hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sauropodomorpha
Sauropodomorpha eli sauropodomorfit on sukupuuttoon kuollut alalahko tai kladi, joka sisälsi pitkäkaulaisia ja liskonlantioisia kasvinsyöjädinosauruksia, joihin kuuluivat sauropodit ja niiden lähimmät sukulaiset. Ensimmäiset sauropodomorfit kehittyivät myöhäistriaskaudella noin 230 miljoonaa vuotta sitten, samaan aikaan kuin teropodit, ja jurakaudella sauropodeista kehittyi neliraajaisia, pitkäkaulaisia ja -häntäisiä sekä suurimpia koskaan eläneitä maaeläimiä, vaikka sinivalas voi painaa niitä huomattavasti enemmän. "Prosauropodit", jotka olivat sauropodien edeltäjiä, kävelivät yleensä takaraajoilla ja olivat paljon pienempiä. Sauropodomorfit olivat hallitsevia maaeläimiä jurakauden ja liitukauden ajan, kunnes ne, kuten kaikki muutkin dinosaurukset (lintuja lukuun ottamatta), katosivat liitukauden joukkosukupuutossa 65 miljoonaa vuotta sitten.
Alkeellisimmilla prosauropodeilla oli kehittyneempiin prosauropodeihin verrattuna pidempi nenä ja pienempi pää. Ne olivat myös pienempiä; vain noin 1–2,5 metriä pitkiä. Kehittyneemmät prosauropodit, kuten "Plateosaurus", "Riojasaurus" ja "Melanorosaurus" olivat huomattavasti suurempia. Alkeellisimmat prosauropodit olivat kaksijalkaisia, kun taas kehittyneemmät prosauropodit sekä sauropodit kävelivät neljällä raajalla.
Sauropodomorfit kuuluvat liskonlantioisiin. Perinteisen näkemyksen mukaan niiden lähimpiä sukulaisia ovat teropodit (kaksijalkaiset lihansyöjädinosaurukset sekä linnut), mutta Baronin julkaisemassa vuoden 2017 tutkimuksessa niiden lähimpiä sukulaisia ovat herrerasauridit, kun teropodit kuuluvat linnunlantioisten kanssa Ornithoscelida-kladiin.
Sauropodomorfit jaetaan useisiin osaryhmiin. Perinteisesti ne jaetaan sauropodeihin ja prosauropodeihin, mutta nykytiedon mukaan jälkimmäinen ryhmä on parafyleettinen. Ensimmäinen dinosaurus "Eoraptor" saattaa myös olla varhainen sauropodomorfi.
Vihan päivät
Vihan päivät ("Din vredes dag") on suomalainen kuusiosainen televisiosarja vuodelta 1991. Barbara Winckelmannin samannimiseen romaaniin (1979) perustuvan sarjan ohjasi Åke Lindman ja sen pääosia näyttelevät Ulrika Hansson ja Johan Portin.
Tarina sijoittuu pikkuvihan aikoihin 1742–1743 ja kuvaa eri sosiaaliluokan ihmisten kohtaloita Helsingissä.
Britta on piikana raatimies Gerickenin (Elmer Green) taloudessa. Talossa asuva Mathias (Ola Isedal) saattaa tytön raskaaksi, vaikka on menossa naimisiin Gerickenin tyttären Barbron (Mona Fritzén) kanssa. Perheskandaalin peittääkseen raatimies Gericken vihkii Britta-piian yksikseen viihtyvän renki Ontrejn (Johan Portin) kanssa.Sarjan tuottajana toimi Jan-Anders Söderholm ja käsikirjoittajina Lorentz Lyttkens, Helena Rivière ja Barbara Winckelmann. Musiikin sävelsi Lasse Mårtenson, elokuvaajana toimi Pauli Sipiläinen ja leikkaajana Pipsa Valavaara. Sarjan ensimmäinen jakso ensiesitettiin helmikuussa 1991.
Härmä Golf
Härmä Golf on Härmän kuntokeskuksen yhteydessä sijaitseva 9-reikäinen golfkenttä. Täyteen pelikierrokseen pelataan kenttä kahteen kertaan. Jokaisella väylällä on neljä lyöntipaikkaa. Härmä Golfissa on lyöntiharjoittelurata ja yhteydessä toimii golfakatemia. Kenttä aiotaan laajentaa 18-reikäiseksi, jolloin se olisi Eurooppa Tour -tason golfareena, jonka kokonaispituus tulee olemaan championship-lyöntipaikalta 6440 m.
Härmän kuntokeskus
Härmän kuntokeskus on Kauhavan Ylihärmässä sijaitseva kuntoutuskeskus, kylpylä ja hotelli. Härmän kuntokeskus tarjoaa kylpyläpalveluita ja kuntoutuspalveluita. Sen yhteydessä sijaitsee Härmä Golf. Hotellissa on 155 huonetta, ja sen ravintolat Lounatuuli ja Yölintu käsittävät noin 600 asiakaspaikkaa.
Härmän Kuntokeskus on Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakuntien alueita palveleva, työhyvinvointiin ja kuntoutukseen keskittynyt palvelulaitos. Yritys työllistää noin 140 henkilöä.
Härmän Kuntokeskus on perustettu vuonna 1984, ja sitä on laajennettu useaan otteeseen, viimeksi 5,5 miljoonalla eurolla kylpylän osalta vuonna 2011. Laitos aloitti yhdistysmuotoisena, ja yhdistyksen jäseninä oli alueen kuntia, sotaveteraanijärjestöjä ja yrityksiä. 2000-luvun puolivälissä yhdistys muutettiin yhtiöksi nimeltä Härmän Kuntoutus Oy. Osakeyhtiön omistaa Pihkahovisäätiö.
Guernseyn punta
Guernseyn punta on Guernseyn saaren rahayksikkö, joka on sidottu englannin puntaan. Se jakaantuu 100 penceen.
Jerseyn punta
Jerseyn punta (JEP) on Jerseyn saaren rahayksikkö, joka on sidottu Englannin puntaan. Se jakaantuu 100 penniin.
Langry
Abdesselam Chellaf (s. 18. elokuuta 1940 Tanger, Marokko) paremmin tunnettu taiteilijanimellä Langry tai Langry Jr. on marokkolainen sirkustaiteilija, joka toimi parikymmentä vuotta Teatterikorkeakoulun akrobatian opettajana.
Langry lähti 13-vuotiaana sirkuksen mukaan 1950-luvun Tangerista Marokosta. Hän työskenteli tuolloin hotellipoikana ja tapasi rannalla akrobaattiryhmän, jonka kanssa alkoi harjoitella. Hän esiintyi 30 vuotta akrobaattina kymmenissä eri sirkuksissa Euroopassa ja muissa maanosissa.
Vuonna 1980 Langry tuli Suomeen Sirkus Finlandian kesäkiertueelle. Näyttelijä Jyrki Nousiainen etsi akrobaattia opettajakseen näytelmään "Mr Matkatavara". Tätä myötä Langry sai ennen pitkää paikan opettajana Teatterikorkeakoulussa, pidettyään siellä ensin kahden viikon kurssin. Hänestä tuli yksi koulun pidetyimmistä opettajista.
Opetustyön lisäksi Langry on esiintynyt muun muassa Helsingin Kaupunginteatterin "Cats-" ja "Housut pois" -musikaaleissa, sivuosissa joissakin Jari Halosen ja Mika Kaurismäen elokuvissa sekä ääninäyttelijänä "Leijonakuningas"-animaatiossa.
Teatterikorkeakoulusta eläkkeelle jäätyään Langry on esiintynyt Sirkus Finlandian vuoden 2007 kiertueella sekä Circo Aereon tuottamassa ja Maksim Komaron ohjaamassa produktiossa "Camping 2 – ufot, uskonto ja pakolainen".
Abdesselam Chellafin aviopuoliso on Bemaicha Assia. Hänellä on kaksi lasta, Amer (s. 1988) ja Imaan (s. 1991).
Gustavo Nery
Gustavo Nery de Sá da Silva eli Gustavo Nery (s. 22. heinäkuuta 1977 Nova Friburgo, Brasilia) on brasilialainen uransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Gustavo Nery pelasi koko uransa Brasiliassa lukuun ottamatta lyhyitä jaksoja saksalaisessa Werder Bremenissä ja espanjalaisessa Real Zaragozassa. Brasilian maajoukkueessa hän pelasi yhdeksän A-maaottelua vuosina 2004–2006. Hän oli voittamassa Etelä-Amerikan mestaruutta Copa Américassa 2004 ja edusti Brasiliaa myös Maanosaliittojen cupissa 2001.
Johann Gottfried Schadow
Johann Gottfried Schadow (20. toukokuuta 1764 Berliini – 27. tammikuuta 1850 Berliini) oli preussilainen kuvanveistäjä. Hän oli 1800-luvun kuvanveiston niin sanotun berliiniläisen koulukunnan perustaja.
Schadow meni vuonna 1778 Berliinissä asuneen flaamilaisen kuvanveistäjän Jean-Pierre-Antoine Tassaertin oppilaaksi. Hän opiskeli myös Berliinin taideakatemiassa ja vuosina 1785–1787 Roomassa Antonio Canovan ja Alexander Trippelin johdolla. Schadowista tuli 1788 Berliinin taideakatemian sihteeri, kuninkaallisen posliinimanufaktuurin mallisuunnittelija ja vuonna 1788 Tassaertin seuraajana Preussin hovikuvanveistäjä. Vuodesta 1815 aina kuolemaansa asti hän toimi myös taideakatemian johtajana.
Schadowin tunnetuimmat työt olivat hautakiviä ja muita muistomerkkejä. Näistä ensimmäinen oli vuonna 1790 Berliinin Dorotheenstadtin kirkkoon valmistunut kreivi Alexander von der Markin hautamuistomerkki, jossa Schadow kuvasi yhdeksänvuotiaana kuolleen kreivin vertauskuvallisesti nukkuvana paimenpoikana. Toinen tunnettu työ on Preussin prinsessojen Luisen ja Friederiken marmorinen kaksoismuotokuva vuodelta 1797. Schadow teki myös yhteistyötä Preussin kuninkaallisen rakennusviraston johtavan arkkitehdin Carl Gotthard Langhansin kanssa ja veisti Langhansin suunnitteleman Berliinin Brandenburgin portin päälle sijoitetun nelivaljakkoa esittäneen "Quadriga"-veistoksen (1793). Schadowin muita julkisia muistomerkkejä ovat realistisella tyylillä toteutetut Fredrik Suuren patsas Stettinissä (1794), Hans Joachim von Zietenin patsas Berliinin Wilhelmplatzilla (1794), herttua Leopold I:n patsas Berliinissä (1800), Fredrik Suurta esittävä veistos Sanssoucin palatsissa (1816), Gebhard Leberecht von Blücherin patsas Rostockissa (1819) ja Martti Lutherin muistomerkki Wittenbergissä (1821). Hän veisti monia muitakin huomattavia muotokuvia ja teki useita veistoksia Baijerin Walhalla-monumenttia varten. Lukuisia Schadowin töitä päätyi Berliinin kuninkaallisiin museoihin.
Schadow muistetaan kuvanveiston berliiniläisen koulukunnan perustajana ja muun muassa Christian Daniel Rauchin sekä Friedrich Tieckin opettajana. Myöhempinä vuosinaan Schadow joutui heikentyneen näkönsä vuoksi vähitellen luopumaan kuvanveistosta ja keskittyi enemmän kirjoittamaan taiteen teoriasta. Hänen teoksistaan "Polyklet" (1835) ja "National-Physiognomien" (1835) otettiin useita painoksia. Schadow teki myös karikatyyrejä ja piirustuksia.
Schadow oli vuonna 1803 perustamassa Saksan ensimmäistä shakkikerhoa.
Johan Gottfried Schadowin poika Rudolf Schadow oli myös merkittävä kuvanveistäjä. Toinen poika Friedrich Wilhelm von Schadow oli kuuluisa maalari.
Ludianin maanjäristys 2014
Ludianin maanjäristys 2014 oli 6,1 magnitudin maanjäristys, joka tapahtui Lounais-Kiinan Yunnanin maakunnassa Ludianin piirikunnassa 3. elokuuta 2014. Maanjäristyksen jäljiltä löydettiin 615 kuollutta. Järistyksessä loukkaantui lisäksi yli 3 100 ihmistä ja noin 80 000 rakennusta tuhoutui tai vaurioitui.
Risto Räppääjä ja Sevillan saituri
Risto Räppääjä ja Sevillan saituri on Timo Koivusalon ohjaama Risto Räppääjästä kertova suomalainen musikaalielokuva, jonka ensi-ilta oli 13. helmikuuta 2015. Se perustuu Sinikka ja Tiina Nopolan samannimiseen kirjaan (2014).
Elvi (Riitta Havukainen) ja Risto (Samuel Shipway) saavat eräänä päivänä kirjeen Espanjan Sevillassa asuvalta sukulaiselta, jossa hän kertoo testamenttaavansa koko omaisuutensa Ristolle. Rauha (Minttu Mustakallio) ja Elvi-täti tekevät Ristosta salonkikelpoisen herrasmiehen. Myös Nelli (Sanni Paatso) tulee Riston mukaan seikkailemaan kartanoon.
Pian kartanossa alkaa tapahtua kummia.
Elokuvaa kuvattiin kesällä 2014 muun muassa Villilän studioilla Nakkilassa sekä Naantalin vanhassa kaupungissa. "Risto Räppääjä ja Sevillan saituri" on Risto Rääppäjä -sarjan viides elokuva. Kuten edellisenkin, tämänkin elokuvan tuotti Artista-Filmi.
"Risto Räppääjä ja Sevillan saituri" oli ensi-iltaviikonloppunaan (13.–15.2.2015) Suomen katsotuin elokuva 59 684 katsojallaan. Se jatkoi katsotuimpana myös toisella esitysviikollaan, jolloin se keräsi 51 100 katsojaa. Helmikuun lopussa se ylitti 200 000 katsojan rajan.
Inadiatafane
Inadiatafane on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Timbuktun alueen Gourma-Rharousin piirissä Malissa. Se sijaitsee samannimisen pienen järven rannalla 140 kilometriä Rharousista etelään. Kunnassa on 3 600 asukasta (vuonna 2009).
Inadiatafanen kunta rajoittuu lännessä Gourma-Rharousin piirin Bambara Maoudén, luoteessa Haribomon, pohjoisessa Hamzakoman, koillisessa Ouinerdenin ja idässä Gossin kuntiin sekä etelässä Moptin alueen Douentzan piiriin. Se käsittää 25 kylää ja paimentolaisryhmää. Seutu kuuluu kuivuudesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen. Väestön pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, aasit ja kamelit. Eläintuotteet myydään naapurikuntien markkinoilla.
Kunta on osa Gourman norsujen asuinaluetta.
Tyrone Edgar
Tyrone Damien Edgar (s. 29. maaliskuuta 1982 Greenwich, Englanti) on brittiläinen pikajuoksija. Hän kilpailee 100 metrin juoksussa, jossa hänen ennätyksensä on vuonna 2008 Genevessä juostu 10,06.
Edgarin suurin saavutus on MM-pronssi Berliinistä 2009 pikaviestistä. Edgar on kilpaillut yksissä olympialaisissa, Pekingissä 2008, jossa hän selviytyi 100 metrillä semifinaaleihin.
