hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Big Gun
Big Gun on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n vuonna 1993 julkaisema single, josta on tehty myös musiikkivideo. Kappaleen tuotti Rick Rubin, joka myös tuotti pari vuotta myöhemmin AC/DC:n albumin "Ballbreaker".
Kappale on tehty "Last Action Hero" -elokuvan soundtrackille. Elokuvan pääosassa oleva Arnold Schwarzenegger esiintyy myös kappaleen musiikkivideolla.
Kappaleen musiikkivideon on ohjannut David Mallet ja se on verrattain samanlainen kuin Guns N’ Roses-yhtyeen musiikkivideo ”You Could Be Mine”, joka liittyi Schwarzeneggerin toiseen elokuvaan "Terminator 2 – Tuomion päivä". Molemmissa musiikkivideoissa Schwarzenegger kulkee yleisön joukossa yhtyeen soittaessa kappaletta.
Timo Mäkelä
Timo ”Timppa” Mäkelä (s. 31. maaliskuuta 1951 Hauho) on suomalainen sarjakuvataiteilija ja pilapiirtäjä.
Mäkelä opiskeli Taideteollisen korkeakoulun graafisella linjalla vuosina 1969–1972. Samaan aikaan opiskelivat muun muassa Tarmo Koivisto ja Mauri Kunnas. 1970-luvulla Mäkelä kuvitti levynkansia muun muassa Hectorille ("Hectorock I", 1974) ja Erkki Junkkariselle. Hän kuvitti myös vasemmistolaisten nuorten "Raketti"-lehteä ja toimi Postin graafikkona.
Vuodesta 1979 Mäkelä on piirtänyt poliittista satiiria sarjakuvina "Kansan Uutisiin" ja vuodesta 1980 pilakuvia "Ilta-Sanomiin". Lisäksi "Helsingin Sanomissa" on julkaistu hänen sarjakuvaansa "Minun elämäni".
Mäkelän laajaan tuotantoon kuuluu useita sanomalehtisarjakuvia sekä sarjakuvaromaaneja ja -novelleja. Hän on piirtänyt nimimerkillä "Timppa".
Vuonna 1989 Mäkelä palkittiin Suomen sarjakuvaseuran Puupää-hatulla. Vuonna 1998 hän sai Kemin sarjakuvapäivillä Lempi Grand Prix -palkinnon koko tuotannostaan. Vuonna 2001 Mäkelä sai taiteen valtionpalkinnon. Hänelle on myönnetty myös viisivuotinen valtion taiteilija-apuraha.
Eija Timonen
Eija Timonen (s. 1954) on suomalainen mediatutkija, folkloristi, lastenkirjailija ja Lapin yliopiston mediatieteen professori. Hän on akateemiselta oppiarvoltaan taiteen tohtori ja filosofian lisensiaatti.
Timonen työskentelee mediatieteen professorina Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa. Timonen valittiin Taideteolliseen korkeakoulun Elokuvataiteen ja lavastustaiteen osaston dosentiksi helmikuussa 2008. Nimitys oli historiallinen, sillä Timonen on osaston elokuvakoulutuksen ensimmäinen dosentti. Timosen dosentuuri Taideteollisessa korkeakoulussa on tieteellinen dosentuuri, ja sen aihealueena on narratiivisuuden mediamuotojen tutkimus. Timosella on myös taiteellinen dosentuuri Lapin yliopistossa. Sen aihealueena on lasten mediakulttuuri.
Timonen on ollut mukana useissa yliopistollisissa hankkeissa. Hän on mm. Suomen Akatemian rahoittaman Taideteollisen korkeakoulun johtaman nelivuotisen "Aristotle in Change" -käsikirjoitushankkeen tutkimusjohtaja. Lisäksi hän on toiminut audiovisuaalisen alan tutkijakouluissa Elomedia III (v. 2005-2009) varapuheenjohtajana ja Elomedia IV (2009-2013) puheenjohtajana.
Yliopistouran ohella Timonen on kirjoittanut useita lastenkirjoja, laatinut yhteensä yli 80 pienoisnäytelmän ja piirrostarinan käsikirjoitusta Yleisradiolle (Yle TV2, Lastenohjelmat) sekä joitakin multimediateoksia. Leimallista hänen tuotannolleen on suomalaisen kansanperinteen ja mytologian hyödyntäminen.
Viime vuosina Timonen on tutkinut jään erilaisia ilmentymiä taiteessa videon ja valokuvan keinoin.
Timosen väitöskirja vuodelta 2004 "Perinne käsikirjoittajan työkaluna" on ensimmäinen taiteellinen väitöskirja kirjailijan työstä. Väitöskirja sijoittuu mediatutkimuksen, perinteentutkimuksen ja taiteentutkimuksen välimaastoon. Timosen väitöstutkimuksen aiheena on siis kansanperinteen, erityisesti kansantarinoiden muuttaminen osaksi nykypäivän lastenkulttuuria. Tutkimuksessa selvitetään miten perinnearkistojen tarinoista muovautuu nykypäivän lapsiyleisölle ja eri medioihin soveltuvia esityksiä – kirjoja, audiovisuaalisia esityksiä ja vuorovaikutteista mediaa.
Väitöksen jälkeinen tutkimus on painottunut taiteelliseen jäätutkimukseen (ks. näyttelyt ja julkaisut). Lisäksi Timonen on ollut tutkimusjohtajana useissa tutkimushankkeissa, kuten HIDE- Helsinki-identiteettejä– elokuvakerronta kaupunginosien suunnittelutyökaluna (2014-2016. Innovatiivinen kaupunki), Äärisää - Äärimmäiset sääilmiöt toiminnan mahdollistajana (Tekes 2015-2016) Aristotle in Change (2009-2012, Akatemia), EeMobilArt (2007-2009, EU).Videot
Köyhää väkeä
Köyhää väkeä () on Fjodor Dostojevskin vuonna 1846 ilmestynyt ensimmäinen romaani. Kirjeromaani kertoo pietarilaisen pikkuvirkamiehen rakkaudesta naapurin ompelijattareen. Romaanin ensimmäisen suomennoksen laati Ida Pekari Otavalle vuonna 1960. Uusin suomennos ilmestyi vuonna 2008 kääntäjänä Martti Anhava.
Arabiliiton lippu
Arabiliiton lippu on Arabiliiton tunnus. Siinä on vihreällä pohjalla kuunsirppi. Sekä väri että kuunsippi ovat Islamin tunnuksia. Kuunsirpin keskelle on kirjoitettu arabiaksi جامعة الدول العربية eli Arabiliitto. Kultainen ketju kuunsirpin ja kalligrafian ympärillä symboloi yhtenäisyyttä. Ketjun kaksikymmentäkaksi lenkkiä symboloivat järjestön jäsenmaita. Kuvan ympärillä on rauhan symboli, laakeriseppele.
Free Your Mind (kappale)
Free Your Mind on yhdysvaltalaisyhtye En Voguen single, joka julkaistiin vuonna 1992 albumilta "Funky Divas".
Kappaleen aiheena ovat ennakkoluulot. Sen taustalla ovat Los Angelesin vuoden 1992 rotumellakat, jotka saivat alkunsa kun neljä poliisia vapautettiin pahoinpitelysyytteistä. Heidät oli kuvattu pahoinpitelemässä mustaihoista Rodney Kingiä.
Kappale oli Grammy-ehdokkaana kahdessa kategoriassa: "Best Rock Vocal Performance by a Duo or Group" ja "Best Short Form Music Video". Se oli myös ehdolla vuoden 1993 MTV Video Music Awardseissa kahdeksassa kategoriassa, joissa se palkittiin kolmessa: "Best R&B Video", "Best Dance Video" ja "Best Choreography".
Kokkolan vaakuna
Kokkolan kunnanvaakuna on saanut aiheensa aiemmasta kaupunginvaakunasta, joka puolestaan perustuu vuoden 1620 kaupunginsinettiin. Kuvio on tunnus tervanpoltolle ja tervakaupalle.
Vaakunan on vanhan vaakunan pohjalta suunnitellut Olof Eriksson ja Into I. Suominen, ja se vahvistettiin käyttöön 17. joulukuuta 1956. Vaakunan selitys on ”kultakentässä kyljellään musta tervatynnyri, jonka tapinreiästä ja pohjista lyövät punaiset tulenlieskat”.
Superman Returns (videopeli)
Superman Returns on vuoden 2006 marraskuussa julkaistu videopeli, joka perustuu DC Comicsin supersankariin Teräsmieheen ja samannimiseen elokuvaan Superman Returns. Pelin julkaisi EA Tiburon Xbox 360:lle, PlayStation 2:lle, Xboxille ja Nintendo DS:lle.
Pelaaja pelaa pelin päähahmolla Teräsmiehellä yrittäen pelastaa Metropolisin asukkaita, estää luonnon katastrofeja, sekä taistellen rikollisia vastaan. Käytössä on Teräsmiehen voimista laserkatse, jääpuhallus, haavoittumattomuus, lentäminen ja nopeus. Kaksi viimeistä kykyä ovat kuitenkin rajoitettuja kestävyysmittarin mukaisesti. Pelaaja voi myös hetkellisesti pelata Bizarrolla.
Päätehtävien ohella pelissä voi pelastaa siviilejä ja pelastaa ihmisiä palavista rakennuksista. Varsinaisien tehtävien aikana Teräsmies saa vastaansa ei elokuvassa esiintyviä superrikollisia, kuten Metallo, Mongul ja Mxyzptlk. Lex Luthor on pelin lopussa merkittävässä roolissa.
Alexandre Havard
Alexandre Havard (7. helmikuuta 1962 Pariisi, Ranska) on teoksen "Virtuous Leadership – An Agenda for Personal Excellence" kirjoittaja ja johtajuuskoulutusverkoston Havard Virtuous Leadership Institute (HVLI) perustaja. HVLI:n johtajuusseminaarit perustuvat Hyvejohtajuus-malliin, joka esitetään Havardin samannimisessä kirjassa.
Alexandre Havardin isän Cyril Havardin (s. 1929) vanhemmat olivat Pietarista bolševikkien vallankumouksen seurauksena Pariisiin 1920-luvulla muuttaneita emigranttivenäläisiä. Havardin äidin Irene Gedevanishvilin (s. 1938) georgialainen isä muutti puolestaan Neuvostoliitosta 1926, asettui Pariisiin ja avioitui ranskalaiskenraalin tyttären kanssa.
Alexandre Havard suoritti oikeustieteelliset opinnot Pariisin Descartesin yliopistossa (1981–1986) ja työskenteli asianajajana Strasbourgissa (1987–1989). Vuonna 1989 hän muutti Helsinkiin, jossa hän työskenteli lakimiehenä ja luennoi muun muassa Eurooppa-oikeudesta ja EU:n integraatiosta.
Syyskuussa 2004 Havard perusti yrityksen European Center for Leadership Development (ECLD). Koulutusyritys sijaitsi Helsingissä ja tarjosi klassiseen hyveoppiin perustuvia johtajuus- ja luonnekasvatusseminaareja. Vuonna 2007 ECLD muutettiin kansainväliseksi johtajuuskouluttajien verkostoksi nimellä Havard Virtuous Leadership Institute. Havard muutti Moskovaan kesäkuussa ja lokakuussa 2007 hänen kirjansa "Virtuous Leadership – An Agenda for Personal Excellence" julkaistiin New Yorkissa. Teoksesta on otettu useita painoksia. Se on käännetty muun muassa venäjäksi, espanjaksi, ranskaksi, kiinaksi, viroksi ja suomeksi. Suomennos Hyvejohtajuus ilmestyi vuonna 2009.
Hyvejohtajuus-seminaareja ja johtajuuskoulutusohjelmia järjestetään paitsi Moskovassa, koulutusverkoston kautta myös maailmanlaajuisesti.
Salamis
Salamis (; ) voi viitata seuraaviin asioihin:
Ĥ
Ĥ (ĥ) on latinalaisista aakkosista johdettu kirjain, joka sisältyy ainakin esperanton aakkosiin. Se on vähän käytetty äänetön velaarinen tai uvulaarinen frikatiivi.
Salamis (mytologia)
Salamis () oli kreikkalaisessa mytologiassa nymfi ja yksi lukuisista jokijumala Asopoksen ja Metopen tyttäristä. Poseidon sieppasi Salamiin ja vei hänet mukanaan saarelle, jossa Salamis synnytti hänelle Kykhreuksen, josta tuli saaren kuningas.
Antiikin kreikkalaiset uskoivat Poseidonin vieneen rakastettunsa Salamiin saarelle, jonka tapahtuneen jälkeen joko Kykhreus oli nimennyt äitinsä tai Poseidon rakastettunsa mukaan.
Janusz Ostrogski
Janusz Ostrogski (, 1554–1620) oli ruhtinas ja aatelismies Puola-Liettuasta. Hänen vanhempansa olivat Konstanty Wasyl Ostrogski ja Zofia Tarnowska. Hän kuului Ostrogskin sukuun.
Janusz Ostrogski oli Volhynian voivodikunnan voivodi vuodesta 1585 lähtien ja Krakovan linnanherra vuodesta 1593 lähtien. Hän oli kolme kertaa naimisissa, vuodesta 1582 Zuzanna Seredin, vuodesta 1597 Katarzyna Lubomirskan ja vuodesta 1612 Teofilia Tarłon kanssa. Näistä hänellä oli Zuzanna Seredin kanssa kaksi lasta, Eleonora Ostrogska ja Eufrozyna Ostrogska.
Vuorileppälintu
Vuorileppälintu ("Phoenicurus erythrogastrus") on Aasiassa ja Kaukasuksella esiintyvä varpuslintu.
Linnun pituus on noin 18 cm, siipien kärkiväli 28–30 cm ja paino tavallisimmin noin 24–28 g. Kooltaan vuorileppälintu on huomattavasti leppälintua suurempi. Juhlapukuisen koiraan selkäpuoli, naama ja kurkku ovat mustat, vatsapuoli ruosteenpunainen, päälaki ja niska valkoiset, ja sen siivellä on suuri valkoinen laikku. Naaras, peruspukuinen koiras ja nuori lintu ovat ruskehtavia, vatsapuolelta vaaleampia, ja yläperä sekä pyrstö ovat ruosteenruskeat.
Vuorileppälintu elää Etelä-Siperian, Himalajan, Pamirin, Tienšanin ja Kaukasuksen vuorilla lumirajan tuntumassa, Tiibetissä jopa 5,5 kilometrin korkeudessa. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Euroopassa arvioidaan elävän 4 200–12 000 yksilöä. Laji on karaistunut paikkalintu, joka talveksi laskeutuu vuoriston alarinteille ja laaksoihin. Pieni populaatio muuttaa talveksi Pohjois-Kiinaan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista nimialalaji "erythrogastrus" elää Kaukasuksella ja "grandis" Aasiassa. Se on satunnaisesti tavattu myös Euroopassa. Suomessa se on tavattu kahdesti vuonna 1993.
Vuorileppälintu asuu vuorten rinteiden tasanteilla, jyrkänteillä, kivikkoisissa pensaikoissa, alppiniityillä ja vuoripurojen varsilla.
Vuorileppälinnun pesä on yleensä maassa kivenkolossa tai kallion halkeamassa. Joskus se voi olla rakennuksessa tai linnunpöntössä. Naaras munii yleensä neljä munaa, joita se hautoo 12–16 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän kahden-kolmen viikon ikäisinä. Emot ruokkivat niitä vielä viikon pesästälähdön jälkeen.
Vuorileppälinnut syövät kesäaikaan hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia, syksyllä ja talvella marjoja, hedelmiä ja siemeniä.
Suzhoun numerot
Suzhoun numerot on Kiinassa ennen arabialaisten numeroiden käyttöönottoa käytetty lukujärjestelmä. Suzhoun numerot on ainoa kiinalaisten matemaatikkojen käyttämän ns. palkkinumerojärjestelmän muoto, joka on selvinnyt tähän päivään. Suzhoun numeroita käytettiin lyhenteinä kirjanpidossa, virallisessa kirjeenvaihdossa puolestaan käytettiin kiinalaisia numeroita. Suzhoun numeroita käytettiin erityisesti toreilla jopa 1990-luvulle saakka, mutta sittemmin arabialaiset numerot ovat korvanneet Suzhoun numeroiden käytön ja nykyään numeroita käytetään vain käsin kirjoitetuissa laskuissa tai merkitsemään hintoja kiinalaisilla toreilla.
Granö
Granö esiintyy paikannimenä ja sukunimenä Suomessa ja Ruotsissa. Se voi tarkoittaa mm. seuraavia:
Anna Liisa
Anna-Liisa on Minna Canthin näytelmä vuodelta 1895. Se sai ensi-iltansa Suomalaisessa Teatterissa, ja sitä on sen jälkeen esitetty toistuvasti eri teattereissa.
Canthin toinen murhenäytelmä käsittelee lapsenmurhaa, jonka Anna-Liisa on tehnyt tunnekuohuissa synnytettyään talon rengin Mikon aviottoman lapsen. Tapaus on salattu, ja Anna-Liisa on aikeissa mennä talollisen Johanneksen kanssa naimisiin, kun Mikko palaakin takaisin ja vaatii Anna-Liisaa vaimokseen uhaten paljastaa lapsenmurhan. Anna-Liisa päätyy lopulta jyrkkään ratkaisuun ja kuuliaisjuhlassaan paljastaa tekonsa julkisesti valmistautuneena kärsimään rangaistuksensa. "Anna-Liisa" on Canthin viimeinen näytelmä.
Syyllisyystematiikan osalta "Anna-Liisassa" tuntuu olevan dostojevskiläistä sovitustematiikkaa: lapsenmurhaan syyllistyneen naisen, Anna-Liisan, arvo nousee, kun hän paljastaa kaiken ja hyväksyy murhan sovittamisen vankeudella mieluummin kuin menisi naimisiin miehen kanssa, jota ei rakasta. Teoksen lopussa pappi saarnaa hänelle siitä hyvästä anteeksiantoa. Näytelmää lukeva huomaa kuitenkin, että lapsen isä Mikko pääsee kaikesta kuin koira veräjästä. Syyllisyys jää yksin naisen kannettavaksi.
"Anna-Liisaa" on ilmestyessään pidetty Minna Canthin parhaana näytelmänä. Näytelmä sisältää nykyäänkin ajankohtaisia aiheita, kuten moraalisia ja yhteiskunnallisia rajoja, ja niiden rikkomista, sekä oman totuuden kohtaamista sosiaalisten paineiden keskellä.
Näytelmästä on tehty myös useita elokuvia (kaksi äänielokuvaa ja kaksi mykkäelokuvaa), ja Veli-Matti Puumala on säveltänyt näytelmän pohjalta oopperan "Anna-Liisa", joka on myös levytetty (Ondine 2015).
Samuel Wilberforce
Samuel Wilberforce (7. syyskuuta 1805 – 19. kesäkuuta 1873) oli anglikaanisen kirkon piispa. Häntä pidetään eräänä oman aikansa parhaimpana puhujana. Nykyaikana hän on ehkä tunnetumpi vastustuksestaan Charles Darwinin evoluutioteoriaa kohtaan. Hänet muistetaan myös kommentistaan Thomas Henry Huxleylle: "Oletteko apinoiden sukua isänne vai äitinne puolelta?" Hän oli myös Royal Societyn sekä Ison-Britannian parlamentin ylähuoneen jäsen.
Waterloo (täsmennyssivu)
Waterloo voi tarkoittaa seuraavia:
Wollaston-mitali
Wollaston-mitali on korkein Lontoon Geologisen seuran myöntämä geologian alan tiedepalkinto. Se on nimetty palladiumin löytäjän William Hyde Wollastonin mukaan. Palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1831.
Suomalaisista geologeista Wollaston-mitalin on saanut Pentti Eskola vuonna 1958.
Hellanikos
Hellanikos () (noin 490/480 – 400 eaa.) oli antiikin kreikkalainen logografi, joka oli kotoisin Lesboksen saarelta.
Hellanikosta oli tuottelias kirjailija, joskin ainoastaan osia hänen töistään on säilynyt nykypäivään saakka. Hän kokosi kreikkalaisia taruja ja kertomuksia ja järjesti ne sukupuolen ja tapahtumapaikan mukaan. Tämän lisäksi hän kirjoitti kansatieteellisiä teoksia muun muassa Egyptistä, Persiasta ja Kreikasta sekä kronologisia luetteloita. Hänen tärkeä teoksensa "Attikan historia" ei ole säilynyt, mutta Thukydides mainitsee sen. Siinä Hellanikos kuvaa jakson Ateenan varhaisista vaiheista aina peloponnesolaissotaan saakka käyttäen omaa edeltäjistään poikkeavaa kronologista menetelmää.
Muiden logografien tavoin Hellanikoskaan ei perustanut kirjoituksiaan omille havainnoilleen tai tutkimuksiin, vaan lisäsi muiden ihmisten väittämät teokseensa kritiikittä. Thukydides ja hänen seuraajansa arvostelivat kirjoitusten tyyliä ja epätarkkuuksia, mutta Hellanikoksen kronologiset kokoelmat johtivat omalta osaltaan historiankirjoituksen syntyyn.
Luettelo pelivammoihin kuolleista jääkiekkoilijoista
Tämä on luettelo pelaajista, jotka ovat kuolleet jääkiekossa "pelin aikana" saamiinsa vammoihin. Listaan ei ole merkitty pelaajia, jotka kuolivat pelin aikana muista syistä.
Aku Vuontela
Aku Adam Vuontela ent. Welling () oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällisotaan Valkoisen Armeijan riveissä vahtimestarina Karjalan rakuunarykmentissä. Talvisodassa hän toimi komppanianpäällikkönä ja jatkosodan lopulla jo Armeijakunan panssarintorjuntakomentajana.
Vuontelan vanhemmat olivat maanviljelijä Tahvo Welling ja Katri Räihä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Katri Kivikarin kanssa.
Vuontela kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Hämeenlinnan lyseossa vuonna 1920. Hän suoritti viestikurssin Santahaminassa vuonna1919 ja jääkärialiupseereille järjestettyyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921.
Vuontela työskenteli maanviljelijänä Kirvussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 13. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Vuontela saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan vahtimestariksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 3. eskadroonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa ja Karjalankannaksella.
Vuontela siirrettiin sisällissodan jälkeen 1. lokakuuta 1918 alkaen Lapin rajavartioryhmän 1 pataljoonaan, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1919 vahtimestariksi Hämeen ratsurykmenttiin ja 15. kesäkuuta 1921 nuoremmaksi upseeriksi Karjalan kaartin rykmenttiin. Karjalan kaartin rykmentissä hän toimi pataljoonan adjutanttina, opettajana viestikursseilla, komppanianpäällikön viransijaisena ja talouspäällikön apulaisena. Armeijasta hän erosi 18. heinäkuuta 1930 ja astui 1. kesäkuuta 1934 suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin XI alueen alisotilasohjaajaksi mitä tehtävää hän hoiti talvisotaan saakka.
Vuontela osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 34:ssä osallistuen taisteluihin Suojärvellä ja Kollaalla, missä hän haavoittui 6. tammikuuta 1940. Haavoista toivuttuaan hän toimi välirauhan aikana koulutusohjaajana ja Aliupseerikoulun johtajana Jalkaväenkoulutuskeskus 6:ssa, kunnes hänet siirrettiin Lounais-Hämeen suojeluskuntapiirin V alueen päälliköksi.
Jatkosodan puhjettua Vuontela komennettiin Panssarintorjuntakoulutuskeskuksen päälliköksi ja oli tehtävässä aina vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet nimitettiin III armeijakunnan panssarintorjuntakomentajaksi ja osallistui sotatoimiin Vuosalmella. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sodan jälkeen ja toimi sen jälkeen muun muassa Paimion Kansallisseuran puheenjohtajana. Hän laati myös armeijan Panssarintorjuntaohjesäännön. Hänet haudattiin Paimioon.
Edvard Vähäsarja
Edvard Johan Vähäsarja () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällisotaan Valkoisen Armeijan riveissä komppanianpäällikkönä. Hän osallistui vielä talvi- ja jatkosodassakin sotatoimiin ollen jo yli viidenkymmenen ikäinen.
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Vähäsarja ja Maria Jokilehto. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1929 Elli Elisabet Ryysyn kanssa.
Vähäsarja kävi kansakoulun. Reserviupseerikoulun hän kävi vuonna 1926 ja Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin vuonna 1933.
Vähäsarja työskenteli työmiehenä Nivalassa ja otti osaa jääkärivärväykseen Pohjanmaalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin 9. maaliskuuta 1917 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin Saksaan. Komppaniaansa hän palasi 18. elokuuta 1917 ja osallistui sen jälkeen Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Vähäsarja saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 4. jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan Raudussa ja rajaseudulla.
Vähäsarja palveli sisällissodan jälkeen 4. jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Pohjolan jääkäripataljoona. Hänet siirrettiin 2. marraskuuta 1918 alkaen komppanianvääpeliksi Terijoen rajavartiopataljoonan 3. komppaniaan. Hänet siirrettiin 5. helmikuuta 1920 vääpeliksi Käkisalmen läänin rykmenttiin, josta hänet siirrettiin edelleen 26. huhtikuuta 1921 (komppaniansa mukana) samanlaiseen toimeen Polkupyöräpataljoona 1:een ja 1. marraskuuta 1921 alkaen Hyökkäysvaunurykmenttiin, missä hän toimi hyökkäysvaunun kuljettajana ja patteriston vääpelinä. Seuraavaksi hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1927 alkaen vääpeliksi Uudenmaan rykmentin 2. komppaniaan. Uudenmaan rykmentistä hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1934 koulutusaliupseeriksi Polkupyöräpataljoona 1:n (myöhemmin Jääkäripataljoona 1) aliupseerikouluun.
Vähäsarja osallistui talvisotaan vääpelinä Polkupyöräpataljoona 5:ssä, jonka mukana hän osallistui taisteluihin Halolassa, Hatjalahdella, Marjapellossa, Ylä-Summeella ja Nisalahdella. Välirauhan aikana hän jatkoi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin koulutusaliupseeriksi Panssarijuna 1:een.
Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin asealiupseeriksi Jääkäripataljoona 2:n esikuntaan ja palveli toimessa aina sodan päättymiseen saakka osallistuen sotatoimiin Laatokan Karjalassa, Itä-Karjalassa, Karjalankannaksella. Sodan loppuvaiheilla hänet siirrettiin talousupseeriksi Panssarijääkäripataljoonaan, josta hän joutui sairastuttuaan hoidettavaksi sotasairaalaan. Hänet haudattiin Riihimäen sankarihautaan.
Luettelo Charles Darwinin löytämistä tai hänen mukaansa nimetyistä lajeista
Tämä on luettelo Charles Darwinin tieteellisesti kuvaamista ja joistakin hänen mukaansa nimetyistä eliöistä. Darwinin kuvaamat lajit ovat ensisijaisesti siimajalkaisia äyriäisiä (merirokkoja). Jälkimmäinen lista on auktorin mukaisessa aakkosjärjestyksessä.
Siimajalkaisia äyriäisiä
LintujaLähteenä on käytetty ITIS-tietokantaa.
4-fluoriamfetamiini
4-fluoriamfetamiini on keskushermostoon vaikuttava amfetamiinin johdannainen. Se tunnetaan myös nimillä para-fluoriamfetamiini, 4-FA, 4-FMP ja Flux. 4-fluoriamfetamiini liitetään myös muihin fenyyliamiineihin kuten esimerkiksi metamfetamiiniin. Suomessa 4-FMP luokitellaan laittomaksi.
4-Fluoriamfetamiinilla on hyvin lyhyt käyttöhistoria, ja se on hyvin harvinaista, joten tiedetään vain vähän sen farmakologisia vaikutuksia, kuten monista muistakin muuntohuumeista.
4-Fluoriamfetamiinilla on selkeästi amfetamiinin tyyppinen vaikutus keskushermostoon. Aine aiheuttaa miedon serotoniinin vapautumisen käyttäjälleen ja vaikutus on hieman samankaltaisen empaattinen, kuin MDMA:lla.
Halogenoiduista amfetamiineista tämä fluoriamfetamiini on vähiten neurotoksinen, verrattuna parachloro, parabromo ja paraiodiversioihin. Sen ei ole todettu aiheuttavan pitkäaikaisia muutoksia aivojen serotoniinitasoon. 4-FMP:n teho vastaa noin 2/3 deksamfetamiinia.
Vaikutuksia ovat euforia, lisääntynyt energisyys, mielialan vaihtelut, liiallinen puhuminen, hampaiden narskuttelu (leukojen jäykistyminen, bruksismi), suun kuivuminen ja vähentynyt ruokahalu. Se myös vie pois väsymyksen, kuten useimmat stimulantit.
4-FMP:llä kuten lähes kaikilla stimulanteilla (amfetamiineilla ja MDMA:lla) on haittoina verenpaineen nousu, ruumiin lämpötilan kohoaminen, mahdollisesti nestehukka. Lisäksi liiallinen valvominen sekä aliravitsemus ovat pitkäaikaiskäytössä mahdollisia riskejä. Masennustilat voivat tulla seurauksena jatkuvasta ja pitkäaikaisesta aineen käytöstä. Psyykkinen riippuvuus toki voi muodostua, kuten miltei mihin tahansa aineeseen. Usein ja runsaasti käyttäessä, otettavat annokset ja toleranssi kasvavat, ja samalla aineen vaikutus heikkenee.
Vaaleajouluruusu
Vaaleajouluruusu ("Helleborus niger") on leinikkikasveihin kuuluva pienikokoinen kukkiva kasvi. Se kasvaa luonnonvaraisena Alppien itäosassa ja Balkanilla, ja sitä kasvatetaan koristekasvina laajasti sekä puutarhoissa että ruukuissa.
Vaaleajouluruusulla on mehevä maavarsi, lyhyet varret ja vuokkoja muistuttavat kukat. Mehevät, ikivihreät lehdet ovat ruusukkeina lähellä maanpintaa. Roudattomalla alueella se kukkii keskellä talvea. Koristekasveiksi on jalostettu eri muotoisia ja sävyisiä kukkia, luonnonmuodon kukat ovat valkoiset.
