S/S Normandie
S/S Normandie oli ranskalainen matkustaja-alus. Se rakennettiin Saint-Nazairen telakalla ja sen vesillelasku tapahtui vuonna 1932 ja neitsytpurjehdus 29. toukokuuta 1935. Sen uudenaikainen muotoilu ja loistelias sisustus herättivät laajalti huomiota ja valmistuessaan se oli yksi suurimmista ja nopeimmista laivoista. Aluksen omisti Compagnie Generale Transatlantique. Alus ei kuitenkaan ollut kaikesta saamastaan positiivisesta huomiosta huolimatta kaupallinen menestys. Sen toimintaa pidettiin yllä Ranskan hallituksen tukiaisilla.
"S/S Normandien" kotisatama oli Le Havre ja määräsatama New York. Se teki 139 itä–länsi -suuntaista ja 138 länsi–itä -suuntaista Pohjois-Atlantin ylitystä.
Toisen maailmansodan aikaan Yhdysvaltojen viranomaiset takavarikoivat aluksen. Sille annettiin nimi "USS Lafayette". Vuonna 1942 sitä oltiin muuttamassa joukkojenkuljetusalukseksi, kun se syttyi tuleen, kaatui kyljelleen ja upposi New Yorkin satama-altaaseen.
"Iloisella 1920-luvulla" alettiin ennen ensimmäistä maailmansotaa valmistuneita laivoja, kuten "RMS Mauretaniaa" ja "RMS Olympicia", pitää vanhentuneina. Haluttiin rakentaa uusia laivoja, joiden tekniikka olisi ajanmukaista ja sisustus muodikasta.
Suuret siirtolaisvuodet olivat ohi, sillä Yhdysvallat oli tiukentanut maahanmuuttopolitiikkaansa. Varustamot etsivät nyt asiakkaikseen keskiluokkaisia matkustajia. Erityissijalla olivat yhdysvaltalaiset, jotka matkustivat Eurooppaan nauttimaan vapaamielisestä alkoholipolitiikasta. White Star Line, Cunard Line ja Compagnie Generale Transatlantique ryhtyivät suunnittelemaan uusia laivoja.
Compagnie Generale Transatlantique oli rakennuttanut lippulaivakseen jo "Ile de France" -nimisen aluksen. Sen sisustus oli art decoa, mutta sen runkoa pidettiin vanhanaikaisena. Yhtiötä lähestyi venäläinen emigrantti Vladimir Jurkevitš, joka oli suunnitellut aluksia keisarillisen Venäjän laivastolle. Hän oli kokeillut uusia runkoratkaisujaan pienoismalleilla, ja ne olivat toimineet loistavasti. Uusia ratkaisujaan hän tarjosi aluksi Cunard Linelle, joka kuitenkin hylkäsi ne liian radikaaleina.
S/S Normandien rakentaminen aloitettiin tammikuussa 1931 ja laivayhtiö sai siihen valtionapua. Lehdistö ja suuri yleisö seurasivat uuden laivan rakentamista alusta alkaen.
S/S Normandien rakentamisen aikana kilpaileva White Star Line joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja sen aloittama laivaprojekti piti keskeyttää.
S/S Normandie suunniteltiin edustamaan Ranskaa maailman merillä ja suurin osa sen osista tuli ranskalaisilta valmistajilta. Kuitenkin sen peräsimen valmisti tšekkoslovakialainen Škoda ja ohjauslaitteisto tuli Edinburghista, Skotlannista.
Alus oli varustettu, siihen aikaan ainutlaatuisella, jäävuorien ilmaisuun tarkoitetulla tutkalaitteella.
Vesillelaskua seurasi lokakuun 29. päivänä 1932 200 000 katselijaa. Sisustaminen ja muu varustelu saatiin valmiiksi alkuvuodesta 1935. Saman vuoden toukokuussa tehtiin lehdistön innolla seuraamat koepurjehdukset. Niissä saavutettiin vaikuttava 32,125 solmun (59,496 km/h) nopeus ja tehtiin hätäpysäytys, joka pysäytti aluksen vain 1700 metrin matkalla.
