Katkaravut
Katkaravut ovat kymmenjalkaisiin kuuluvia pitkänomaisia, vahvapyrstöisiä ja jokseenkin kookkaita äyriäisiä.
Katkarapujen ruumis on liereähkö, joskus jonkin verran sivuilta litistynyt. Katkaravuilla on yleensä pitkät tuntosarvet eli antennit, ja niiden tyvellä levymäinen antennisuomu. Silmät ovat varrelliset, liikkuvat. Selkäkilpi (carapax) on suhteellisen pehmeä ja ohut, sen etureuna voi muodostaa sarvimaisen otsapiikin. Keskiruumiin jalat ovat ohuet, lihaksikkaan takaruumiin (”ravunpyrstön”) raajat taas ovat sopeutuneet uimajaloiksi. Katkaravut liikkuvat yleensä ketterästi pohjan tuntumassa tai vesikasvillisuudessa, jotkut ovat pelagisia.
Yhteisistä rakennepiirteistään huolimatta katkaravut näin määriteltynä eivät muodosta yhtenäistä taksonomista ryhmää tai kehityslinjaa kymmenjalkaisten äyriäisten joukossa, vaan ne edustavat pikemmin alkuperäistä ruumiinrakennetta, josta muut ryhmät, esim. ravut ja taskuravut ovat kehittyneet. Aiemmin, 1960-luvulle asti, kymmenjalkaiset kuitenkin luokiteltiin kahteen pääryhmään "Natantia" (”uivat ravut”) ja "Reptantia" (”ryömivät ravut”), joista edellinen vastaa katkarapuja. Useissa muissakin kielissä on vastaavia katkaravun yleiseen ulkonäköön liittyviä käsitteitä, esim. , , , . Englannin kielessä termejä "shrimp" ja "prawn" on samoin sekaisin sovellettu eri katkarapuryhmiin.
Katkoja ("Amphipoda") katkaravut puolestaan muistuttavat vain vähän; katkat eivät kuulu kymmenjalkaisiin ja ovat vain kaukaista sukua katkaravuille.
Nykyään kymmenjalkaiset jaotellaan kahteen alalahkoon. "Dendrobranchiata"-alalahkossa kidukset ovat haaroittuneet ja naaras yleensä laskee munat veteen, jossa ne hedelmöittyvät ja niistä kehittyy naupliustoukkia. "Pleocyemata"-alalahkossa kidukset taas ovat yksinkertaisen levy- tai rihmamaiset, ja naaras kantaa munia takaruumiinsa alla (”katkaravunmäti”) kunnes niistä kehittyy zoeatoukkia.
Katkaravuiksi kutsuttuja äyriäisiä on näissä molemmissa alalahkoissa niin, että ne käsittävät koko "Dendrobranchiata"-alalahkon sekä osan toisesta, "Pleocyemata"-alalahkosta seuraavasti (tummennetut ryhmät)Katkaravut ovat nykyään tärkeää perusravintoa monissa kulttuureissa. Pohjoismaissa niistä yleisin on pohjankatkarapu ("Pandalus borealis").
"Dendrobranchata"-ryhmään kuuluvia "Penaeidae"-heimon katkarapuja taas sekä pyydystetään luonnosta että viljellään suuressa mitassa lämpimien alueiden katkarapufarmeilla, erityisesti Kaakkois-Aasiassa ja Amerikan Tyynenmerenrannikolla. Vuosituotantomäärät ovat miljoonia tonneja. Suomessa näitä äyriäisiä kutsutaan tiikerikatkaravuiksi ja jättikatkaravuiksi. Tehoviljellyt katkaravut voivat sisältää haitallisia bakteereja ja lääkejäämiä. Jopa 74 % thaimaalaisista katkarapujen viljelijöistä on käyttänyt antibiootteja rapujen erilaisten tautien torjunnassa.
Suomeen tuotiin vuonna 2004 noin 55 tonnia "Penaeidae"-heimon katkarapuja.
Akvaarioharrastuksessa suosittuja Caridea-ryhmän katkarapuja ovat pienet makeanveden harjaravut ("Atyidae") joiden nimiksi on vahvistettu erilaisia harjarapuja ja sukarapuja, esimerkiksi siniharjarapu ja leväsukarapu ("Caridina japonica", ent. leväkatkarapu). Merivesiakvaarioissa ovat yleisiä "Lysmata"-suvun katkaravut, jotka kuuluvat puhdistajaravuiksikin kutsuttuun "Hippolytidae"-heimoon. Sekä makea- että murtovesiakvaarioissa pidetään myös "Macrobrachium"-suvun lajeja, esimerkiksi "Macrobrachium lanchesteri", "Macrobrachium pilimanus" ja "Macrobrachium assamense".
Suomen rannikoilla esiintyy yleisenä kaksi noin kuusisenttiseksi kasvavaa katkarapulajia, hietakatkarapu ("Crangon crangon") sekä leväkatkarapu ("Palaemon adspersus"), joka elää Porin ja Pernajan välisellä alueella. Lisäksi on viime vuosina tavattu satunnaisesti kolmatta lajia, sirokatkarapua ("Palaemon elegans").