Vaaleajouluruusu on erittäin myrkyllinen, mikä on vähentänyt sen suosiota lapsiperheiden joulukukkana. Joulukukkana käytetään sisäkukaksi sopivaa "Verboom Beauty" -lajiketta. Kukinta kestää pitkään, 4 viikkoa, ja sillä ei ole kellastuvia lehtiä. Lajike tekee lehdet myöhemmin keväällä kun valoa on enemmän..
Headley Grange
Headley Grange on kartanorakennus Hampshiressa Englannissa. Se rakennettiin vuonna 1795 köyhäintaloksi, jossa vähäosaiset saivat ruuan ja majoituksen työtä vastaan. 1830 siellä puhkesi mellakka protestiksi huonolle kohtelulle. Rakennus siirtyi yksityisomistukseen 1870.
Kartano tuli tunnetuksi erityisesti rock-yhtye Led Zeppelinin äänitettyä siellä albumiensa "Led Zeppelin IV" ja "Physical Graffiti" materiaalia. Yhtyeen kitaristi Jimmy Page kertoi "Guitar World" -lehden haastattelussa mahdollisesta kummittelusta rakennuksessa. Kartano on edelleen yksityisomistuksessa, mutta sitä ei enää vuokrata ulkopuoliseen käyttöön.
Chicago Outfit
Chicago Outfit on Chicagossa toimiva rikollisjärjestö ja osa Yhdysvaltain mafiaa. Vaikka Chicago Outfit kuuluu italialais-amerikkalaisen järjestäytyneen rikollisuuden ylimmän elimen mafiakomission alaisuuteen, se ei ole osa newyorkilaista viittä perhettä.
Peter Sattmann
Peter Sattmann (s. 26. joulukuuta 1947 Zwickau) on saksalainen näyttelijä. Hän saavutti alun perin menestystä teatterissa ja on sittemmin esiintynyt muun muassa minisarjoissa "Das Rätsel der Sandbank" (1984) ja "Das große Geheimnis" (1989) sekä elokuvissa "Tod oder Freiheit" (1977) ja "Abgeschminkt!" (1992). Hänellä ja näyttelijä Katja Riemannilla on vuonna 1993 syntynyt tytär Paula.
Oikeuskäytäntö
Oikeuskäytäntö eli oikeuspraksis on tuomioistuinten, erityisesti ylimpien tuomioistuinten, ja niihin rinnastettavien muiden lakeja soveltavien toimielinten ratkaisuista muodostuva lakien soveltamistapa. Varsinkin ennakkopäätöksillä luodaan oikeuskäytäntöä. Tällainen suppea määritelmä on oikeustieteessä vakiintunut, mutta oikeuskäytäntö voidaan määritellä myös laajemmin, jolloin se tarkoittaa oikeusnormien säätämistä, soveltamista ja noudattamista. Seuraavassa pitäydytään suppeassa määritelmässä.
Oikeuskäytäntö kuvaa oikeusnormien soveltamista erilaisiin oikeustapauksiin. Oikeudellista ratkaisua tehtäessä otetaan kantaa tapauksen ja oikeusjärjestyksen suhteeseen. Tehdyn ratkaisun perusteella valitaan oikeusvaikutukset, joista etenkin tavalliset ihmiset ovat kiinnostuneita. Ratkaisun tekemisessä tarvittava aineisto jaetaan tosiasioihin ja oikeusnormeihin. Käytettävät normit löytyvät oikeuslähteistä ja ne ovat joko säädännäistä oikeutta tai tapaoikeutta. Normien valinnassa jutulle on löydettävä oikea paikka oikeussystematiikassa. Yleisissä tuomioistuimissa puhutaan todistelusta ja näytöstä, hallinnollisissa tuomioistuimissa asian selvittämisestä.
Suurin osa oikeudellisista ratkaisuista on rutiiniratkaisuja, joissa juridisen tulkinnan osuus on vähäistä. Vaativimmissa ratkaisuissa tulkinta on ensisijaista. Tulkinta voi olla suppeaa eli sanamuodon mukaista tai laajaa ja laventavaa. Vaativaa tulkintaa tarvitaan esimerkiksi jutuissa, joissa on sovellettava uutta lainsäädäntöä. Silloin argumentteja on etsittävä lainvalmistelu- ja lainsäätämisasiakirjoista.
Lakimiesten koulutuksessa ja ammatissa oikeuskäytännön ja ennakkopäätösten analysointi on hyvin keskeistä. Se on tärkeää sekä oikeustieteilijöille että käytännön lakimiehille.
20 Years &amp; Out
20 Years & Out oli Thunderin uran viimeinen konserttikiertue.
Tuomo Jormakka
Tuomo Jormakka (s. 23. maaliskuuta 1980 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen jääkiekkoilija. Jormakka on pelannut 11 kautta Mestis-joukkue Mikkelin Jukureissa. Hän on JYPin kasvatti ja on pelannut kuusi SM-liigaottelua JYPin paidassa. Kaudella 2008–2009 Tuomo teki 22. tammikuuta SM-liigahistoriaa muodostaessaan ensimmäisen veljeksistä kootun hyökkäysketjun. Tuomon pikkuveljet Kaarlo Jormakka (s. 1988) ja Pekka Jormakka (s. 1990) olivat tuolloin samassa ketjussa hänen kanssaan.
Vanhempi pikkuveli Kaarlo pelaa KeuPa HT:ssa. Nuorin veli Pekka pelaa Jokereissa KHL-liigaa ja edustaa myös Suomen jääkiekkomaajoukkuetta.
Doris Dörrie
Doris Dörrie (s. 26. toukokuuta 1955 Hannover) on saksalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Suoritettuaan ylioppilastutkinnon hän lähti vuonna 1973 opiskelemaan Yhdysvaltoihin. Palattuaan Saksaan hän jatkoi elokuva-alan opintoja ja työskenteli "Süddeutsche Zeitungille".
Dörrie nousi yleiseen tietoisuuteen elokuvansa "Männer..." (1985) myötä. Hän on työllään saanut useita elokuvapalkintoja sekä palkintoehdokkuuksia, ja hän sai vuonna 1996 Bundesverdienstkreuzin. Bayerischer Verdienstordeniin hän pääsi vuonna 2000. Hän on työskennellyt paitsi elokuva-, myös oopperaohjaajana.
Dörrie on julkaissut useita kirjoja, joista hän on myös saanut palkintoja. Lastenkirjallisuutta edustavat teokset "Mimi" (2002), "Mimi ist sauer" (2004), "Mimi entdeckt die Welt" (2006) ja "Mimi und Mozart" (2006). Lisäksi Dörrie on kirjoittanut romaanit "Was machen wir jetzt?" (2000), "Das blaue Kleid" (2002) ja "Und was wird aus mir?" (2007), lukuisia kertomuksia sekä näytelmän "Happy. Ein Drama" (2001).
Mikaelin portti
Mikaelin portti () on viimeinen portti, joka on jäänyt jäljelle Bratislavan keskiaikaisista linnoituksista. Se on myös kaupungin vanhimpia rakennuksia. Portti rakennettiin noin vuonna 1300, mutta sen nykyinen barokkityylinen ulkoasu on peräisin vuodelta 1758. Portin tornissa sijaitsee kaupunginmuseon asemuseo.
Työttömyysvakuutusrahasto
Työttömyysvakuutusrahasto (TVR) on vuonna 1999 perustettu suomalainen ansiosidonnaisia työttömyysturvaetuuksia rahoittava rahasto, jota hallinnoivat työmarkkinaosapuolet. TVR on julkisoikeudellinen laitos, jota valvoo Finanssivalvonta.
