hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Waino Edward Hendrickson
Waino Edward Hendrickson (18. kesäkuuta 1896 – 22. kesäkuuta 1983) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko sekä Alaskan territorion viimeinen kuvernööri.
Hendricksonin vanhemmat olivat suomalaisia, mutta Waino itse syntyi Alaskan pääkaupungissa Juneaussa. Vanhempiensa lisäksi Wainon perheeseen kuului yksi veli. Hänen isänsä oli kaivostyöläinen ja hänen äitinsä piti 20-huoneista hotellia nimeltä "The Rocklin House" (Samalla paikalla jossa nykyään sijaitsee "Baranof Hotel" -niminen hotelli).
Vuonna 1916 Hendrickson valmistui Juneau High Schoolista. Hän työskenteli isänsä tapaan kaivostyöläisenä ja menetti osan toisen silmänsä näöstä onnettomuudessa. Hendrickson liittyi armeijaan vuonna 1918 ja taisteli Ranskassa aselevon allekirjoittamiseen asti.
Vuonna 1924 Hendrickson meni naimisiin Brittiläisestä Kolumbiasta kotoisin olleen sairaanhoitaja Marion Kingsnorth Jonesin kanssa. Muutaman vuoden päästä Hendrickson meni töihin Alaska Laundry -nimiseen pesulayritykseen ja toimi yhtenä yhtiön omistajista noin kaksikymmentä vuotta.
Annika Ardin
Annika Ardin (ent. Åsvik; s. 28. maaliskuuta 1954) on suomalainen tietokirjailija, toimittaja ja kustantaja. Hän on toiminut Lastentarhanopettajaliiton tiedotussihteerinä, Lastentarha-lehden päätoimittajana ja Kirjakauppalehden päätoimittajana. Hän on Suomen tietokirjailijat ry:n jäsen ja yhdistyksen Päijät-Hämeen aluevastaava. Ardinin kohutuin teos oli vuonna 2004 ilmestynyt "Miesten paratiisi" (Johnny Kniga), joka kertoi länsimaisten miesten ja thaimaalaisten naisten kanssakäymisestä ja jonka hän kirjoitti yhdessä tyttärensä Annabella Åsvikin (s. 1978) kanssa.
Vuoden 1982 Atlantin hurrikaanikausi
Vuoden 1982 Atlantin hurrikaanikausi alkoi 1. kesäkuuta 1982 ja päättyi 30. marraskuuta 1982, koska tänä aikana muodostuvat useimmat trooppiset hirmumyrskyt Atlantin valtameressä. Kauteen kuului 6 trooppista myrskyä, joista 2 oli hurrikaaneja.
Trooppinen matalapaine muodostui Kuuban länsipuolella 1. kesäkuuta ja vahvistui myrskyksi 3.6. Alberto suuntasi koillista kohti ja kehittyi lyhyeksi aikaa luokan 1 hurrikaaniksi ja vahvistuva tuulishearin vuoksi heikentyi myrskyksi ja haihtui Florida Keysin lähellä 6.6. Kuubassa raportoitiin 23 kuolonuhria tulvien vuoksi, minkä lisäksi tupakkaviljelmät kärsivät vahinkoja.
Kauden ensimmäinen subtrooppinen myrsky muodostui itäisellä Meksikonlahdella 18. kesäkuuta, liikkui koilliseen koko elinkaarensa ajan ja haihtui Newfoundlandin kohdalla 20.6. Se aiheutti kolme kuolonuhria Floridassa.
Afrikan rannikolta lähtenyt trooppinen aalto vahvistui matalapaineeksi 28. elokuuta ja nopeasti sen jälkeen myrskyksi. Myrskyn silmä havaittiin 31.8. 6. syyskuuta se oli haihtunut.
Matalapaine 3 muodostui Pienten Antillien itäpuolella 6. syyskuuta ja haihtui Bahaman itäpuolella 9.9.
9. syyskuuta Meksikonlahdella havaittiin subtrooppinen matalapaine, joka kääntyi pohjoiseen ja vahvistui myrskyksi 10.9. Se saavutti korkeimman tuulennopeutensa 105 km/h ennen rantautumista Texasissa. Se jatkoi sisämaahan ennen kuin hajosi Keski-Arkansasissa 13.9.
Dominikaanisen tasavallan pohjoisrannikolla muodostui trooppinen matalapaine 13. syyskuuta, joka seuraavana päivänä todettiin trooppiseksi myrskyksi ja nimettiin "Debby"ksi. Kehityttyään hurrikaaniksi 14.9. se kääntyi koilliseen kohti Bermudaa, joka selvisi vähin vahingoin ja ilman kuolonuhreja. Newfoundlandissa se ilmeni sadekuuroina, joista ei kuitenkaan aiheutunut vahinkoja.
"Matalapaine 6" muodostui 16. syyskuuta 1 400 kilometriä länteen Kap Verdestä ja haihtui Leewardsaarten itäpuolella 20.9.
Matalapaine 6:n jäänteet luoteeseen ja "Matalapaine 7" muodostui 25. syyskuuta 443 kilometriä Bermudasta länteen. Se haihtui 27.9. Nova Scotian kaakkoispuolella.
Trooppinen aalto lähti liikkeelle Afrikan rannikolta 23. syyskuuta ja se nimettiin Trooppinen matalapaine 6:ksi 30.9. Ilmavoimien kone mittasi tuulten nopeudeksi 64 km/h ilmanpaineeksi 1003 millibaaria, jonka jälkeen se nimettiin "Ernesto"ksi. 2. lokakuuta toinen ilmavoimien kone mittasi 114 km/h tuulen nopeuden. Seuraavana päivänä myrskyä ei kuitenkaan enää tunnistettu. Sen ei tiedetä aiheuttaneen vahinkoja.
Mirko Bortolotti
Mirko Bortolotti (s. 10. tammikuuta 1990 Trento) on Italialainen moottoriurheilija.
Hän aloitti autourheilu-uransa kartingsarjoista ja siirtyi vuonna 2005 Italian Formula Renault -talvisarjaan ja Formula Gloria -luokkaan. Seuraavana vuonna hän kilpaili Formula Junior ja Formula Azzurra -luokissa saavuttaen jälkimmäisessä vuoden tulokas palkinnon ja toisen sijan sarjassa. Vuonna 2007 Bortolotti siirtyi Italian F3-sarjaan voittaen sarjan mestaruuden seuraavana vuonna. Palkintona mestaruudestaan Bortolotti sai testata Ferrarin F1-autoa Fioranon radalla marraskuussa 2008 yhdessä Edoardo Piscopon ja Salvatore Cicatellin kanssa. Bortolotin ajama aika 59,111 sekuntia oli nopein aika, joka F2008-autolla oli ajettu radalla. Bortolotti oli myös ehdolla Felipe Massan korvaajaksi F1-kaudella 2009.
Vuonna 2009 Bortolotti kilpaili F2-luokassa saavuttaen yhden voiton ja neljännen sijan sarjapisteissä. Samana vuonna hän ajoi muutaman kilpailun F3 Euroseries -sarjassa saavuttaen yhden kolmossijan. Vuonna 2010 hän kilpaili GP3-luokassa Addax Teamin kuljettajana. Yhden kakkossijan ja 16 pistettä saavuttanut Bortolotti oli sarjan loppupisteissä yhdestoista.
Vuonna 2011 Bortolotti palasi takaisin Formula 2 -sarjaan voittaen sarjan mestaruuden ylivoimaisesti. Hän sai palkinnoksi testata Williamsin F1-autoa Abu Dhabin nuorten kuljettajien testeissä.
Vuonna 2013 Bortolotti voitti Eurocup Mégane Trophy -sarjan mestaruuden. Vuonna 2014 Bortolotti kilpaili uudessa Formula Acceleration 1 -sarjassa sijoittuen sarjan toiseksi. Samana vuonna hän kilpaili Italian GT Championship ja Lamborghini Super Trofeo -sarjoissa.