Edgar on 182 senttimetriä pitkä, painaa 72 kiloa ja edustaa HSI:tä.
Devon Allen
Devon Allen (s. 12. joulukuuta 1994) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja pika-aitajuoksija. Hän urheilee Oregonin yliopiston joukkueessa ja opiskelee samassa yliopistossa.
Allen voitti 110 metrin aitajuoksun yliopistojen Yhdysvaltain mestaruuden kesäkuussa 2014 tuloksella 13,16. Hän oli juossut miesten aidat ensimmäisen kerran vasta helmikuussa 2014. Hän jäi kilpailun lähdössä muille ja kaatoi puolet aidoista, mutta voitti kilpailun silti. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden.
Allen voitti 2016 NCAA:n mestaruuden sekä sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa että ulkoradoilla 110 metrin aitajuoksussa. Hän voitti samana kesänä 110 metrin aitojen Yhdysvaltojen-mestaruuden ennätyksellään 13,03. Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi ajalla 13,31 s (+0,2 m/s). Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui välierissä.
100 metriä Allen on juossut aikaan 10,26 ja 200 metriä aikaan 20,52.
Amerikkalaisessa jalkapallossa hänen pelipaikkansa on laitahyökkääjä.
Apinarokko
Apinarokko on isorokon sukulaisviruksen aiheuttama, isorokkoa muistuttava sairaus. Sairautta esiintyy apinoilla, ja se voi tarttua myös ihmiseen.
Apinarokko löydettiin 1950-luvulla, kun poliorokotteen kehittämiseen tarvittiin apinan munuaissolukkoa ja rokotteen turvallisuutta testattiin apinoilla. Koe-eläiminä käytetyt apinat tuotiin Länsi-Afrikasta ja Aasiasta. Eläimissä todettiin aika ajoin infektiotauteja, joihin kuului myös ensimmäisen kerran vuonna 1958 Kööpenhaminassa havaittu rakkulainen ihottuma. Apinoista viljelty rokkovirus muistutti isorokon aiheuttajaa mutta poikkesi siitä kuitenkin monien biologisten ominaisuuksien osalta.
Munir El Haddadi
Munir El Haddadi Mohamed, tunnetaan myös taiteilijanimellä Munir, (s. 1. syyskuuta 1995 El Escorial, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, jolla on marokkolaiset sukujuuret. Hän edustaa Primera Divisiónissa pelaavaa FC Barcelonaa. Pelipaikaltaan vasenjalkainen Munir on oikea laitahyökkääjä.
Munir liittyi FC Barcelonan nuorisoakatemiaan vuonna 2011. Barcelonan B-joukkueessa Munir debytoi vuonna 2014 Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Munir teki ottelussa kaksi maalia ja syötti yhden, kun Barcelona voitti 0–6. Hän voitti Barcelonan kanssa UEFA Youth Leaguen kaudella 2013–2014 ja oli liigan paras maalintekijä 11 maalillaan.
Munir debytoi Primera Divisiónissa elokuussa 2014 Elche CF:ää vastaan ja teki heti maalin. Kaudella 2014–2015 hän debytoi myös Mestarien liigassa APOELia vastaan.
A-maajoukkueessa Munir teki debyyttinsä syyskuussa 2014 EM-karsintaottelussa Makedoniaa vastaan tultuaan vaihdosta kentälle. Hän kuuluu myös Espanjan alle 19-vuotiaiden maajoukkueeseen.
Halutessaan Munir olisi voinut edustaa myös Marokkoa.
Ladislav Prášil
Ladislav Prášil (s. 17. toukokuuta 1990) on tšekkiläinen kuulantyöntäjä.
Prášil saavutti Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 kuulantyönnössä pronssia tuloksella 20,29 m. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Prášil sijoittui viidenneksi. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 Prášil oli jälleen kolmas tuloksella 20,66 m.
Prášilin ennätys ulkoradoilla on 21,47 m ja sisäradoilla 21,10 m.
Carljohan Eriksson
Carljohan Eriksson (s. 25. huhtikuuta 1995 Helsinki) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Allsvenskanissa pelaavaa Jönköpings Södraa.
Eriksson on pelannut myös Suomen nuorten maajoukkueissa. Helsingin Jalkapalloklubin eri joukkueiden lisäksi hän on edustanut PK-35:tä lainasopimuksella vuonna 2014. Eriksson on 191 senttimetriä pitkä. Hän pääsi kentälle harjoitusottelussa FC Barcelonaa vastaan 25. peliminuutilla, kun HJK:n ykkösmaalivahti Michael Tørnes loukkaantui tilanteessa 0-4. Peli päättyi lopulta 0-6. Veikkausliigassa Eriksson teki debyyttinsä Interiä vastaan 2–0 päättyneessä ottelussa elokuussa 2014.
Irakin levottomuudet
Irakin levottomuudet on joukko väkivaltaisia levottomuuksia Irakissa, jotka syttyivät Yhdysvaltojen vetäydyttyä maasta Irakin sodan jälkeen.
Irakin väkivaltaisuudet kiihtyivät varsin pian Yhdysvaltojen vetäydyttyä maasta. Vuosi 2013 oli erittäin väkivaltainen, ja maan levottomuuksia pahensi Syyrian sisällissota. Väkivaltaisuuksilla on uskonnollisia, etnisiä ja poliittisia piirteitä. Irakin levottomuudet ovat sekoittuneet myös naapurimaiden Syyrian ja Libanonin levottomuuksiin ja ne ovat saanet sisällissodan piirteitä. Konfliktissa on saanut surmansa tuhansia siviilejä.
Vuonna 2014 Irakin hallinto menetti maan pohjoisosan hallinnan Isis-islamistijärjestölle. Islamistit valloittivat muun muassa Mosulin kaupungin kesäkuussa ja julistivat alueelle kalifaatin.
Yhdysvallat aloitti ilmaiskut ja ruoka-avustuslähetykset islamistien hallitsemille alueille elokuussa 2014.
Islamistit antoivat Mosulin kristityille vaihtoehdoiksi kääntyä islamiin, lähteä kaupungista tai tulla teloitetuksi, jolloin tuhannet kristityt pakenivat alueelta. Sama on jatkunut muilla Isiksen hallitsemilla alueilla, ja Isistä on syytetty kansanmurhasta. Myös eriuskoisia jesidejä on vainottu. Useita tuhansia jesidejä on paennut vuoristoon, jonne heidät on piirritetty.
Lenka Masná
Lenka Masná (s. 22. huhtikuuta 1985) on tšekkiläinen 800 metrin juoksija. Masná saavutti Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 pronssia Tšekin pitkän viestin joukkueessa. 800 metrillä Masná sijoittui Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 viidenneksi ja Moskovan MM-kilpailuissa 2013 kahdeksanneksi. Masnán ennätys 800 metrillä on 1:59,56, jonka hän juoksi Moskovan MM-kilpailuissa.
Saint-Girons (Ariège)
Saint-Girons on kunta Lounais-Ranskassa Ariègen departementissa Midi-Pyrénées'n alueella. Se on kehittynyt Salatjoen laakson kohtaan missä siihen liittyy kaksi sivujokea, Lez ja Baub. Kunnan teollisuus on ollut pääosin vesivoimaa tarvitsevaa, kuten paperiteollisuutta. Saint-Girons on entisen Couserans’n provinssin pääkaupunki.
Palestinian Human Rights Monitoring Group
Palestinian Human Rights Monitoring Group (vapaamuotoisesti "Palestiinan ihmisoikeustarkkailuryhmä") on joulukuussa 1996 perustettu ihmisoikeusjärjestö. Perustajina oli tunnettuja palestiinalaisia, myös Palestiinan lakiasäätävän neuvoston jäseniä.
Ryhmä raportoi palestiinalaisia vastaan tehtyjä ihmisoikeusrikkomuksia Länsirannalla, Gazan kaistalla ja Itä-Jerusalemissa, myös palestiinalaisten ja Israelin tekemiä.
Ryhmän perustaja ja johtaja on Bassem Eid.
Meadow Lake (Kanada)
Meadow Lake on kaupunki Kanadassa, Saskatchewanin provinssissa. Kaupungin asukasluku on 5 045.
The Convergence of the Twain
”The Convergence of the Twain (Lines on the loss of the ”Titanic”)” on Thomas Hardyn vuonna 1915 julkaistu runo. Se kuvaa "RMS "Titanicin"" uppoamista 15. huhtikuuta 1912. Runossa on yksitoista kolmesäkeistä säkeistöä.
Titanicin kohtalonyö
Titanicin kohtalonyö ("A Night to Remember") on Walter Lordin tietokirja "Titanicin" haaksirikosta. Teos perustuu useiden turmasta selviytyneiden kertomuksiin. Kirjan pohjalta on tehty samanniminen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1958.
Walter Lord
John Walter Lord, Jr. (8. lokakuuta 1917 – 19. toukokuuta 2002) oli yhdysvaltalainen tietokirjailija, joka tunnetaan parhaiten RMS "Titanicin" uppoamisesta kertovasta teoksesta Titanicin kohtalonyö".
Banikoara
Banikoara on kunta ja kaupunki Aliborin departementissa Beninissä. Se sijaitsee maan pohjoisosassa 70 kilometriä departementin pääkaupungista Kandista länteen. Kunnassa on 152 000 asukasta (vuonna 2002).
Banikoaran kunnan pinta-ala on 4 383 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Aliborin departementin Karimaman, idässä Kandin ja etelässä Gogounoun kuntiin, lounaassa Atakoran departementin Kéroun kuntaan ja luoteessa Burkina Fasoon. Pinta-alasta lähes puolet kuuluu W-kansallispuistoon.
Kunnan alueella virtaavat Nigerin sivujoet Mékrou ja Alibori. Seutu sijaitsee Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeellä. Vuotuinen sademäärä on 850 millimetriä. Sadekausi kestää toukokuusta lokakuuhun ja kuiva kausi marraskuusta huhtikuuhun. Kasvillisuudeltaan alue on puiden, pensaiden ja heinikon peittämää savannia. Jokien varsilla on metsää. Ihmisen toiminta ja varsinkin puuvillan viljely ovat vahingoittaneet luontoa.
Kuntaan kuuluu Banikoara-Maroun kaupunkiarrondissementin lisäksi yhdeksän maaseutuarrondissementtia: Founougo, Gomparou, Goumori, Kokey, Kokiborou, Ounet, Sompérékou, Soroko ja Toura. Kyliä ja kaupunginosia on yhteensä 69. Kaupunkiväestön osuus on 15 % (vuonna 1992).
Asukkaista 70 % on kansallisuudeltaan barboja, 23 % fulbeja, 1,6 % dendejä, 1,3 % joruboja ja 0,8 % foneja. 51,7 % on muslimeja, 34,4 % harjoittaa perinteistä uskontoa, 7,0 % on katolisia ja 1,1 % protestantteja.
Seudun pääelinkeino on maanviljely (noin 50 % väestöstä). Banikoara on Beninin tärkein puuvillanviljelyalue. Muita viljelykasveja ovat maissi, durra, hirssi, riisi, jamssi, kassava, soija, lehmänpapu, maapähkinä, okra, sipuli, tomaatti, paprika, peruna, bataatti ja vesimeloni. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa. Kaupan osuus elinkeinorakenteesta on noin neljännes ja teollisuuden 7 %. Banikoara on tärkeä kauppapaikka. Teollisuutta edustaa puuvillanjalostuslaitos.
Tärkein liikenneväylä on Kandin ja Kéroun välinen päällystämätön maantie, josta Banikoarassa haaraantuu tie Burkina Fasoon. Palveluihin kuuluu satakunta alkeiskoulua ja kymmenkunta yläkoulua, aluesairaala ja seitsemän terveysasemaa.
Seudun tärkein nähtävyys on W-kansallispuisto. Matkailijoita käy Banikoarassa vähän, mutta kaupungissa on muutamia majoitus- ja ravintolapalveluja.
Saved from the Titanic
Saved from the Titanic on vuonna 1912 ensi-iltansa saanut mykkälyhytelokuva, jonka pääosassa on yhdysvaltalainen RMS "Titanicin" haaksirikosta selviytynyt näyttelijätär Dorothy Gibson. Gibson oli mukana kirjoittamassa elokuvan käsikirjoitusta ja esittää elokuvassa fiktiivistä versiota itsestään. Elokuvassa Gibsonin roolihahmo kertoo uppoamisesta vanhemmilleen ja kihlatulleen, ja kertomusta kuvitetaan kuvamateriaalilla jäävuorista, Titanicin sisaraluksesta ""Olympicista"" sekä laivan kapteenista Edward Smithistä. Elokuvassa Gibsonilla on yllään samat vaatteet kuin hänellä oli päällään Titanicin upotessa. Elokuvaa kuvattiin newjerseyläisessä studiossa ja New Yorkin satamassa. Elokuva oli ensimmäinen Titanicin turmasta kertova elokuva – se sai ensi-iltansa vain 29 päivää turman jälkeen.
Elokuva julkaistiin kansainvälisesti ja se sai hyvät katsojaluvut sekä positiiviset arviot, vaikkakin jotkut kritisoivat sitä turman kaupallistamisesta. Elokuvan kaikki kappaleet tuhoutuivat studiopalossa vuonna 1914, eikä siitä ole jäljellä kuin valokuvia. Elokuva oli Gibsonin viimeinen, sillä hän kärsi hermoromahduksen sen valmistumisen jälkeen.
Armenian ja Azerbaidžanin rajakonflikti 2014
Armenian ja Azerbaidžanin rajakonflikti on meneillään oleva rajariita Armenian ja Azerbaidžanin välillä. Konflikti on jatkoa useita vuosia kestäneelle kiistalle Vuoristo-Karabahista, mikä syttyi uudestaan 30. heinäkuuta 2014.
Armenian ja Azerbaidžanin joukot ottivat yhteen Vuoristo-Karabahissa 30. heinäkuuta. Yhteenotossa kaatui kuusi armenialaista ja kolmetoista azerbaidžanilaista. Yhteenoton jälkeen maat ovat keskittäneet joukkojaan rajoilleen.
Armenia järjesti yhteisen viikon mittaisen sotaharjoituksen Vuorisot-Karabahin tasavallan kanssa marraskuun alussa. 12. marraskuuta Azerbaidžan ampui alas harjoituksiin osallistuneen helikopterin ja sen kolmihenkinen miehistö menehtyi.
Tiistenjoen Osuuspankki
Tiistenjoen Osuuspankki on yksi POP Pankki -ryhmän itsenäisistä pankeista. Tiistenjoen kylässä Lapualla toimivan pankin toiminta on jatkunut yli sata vuotta: Tiistenjoen Osuuspankki on ollut Kaupparekisterissä 27.04.1905 lähtien.
Osuuskassan perustamisessa 1905 kiehtoi sen modernius. Säästöpankkeja ja liikepankkeja oli ollut jo pitkään ja ajatus omissa käsissä olevasta pankista kiehtoi osaa tiistenjokelaisista.
Ensi alkuun pankki toimi 1918–1937 samassa talossa, jossa toimi myös osuusmeijeri.