Työttömyysvakuutusrahaston toiminta perustuu lakiin (555/98) ja asetukseen (1176/98) työttömyysetuuksien rahoituksesta sekä rahaston ohjesäännöstä annettuun asetukseen (862/98). Työttömyysvakuutusrahasto määrää ja perii palkansaajan ja työnantajan työttömyysvakuutusmaksut ja työnantajan työttömyysturvan omavastuumaksun sekä valvoo työttömyysvakuutusmaksuihin liittyvien velvoitteiden täyttämistä. Työttömyyskassat saavat kuukausittain rahastolta rahoitusosuutensa sekä valtionosuudet.
Työttömyysvakuutusrahaston toimitusjohtajana on ollut vuodesta 2015 Janne Metsämäki.
Vuonna 2016 TRV:n tulot olivat 4 083 miljoonaa euroa ja menot 3 859 miljoonaa euroa. Tilikauden ylijäämä oli 220 miljoonaa euroa. Työttömyysvakuutusrahaston nettovarallisuus oli negatiivinen, eli TVR:llä oli velkaa 466 miljoonaa euroa vuoden 2016 lopussa.
Rahaston hallinnon ylin päättävä elin on hallintoneuvosto, jonka alaisuudessa toimii hallitus. Hallintoneuvoston jäsenet nimittää Suomen valtioneuvosto työmarkkinaosapuolten esityksestä, ja hallituksen nimittää hallintoneuvosto niin ikään työmarkkinapuolten esityksestä. Hallitusta johtaa vuonna 2017 Vesa Rantahalvari.
TVR:n toimipaikka on Helsingin keskustassa osoitteessa Kansakoulukuja 1.
Toistuvaissuoritus
Toistuvaissuoritus eli toistuvaismaksu on yleensä säännöllisin välein maksettava rahamäärä tai luontoissuoritus samalle saajalle. Maksu voi tapahtua myös määräpäivinä tai harvemmin toistuvasti, mutta määräämättöminä ajankohtina. Toistuvaissuorituksia ovat esimerkiksi palkka, eläke, elinkorko, vuokra, korko, lapsilisä, elatusapu, vakuutusmaksu ja perättäishankintasopimuksen nojalla tehdyt tavarantoimitukset.
Sopimussuhteita, joissa suoritus määräytyy ajan perusteella, kutsutaan kestovelkasuhteiksi. Tällaista sopimusta nimitetään toistuvaissuoritussopimukseksi.
Hammersmith and Fulham
Hammersmith and Fulham ("London Borough of Hammersmith and Fulham") on yksi Lontoon 32:sta kaupunkipiiristä. Hammersmith and Fulham muodostui vuonna 1965, kun Hammersmithin ja Fulhamin kaupunginosat yhdistettiin.
Vuoden 2011 väestötietojen mukaan Hammersmith and Fulhamissa asui noin 182 500 henkeä. Kaupunginosassa on suuret puolalaisten ja irlantilaisten asukkaiden yhteisöt.
Hammersmith and Fulhamissa sijaitsi BBC:n televisiokeskus yli 60 vuoden ajan. Toiminnot muuttivat pois keskuksesta vuonna 2012. Sen tilalle on suunniteltu yli tuhat asuntoa. Osa BBC:n työpaikoista palaa myöhemmin alueelle uudistettuihin studioihin.
Hammersmith and Fulhamissa pelaa kolme Englannin valioliigan jalkapalloseuraa Chelsea, Fulham ja Queens Park Rangers FC. Stamford Bridgen jalkapallostadion on ollut Chelsea FC: kotikenttä vuodesta 1905.
Sillit
Sillit (Clupeidae) on sillikalojen heimo, joka jaetaan viiteen alaheimoon.
Joukossa on sekä meri-, murto- että makeanveden lajeja, eniten merilajeja. Useimmat syövät planktonia.
Vehmaisten rautatieasema
Vehmaisten rautatieasema () oli yksi Tampere–Haapamäki-radan alkuperäisistä asemista. Asema rakennettiin 1883 ja se toimi aikansa Messukylän pitäjän ainoana rautatieliikennepaikkana, ennen kuin kirkonkylään perustettiin Kyläojan pysäkki, jonka nimi muuttui pian Messukyläksi ja ylennettiin myöhemmin asemaksi. Messukylän Tampereeseen liittämisen jälkeen asema toimi Vehmaisten esikaupungin läntisenä asemana, tiiviimmin asuttua itäpuolta ja Holvastia palveli Vatialan pysäkki.
Vehmaisten liikennepaikka oli henkilöliikenteen käytössä 29.5.1988 asti, jolloin asemalla pysähtyneet Tampere–Orivesi-paikallisjunat lakkautettiin. Tavaraliikenteen käytössä liikennepaikka oli 1990-luvulle asti. Asemarakennuksen vakituinen rautatiekäyttö päättyi viimeistään 1970-luvulla.
Rautatieasemalla toimi myös postitoimipaikka (Tampere 73) 1980-luvun alkuun asti, jonka jälkeen asemalla asui joitakin vuosia vuokralainen. Tämän jälkeen asema on ollut tyhjillään, ja asema oli paikallisen nuorison suosiossa. Aseman tiloja vandalisoitiin, mm. ikkunoita särjettiin, jolloin kylmä ja kosteus pääsivät entistä voimakkaammin sisätiloihin.
Vehmaisten aseman ympärillä oli kulttuurihistoriallisesti arvokas rautatierakennusympäristö aina 1990-luvulle asti, jolloin rakennukset muutamaa asuinrakennusta lukuun ottamatta purettiin huonokuntoisina. Huonokuntoinen asemarakennus purettiin vuonna 2000 vuosien julkisen keskustelun jälkeen, jolloin myös liikennepaikka lakkautettiin poistamalla sivuraiteet ja Kuusakosken romuttamolle vienyt pistoraide.
Vatialan pysäkki
Vatialan pysäkki () oli Tampereen Vehmaisissa sijainnut rautatieliikennepaikka. Vatiala perustettiin alkujaan seisakkeeksi Messukylän pitäjään, mutta se ylennettiin pysäkiksi, kun pysäkkirakennus valmistui 1950-luvun alussa. Kaksoisraiteen valmistuttua pysäkki alennettiin laiturivaihteeksi ja lopulta miehityksen päätyttyä (linja)vaihteeksi, jona Vatiala palveli vuoteen 1994 asti.
Henkilöliikenteen käytössä liikennepaikka oli eräs Tampereen vilkkaimmista, mutta hiljeni autoistumiskehityksen ja parantuneiden linja-autoyhteyksien myötä. Nopeudeltaan ja taksaltaan junaliikenne oli loppuun asti ylivoimainen, mutta vuorotarjonta heikkeni jatkuvasti. Loppuvaiheessa liikennepaikalla pysähtyi enää kolme päivittäistä vuoroa, mikä ei ollut realistinen vaihtoehto tiheään kulkeviin linja-autoihin verrattuna, eikä junilla ollut enää juuri käyttäjiä. Henkilöliikenteen pysähdykset lakkautettiinkin 29.5.1988. Tavaraliikenne liikennepaikalla oli vähäistä, lähinnä postia ja kappaletavaraa.
Pysäkkirakennuksessa toimi myös posti (VATIALA, myöhemmin TAMPERE 75) 1960-luvun loppuun saakka, jolloin Itä-Vehmaisten posti sai uudet, lyhytaikaiseksi jääneet tilat Puskurinkadun ja Nevakadun kulmasta.