Katalin Kovács
Katalin Kovács (s. 29. helmikuuta 1976 Budapest, Unkari) on unkarilainen meloja.
Kovács on voittanut kajakkimelonnassa kolme olympiakultaa ja 31 maailmanmestaruutta. Hän sai ensimmäisen MM-mitalinsa Dartmouthissa 1997 kuuluttuaan Unkarin hopeajoukkueeseen kajakkinelosen 500 metrin kilpailussa. Ensimmäisen maailmanmestaruutensa hän voitti Szegedissä 1998 kajakkinelosen 200 metrillä. Vuoden 2006 Szegedin MM-kilpailuissa hän voitti kuusi maailmanmestaruutta. Hän on voittanut neljä maailmanmestaruutta kajakkiyksikön 500 ja 1 000 metrillä. Kajakkikaksikossa hän on voittanut viisi maailmanmestaruutta 200 metrillä sekä kaksi mestaruutta 500 ja 1 000 metrillä. Kajakkinelosissa hänellä on viisi MM-kultaa 200 metrillä, kahdeksan 500 metrillä ja yksi 1 000 metrillä.
Kovács on voittanut olympiakultaa kajakkikaksikon 500 metrillä Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008 ja kajakkinelosen 500 metrillä Lontoossa 2012. Hopeaa hän on saanut Sydneyssä 2000 kajakkikaksikon ja -nelosen 500 metrillä sekä 2004 ja 2008 kajakkinelosen 500 metrillä ja 2012 kajakkikaksikon 500 metrillä.
Ilmanvaihto
Ilmanvaihto tarkoittaa rakennuksen sisäilman poistoa ja korvaamista toista kautta tuodulla ulkoilmalla sekä sisäilman puhdistusta. Ilmanvaihdon tehtävänä on tuoda rakennukseen puhdasta ilmaa siellä oleskelevien ihmisten tai muiden eläinten hengitykseen ja poistaa ilmasta siihen kertyneet epäpuhtaudet.
Ilmanvaihto perustuu paine-eroihin, joiden takia ilma virtaa suuremmasta paineesta pienempään. Paine-erojen syntytavan mukaan ilmanvaihto voi olla joko luonnollinen eli painovoimainen tai koneellinen.
Luonnollisessa ilmanvaihdossa sisä- ja ulkoilman tiheyserot sekä tuloilman ja poistoilman aukkojen korkeuserot synnyttävät paine-eron, jonka ansiosta ilmaa poistuu poistoaukoista ja tuloaukoista tulee korvausilmaa tilalle. Tuloilma-aukot voivat olla muun muassa tuloilmaventtiilejä seinässä, ikkunankarmiventtiilejä, tai yhdistettynä niin sanottuihin tuloilmaikkunoihin tai tuloilmapattereihin.
Koneellisessa ilmanvaihdossa poistoilmakanavan yläpäähän sijoitetaan poistopuhallin, joka huolehtii riittävästä ilman virtauksesta. Poistopuhaltimen toiminta voi olla joko automaattista tai käsin säädettävää. Myös tuloilmaa voidaan puhaltaa koneellisesti rakennuksen sisätilohin. Pelkkään poistopuhallukseen perustuvaa koneellista ilmanvaihtoa kutsutaan poistoilmanvaihdoksi, ja kun järjestelmä sisältää myös tuloilman puhalluksen, puhutaan tulo- ja poistoilmanvaihdosta. Jos tuloilmaa lisäksi kostutetaan tai jäähdytetään, on kyseessä ilmastointi.
Riittävä ja hallittu korvausilman saanti on keskeistä sekä luonnollisen ilmanvaihdon että poistoilmanvaihdon toimivuuden kannalta. Tuloilmapuhalluksen sisältävien järjestelmien etuna on se, että niihin voidaan liittää tuloilman suodatus ja poistoilman lämmön talteenotto, mutta ne vaativat myös enemmän huoltoa ja suodattimien kunnon valvontaa tuloilman puhtauden varmistamiseksi. Sekä luonnollista että koneellista ilmanvaihtoa voidaan tarvittaessa tehostaa ikkunatuuletuksella.
Suomessa asuntojen yleisin ilmanvaihtotapa on painovoimainen ilmanvaihto. Se oli 1960-luvulle saakka lähes yksinomainen ilmanvaihtotapa. Nykyään uusien asuinrakennusten ilmanvaihtoa ei enää yleensä järjestetä painovoimaisena, koska sen ei katsota enää riittävän kaikkiin huonetiloihin. Osittain tämä johtuu uusiin järjestelmiin usein liitetyistä lämmön talteenottojärjestelmistä, jotka edellyttävät koneellista ilmanvaihtoa.
Sisäministeriön julkaiseman rakentamismääräyskokoelman osassa D2 on määritelty tyypillisimpien tilojen vähimmäisilmamaarät pinta-alaa kohden [dm3/s/m2] tai henkilöä kohden [dm3/s/hlö].
Aléxandros Tziólis
Aléxandros Tziólis (; s. 13. helmikuuta 1985 Kateríni, Kreikka) on kreikkalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Monacoa ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Tziólis aloitti pelaajauransa paikallisseura Apollon Litochoriousta. Hän pelasi joukkueessa noin seitsemän vuoden ajan, kunnes vuonna 2002 siirtyi ateenalaisseura Panioniosiin. Hän kuului kolmen pelaamansa kauden aikana joukkueen luottopelaajiin, otteluita kertyi yhteensä 61 ja niissä syntyi kolme maalia. Vuonna 2005 hän sai siirron Kreikan suurseura Panathinaikosiin ja hänestä maksettiin 650 000 euron siirtokorvaus.
Hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa uudessa joukkueessaan ja pelasi ensimmäisellä kaudellaan 2005–2006 21 ottelua. Seuraavalla kaudella hän syrjäytti samalla pelipaikalla heikosti pelanneen Igor Bišćanin. Hän pelasi joukkueessa yhteensä neljän kauden ajan, yhteensä 82 ottelua ja viisi maalia.
7. tammikuuta 2009 Tziólis siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella saksalaisseura Werder Bremeniin. Kauden päätteeksi joukkueella oli mahdollisuus ostaa pelaajanoikeudet itselleen 1,6 miljoonalla eurolla. Werder Bremen voitti loppukauden aikana Saksan cupin sekä eteni UEFA Cupin loppuotteluun, jossa se kuitenkin hävisi ukrainalaiselle Šah’tar Donetskille.
Kesällä 2009 Tziólis palasi takaisin Panathinaikosiin. Hän ei saanut alkukauden aikana juurikaan vastuuta ja niin lopulta tammikuussa 2010 hän teki sopimuksen italialaisen Sienan kanssa. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 7. helmikuuta 2010 ottelussa Sampdoriaa vastaan.
Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi lainalle espanjalaiseen Racing Santanderiin. Kauden jälkeen hän siirtyi joukkueeseen pysyvällä siirrolla.
Tziólis teki ensiesiintymisensä Kreikan maajoukkueessa 21. tammikuuta 2006 pelatussa ystävyysottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Hän on ollut maajoukkueen mukana myös vuoden 2008 EM-kilpailuissa ja vuoden 2010 MM-kilpailuissa.
Latvian valkovenäläiset
Latvian valkovenäläiset ovat Latviassa asuvia valkovenäläisiä. He ovat Latvian toiseksi suurin vähemmistöryhmä heti venäläisten jälkeen. Toisin kuin venäläiset ja ukrainalaiset, he ovat Latviassa jo useamman vuosisadan asunut vähemmistö, vaikka heistäkin monet ovat muuttaneet paikalle Latvian neuvostomiehityksen aikana.
Valkovenäläisiä on perinteisesti asunut Latgalessa, joka kuului aikoinaan Vitebskin kuvernementtiin. Valkovenäläisiä muutti Väinäjoen varteen etenkin 1600-luvulla Polatskista ja Smolenskista. Valkovenäläiset elivät paikallisten latgallien tapaan maaseudulla, kun taas puolalaiset, venäläiset ja juutalaiset asuivat kaupungeissa. 1920-luvun alku oli valkovenäläisen kulttuurin nousuaikaa Latviassa, ja tuolloin perustettiin esimerkiksi valkovenäläisiä kouluja ja jopa lukioita Ludzaan ja Väinänlinnaan. Latviassa julkaistiin valkovenäläisiä sanomalehtiä, kuten esimerkiksi "Golos Belarusa" -lehteä sekä "Belaruskaya Shkola u Latvii" -aikakauslehteä. Vuodesta 1928 lähtien Riiassa ja Väinänlinnassa toimi valkovenäläisiä teattereita. Latvian venäläiset ja puolalaiset eivät suhtautuneet kovin suopeasti valkovenäläisen kulttuurin kehittämiseen, sillä sille annetut rahat olivat pois heiltä. Vuosina 1924-25 valkovenäläisiä opettajia vastaan nostettiin syytteitä siitä, että he halusivat liittää Latgalen osaksi Neuvostoliittoa. Oikeudenkäynnit aiheuttivat valkovenäläisten koulujen sulkemisen. Valkovenäläiset alkoivat rekisteröidä itsensä venäläisiksi ja puolalaisiksi. Vuonna 1920 Latviassa oli 75 000 valkovenäläistä, mutta kymmenen vuotta myöhemmin vuonna 1930 heitä oli enää 26 000.
Toisen maailmansodan jälkeen valkovenäläisiä muutti Latvian kaupunkien teollisuustyöpaikkoihin esimerkiksi Riikaan, Väinänlinnaan ja Liepājaan. Koulutustasoltaan valkovenäläiset olivat yleensä alemmalla tasolla kuin esimerkiksi juutalaisilla tai ukrainalaisilla siirtolaisilla.
Valkovenäläiset ovat sulautumassa venäläisväestöön. Venäjän kieli valtaa alaa valkovenäjältä, vain viidesosa valkovenäläisistä osaa kieltä ja vielä harvempi käyttää sitä aktiivisesti. Lisäksi seka-avioliitot venäläisten ja valkovenäläisten välillä ovat tavallisia. Lisäksi alhainen syntyvyys ja maastamuutto Valko-Venäjälle ovat vähentäneet heidän määräänsä. Latviassa toimii kaksi valkovenäläistä kulttuuriseuraa, vuonna 1988 perustettu "Svitanak" ja valkovenäjän kieleen keskittynyt "Pramen". Pramenin yhteydessä toimii valkovenäläinen kansallismusiikkiyhtye "Nadežda".
Killers (elokuva)
Killers on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintakomedia, jonka on ohjannut Robert Luketic. Elokuvan pääosissa esiintyvät Katherine Heigl ja Ashton Kutcher.
Soutu kesäolympialaisissa 1972
Vuoden 1972 kesäolympialaisten soutu järjestettiin 27. elokuuta – 2. syyskuuta 1972 Oberschleißheimissä, Saksassa. Tämä oli 16. kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 440 osanottajaa 27 eri maasta. Soutu järjestettiin ainoastaan miehille viimeistä kertaa. Tapahtumia oli seitsemän.
Galunggung
Mount Galunggung () on aktiivinen kerrostulivuori Länsi-Jaavalla, Indonesiassa. Galunggung on purkautunut muutaman kerran. Vuoden 1822 purkauksen voimakkuus oli vulkaanisella räjähdysasteikolla viisi. Yli 4 000 ihmistä menehtyi. Pyroklastinen tuhkapilvi ulottui noin 10 kilometrin päähän. Vuoden 1982 purkauksessa kuoli 68 ihmistä, purkauksen voimakkuus oli neljä.
Jimi Heikkinen
Jimi Heikkinen (12. syyskuuta 1981 Sotkamo) on suomalainen entinen pesäpalloilija, jonka seura oli pääosan urasta Sotkamon Jymy. Hän myös edusti Superpesiksessä kahden kauden ajan Joensuun Mailaa.
Heikkinen pelasi ulkokentällä ykkösvahtina ja sisäpelissä vaihtelevasti kakkoskärjessä, yleensä numerolla kahdeksan. Hän voitti urallaan yhteensä 5 kultaa, 3 hopeaa, yhden pronssin sekä pelasi 3 Itä-Länsi-ottelua.
Jimi Heikkinen on tunnettu myös SuperJymy Oy:n osaomistajana, ja erittäin räiskyvänä persoonana pelikentillä.
Heikkinen kärähti törkeästä rattijuopumuksesta skootterilla ajaessaan kesällä 2013 Kajaanissa. Häneltä mitattiin ajon jälkeen 0,59 milligrammaa alkoholia litrassa uloshengitysilmassa, eli 0,06 milligrammaa yli törkeän rattijuopumuksen rajan.
149 Medusa
149 Medusa on Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi J. Perrotin vuonna 1875. Nimensä pikkuplaneetta sai kreikkalaisen mytologian Medusa-gorgon mukaan.
Jarkko Tuikka
Jarkko Tuikka (s. 5. helmikuuta 1988) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelasi Sotkamon Jymyssä.
Tuikka teki vuonna 2009 yksivuotisen sopimuksen Jymyn kanssa kaudelle 2010. Tuikka voittanut peliurallaan yhden mestaruuden (2011), kaksi hopeista SM-mitalia sekä yhden pronssin. Tuikka on pelannut suomensarjaa Manse PP:ssä kausilla 2012 ja 2013 sekä ykköspesistä Manse PP:ssä kautena 2014.
22 Bullets
22 Bullets () on Richard Berryn ohjaama ja Luc Bessonin tuottama tositapahtumiin perustuva ranskalainen jännityselokuva vuodelta 2010. Elokuvan keskiössä on Marseillen mafian johdossa toiminut Charly Matteï (Jean Reno), joka haluaisi jättää rikollisen uran taakseen ja elää tavallista arkea perheensä kanssa. Charlyyn kuitenkin ammutaan parkkihallissa 22 luotia mutta hän jää ihmeen kaupalla eloon ja sotkeentuu jälleen mafian välienselvittelyihin.
Elokuva pohjautuu löyhästi Jacky Imbertin elämään ja Franz-Olivier Giesbertin kirjaan "L'immortel".
Nyt-liitteen viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle tähtikeskiarvon 1,8.
Episodi-lehdessä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle pisteitä keskiarvona 2,00.
673 Edda
673 Edda on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi J. H. Metcalf vuonna 1908. Nimensä pikkuplaneetta sai muinaisnorjalaisen mytologisia runoja sisältävän kokoelman mukaan. Ennen nimeämistään kohde tunnettiin tunnuksella 1908 EA.
Budapest Stars
Budapest Stars on unkarilainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Unkarin ja Romanian yhteisessä pääsarjassa MOL ligassa. Joukkue pelaa kotipelinsä tummansinisissä peliasuissa.
Budapest Stars perustettiin vuonna 2001. Kaudella 2009–2010 Stars voitti MOL ligan mestaruuden.
Habakuk (gospel-yhtye)
Habakuk on vuonna 1998 perustettu suomalainen yhtye, joka soittaa kristillistä rockia ja poppia. Yhtye voitti Gospelin SM-kilpailun vuonna 1999 .
Enjoy and Get It On
Enjoy and Get It On on ZZ Topin kappale vuodelta 1977. Se julkaistiin albumilla "Tejas", jolla se päättää a-puolen. Kappaleen kirjoittajaksi on merkitty Frank Beard, Billy Gibbons ja Dusty Hill.
Modesto
Modesto on kaupunki Stanislauksen piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on piirikuntansa keskuskaupunki. Kaupungin asukasluku on 188 856 () ja pinta-ala 92,7 neliökilometriä. Kaupunki on perustettu 1870-luvulla. Se on nimetty luultavasti finanssimies William C. Ralstonin mukaan.
Latvian puolalaiset
Latvian puolalaiset ovat Latviassa asuvia puolalaisia. Puolalaisten perinteiset asuinalueet Latviassa sijaitsevat Latgalen historiallisella alueella, jossa he vaikuttivat myös paikallisen väestön kulttuuriin, kieleen ja uskontoon. Nykyisin puolalaiset ovat neljänneksi suurin vähemmistöryhmä Latviassa.
Puolalaisia alkoi tulla Latviaan niin sanottuna puolalaisaikana vuodesta 1562. Latgalen alue oli päätynyt Puolan vallan alle Liivinmaan sodassa. Puolalaisista tuli alueen yläluokkaa ja he omistivat moisioineen laajoja maa-alueita. Puolalaisten merkitys alueella väheni vasta kun Latgale liitettiin Venäjään vuonna 1772. Väinänlinna oli erityisen tärkeä puolalaisen kulttuurin keskus. Puolan kapinan aikaan vuonna 1863 myös Latgalessa oli levottomuuksia. Niiden jälkeen alueella alkoivat venäläistämistoimet. Latinalaisilla aakkosilla kirjoitetut kirjat kiellettiin ja puolan kielen opetus oli käytännössä mahdotonta. Latgalen vaikeuksien takia 1800-luvun lopussa Riiasta tuli tärkein puolalaisen kulttuurin keskus. Riikaan tuli ensimmäinen puolalainen koulu ja Polyteknisen korkeakoulun puolalaiset osakunnat.
Latvian itsenäistyttyä noin kolmasosa puolalaisista asui Latgalessa. 1920- ja 1930-luvuilla Puolasta tuli myös jonkin verran maahanmuuttajia kausiluontoisiin maataloustöihin. Suurin osa puolalaisista työskenteli kuitenkin teollisuuden parissa. Puolalaisten ja latvialaisten keskinäiset suhteet olivat melko hyvät, vaikkakin ne kiristyivät 1930-luvulla tiukempien vähemmistölakien myötä. Puolalainen unioni oli tärkein puolalaisia edustava järjestö. Unionilla oli Väinänlinnassa talo, jossa harjoitettiin erilaista kulttuuritoimintaa. Ensimmäisen neuvostomiehityksen aikana puolalaisia kyyditettiin Siperiaan ja Saksan miehityksen aikana heitä toimi maanalaisessa kommunistisessa liikkeessä partisaaneina. Ennen toista neuvostomiehitystä monet puolalaiset lähtivät pakoon. Neuvosto-Latvian aikana puolalaisia muutti töihin Latviaan Valko-Venäjältä ja Ukrainasta. Latvian kansallisen heräämisen aikaan myös puolalainen kulttuurielämä aktivoitui ja puolalaisia kouluja perustettiin Riikaan, Väinänlinnaan ja Liepājaan.
Puolan kieli on menettänyt historiallisen asemansa ja nykyisin vain viidesosa Latvian puolalaisista osaa sitä. Sen opetusta annetaan yhteensä viidessä eri kaupungissa. Puolalaisissa kouluissa käy tuhansia oppilaita. Monet katoliset kirkot pitävät jumalanpalveluksia myös puolaksi.
Rodrigo Galatto
Rodrigo José Galatto (s. 10. maaliskuuta 1983 Porto Alegre, Brasilia) on brasilialainen jalkapallomaalivahti.
Galatto on Grêmion kasvatti. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 26. marraskuuta 2005 ottelussa Náuticoa vastaan.
Vuonna 2008 Galatto siirtyi Paranaenseen, jossa hän onnistui nopeasti saamaan itselleen ykkösvahdin paikan. Hän pelasi 1½-kauden aikana maan pääsarjatasolla yhteensä 58 ottelua.
22. tammikuuta 2010 hän siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella bulgarialaiseen Liteks Lovetšiin. Hän teki joukkueessa ensiesiintymisensä 26. helmikuuta 2010 ottelussa Lokomotiv Mezdraa vastaan.
6. elokuuta 2010 Galatto teki kolmivuotisen sopimuksen espanjalaisen Málagan kanssa, joka maksoi hänestä 1,2 miljoonan euron siirtokorvauksen.
Tihutöiden tivoli
Tihutöiden tivoli ("The Carnivorous Carnival") on yhdeksäs kirja kolmetoistaosaisessa yhdysvaltalaisen Lemony Snicket -nimen takana toimineen Daniel Handlerin kirjoittamassa lasten- ja nuortenkirjasarjassa "Surkeiden sattumusten sarja".
Tarina alkaa, kun Baudelairet ovat yhä kreivi Olafin auton takakontissa kuuntelemassa Olafin ja hänen seurueensa jutustelua heidän suunnitelmistaan. He puhuvat myös naisesta nimeltä Madame Lulu, joka on joka kerran kertonut Olafille Baudelairien olinpaikan. Olaf pysähtyy ja Baudelairet hiipivät ulos. He huomaavat tulleensa Tivoli Tiritombaan.
Baudelairet naamioivat itsensä Olafin takakontin antimien avulla kummajaisiksi. Sunny kietoutuu valepartaan esittääkseen susilapsi Chaboa, ja Violet ja Klaus tunkeutuvat yhteen suureen paitaan ollakseen kaksipäinen ihminen, 'Beverly' ja 'Elliot'. Madame Lulu palkkaa lapset heti ja vie heidät kummajaisten luo. Colette on käärmenainen, Hugo on kyttyräselkä ja Kevin on molempikätinen.
Seuraavana aamuna he kuulevat Olafin kysyneen kristallipallolta "Ovatko Baudelairen vanhemmat yhä elossa?" ja sen vastanneen "Kyllä, he ovat Mortmain-vuorilla". Sitten lapset menevät harjoittelemaan näytökseen. Myöhemmin Olaf saapuu leijonalauman kanssa ja ilmoittaa, että joku kummajaisista heitetään leijonakuoppaan.
Orvot menevät Lulun telttaan kuulustelemaan häntä. He löytävät pöytäliinan alta salaisen lehtiartikkelikirjaston ja selvittävät, mistä maagiset efektit tulevat. Lulu astuu sisään, murtuu, paljastaa itsensä ja myöntää olevansa vain Olivia-niminen nainen, joka haluaa antaa ihmisille haluamansa. Olivia on VPK:n jäsen, ja hän kertoo lapsille VPK:n valeasuista ja järjestössä tapahtuneesta skismasta.
Yöllä Esmé Kurjimo ilmestyy kummajaisvaunuun ja kertoo, että kuka tahansa valitaan heitettäväksi leijonien kuoppaan, hänen pitää heittää sinne sen sijaan Madame Lulu. Jos he tekevät niin, he pääsevät osaksi kreivi Olafin teatteriseuruetta. Seuraavana aamuna orvot alkavat järjestää pakoaan tivolista.
Valtava, julma yleisö saapuu paikalle, ja Olaf avaa dramaattisesti paperin, joka kertoo, kenet heitetään leijonille. Beverly ja Elliot valitaan. He pääsevät pakoon ja aikaansaavat kaoottisen vaiheen, jonka keskellä yksi Olafin kätyri ja Olivia kaatuvat leijonakuoppaan ja kuolevat.
Olaf ei vaikuta vieläkään tunnistavan Baudelaireja, ja hän liittää heidät seurueeseensa muiden kummajaisten kanssa, ja yhdessä he lähtevät vuorille, Violet ja Klaus takana olevassa asuntovaunussa, Sunny autossa. Olaf paljastaa sitten Lulun kertoneen hänelle heidän henkilöllisyytensä, jolloin vastapalkatut kummajaiset leikkaavat vaunun irti autosta.
Joan Oriol
Joan Oriol i Gràcia (s. 5. marraskuuta 1986 Cambrils, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Osasunaa ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Hän nousi kaudeksi 2010–2011 Villarrealin edustusjoukkueeseen pelattuaan aiemmat kaksi kautta seuran reservijoukkueessa.
Timo Grönlund
Timo Tapio Grönlund (s. 6. tammikuuta 1954 Tampere) on suomalainen meloja, joka kilpaili kanadalaiskanootilla. Hän kilpaili kansainvälisellä tasolla 1970–1980-luvulla ja edusti seuratasolla Pirkka-Melojia ja Tampereen Vihuria.
Grönlund karsiutui Montrealin olympialaisissa 1976 välierissä kanadalaisyksiköiden 500 metrillä ja keräilyerissä 1 000 metrillä. Moskovassa 1980 hän sijoittui kuudenneksi sekä 500 että 1 000 metrillä. Los Angelesin olympialaisissa 1984 hän oli neljäs 1 000 metrillä ja viides 500 metrillä. Soulissa 1988 hän karsiutui 500 metrillä välierissä ja 1 000 metrillä keräilyerissä.
MM-kilpailuissa Grönlund sijoittui kanadalaisyksiköissä 500 metrillä kahdeksanneksi ja 1 000 metrillä seitsemänneksi vuonna 1973, 1 000 metrillä kuudenneksi ja 10 000 metrillä viidenneksi 1975 sekä 10 000 metrillä neljänneksi 1983. Hän saavutti nuorten EM-pronssia yksiköiden 500 metrillä vuonna 1971. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän voitti 18 kultamitalia vuosina 1973–1988.
Grönlund voitti yhteensä 85 Suomen-mestaruutta, joista yksi tuli maratonmelonnasta. Kanadalaisyksiköissä hän voitti mestaruuden 500 metrillä vuosina 1971–1986 ja 1989–1990, 1 000 metrillä 1970–1986 ja 1988–1990 sekä 10 000 metrillä 1971–1986 ja 1988–1990.
Timo Grönlundin serkku Lasse Grönlund voitti 21 Suomen-mestaruutta kanadalaiskaksikoissa, muun muassa Timo Grönlundin parina vuosina 1970–1975.
Seututie 486
Seututie 486 johtaa Puhoksesta valtatien 6 liittymästä Kiteen keskustan kautta Tohmajärvelle, jossa se risteää valtatien 9 kanssa. Täältä se johtaa liikenneympyrään, josta lähtevät myös tiet 494, 4941 ja 4940, ja matkalla on myös rautatien tasoristeys. Tie kulkee Jouhkolan, Akkalan ja Riikolan kautta. Tien pituus on noin 15 kilometriä.
Tie on kestopäällystetty, nopeusrajoitus on enimmäkseen 80 km/h.
Sven
Sven on skandinaavinen miehen etunimi, joka merkitsee "poikaa", "nuorukaista". Nimi on ollut käytössä jo keskiajalla, ja se on ollut myös muutamilla Ruotsin, Norjan ja Tanskan kuninkailla. Suomessa nimestä ovat käytössä myös muunnelmat Soini ja Veini.
Vuoden 2009 loppuun mennessä nimi Sven on Suomessa annettu Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan 6 859 miehelle sekä muutamalle naisellekin. Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Svenin nimipäivä on 21. elokuuta, samana päivänä, jolla Soini ja Veini ovat suomenkielisessä kalenterissa.
Punanaamatimali
Punanaamatimali ("Liocichla phoenicea") on Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiassa tavattava pyrstötimaleihin kuuluva varpuslintu.
Kooltaan punanaamatimali on 23–24 cm. Laji on väritykseltään pääosin oliivinruskea. Naama ja siivet ovat väriltään kirkkaan punaiset ja siivissä on myös ruskeaa väriä, joka näkyy parhaiten linnun ollessa lennossa. Punanaamatimalin pyrstö on musta ja pyrstön reunat ovat oranssit.
Punanaamatimalia tavataan alueelta, joka ulottuu Intiasta, Kaakkois-Aasiaan ja Kiinaan. Lajin elinympäristöä ovat subtrooppisten metsien aluskerrokset ja metsien reunamaiden tiheiköt. Punanaamatimali on vuoristoinen laji ja sen elinympäristöt sijaitsevat yleensä 1 200–2 200 metrin korkeudella merenpinnasta. Talvisin lajia tavataan myös matalammalla kasvavista metsistä.
Punanaamatimali on melko arka lintu ja piileskelee metsien sisäosissa. Ravintonaan laji käyttää marjoja, siemeniä sekä hyönteisiä. Linnun pesimäkausi kestää toukokuulta heinäkuulle. Punanaamatimalit rakentavat kuppimaisen pesänsä sammalista ja ruohoista. Naaras munii kahdesta neljään sinistä munaa.
3. Liga -kausi 2008–2009
3. Liga-kausi 2008–2009 oli Saksan jalkapallon kolmossarjan, 3. Ligan, ensimmäinen kausi. Kauden mestaruuden voitti 1. FC Union Berlin, joka nousi Fortuna Düsseldorfin kanssa 2. Bundesliigaan.
Philipp Eng
Philipp Eng (s. 28. helmikuuta 1990 Salzburg) on itävaltalainen moottoriurheilija.
Kilpailtuaan karting-sarjoissa vuosina 2003–2006 hän siirtyi Formula ADAC BMW -sarjaan vuonna 2006. Hän voitti sarjan mestaruuden vuonna 2007. Vuonna 2008 Eng kilpaili Saksan Formula 3 -mestaruussarjassa. Seuraavana vuonna hän kilpaili F2-luokassa voittaen yhden kilpailun, ollen ensimmäinen itävaltalainen F2-voittaja sitten Jo Gartnerin ja Paun GP:n vuonna 1983. Eng jatkoi F2-sarjassa kaudella 2010. Hän saavutti kolme voittoa ja 6 sijan MM-taulukossa. Eng on testannut myös Ocean Racing Technologyn autoa. Vuonna 2011 Eng ajoi ADAC GT Masters-sarjassa yhteensä 11 kilpailua. Vuodesta 2012 Eng on ajanut Porsche Supercup-sarjaa. Vuonna 2015 Eng onnistui voittamaan sarjan mestaruuden.
Dema
William de Mattia, taiteilijanimeltään Dema (s. 28. huhtikuuta 1983 Criciúma, Santa Catarina, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai oikea laitapuolustaja.
Dema pelasi kotimaassaan Brasiliassa Figueirensen joukkueessa ennen siirtymistään Kreikkaan Skoda Xanthin joukkueeseen vuonna 2005. Dema pelasi Kreikassa vuoteen 2007 saakka käyden välillä lainalla divisioonajoukkue Kastoriassa.
Vuonna 2008 Dema palasi Brasiliaan alasarjajoukkue Santa Cruziin, mistä hän siirtyi seuraavana vuonna Marcílio Diasin riveihin. Suomeen Dema tuli 2009 Ykkösessä pelaavan PoPan joukkueeseen, missä hän pelasi 24 ottelua ja teki kuusi maalia. Kaudeksi 2010 hän siirtyi liigaseura Tampere Unitediin lainalle. Elokuussa 2010 Dema siirtyi HJK:hon vahvistamaan seuran rivejä euro-otteluihin. Kauden 2011 Dema aloitti omistajaseurassaan PoPa:ssa, mutta siirtyi kesän 2011 siirtoikkunan viime hetkillä vahvistamaan Hakaa loppukaudeksi.
Jamaikan maanjäristys 1692
Jamaikaa koetteli 7. kesäkuuta 1692 maanjäristys, jonka seurauksena suuri osa Port Royalin kaupungista vajosi mereen. Vedenalaisissa arkeologisissa kaivauksissa löydettiin taskukello, joka oli tehty 1600-luvulla. Sen viisarit olivat pysähtyneet 11:43, mistä pääteltiin järistyksen tarkka tapahtumisaika. Myös silminnäkijälausunnot vahvistavat ajankohdan.
Järistys sai aikaan maanvyörymiä ja tsunamin.
Hukkaääni
Hukkaääni on vaaleissa annettu ääni, joka käytetystä vaalitavasta johtuen ei vaikuta ratkaisevasti lopputulokseen. Niitä voi syntyä kahdella tavalla:
Näiden perusteella hukkaääni määritellään kahtalaisesti:
Korkea äänikynnys todennäköisesti lisää ensimmäisen tyypin hukkaäänten määrää.
Vaalitapaa, jossa hukkaäänien osuus jää pieneksi, voidaan pitää toivottavana oikeudenmukaisuuden tavoittelemiseksi sekä siksi, etteivät äänestäjät kokisi joutuneensa syrjään hallinnosta tai menettäisi luottamustaan demokratiaan. Hukkaäänien vastustajien kehittämiä vaalitapoja ovat siirtoääni ja IRV (instant-runoff voting). Näiden vaalitapojen vastustajat vetoavat siihen, että kaikilla vaalitavoilla syntyy hukkaääniä, ellei tulos ratkea täsmälleen yhden äänen erolla. Toinen peruste on, että yksikään annettu ääni ei mene hukkaan, vaan lähettää poliittisen signaalin, joka otetaan huomioon seuraavia vaaleja valmisteltaessa.
Vaalikampanjan aikana johtava ehdokas tai puolue saattaa kehottaa vähemmän suosittujen ehdokkaiden tai puolueiden kannattajia äänestämään taktisista syistä oman ehdokkaansa sijasta itseään, jotta heidän antamansa äänet eivät mahdollisesti menisi hukkaan. Joissakin vaalitavoissa taas vähemmän suosittujen ehdokkaiden voi olla mahdollista käyttää loogisesti samaa argumenttia päinvastaiseen vaalitulokseen päästäkseen.
Kaksipuoluejärjestelmän vallitessa nimitystä "hukkaääni" ei tavallisesti käytetä toiseksi sijoittuneen ehdokkaan, vaan yleensä kolmanneksi tai sitä alemmaksi sijoittuneiden ehdokkaiden saamista äänistä. Tämä on perua Duvergerin laista, joka kuvaa kaksipuoluejärjestelmän institutionalisoitumista.
Otetaan esimerkiksi vaali, jossa ehdokas A saa 6000, ehdokas B 3100 ja ehdokas C 701 ääntä.
Jos on kyseessä yksittäisen paikan täyttäminen ja käytetään enemmistövaalitapaa, ehdokas A tulee valituksi saamallaan ehdottomalla enemmistöllä äänistä. Tällöin hukkaääniä ovat:
Jos sama äänestystulos saavutetaan vaaleissa, joissa valitaan 12 edustajaa D'Hondtin menetelmällä, kun ehdolla ovat puolueet A, B ja C, paikat jakautuvat näiden kesken suhteessa 8/4/0. Hukkaääniä ovat:
Yksittäistä paikkaa täytettäessä enemmistö äänistä menee laajemmassa merkityksessä joka tapauksessa hukkaan, ellei hyväksyttäviä ääniä saaneita ehdokkaita ole täsmälleen kaksi ja ellei tällainen vaali ratkea yhden äänen erolla. Toinen poikkeus on se, että ehdokkaita on vain yksi, ja tämä saa ainoan vaalissa annetun äänen (tai jos ainoa ehdokas saa yhden äänen enemmän kuin on annettu tyhjiä ääniä, jos (joissakin vaaleissa noudatettu) vaalitapa edellyttää näiden laskemista mukaan tulokseen). Useita paikkoja täytettäessä, erityisesti kun käytetään suhteellista vaalitapaa, hukkaäänien osuus on pienempi kuin yksittäistä edustajaa valittaessa.
Thibaud Gaudin
Thibaud Gaudin (n. 1229 – 26. huhtikuuta 1293) oli Temppeliherrojen ritarikunnan suurmestari elokuusta 1291 lähtien aina kuolemaansa saakka.
Thibaud Gaudinin elämästä ei tiedetä kovin paljon. Hän syntyi aatelisperheeseen, joko Chartresin tai Blois'n alueella Ranskassa. Ennen vuotta 1260 hän aloitti palvelemisensa Temppeliherrain ritaristossa, koska tällöin hän joutui vangiksi Tiberiasin taistelussa. Hurskautensa tähden hän sai itselleen lisänimen "munkki Gaudin".
Thibaud Gaudinin edeltäjä ritarikunnan suurmestarina oli Guillaume de Beaujeu ja hänen seuraajansa oli ritarikunnan viimeinen suurmestari Jacques de Molay.
Löyly löi
Löyly löi on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale vuodelta 1975. Se ilmestyi Juice Leskinen & Coitus Intin esittämänä singlenä, b-puolella ”Seminoloogie boogie woogie”. Singlellä kappaleen esittivät Juice Leskinen (laulu), Mikko Alatalo (taustalaulu), Pena Penninkilammi (urut ja taustalaulu), Eetu Tuominen (sähkökitara ja taustalaulu), Juuso Nordlund (basso), Jukka "Juke" Aronen (rummut) ja Jarno Sinisalo (klavikordi). Sovittajana oli Juice Leskinen. Samaan aikaan Coitus Int julkaisi toisenkin singlen, ”Se oli jautaa” b-puolellaan ”Tarzanin kalsarit”.
Kappaleen syntyyn vaikutti Helsingin Sanomien kriitikon Lauri Karvosen esittämä mielipide, että "ä-, ö-" ja "y"-vokaalit eivät sovi lauluihin ja siksi suomenkielinen kappale ei voi menestyä Eurovision laulukilpailussa. Leskisen mielestä tämä oli ”paskapuhetta”, minkä hän halusi osoittaa tekemällä kappaleen nimeltä ”Löyly löi”.
Huelgas Ensemble
Huelgas Ensemble on Paul Van Nevelin Schola Cantorum Basiliensisissa vuonna 1970 perustama yhtye. Se erikoistui alun perin nykymusiikkiin, mutta on sittemmin keskittynyt keskiajan ja renessanssin musiikkiin. Kokoonpanon ohjelmistoon on usein kuulunut tuntemattomia teoksia muiden muassa Nicolas Gombertilta, Claude Le Jeunelta, Johannes Ciconialta ja Pierre de Manchicourt'lta. Yhtye on julkaissut yli 50 levytystä mm. Sony- ja Harmonia Mundi -levymerkeille. Se on palkittu useaan otteeseen. Se sai nimensä luostarilta lähellä Burgosia.
Hannele Segerstam
Anna-Liisa Hannele Segerstam (o.s. Angervo; s. 19. elokuuta 1943 Mikkeli) on suomalainen viulisti. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1961. Viulunsoiton hän aloitti nelivuotiaana Dina Enderin oppilaana ja jatkoi sitten Sibelius-Akatemiassa Irma Salmela-Suurpään ja Arno Granrothin oppilaana vuoteen 1961. Ensikonserttinsa hän piti 18-vuotiaana Helsingissä 1962, ja se oli suuri arvostelumenestys.
Ensikonserttinsa jälkeen Segerstam opiskeli Pariisissa Leon Nauwincin oppilaana ja vuoden 1962–1963 Pariisin konservatoriossa Henry Merckelin luokalla. Tätä seurasivat vuosina 1963–1965 opinnot Asla-stipendiaattina New Yorkissa Juilliard School of Musicissa, jossa hän suoritti diplominsa opettajanaan Louis Persinger. Myöhemmin hän täydensi vielä opintojaan Ivan Galamianin ja Endre Wolfin johdolla.
Segerstam voitti palkinnon ensimmäisessä valtakunnallisessa Kuopion viulukilpailussa vuonna 1967.
Pohjoismaiden lisäksi hän on konsertoinut laajalti Euroopassa sekä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Ohjelmiston painopiste on ollut 1900-luvun musiikissa. Hän on kantaesittänyt monien suomalaisten säveltäjien teoksia. Aviomiehensä Leif Segerstamin lisäksi näitä ovat Erik Bergman, Per-Henrik Nordgren, Eero Hämeenniemi, Jyrki Linjama, Esa-Pekka Salonen ja Magnus Lindberg).
Suomen Kansallisoopperan orkesterissa Hannele Segerstam toimi 1965–1967 aluksi ensiviulistina ja sitten 2. konserttimestarina. Syksyllä 1967 hänet valittiin Radion sinfoniaorkesterin 2. konserttimestariksi Paavo Berglundin ylikapellimestarikaudella. Syksyllä 1978 hänet valittiin 1. konserttimestariksi Kansallisoopperan orkesteriin, mutta hän palasi pian takaisin RSO:hon. Siellä hän toimi 3. ja sitten 2. konserttimestarina aina vuoden 1999 loppuun asti.
Hän on toiminut viulunsoiton opettajana Sibelius-Akatemiassa ja Länsi-Helsingin Musiikkiopistossa
Juryn jäsenenä hän on ollut Kansainvälisissä Jean Sibelius -viulukilpailussa vuosina 1990 ja 2000, Pohjoismaisissa kamarimusiikkikilpailuissa Kööpenhaminassa 1995, Kuopion viulukilpailussa 1977 ja 1985, Jyväskylässä Juhani Heinosen viulukilpailuissa 2003 ja EBU:n Nuorten Solistien kilpailun Suomen finaalissa 2002.
Yleisradiolle hän on tehnyt useita radio-ohjelmia mm. 1900-luvun tärkeimmistä viuluteoksista.
Hannele Segerstam oli naimisissa kapellimestari, säveltäjä Leif Segerstamin kanssa 1964–1999. Heillä on kaksi lasta. Hannele Segerstamin vanhemmat olivat professori Kyösti Angervo ja lausuntataiteilija Piippa Heliö-Angervo. Hänen sisarensa on oopperalaulaja Heljä Angervo.
Vjatšeslav Butsajev
Vjatšeslav Butsajev (s. 13. kesäkuuta 1970 Toljatti) on entinen venäläinen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1992. Butsajev voitti jääkiekon olympiakultaa IVY:n joukkueessa vuonna 1992.
Jevgeni Davydov
Jevgeni Vitaljevitš Davydov (, s. 27. toukokuuta 1967, Tšeljabinsk) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1990.
Igor Dmitrijev (jääkiekkoilija)
Igor Dmitrijev (19. lokakuuta 1941 - 21. joulukuuta 1997) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija ja valmentaja. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1974. Peliuransa lisäksi Dmitrijev valmensi muun muassa Neuvostoliiton miesten jääkiekkomaajoukkueen kakkosvalmentajana Viktor Tihonovin kanssa.
Juri Fjodorov
Juri Fjodorov (s. 8. heinäkuuta 1949) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1978.
Valeri Fomenkov
Valeri Fomenkov on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1995.
Dmitri Frolov
Dmitri Frolov (s. 22. elokuuta 1966) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1993.
Aleksandr Gerasimov
Aleksandr Gerasimov (s. 19. maaliskuuta 1959) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet on valittu Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1984.
Karim El Ahmadi
Karim El Ahmadi Arrousi (s. 27. tammikuuta 1985 Enschede, Alankomaat) on alankomaalais-marokkolainen jalkapalloilija, joka on Euroopassa pelatessaan edustanut alankomaalaisia seuroja sekä Englannin valioliigassa pelannutta Aston Villaa. Hän on pelannut myös Marokon maajoukkueessa. 185 senttimetriä pitkän El Ahmadin pelipaikka on puolustava keskikenttäpelaaja.
El Ahmadi aloitti jalkapallon harrastamisen 9-vuotiaana UDI:ssa, josta Twenten kykyjenetsijät löysivät hänet ja kutsuivat seuran akatemiaan. El Ahmadi pelasi ensimmäisen virallisen miesten ottelunsa seurassa 21. maaliskuuta 2004 Utrechtia vastaan. Hänestä tuli nopeasti yksi ykkösjoukkueen runkopelaajista, ja hän oli merkittävässä roolissa Twenten yltäessä Mestarien liigaan kaudella 2007–08. 16. huhtikuuta 2008 julkistettiin El Ahmadin viisivuotinen sopimus Feyenoordin kanssa. Siirtokorvaus oli viisi miljoonaa euroa.
El Ahmadi pelasi vuonna 2011 puolen vuoden sopimuksella arabiemiirikuntalaisessa Al-Ahlissa. Hän siirtyi heinäkuussa 2012 Englannin Valioliigassa pelaavaan perinteikkääseen Aston Villaan 3 vuoden sopimuksella.
El Ahmadi ehti edustaa juniorimaajoukkuetasolla myös Alankomaita, mutta vuonna 2005 Alankomaissa pelatussa nuorten MM-turnauksessa hän valitsi Marokon. Marokon A-maajoukkueessa hän on pelannut vuodesta 2008 lähtien.
El Ahmadi oli myös mukana vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoissa, jossa hän pelasi yhden ottelun. Marokon matka katkesi alkulohkoon.
Irek Gimajev
Irek Gimajev (s. 2. syyskuuta 1957, Ufa) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet on valittu Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1982.
Jevgeni Grošev
Jevgeni Grošev (s. 3. huhtikuuta 1937 Moskova – 1. tammikuuta 2013) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekkoilun kunniagalleriaan vuonna 1991.
UEFA-cupin kausi 1991–1992
UEFA-cupin kausi 1991–1992 oli 21. kausi, jolloin pelattiin cupin mestaruudesta. Loppuotteluissa alankomaalainen AFC Ajax voitti italialaisen Torino FC:n.
Gennadi Gusev
Gennadi Gusev on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet on valittu Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1967.
Kansainvälinen katukiekkoliitto
Kansainvälinen katukiekkoliitto (ISBHF) on katukiekon kattojärjestö. Järjestö järjestää vuosittain myös katukiekon maailmanmestaruuskilpailuja.
Juri Hmyljov
Juri Hmyljov (s. 9. elokuuta 1964, Moskova) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. hänet on valittu Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1992.
Sergei Jašin
Sergei Jašin (6. maaliskuuta 1962 Penza) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet on valittu Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1988.
Jan Kaminski
Jan Bronislavovitš Kaminski () on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet on valittu Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekkoilun kunniagalleriaan vuonna 1993.
Aktiiviurallaan, vuosina 1987–1999 Kaminski pelasi Dynamo Moskovassa, Dizel Penzassa, Winnipeg Jetsissä, New York Islandersissä, vuosina 1994–2005 toiminnassa olleessa Utah Grizzliesissä, jonka nimen nykyinen samanniminen seura myöhemmin otti itselleen, Fribourg-Gottéron'ssa ja Rauman Lukossa.
Nykyään hän asuu Kennesaw'ssa, Yhdysvalloissa, missä opettaa jääkiekkoa nuorille.
Valeri Karpov
Valeri Jevgenjevitš Karpov (, 5. elokuuta 1971 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 10. lokakuuta 2014 Tšeljabinsk) oli venäläinen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1993.
Karpov pelasi Neuvostoliiton jääkiekkoliigassa ja NHL:ssä. Vuonna 1991 Karpov kuului Neuvostoliiton nuorten MM-hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi jääkiekkoseuroissa Traktor Tšeljabinsk ja HC CSKA Moskova Venäjällä ennen siirtymistään Pohjois-Amerikkaan. Hän pelasi 56 ottelua Mighty Ducks of Anaheim -seurassa vuonna 1993 76 runkosarjaottelya, teki 14 maalia ja 15 syöttöä. Hän palasi Venäjälle vuonna 1997 ja pelasi kolme vuotta Metallurg Magnitogorskissa, HC Lada Togliattissa ja HC Dynamo Moskova -seuroissa. Karpov palasi vuonna 2001 Metallurg Magnitogorskiin, jossa hän pelasi neljä vuotta. Karpov lopetti uransa vuonna 2005.
Karpov kuoli 10. lokakuuta 2014. Hän oli ollut koomassa heinäkuusta 2014 lähtien saatuaan riidan seurauksena pullosta iskun päähänsä ja kaaduttuaan sen seurauksena portaissa.
Miesten 25 metrin olympiapistooli ammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 2010
Miesten 25 metrin olympiapistoolin maailmanmestaruudesta ammuttiin 5.-6. elokuuta 2010. Henkilökohtaisen kilpailun voitti Venäjän Aleksei Klimov tuloksella 787,1 (585+202,1) ja joukkuekilpailun Kiina uudella maailmanennätyksellä 1749 pistettä.
Ennen MM-kilpailuiden alkua voimassa olleet maailmanennätykset:
Joukkuekilpailun tulokset määräytyivät peruskilpailun tulosten perusteella.
Antti Aine
Antti Esko Henrik Aine (s. 2. toukokuuta 1972 Tampere) on suomalainen juristi ja professori. Hän asuu Turussa.
Koulutukseltaan Aine on oikeustieteiden tohtori ja varatuomari. Hän väitteli Turun yliopistossa helmikuussa 2011 kilpailuoikeudellisella väitöskirjalla "Kilpailu ja sopimus". Hän on hoitanut urheiluoikeuden professuuria Helsingin yliopistossa ja jatkaa syksyllä 2013 kilpailuoikeuden tutkimuksiaan Turun yliopistossa. Sotilasarvoltaan Aine on reservin kapteeni.
Aine toimii myös pesäpallon ja tenniksen pelituomarina. Aine on pesäpallossa A-tason tuomari, eli hän tuomitsee pääsääntöisesti Superpesistä. Aineen ensimmäinen ottelu Superpesiksessä oli 16. elokuuta 2000 pelattu Kankaanpään Maila – Kouvolan Pallonlyöjät. Aine on ollut tuomitsemassa tuomariurallaan kerran miesten Itä–Länsi-ottelun vuonna 2006 sekä kerran naisten Itä–Länsi-ottelun vuonna 2003. Hänet on palkittu kaksi kertaa vuoden pesäpallotuomarina ja kerran vuoden tennistuomarina.
Pesäpallotuomarina
Aleksandr Karpovtsev
Aleksandr Karpovtsev (7. huhtikuuta 1970 Moskova – 7. syyskuuta 2011 Jaroslavl) oli venäläinen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekkoilun kunniagalleriaan vuonna 1993.
Karpovtsev pelasi NHL:ssä kahtenatoista kautena, kaudesta 1993–1994 kauteen 2005–2006. Seuroinaan hänellä olivat New York Rangers, Toronto Maple Leafs, Chicago Blackhawks, New York Islanders ja Florida Panthers. Pisimpään näistä hän edusti Rangersiä, jossa oli voittamassa vuonna 1994 Stanley Cupin mestaruutta. Kotimaassaan Venäjällä hänen seurojaan olivat Dynamo Moskova, Sibir Novosibirsk, Lokomotiv Jaroslavl ja Avangard Omsk.
Karpovtsev aloitti uransa Moskovan Dynamossa. Kauden 1989–1990 jälkeen Quebec Nordiques varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 158. Karpovtsev pelasi kuitenkin vielä kolme kautta Dynamossa. Juuri ennen kauden alkua Quebec kauppasi oikeutensa Karpovtseviin New York Rangersille, jonka kanssa nuori puolustaja teki sopimuksen. Tulokaskaudellaan Karpovtsev voitti Rangersissa Stanley Cupin.
Tynkäkaudella Karpovtsev pelasi osan aikaa vanhassa seurassaan Moskovan Dynamossa. Hän pelasi yhteensä viitenä kautena Rangersissa, joskin lukuisat loukkaantumiset rajoittivat hänen pelaamistaan. Kauden alussa Rangers kauppasi Karpovtsevin Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Mathieu Schneideriin.
Torontossa Karpovtsev joutui kilpailemaan peliajastaan ennen kuin sai vakuutettua valmentaja Pat Quinnin, joka lopulta sijoitti hänet Dmitri Juškevitšin pariksi. Toronto eteni aina konferenssifinaaleihin saakka, joissa kuitenkin tie nousi pystyyn. Karpovtsev joutui jättämään viimeisen pudotuspeliottelun väliin rytmihäiriön vuoksi.
Karpovtsev oli tyytymätön sopimukseensa ja palasi jälleen Moskovan Dynamoon kauden alussa. Toronto lopulta myi hänet Chicago Blackhawksiin vaihdossa Bryan McCabeen. Chicagossa pelatun kolmen kauden aikana Karpovtsev oli pitkiä aikoja poissa lukuisten loukkaantumisten takia. Kaudella Chicago myi hänet New York Islandersiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon.
Karpovtsev pelasi Novosibirskissä kaudet 2006–2007 ja 2007–2008, joiden aikana hän siirtyi Avangard Omskiin. Omskissa Karpovtsev päätti pelaajauransa syksyllä 2007.
Karpovtsev edusti Neuvostoliiton ja Venäjän maajoukkueita useasti. Hän oli mukana voittamassa jääkiekon maailmanmestaruutta vuonna 1993 ja MM-pronssia vuonna 2005.
Karpovtsev sai surmansa lento-onnettomuudessa 7. syyskuuta 2011, kun Lokomotiv Jaroslavlin joukkuetta kuljettanut kone syöksyi maahan Venäjällä. Karpovtsev oli aloittanut samana vuonna Lokomotivin apuvalmentajana. Aiemmin hän oli toiminut kaudella 2009–2010 KHL-seura Ak Bars Kazanin apuvalmentajana.
Jani Alakangas
Jani Alakangas (s. 1975) on monninkyläläinen pesäpallon pelituomari. Alakangas on A-tason tuomari eli hän tuomitsee pääsääntöisesti Superpesistä. Alakankaan ensimmäinen ottelu Superpesiksessä oli 23. toukokuuta 2004 pelattu Oulun Lippo – Seinäjoen Maila-Jussit. Alakangas on ollut tuomitsemassa tuomariurallaan naisten Itä–Länsi-ottelua vuonna 2009 ja miesten Itä–Länsi-ottelua vuonna 2011. Ammatiltaan Alakangas on rehtori.
Pesäpallotuomarina:
Jussi-Pekka Anttila
Jussi-Pekka Anttila (s. 1982) on oululainen pesäpallon syöttötuomari. Anttila on A-tason tuomari eli hän tuomitsee pääsääntöisesti Superpesistä. Anttilan ensimmäinen ottelu Superpesiksessä oli 18. toukokuuta 2008 pelattu Vimpelin Veto – Kiteen Pallo. Ammatiltaan Anttila on vanhempi konstaapeli.
Pesäpallotuomarina
Juha Asunmaa
Juha Asunmaa (s. 1978) on kuopiolainen pesäpallon pelituomari. Asunmaa on A-tason tuomari eli hän tuomitsee pääsääntöisesti Superpesistä. Asunmaan ensimmäinen ottelu Superpesiksessä oli 18. toukokuuta 2003 pelattu Sotkamon Jymy – Imatran Pallo-Veikot. Asunmaa on ollut tuomitsemassa tuomariurallaan kerran miesten Itä–Länsi-ottelun vuonna 2010 sekä kerran naisten Itä–Länsi-ottelun vuonna 2008. Ammatiltaan Asunmaa on sosiaalityöntekijä.
Pesäpallotuomarina