Kurjenrahka
Kurjenrahka on Kurjenrahkan kansallispuistossa sijaitseva Varsinais-Suomen laajin yhtenäinen suoalue. Se sijaitsee pääosin Auran, Maskun Nousiaisten, Ruskon ja Turun alueilla, vaikka Mynämäen ja Pöytyänkin kuntien alueet ulottuvat suolla sijaitsevalle Kuhankuonon rajakivelle.
Kansallispuistolle nimensä antanut, yli kahdenkymmenen neliökilometrin laajuinen Kurjenrahkan keidassuo Savojärven eteläpuolella muodostaa Varsinais-Suomen ja lähes koko Etelä-Suomen laajimman yhtenäisen suoalueen. Tyypillisenä keidassuona Kurjenrahkalla kermit eli muuta ympäristöä kuivemmat alueet kiemurtelevat kuljujen eli märempien alueiden väleissä. Kermit ja kuljut ovat myös selvästi suuntautuneet ja koko suo muodostuu useasta samankeskisestä keitaasta. Kuivilla alueella kasvaa harvassa mäntyä sekä runsaasti suopursua. Upottavat kuljut taas kasvavat pääosin rahkasammalta. Keidassoille tyypilliset reunaluisut ovat myös suolla hyvin kehittyneet. Niiden alaosat ovat isovarpurämettä ja yläosa kanervarahkarämettä. Eräin paikoin myös kahden eri keitaan keskustasanteen reunaluisut sijaitsevat vastakkain. Näiden välissä sijaitsevalla nevakorvella virtaa pieni puro osittain piilossa turpeen alla.
Luoteis- ja keskiosiltaan Kurjenrahka on hyvin vetinen. Näillä vaikeakulkuisilla allikko-osilla on useita pieniä suolampia eli allikoita, joiden rannat ovat monien suolintujen pesimämaastoa. Luoteessa allikoita on noin 40 ja keskellä noin 20. Kurjenrahkan vallitsevaksi suotyypiksi ilmoitetaan lähteestä riippuen joko kitukasvuista mäntyä harvakseltaan kasvava isovarpuräme tai keidasräme, mutta suon itäosissa on runsaasti myös laajoja erilaisia neva- ja korpisoita, joista nevat ovat Varsinais-Suomen suurimpia. Suon kaakkois- ja eteläosissa on kaksi laajaa, ombrotrofista lyhytkorsinevaa ja kurjenrahkalla on myös avoimia sara- ja rahkanevoja. Suon koillis- ja kaakkoiskulmat puolestaan rajoittuvat rämeestä raivattuihin peltoihin, joiden tuntumasta on nostettu turvepehkua. Pehkun noston jäljet ovat kuitenkin jo lähes hävinneet maisemasta. Kurjenrahkan reuna-alueilla on myös kosteaa ja koivikkoista, keidassoille tyypillistä laidenevaa. Ravinteikkaat valumavedet tekevät näiden alueiden kasvillisuudesta muuta suota rehevämpää.
Kurjenrahkan kivennäismaasaarekkeista suurin osa on jäätikkösyntyisiä moreenikumpuja. Avosuon lisäksi Kurjenrahkan suohon kuuluu useita metsäisiä saarekkeita, joista osa on säilynyt hakkaamattomina.Saarekkeista suurimmat ovat Iso-Välisaari ja Tuhkasaari, joista jälkimmäisen puut on hakattu kokonaan pois ennen kansallispuiston perustamista. Mustasaaressa puolestaan sijaitsee pienialainen käenkaali-oravanmarjatyypin metsä. Suon itäreunan metsät ovat nuoria taimikoita, mutta eteläreunan Raakanokassa on vielä jäljellä vähän vanhempaa metsää.
Pohjoisessa Kurjenrahkan suo rajoittuu Savojärveen, jonka pohjoisosasta 64 hehtaaria kuuluu kansallispuistoon. Järvi toimii myös Turun kaupungin vesivarastona. Savojärvi laskee vetensä Kurjenrahkan suon länsilaitaa etelään virtaavaan Järvijokeen, joka on Aurajoen toiseksi suurin sivujoki. Kurjenrahkan vedet valuvat Järvijoen ja Ihavanjoen kautta etelään ja Aurajokeen.
Kurjenrahkan suoalueella on tavattu muun muassa uhanalaiset muurainhopeatäplä ja rahkahopeatäplä sekä harvinainen rämepörhömittari. Tehdyissä hyönteiskartoituksissa suon runsaimpia perhosia ovat olleet muun muassa suokeltaperhonen, juolukkasinisiipi, suohopeatäplä, saraikkoniittyperhonen, rämeokamittari, suomittari, kehnämittari ja mustaluhtayökkönen. Yhteensä kurjenrahkalta on tutkimuksissa löydetty 40 tunnusomaista suoperhoslajia. Myös Kurjenrahkan suon hämähäkkieläinkanta on tutkimusten mukaan erityisen runsas ja monipuolinen ja siihen kuuluu muun muassa eri risti-, juoksu-, kääpiö-, pikkumatto-, riippu- ja rapuhämähäkkilajien edustajia.
Suon lintu- ja nisäkäskanta on myös runsas. Suolla tavattuja lintuja ovat suolle nimensä antaneiden kurkien lisäksi muun muassa liro, kapustarinta, metsäviklo, keltavästäräkki, pikku- ja isolepinkäinen, niittykirvinen, riekko, metso ja teeri. Suon nisäkkäitä taas edustavat ainakin hirvi, kettu, lumikko, mäyrä ja supikoira. Matelijoista ja sammakkoeläimistä Kurjenrahkalla tavataan ainakin kyytä ja vaskitsaa sekä sisiliskoja, sammakoita ja viitasammakoita.
Kurjenrahkan avosuolla kasvaa ainakin 14 eri rahkasammallajia kuten jokasuonrahkasammalta ja rusorahkasammalta sekä monia sarakasveihin kuuluvia saroja ja villoja kuten tupasvillaa, tupasluikkaa ja rahkasaraa. Lisäksi muun muassa ainakin vaivaiskoivu, kanerva, suopursu, pitkä- ja pyöreälehtikihokki sekä suokukka kuuluvat suon kasvistoon. Marjoja suolla tuottavat ainakin lakka, juolukka sekä iso- ja pikkukarpalo. Allikkojen kasveihin kuuluvat esimerkiksi ulpukka, leväkkö, valkopiirtoheinä, luhtavilla ja mutasara, kun taas laidenevoilla kasvaa muun muassa järviruokoa, suovehkaa ja raatetta. Savojärven ympäristössä tavataan lisäksi jouhivihvilää, pullosaraa ja suokortetta. Mustasaaren lehdon kasvillisuus poikkeaa muusta suosta: siellä tavataan muun muassa metsälehmusta, tervaleppää sekä aluskasvillisuutena sinivuokkoa, käenkaalia ja kieloa.
Kurjenrahkan kansallispuiston ja suon tunnetuin nähtävyys on seitsemän kunnan rajapyykki Kuhankuono, jonne parhaimmillaan on ulottunut kahdeksan kuntaa. Vähä-Välisaaressa, Kuhankuonosta noin 400 metriä lounaaseen, sijaitsee myös kansalaissodan aikainen punakaartilaisen Ahti Jalosen hauta. Haudalle on pystytetty yksinkertainen muistokivi. Paikallisen tarinan mukaan myös vain sukulaisille näyttäytyvä kuolleen pojan isän haamu etsiskelee paikalla kadonnutta poikaansa.
Suon eteläpäässä on entinen partiolaisten kämppä. Sen läheisyydessä, mutta puiston ulkopuolella sijaitsee myös turkulaisen Tunturikerho Login huonokuntoinen turvekammi. Retkeilyä varten on suon laidoilla Kuhankuonon retkeilyreitistön Vajosuon vaellus -nimiseen rengasreittiin kuuluvia polkuja ja pitkospuita. Reitin varrella, Töykkälästä Kuhankuonolle kulkevan reitin varrella sijaitsee laavu ja kuivakäymälä suon etelälaidassa. Polun varrelle rakennetusta Koivusaaren luontotornista avautuu näköala yli Kurjenrahkan. Uusi suon reunakallioita ja metsäsaarekkeita myötäilevä, suo-osuuksiltaan pitkostettu reitti on valmistunut syksyllä 2004. Linnuston pesimärauhan takaamiseksi Kurjenrahkan rajoitusalueella liikkuminen on kiellettyä huhtikuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin.