hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Iris Fontbona
Iris Fontbona (s. 1943) on chileläinen yritysjohtaja, kaivos- ja panimomiljardööri. Hän on edesmenneen chileläisen liikemiehen Andrónico Luksićin (1926-2005) leski (2. vaimo). Suuri osa Luksicin perustaman Luksić-yritysryhmän varallisuudesta siirtyi tämän jälkeen Fontbonan ja hänen lapsiensa hallintaan. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi maaliskuussa 2018 Fontbonan ja hänen perheensä omistusten arvoksi 16,3 miljardia dollaria.
Fontbonan perhe hallitsee muun muassa kaivosjätti Antofagasta Plc:ta. Monialapörssiyritys Quiñencon kautta he hallitsevat muun muassa liikepankki Banco de Chileä, pakkauksia ja metalliprofiileja valmistavaa Madecoa, juoma- ja elintarvikevalmistaja CCU:ta (Compañía de las Cervecerías Unidas) ja Etelä-Amerikan suurimpiin lukeutuvaa CSAV-varustamoa (Compañía Sudamericana de Vapores). Vaikka suurin osa omistuksista liittyy liiketoimintaan Etelä-Amerikassa, perheen omistuksiin kuuluu myös lomakiinteistöjä Kroatiassa.
Fontbona on leski. Hänellä on kolme lasta. Heistä Jean-Paul Luksić johtaa Antofagastaa hallituksen puheenjohtajana ja Paola sekä María Gabriela ovat isänsä mukaan nimetyn hyväntekeväisyyssäätiön johdossa. Edesmenneellä miehellä oli lisäksi kaksi poikaa ensimmäisestä avioliitostaan. Heistä Andronico Luksić Craig toimii Luksic-ryhmän rahoitussektorilla. Hänen veljensä Guillermo menehtyi vuonna 2013.
Rebecca Kadaga
Rebecca Alitwala Kadaga (s. 24. toukokuuta 1956 Kamuli) on ugandalainen poliitikko. Hänestä tuli 19. toukokuuta 2011 Ugandan parlamentin ensimmäinen naispuolinen puhemies. Tätä ennen hän oli toiminut jo vuosikymmenen ajan varapuhemiehenä. Kadaga on varsinaiselta ammatiltaan juristi. Hän on muun muassa edistänyt naisten oikeuksia avioliitoissa ja osallistunut tyttöjen ympärileikkausten lopettamiseen tähdänneeseen kampanjaan.
Kadaga on George Wilson Madalin ja Eve Kadagan tytär.
Maxien maailma
Maxien maailma on yhdysvaltalainen piirrossarja. Ohjelman tuottivat DIC Entertainment, Hasbro, Claster Television & Saban Entertainment, ja sitä esitettiin 32 jakson verran Yhdysvalloissa 14. syyskuuta – 1. joulukuuta 1987.
Suomessa sarjan jaksoja on julkaistu 1990-luvun alussa videokasetteina. Suomenkielisestä jälkiäänityksestä vastasi Golden Voice Oy.
Kuka kertoisi minulle
”Kuka kertoisi minulle” on Henrik Otto Donnerin säveltämä laulu Aulikki Oksasen runoon. Se sävellettiin Timo Bergholmin elokuvaan "Punahilkka" (1968), jossa sen laulaa Pepe Willberg Blues Section -yhtyeen säestämänä.
Ensimmäinen julkaistu levytys kappaleesta on single, jonka B-puolella on Kaj Chydeniuksen Aulikki Oksasen runoon säveltämä "Sinua, sinua rakastan" elokuvasta "Asfalttilampaat" (1968). Arvellaan, että single on tehty "Asfalttilampaiden" markkinoimiseksi.
Laulu julkaistiin singlenä myös Otto Donnerin itsensä laulamana vuonna 1968, joidenkin tietojen mukaan Willbergin levy-yhtiösopimusten takia. Sen B-puolella on elokuvassa "Ruusujen aika" (1969) soinut kappale ”Pääskytorni”, jonka Donner myös laulaa.
Pepe Willberg levytti laulun ”Kuka kertoisi minulle” uudelleen Pepe & Paradise -yhtyeen esikoisalbumille "Niin vähän on aikaa" (1972), jonka kaikki sävellykset ja sovitukset ovat Otto Donnerin. Tämä versio lienee laulun tunnetuin levytys runsaan radiosoiton takia.
Laulun sävel, sanat, pianosäestys ja soinnutus on julkaistu "Suuren toivelaulukirjan" osassa 12 sivuilla 182–183.
Nonna Mordjukova
Nonna Viktorovna Mordjukova (; s. 25. marraskuuta 1925 Kostjantynivka, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 6. heinäkuuta 2008 Moskova, Venäjä) oli venäläinen näyttelijä, joka teki pitkän uran elokuva-alalla. Hänen keskeisimmät elokuvansa tehtiin Neuvostoliiton aikana, mutta hän teki vielä muutamia rooleja maan hajoamisen jälkeen.
Nojabrina Mordjukova syntyi Kostjantynivkassa, ja hänen vanhempansa olivat Viktor ja Irina Mordjukova. Hän sai nimensä Nojabrina synnyinkuukaudestaan marraskuusta. Hänen kutsumanimensä Nonna oli puolestaan deminutiivi Nojabrinasta.
Mordjukova eli lapsuutensa paikkakunnalla, jossa hänen äitinsä työskenteli kolhoosin puheenjohtajana. Siellä hän vietti myös toisen maailmansodan aikaisen saksalaisvaltauksen.
Mordjukova haaveili jo nuorena urasta näyttelijänä, ja hän opiskeli 1945–1950 valtiollisessa elokuvainstituutissa. Opiskeluaikana hän teki elokuvadebyyttinsä Sergei Gerasimovin elokuvassa "Nuori kaarti" (1948). Mordjukova esitti siinä pääroolia. Hänestä tuli elokuvan myötä tunnettu kansan keskudessa, ja hän sai siitä Stalin-palkinnon.
Mordjukovalla oli pieni roli Vsevolod Pudovkinin elokuvassa "Kotiinpaluu", mutta todellisen läpimurtonsa hän teki vuonna 1956 ensi-iltansa saaneessa Mihail Šveitserin elokuvassa "Tšužaja rodnja". Hänelle alettiin tämän jälkeen tarjota säännöllisesti päärooleja.
Nikita Hruštšovin sanouduttua vuonna 1956 irti Stalinin henkilökultissa elokuvateollisuuskin vapautui hieman. Mordjukovaa tämä auttoi siinä mielessä, että hän pystyi valitsemaan monipuolisempia rooleja. Budimir Metalnikov kirjoitti suoraan Mordjukovalle elokuvan "Prostaja istorija" (1960). Siinä hän oli jälleen maaseutunainen, mutta rooliin sijoittui draaman lisäksi komediaa. "Predsedatel" (1964) oli puolestaan poliittisesti rohkea elokuva, sillä siinä hän näytteli oman maatilan omistaneen maanviljelijän vaimoa, jolla oli lapsi saksalaisen sotilaan kanssa.
Aleksandr Askoldov kirjoitti elokuvan "Komissaari" (1967) Mordjukovalle. Se kiellettiin kuitenkin 20 vuodeksi, ja Askoldov sai sen tekemisestä erilaisia tuomioita. Se julkaistiin lopulta perestroikan ja glasnostin aikana, jolloin se keräsi kansainvälistä suosiota. Elokuva palkittiin muun muassa hopeisella karhulla Berliinin elokuvajuhlilla.
Mordjukova näytteli 1960-luvulla myös historiallisissa elokuvissa. Hänen elokuviinsa kuuluvat muun muassa Konstantin Voinovin "Naimapuuhat" (1965). Mordjukovan parhaiten menestyneimpiin elokuviin kuuluu komedia "Briljanttikäsi" (1968). Leonid Gadai oli erikoistunut komedioihinsa, ja Mordjukov esiintyi myös hänen vuoden 1977 elokuvassaan "Inkognito iz Peterburga". Toinen komediaohjaaja, Eldar Rjazanov puolestaan otti hänet päärooliin elokuvaansa "Asema kahdelle" (1983).
Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen Mordjukovan ura alkoi jo hiipua. Viimeisten 15 elinvuotensa aikan ahän näytteli vain kolmessa elokuvassa. Vuonna 1999 ensi-iltansa saanut "Mama" oli hänen viimeinen elokuvansa. Hän jäi eläkkeelle tämän jälkeen, mutta hän kirjoitti vielä muistelmansa.
Mordjukova eli viimeiset vuotensa valtion hankkimassa moskovalaisessa asunnossa.
Kadri Mälk
Kadri Mälk (s. 27. tammikuuta 1958 Tallinna) on virolainen kuvataiteilija ja korumuotoilija. Hän on erikoistunut jalokiviin.
Mälk aloitti taideopintonsa Tarton taidekoulussa josta valmistui vuonna 1977. Hän jatkoi opintojaan Viron taideakatemiassa, josta valmistui vuonna 1986. Hän työskenteli vapaana taiteilijana vuoteen 1993 asti. Hän pääsi tuolloin opiskelemaan Lahden muotoiluinstituuttiin, missä erikoistui gemnologiaan Esko Timosen oppilaana. Lahdesta tie vei Bend Munsteinerin Studioon Saksaan.
Viron taideakatemiassa Mälk on opettanut vuodesta 1989 ja on sen jalokivitaiteen professori vuodesta 1996. Hän on pitänyt näyttelyitä monissa maissa ja hänen töitään on ollut näytteillä useissa museoissa Virossa, Suomessa, Belgiassa, Venäjällä, Slovakiassa ja Japanissa, sekä muutamassa muussa maassa.
Hänet on palkittu Viron Valkoisen tähden ritarikunnan kunniamerkillä ja hän saanut myös useita taidepalkintoja.
Uudenseelanninpapukaijat
Uudenseelanninpapukaijat (Strigopidae) on papukaijalintuihin kuuluva heimo. Aikaisemmin heimon lajit luettiin kuuluviksi papukaijojen heimoon, mutta on sittemmin erotettu omaksi heimokseen. BirdLife Suomen käyttämän luokituksen mukaan uudenseelanninpapukaijoihin kuuluu 2 sukua ja 4 lajia.
Uudenseelanninpapukaijoja tavataan ainoastaan Uudesta-Seelannista. Ne ovat suurikokoisia lintuja, joilla on suurikokoinen koukkupäinen nokka. Heimon lajien elinympäristöä ovat metsät.
Margit Tirkkonen
Margit Tirkkonen, Elsa Jahr, alun perin "Margareta Elisabet Tirkkonen" (11. toukokuuta 1914 Helsinki – 11. maaliskuuta 1988 Tukholma, Ruotsi) oli suomalais-ruotsalainen tanssitaiteilija ja näyttelijä. Hän oli naimisissa näyttelijä Adolf Jahrin kanssa 1937–1943 ja myöhemmin avioiduttuaan uudestaan Engström 1944–1951.
Frida Kern
Frida Kern (9. maaliskuuta 1891 Wien – 23. joulukuuta 1988 Linz) oli itävaltalainen säveltäjä. Hän vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Linzissä, pääsi vuonna 1923 Wienin musiikkiakatemiaan ja opiskeli siellä säveltämistä Franz Schmidtin sekä orkesterinjohtoa Clemens Kraussin ja Robert Hegerin johdolla. Vuonna 1942 Kern sai Linzin kaupungilta sävellyspalkinnon.
Tekla Bądarzewska-Baranowska
Tekla Bądarzewska-Baranowska (1829 Mława tai 1834 – 29. syyskuuta 1861 Varsova) oli puolalainen säveltäjä ja pianisti. Hän sai maailmanlaajuista suosiota, kun hänen kappaleensa "Neidon rukous" julkaistiin Varsovassa vuonna 1856. Kappale edustaa 1800-luvulle tyypillistä salonkimusiikkia. Sittemmin kappaleesta tehtiin erinäisiä sovituksia, mutta säveltäjä ei koskaan saavuttanut myöhemmillä teoksillaan vastaavaa suosiota.
1850-luvulla Bądarzewska-Baranowska avioitui ja sai kolme lasta. Hänen varhaisen kuolemansa syy ei ole tiedossa, mutta hänet haudattiin Powązkin hautausmaalle Varsovassa 1. lokakuuta 1861. Erityistä suosiota Bądarzewska-Baranowska on saavuttanut Kaukoidässä (Japanissa ja Taiwanilla).
Christoph Prégardien
Christoph Prégardien (s. 18. tammikuuta 1956 Limburg an der Lahn) on saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän aloitti musiikillisen uransa Limburgin tuomiokirkon kuoron jäsenenä. Hän opiskeli laulamista Martin Gründlerin johdolla Frankfurtin musiikkiopistossa ja valmistui vuonna 1983. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Carla Castellanin johdolla Milanossa, Karlheinz Jariusin johdolla Frankfurtissa ja Alois Tremlin johdolla Stuttgartissa.
Prégardienin ohjelmisto ulottuu barokin ajan oratorioista ja passioista sellaisten 1900-luvun säveltäjien kuin Benjamin Brittenin ja Wolfgang Rihmin teoksiin. Kotimaansa ulkopuolella hän on esiintynyt muun muassa Kairossa, Montpellier’ssa, Tokiossa ja Parmassa. Hän on julkaissut useita levytyksiä.
Prégardien on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Frans Brüggenin, John Eliot Gardinerin, Michael Gielenin, Nikolaus Harnoncourtin, Philippe Herreweghen, Christopher Hogwoodin, René Jacobsin, Ton Koopmanin, Sigiswald Kuijkenin, Gustav Leonhardtin ja Helmuth Rillingin kanssa.
Hege Storhaug
Hege Storhaug (s. 21. toukokuuta 1962 Arendal, Norja) on norjalainen toimittaja ja tietokirjailija. Norjassa hänet tunnetaan islamismiin ja liberaaliin maahanmuuttopolitiikkaan kohdistamastaan kritiikistä. Hän taistelee naisten oikeuksien puolesta perinteisiä muslimien asenteita ja käytäntöjä vastaan. Hän on ollut vuodesta 2002 alkaen tiedottajana norjalaisessa "Human Rights Service" (HRS) -ihmisoikeusjärjestössä.
Storhaug on valmistunut vuonna 1992 toimittajaksi Oslon yliopistosta, mitä ennen hän työskenteli toimittajana vasemmistolaisessa "Klassekampen"-lehdessä. Hän oli 1992 ensimmäisten toimittajien joukossa, jotka Norjassa kiinnittivät huomiota musliminaisten pakkoavioliittoihin. Storhaug, joka oli vakaumuksellinen antirasisti, oli syvästi järkyttynyt löydöistään. Sittemmin hän asui kaksi vuotta Pakistanissa, ja kirjoitti kokemuksistaan kirjan. Vuonna 2015 hän oli vieraillut yhteensä seitsemäntoista kertaa Pakistanissa, missä hänellä on lukuisia hyviä ystäviä.
