Karibianmeren taistelut
Karibianmeren taistelut olivat toisessa maailmansodassa Saksan ja liittoutuneiden välisiä laivastotaisteluita Karibianmerellä. Saksan ja Italian laivastojen sukellusveneet upottivat lukuisia liittoutuneiden aluksia alueella häiriten öljyn ja muiden tavaroiden kuljetuksia liittoutuneiden joukoille. Parantunut sukellusveneidentorjunta takasi lopulta voiton liittoutuneille, jotka ajoivat saksalaiset sukellusveneet pois Karibianmereltä.
Karibianmeri oli strategisesti merkittävä Venezuelan öljykenttien ja Panaman kanavan takia. Aruballa sijainnut Lago Companyn öljynjalostamo, joka tuotti seitsemän miljoonaa barrelia öljyä kuukaudessa, oli maailman suurin öljyntuottaja sodan aikaan. Pointe-à-Pierren jalostamo Trinidadilla oli Brittiläisen imperiumin suurin jalostamo ja hollantilaiset omistivat suuren jalostamon Curaçaolla. Britteinsaaret vaativat päivittäin neljä öljytankkeria polttoainetta aikaisimpina sotavuosina akselivaltojen estettyä Välimereltä Lähi-itään kulkevan laivareitin käytön.
Karibianmeri oli myös Yhdysvalloille strategisesti merkittävä. Yhdysvaltain Meksikonlahden rannikkoa, mukaan lukien öljynjalostamoja ja Mississippijokea, voitiin puolustaa kahdesta suunnasta. Yhdysvallat oli hyvin varautunut puolustamaan Floridansalmea, mutta vähemmän varautunut puolustamaan Jukataninsalmea. Bauksiittia tarvittiin alumiinintuotantoon ja lentokoneiden valmistaminen riippui juuri bauksiitin määrästä, jota kuljetettiin meritse Yhdysvaltoihin Ranskan Guayanasta, Guyanasta ja Surinamesta sekä Pieniltä Antilleilta. Yhdysvallat puolustivat Panaman kanavaa 189 pommikoneella ja 202 hävittäjäkoneella. Sukellusvenetukikohtia sijaitsi Panaman Colónissa ja Saint Croixilla Yhdysvaltain Neitsytsaarilla. Yhdysvaltain laivasto siirsi partioveneitä ja merivalvontakoneita Pieniltä Antilleilta Puerto Ricon San Juaniin 13. syyskuuta 1939. Myös Guantanamo Bayn laivastotukikohdan ja Key Westin laivaston lentoasemien puolustuksia parannettiin.
Britit miehittivät Aruban ja Curacaon saksalaisten miehitettyä Alankomaat. Martinique oli Vichyn Ranskan hallussa ja mahdollinen akselivaltojen salainen laivatukikohta. Trinidadille britit sijoittivat useita laivaston lentolaivueita Piarcon kansainväliselle lentokentälle. Syyskuussa 1940 Yhdysvallat rakensivat lentokenttiä Brittiläiseen Guyanaan, Exumalle, Antigualle, Trinidadiin ja Saint Lucialle. 11. helmikuuta 1942 Yhdysvaltain joukot korvasivat brittisotilaat hollantilaisilla jalostamosaarilla ja operoivat A-20 Havoc -koneilla Curacaossa ja Aruballa.
Saksalaiset käynnistivät Operaatio Neulandin, jonka tarkoituksena oli hyökätä Karibianmerellä sijaitseville öljynjalostamoille ja upottaa mahdollisimman monta rahtilaivaa. 16. helmikuuta 1942 sukellusvene U-156 hyökkäsi Aruballe San Nicolasin satamaan torpedoiden öljytankkerit "Pedernales"in, "Oranjestad"in ja "Arkansas"in sekä vahingoittaen kansitykillään öljynjalostamon polttoainetankkia. Venezuelalaiset partioveneet yrittivät hyökätä sukellusveneiden kimppuun, mutta epäonnistuivat. Maaliskuun puoliväliin mennessä saksalaiset olivat upottaneet yli 45 rahtilaivaa ja vaurioittaneet vakavasti kymmentä muuta alusta.