Toukokuun 29. päivänä vuonna 1935 arviolta 50 000 katsojaa oli kerääntynyt Le Havren satamaan katselemaan S/S Normandien lähtöä neitsymatkalleen. Ranskalaiset toivoivat sen voittavan nopeimmalle matkustaja-alukselle myönnettävän Sinisen nauhan. Normandie lunasti odotukset ja riisti arvostetun palkinnon S/S Rexiltä keskinopeudella 30 solmua (56 km/h). Matka Le Havresta yli Pohjois-Atlantin New Yorkiin kesti neljä vuorokautta, kolme tuntia ja neljätoista minuuttia. S/S Normandie oli ensimmäinen Sinisen nauhan voittanut ranskalainen alus ja piti ennätystä hallussaan vuoteen 1936, jolloin sen rikkoi RMS Queen Mary. S/S Normandie sai sinisen nauhan itselleen jälleen vuonna 1937.
Lyhyen linjalaivauransa aikana S/S Normandie oli aikansa julkisuuden henkilöiden suosiossa. Sillä matkustivat Marlene Dietrich, Walt Disney, Fred Astaire, Ernest Hemingway, Irving Berlin, James Stewart ja Ranskan presidentti Albert Lebrun.
Vuonna 1939 Saksa hyökkäsi Puolaan ja S/S Normandie, joka tuolloin oli odottamassa lähtöä paluumatkalle New Yorkissa, jäi aloilleen ja internoitiin 3. syyskuuta 1939 Se pysyi vielä vuoteen 1941 ranskalaisen päällystön määräysvallassa. Tällöin Yhdysvaltain rannikkovartiosto otti laivan haltuunsa. Lopulta joulukuussa 1941 laiva liitettiin virallisesti Yhdysvaltain laivastoon ja sen nimeksi muutettiin La Fayette, joka myöhemmin epävirallisesti mutta yleisesti kirjoitettiin muodossa Lafayette. Sitä alettiin muuttaa joukkojenkuljetusalukseksi. 9. helmikuuta 1942 aluksella kuitenkin syttyi hitsauskipinän aiheuttama tulipalo. Ensimmäisen luokan ruokasalissa säilytetyt tulenarat materiaalit leimahtivat ja sytyttivät aluksen puuosat tuleen.
Tulipalon ja voimakkaan tuulen vallitessa laiva alkoi kallistua ja sisään virtaava vesi, jota auttoivat vielä alukseen ruiskutetut sammutusvesitonnit, sai laivan kaatumaan kyljelleen 10. helmikuuta kello 2.45. Se makasi New Yorkin satama-altaassa aina vuoteen 1943 asti, jolloin se nostettiin pystyyn.
USS Lafayette (AP-53) ei koskaan ehtinyt toimia joukkojenkuljetusaluksena, ja se poistettiin laivaston luetteloista vuonna 1945. Laivan korjaaminen todettiin liian kalliiksi ja se myytiin romuksi lokakuussa 1946.
S/S Normandien kuuluisa ja aikanaan paljon kehuttu sisustus oli Art Decoa. Aluksen monet maalaukset ja patsaat kuvasivat sen nimikkomaakuntaa, Normandiaa.
Lasten ruokasalia koristivat kuvat Jean de Brunhoffin Babar norsusta. Koristelluin oli ensimmäisen luokan ruokasali, jonne mahtui kerrallaan 700 ruokailijaa 157 pöytään. Aluksen suunnittelun johdosta ruokasaliin ei tullut lainkaan luonnonvaloa. Valaisu järjestettiin salin päihin sijoitetuilla valtavilla kattokruunuilla ja kahdellatoista pitkällä Lalique -lasipylväällä. Laivayhtiö esitti mainonnassaan, että ruokasali oli pidempi kuin kuuluisa Versaillesin peilisali.
Matkustajia houkuteltiin myös grillibaarilla, suurella salongilla, jota käytettiin yökerhona, ulko- ja sisäuima-altailla, kappelilla ja teatterilla joka toimi sekä puhe- että elokuvateatterina. Sanottiin, että aluksen loistavat yleiset tilat sopivat rikkaille ylemmän keskiluokan naisille hyvinä pukujen ja korujen esittelypaikkoina.
Kalleimpiin hytteihin kuului useampi makuuhuone, piano ja oma yksityinen kansi.