Pankkitoiminnassa ilmeni myös puutteita. 1910 Yrjö Arvola havaitsi kassatarkastuksissa puutteita. Muun muassa lainojen takaisinmaksuajat olivat hänen mukaansa epämääräiset.
Osuuspankki muutti uuteen toimitilaan 12.2.1956.
1950-luku oli pankille suurta kasvun aikaa, mutta niin myös kilpailijoille. Varteenotettavin kilpailija oli Säästöpankin Tiistenjoen konttori, mutta myöhemmin Postisäästöpankin konttoriverkoston laajetessa siitäkin tuli suuri kilpailija.
1980-luvulla pankki oli konservatiivinen lainojen myöntämisessä. Pankkikriisin aikana 1991 pankki velvoitettiin ostamaan Säästöpankin Tiistenjoen konttorin liiketoiminta.
1990-luvulla osuuspankkien keskusjärjestö alkoi vaatia yhteisvastuuta, mikä tulkittiin tiisteläisten keskuudessa sanavallan menettämiseksi omasta toiminnasta. Taustalla vaikutti Lapuan säästöpankin tapahtumat. Lapuan säästöpankki yhdistettiin ensin Etelä-Pohjanmaan säästöpankkiin ja myöhemmin Suomen Säästöpankkiin (SSP) ja sen toiminta lopetettiin.
10.4.1997 osuuskuntakokouksessa päätettiin liittyä paikallisosuuspankkien »kapinapankkeihin». Toimitusjohtajana vuodesta 1985 toiminut Raimo Nikkari oli tyytyväinen muutokseen.
Pankilla on jäseniä eli asiakasomistajia 779 ja asiakkaita yli 1800 (2017). Toiminnan voitto verojen jälkeen oli 155 414,39 euroa vuonna 2017.
Christian Daniel Rauch
Christian Daniel Rauch (2. tammikuuta 1777 Arolsen, Waldeck – 3. joulukuuta 1857 Dresden, Saksi) oli preussilainen kuvanveistäjä ja yksi johtavista saksalaisista kuvanveistäjistä 1800-luvulla. Hänen työnsä edustavat klassistista tyyliä.
Rauch oli Waldeckin ruhtinaan kamaripalvelijan poika. Hän pääsi 17-vuotiaana vuonna 1790 kuvanveistäjä Friedrich Valentinin oppilaaksi ja oli myöhemmin myös Johann Christian Ruhlin oppilaana Kasselissa. Isänsä ja veljensä kuoltua Rauch joutui nuorena elättämään perheensä, ja ryhtyi siksi veljensä seuraajana Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III:n kamaripalvelijaksi vuonna 1797. Tämä merkitsi Rauchille aluksi luopumista taideopinnoista. Hän onnistui kuitenkin kiinnittämään hovikuvanveistäjä Johann Gottfried Schadowin huomion, ja opiskeltuaan vuoden ajan taidehistoriaa ja arkeologiaa Berliinin taideakatemiassa hän pääsi vuonna 1803 Schadowin henkilökohtaiseksi oppilaaksi. Saatuaan kuninkaalta pitkän matka-apurahan hän jatkoi opintojaan vuosina 1804–1810 Roomassa, jossa hän kuului Preussin lähettiläänä toimineen Wilhelm von Humboldtin johtamaan saksalaisyhteisöön. Humboldt toimi sittemmin Rauchin suojelijana.
Rauch debytoi veistoksellaan "Endymion" vuonna 1802. Hän sai Rooman-vuosinaan vaikutteita muun muassa Antonio Canovalta ja Bertel Thorvaldsenilta. Rauchin ensimmäinen merkittävä työ oli nuorena kuolleen kuningatar Luisen hautamuistomerkki Charlottenburgin linnan puistoon rakennetussa mausoleumissa. Luisen kuoltua vuonna 1810 kuningas Fredrik Vilhelm pyysi aluksi tarjoamaan muistomerkin veistotyötä Canovalle tai Thorvaldsenille, mutta Thorvaldsenin kieltäydyttyä Rauch kutsuttiin vuonna 1811 Berliiniin suorittamaan työ. Vuonna 1815 pystytetty marmorinen veistos sai tunnustusta luonnollisuudestaan ja suloisuudestaan. Rauch toteutti tämän jälkeen monia julkisia muistomerkkejä, joiden joukossa olivat muun muassa Bülowin (1822), Scharnhorstin (1822) ja Blücherin (1826) patsaat Berliinin Neue Wachen edustalla, Goethen patsas Frankfurtissa, kuningas Maksimilian I:n patsas Münchenissä (1829, pystytetty 1835), Albrecht Dürerin patsas Nürnbergissä sekä Fredrik Suuren ratsastajapatsas Berliinin Unter den Lindenillä (1839, pystytetty 1851). Rauch veisti myös kuningas Fredrik Vilhelm III:n hautasarkofagin vuonna 1840, kuusi suurta veistosta Walhallaan sekä useita voitonjumalatar Viktoriaa esittäneitä patsaita erilaisiin muistomerkkeihin.
The Time Tunnel
The Time Tunnel on vuosina 1966–1967 esitetty yhdysvaltalainen science fiction -televisiosarja, joka kertoo aikamatkustuksesta. Sarja oli tuottaja-kehittäjä Irwin Allenin kolmas science fiction -televisiosarja. Sen julkaisi 20th Century Fox ja se esitettiin ABC-kanavalla. Sarjaa tehtiin yksi tuotantokausi, jossa oli 30 jaksoa. Sarjan uusintoja esitetään kaapelikanavilla sekä Internet-esityksinä. Sarjaan perustuvan uuden sarjan pilottijakso tuotettiin vuonna 2002, mutta sarjaa ei lopulta tehty.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2014
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2014 olivat järjestyksessään 32. uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut. Kilpailut käytiin Saksan Berliinissä 13.–24. elokuuta.
Taitouinti- ja avovesiuintitapahtumat järjestettiin 13.–17.8. ja uimahypyt sekä uintikilpailut 18.–24.8.
Isäntämaa
Badi’ al-Jazari
Al-Shaykh Ra'is al-A'mal Badi' al-Zaman Abu al-'Izz ibn Isma'il ibn al-Razzaz al-Jazari alias Badi' al-Jazari (1136 - 1206) oli nykyisen Turkin alueella vaikuttanut matemaatikko, keksijä ja mekaniikan tuntija. Juuri ennen kuolemaansa al-Jazari julkaisi kirjan "Kitab fi macrifat al-hiyal al-handasiyya" (). Kirjan kuudessa kappaleessa hän kuvailee yli sata mekaanista keksintöä, kuten kelloa, juoma-automaattia, pumppua ja leikkikalua sekä rakennusohjeet niille.
Urho Kittilä
Urho Nikolai Kittilä (9. kesäkuuta 1897 Koski Tl – 25. heinäkuuta 1977) oli suomalainen opetusneuvos, Maalaisliiton lehtien toimittaja, pakinoitsija ja Maalaisliiton sanomakeskuksen johtaja. Kittilä käytti pakinoissaan nimimerkkejä "Tompan Tuomo" ja "Urmakka".
Kittilän vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Henrik Kittilä ja tämän toinen puoliso Eva Katariina Wilde. Hän kävi 1916 maamieskoulun.
Kittilä oli toimittajana "Turunmaa"-lehdessä 1924–1930 ja "Suomenmaa"-lehdessä 1931–1933. Hän oli lyhyen aikaa myös "Suomenmaan" päätoimittajana 1933. Tämän jälkeen Kittilä toimi sanomalehti "Ilkan" Helsingin-edustajana ja pakinoitsijana 1933–1937. Vuodesta 1938 alkaen hän oli Maalaisliiton sanomakeskuksen johtajana aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1962. Kittilä sai opetusneuvoksen arvon 1961.
Kittilä oli Maalaisliiton sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana 1933–1937, sihteerinä 1938–1947 ja varapuheenjohtajana vuodesta 1948. Hän oli valtion elokuvatarkastamon varapuheenjohtaja vuodesta 1946 ja Seuranäyttämötoiminnan keskusliiton puheenjohtaja 1948.
Urho Kittilä oli naimisissa vuodesta 1922 Helmi Nopolan kanssa. Heidän vanhin tyttärensä on kansanedustaja ja ministeri Marjatta Väänänen.
Hedelmäviini
Hedelmäviini on käymisteitse valmistettu alkoholijuoma, jota tehdään hedelmistä tai marjoista mutta ei viinirypäleistä. Marjoista tehtyjä viinejä kutsutaan myös marjaviineiksi. Hedelmäviinejä on niin kuivia kuin makeitakin, ja niiden alkoholipitoisuus on keskimäärin 11 prosenttia, ylimmillään 16 prosenttia. Hedelmäviinien valmistusprosessi on samankaltainen kuin viinirypäleviinilläkin. Kotiviinit tehdään yleensä hedelmistä tai marjoista.
Hedelmäviinejä on kuivasta makeaan. Niiden alkoholipitoisuus on keskimäärin 11 prosenttia ja ylimmillään 16 prosenttia. Marjaviinit ovat noin kaksinverroin hapokkaampia kuin rypäleviinit mutta selvästi vähemmän makeita. Niistä ei myöskään yleensä löydy samanlaista pitkää makua kuin hyvistä rypäleviineistä.
Hedelmäviinejä tehdään muun muassa viinimarjasta, karviaisesta, mustikasta, mansikasta, variksenmarjasta, mesimarjasta, lakasta, pihlajanmarjasta, ruusunmarjasta ja vadelmasta tai omenasta, päärynästä, luumusta ja kirsikasta. Yhteen viiniin voi käyttää myös useita eri raaka-aineita. Viinin maku ei juurikaan muistuta raaka-aineensa makua. Suomessa marjaviinien raaka-aineena käytetään pääasiassa viljeltyjä marjoja, sillä luonnonmarjojen happokoostumus ei ole yhtä soveltuva viinin valmistukseen.
Viiniin käytettävät marjat laitetaan keruun jälkeen usein pakkaseen, jolloin niistä tulee mehukkaampia. Pakastaminen sallii myös viinin tuottamisen tasaisemmin pidemmän ajan kuluessa.
Marjoista tai hedelmistä tehtävien viinien valmistusprosessi on hyvin samanlainen kuin rypäleviinienkin. Raaka-aine puristetaan aluksi mehuksi, ja siihen lisätään vesi, sokeri ja hiivaravinne. Hiivan käyminen alkaa, ja muodostuu alkoholia sekä hiilidioksidia, joka poistetaan. Käyminen kestää kahdesta kolmeen viikkoa. Sen jälkeen viini kirkastetaan kirkastusaineilla ja suodatetaan levysuodattimilla. Viini kypsytetään, jolloin sakka laskeutuu pohjalle. Kypsytys voi kestää jopa puoli vuotta. Kypsytyksen jälkeen viini suodatetaan taas. Viini voidaan myös jälkimakeuttaa. Lopuksi viini pullotetaan ja varastoidaan vaaka-asentoon 12–16 asteessa.
Marjaviinit juodaan yleensä nuorena, sillä niiden maku on parhaimmillaan kaksi tai kolme vuotta pullotushetkestä. Marjaviinejä valmistetaan etenkin Suomessa, Ruotsissa ja Saksassa sekä Yhdysvalloissa. Marjaviinejä on maailman viineistä alle yksi prosentti − 99 prosenttia on rypäleviinejä. Vuonna 2010 marjaviinien kulutus Suomessa oli koko viininkulutuksesta alle yhden prosentin. Tilaviinin nimellä myytäviä hedelmäviinejä myytiin Suomessa vuoden 2013 kesällä 27 viinitilalta.
Suomen lainsäädäntö käyttää hedelmä- ja marjaviineistä yhteisnimitystä "hedelmäviini". Suomessa myytävän hedelmäviinin nimen etuliitteenä tulee olla sen hedelmän tai marjan nimi, joka on juoman pääasiallinen raaka-aine. Jos mikään raaka-aine ei ole hallitseva, voidaan nimessä käyttää sanaa ”hedelmä” tai ”marja”. Suomessa viinitiloilta myytäviä viinejä eli "tilaviinejä" saa myydä vain valmistuspaikan välittömässä läheisyydessä, ja tuotannon on täytettävä sosiaali- ja terveysministeriön määrittelemät valmistusehdot.
Reinhold Begas
Reinhold Begas (15. heinäkuuta 1831 Berliini – 3. elokuuta 1911 Berliini) oli saksalainen kuvanveistäjä. Hän oli Saksan johtava kuvanveistäjä 1800-luvun lopulla. Begas suosi taiteessaan mytologisia aiheita, mutta hänet muistetaan parhaiten tekemistään saksalaisten suurmiesten muotokuvista ja muistomerkeistä.
Reinhold Begasin isä oli taidemaalari Carl Begas vanhempi. Begas opiskeli vuosina 1846–1851 Johann Gottfried Schadowin johtamassa Berliinin taideakatemiassa ja sen jälkeen Christian Daniel Rauchin yksityisoppilaana. Rauchin ohjauksessa syntyivät Begasin ensimmäiset huomiota herättäneet työt. Begas jatkoi opintojaan 1856–1858 Roomassa, missä hän kiinnostui varsinkin Michelangelon töistä ja barokkitaiteesta. Barokkivaikutteet näkyvät monissa Begasin myöhemmistä suurtöistä. Roomassa hän tutustui taidemaalari Arnold Böckliniin, jolta sai myös vaikutteita työhönsä. Saksaan palattuaan Begas veisti muun muassa Berliinin pörssitalon päätykolmioveistoksen. Hän voitti vuonna 1863 kilpailun kuningas Fredrik Vilhelm III:n ratsastajapatsaasta Kölniin, mutta patsaan toteutus annettiin lopulta Gustav Bläserille. Vuosina 1860–1862 Begas oli Weimarin kuninkaallisen taidekoulun professorina.
Begasin Berliiniin suunnittelemiin merkittäviin muistomerkkeihin ja muihin julkisiin töihin lukeutuvat Friedrich Schillerin (1871) ja Alexander von Humboldtin patsaat, Neptunbrunnen-suihkukaivo (1891), keisari Vilhelm I:n kansallismuistomerkki (1897), Otto von Bismarckin kansallismuistomerkki (1901), kaksi reliefiä Siegessäulea varten sekä Vilhelm I:n ja Valdemar Suuren patsaat Siegesalleen veistoskujalla. Begas veisti myös rintakuvia useista keisarillisen perheen jäsenistä ja muista merkkihenkilöistä, kuten Bismarckista ja Moltkesta, sekä keisari Fredrik III:n hautasarkofagin. Hänen lukuisista antiikin mytologiaan liittyneistä veistoksistaan maininnan arvoinen on muun muassa "Merkurius ja Psykhe" (1874).
Reinhold Begasin veljiä olivat taidemaalarit Oscar Begas, Aldalbert Begas ja Karl Begas nuorempi.
Loïc Perrin
Loïc Perrin (s. 7. elokuuta 1985 Saint-Étienne) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa maansa pääsarjassa Ligue 1:ssä pelaavaa AS Saint-Étienneä. Perrin voi pelata sekä keskuspuolustajana että puolustavana keskikenttäpelaajana. Perrin on pelannut kuusi ottelua Ranskan nuorten maajoukkueissa.
