hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ullavan kirkko
Ullavan kirkko sijaitsee Kokkolassa, entisen Ullavan kunnan keskustaajamassa. Ullava sai kappeliseurakunnan oikeudet 1797 ja itsenäistyi kokonaan emäseurakunta Kälviästä 1904. Vuodesta 2006 alkaen se on ollut kappeliseurakunta, joka kuuluu Kaustisen seurakuntaan.
Päädyistään viistetty, kahdeksankulmainen tukipilarikirkko Ullavaan on rakennettu 1783. Myöhemmissä muutoksissa alkuperäinen rakenteellisuus on peittynyt koristeiden ja lisäyksien alle. Kirkko korjattiin Lauri Heikki Kuorikosken johdolla 1900. Tuolloin kirkon runkoon lisättiin kolme satulakattoista eteishuonetta sekä ristikeskukseen lyhtytorni. Vanhan pitkälle seinälle rakennetun sakariston korvasi alttarirakennelman taakse rakennettu uusi sakaristo. Kirkko sai aikakaudelle tyypillisen vuorauksen, ja räystäisiin lisättiin nikkarityylisiä koristeita. 1957-1958 peruskorjauksen yhteydessä kirkkoa pyrittiin palauttamaan vuoden 1900 korjausta edeltävään asuun, muun muassa saarnastuoli entistettiin, sisäseiniin palautettiin vanhinta kerrosta vastaava vaaleanpunainen sävy, ja ulkoseinien keltainen väri vaihtui punaiseksi.
Kirkon ikkunat ovat pyörökaariset. Alkuperäisintä sisustusta edustavat koristeellinen saarnastuoli sekä virsitaulu. Monikulmaisen saarnastuolin sivuihin on maalattu evankelistat sekä Kristus ravitsemassa syntisiä. Sisäkatto on uusittu ilmeisesti vuoden 1900-korjauksessa. Alkuperäinen laipiomuoto lienee tynnyriholvi. Alttaritaulun on maalannut vuonna 1928 ullavalainen 18-vuotias Veikko Vionoja, silloiselta sukunimeltään Laine, jonka synnyinkoti on kirkon lounaispuolella. Taulun aiheena on ristiinnaulittu. 1950-luvun lopun korjauksen yhteydessä kirkkoon hankittiin myös 13-äänikertaiset Jehmlich-Fazer-urut, joiden julkisivun suunnitteli arkkitehti Krister Korpela.
Tapulin ja Ullavantien väliin rakennettiin seurakuntatalo 1978. Sen salin alttaritauluna on kirkon alttaritaulun luonnos. Kiviaidalla pääosin rajatussa kirkkopihassa on sankarivainajien sekä nälkävuosina kuolleiden muistomerkit. Varsinainen hautausmaa sijaitsee kauempana, ja sinne johtaa kirkkopihasta koivukuja. Ullavan kirkko ja tapuli muodostavat pienen keskipohjalaisen kappeliseurakunnan 1700-luvun loppupuolella muodostuneen, hyvin säilyneen kirkollisen ympäristön.
Kirkon lounaispuolella seisoo erillinen, korkea kolminivelinen kellotapuli. Kirkon ja tapulin rakentamista johti lääninrakennusmestari Johan Blomström. Tapulissa on ollut Veikko Vionojan maalaamiksi tai ainakin ideoimiksi oletetut koristemaalaukset, jotka peitettiin korjaustyössä 1990-luvulla. Niiden esille saaminen on koettu vaivalloiseksi, ja työn onnistumistakin epäiltiin. Siksi maalaukset tehtiin entisenlaisiksi maalaamalla ne uudestaan peittomaalin päälle kesän 2017 aikana. Kuviot kuulsivat maalin alta, ja lisäksi ne maalannut maalarimestari käytti hyväksi vanhoja valokuvia.
Karaman
Karaman (ennen Larende) on kaupunki Turkissa. Noin 150 000 asukkaan kaupunki on Karamanin maakunnan hallinnollinen keskus.
Kaupungin nykyinen nimi tulee alueella sijainneesta Karamanoğlun emiraatista. Entinen nimi "Larende" tulee kreikan sanasta "Laranda", joka puolestaan on peräisin luuvin kielen sanasta "Larawanda", joka tarkoittaa hiekkaista paikkaa.
Kaupungin paikalla oli muinoin heettiläisten kaupunki nimeltään Laranda. Perdikkas tuhosi kaupungin vuonna 322 eaa. ja myöhemmin uudelleen rakennetusta kaupungista tuli merkittävä merirosvojen keskus. Rooman ja Bysantin jälkeen kaupunkia hallinnoivat seldžukit. Fredrik I Barbarossa valloitti kaupungin kolmannella ristiretkellä vuonna 1190 ja siitä tuli Kilikian armenialaiskuningaskunnan osa, kunnes turkkilainen sotapäällikkö Karamanoğlu Mehmet Bey kaupungin 1256 ja nimesi sen itsensä mukaan Karamaniksi. Vuonna 1275 kaupungista tuli Karamanoğlun emiraatin pääkaupunki. Osmanit valloittivat Karamanin ja koko Karamanoğlun vuonna 1468.
Herttaikikukka
Herttaikikukka ("Rhodanthe manglesii") on heinä-syyskuussa kukkiva, yksivuotinen asterikasvi. Se kasvaa 30-50 cm korkeaksi. Terälehtien väri vaihtelee punaisesta valkoiseen ja keskusta on tumma. Alapinta on hopeanhohtoinen.
Herttaikikukkaa tavataan Lounais-Australiassa luonnonmukaisena.
Apollo Guidance Computer
Apollo Guidance Computer (AGC) oli tietokone, jota käytettiin Apollo-ohjelman avaruusaluksissa. Tietokone hoiti aluksen ohjaukseen ja navigointiin liittyviä tehtäviä. AGC oli ensimmäinen moderni sulautettu tietokonejärjestelmä. AGC:n suunnitteli 1960-luvun alussa Massachusetts Institute of Technologyn Instrumentaatio laboratorio, ja varsinaiset laitteet valmisti Raytheon.
Kaikilla Kuussa käyneillä Apollo-lennoilla (paitsi Apollo 8:ssa, jossa ei ollut kuumodulia), avaruusaluksen komento- ja kuumoduulissa oli omat AGC-tietokoneet.
AGC käytti integroituja piirejä. RAM-muisti oli ferriittirengastyyppinen ja ROM-muisti rope-core-tyyppinen. RAM-muistia oli 2 kilosanaa, ja ROM-muistia 36 kilosanaa; sanan pituus oli 16 bittiä. Kellokide värähteli 2,048 MHz taajuudella, joka jaettiin tai skaalattiin tarpeen mukaan eri käyttötarkoituksiin; pääasiallinen sisäinen kellotaajuus oli 1,024 MHz.
AGC:n käyttöliittymänä toimi DSKY ("display and keyboard", näyttö ja näppäimistö), jossa oli numero- ja merkkivalonäyttö, sekä komento- ja numeronäppäimistö. AGC:lle annettiin komentoja "verbin" (V) ja "substantiivin" (N) yhdistelminä, jotka ilmaistiin kahden numeron yhdistelminä. Verbi ilmaisi komennon, ja substantiivi komennon lisämääreen.
ROM-muistiin tallennettu yksinkertainen käyttöjärjestelmä kykeni ajamaan kahdeksaa prosessia yhtä aikaa. Ajettavat ohjelmat pystyttiin priorisoimaan.
Ohjelmiston kehittämisestä oli vastuussa Margaret Hamilton.
Ohjelmisto oli edelläjäkävijä huippuluotettavien ohjelmistojen suunnittelulle. Ohjelmistossa käytettyjä konsepteja olivat muun muassa asynkroninen ohjelmointi () ja tärkeysjärjestyksessä ajoittaminen ().
Hamilton on saanut muun muassa NASAn Exceptional Space Act Award palkkinnon tunnustuksena työstään.
Ohjelmisto kykeni toipumaan itsestään tunnetussa tilanteessa, jossa tietokone sai laskeutumisen lähestyessä ylimääräistä sitä kuormittavaa dataa.