Vatialan liikennepaikalta lähti pistoraide Valtionrautateiden sorakuopalle Kangasalan Vatialaan, josta liikennepaikka sai nimensä. Pistoraiteen purkamisen jälkeen 1994 pistoraiteen ratapenkka muutettiin kevyen liikenteen väyläksi. Sorakuopan ratapihan päälle on rakennettu Nattarin uusi liikekeskus (muun muassa Sale, Viialan leipomo) ja Pitkäjärven koulu. Osa sorakuopan raiteista on vielä maastossa löydettävissä, mutta on kasvillisuuden peitossa.
Liikennepaikan lakkauttamisen jälkeen TKL:n linjalle 5 rakennettiin 1990-luvun puolivälissä uusi päätepysäkki entisen pistoraiteen ja puretun pysäkkirakennuksen väliin. Päätepysäkki oli käytössä elokuuhun 2006 asti, jolloin linja lakkautettiin.
Vatialan pysäkin mukaan on nimetty pysäkiltä etelään lähtevä Pysäkkikatu, tästä puolisen kilometriä radasta etelään haarautuva Pysäkkikuja ja näiden kulmauksessa oleva Pysäkkipuisto (epävirallisesti myös "Veturipuisto" tai "Antinpuisto").
Unkarin tiedeakatemia
Unkarin tiedeakatemia () on Unkarin merkittävin tiedeyhteisö. Sen päärakennus sijaitsee Budapestissä, Tonavan rannalla.
Akatemia sai alkunsa 1825, kun István Széchenyi tarjosi rahasumman tiedeyhteisön perustamiseen valtiopäivien istunnossa, joka pidettiin Pressburgissa eli nykyisessä Bratislavassa. Széchenyin tarjoukseen vastasi muutama muukin valtiopäiväedustaja. Tiedeakatemian tehtäväksi täsmennettiin unkarin kielen kehittäminen ja tieteen ja taiteen tutkiminen sekä levittäminen Unkarissa. Nykyisen nimensä akatemia sai vuonna 1845. Sen uusrenessanssia edustava päärakennus vihittiin käyttöön 1865.
Unkarin tiedeakatemiaan kuuluu nykyään 11 jaosta:
Pertti Ahonen (professori)
Pertti Pellervo Ahonen, (s. 23. joulukuuta 1952 Toivakka) on suomalainen politiikan, hallinnon ja organisaatioiden tutkija ja yliopiston opettaja. Hän on ollut elokuusta 2010 Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin ja erityisesti hallinnon tutkimuksen professori.
Ahonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1971. Vuonna 1976 hän valmistui ekonomiksi (nyk. kauppatieteiden kandidaatti) yrityksen laskentatoimesta Helsingin kauppakorkeakoulusta ja valtiotieteiden kandidaatiksi (nyk. maisteri) Helsingin yliopistosta yleisestä valtio-opista. Vuonna 1978 Ahonen valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi (nyk. maisteri) Helsingin kauppakorkeakoulusta ja valtiotieteiden lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta. Hän väitteli valtiotieteen tohtoriksi vuonna 1984 yleisestä valtio-opista Helsingin yliopistosta.
Ahonen oli vuosina 1984–1989 hallinto-opin apulaisprofessori Helsingin yliopistossa yleisen valtio-opin oppiaineessa. Vuosina 1990–2010 hän oli Tampereen yliopiston julkishallinnon ja erityisesti julkisen finanssihallinnon professori. Hän on vuodesta 1984 alkaen ollut dosentti Tampereen yliopistossa ja vuodesta 1994 alkaen Vaasan yliopistossa.
Ahonen oli Suomen Akatemian varttunut tieteenharjoittaja ja varttunut tutkija vuosina 1987–1988, 1995–1996 ja 2004–2005. Vuonna 1995 hän perusti opetusministeriön rahoituksella hallintotieteellisen koulutusalan 15 tohtorikoulutusoppiaineen valtakunnallisen tutkijakoulun VALHAL:in ja Suomen Akatemian rahoittaman saman alan valtakunnallisen tohtorikoulutusohjelman. Hän johti kumpaakin hanketta niiden päättymiseen saakka, vuoden 2006 loppuun, lukuun ottamatta kansainvälistä työjaksoaan 1999–2001. Vuosina 2015–2017 Ahonen johtaa Koneen Säätiön rahoittamaa tutkimusprojektia ”Politiikkatointen muotoutumisen digitaalinen ihmistiede”.
Ahonen teki vuosina 1980–1981 osan väitöskirjatyöstään Yhdysvalloissa, missä harjoitti sittemmin tutkimustyötä Stanfordin yliopistossa vuosina 1988–1990 yksikössä Scandinavian Consortium for Organizational Research (SCANCOR). Hän oli vuodet 1999–2001 professorina EIPA:ssa (European Institute of Public Administration) Alankomaissa alanaan Public Policy and Public Management.
Ahonen on ollut useaan otteeseen Hallinnon Tutkimuksen Seuran varapuheenjohtaja, viimeksi vuodesta 2006 alkaen ainakin vuoden 2014 loppuun. Hän on myös toiminut seuran puheenjohtajana sekä kahteen otteeseen 1980- ja 1990-luvuilla seuran tieteellisen lehden Hallinnon Tutkimuksen päätoimittajana.
Konstanty Wasyl Ostrogski
Konstanty Wasyl Ostrogski (liettuaksi: "Konstantinas Vasilijus Ostrogiškis", ukrainaksi: "Костянтин-Василь Острозький") (2. helmikuuta 1526 – 13. helmikuuta 1608) oli liettualainen ruhtinas, Volodymyr-Volynskyin starost, Volhynian marsalkka ja Kiovan voivodikunnan voivodi Puola-Liettuassa. Hänen vanhempansa olivat Konstanty Ostrogski ja Aleksandra Słucka. Hän avioitui vuonna 1553 Zofia Tarnowskan kanssa. Liitosta syntyivät seuraavat lapset: Elżbieta Ostrogska, Janusz Ostrogski, Katarzyna Ostrogska, Konstanty Ostrogski ja Aleksander Ostrogski.
Maailmankirjallisuuden kirjasto
Maailmankirjallisuuden kirjasto () on saksalaisen kirjailijan Hermann Hessen essee, jonka hän laati "Arosusi"-romaaninsa ilmestymisvuonna 1927. Kirjoitus on julkaistu Reclam-kustantamon kirjasena 1929, Hessen kootuissa teoksissa 1952 ja useissa muissa kokoomateoksissa sen jälkeen. Teppo Kulmalan tekemän suomennoksen on julkaissut pienkustantamo Imprimatur vuonna 2000. Suomentamista on tuettu Suomalaisen kirjallisuuden edistämisvaroista. Kulmala omistaa käännöksensä vanhojen kirjojen ystäville.
Motoman
Motoman on japanilaisen Yaskawa Electric Corporationin robotiikkayksikkö . Motoman-robotteja on asennettu eri puolille maailmaa yli 270 000. Suomessa Motoman-robotteja maahantuo ja edustaa Yaskawa Finland Oy.
Robotteja Motoman on toimittanut käytännössä kaikille teollisuuden aloille ja mitä erilaisimpiin sovelluksiin, kuten kaarihitsaus, kokoonpano, leikkaaminen, annostelu, konepalvelu, kappaleenkäsittely, pakkaus, maalaus, lavaus, pick and place, särmäys, työstö, pistehitsaus.