Perrin on edustanut koko uransa kotikaupunkinsa AS Saint-Étienneä. Debyytti liigassa tapahtui 18-vuotiaana, vuonna 2003. Kaudella 2007-2008 Perrin valittiin seuran kapteeniksi ja on toiminut tässä kunniatehtävässä siitä asti.
Perrin on pelannut Ranskan nuorten maajoukkueissa kuusi ottelua vuosina 2003-2005. Ranskan jalkapallomaajoukkueessa hän ei ole kuitenkaan esiintynyt vielä kertaakaan.
BURRDA
BURRDA on urheiluvarustevalmistaja, joka valmistaa vaatteita ja kenkiä jalkapalloa, käsipalloa, rugbyä, juoksua ja harjoittelua varten. Yritys perustettiin Sveitsin Genevessä vuonna 2007 ja sen päämajat sijaitsevat nykyisin Genevessä ja Qatarin Dohassa. Tunnettuja BURRDAn urheiluvaatteissa urheilevia joukkueita ovat muun muassa Belgian ja Tunisian jalkapallomaajoukkueet, Yhdysvaltain käsipallomaajoukkue sekä Ranskan jalkapallon pääsarjassa Ligue 1:ssä pelaava OGC Nice.
Karimama
Karimama on kunta ja kaupunki Aliborin departementissa Beninissä. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 120 kilometriä departementin pääkaupungista Kandista pohjoiseen. Kunnassa on 39 600 asukasta (vuonna 2002).
Karimaman kunnan pinta-ala on 6 102 neliökilometriä. Se rajoittuu lounaassa Aliborin departementin Banikoaran, kaakossa Kandin ja idässä Malanvillen kuntiin, pohjoisessa Nigeriin ja lännessä Burkina Fasoon. Pinta-alasta 5 632,8 neliökilometriä kuuluu W-kansallispuistoon.
Kunnan pohjoisrajalla virtaa Nigerjoki. Sen sivujokia ovat Mékrou ja Alibori. Seutu sijaitsee Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeellä. Vuotuinen sademäärä on 600 millimetriä. Sadekausi kestää toukokuun puolestavälistä lokakuuhun ja kuiva kausi marraskuusta toukokuun puoleenväliin. Kasvillisuudeltaan alue on savannia. Jokien varsilla on galleriametsiä. Monseyn arrondissementin Loumbou Loumboussa on huomattava rautaesiintymä.
Kuntaan kuuluu viisi arrondissementtia: Karimama, Birni-Lafia, Bogo Bogo, Kompa ja Monsey. Ne käsittävät yhteensä 16 kylää ja kaksi kaupunginosaa. Kaupunkiväestön osuus on 3,0 % (vuonna 1992).
Asukkaista 63,8 % on dendejä, 18,3 % fulbeja, 9,0 % gurmia ja loput 7,1 % muun muassa hausoja, joruboja, foneja ja barboja. Yhteisenä kielenään kansat käyttävät dendiä. Uskonnoltaan 91,3 % on muslimeja, 3,6 % harjoittaa perinteisiä uskontoja ja 1,5 % on katolisia.
Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, maissi, riisi, maniokki, okra, paprika, sipuli, tomaatti, peruna, puuvilla, maapähkinä ja palkokasvit. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta ja pienimuotoista kaupankäyntiä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Käsityöammattien merkitys on vähäinen eikä teollisuutta ole lainkaan.
Karimaman kautta kulkee Guénésta Monseyhin johtava tie, josta vain alkuosa on ajokelpoinen vuoden ympäri. Myös Nigerjoki toimii liikenneväylänä. Palveluihin kuuluu parikymmentä alakoulua, yksi yläkoulu ja neljä terveyskeskusta.
Matkailijoita houkuttelevat lähinnä Nigerjoki ja W-kansallispuisto. Varsinaisia matkailupalveluja ei ole.
Dušan Tadić
Dušan Tadić (s. 20. marraskuuta 1988 Bačka Topola) on serbialainen jalkapalloilija,joka edustaa Hollantilaista AFC Ajaxia. Tadić on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu Serbian jalkapallomaajoukkueeseen.
FK Vojvodinassa ammattilaisuransa vuonna 2006 aloittanut Tadić pelasi seurassa viiden kauden aikana yli sata ottelua ja teki 29 maalia. Vuonna 2010 hän siirtyi Hollannin Eredivisien FC Groningeniin. Hän oli Euroopan kolmanneksi paras syöttelijä kaudella 2010-11. 2012 Tadić vaihtoi seuraa Hollannissa, hän siirtyi FC Twenteen. Twentessä hän pelasi myös kaksi vuotta hyvillä tehoilla, ennen kuin siirtyi kesän 2014 siirtoikkunassa noin 11 miljoonalla punnalla Valioliigan Southampton FC:hen. Debyytti Valioliigassa tapahtui elokuussa 2014 Liverpool FC:tä vastaan ja avausmaali syntyi saman vuoden lokakuussa Sunderland AFC:ta vastaan, pelissä jossa hän antoi myös neljä maalisyöttöä.
Tadić debytoi Serbian jalkapallomaajoukkueessa jo vuonna 2008, mutta vasta vuonna 2011 hänestä tuli vakituinen osa joukkuetta. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki vuonna 2012 Novi Sadissa MM-karsintaottelussa Walesia vastaan. Kyseisissä MM-karsinnoissa hän teki kaiken kaikkiaan kaksi maalia.
Carlos Portela
Carlos Rodríguez Portela (s. 11. helmikuuta 1987 Redondela, Espanja), tunnettu myös nimellä Caloi, on entinen espanjalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeisimpänä Ykkösessä pelannutta FC Honkaa. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Portela siirtyi Honkaan Espanjan neljännen sarjatason CD Chocosta toukokuussa 2014 yhdessä Pablo Couñagon kanssa, mutta amatööristatuksen vuoksi FIFA esti heidän siirtonsa, sillä se tapahtui siirtoajan ulkopuolella. Portela ja Couñago debytoivat liigassa vasta elokuussa IFK Mariehamnia vastaan. Rodríguez onnistui ensimmäisessä pelissään maalinteossa Hongan hävitessä ottelun 4–1.
Saksan kansalliskirjasto
Saksan kansalliskirjasto ( tai "DNB") on Saksan liittotasavallan kansalliskirjasto, joka toimii maan keskeisenä arkistointikirjastona ja kansallisena kirjastokeskuksena. Kansalliskirjaston toimitilat sijaitsevat Frankfurt am Mainissa ja Leipzigissa. Se perustettiin vuonna 1912.
Kirjaston tehtävänä on kerätä, pysyvästi arkistoida, kokonaisvaltaisesti dokumentoida, tallentaa ja luetteloida kaikki saksalaiset ja saksankieliset julkaisut vuodesta 1913 alkaen. Tämän lisäksi sinne kerätään ulkomaiset julkaisut Saksasta, saksalaisten julkaisujen käännökset sekä saksalaisten emigranttien julkaisut Natsi-Saksan ajalta (1933-1945).
Kirjaston velvollisuudet on jaettu Leipzigin ja Frankfurtin toimipisteiden kesken, kummankin keskuksen keskittyessä omiin erikoisaloihinsa. Kolmas laitos Deutsches Musikarchiv Berlin, perustettiin vuonna 1970. Se keskittyy arkistoimaan musiikkiin liittyvää materiaalia (niin painotuotteita kuin levytyksiäkin).
