Paranoia Agent
Sarja sai ensiesityksensä japanilaisella WOWOW-kanavalla helmikuun 2. ja toukokuun 18. 2004 välisenä aikana. Suomessa sarjan on julkaissut DVD-julkaisuna Sandrew Metronome ja se on esitetty Canal+-kanavalla 2006.
"Paranoia Agentin" luoja Satoshi Kon oli kolmen aikaisemman elokuvansa ("Perfect Blue", "Millenium Actress", ja "Tokyo Godfathers") aikana jäänyt pohtimaan käyttämättömiä ideoita tarinoihin ja hahmotelmia, joita hän piti hyvänä, muttei sopivina mihinkään hänen projekteistaan. Haluamatta heittää hukkaan materiaaleja, hän päätti kierrättää ne TV-sarjan muotoon, jossa hänen kokeelliset ideansa voisivat yhdistyä.
"Siinä tapauksessa, jos elokuva näytetään teattereissa, työskentelen puolitoista vuotta, aina samalla mielellä ja samoin metodein. Halusin tehdä jotakin, mikä sallii minun olevan joustavampi, tajuta hetimmiten mikä mielessäni välähtää. Pyrin myös jonkinlaiseen viihdyttävään muutokseen, joten päätin tehdä TV-sarjan."
Tsukiko Sagi, ujo graafinen suunnittelija, joka kehitti huippusuositun vaaleanpunaisen koirahahmon Maromin (joka on eräänlainen parodia japanilaisista maskottihahmoista), työskentelee paineiden alla kehittääkseen toisen onnistuneen hahmon. Kävellessään illalla kotiin, hänen kimppuunsa hyökkää rullaluistimilla liikkuva, ala-asteikäinen poika. Kaksi poliisietsivää, Keeichi Ikari ja Mitsuhiro Maniwa, pestataan tutkimaan tapausta. He epäilevät Tsukikon valehdelleen hyökkäyksestä, kunnes he saavat kuulla toisesta tapauksesta.
Pian hyökkääjä, joka saa nimen Lil' Slugger (japaniksi "Shōnen Bat", tarkoittaa "mailapoikaa"), on syytettynä useasta katupahoinpitelyistä Tokiossa. Kukaan uhreista ei muista pojan kasvoja, ja vain kolme selkeää yksityiskohtaa on jäänyt heidän muistiinsa: kultaiset rullaluistimet, lippis ja ase: vääntynyt kultainen pesäpallomaila. Ikari ja Maniwa ottavat tehtäväkseen pidättää syyllisen ja pistää loppu hänen rikoksilleen. Heidän metsästyksensä ei tuota tulosta, mutta loppujen lopuksi tutkimus päättyy molempien miehien poliisietsivän viran menetykseen.
Kun hyökkäykset jatkuvat, paljastuu, etteivät ne ole täysin satunnaisia. Sen sijaan Lil' Slugger vaikuttaa hyökkäävän kriisissä olevien ihmisten kimppuun, ja hyökkäykset, väkivaltaisuudestaan huolimatta, johtavat jollain lailla uhrin elämän paranemiseen. Maniwa vakuuttuu siitä, että Lil' Slugger on yliluonnollinen voima, joka on tullut pelastamaan epätoivoiset tragedioistaan, väkivallan kautta. Maniwa alkaa käyttäytymään pakkomielteisesti, hän julkaisee kotitekoisella radiolla varoituksia Lil' Sluggerista ja alkaa etsiä tapaa, jolla voisi tappaa yliluonnolliselle pahoinpitelijälle.
Kun julkinen pelko Lil' Sluggerista lisääntyy, niin myös hänen (arvioidut) hyökkäyksensä, ja totuuden ja tarun välinen raja hämärtyy. Samaan aikaan, julkinen innostuneisuus Maromi-televisiosarjan alkamisesta kohoaa fanaattisiin korkeuksiin, aivan kuin hyökkääjän pelko ruokkisi innostusta.
Asiat saavat päätöksen sinä iltana, kun Maromi-ohjelma saa ensi-iltansa. Ikari, nyt yksityinen henkivartija, ja Maniwa, nyt harhaileva "ritari", yrittävät taistella Lil' Sluggeria, nyt uskomattoman voimakasta voimaa, vastaan. He kuulustelevat Tsukikoa, ja hän tunnustaa Maromin perustuvan oikeaan koiranpentuun, jonka Tsukiko oli vastuuttomasti antanut kuolla kun hän oli lapsi. Tekonsa tunnustamisen sijaan nuori Tsukiko keksi tarinan pesäpallomailaa kantavasta, rullaluistelevasta koiranpennuntappajasta - se oli Lil' Sluggerin ensimmäinen "hyökkäys".
Loppujen lopuksi Lil' Slugger on paranormaali seuraus Tsukikon häpeästä ja pelosta, mikä oli myöhemmin herännyt henkiin kun aikuisen Tsukikon oli epätoivoissaan paettava vastuuta, ja hän oli ruvennut pelkäämään julkisuutta ja ihmisiä. Tsukiko tavallaan onnistuu täyttämään työnsä odotukset. Hän kehittää hahmon: Lil' Sluggerin, josta tulee aivan yhtä suuri sensaatio kuin Maromista. Kun Tsukiko viimeinkin tunnustaa totuuden, hän samalla hyväksyy syyllisyyden Maromin kuolemaan, ja Lil' Slugger on päihitetty.