Formosan tasavalta
Formosan tasavalta (kiinan kielellä 臺灣民主國, yksinkertaistetuilla merkeillä 台湾民主国, latinisoituna Táiwān Mínzhǔguó, suom. "Taiwanin demokraattinen valtio"; tunnetaan myös nimellä Taiwanin tasavalta) oli tasavalta, joka oli olemassa Taiwanin saarella vuonna 1895. Tasavalta syntyi, kun Kiinan Qing-dynastia luovutti saaren Japanille Shimonosekin rauhansopimuksen seurauksena vuonna 1895. Taiwanin tasavalta oli toiminnassa viiden kuukauden ajan, ennen kuin Japanin joukot ottivat saaren valtaansa. Huolimatta joidenkin historioitsijoiden ja poliitikkojen tulkinnasta Taiwanin tasavalta ei ollut ensimmäinen aasialaistasavalta, sillä Lanfangin tasavalta oli perustettu jo yli sata vuotta aikaisemmin, vuonna 1777.
Tasavallan julisti itsenäiseksi korkea-arvoisten, Qing-dynastiaa puoltavien virkamiehien ja paikallisen aatelisten joukko. Heidän yrityksenään oli estää japanilaisten Taiwanin valloitusta, vaikka Kiina olikin luovuttanut saaren Japanille Shimonosekin rauhansopimuksessa ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan päätteeksi. Näistä virkamiehistä monet pakenivat saarelta Japanin joukkojen valloituksen aikana. Toukokuussa 1895 englanninkielinen käännös Taiwanin tasavallan itsenäisyysjulistuksesta lähetettiin kaikille saarella olleille lähetystöille. Virallinen seremonia järjestettiin seuraavana päivänä. Tasavalta onnistui myös painamaan omia postimerkkejä itsenäisyytensä aikana. Tasavallan perustajat eivät koskaan piilotelleet sitä, että heidän julistuksensa oli osoitus lojaaliudesta Kiinan Qing-dynastialle. He myös julistivat itsensä osaksi Kiinaa hallitsevaa Qing-dynastiaa.
Suurpiirteisesti käännettynä (ilman Japania ja japanilaisia loukkaavia viittauksia) julistuksessa lukee:Nimen samankaltaisuudesta huolimatta nykypäivän "Taiwanin tasavallan" puolestapuhujat, osana Taiwanin itsenäisyyttä ajavaa liikettä, tekevät pesäeron vuoden 1895 Taiwanin tasavaltaan, sillä heidän tarkoituksenaan ei ole synnyttää tätä valtiota uudelleen. Heillä ei myöskään ole poliittista perintöä vuoden 1895 Taiwanin tasavaltaan. Syynä tälle on se, että vuoden 1895 tasavalta luotiin osoituksena lojaaliudesta Qing-dynastian hallintoa kohtaan. Nykyiset Taiwanin tasavallan puolustajat haluavat etääntyä manner-Kiinasta omaksi itsenäiseksi valtiokseen.
Luettelo vuoden 1967 miehittämättömistä avaruuslennoista
Vuonna 1967 tehtiin yli sata laukaisuyritystä, joista osa oli usean satelliitin yhteislaukaisuja. Ainakin 12 laukaisua epäonnistui.
Hekataios
Hekataios () oli antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Sedelsberg
Sedelsberg (saterlandin friisiksi: "Säidelsbierich" tai "Seeidelsbierich") on kylä Saterlandin kunnan eteläosassa Cloppenburgin piirikunnassa Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Asukkaita kylässä on noin 2 950.
Sedelsberg on Saterlandin nuorin kylä, ja siihen kuuluvat seuraavat pienet ”kyläyhteisöt” (): Sedelsberg-Ort, Kolonie, Hüllen I, Hüllen II, Fermesand ja Heselberg.
Kylässä sijaitsee muun muassa katolinen kirkko, tenniskenttä sekä koko Saterlandin halki kulkevan ”Ammerland–Saterland”-museorautatien pääteasema. Sedelsbergin läpi kulkevat tiet Bundesstraße 72 ja 401. Sedelsbergin alueella on turvetuotantoalueita.
RUAG
RUAG AG on Sveitsin valtion kokonaan omistama ilmailu-, puolustusväline- ja avaruustekniikka-alojen osakeyhtiö. Sen pääkonttori on Bernissä. Yhtiö perustettiin vuonna 1988. Sen työvoima on noin 5 780 ihmistä (vuoden 2006 tieto, joka ei sisällä Saab Spacen henkilöstöä).
RUAGilla on yksiköitä Sveitsissä - Thun, Bern, Emmen, Altdorf, Interlaken - Saksassa, Ruotsissa, Unkarissa ja Itävallassa.
Yhtiön liiketoiminta-alueet ovat
Yhtiö käyttää markkinoinnissa iskusanoinaan "Excellence in Quality - for your Safety and Security".
Sen avaruustekniikassa työskenteli 1 100 ihmistä vuonna 2009 ja sen avaruusliikevaihto oli 202 miljoonaa dollaria. Avaruustekniikkaryhmän toimitusjohtaja on Peter Guggenbach. Vuonna 2009 RUAG osti sveitsiläisen Oerlikon Space-yhtiön. Joulukuussa 2014 yhtiö osti suomalaisen Patrian avaruuselektroniikan liiketoiminnan.
Zofia Ostrogska
Zofia Ostrogska (, 1595–1662) oli ruteenisyntyperää oleva aatelisnainen Puola-Liettuasta. Hänen vanhempansa olivat Aleksander Ostrogski ja Anna Kostka.
Hän avioitui Stanisław Lubomirskin kanssa vuonna 1613. Liitosta syntyivät seuraavat lapset: Stanisław Lubomirski, Aleksander Michał Lubomirski, Jerzy Sebastian Lubomirski, Konstanty Jacek Lubomirski, Konstancja Lubomirska ja Anna Krystyna Lubomirska.
Kannuksen vaakuna
Kannuksen kaupungin vaakuna on saanut aiheensa kunnan nimestä. Kannustähtien lisäksi siihen viitataan noitarummun vasaralla. Noitarumpua kutsutaan kannukseksi.
Vaakunan on vanhan vaakunan pohjalta suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 27. syyskuuta 1950. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä paaluittainen noitarummun (kannuksen) vasara, sen varren kummallakin puolella kuusisakarainen kannustähti; kaikki hopeaa”.
EZ Aquarii
EZ Aquarii on kolmoistähti Vesimiehen tähdistössä 11 valovuoden päässä Maasta. Järjestelmän kaikki komponentit ovat punaisia kääpiöitä, ja sen lähin naapuritähti on Lacaille 9352 1,29 parsekin päässä.
Logografit
Logografit () viittaa kahteen eri ryhmään henkilöitä:
Air Macau
Air Macau (kiinaksi 澳門航空) on kiinalainen lentoyhtiö, joka toimii Kiinan ja Japanin alueilla. Se kantaa Macaon lippua, ja kuljettaa matkustajia kahteentoista eri kohteeseen Kiinassa ja Japanissa. Yhtiön tärkein solmukohta on Macaon lentoasema.
Air Macau perustettiin 13. syyskuuta 1994, ja se aloitti mainonnalliset operaatiot 9. marraskuuta 1995 lennolla Macaosta Shanghaihin (1995 oli vain helikopterikuljetuksia). Yhden lentokoneen kuljetukset Pekingin, Shanghain ja Taipein välillä alkoivat 8. joulukuuta 1995. Ensimmäinen puhdas kuljetuspalvelu aloitettiin 7. lokakuuta 2002 Taipein ja Shenzhenin välillä Macaon kautta.
Enemmän kuin 70 prosenttia Air Macaun tuloista tulee taiwanilaisten matkustajien kuljettamisesta Taiwanista Macaoon. Joka viikko Air Macaulla on 72 suunniteltua matkaa Macaon ja Taipein välillä ja 28 edestakaisin Macaon ja Kaohsiungin välillä.
Heinäkuussa 2016: