yhden äänen enemmistöllä. Päätöksestä valitettiin Itä-Suomen hallinto-oikeuteen, joka kumosi asemakaavan. Sen jälkeen Savonlinnan kaupunki valitti hallinto-oikeuden päätöksestä korkeimpaan hallinto-oikeuteen, joka puolestaan kumosi hallinto-oikeuden päätöksen. Kirjastorakennuksen purkamisen mahdollistava asemakaava sai lainvoiman huhtikuussa 2017.