Vuonna 1999 Storhaugilla oli keskeinen rooli kahden televisiodokumentin tuottamisessa, joissa käsiteltiin pakkoavioliittoja ja kunniamurhia. Vuonna 2002 esitetty naisten sukuelinten silpomista Norjan muslimiyhteisössä käsittelevä dokumentti "Norske jenter omskjæres" nousi mediahuomion kohteeksi, kun paljastui, että kaksi julkisesti käytännön tuominnutta imaamia totesi piilokameralle tallennetussa videomateriaalissa kannattavansa sitä. Dokumentti voitti norjalaisen journalistijärjestön jakaman Skup-palkinnon, ja vuonna 2001 se voitti norjalaisten televisioyhtiöiden (NKR, TV 1, TV 2, TV Norge) yhdessä jakaman vuosittaisen Gullruten-palkinnon dokumenttien sarjassa.
Storhaug oli vuonna 2002 mukana tuottamassa lapsiavioliittoja käsittelevää Brennpunkt-dokumenttielokuvaa, ja samana vuonna hän alkoi työskennellä HRS-ihmisoikeusjärjestössä. Vuonna 2006 hän julkaisi maahanmuuttopolitiikkaa käsittelevän kirjan, joka voitti Etelä-Norjan kirjallisuuspalkinnon. Storhaugin kotiin tunkeuduttiin 2007, ja hän joutui törkeän pahoinpitelyn kohteeksi.
Vuonna 2015 julkaistu kirja "Islam, den 11. landeplage" (suom. Islam - yhdestoista vitsaus) nousi yhdeksi Norjan kaikkien aikojen suurimmista bestselleistä, vaikka kirja oli omakustanne ja sitä käsiteltiin hyvin vähän valtavirran medioissa. Suomessa Kiuas Kustannus julkaisi teoksen 2017.
Storhaug on Norjassa kiistanalainen hahmo, jonka suorapuheinen islamin ja islamilaisten maiden kulttuurin kritiikki ja maahanmuuttoa koskevat näkemykset ovat saaneet osakseen sekä myötämielistä puolustusta että voimakasta kritiikkiä. Esimerkiksi Ayaan Hirsi Ali on ylistänyt Storhaugin työtä musliminaisten ihmisoikeustilanteen parantamiseksi.
Norjaksi
Suomennokset
Leanne Wood
Leanne Wood (s. 1971) on walesilainen poliitikko ja vuodesta 2012 alkaen Plaid Cymru -puolueen puheenjohtaja. Hän on edustanut puoluetta vuodesta 2003 alkaen Walesin kansalliskokouksessa. Vuonna 2004 Wood heitettiin ulos istunnosta, jossa hän oli kutsunut kuningatar Elisabet II:ta tämän siviilinimellä "Rouva Windsoriksi", eikä suostunut käyttämään tästä nimitystä "kuningatar" kansalliskokouksen puheenjohtajan Dafydd Elis-Thomasin vaatimuksesta huolimatta. Woodista tuli samalla ensimmäinen Walesin kansalliskokouksen edustaja, joka on määrätty poistumaan kesken istunnon.
María de las Mercedes
María de las Mercedes de Borbón y Orleans (23. joulukuuta 1910– 2. tammikuuta 2000) oli Espanjan kuningas Juan Carlos I:n äiti, jonka aikuisikä osui Francon valtakauteen ja joka ei siksi ollut koskaan Espanjan kuningatar. Hän ei mahtaillut, ja rakasti härkätaisteluita ja jalkapalloa. Niinpä hän oli varsin suosittu espanjalaisten keskuudessa.
María de las Mercedes syntyi Bourbon-sukuun Madridissa, hänen isänsä oli kuningas Alfonso XIII:n serkku. Vuonna 1931 hän joutui muiden Espanjan kuninkaallisten tavoin lähtemään maanpakoon Espanjasta. Vuonna 1935 hän meni naimisiin pikkuserkkunsa Juan de Borbónin kanssa. Toisen maailmansodan jälkeen perhe asettui Portugalin Estoriliin. Heille syntyi kaksi tytärtä ja kaksi poikaa. María de las Mercedesin elämän suuri suru oli nuoremman pojan Alfonsin kuolema hänen leikitellessään haulikolla veljensä kanssa.
María de las Mercedesin pojasta tuli kuningas vuonna 1974. Vuonna 1977 María de las Mercedesin aviomies Juan de Borbón tunnusti asian julkisesti. María de las Mercedesilla katsotaan olleen merkittävä rooli sovun rakentamisessa perheessään. Kuninkaan vanhemmat palasivat Madridiin vuonna 1983.
María de las Mercedes kuoli rauhallisesti perheensä ympäröimänä 90-vuotiaana vuonna 2000. Hänet haudattiin kuninkaallisten hautapaikkaan El Escorialiin vaikka hän ei ollut ollut muodollisesti koskaan kuningatar.
Marie Pleyel
Marie Pleyel (tai Camilla Pleyel, o.s. "Marie Félicité Denise Moke", 4. heinäkuuta 1811 Pariisi – 30. maaliskuuta 1875 Bryssel, Belgia) oli belgialais-ranskalainen pianisti ja pianopedagogi. Hän oli 1800-luvun alkupuolen arvostetuimpia naispianisteja, virtuoosinen soittaja joka konsertoi eri puolilla Eurooppaa. Vuodesta 1848 hän toimi Brysselin konservatorion opettajana.
Belgialaisen professorin ja pariisilaisen asustekauppiaan tytär oli jo lapsena lahjakas pianisti, joka piti ensikonserttinsa kahdeksanvuotiaana. Hän opiskeli pianonsoittoa Henri Herzin, Ignaz Moschelesin ja Friedrich Kalkbrennerin johdolla. 14-vuotiaana hän kantaesitti Kalkbrennerin ensimmäisen pianokonserton d-molli op. 61.
Marie Pleyel oli kihloissa säveltäjä Hector Berlioz’n kanssa, mutta avioituikin itseään 23 vuotta vanhemman pianisti ja pianotehtailija Camille Pleyelin kanssa. Avioliitto kesti vain nelisen vuotta, vuodesta 1831 vuoteen 1836. Syynä on pidetty Marie Pleyelin uskottomuutta; hän joutui muutenkin aikalaistensa arvostelun kohteeksi kauniille naiselle sopimattomina pidettyjen elämäntapojensa takia. Hänellä oli suhde myös muun muassa Franz Lisztin kanssa, jonka kanssa hän myös esiintyi.
Ida Alstad
Ida Alstad (s. 13. kesäkuuta 1985 Trondheim) on norjalainen käsipalloilija. Hän on voittanut Norjan maajoukkueessa olympiakultaa Lontoossa 2012 ja saavuttanut olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 ja Tanskassa 2015 sekä Euroopan-mestaruuden Tanskan ja Norjan yhdessä järjestämissä kisoissa 2010 sekä Unkarin ja Kroatian kisoissa 2014. Seuratasolla hän edustaa Byåsen Håndball Eliteä.
Lam Wai Ying
Lam Wai Ying on Hongkongissa asuva kiinalainen yritysjohtaja ja miljardööri. Hän on mobiililaitteiden kosketusnäyttöjä esimerkiksi Applelle valmistavan Biel Crystal Manufactoryn hallituksen puheenjohtaja ja omistaa 49 prosenttia konserniyhtiön osakkeista. Hänen miehensa Yeung Kin-man, joka on yhtiön toimitusjohtaja ja perustaja, omistaa 51 prosenttia perheyrityksestä. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Lamin varallisuudeksi 5,4 miljardia dollaria. Hän kuului Forbesin mukaan myös maailman sadan vaikutusvaltaisimman naisen joukkoon (2017).
Biel Crystal Manufactory Ltd on vuonna 1986 perustettu hongkongilainen suuryritys. Alkujaan se valmisti kellonlaseja. Nykyisin yrityksen tuotantolaitokset sijaitsevat Shenzhenissä ja Huizhoussa. Yhtiö kilpailee miljardööri Zhou Qunfein Lens Technologyn kanssa maailman suurimman mobiililaitteiden kosketusnäyttöjen valmistajan asemasta. Yrityksen asiakkaisiin kuuluvat muun muassa Apple, Samsung, LG, Huawei ja Lenovo. Vuonna 2013 uutisoitiin yhtiön rikkovan työntekijöidensä oikeuksia tehtaillaan. Vuoden 2018 alussa, kun uutisoitiin yhtiön siirtävän pörssiantiaan vuoden kolmannelle neljännekselle, kerrottiin yhtiössä työskentelevän jo 140 000 ihmistä, ja yhtiön suunnittelevan tehtaittensa laajentamista Huizhoussa.
