hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Augusto Aristizábal Ospina
Augusto Aristizábal Ospina (26. toukokuuta 1928 Manizales – 6. marraskuuta 2004) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 31. lokakuuta 1954 ja nimitettiin Calin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Ceramussan titulaaripiispaksi 2. kesäkuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Uribe Urdaneta, jota avustivat Alfredo Rubio Diaz ja Alfonso Uribe Jaramillo.
Aristizábal Ospina sai 29. lokakuuta 1977 nimityksen Jericón piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 7. lokakuuta 2003.
Antonio José Jaramillo Tobón
Antonio José Jaramillo Tobón (31. lokakuuta 1886 Belmira – 27. huhtikuuta 1969) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 10. marraskuuta 1912 ja nimitettiin Jericón hiippakunnan johtoon 7. helmikuuta 1942. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Serena, jota avustivat Francisco Cristóbal Toro ja Miguel Ángel Builes Gómez.
Jaramillo Tobón jäi eläkkeelle 31. maaliskuuta 1960 ja sai samana päivänä nimityksen Cotradan titulaariarkkipiispaksi.
Darío de Jesús Monsalve Mejía
Darío de Jesús Monsalve Mejía (s. 15. maaliskuuta 1948 Valparaíso) on kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 17. lokakuuta 1976 ja nimitettiin Medellínin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Inuca in Mauretanian titulaaripiispaksi 7. lokakuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paolo Romeo, jota avustivat Augusto Aristizábal Ospina ja Héctor Rueda Hernández.
Monsalve Mejía sai 25. heinäkuuta 2001 nimityksen Málaga-Soatán piispaksi. 3. kesäkuuta 2010 hänet nimitettiin Calin koadjuuttoriarkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 1. elokuuta. Hänestä tuli 18. toukokuuta 2011 Calin arkkipiispa.
Laslo Babits
Laslo Babits (17. huhtikuuta 1958 Oliver, Brittiläinen Kolumbia – 12. kesäkuuta 2013 Vancouver) oli kanadalainen keihäänheittäjä ja Pan-Amerikan kisojen kultamitalisti.
Babits sijoittui kahdeksanneksi Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984. Hän voitti Pan-Amerikan kisojen kultamitalin vuonna 1983.
Babitsin vanhemmat olivat unkarilaisia maahanmuuttajia. Hän kuoli 12. kesäkuuta 2013, 55-vuotiaana, vancouverilaisessa sairaalassa tehdyn elämänsä toisen maksansiirron jälkeen. Ensimmäinen maksansiirto Babitsille oli tehty tämän saatua myrkytyksen sienistä vuonna 2001.
Carmelo Ferraro
Carmelo Ferraro (s. 12. syyskuuta 1932 Santa Croce Camerina) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Siracusan arkkihiippakuntaan Ettore Baranzini 3. heinäkuuta 1955. Hänet nimitettiin Pattin hiippakunnan johtoon 30. maaliskuuta 1978, ja piispaksi vihkiminen seurasi 13. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Salvatore Pappalardo, jota avustivat Angelo Rizzo ja Sebastiano Rosso. Ferraro asetettiin virkaansa 27. toukokuuta.
Ferraro sai 3. marraskuuta 1988 nimityksen Agrigenton piispaksi, ja hänet asetettiin virkaan 10. joulukuuta. Agrigento korotettiin 2. joulukuuta 2000 arkkihiippakunnaksi. Ferraro jatkoi toimintaansa sen johdossa arkkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 23. helmikuuta 2008.
Gröden/Val Gardena
HC Gröden/Gherdëina on italialainen jääkiekkojoukkue Grödenistä Italiasta. Joukkue on perustettu vuonna 1927 ja se pelaa Inter-National-Leaguessa.
Joseph Crétin
Joseph Crétin (10. joulukuuta 1799 Montluel – 22. helmikuuta 1857) oli ranskalaissyntyinen yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin diakoniksi 4. toukokuuta 1823 ja papiksi 20. joulukuuta 1823. Hänet nimitettiin Saint Paulin hiippakunnan johtoon Minnesotaan 23. heinäkuuta 1850, ja piispaksi vihkiminen seurasi 26. tammikuuta 1851. Pääkonsekraattorina toimi Alexandre-Raymond Devie, jota avustivat Etienne Marilley ja Georges-Claude-Louis-Pie Chalandon.
Crétin kuoli 57-vuotiaana virassa, ja hänen seuraajakseen Saint Paulin piispana nimitettiin Thomas Langdon Grace.
Ólafur Rafnsson
Ólafur Rafnsson (7. huhtikuuta 1963 – 19. kesäkuuta 2013 Geneve, Sveitsi) oli islantilainen urheiluvaikuttaja ja koripalloilija.
Ólafur toimi vuodesta 2010 kuolemaansa asti FIBA Europen puheenjohtajana. Hän toimi myös Islannin olympiakomitean puheenjohtajana. Koripalloilijana hän voitti Islannin mestaruuden vuonna 1988. Ammatiltaan Ólafur oli juristi. Rafnsson kuoli Sveitsin Genevessä 19. kesäkuuta 2013 50 vuoden iässä ollessaan juhlistamassa FIBAn uuden toimitalon avajaisia.
Mykolas Romeris yliopisto
Mykolas Romeris yliopisto (, MRU) on Liettuan suurimpiin kuuluva yliopisto. Yliopiston tiedekunnat sijaitsevat kahdessa Liettuan kaupungissa: pääkaupungissa Vilnassa sekä Kaunasissa.
Oppilaitos on nimetty Liettuan itsenäisyysaatteen puolesta taistelleen oikeustieteen professori Mykolas Romerisin mukaan.Yliopiston pääkampus sijaitsee linnuntietä runsas kuusi kilometriä Vilnan vanhasta ydinkeskustasta pohjoiseen.
Mykolas Romeris University on toteuttanut yhden tärkeimmistä missioistaan: tutkimuksen ja innovaation edistämisen. Vuonna 2015 julkaistiin noin 900 tieteellistä artikkelia ja järjestettiin yli 50 akateemista tapahtumaa.
Tällä hetkellä Mykolas Romeris yliopistossa opiskelee noin 10 000 opiskelijaa 38:sta maasta.
Ulkomaalaiset opiskelijat voivat suorittaa yliopistossa kandidaatti-, maisteri- ja tohtoritason tutkintoja englannin kielellä.
MRU on solminut kansainvälisiä sopimuksia yli 400:n korkeakoulun kanssa. MRU on ensimmäinen yliopisto Liettuassa, joka tarjoaa kansainvälisiä kaksois- ja kolmoistutkintoja (joint study programmes). Kaksois- ja kolmoistutkintoja järjestetään yhdessä isobritannialaisten, ranskalaisten, itävaltalaisten, suomalaisten ja eteläkorealaisten yliopistojen kanssa.
Yksi MRU:n tavoitteista koskien kansainvälisyyttä on monipuolisuus. Kansainvälisten opiskelijoiden määrä on kasvussa, ja liettualaiset ja kansainväliset opiskelijat voivat yhdessä työskennellä kansainvälisissä projekteissa laajentaen maailmankatsomuksiaan ja kulttuurillisia tietämyksiä.
MRU:n sisällä toimii MRU Asian Centre, Francophone Studies Centre ja King Sejong Institute, jotka järjestävät tapahtumia, konferensseja ja luentoja.
Mykolas Romeris yliopisto on mahdollisuus yhteensä yli 70 kandidaatti-, maisteri- ja tohtoritason tutkintoon. MRU:n suurimpiin koulutusaloihin kuuluvat muun muassa oikeustieteet, kauppatieteet, viestintätieteet ja taloustieteet. Liettualainen tutkinto täyttää Lisbon Recognition Convention –kriteerit, täten Liettuassa suoritettu tutkinto tunnustetaan kaikissa maissa, jotka ovat allekirjoittaneen sopimuksen.
Mykolas Romeris yliopistolla on pitkä historia yhteiskuntatieteiden tutkimisesta, mutta nykyään tutkimuksia tehdään myös biolääketieteen, tekniikan ja humanistisilla aloilla. 
Vuonna 2015 MRU:n pääkampukselle avattiin laboratoriokeskus.
MRU:n pääkampus sijaitsee Vilnan pohjoisosassa. Kampukselta Vilnan keskustaan pääsee bussilla noin 25 minuutissa. Opiskelijoille on soluasuntoja.
Vanhat herrat
Vanhat herrat on vuosina 1982–2002 ilmestynyt suomalainen sarjakuva. Sen piirtäjänä toimi Pauli Heikkilä, joka myös käsikirjoitti sarjaa yhdessä Markku Paretskoin kanssa. Mustavalkoista sarjakuvaa julkaistiin Pahkasika-huumorilehdessä ja lisäksi vuosina 1998–1999 se ilmestyi viikoittaisena strippinä ilmaisjakelulehti Tamperelaisessa.
Kustannusosakeyhtiö Banana Press on julkaissut neljä Vanhat herrat -albumia. Vuonna 2002 ilmestynyt "Taru vanhoista herroista" sisältää uuden materiaalin lisäksi kaikki vuosien 1982–2000 tarinat. Heikkilä ja Paretskoi saivat Vanhoista herroista Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon vuonna 1998.
Austin Dowling
Austin Dowling (6. huhtikuuta 1868 New York – 29. marraskuuta 1930) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Providencen hiippakuntaan 24. kesäkuuta 1891 ja nimitettiin Des Moinesin hiippakunnan johtoon 31. tammikuuta 1912. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Matthew A. Harkins, jota avustivat James J. Davis ja Louis Sebastian Walsh. Dowling asetettiin virkaansa 1. toukokuuta.
Dowling sai 10. maaliskuuta 1919 nimityksen Saint Paulin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 25. maaliskuuta. Hän kuoli 62-vuotiaana virassa, ja hänen seuraajakseen nimitettiin John Gregory Murray.
Heinolan pitäjänkirkko
Heinolan pitäjänkirkko (vuoteen 2007 Heinolan maaseurakunnan kirkko) on Heinolan kaupungin kahdesta kirkosta vanhin. Kirkko sijaitsee entisen Heinolan maalaiskunnan kirkonkylässä Vanhan hautausmaan laidalla. Puinen tasavartinen ristikirkko on valmistunut vuonna 1755. Heinolan kaupunki ja maalaiskunta yhdistyivät 1997, jolloin kaupunki- ja maaseurakunta muodostivat seurakuntayhtymän. Vuonna 2007 molemmat seurakunnat lakkautettiin ja perustettiin nykyinen Heinolan seurakunta. Seurakuntien yhdistymiseen asti kirkko tunnettiin Heinolan maaseurakunnan kirkkona.
Vuonna 1755 valmistuneen kirkon rakentajana pidetään August Sorsaa. Jokaisen sakaran jatkeena on eteinen tai muu tila. Sakarat kapenevat päitään kohti. Kirkon ainutlaatuisesti kuvioitu aumattu paanukatto on tehty 1820, aikaisemmin katteena oli lautakatto. Kirkossa tehtiin vuonna 1933 huomattavia muutoksia sekä sisätiloihin että ulkonäköön. Muutostyön suunnittelija oli arkkitehti Kauno S. Kallio.
Erillisen, keskellä kirkkomaata seisovan 28 metriä korkean kellotapulin on suunnitellut Carl Ludvig Engel, tapuli valmistui 1834, rakennusmestarina oli Erkki Leppänen. Tapulin paanukatto on vuodelta 1998. Kirkonkelloja on kaksi. Aikaisempi kellotapuli oli ilmeisesti valmistunut samoihin aikoihin kuin kirkkokin.
Kirkon urut ovat pneumaattiset 16-äänikertaiset urut, jotka ovat Kangasalan urkutehdas rakensi vuonna 1920. Saarnastuolin lisäksi kirkossa on myös lukkarintuoli, jossa lukkari johti virrenveisuuta silloin, kun kirkossa ei ollut vielä urkuja. Alttaritaulu "Jeesus kantaa ristiään" on lahjoitus vuodelta 1820, sen maalaaja on ilmeisesti Lars Johan Källström. Kuorin molemmilla sivuilla on lasimaalaus.
Kirkon ohi kulkeva maantie johti aikoinaan Heinolasta Mikkeliin. Järven rannalla olevan kirkonkylän maisemaan kuuluvat muun muassa kiviaitainen kirkkomaa, kirkko ja kellotapuli sekä maantien toisella puolella oleva 1860-luvulta peräisin oleva kirkonkylän pappila pihapiirin rakennuksineen ja puutarhoineen. Kirkkoympäristö sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Sankarihautausmaan muistomerkki "Usko tulevaisuuteen" on kuvanveistäjä Paavo Mikkolan suunnittelema graniittiveistos, joka on paljastettu 11. syyskuuta 1950.
John Gregory Murray
John Gregory Murray (26. helmikuuta 1877 Waterbury, Connecticut – 11. lokakuuta 1956) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Hartfordin hiippakuntaan 14. huhtikuuta 1900 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Flaviaksen titulaaripiispaksi 15. marraskuuta 1919. Piispaksi vihkimnen seurasi 28. huhtikuuta 1920. Pääkonsekraattorina toimi Giovanni Vincenzo Bonzano, jota avustivat John Joseph Nilan ja Thomas Joseph Shahan.
Murray sai 29. toukokuuta 1925 nimityksen Portlandin piispaksi, ja hänet asetettiin virkaansa 12. lokakuuta. Hänet nimitettiin 29. lokakuuta 1931 Saint Paulin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 27. tammikuuta 1932. Hän kuoli 79-vuotiaana virassa, ja hänen seuraajakseen nimitettiin William Otterwell Brady.
Banana Press
Banana Press Oy on suomalainen kirjankustantamo, joka on erikoistunut sarjakuvien julkaisemiseen. Se perustettiin vuonna 1985 Pahkasika-lehden kustantajaksi. Sarjakuvien lisäksi Banana Press on julkaissut populaarikulttuuriin liittyvien alojen tietokirjallisuutta. Yhtiö on alusta alkaen harjoittanut myös sarjakuvien postimyyntiä.
Bernard Joseph Mahoney
Bernard Joseph Mahoney (24. heinäkuuta 1875 Albany, New York – 20. maaliskuuta 1939) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. helmikuuta 1904 ja nimitettiin Sioux Fallsin hiippakunnan johtoon Etelä-Dakotaan 24. toukokuuta 1922. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano De Lai, jota avustivat Giovanni Maria Zonghi ja Giacomo Sinibaldi.
Mahoney kuoli 63-vuotiaana virassa, ja hänen seuraajakseen Sioux Fallsin piispana nimitettiin William Otterwell Brady.
Luis Armando Collazuol
Luis Armando Collazuol (s. 10. helmikuuta 1948 Rosario) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Rosarion arkkihiippakuntaan 29. syyskuuta 1974 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Elon titulaaripiispaksi 31. joulukuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. maaliskuuta 1998. Pääkonsekraattorina toimi Eduardo Vicente Mirás, jota avustivat Jorge Manuel López, Mario Luis Bautista Maulión ja Héctor Sabatino Cardelli.
Collazuol sai 21. heinäkuuta 2004 nimityksen Concordian piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 11. lokakuuta.
Gerald Frederick Kicanas
Gerald Frederick Kicanas (s. 18. elokuuta 1941 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Chicagon arkkihiippakuntaan John Patrick Cody 27. huhtikuuta 1967. Hänet nimitettiin Chicagon vihkipiispaksi sekä Belan titulaaripiispaksi 24. tammikuuta 1995, ja piispaksi vihkiminen seurasi 20. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Louis Bernardin, jota avustivat Alfred Leo Abramowicz ja Timothy Joseph Lyne.
Kicanas sai 30. lokakuuta 2001 nimityksen Tucsonin koadjuuttoripiispaksi Arizonaan, ja hänet asetettiin tähän virkaan 15. tammikuuta 2002. Hänestä tuli 7. maaliskuuta 2003 Tucsonin piispa.
George James Rassas
George James Rassas (s. 26. toukokuuta 1942 Baltimore) on yhdysvaltalainen piispa. Hänet vihki papiksi Chicagon arkkihiippakuntaan John Patrick Cody 2. toukokuuta 1968. Hänet nimitettiin Chicagon vihkipiispaksi sekä Reperin titulaaripiispaksi 1. joulukuuta 2005, ja piispaksi vihkiminen seurasi 2. helmikuuta 2006. Pääkonsekraattorina toimi Francis Eugene George, jota avustivat Gerald Frederick Kicanas ja José Antonio Eguren Anselmi.
William Otterwell Brady
William Otterwell Brady (1. helmikuuta 1899 Fall River – 1. lokakuuta 1961) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1923 ja nimitettiin Sioux Fallsin hiippakunnan johtoon 10. kesäkuuta 1939. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Gregory Murray, jota avustivat James Edwin Cassidy ja Urban John Vehr.
Brady sai 16. kesäkuuta 1956 nimityksen Saint Paulin koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Selymbrian titulaariarkkipiispaksi. Hänestä tuli 11. lokakuuta 1956 Saint Paulin arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 62-vuotiaana virassa. Hänen seuraajakseen nimitettiin Leo Binz.
Hilary Baumann Hacker
Hilary Baumann Hacker (10. tammikuuta 1913 New Ulm – 6. marraskuuta 1990) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 4. kesäkuuta 1938 ja nimitettiin Bismarckin hiippakunnan johtoon 29. joulukuuta 1956. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. helmikuuta 1957. Pääkonsekraattorina toimi William Otterwell Brady, jota avustivat Francis Joseph Schenk ja James Joseph Byrne.
Hacker osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän erosi tehtävistään Bismarckin piispana 28. kesäkuuta 1982.
Alphonse James Schladweiler
Alphonse James Schladweiler (18. heinäkuuta 1902 Milwaukee, Wisconsin – 3. huhtikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Saint Paulin arkkihiippakuntaan 9. kesäkuuta 1929 ja nimitettiin New Ulmin hiippakunnan johtoon 28. marraskuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. tammikuuta 1958. Pääkonsekraattorina toimi William Otterwell Brady, jota avustivat James Joseph Byrne ja Hilary Baumann Hacker. Schladweiler asetettiin virkaansa 30. tammikuuta.
Schladweiler osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 23. joulukuuta 1975.
John Clayton Nienstedt
John Clayton Nienstedt (s. 18. maaliskuuta 1947 Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Detroitin arkkihiippakuntaan 27. heinäkuuta 1974 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Altonin titulaaripiispaksi 12. kesäkuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adam Joseph Maida, jota avustivat James Aloysius Hickey ja Edmund Casimir Szoka.
Nienstedt sai 12. kesäkuuta 2001 nimityksen New Ulmin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 6. elokuuta. Hänet nimitettiin 24. huhtikuuta 2007 Saint Paulin ja Minneapolisin koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja hänestä tuli 2. toukokuuta 2008 sen arkkipiispa.
William Francis Medley
William Francis Medley (s. 17. syyskuuta 1952 Loretto, Kentucky) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Louisvillen arkkihiippakuntaan Thomas Cajetan Kelly 22. toukokuuta 1982. Hänet nimitettiin Owensboron hiippakunnan johtoon 15. joulukuuta 2009, ja piispaksi vihkiminen seurasi 10. helmikuuta 2010. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Edward Kurtz, jota avustivat Thomas Cajetan Kelly ja John Jeremiah McRaith.
Paul Joseph Swain
Paul Joseph Swain (s. 12. syyskuuta 1943 Newark, New York) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli katolilainen 31. maaliskuuta 1983, ja hänet vihki papiksi Madisonin hiippakuntaan Cletus Francis O'Donnell 27. toukokuuta 1988. Hänet nimitettiin Sioux Fallsin piispaksi 31. elokuuta 2006. Hänet konsekroi 26. lokakuuta Harry Joseph Flynn, jota avustivat Robert James Carlson ja William Henry Bullock.
Ennen kääntymystään Swain oli metodisti. Hän sai Vietnamin sodasta Bronze Starin.
Robert Charles Morlino
Robert Charles Morlino (31. joulukuuta 1946 Scranton, Pennsylvania – 24. marraskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuului jesuiittoihin.
Morlino sai pappisvihkimyksensä 1. kesäkuuta 1974. Hänet inkardinoitiin Kalamazoon hiippakuntaan 26. lokakuuta 1983 ja nimitettiin Helenan hiippakunnan johtoon 6. heinäkuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gabriel Montalvo Higuera, jota avustivat John George Vlazny ja Paul Vincent Donovan.
Morlino sai 23. toukokuuta 2003 nimityksen Madisonin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 1. elokuuta.
James Albert Murray
James Albert Murray (s. 5. heinäkuuta 1932 Jackson) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lansingin hiippakuntaan 7. kesäkuuta 1958 ja nimitettiin Kalamazoon hiippakunnan johtoon 18. marraskuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. tammikuuta 1998. Pääkonsekraattorina toimi Adam Joseph Maida, jota avustivat Paul Vincent Donovan ja Carl Frederick Mengeling.
Murray jäi eläkkeelle 6. huhtikuuta 2009.
Perimetr
Perimetr () on Neuvostoliiton aikainen ydinpuolustusjärjestelmä, joka takaa vastaiskun ydinsodan sattuessa. Järjestelmä on vieläkin toiminnassa. Kyseessä on "kuolleen miehen kytkin" -tyyppinen järjestelmä, joka laukaisee ydinaseet automaattisesti, jos maahan tehdään ydinisku ja komentohierarkia on tuhoutunut.
Jerome George Hanus
Jerome George Hanus (s. 26. toukokuuta 1940 Brainard, Nebraska) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän liittyi benediktineihin 1. syyskuuta 1961 ja sai pappisvihkimyksensä Gerald Thomas Berganilta 30. heinäkuuta 1966. Hänet nimitettiin Saint Cloudin hiippakunnan johtoon 6. heinäkuuta 1987, ja piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Robert Roach, jota avustivat John Joseph Sullivan ja George Henry Speltz.
23. elokuuta 1994 Hanus sai nimityksen Dubuquen koadjuuttoriarkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 27. lokakuuta. Hänestä tuli 16. lokakuuta 1995 Dubuquen arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 8. huhtikuuta 2013.
Thomas Joseph Tobin
Thomas Joseph Tobin (s. 1. huhtikuuta 1948 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pittsburghin hiippakuntaan 21. heinäkuuta 1973 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Novican titulaaripiispaksi 3. marraskuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Donald William Wuerl, jota avustivat Anthony Gerard Bosco ja Nicholas Carmen Dattilo.
Tobin sai 5. joulukuuta 1995 nimityksen Youngstownin piispaksi, ja hänet asetettiin uuteen virkaansa 2. helmikuuta 1996. Hänet nimitettiin 31. maaliskuuta 2005 Providencen piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 31. toukokuuta.
Ralph Walker Nickless
Ralph Walker Nickless (s. 28. toukokuuta 1947 Denver, Colorado) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Denverin arkkihiippakuntaan 4. elokuuta 1973 ja nimitettiin Sioux Cityn hiippakunnan johtoon Iowaan 10. marraskuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. tammikuuta 2006. Pääkonsekraattorina toimi Jerome George Hanus, jota avustivat Charles Joseph Chaput ja Thomas Joseph Tobin.
William John Waltersheid
William John Waltersheid (s. 18. marraskuuta 1956 Ashland, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki Harrisburgin hiippakuntaan diakoniksi Pio Laghi 30. huhtikuuta 1992 ja papiksi Nicholas Carmen Dattilo 11. heinäkuuta 1992. Waltersheid sai 25. helmikuuta 2011 nimityksen Pittsburghin vihkipiispaksi ja Californian titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi David Zubik, jota avustivat Joseph Patrick McFadden ja Daniel Edward Thomas.
Charles Joseph Chaput
Charles Joseph Chaput (s. 26. syyskuuta 1944 Concordia, Kansas) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän liittyi kapusiineihin 14. heinäkuuta 1968, ja hänet vihki papiksi Cyril John Vogel 29. elokuuta 1970. Hänet nimitettiin Rapid Cityn hiippakunnan johtoon 11. huhtikuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pio Laghi, jota avustivat John Robert Roach ja James Francis Stafford.
Chaput sai 18. maaliskuuta 1997 nimityksen Denverin arkkipiispaksi, ja hänet asetettiin uuteen virkaansa 7. huhtikuuta. Hänet nimitettiin 19. heinäkuuta 2011 Philadelphian arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 8. syyskuuta.
Edward James Burns
Edward James Burns (s. 7. lokakuuta 1957 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Pittsburghin hiippakuntaan Vincent Martin Leonard 25. kesäkuuta 1983. Hänet nimitettiin Juneaun hiippakunnan johtoon Alaskaan 19. tammikuuta 2009, ja piispaksi vihkiminen seurasi 3. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi David Zubik, jota avustivat Roger Lawrence Schwietz ja Donald William Wuerl. Burns asetettiin virkaansa 2. huhtikuuta.
Patrick Anthony Ludden
Patrick Anthony Ludden (4. helmikuuta 1836 Breaffy – 6. elokuuta 1912) oli irlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Albanyn hiippakuntaan 21. toukokuuta 1865 ja nimitettiin Syracusen hiippakunnan johtoon 14. joulukuuta 1886. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta 1887. Pääkonsekraattorina toimi Michael Augustine Corrigan, jota avustivat Bernard Joseph John McQuaid ja Francis McNeirny.
Ludden kuoli 76-vuotiaana virassa.
Terry Ronald LaValley
Terry Ronald LaValley (s. 26. maaliskuuta 1956 Plattsburgh, New York) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin diakoniksi Ogdensburgin hiippakuntaan 27. helmikuuta 1988, ja hänet vihki papiksi samaan hiippakuntaan Stanislaus Joseph Brzana 24. syyskuuta 1988.
LaValley sai 23. helmikuuta 2010 nimityksen Ogdensburgin piispaksi. Hänet konsekroi 30. huhtikuuta Timothy Michael Dolan, jota avustivat Paul Stephen Loverde ja Robert Joseph Cunningham.
Miss Julie
Miss Julie on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Liv Ullmannin ohjaama ja käsikirjoittama draamaelokuva. Se perustuu August Strindbergin samannimiseen näytelmään vuodelta 1888. Sen pääosissa ovat Jessica Chastain, Colin Farrell ja Samantha Morton.
Elokuvan ensi-ilta oli Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2014.
Töyhtövalkokotka
Töyhtövalkokotka ("Spizastur melanoleucus") on haukkojen heimoon kuuluva "Spizastur"-suvun ainoa laji. Sitä tavataan Etelä- ja Keski-Amerikan alueella Argentiinassa, Belizessa, Boliviassa, Brasiliassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Guatemalassa, Guyanassa, Hondurasissa, Kolumbiassa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Ranskan Guayanassa, Surinamessa ja Venezuelassa. Sen määräksi arvioidaan alle 50 000 yksilöä.
Töyhtövalkokotkan elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset metsät ja kosteat savannit, toisinaan myös vuoristoalueet 1 700 metrin korkeuteen.
Lajin populaatio on pienemässä, mutta ei kuitenkaan ole lähestymässä rajaa niin, että se olisi vaarantunut. Sitä tavataan myös hyvin laajalla alueella. "Spizastur melanoleucus" (Sibley and Monroe 1990, 1993) siirrettiin IUCN:ssä sukuun "Spizaetus" SACC:n (2006) ja AOU:n (2007) ratkaisuna.
Heinolan kirkko
Heinolan kirkko (aiemmin Heinolan kaupunginkirkko) pienellä mäellä Heinolan kaupungin keskustassa on Heinolan seurakunnan pääkirkko ja entinen Heinolan kaupunkiseurakunnan kirkko. Puinen pitkänomainen kahdeksankulmainen kirkkorakennus on valmistunut vuonna 1811. Sen rakentaja on ruoveteläinen Mats Åkergren.
Kirkko korjattiin sisältä perin pohjin vuosina 1925–1926, korjausten suunnittelija oli arkkitehti Josef Stenbäck. Myöhemmissä korjauksissa osa Stenbackin muutoksista säilytettiin, kirkon väritys sen sijaan on pyritty saamaan alkuperäisen kaltaiseksi.
Erillinen kellotapuli kirkon vieressä on alkuperäisen värinen. Carl Ludvig Engelin suunnittelema kellotapuli valmistui 1842. Siinä on säilynyt myös vanha aikakello akselistoineen, viisareineen ja kellotauluineen. Vuonna 2000 tehdyssä korjauksessa kellon käynti kuitenkin automatisoitiin.
Kirkossa on kaksi alttaritaulua, "Ristintie" ja "Ylösnousemus", jotka molemmat ovat taidemaalari Robert Wilhelm Ekmanin maalaamia ja vuodelta 1863. Kirkossa on myös kaksi lasimaalausta, toinen vuodelta 1925 ja toinen 1963.
Heinolan kirkon kulttuuriympäristöön kuuluu 1852 perustetun kirkkopuiston ja siinä olevien kirkon ja kellotapulin lisäksi saman kadun varressa oleva vanha pappila 1900-luvun vaihteesta sekä kirkon rakentamisen aikoihin perustettu vanha hautausmaa kirkkopuiston pohjoispuolella. Kirkkoympäristö sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Xiphactinus
Xiphactinus oli jättimäinen esihistoriallinen luukala, joka eli myöhäisellä liitukaudella. Sen koko vaihteli välillä 4,5-6 m. Se saalisti kookkaita kaloja ja lintuja.
Jäänteitä "Xiphactinus"-luukaloista on löydetty Kansasista (josta lajin ensimmäinen fossiili löydettiin 1850-luvulla), Alabamasta ja Georgiasta Yhdysvalloissa sekä Euroopasta, Australiasta, Kanadasta ja Venezuelasta.
Kilimanjaron lumet (vuoden 1952 elokuva)
Kilimanjaron lumet ("The Snows of Kilimanjaro") on Henry Kingin ohjaama vuoden elokuva vuodelta 1952. Elokuva perustuu Ernest Hemingwayn novelliin "Kilimanjaron lumet" vuodelta 1936.
Tarinassa Harry-niminen kirjailija on loukannut jalkansa safarilla ja jalka on tulehtunut. Kuolemaa odottaessaan hän keskustelee vaimonsa kanssa ja muistelee menneitä. Novellissa on esipuhe, jossa Hemingway kertoo Kilimanjaron huipulle jäätyneestä leopardista, ja se on myös elokuvassa alkusanoina ja se myös on sijoitettu itse tarinan osaksi. Elokuvan loppu poikkeaa novellista.
Elokuvaan on ympätty tapahtumia Hemingwayn elämästä, esimerkiksi härkätaisteluja ja Espanjan sisällissotaa.
Kriitikko Timo Peltonen pitää elokuvan alkua alkusanoja lukuun ottamatta hyvin kömpelönä, mutta kokonaisuudesta muodostuu kuitenkin kiitoksen ansaitseva elokuva.
Kilimandšaron lumet (novelli)
Kilimandšaron lumet, myös "Kilimanjaron lumet" ("The Snows of Kilimanjaro") on Ernest Hemingwayn novelli vuodelta 1936. Sen on suomentanut Jouko Linturi vuonna 1958 ja Kalevi Nyytäjä vuonna 1991.
Novelli on alun perin ilmestynyt vuonna 1936 "Esquire"-lehdessä ja sen jälkeen useissa kokoelmissa. Linturin suomennos on julkaistu valikoimassa "Kilimandšaron lumet", joka ilmestyi 1958 ja on valikoima kokoelmasta "The first forty-nine stories". Nyytäjän suomennos on ilmestynyt kokoelmassa "Ensimmäiset 49 kertomusta" ("The first forty-nine stories").
Novellissa kirjailija Harry on loukannut jalkansa safarilla ja jalka on tulehtunut. Kuolemaa odottaessaan hän keskustelee vaimonsa kanssa ja muistelee menneitä. Novellissa on esipuhe, jossa Hemingway kertoo Kilimanjaron huipulle jäätyneestä leopardista.
Novellista on myös ohjattu elokuva, "Kilimanjaron lumet" ("Snows of Kilimanjaro"), jonka on ohjannut Henry King vuonna 1952.
Chiasso
Chiasso on kaupunki Etelä-Sveitsissä, Ticinon kantonissa. Kaupungissa on noin 8 000 asukasta. Chiasso sijaitsee Italian ja Sveitsin rajalla. Italian puolen naapurikaupunki on Como.
Chiasso sijaitsee Breggiajoen varrella.
Moottoritie A2 (eurooppatie E35) kulkee kaupungin kautta.
Gotthardin rautatie Luganosta rajan yli Milanoon kulkee Chiasson kautta. Chiassosta on suoria paikallisjunayhteyksiä Italian puolelle Comoon ja Milanon Garibaldi-asemalle sekä Sveitsissä Luganoon ja Bellinzonaan. Kaukojunat Milanon päärautatieasemalta Zürichiin, Luzerniin ja Baseliin kulkevat Chiasson kautta
Mendrisio
Mendrisio on kaupunki Etelä-Sveitsissä, Ticinon kantonissa. Kaupungissa on noin 12 000 asukasta. Nykyinen Mendrision kunta on syntynyt kymmenen kunnan (Mendrisio, Arzo, Besazio, Capolago, Genestrerio, Ligornetto, Meride, Rancate, Salorino, Tremona) yhdistyttyä vuosina 2004–2013.
Mandrision alue rajoittuu pohjoisessa Luganojärveen sekä lännessä ja etelässä Italiaan. Mendrisio sijaitsee Laveggiojoen varrella.
Moottoritie A2 (eurooppatie E35) kulkee kaupungin kautta.
Gotthardin rautatie Luganosta Milanoon kulkee Mendrision kautta. Mendrisiosta on suoria paikallisjunayhteyksiä Italian puolelle Comoon ja Milanon Garibaldi-asemalle sekä Sveitsissä Chiassoon, Luganoon ja Bellinzonaan. Kaukojunat Milanon päärautatieasemalta Zürichiin, Luzerniin ja Baseliin kulkevat Mendrision kautta
Rautatie kuululle Monte Generoso -näköalavuorelle (1 701 m mpy.) lähtee Capolagon kylästä Luganojärven rannalta.
Mendrisiossa on Sveitsin italiankielisen yliopiston () arkkitehtiosasto, jonka johtajana on toiminut vuodesta 2011 alkaen Mario Botta.
Klorogeenihappo
Klorogeenihappo on fenolinen karboksyylihappo. Se on vesiliukoinen yhdiste.
Klorogeenihappo syntyy, kun kahvihappo ja kiinihappo muodostavat esterin. Klorogeenihapolla on antioksidanttisia vaikutuksia, koska kahvihappo toimii antioksidanttina.
Kahvi sisältää paljon klorogeenihappoa. Raakakahvissa on 6-10 % klorogeenihappoa. Kun kahvi paahdetaan, klorogeenihappo hajoaa, ja kiinihappo näin ollen lisääntyy. Paahdon aikana klorogeenihappo sekä kiinihappo muodostavat laktoneja, eli syklisiä estereitä. Tämän takia klorogeenihappo ei ole vaikuttavana tekijänä paahdossa tapahtuvassa kahvin happamuusasteen nousussa. Paahdon aikana klorogeenihappopitoisuus pienenee melko paljon.
Suurin osa ihmisistä saa tarvittavan fenolimäärän kahvista sen suuren klorogeenihappopitoisuuden vuoksi. Kupillisessa tummapaahtoista kahvia on noin 20 milligrammaa klorogeenihappoa. Vaaleapaahtoisessa kahvissa klorogeenihappoa on noin 675 milligrammaa. Monissa kasveissa esiintyy klorogeenihappoa kuten esimerkiksi mustikassa.
Klorogeenihapot hajoavat elimistössä kahvihapoksi, ferulahapoksi ja isoferulahapoksi.
Klorogeenihapon on todettu vaikuttavan myös muun muassa mahalaukun hormonieritykseen ja sillä saattaa olla myönteinen vaikutus sokeriaineenvaihduntaan.
Rihmaturska
Rihmaturska ("Euclichthys polynemus") on turskakaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan Tyynestämerestä. Se on ainoa laji rihmaturskien ("Euclichthyidae") heimossa.
Kooltaan rihmaturska voi saavuttaa 35 cm:n pituuden. Ruumiinmuodoltaan se on pitkänomainen ja suippenee pyrstöä kohden. Tyypillisiä piirteitä ovat suuri suu ja suuret silmät, 2 selkäevää, joista etumainen on lyhyt ja korkea ja taaempi on pitkä ja matala. Myös peräevä on kaksiosainen. Kalan pyrstöevä on pienikokoinen ja epäsymmetrinen. Rihmaturskan vatsaevät koostuvat neljästä erillisestä pitkästä ruodosta. Suomut ovat lajilla pienet.
Rihmaturskaa tavataan Tyynenmeren lounaisosista Australian, Uuden-Seelannin ja Uuden-Kaledonian läheisyydestä. Se on syvän veden laji, joka elää tyypillisesti 200–1 000 metrin syvyydessä.
Hovijasmike
Hovijasmike ("Philadelphus pubescens") on jasmikkeisiin kuuluva pensaslaji. Se on kotoisin Pohjois-Amerikan kaakkoisosasta.
Hovijasmiketta kasvatetaan puistoissa ja puutarhoissa koristekasvina. Se kasvaa 3-5 m korkeaksi ja kukkii heinäkuussa valkoisin, tuoksuvin kukin. Lehdet ovat suuret, alta karvaiset.
Hovijasmike kukkii Suomessa myöhään heinäkuussa, myöhemmin kuin monet muut jasmikelajit.
Kameliajasmike
Kameliajasmike ("Philadelphus" × "virginalis") on jasmikkeisiin kuuluva pensas. Se on jalostettu Ranskassa 1909 risteyttämällä kaksi jasmikelajia. Sen jälkeen sitä on kehitetty useita eri viljelymuotoja.
Kameliajasmiketta kasvatetaan puistoissa ja puutarhoissa koristekasvina. Se kasvaa noin kolme metriä korkeaksi ja kukkii Suomessa heinäkuun puolivälissä valkoisin, tuoksuvin kukin. Kukinta kestää noin 10 päivää. Lehdet ovat 4–7 cm pitkiä, 2,5–4,5 cm leveitä.
Kameliajasmikkeen kukat ovat kerrannaiset. Se menestyy Suomessa vain maan eteläisimmissä osissa.
Robert Kazinsky
Robert John Appleby, paremmin tunnettu nimellä Robert Kazinsky, (s. 18. marraskuuta 1984 Haywards Heath, West Sussex, Englanti) on englantilainen näyttelijä.
Kazinsky valmistui Guildford School of Acting -koulusta vuonna 2005. Hän sai pian valmistumisensa osan televisiosarjasta "Dream Theam". Kazinsky näytteli Sean Slateria englantilaisessa saippuasarjassa "EastEnders" vuosina 2006–2009. Hänet erotettiin sarjasta, kun hän aiheutti skandaalin Britanniassa pommittamalla mallia sopimattomilla tekstiviesteillä ja kuvilla.
Kazinskylla on ollut vierailurooleja sarjoissa "Kova laki: Los Angeles" ja "Perhesiteet". Vuonna 2013 hän alkoi näytellä yhdysvaltalaisessa sarjassa "True Blood". Hän on näytellyt valkokankaalla elokuvissa "Red Tails", "Timeless" ja "Pacific Rim".
Kazinsky syntyi Haywards Heathissä West Sussexissa ja kasvoi Cuckfieldissä Brightonin lähellä. Hänellä on vanhempi veli Michael. Kazinsky on juutalainen ja puhuu sujuvasti hepreaa. Hänellä on puolalais-venäläiset sukujuuret.
José Ignacio Alemany Grau
José Ignacio Alemany Grau (s. 27. tammikuuta 1934 Madrid) on Perussa toiminut espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu redemptoristeihin. Hänet vihittiin papiksi 11. tammikuuta 1959 ja nimitettiin Chachapoyasin hiippakunnan johtoon 17. elokuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ángel Francisco Simón Piorno, jota avustivat Fortunato Baldelli ja Oscar Rolando Cantuarias Pastor.
Alemany Grau erosi tehtävistään piispana 18. toukokuuta 2000.
Narodna Odbrana
Narodna Odbrana (”Kansallinen puolustus”) oli serbialainen kansallismielinen järjestö, joka perustettiin vuonna 1908 Itävalta-Unkarin liitettyä Bosnia-Hertsegovinan itseensä. Sen päätarkoituksena oli nostattaa kapina Bosniassa ja suunnata väkivaltaisia iskuja sekä Itävalta-Unkaria että Ottomaanien valtakuntaa vastaan. Narodna Odbrana värväsi jäseniä Serbiasta, Bosnia-Hertsegovinasta ja Kroatiasta. Se muutettiin 1909 virallisesti kulttuurijärjestöksi, mutta jatkoi todellisuudessa edelleen salaisia operaatioitaan. Vuonna 1914 Itävalta-Unkarin viranomaiset epäilivät virheellisesti Narodna Odbranan olleen vastuussa arkkiherttua Frans Ferdinandin murhasta, joka oli kuitenkin todellisuudessa toisen, Musta käsi -nimisen organisaation toteuttama.
Djalwana Laurent Lompo
Djalwana Laurent Lompo (s. 1. tammikuuta 1967 Koulbou) on nigeriläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin 21. syyskuuta 1997 papiksi Niameyn hiippakuntaan (vuodesta 2007 arkkihiippakunta). Hänet nimitettiin Niameyn vihkipiispaksi sekä Buffadan titulaaripiispaksi 26. tammikuuta 2013, ja piispaksi vihkiminen seurasi 9. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Michel Christian Cartatéguy, jota avustivat Séraphin François Rouamba ja Ambroise Ouédraogo.
Milan Lach
Milan Lach (s. 18. marraskuuta 1973 Kežmarok) on slovakialainen jesuiitta ja slovakialais-bysanttilainen katolinen piispa. Milan Chautur vihki hänet diakoniksi 11. marraskuuta 2000 ja papiksi 1. heinäkuuta 2001. Hänet nimitettiin Prešovin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Ostracinen titulaaripiispaksi 19. huhtikuuta 2013, ja piispaksi vihkiminen seurasi 1. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ján Babjak, jota avustivat Chautur ja Peter Rusnák.
Zacarías Ortiz Rolón
Zacarías Ortiz Rolón (s. 6. syyskuuta 1934 Arroyos y Esteros) on paraguaylainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi salesiaaneihin 14. tammikuuta 1961 ja sai pappisvihkimyksensä 14. elokuuta 1965. Hänet nimitettiin Chaco Paraguayon apostoliseksi vikaariksi sekä Minoran titulaaripiispaksi 12. maaliskuuta 1988, ja piispaksi vihkiminen seurasi 26. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ismael Blas Rolón Silvero, jota avustivat Alejo del Carmen Obelar Colman ja Celso Yegros Estigarribia.
Ortiz Rolón sai 12. heinäkuuta 2003 nimityksen Concepción (Santissima Concezione) en Paraguayn hiippakunnan johtoon. Hän jäi tehtävistään eläkkeelle 11. heinäkuuta 2013.
Alfredo Petit Vergel
Alfredo Petit Vergel (s. 24. heinäkuuta 1936 Havanna) on kuubalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Cristóbal de la Habanan arkkihiippakuntaan 23. joulukuuta 1961 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Buslacenan titulaaripiispaksi 16. marraskuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. tammikuuta 1992. Pääkonsekraattorina toimi Jaime Lucas Ortega y Alamino, jota avustivat Faustino Sainz Muñoz ja Pedro Claro Meurice Estiu.
Urbain Ngassongo
Urbain Ngassongo (s. 15. lokakuuta 1961 Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta) on Kongon tasavallassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brazzavillen arkkihiippakuntaan 20. heinäkuuta 1996 ja nimitettiin Gamboman hiippakunnan johtoon 22. helmikuuta 2013. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anatole Milandou, jota avustivat Jan Romeo Pawłowski ja Victor Abagna Mossa.
Suutari (hyönteinen)
Suutari ("Monochamus sutor") on kookas, mustansävyinen sarvijäärälaji. Lajin toukat voivat vahingoittaa kuorimatonta puutavaraa.
Suutari on melko kookas, pikimusta kovakuoriainen, jolla on erittäin pitkät tuntosarvet. Kuoriaisen ruumiin pituus on 16–24 mm, mutta koiraan tuntosarvet ovat yli kaksi kertaa ruumiin pituiset ja naaraallakin jokin verran ruumista pidemmät. Peitinsiivet ovat mustat ja etenkin naaraalla niissä on kellertävien karvatupsujen muodostamaa kuviointia, koiraalla kuviointi on heikompaa tai voi puuttua kokonaan. Etuselän sivuilla on suuri, teräväkärkinen hammas. Peitinsiipien tyvellä keskellä selkää olevassa pienessä kilvekkeessä on karvaton keskijuova, joka ulottuu koko kilvekkeen poikki. Koiraan etummaisen raajaparin nilkkojen jaokkeet ovat leveät ja niissä on pitkiä karvoja. Takimmaisen raajaparin nilkkojen tyvijaoke on kapea.
Huomattavan samannäköisiä lajeja ovat ranskanräätäli ("Monochamus galloprovincialis") sekä idänräätäli ("Monochamus urussovii") ja lajien luotettava erottaminen toisistaan vaatii yleensä yksityiskohtien tarkastelua.
Suutarin levinneisyys ulottuu Pohjois-Euroopasta ja Keski-Euroopan vuoristoista Siperian poikki Japaniin asti. Suomessa sitä tavataan melko yleisenä koko maassa Ahvenanmaalta ja etelärannikolta pohjoisimpaan Lappiin saakka. Kuitenkin Uudellamaalla ja Varsinais-Suomessa se on taantunut.
Suutarin elinympäristöjä ovat aurinkoiset paikat, joilla on kuolleita tai vioittuneita puita, erityisesti metsien myrskytuhoalueet, metsäpalojen ja kulotusten synnyttämät aukeat sekä hakkuuaukeiden reunukset. Laji lisääntyy myös aurinkoiselle paikalle jätetyssä kuorellisessa puutavarassa. Aikuiset kuoriaiset ovat liikkeellä kesäkuun puolivälistä elokuun lopulle. Ne ovat päiväaktiivisia ja liikkuvat etenkin aurinkoisella säällä, jolloin koiraat voivat kamppailla naaraista. Kuoriaiset syövät puiden nilaa.
Naaras munii vastikään kuolleisiin kuusiin ja mäntyihin, joiden kuoreen se nakertaa suppilomaisen kuopan, jonka pohjalla on vaakasuora uurre. Munintapaikaksi kelpaavat myös kannot ja kuorellinen puutavara. Kuhunkin munintasuppiloon naaras laskee kaksi munaa. Toukka elää aluksi kuoren alla, mutta kaivertaa talveksi käytävän syvälle puun sisään. Toukkakäytävään kuuluu puun pinnalla oleva laaja, laakea allas, joka täyttyy toukan tuottamasta puupurusta, jota saattaa pursottua puun pinnalle saakka. Toukat syövät myös toisiaan. Toukkavaihe kestää yleensä kaksi vuotta, joskus vain vuoden, ja täysikasvuinen toukka koteloituu puun sisään kaivertamaansa U-kirjaimen muotoiseen käytävään lähelle puun pintaa. Toukat kykenevät tuottamaan kuorta leuoillaan raapien jopa kymmenen metrin päähän kuuluvan äänen.
Suutarin toukkien asuttama puutavara ei toukkakäytävien vuoksi kelpaa sahatavaraksi. Vahinkoja voidaan kuitenkin torjua keräämällä puutavara nopeasti pois maastosta tai kuorimalla varastoitavat rungot.
Sergei Sazonov
Sergei Dmitrijevitš Sazonov (10. elokuuta 1860 Rjazanin alue – 25. joulukuuta 1927 Nizza, Ranska) oli venäläinen diplomaatti, joka toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1910–1916. Hän vaikutti ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen vuonna 1914.
Sazonov aloitti Venäjän ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1883 ja työskenteli vuodesta 1890 Länsi-Euroopassa, muun muassa Venäjän Lontoon-suurlähetystössä. Vuosina 1906–1909 hän oli lähettiläänä Vatikaanissa. Sazonov nimitettiin toukokuussa 1909 Venäjän varaulkoministeriksi. Hän oli tuolloisen pääministerin Pjotr Stolypinin lanko. Venäjän ulkoministeriksi Sazonov nimitettiin Aleksandr Izvolskin seuraajana 11. lokakuuta 1910. Sazonov pyrki säilyttämään Venäjän läheiset suhteet Ranskaan ja Isoon-Britanniaan, mutta myös parantamaan suhteita Saksaan. Hän halusi myös säilyttää "status quon" Balkanilla ja ainakin kohtalaiset suhteet Turkkiin, mutta ei voinut estää Balkanin liiton muodostamista. Vaikka Balkanin liitto lisäksi suuntautui Venäjän toiveiden vastaisesti Turkkia eikä Itävalta-Unkaria vastaan, Sazonov katsoi parhaaksi asettua diplomaattisesti tukemaan sitä.
Niin sanotun heinäkuun kriisin puhjettua vuonna 1914 Sazonov neuvoi aluksi Serbian hallitusta suostumaan Itävalta-Unkarin vaatimuksiin sodan välttämiseksi. Kun Itävalta-Unkari kuitenkin uhkasi Serbiaa sodalla, Sazonov ilmoitti ettei Venäjä sallisi Serbian kukistamista ja kannusti 30. heinäkuuta tsaari Nikolai II:ta määräämään täyden liikekannallepanon. Tämän seurauksena Saksa julisti 1. elokuuta sodan Venäjälle ja maailmansota alkoi. Sodan alkuvuosina Sazonov keskittyi hahmottelemaan Venäjän sodanpäämääriä. Turkin liityttyä sotaan Venäjää vastaan marraskuussa 1914 hän valitsi yhdeksi päätavoitteista Konstantinopolin ja Turkin salmien hallinnan vaatimisen Venäjälle, ja sai tälle myös Ranskan ja Ison-Britannian hyväksynnän maaliskuussa 1915. Tsaari Nikolai II ei kuitenkaan hyväksynyt Sazonovin ehdotusta autonomian myöntämisestä Puolalle. Tsaaritar Aleksandra ja häntä tukeneet konservatiiviset piirit alkoivat vaatia Sazonovin eroa, ja lopulta Nikolai II erotti ulkoministerinsä 5. elokuuta 1916. Sazonov oli tuolloin lomalla Suomessa. Sazonov nimitettiin kuolleen Aleksandr Benckendorffin tilalle Venäjän suurlähettilääksi Lontooseen tammikuussa 1917, siis vain hieman ennen helmikuun vallankumousta, mutta Venäjän väliaikainen hallitus erotti hänet jo toukokuussa ennen kuin hän ehti matkustaa asemapaikalleen.
Venäjän sisällissodan puhjettua kenraali Anton Denikinin johtama valkoinen hallitus lähetti vuonna 1918 Sazonovin edustajanaan Pariisiin. Sazonov toimi 1918–1919 Pariisista käsin sekä Denikinin että amiraali Aleksandr Koltšakin johtaman valkoisen hallituksen ulkoministerinä. Hän oli johtava henkilö Venäjän valkoisten hallitusten yhteiseksi ulkomaandelegaatioksi tarkoitetussa venäläisessä poliittisessa neuvottelukunnassa ja osallistui Venäjän valkoisten epävirallisena edustajana Pariisin rauhankonferenssiin. Sazonov asui loppuikänsä Ranskassa. Hän julkaisi muistelmansa hieman ennen kuolemaansa vuonna 1927.
Michel Méranville
Gilbert Marie Michel Méranville (s. 4. helmikuuta 1936 Le Vauclin) on martiniquelainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1959 ja nimitettiin Fort-de-Francen arkkihiippakunnan johtoon 14. marraskuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. huhtikuuta 2004. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Rigobert Marie-Sainte, jota avustivat Ernest Mesmin Lucien Cabo ja Louis Albert Joseph Roger Sankalé.
Maurice Marie-Sainte
Maurice Rigobert Marie-Sainte (4. tammikuuta 1928 Balata – 27. elokuuta 2017 Sainte-Anne) oli martiniquelainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1955 ja nimitettiin Fort-de-Francen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Sicilibban titulaaripiispaksi 19. joulukuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. lokakuuta 1969. Pääkonsekraattorina toimi Henri-Marie-François Varin de la Brunelière, jota avustivat Charles-Marie-Joseph-Henri de Provenchères ja Patrick Webster.
Marie-Sainte sai 4. heinäkuuta 1972 nimityksen Fort-de-Francen arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 8. tammikuuta 2004.
Octavio Betancourt Arango
Octavio Betancourt Arango (4. tammikuuta 1928 Abejorral – 18. kesäkuuta 2017) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 1. marraskuuta 1951 ja nimitettiin Medellínin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Germania in Dacian titulaaripiispaksi 23. marraskuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. helmikuuta 1971. Pääkonsekraattorina toimi Tulio Botero Salazar, jota avustivat Aníbal Muñoz Duque ja Arturo Duque Villegas.
Betancourt Arango sai 10. marraskuuta 1975 nimityksen Garzónin piispaksi, mutta hän erosi tehtävistään 26. huhtikuuta 1977.
Ranskanräätäli
Ranskanräätäli ("Monochamus galloprovincialis") on kookas, musta ja pitkätuntosarvinen kovakuoriaislaji.
Ranskanräätäli on melko kookas, 15–22 mm pitkä, musta kovakuoriainen, jonka peitinsiivissä on usein nähtävissä hieman vihertävää kiiltoa. Peitinsiivet ovat pituuteensa nähden melko leveät, profiililtaan laakeat ja niissä on etenkin naaraalla kellertävien karvojen muodostamia laikkuja, jotka saattavat koirailta puuttua kokonaan. Peitinsiipien tyvellä keskellä selkää olevassa kilvekkeessä on karvaton alue, joka ulottuu kilvekkeen etureunasta suunnilleen sen puoleen väliin. Etuselän sivuilla on suuri, terävä hammas ja koiraan tuntosarvet ovat yli kaksi kertaa ruumiin pituiset ja naaraallakin hieman ruumista pitemmät. Muun muassa Suomessa tavattavalla alalajilla "M. g. pistor" raajat ovat mustat, kun taas Keski-Euroopassa tavattavalla alalajilla "M. g. galloprovincialis" raajat ovat punaiset. Takimmaisen raajaparin nilkkojen tyvijaoke on suhteellisen lyhyt ja muodoltaan kolmiomainen.
Ranskanräätäli muistuttaa suuresti suutaria ("Monochamus sutor") sekä idänräätäliä ("Monochamus urussovii") ja lajien erottaminen toisistaan vaatii tarkkuutta.
Lajia tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Lähi-Itään ja Siperiaan. Suomessa ranskanräätäliä tavataan Ahvenanmaalta ja etelärannikolta Etelä-Lappiin saakka, mutta se harvinaistuu pohjoista kohti.
Ranskanräätäli on täysin mäntyyn sidoksissa oleva laji. Aikuiset kuoriaiset ovat liikkeellä heinä-elokuussa ja ne syövät nilaa elävien mäntyjen latvuksissa. Elinpaikkoinaan ne suosivat aurinkoisia ympäristöjä. Naaraat munivat vähän aikaa sitten kuolleiden mäntyjen rangoille ja oksille tai elävien puiden kuoleville oksille. Erityisesti suosiossa ovat tuulen kaatamat puut, hakkuualueille jääneet latvukset sekä puutavaran säilytyspaikat.
Toukat elävät aluksi kuoren alla nilakerroksessa, mutta jyrsivät myöhemmin puun sisään vinosti suuntautuvan, poikkileikkaukseltaan soikean, vajaan senttimetrin levyisen käytävän. Käytävään liittyy puun pinnassa oleva laakea, allasmainen onkalo, joka täyttyy toukan tuottamasta puupurusta ja josta purua saattaa levitä myös kuoren ulkopuolelle. Toukka talvehtii käytävässä puun sisällä. Noin 90 % toukista toukkakehitys kestää kaksi vuotta, muilla yhden vuoden. Täysikasvuinen toukka koteloituu lähelle puun pintaa ja aikuinen kuoriainen poistuu pyöreän, noin 6–8 mm läpimittaisen reiän kautta.
Ranskanräätälin toukkien käytävät voivat tehdä pöllipinoihin varastoidusta puutavarasta sahatavaraksi kelpaamatonta. Tuhoja voidaan torjua välttämällä puutavaran pitkää varastointia. Etelämpänä Euroopassa ranskanräätäli on mäntyankeroisen ("Bursaphelenchus xylophilus") merkittävin levittäjä.
Gabino Zavala
Gabino Zavala (s. 7. syyskuuta 1951) on meksikolaissyntyinen yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Los Angelesin arkkihiippakuntaan Timothy Manning 28. toukokuuta 1977. Hänet nimitettiin Los Angelesin vihkipiispaksi sekä Tamascanin titulaaripiispaksi 8. helmikuuta 1994, ja piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Roger Michael Mahony, jota avustivat John James Ward ja Armando Xavier Ochoa.
Zavala erosi tehtävistään vihkipiispana 4. tammikuuta 2012. Eroamisen yhteydessä hänen kerrottiin olevan kahden lapsen isä.