"U-502" upotti öljytankkerit "Tia Juana"n ja "San Nicholas"in Aruban ja Maracaibojärven välillä. "U-67" hyökkäsi Willemstadin satamaan Curacaolla torpedoiden kolme öljytankkeria ja upottaen "Rafaela"n. Operaation seurauksena amerikkalaiset miehittivät kaikki saaristot ja vahvistivat niiden puolustuksia. 18. helmikuuta 1942 "U-161" torpedoi "Mokihama"n ja brittiläisen öljytankkerin "British Consul"in Parianlahdella Trinidadin lähistöllä. Sukellusveneiden asetuttua rutiinipartioimaan alueilla "U-67" torpedoi öljytankkerit "J.N.Pew"in ja "Penelope"n. "U-502" torpedoi öljytankkerit "Kongsgaard"in, "Thallia"n ja "Sun"in. "U-156" torpedoi "Delplata"n ja öljytankkeri "La Carriere"n. "U-161" torpedoi "Lihue"n ja öljytankkerit "Circle Shell"in, "Uniwaleco"n ja "Esso Bolivar"in; ja "U-129" torpedoi "George L. Torrain"in, "West Zeda"n, "Lennox"in, "Bayou"n, "Mary"n, "Steel Age"n ja öljytankkeri "Nordvange"n. "U-151" upotti kansitykeillään "Macgregor"in ja öljytankkeri "Oregon"in. 10. maaliskuuta 1942 "U-161" torpedoi "Lady Nelson"in ja "Umtata"n Castriesin satamassa Saint Lucialla. Lähdettyään Saint Lucialta "U-161" torpedoi vielä "Sarniadoc"in ja upotti Yhdysvaltain rannikkovartioston majakkalaivan "Acacia"n tykkitulellaan.
Viisi Italian laivaston sukellusvenettä partioi Pienillä Antilleilla operaatio Neulandin aikana. Sukellusvene "Morosini" torpedoi "Stangarth"in ja öljytankkerit "Oscilla"n ja "Peder Bogen"in. "Enrico Tazzoli" torpedoi "Cygnet"in ja öljytankkerin "Athelqueen"in. "Giuseppe Finzi" torpedoi "Skane"n ja öljytankkerit "Melpomere"n ja "Charles Racine"n. Sukellusvene "Leonardo da Vinci" torpedoi "Everasma"n ja puolueettoman brasilialaisen aluksen "Cabadelo"n. "Luigi Torelli" torpedoi "Scottish Star"in ja öljytankkeri "Esso Copenhagen"in. "U-126" partioi samanaikaisesti Kuuban ja Hispaniolan välillä torpedoiden "Gunny"n, "Barbara"n, "Cardona"n, "Texan"in, "Olga"n, "Colabee"n, ja öljytankkerit "Hanseat"in ja "Halo"n 2. maaliskuuta - 13. maaliskuuta välisenä aikana. U-504 siirtyi Floridan eteläpuolelle torpedoiden "Manaquin"in.
Saksalainen sukellusvene tulitti Monan saarta Puerto Ricon lähistöllä 3. maaliskuuta 1942. Tapauksesta ei aiheutunut vahinkoa. Sukellusvene U-130 yritti pommittaa Curacaon öljynjalostamoa 19. huhtikuuta 1942, mutta epäonnistui.
"U-69" upotti "SS Norlanticin" 13. toukokuuta Karibianmerellä. Seuraavana päivänä "U-564" upotti meksikolaisen tankkerin "Potrero del Llanon" Floridan rannikolla ja "U-106" "Faja de Oron" 21. toukokuuta Key Westin rannikolla. Hyökkäyksen seurauksena Meksiko julisti sodan Saksalle 1. kesäkuuta. "U-155" torpedoi "SS Sylvan Arrowin" Grenadan lähistöllä 20. toukokuuta. Alus upposi 28. toukokuuta vaurioiden seurauksena. "U-157" upotti "SS Haganin" Kuuban rannikolla 11. kesäkuuta. "U-171" upotti meksikolaisen tankkerin "SS Amaltanin" 4. syyskuuta. "U-514" upotti kanadalaisen rahtialuksen "SS Cornwallisin" Bridgetownin liepeillä 11. syyskuuta. Alus saatiin nostettua ylös ja korjattua, mutta "U-1230" upotti aluksen uudestaan 3. joulukuuta 1944 Mainenlahdella. "U-759" upotti höyrylaiva "SS Maltranin" Haitin liepeillä 5. heinäkuuta 1943. 7. heinäkuuta "U-759" torpedoi hollantilaisen rahtialuksen "Poelau Roebiahin", joka upposi Jamaikan liepeillä.
Ranskan laivaston sukellusvene "Surcouf", joka oli aikansa suurin sukellusvene joutui rahtialus "Thomas Lykes"in upottamaksi aluksen törmättyä sukellusveneeseen pimeydessä Panaman Kanavan lähistöllä 18. helmikuuta 1942. Kukaan sukellusveneen miehistöstä ei selvinnyt.
Yhdysvaltain rannikkovartiosto upotti sukellusvene "U-157" 13. kesäkuuta 1942 Key Westin lähistöllä. Sukellusvene oli pintautumassa, kun "USCGC Thetis" huomasi sukellusveneen ja syvyyspommitti alusta. Usean minuutin kuluttua meren pinnalle nouseva roju paljasti että "Thetis" oli upottanut sukellusveneen.
Sukellusvene "U-759" ilmoitettiin uponneen 8. heinäkuuta 1943. Myöhemmin selvisi, että 23. heinäkuuta 1943 yhdysvaltalainen PBM Mariner oli pommittanut alusta upottaen sen.
"U-166" torpedoi rahtialus "SS Robert E. Leen" 30. heinäkuuta 1942 Mississippijoen suulla, kun saattoalus "USS PC-566" havaitsi sukellusveneen upottaen sen syvyyspommeilla. Upotus vahvistettiin vasta sodan jälkeen.
28. elokuuta sukellusvene "U-94" oli hyökkäämässä Haitilta lähtenyttä saattuetta vastaan, kun brittiläiset ja kanadalaiset saattoalukset hyökkäsivät sukellusveneen kimppuun. Ensin PBY Catalina pommitti sukellusvenettä ja myöhemmin korvetit "HMCS Halifax" ja "HMCS Snowberry" hyökkäsivät venettä kohti. "Oakvillen" ampumat syvyyspommit pakottivat sukellusveneen pintautumaan, jonka jälkeen korvetti törmäsi sukellusveneeseen kahdesti pakottaen sen pysähtymään. Yksitoista "Oakvillen" merimiestä yrittivät vallata sukellusveneen, mutta sukellusvene upposi saksalaisten upotettua veneensä. 26 saksalaista merimiestä pelastettiin vedestä.
Kuninkaallinen laivasto upotti "U-162" Trinidadin liepeillä 3. syyskuuta. "HMS Vimy", "HMS Pathfinder" ja "HMS Quentin" hyökkäsivät veneen kimppuun syvyyspommeilla upottaen veneen. 49 saksalaista merimiestä selviytyivat ja joutuivat sotavangeiksi. Heidän kuulusteluissa kertomat tiedot osoittautuivat tärkeiksi liittoutuneille mm Lorientissa sijaitsevan sukellusvenetukikohdan sijainti.
Saksalainen aseistettu kauppalaiva "Stier" upposi 27. syyskuuta Karibianmerellä upotettuaan ensin taistelussa amerikkalaisen libertyaluksen "SS Stephen Hopkinsin". Alus oli matkalla Surinamista Kapkaupunkiin, kun se kohtasi "Stierin". "Stier" käski alusta pysähtymään, mutta amerikkalaiset eivät totelleet, joten molemmat alukset tulittivat toisiaan saaden vakavia vaurioita. "SS Stephen Hopkins" upposi kymmenen maissa. "Stier" upposi kaksi tuntia myöhemmin laivan kapteenin käskettyä upottaa vaurioituneen aluksen.
15. toukokuuta 1943 "U-176" upotettiin Meksikonlahdella Havannan lähistöllä. Rahtialukset "Camaguey" ja "Honduran Hanks" olivat matkalla Sagua La Grandesta Havannaan, kun saattoalus "CS-13" havaitsi sukellusveneen upottaen sen syvyyspommeilla.
"SS George Calvert" oli yksitykkinen libertyalus, jonka "U-753" upotti 20. toukokuuta 1942. 23. kesäkuuta "U-158" upotti "USS West Elcascon" Key Westin lähistöllä. Kaikki aluksen miehistön jäsenet selviytyivät hyökkäyksestä.
Sukellusvene "U-163" torpedoi tykkialus "USS Erien" marraskuussa 1942 Trinidadin ja Guantanamo Bayn välillä. Alukseen osui yksi kolmesta torpedosta vaurioittaen alusta vakavasti. Alus paloi Kuuban rannikolla tunteja, kunnes liekit saatiin hallintaan. "Erie" upposi lopulta Curacaon edustalla Willemstadin satamassa 5. joulukuuta.