Lam on naimisissa ja asuu Hongkongissa. Tammikuussa 2017 uutisoitiin perheen ostaneen huippuhintaisen, 361 miljoonaa dollaria maksaneen luksusasunnon Hongkongin korkeimmalta ja arvostetuimmalta asuinalueelta The Peakilta.
Afon Tywi
Afon Tywi on joki Lounais-Walesissa. Se on pisin joki, joka virtaa kaiken matkaa Walesin rajojen sisäpuolella. Sen alkulähteet ovat Ceredigionin ja Powysin kreivikuntien rajaseudulla. Suurimmaksi osaksi se sijaitsee kuitenkin Sir Gaerfyrddinin kreivikunnan alueella, jossa se virtaa muun muassa Llanymddyfrin, Llandeilon ja Caerfyrddinin pikkukaupunkien läpi.
Karoline Dyhre Breivang
Karoline Dyhre Breivang (s. 10. toukokuuta 1980 Oslo) on norjalainen käsipalloilija. Hän on voittanut Norjan maajoukkueessa olympiakultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012. Hän voitti maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Unkarissa 2004, Ruotsissa 2006, Makedoniassa 2008, Tanskan ja Norjan yhdessä järjestämissä kisoissa 2010 sekä Unkarin ja Kroatian kisoissa 2014. Seuratasolla hän on edustanut pitkään Larvik HK:ta.
Llanymddyfri
Llanymddyfri () on kunta Walesissa Carmarthenshiren kreivikunnassa. Kunnan samannimisen keskustaajaman halki virtaa Afon Tywi -joki, ja keskustassa sijaitsevat myös Llanymddyfrin linnan rauniot.
Luettelo televisiosarjan Star Trek: Voyager jaksoista
Tämä on luettelo televisiosarjan jaksoista. Ohjelma alkoi Yhdysvalloissa 16. tammikuuta 1995 ja päättyi 23. toukokuuta 2001.
Hannah Morrison
Hannah Morrison on alankomaalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano.
Morrison syntyi Alankomaissa skotlantilais-islantilaiseen perheeseen ja opiskeli vuosina 1998–2004 laulamista sekä pianonsoittoa Maastrichtin musiikkiakatemiassa. Saatuaan diplominsa hän siirtyi Kölnin musiikki- ja tanssikorkeakouluun. Vuoden 2009 alussa hän siirtyi professori Barbara Schlickin opetukseen, joka johti konserttiesiintyjän tutkinnon suorittamiseen. Samoihin aikoihin Morrison suoritti musiikin maisterin tutkinnon esiintymisessä Lontoon Guildhall School of Music and Dramassa professori Rudolf Piernayn ohjaamana. Lisää oppia hän sai vielä mestarikursseilta, joita pitivät Evelyn Tubb, Anthony Rooley, Barthold Kuijken, Andrew Lawrence-King, Thomas Allen, Kiri Te Kanawa ja Matthias Goerne.
Morrison on kysytty solisti sekä oratorioesiintyjänä että yksinlaulujen tulkitsijana. Hän on ollut läheisessä yhteistyössä Sir John Eliot Gardinerin kanssa; tämän johdolla Morrison debytoi esittämällä Wolfgang Amadeus Mozartin sovituksen Georg Friedrich Händelin teoksesta "Alexander's Feast" Salzburgin festivaalilla vuonna 2013. Samana vuonna Morrison esiintyi vierailijana konserttisaleissa Barcelonassa, Kölnissä, Lontoossa (BBC:n nauhoittamana), Luzernissa, Pariisissa, Pisassa, Leipzigin Bachfestillä ja Aldeburghin festivaalilla (teoksilla "Johannes-passio", BWV 245, ja "H-mollimessu", BWV 232, Johann Sebastian Bach). Morrison esiintyi vuonna 2013 myös BBC Promsilla. Hän on Bachin ja Händelin teosten ohella tulkinnut muun muassa Claudio Monteverdin, Robert Schumannin ja Johannes Brahmsin tuotantoa. Hän on levyttänyt muun muassa Felix Mendelssohn-Bartholdyn lauluja Hyperion-levymerkille.
Morrison on esiintynyt säännöllisesti vierailijana Paul Agnewin ja William Christien johtaman Les Arts Florissants -kokoonpanon kanssa. Yksinlauluresitaaleissa hän on tehnyt säännöllisesti yhteistyötä eteläafrikkalaisen pianisti Lara Jonesin kanssa.
Bernhard Landauer
Bernhard Landauer (s. 20. heinäkuuta 1970 Innsbruck) on itävaltalainen kontratenori. Hän oli kuoropoikana luostarissa ennen kuin pääsi Wienin musiikkiakatemiaan, jossa häntä opettivat muiden muassa Helena Karusso ja Kurt Equiluz.
Landauer erikoistui varhaiseen musiikkiin, jota hän on esittänyt muiden muassa Amsterdamin barokkiorkesterin, Cantus Cöllnin, Ensermble Clément Janequinin ja King's Consortin kanssa. Hän on tehnyt yhteistyötä Ton Koopmanin, René Clemencicin, René Jacobsin ja Thomas Hengelbrockin kanssa. Hän on työskennellyt esiintyessään periodisoittimilla. Hänen ohjelmistoonsa kuitenkin kuuluu myös tuoreempaa musiikkia, kuten Franz Schubertin, Robert Schumannin, Richard Straussin ja Benjamin Brittenin teoksia. Hän esiintyi Alfred Schnittken "Gesualdo"-oopperan kantaesityksessä.
Timi Yuro
Rosemarie Timotea (Timi) Aurro (4. elokuuta 1941 Chicago, Illinois – 30. maaliskuuta 2004 Las Vegas, Nevada), oli yhdysvaltalainen soul- ja popmusiikin laulaja. Hänen kappaleensa "Hurt" vuodelta 1961 nousi neljännelle sijalle Billboardin poplistalla. Kyse oli coverversiosta Roy Hamiltonin rhythm & blues -kappaleesta vuodelta 1954. Vastaavaa kaupallista menestystä Yuro ei enää kyseisen kappaleen julkaisemisen jälkeen saavuttanut.
Vuonna 1980 Yurolla todettiin kurkussa syöpä, jonka vuoksi hänelle tehtiin trakeostomia. Siihen päättyi hänen laulu-uransa.
Francisco Fernández Palero
Francisco Fernández Palero (n. 1520–1597) oli espanjalainen säveltäjä ja urkuri. Hän toimi 40 vuoden ajan Granadan kuninkaallisen kappelin urkurina. Tiedetään lähes täydellä varmuudella, että hän sävelsi ensimmäisessä espanjalaisessa kosketintabulatuurissa ("Libro de cifra nueva", Alcalá, 1557) esiintyvät neljätoista Palero-nimisen henkilön tekemiksi merkittyä sävellystä. Kokoelman keräsi Luis Venegas de Henestrosa; yhdessä kappaleista tulee ilmi Paleron koko nimi.
IBM RS/6000
IBM RS/6000 (RISC System/6000) on IBM:n valmistama työasematietokoneiden sarja, jonka IBM julkaisi helmikuussa vuonna 1990. Tietokoneissa ajetaan AIX-käyttöjärjestelmää ja käytetään nimen mukaisesti PowerPC ja POWER RISC-suorittimia.
RS/6000 SP on supertietokoneiden mallisto.
RS/6000 on nimetty myöhemmin uudelleen IBM System p, joka on yhdistetty IBM System i -sarjan kanssa IBM Power Systems -sarjaan.
IBM Power Systems
IBM Power Systems on IBM:n tietokonemallisto, jossa käytetään Power-arkkitehtuurin suorittimia.
Malleissa käytetään AIX, IBM i (ent. OS/400, i5/OS) tai Linux -käyttöjärjestelmiä.
Mallistossa on yhdistetty IBM System p (ent. pSeries, IBM RS/6000) ja IBM System i (ent. iSeries, IBM AS/400) -sarjat.
IBM i
IBM i (ent. OS/400, i5/OS) on IBM:n käyttöjärjestelmä minitietokoneille ja palvelinkäyttöön.
Käyttöjärjestelmä on julkaistu AS/400-alustalle (myöhemmin IBM iSeries, "System i"), jotka on korvannut IBM Power Systems.
Käyttöjärjestelmässä on integroituna IBM DB2.
Maria Pellegrini
Anna Maria Pellegrini (s. 15. heinäkuuta 1943 Pretoro) on italialaissyntyinen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän muutti vuonna 1958 Kanadaan, jonka kansalaisuuden hän sai vuonna 1965.
Pellegrini opiskeli vuosina 1960–4 Ernesto Vincin johdolla The Royal Conservatory of Musicissa (Toronto) ja sitten Joe Mackon johdolla Lontoossa. Hän lauloi Canadian Opera Companyssa ensimmäistä kertaa vuonna 1963 "Aidan" ylipapittarena; ensimmäisessä suuressa roolissaan hänet nähtiin Gildan osassa "Rigolettossa" vuonna 1965. Myöhemmin hän on esiintynyt COC:ssa muun muassa Neddana "Pajatsossa" (1966), Cio-Cio Sanina "Madama Butterflyssä" (1971, 1975) ja Violettana "La traviatassa" (1974, 1978). Vuonna 1967 hän voitti Metropolitan-oopperassa yleisökilpailun. Hänet nähtiin ensimmäistä kertaa Covent Gardenissa vuonna 1968 Gildana ja Sadler's Wellsissä vuonna 1969 Cio-Cio Sanina.
Pellegrini on erikoistunut Giacomo Puccinin ohjelmistoon. Hän on esiintynyt oopperoissa Edmontonissa, Manitobassa, Québecissä, Calgaryssa ja Vancouverissa. Hän on myös laulanut Genovassa, Triestessä, Parmassa ja Cataniassa Italiassa, Pittsburghissä ja New Orleansissa Yhdysvalloissa sekä Santo Domingossa ja Walesin kansallisoopperassa.
John Bevis
John Bevis (10. marraskuuta 1695 – 6. marraskuuta 1771) oli englantilainen lääkäri, sähkötutkija ja tähtitieteilijä. Hänet tunnetaan parhaiten Rapusumun löydöstä vuonna 1731.
Bevis myös havaitsi Venuksen Merkuriuksen peittämisen 28. toukokuuta vuonna 1737. Hän kokosi tähtiluettelon kaukoputkensa avulla vuonna 1750.
Columbia (kappale)
Columbia on brittiläisen rockyhtye Oasiksen kappale, joka on viides raita yhtyeen debyyttialbumilla "Definitely Maybe" (1994).
Kappaletta ei alun perin julkaistu varsinaisesti singlenä, mutta se ylsi Britannian singlelistan sijalle 111. ”Columbia” on lisäksi yksi suosituimpia ja arvostetuimpia kappaleita etenkin yhtyeen fanien keskuudessa. Kappaleen demoversio julkaistiin vinyylilevynä vuonna 1993, mutta kyseinen painos oli rajoitettu vain 510 kappaleeseen. Kappale julkaistiin uudelleen Euroopassa promosinglenä vuonna 2004. "Columbia" perustuu pitkälti kolmeen sointuun, joita toistetaan läpi koko kappaleen. Noel Gallagher sävelsi sen nopeasti saadakseen yhtyeelle jammailumateriaalia, joten "Columbia" on yhtyeen yksinkertaisimpia kappaleita sävellyksenä. Kappale on harvoja Oasis-kappaleita, joissa Liam laulaa myös taustalaulut.
”Columbia” kuului Oasiksen soittolistaan "Definitely Maybe Tour" ja "(What’s the Story) Morning Glory? Tour" -kiertueilla, ja sitä soitettiin myös joitakin kertoja vuoden 2002 "Heathen Chemistry Tour" -kiertueella.
Smithsonian Astrophysical Observatory
Smithsonian Astrophysical Observatory (SAO) on Smithsonian-instituutin avaruustieteiden tutkimuslaitos, jonka pääpaikka sijaitsee Cambridgessa, Massachusettsissa. SAO muodostaa yhdessä Harvardin yliopiston observatorion kanssa Harvard-Smithsonian Center for Astrophysics -tutkimuskeskuksen.
Smithsonian Astrophysical Observatoryn perusti Samuel Pierpont Langley vuonna 1890.
Vilde Ingstad
Vilde Mortensen Ingstad (s. 18. joulukuuta 1994 Oslo) on norjalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa huhtikuusta 2014 alkaen 53 maaottelua ja tehnyt niissä 37 maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden Tanskassa 2015 sekä Euroopan-mestaruuden Ruotsissa 2016. Seuratasolla Ingstad edustaa kaudella 2017–2018 Team Esbjergiä.
Zeta Tauri
Zeta Tauri on Härän tähdistössä sijaitseva kaksoistähti. Sen magnitudi on 3.0, joka on tarpeeksi kirkas paljaalle silmälle. Se on noin 440 valovuotta Auringosta.
Sen komponentit on nimetty Zeta Tauri A ja B.
Pauline Donalda
Pauline Donalda, oikealta nimeltään Lightstone (5. maaliskuuta 1882 Montreal – 22. lokakuuta 1970), oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hänen vanhempansa olivat Itä-Euroopan juutalaisia, jotka vaihtoivat sukunimensä Lichtensteinista Lightstoneksi.
Donalda osoitti lapsena lahjakkuutta ja pääsi stipendin turvin opiskelemaan Royal Victoria Collegeen. Donald Smithin antama lahjoitus avasi nuorelle laulajalle vuonna 1902 mahdollisuuden lähteä jatkamaan opintoja Pariisi; taiteilijanimensä Pauline Donaldan sopraano ottikin käyttöön lahjoituksen tekijän kunniaksi.
Donalda debytoi Jules Massenet'n avustuksella 30. joulukuuta 1904 Nizzassa Massenet'n "Manon"-oopperan nimiroolissa. Muihin Donaldan rooleihin lukeutuivat Nedda Ruggero Leoncavallon "Pajatsossa" ja Jenny saman säveltäjän "Chattertonissa". Hän esiintyi paitsi Nizzassa, myös muun muassa Covent Gardenissa, Brysselissä, Pariisissa, Venäjällä, Bostonissa ja New Yorkissa. Viimeksi mainitussa hän teki ensimmäisen esiintymisensä 7. joulukuuta 1906. Saman vuoden marraskuussa hän oli tehnyt ammattimaisen Kanadan-ensiesiintymisensä. Hän ei pelkästään tulkinnut oopperarooleja vaan esiintyi myös oratorioissa ja piti konserttikiertueita.
1920-luvulta alkaen Donalda toimi opetustehtävissä Pariisissa, josta hän palasi Montrealiin vuonna 1937 avatakseen siellä studion. Hän perusti Opera Guild -yhtiön vuonna 1942 ja johti sitä vuoteen 1969; tänä aikana Opera Guild esitti 29 eri oopperaa, joista osaa ei ollut koskaan esitetty aiemmin Kanadassa. Donaldan johdolla opiskelivat muiden muassa Clarice Carson, Fernande Chiocchio, Mary Henderson, Eileen Law, Germain Lefebvre ja Robert Savoie. Vuonna 1967 Donaldasta tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri. Hän kuoli 88-vuotiaana.
Donaldalta on säilynyt yhdeksän levytystä. Hän myös julkaisi kirjoituksen "A Jewish singer's career" teoksessa "Canadian Jewish Year Book, vol 2, 1940-1".
Donaldan ensimmäinen avioliitto päättyi eroon, mutta Donalda meni uusiin naimisiin Pariisissa kesäkuussa 1918 tanskalaisen tenori Mischa Léonin kanssa.
Emilie Hegh Arntzen
Emilie Hegh Arntzen (s. 1. tammikuuta 1994 Skien) on norjalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa lokakuusta 2014 alkaen 68 maaottelua ja tehnyt niissä 81 maalia. Hän saavutti olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Unkarin ja Kroatian yhdessä järjestämissä kisoissa 2014 sekä Ruotsin kisoissa 2016. Seuratasolla hän edustaa kaudella 2017–2018 Vipers Kristiansandia, jonne hän siirtyi vuonna 2017 Byåsen HE:stä.
Emilie Hegh Arntzenin äiti Hanne Hegh on myös käsipallon olympiamitalisti.
Fernande Chiocchio
Fernande Chiocchio (s. 29. toukokuuta 1929 Montreal) on kanadalainen mezzosopraano, pianisti ja pedagogi. Hän sai musiikin kandidaatin arvon pianonsoitossa Montrealissa vuonna 1950. Hän opiskeli pianonsoittoa myös École supérieure de musique de Lachinessa sekä laulamista vuosina 1950–55 Pauline Donaldan ja sisar Rolande Ouimet'n johdolla. Hänen muita opettajiaan olivat laulamisessa Rachele Maragliano-Mori ja Philon Ktsanes; näyttämötaitoja hänelle opetti Jan Doat. Vuonna 1951 Chiocchiolle myönnettiin Archambault-palkinto.
Chiocchio teki debyyttinsä Opera Guildin kanssa vuonna 1952 Her Majesty's Theatressa osallistumalla Sergei Prokofjevin "Rakkaus kolmeen appelsiiniin" -oopperan esitykseen. Sittemmin hän esiintyi saman yhtiön kanssa myös muissa rooleissa, joihin lukeutuivat huomattavina esimerkkeinä Mercédès ("Carmen", 1960), Flora ("La traviata", 1962), Dame Marthe ("Faust", 1963) ja Suzuki ("Madama Butterfly", 1965 ja 1969). Lisäksi Chiocchio esiintyi muun muassa Canadian Opera Companyn kanssa.
Chiocchio oli jäsenenä laulukvartetissa, joka teki viisikymmentä konserttia Ranskassa vuonna 1958. Vuonna 1963 hän perusti Josèphe Collen ja George Morganin kanssa Trio vocal de Montréalin, joka esiintyi ensisijaisesti CBC:n radiossa. Chiocchio asettui Ranskaan vuonna 1978 ja esiintyi siellä Nantesin oopperassa. Erään resitaalin jälkeen Jean Vallerand luonnehti Chiocchio yhdeksi sukupolvensa musikaalisimmista esiintyjistä. Chiocchio on myös toiminut opetustehtävissä ja Opéra-Comique du Québecin taiteellisena johtajana (1984–88).
Tauridit
Tauridit ovat vuosittainen meteoriparvi, joka liitetään Encke-komeettaan. Tauridit ovat itse asiassa kaksi erillistä parvea, Eteläiset ja Pohjoiset. Eteläiset tulevat Enckestä ja Pohjoiset tulevat asteroidista 2004 TG10. Ne on nimetty härän tähdistön mukaan, mistä ne näyttävät tulevan. Niitä joskus sanotaan "Halloweenin tulipalloiksi" koska ne näkyvät lokakuussa ja marraskuussa.
Beta Tauridit
Beta Tauridit ovat vuosittainen meteoriparvi, jotka kuuluu "päiväparviin", joiden huiput ovat auringonnousun jälkeen. Ne ovat yleensä aktiivisia kesäkuusta heinäkuuhun. Niiden radiantti on härän tähdistö.
24 Canum Venaticorum
24 Canum Venaticorum on tähti Ajokoirissa.
24 Canum Venaticorum on A-tyyppinen valkoinen kääpiö jonka magnitudi on +4.68. Se on noin 191 valovuotta Maapallosta.
20 Canum Venaticorum
20 Canum Venaticorum on Ajokoirien tähdistössä sijaitseva keltavalkoinen F-tyypin jättiläinen, jonka magnitudi on +4.72. Se on noin 286 valovuotta Maapallosta.
Albay (1885)
Albay oli Espanjan laivaston vuonna 1885 valmistettu Albay-luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Filippiineillä.
Espanjan siirtomaahallinto Filippiineillä tilasi aluksen Cavitesta Filippiineiltä, missä köli laskettiin 1885. Joidenkin lähteiden mukaan alus tilattiin Whampoa Dock Companyltä Hong Kongista ja se olisi valmistettu telakan toimeksiannosta Shanghaissa. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna ja se valmistui 1886.
Espanjan-Yhdysvaltain sodassa alus oli Filippiineillä kohtaamatta Yhdysvaltain laivastoa. Useiden muiden tykkiveneiden tavoin alus oli Zamboangalla Mindanaossa.
Yhdysvaltain asevoimien ja Emilio Aguinaldon johtamien aseistettujen filippiiniläisryhmien väliset sotatoimet alkoivat Manilan ympäristössä 4. helmikuuta 1899. Yhdysvaltain Aasian laivue tarvitsi siten matalakulkuisia tykkiveneitä tukeakseen maajoukkojen taistelua. Espanjan ja Yhdysvaltain välisen sodan päättänyt rauhansopimus mahdollisti Yhdysvaltain maavoimille tehdä sopimuksen Espanjan laivaston Zamboangalla olleiden tykkiveneiden lunastamisesta.
Yhdysvaltain sotaministeriö osti 2. toukokuuta 1899 Zamboangalta kolme höyrypurtta ja kymmenen tykkivenettä yhtenä "Albay", jonka lunastus hinta oli 315 000 dollaria. Alukset siirrettiin laivastolle samasta hinnasta. Alus liitettiin 21. toukokuuta Yhdysvaltain laivastoon nimellä "USS Albay". Aluksen päälliköksi siirrettiin panssarikansiristeilijä "USS Baltimorelta" aliluutnantti Michael J. McCormack.
Alus poistettiin palveluksesta 13. helmikuuta 1904 Cavitessa ja myytiin 8. kesäkuuta 1906.
Alsedo (1882)
Alsedo oli Espanjan laivaston vuonna 1882 valmistunut rautarunkoinen Pilar-luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Espanjassa.
Alus tilattiin Caraccasta, missä köli laskettiin 18. toukokuuta 1880. Alus valmistui vuonna 1882.
Kuuban kapinan alkaessa alus lähetettiin Espanjasta Kuubaan. Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli Ciengugasissa päällikkönään Bruguetas. Sodan jälkeen alus myytiin kauppalaivastolle Kuubaan, jolloin se nimettiin "Terezaksi". Aluksen myöhempi kohtalo on tuntematon.
Metributsiini
Metributsiini (CHSNO) on triatsiinijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Huoneenlämpötilassa metributsiini on valkoisia tai värittömiä kiteitä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dimetyyliformamidiin, asetoniin ja ksyleeniin. Metributsiinin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se pysäyttää kasvien fotosynteesin osana olevan elektroninsiirtoketjun..
Metributsiinin valmistuksen lähtöaineena käytetään pinakolonia. Pinakoloni reagoi sulfuryylikloridin ja dimetyyliamiinin kanssa ja tässä reaktiossa muodostuva tioamidi hydrolysoidaan emäksisissä olosuhteissa. Muodostuva karboksyylihappo reagoi tiokarbohydratsidin kanssa muodostaen heterosyklisen rengasrakenteen, 4‐amino‐5‐okso‐3‐tiokso‐6‐"tert"‐butyyli‐2,3,4,5‐tetrahydro‐1,2,4‐triatsiinin. Viimeisessä vaiheessa tämä yhdiste metyloidaan metyylijodidin tai -bromidin avulla.
Metributsiinia käytetään laajakirjoisena rikkaruohomyrkkynä muun muassa peruna-, soijapapu-, vihannes ja viljapelloilla. Yhdiste levitetään jauheena tai liuoksena. Metributsiini on hyväksytty käytettäväksi muun muassa Euroopan unionin alueella.
Clarice Carson
Clarice Carson, o.s. Katz (23. joulukuuta 1929 Montreal, Quebec – 2. toukokuuta 2015 Toronto, Ontario), oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän lauloi muun muassa Metropolitan-oopperassa, Canadian Opera Companyssa ja CBC:ssä. Hän esiintyi lavalla sellaisten oopperalaulajien kuin Luciano Pavarottin, Plácido Domingon, Louis Quilicon ja Léopold Simoneaun kanssa. Kapellimestareihin, joiden kanssa hän teki yhteistyötä, lukeutuivat Zubin Mehta, Eugene Ormandy, James Levine ja Richard Bonynge. Carson otettiin Canadian Opera Hall of Fameen, ja hän oli vuonna 2013 ensimmäinen kilven New Yorkin National Opera Centeriin saanut kanadalainen.
Carson opiskeli Montrealissa Pauline Donaldan ja Jacqueline Richardin johdolla sekä New Yorkissa Julia Drobnerin johdolla. Julkisen ensiesiintymisensä Carson teki Sarah Fischerin konsertissa Montrealissa vuonna 1956. Ensimmäiset oopperaroolinsa hän esitti Opera Guildin kanssa Giuseppe Verdin, Georges Bizet'n ja Charles Gounod'n teoksissa. Hänen laaja ohjelmistonsa kattoi osuuksia Richard Wagnerin ja Hans Pfitznerin oopperoista verismin teoksiin. Carsonin kansainvälinen laulu-ura jatkui vuoteen 1986 saakka. Tämän jälkeen hän toimi International Resource Centre for Performing Artistsin (IRCPA) johtokunnassa ja opasti monia nuoria laulajia.
Carsonin toinen aviomies oli kreikkalais-yhdysvaltalainen tenori ja laulunopettaja Philon Ktsanes. Carson kuoli 85-vuotiaana munuaisten vajaatoimintaan.
Fuckin’ in the Bushes
Fuckin’ in the Bushes on brittiläisen rockyhtye Oasiksen kappale, joka on ensimmäinen raita yhtyeen neljännellä studioalbumilla "Standing on the Shoulder of Giants" (2000).
Kappale julkaistiin promosinglenä alkuvuodesta 2000. Kappaletta ei julkaistu virallisesti singlenä, eikä se saanut listasijoituksia, mutta se on yksi suosituimpia ja arvostetuimpia kappaleita etenkin yhtyeen fanien keskuudessa.
”Fuckin’ in the Bushes” sisältyi myös heinäkuussa 2000 julkaistulle "Familiar to Millions" -livealbumille.
Kappale on instrumentaalinen, mutta se sisältää samplattuja repliikkejä, kuten ”Kids are running around naked, fucking in the bushes”. Nämä repliikit ovat Murray Lernerin dokumenttielokuvasta "Message to Love", joka kertoo Isle of Wight -festivaalin tapahtumista vuodelta 1970.
”Fuckin’ in the Bushes” sisältyi Oasiksen soittolistaan ensimmäisen kerran "Standing on the Shoulder of Giants Tour" -kiertueella vuonna 2000. Sitä soitettiin myös "Heathen Chemistry", "Don’t Believe the Truth" ja "Dig Out Your Soul" -albumien kiertueilla vuosina 2002–2009. ”Fuckin’ in the Bushes” soitettiin aina konserttien avauskappaleena taustanauhalta siten, että yhtye tuli lavalle vasta kappaleen soidessa. Liam Gallagher esitti kappaletta myös oman soolouransa kiertueella vuonna 2017.
Piiloleikki (taideteos)
Piiloleikki on taiteilija Oona Tikkaojan pienistä pronssiveistoksista koostuva taideteos Turussa Aurajoen rannassa. Kun veistokset vuonna 2011 julkistettiin, niitä oli 30, mutta kaksi on kadonnut. Veistokset on toteutettu yhdessä 5–10-vuotiaiden lasten kanssa. Lapset saivat muovailla Seikkailupuistossa omakuviaan, jotka Tikkaoja sitten valoi pronssiin.
Pienoisveistokset on sijoiteltu Martinsillan ja Turun linnan välille. Veistokset ovat hieman piilossa, kadun reunuksissa ja koloissa. Etsintää helpottamaan on laadittu kartta, missä mikäkin patsas sijaitsee. Pienin veistoksista on vain viisi senttimetriä korkea. Aiheet vaihtelevat balleriinasta supermieheen.
"Piiloleikki" on esimerkki osallistavasta taiteesta. Tikkaojalla teoksen taustalla on ajatus, että kun julkisia pronssiveistoksia pääsevät yleensä tekemään vain ansioituneemmat taiteilijat, saavat lapset nyt saman mahdollisuuden.
Marta Rovira
Marta Rovira i Vergés (s. 1977 Vic) on katalonialainen poliitikko ja Katalonian tasavaltalaisen vasemmiston pääsihteeri. Hän ilmoitti 23. maaliskuuta 2018 joutuneensa lähtemään maanpakoon, koska Espanjassa häntä ja useaa muuta katalaanipoliitikkoa uhkaa jopa 30 vuoden vankeus "kapinasta" Katalonian aluehallinnon järjestettyä 1. lokakuuta 2017 kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä.
Rovira on toiminut alueparlamentin kansanedustajana ja toisen hallituspuolueen pääsihteerinä. Rovira ei ollut Katalonian aluehallituksessa ministerinä.
Katalonian itsenäistymisestä järjestetyn kansanäänestyksen jälkeen Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena on ilmoittanut, että Roviraakin syytetään kovimmalla mahdollisella rikosnimikkeellä "kapinasta" (), koska hän oli tuomarin mukaan yksi kansanäänestyksen pääsuunnittelijoista ja hallinnollisista toteuttajista.
Rovira lähti maanpakoon samana päivänä, jona hänet ja viisi muuta katalaanipoliitikkoa (Jordi Turull, Carme Forcadell, Raül Romeva, Josep Rull ja Dolors Bassa) oli kutsuttu oikeuden kuultaviksi ja onnistui näin välttämään vangituksi tulemisen, sillä kaikki viisi oikeuden eteen saapunutta määrättiin tutkintavankeuteen, osa heistä jo toistamiseen. Lisäksi neljä "kapinasta" syytettyä poliitikkoa ja kansalaisjärjestön puheenjohtajaa (Oriol Junqueras, Joaquim Forn, Jordi Sànchez ja Jordi Cuixart) oli jo tuolloin ollut tutkintavankeudessa yhtäjaksoisesti loppuvuodesta 2017 alkaen. Rovira oli ilmoittanut jo maanpakoon lähtemistä edeltävänä päivänä yhdessä Forcadellin ja Bassan kanssa luopuvansa kansanedustajan paikastaan Katalonian parlamentissa, jottei heidän mahdollinen vangitsemisensa heikentäisi parlamentin toimintakykyä.
Espanja on antanut Rovirasta kansainvälisen pidätysmääräyksen, mutta ainakin toistaiseksi hänen nykyinen olinmaansa Sveitsi on kieltäytynyt panemasta pidätysmääräystä toimeen, sillä se pitää Roviraan Espanjassa kohdistuvia syytteitä poliittisina. Espanja on yrittänyt painostaa diplomaattisesti Sveitsiä luovuttamaan Roviran Espanjaan. Roviran lisäksi Sveitsissä on maanpaossa entinen kansanedustaja Anna Gabriel.
Vetšnyi strannik
Vetšnyi strannik Judifin kappale, joka edusti Venäjää vuoden 1994 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 25 maan joukosta sijalle 9. 70 pisteellä.
Emma Kirkby
Emma Carolyn Kirkby DBE (s. 26. helmikuuta 1949 Cambridge, Englanti) on brittiläinen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän opiskeli antiikintutkimusta Oxfordin yliopistosta ja sai laulunopetusta Jessica Cashilta. Opiskeluaikoinaan hän lauloi harrastusluonteisesti kuoroissa ja pienissä kokoonpanoissa. Jo tuossa vaiheessa hän erikoistui renessanssi- ja barokkiaikojen ohjelmistoon.
Kirkby liittyi Taverner-kuoroon vuonna 1971 ja aloitti pitkäaikaisen yhteistyönsä Consort of Musicken kanssa vuonna 1973. Hän on tehnyt pitkälti toistasataa levytystä, jotka kattavat musiikkia Hildegard Bingeniläisen tuotannosta italialaisen ja englantilaisen renessanssiajan madrigaaleihin, barokin ajan kantaatteihin ja oratorioihin sekä Wolfgang Amadeus Mozartin ja Joseph Haydnin teoksiin.
Kirkbystä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan "Dame" vuonna 2007, ja hänelle myönnettiin Queen's Medal for Music vuonna 2011.
Kari Mette Johansen
Kari Mette Johansen (s. 11. tammikuuta 1979 Fredrikstad) on norjalainen käsipalloilija. Hän pelasi Norjan maajoukkueessa 203 maaottelua ja teki niissä 493 maalia. Hän voitti olympiakultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012. maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Unkarissa 2004, Ruotsissa 2006, Makedoniassa 2008 sekä Tanskan ja Norjan yhdessä järjestämissä kisoissa 2010. Seuratasolla hän edusti Larvikia.
Liikunnan aluejärjestö
Liikunnan aluejärjestöt ovat alueellisia maakuntien rajoja noudattavia yhdistyksiä, joiden jäseninä on pääasiassa alueidensa urheiluseuroja. Liikunnan aluejärjestöjä on 15. Ne saavat toimintaansa avustuksia mm. opetus- ja kulttuuriministeriöltä. Aluejärjestöt tuottavat jäsenilleen koulutusta, tarjoavat tukipalveluja ja järjestävät tapahtumia sekä leirejä.
Liikunnan aluejärjestöjärjestelmä luotiin vuonna 1993, kun urheilun keskusjärjestö Suomen Liikunta ja Urheilu perustettiin. Liikunnan aluejärjestöt olivat Suomen Liikunta ja Urheilun jatkajaksi perustetun Valon jäseniä, mutta ne eivät liittyneet sen korvanneen uuden Olympiakomitean kumppanuusjäseniksi, koska eivät olisi saaneet äänivaltaa vuosikokouksessa.
Mari-Elizabeth Morgen
Mari-Elizabeth Morgen (s. 11. joulukuuta 1944 Kitchener, Ontario) on kanadalainen pianisti. Hän valmistui Juilliard Schoolista ja opiskeli myös Gordon Hallettin johdolla The Royal Conservatory of Musicissa, Torontossa, sekä Toronton yliopistossa Jacques Abramin ja Pierre Souvairanin johdolla. Morgen voitti ensipalkinnon kansainvälisessä Bach-kilpailussa Washington DC:ssa vuonna 1968 ja nuorten konserttitaiteilijoiden kansainvälisen yleisökilpailun New Yorkissa 1970. Palkinnon ansiosta hän pääsi tekemään debyytin New Yorkin kaupungintalossa 23. marraskuuta 1970. Sittemmin Morgen on esiintynyt laajasti Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Hän muutti vuonna 1972 Cambridgeen, Massachusettsiin.
Gøril Snorroeggen
Gøril Snorroeggen (s. 15. helmikuuta 1985 Trondheim) on norjalainen käsipalloilija. Hän pelasi Norjan maajoukkueessa 102 maaottelua ja teki niissä 224 maalia. Hän voitti olympiakultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012, maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Unkarissa 2004 ja Ruotsissa 2006. Seuratasolla hän edusti Byåsen HE:tä ja tanskalaista Team Esbjergiä.
Gøril Snorroeggenin sisko Marte Snorroeggen on myös maajoukkuekäsipalloilija.
Kristine Lunde-Borgersen
Kristine Lunde-Borgersen (o.s. Lunde, s. 30. maaliskuuta 1980 Kristiansand) on norjalainen käsipalloilija. Hän pelasi Norjan maajoukkueessa 181 maaottelua ja teki niissä 496 maalia. Hän voitti olympiakultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012, maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Unkarissa 2004, Ruotsissa 2006 ja Makedoniassa 2008. Seuratasolla hän on edustanut muun muassa tanskalaisseuroja Aalborg DH ja Viborg HK sekä palattuaan välivuosien jälkeen kentälle kotimaansa Vipers Kristiansandia.
Lunde-Borgersenin kaksossisar Katrine Lunde on myös menestynyt käsipalloilija.
Dajana Dengscherz
Dajana Dengscherz (s. 3. joulukuuta 1996) on itävaltalainen alppihiihtäjä.
Dengscherz kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Val d’Isèressä joulukuussa 2015. Maailmancupin pisteille hän ylsi ensimmäisen kerran Altenmarkt-Zauchenseen supersuurpujottelussa tammikuussa 2016 oltuaan 30:s. Toisen kerran hän saavutti saman sijoituksen Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2017. Nuorten MM-kilpailuissa Åressa 2017 hän saavutti supersuurpujottelussa pronssia.
Tonje Nøstvold
Tonje Nøstvold (s. 7. toukokuuta 1985 Stavanger) on norjalainen käsipalloilija. Hän pelasi Norjan maajoukkueessa 183 maaottelua ja teki niissä 408 maalia. Hän voitti olympiakultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012, maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Ruotsissa 2006, Makedoniassa 2008 sekä Tanskan ja Norjan yhdessä järjestämissä kisoissa 2010. Seuratasolla hän on edustanut muun muassa Byåsenia sekä tanskalaista FC Midtjyllandia.
Helen Jahren
Helen Jahren (s. 1959) on ruotsalainen oboisti. Hän on esiintynyt solistina Euroopassa, Yhdysvalloissa, Etelä-Amerikassa ja Kaukoidässä. Hän on muun muassa levyttänyt Wolfgang Amadeus Mozartin, Johann Sebastian Bachin ja Alfred Schnittken konserttoja sekä Benjamin Brittenin, Arnold Schönbergin ja muiden kamarimusiikkia. Viitisenkymmentä säveltäjää on luonut uutta musiikkia Jahrenia varten. Jahren pitää mestarikursseja eri puolilla maailmaa ja opettaa oboensoittoa Tanskassa. Hänestä tehtiin vuonna 1998 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian kunniajäsen.
Jahren opiskeli Heinz Holligerin johdolla. Hän on tehnyt yhteistyötä Olli Mustosen, Marc-André Hamelinin, Sharon Bezalyn ja lukuisien muiden muusikoiden kanssa. Hän kantaesitti vuonna 1999 Poul Rudersin konserton.