Wilhelmplatz
Wilhelmplatz oli aukio Berliinin keskustassa Wilhelmstrassen itäpuolella, Vossstrassen päässä. Aukiota vastapäätä Wilhelmstrassen toisella puolella sijaitsi entiseen Radziwiłłin palatsiin perustettu vanha valtakunnankanslia, ja aukion ympärillä oli muitakin ministeriöitä ja merkittäviä rakennuksia. Aukion pohjoisreunalla oli Johanniittain ritarikunnan käyttöön alkujaan rakennettu Ordenspalais, joka toimi vuodesta 1829 alkaen yhtenä Hohenzollernien residensseistä. Natsi-Saksan aikana rakennuksessa toimi Joseph Goebbelsin johtama propagandaministeriö. Wilhelmplatzia ympäröineet rakennukset tuhoutuivat pääosin toisessa maailmansodassa.
Wilhelmplatz luotiin aikanaan paraatiaukioksi. Se sai nimensä vuonna 1749 Preussin kuningas Fredrik Vilhelm I:n mukaan. Hänen määräyksestään aukiolle pystytettiin neljän preussilaisen sotapäällikön, sotamarsalkka Schwerinin, kenraaliluutnantti Winterfeldtin, ratsuväenkenraali Seydlitzin ja sotamarsalkka Keithin patsaat. Niiden seuraksi lisättiin 1820-luvulla kenraali Zietenin ja herttua Leopold I:n patsaat. Alkuperäiset marmoripatsaat korvattiin vuonna 1857 pronssikopioilla.
Itä-Saksan viranomaiset uudelleennimesivät aukion vuonna 1950 Thälmannplatziksi kommunistipoliitikko Ernst Thälmannin mukaan. Paikalle rakennettiin 1980-luvulla asuintaloja, joten nykyään paikalla ei ole enää aukiota lainkaan. Wilhelmplatzilla sijainneet preussilaisten kenraalien patsaat on 2000-luvulla pystytetty uudelleen viereisen Mohrenstrassen keskikäytävälle.
Otavan satamarata
Otavan satamarata on Savon radalta Otavan rautatieasemalta Puulaveden rantaan Otavan satamaan ja Otavan sahalle erkaneva rata, joka valmistui 1891. Radan pituus oli alkuaan 1,8 kilometriä ja myöhemmin 2,5 kilometriä. Otavan satamaan valmistui myös Otavan sataman asemarakennus ja liiteri vuonna 1900. Aseman rakennuksiin kuului myös satamaratapihan länsireunalla sijaitsevalla kivisellä laivalaiturilla oleva tavaramakasiini.
Otavan satamaan tuotiin puuta uittamalla ja proomuilla. Sataman alueella toimi kaksi sahalaitosta, Karhulan ja Otavan sahat jotka käyttivät osan raakapuusta ja loput kuljetettiin edelleen eteenpäin rautateitse. Satamassa oli myös matkustajaliikennettä sillä S/S Puulavesi ja S/S Ilmari liikennöivät Otavasta Hirvensalmelle ja Kortesalmelle. Sataman toiminta oli vilkkaimmillaan 1920- ja 1930-luvuilla hiipuen sitten vähitellen 1960- ja 1970-luvuille tultaessa.
Rata palveli Otavan sahan tukkikuljetuksia 2000-luvulle saakka. Nykyään tukit kuljetetaan kuorma-autoilla, joten liikenne radalla on lopetettu.
Audressein
Audressein on kunta Lounais-Ranskassa Ariègen departementissa Midi-Pyrénées'n alueella. Se sijaitsee Lez-joen varrella. Audressein ja sen kirkko "Notre-Dame-de-Tramesaygues" on ollut 1100-luvulta saakka pyhiinvaeltajien lepopaikka reitillä kohti Santiago de Compostelaa.
DNB
DNB tai Dnb voi olla lyhenne aiakin seuraavista:
Mauléon-Barousse
Mauléon-Barousse on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées’n departementissa Midi-Pyrénées'n alueella. Se sijaitsee Ourse-joen varrella. Kunnassa on 1000-luvulta peräisin oleva linna, jonka erikoisuutena on viisikulmainen torni.
Kalevan kisat 2015
Kalevan kisat 2015 eli yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin 30. heinäkuuta – 2. elokuuta 2015 Porissa, missä kilpailut käytiin Porin stadionilla.
Kaikkiaan kisat olivat 114:nnet ja kuudennet Porissa pidettävät. Aikaisemmin Kalevan kisat on järjestetty kaupungissa vuosina 1915, 1953, 1967, 1983 ja 2005. Järjestäjäseuroina toimivat Porin Yleisurheilu, Noormarkun Nopsa ja Nakkilan Vire.
Malanville
Malanville on kunta ja kaupunki Aliborin departementissä Beninissä. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 105 kilometriä departementin pääkaupungista Kandista koilliseen. Kunnassa on 101 600 asukasta (vuonna 2002).
Malanvillen kunnan pinta-ala on 3 016 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Aliborin departementin Ségbanan ja Kandin sekä lännessä Karimaman kuntiin, pohjoisessa Nigeriin ja idässä Nigeriaan.
Kunta sijaitsee Nigerjoen laaksossa. Sen alueella virtaavat Nigerin sivujoet Alibori, Mékrou ja Sota. Ilmastoltaan seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 750 millimetriä. Kasvillisuus on etupäässä ruohosavannia. Alueella sijaitsevat myös Goungounin ja Boïffon (Guénén) metsät sekä Djonan metsästysalue.
Kuntaan kuuluu viisi arrondissementtiä: Malanville, Garou, Guéné, Madécali ja Tombouctou. Ne käsittävät yhteensä 24 kylää ja seitsemän kaupunginosaa. Kaupunkiväestön osuus on 36,25 %.
Seudulla asuu lukuisia eri kansallisuuksia: dendejä, fulbeja, mokoleja, djermoja, hausoja, nagoja, joruboja, barboja, minoja, adjoja, gouneja, foneja ja kotokoleja. Uskonnoltaan 91,9 % on muslimeja, 3,1 % katolisia, 1,4 % perinteisten uskontojen harjoittajia ja 0,6 % protestantteja.
Väestön pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, riisi, maissi, lehmänpapu, sipuli, tomaatti, peruna, paprika, okra, puuvilla ja maapähkinä. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta ja käsityöammatteja. Teollisuutta edustaa pienimuotoinen maataloustuotteiden jalostus sekä hiekan ja soran tuotanto. Malanville on sijaintinsa ansiosta huomattava kaupankäynnin keskus. Sen markkinat ovat Cotonoun Dantokpan jälkeen maan suurimmat, ja ne houkuttelevat kauppiaita myös Nigeriasta, Nigeristä, Burkina Fasosta, Togosta ja Ghanasta.
Malanvillen kautta kulkee etelästä Nigerin rajalle johtava päällystetty maantie. Se ylittää kaupungin lähellä Nigerjoen ja jatkuu vastarannan Gayasta edelleen Dossoon ja Niameyhin. Kunnan palveluihin kuuluu nelisenkymmentä alakoulua, aluesairaala ja viisi terveyskeskusta.
Matkailijoita houkuttelevat Malanvillen markkinat ja Nigerjoen luontokohteet. Kaupungissa on hotelli ja muutamia muita majoituspalveluja.
Nakkilan Vire
Nakkilan Vire on vuonna 1945 perustettu Nakkilassa toimiva urheilun yleisseura. Sen lajivalikoimaan kuuluvat nykyään hiihto, yleisurheilu ja keilailu. Seuralla on noin 600 jäsentä.
Tunnetuin Virettä edustanut urheilija on hiihdon olympiaedustaja Milla Saari, joka oli myös vuonna 2001 mukana voittamassa myöhemmin dopingkäryn vuoksi hylättyä viestihiihdon MM-hopeaa. Muita tunnettuja Vireen urheilijoita ovat muun muassa juoksun EM-edustajat Harri Kivelä ja Eila Mikola sekä seuran 2000-luvun menestyneimmät urheilijat, pikajuoksija Jenna Jokela ja korkeushyppääjä Eeropekka Uusimäki.