Valmiera
Valmiera (historiallisesti saksaksi "Wolmar") on 27 569 (2008) asukkaan kaupunki Latvian pohjoisosassa. Valmiera sijaitsee noin sadan kilometrin päässä maan pääkaupungista Riiasta ja 50 kilometrin päässä Viron rajasta. Kaupungin läpi virtaa Gauja-joki. Valmiera on vuodesta 2009 alkaen yksi Latvian yhdeksästä tasavallan tason kaupungista.
Valmiera on Latvian vanhimpia kaupunkeja. Paikallisen Liivinmaan ritarikunnan rakentaman linnan tarkkaa rakentamisajankohtaa ei tiedetä, mutta rakentaminen saattaa ajoittua 1200-luvulle. Valmieran kaupunki mainittiin ensimmäisen kerran aikakirjoissa vuonna 1323, jolloin sillä oli jo oma maistraatti.
Keskiajalla Valmiera oli pieni käsityö- ja kauppakaupunki. Vuonna 1365 se liittyi Hansaliittoon. Kaupungin keskeisen sijainnin vuoksi siellä pidettiin vuosina 1385–1500 yli 30 tapaamista, joissa päätettiin Hansaliiton taloudellisista asioista. Tuolloin siellä pidettiin myös useita Liivinmaan säätyvaltiopäiviä.
1400–1600-luvuilla rutto riepotteli Valmieraa useaan otteeseen. 1500–1600-luvuilla Puola, Ruotsi ja Venäjä taistelivat Valmierassa. Vuonna 1583 Liivinmaan sodassa vahingoittunut kaupunki kuului Cesisin hiippakunnalle, joka taas kuului Puolalle. Vuonna 1622 ruotsalaiset miehittivät Valmieran, ja vuonna 1702 venäläiset hyökkäsivät kaupunkiin ja tuhosivat sen.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Valmieraan perustettiin monia pieniä yrityksiä, muun muassa saha, kangasvärjäämö ja -kutomo. 1900-luvun taitteessa kaupunkiin perustettiin opetuksellisia yksiköitä, mikä edisti Valmieran asemaa Vidzemen koulutuskeskuksena. Myöhemmin kaupungista tuli myös Pohjois-Vidzemen taloudellinen, kulttuurillinen ja urheilun keskus.
Toisen maailmansodan yhteydessä Saksan ja Neuvostoliiton armeijoiden taistellessa Valmierassa noin kolmasosa kaupungin rakennuksista tuhoutui. Lähes kaikki keskustan historialliset rakennukset menetettiin. Neuvostoliiton saatua Latvian haltuunsa sodan jälkeen Valmieran tehtaita laajennettiin niin paljon, että kaupunkiin piti tuoda lisää työläisiä muualta Neuvostoliiton alueelta.
Valmiera toimii erilaisten kulttuuri- ja urheilutapahtumien paikkana. Siellä pidetään erilaisia musiikkitapahtumia ja esimerkiksi moottoripyöräilytapahtuma Gauja Cup.
MP 3008
MP 3008 (tunnetaan myös nimillä Maschinenpistole 3008 ja Volksmaschinenpistole) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen sarjatulta ampuva ja 9×19 mm Parabellum -kaliiperinen konepistooli. Aseen rakenne perustui isobritannialaiseen Sten-konepistooliin.
Syy MP 3008:n kehittämiseen oli paheneva materiaalipula ja lähestyvä Saksan teollisuuden romahtaminen liittoutuneiden sotatoimien johdosta. Heikosta tilanteesta johtuen Natsi-Saksa tarvitsi MP 40:sta merkittävästi halvemman konepistoolin joukoille jaettavaksi. Erityisesti MP 3008:n käyttäjiksi kaavailtiin siviileistä koostuvia Volkssturm-joukkoja. Aseen yksinkertainen rakenne mahdollisti sen valmistamisen pienissä metalliverstaissa ja konepajoissa. MP 3008:sta valmistettiinkin erilaisina versioina noin 10 000 kappaletta vuonna 1945 ennen sodan loppua ja Saksan antautumista.
Felix Steiner
Felix Martin Julius Steiner (23. toukokuuta 1896 Stallupönen – 12. toukokuuta 1966 München) oli saksalainen Waffen-SS-kenraali (SS-Obergruppenführer). Steiner palveli molemmissa maailmansodissa.
Ensimmäisessä maailmansodassa Steiner saavutti luutnantin arvon ja sai 1. ja 2. luokan rautaristit. Toisessa maailmansodassa hän toimi muun muassa 1940 Ranskan taisteluiden osallistuneen SS-divisioona Das Reichiin kuuluvan SS-rykmentti "Deutschlandin" komentajana, 5. SS-divisioona "Wikingin" ja III SS-panssariarmeijakunnan komentajana. Hänet palkittiin rautaristin ritariristillä tammenlehvin ja miekoin.
Keväällä 1945 Steiner osallistui Berliinin puolustukseen johtamillaan, 11. SS-Panssariarmeijalla ja III. SS "Germanische" -panssariarmeijakunnan komentajana.
Steineria pidetään yhtenä taitavimmista SS-kenraaleista. Henkilönä hän oli helposti lähestyttävä ja pidetty alaistensa keskuudessa. Steinerin ja suomalaisten SS-divisioona Wikingin miesten välillä vallitsi vankka molemminpuolinen kunnioitus. Kenraali Steiner osallistui myös saapumiskatselmukseen 2. kesäkuuta 1943 Hangossa ja saapumisjuhlaan seuraavana päivänä Tampereella. Steiner piti yhteyttä divisioonansa miesten kanssa sodan jälkeen ja vieraili myös Suomessa.
Steiner oli myös yksi harvoista SS-kenraaleista, jota ei sodan jälkeen syytetty osallisuudesta minkäänlaisiin sotarikoksiin. Steiner ei esimerkiksi sallinut komentamiensa joukkojen toteuttaa Adolf Hitlerin 9. kesäkuuta 1941 antamaa Komissaarikäskyä.
Sodan jälkeen hän asettui Saksan Müncheniin ja kirjoitti monta kirjaa. Steiner oli naimaton.
Dzjaržynskin mäki
Dzjaržynskin mäki eli Hara Dzjaržynskaja (, ) 
on Valko-Venäjän korkein kohta, 345 metriä merenpinnasta. Mäki muodostaa paikallisen huipun Valko-Venäjän luoteisten osien Itämereen laskevien vesistöjen ja etelään Mustalle merelle laskevan Dneprin vesistön välisellä vedenjakajalla.
Dzjaržynskin mäki sijaitsee Minskin alueella Dzjaržynskin piirissä (koordinaatit noin: ). Minskistä on tälle pääkaupungin länsipuolella sijaitsevalle mäelle ja sen loivan huipun merkkikivelle linnuntietä vajaa 35 kilometriä.
Paikan nimi oli ennen vuotta 1958 "Svjataja Hara" (, ), mutta Neuvostoliiton aikana mäki sai nimensä Neuvosto-Venäjän salaisen poliisin johtajan Feliks Dzeržinskin ja hänestä nimensä saaneen Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan paikkakunnan mukaan.
Kiusaus (ruoka)
Kiusaus on ruokalaji, jonka pääraaka-aine on ohuiksi suikaleiksi leikattu peruna, jonka lisäksi siihen laitetaan joko lihaa, kalaa tai kasviksia. Kyseessä on paistos tarkemmin ottaen gratiini.
Klassinen kiusausresepti on ruotsalaisen oopperalaulajan Per Janzonin mukaan nimetty "Janssoninkiusaus", jossa on perunaa, sipulia, kuohukermaa ja anjovista. Janssoninkiusaus on helppo tehdä, koska siihen ei tarvitse mitata mausteita, vaan tarvittava suola ja mausteet tulevat anjovistölkin liemestä. Eri tarinoiden mukaan kiusauksen kehitti joko Janzon itse 1800-luvulla tai tukholmalainen Elvira Stigmark 1920-luvulla.
Muna (täsmennyssivu)
Muna tarkoittaa seuraavia:Muna on seuraavien henkilöiden nimi:Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Djupvatnet
Djupvatnet on Länsi-Norjassa, Strandan kunnassa, Dalsnibban (1 476 m) eteläpuolella sijaitseva ylänköjärvi. Järven luoteispuolella sijaitsee vedenjakajan kohta, joten järven vesi laskee Langvassjønnan kautta Opplandin läänin puolelle Langvatnetiin, Breiddalsvatnetiin ja sieltä edelleen kaakkoon päin aina Skagerrakin salmeen asti.
Järven pohjoisrannalla kulkee Riksvei 63 -tie. Järvi kuuluu Glomman vesistöön.
Katanpää (täsmennyssivu)
Katanpää tarkoittaa seuraavia asioita:
John de Lancie
John de Lancie (s. 20. maaliskuuta 1948 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli Q:ta televisiosarjassa Star Trek – uusi sukupolvi. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa "Päivien viemää" (1982–1986 ja 1989) ja elokuvassa "Käsi, joka kehtoa keinuttaa".
John de Lancien isä, myös nimeltään John de Lancie, oli oboisti.
Katanpää-luokka
Katanpää-luokan miinantorjunta-alus on Suomen merivoimien miinantorjuntaan (MITO) erikoistunut alusluokka. Alkuperäisen suunnitelman mukaan ensimmäinen ja toinen laiva oli tarkoitus luovuttaa merivoimille vuonna 2011 ja kolmas 2012. Operatiiviseen käyttöön niiden piti tulla vuoteen 2015 mennessä. Niiden sijoituspaikka on Saaristomeren Meripuolustusalueelle, jonka kotisatama on Turun Pansio. Esimerkiksi tulvat Italiassa telakalla ovat kuitenkin viivästyttäneet alusten valmistumista, ja ensimmäinen, "MHC Katanpää", saapui Suomeen kesäkuun alkupuolella 2012 4. Miinalaivueen organisaatioon. Seuraava, "MHC Purunpää", saapui Turun satamaan 21. syyskuuta 2013. Luokan kolmannen aluksen, "MHC Vahterpään", suunniteltu saapuminen Suomeen oli vuoden 2014 aikana. Viivästysten jälkeen se luovutettiin joulukuussa 2016.
MITO-alusten tehtävänä on suojata valtakunnallisesti tärkeitä meriyhteyksiä miinauhalta. Aluksia voidaan myös hyödyntää muun muassa merenpohjan kartoittamisessa, vedenalaisten räjähteiden vaarattomaksi teossa sekä vedenalaisissa etsintä- ja tunnistustehtävissä. Alukset on hankittu ensisijaisesti kotimaan tehtäviä varten, mutta ne ovat myös EU- ja Nato-yhteensopivia.
Aluksista ensimmäinen kastettiin kesäkuussa 2009 "MHC Katanpääksi". Se sai kummikaupungikseen Turun, ja aluksessa on Turun vaakuna. "Katanpään" kummi on rouva Tiina Laisi-Puheloinen. 26. elokuuta 2010 kastetun "MHC Purunpään" kummi on Merivoimien silloisen komentajan Juha Rannikon vaimo, rouva Mervi Rannikko ja aluksen kummikaupunki on Helsinki. Kolmas alus, "MHC Vahterpää", kastettiin 3. marraskuuta 2011. Sen kummi on silloisen Merivoimien komentajan Veli-Jukka Pennalan puoliso, rouva Anja Pennala. "Vahterpään" kummikaupunki on Kotka.
MITO-laivueelle suunniteltiin hankittavaksi raivaajasukeltajakalustoa ja kauko-ohjattava raivausjärjestelmä vuosina 2010–2012.
1990-luvun puolivälissä kävi varsin ilmeiseksi, että Suomen olisi tulevaisuudessa panostettava pelkän raivauksen sijasta miinanetsintään sekä hankittava suorituskykyä toimia myös rannikon ja saariston ulkopuolella.
Asian johdosta aloitettiin laaja arviointiohjelma, jossa seitsemän vuoden aikana testattiin 10 eri valtion merivoimien aluksia Suomen rannikkolla. Merivoimilla jo ennestään käytössä olevan raivauskyvyn lisäksi uusin aluksiin haluttiin ominaisuuksia miinanetsintään ja tuhoamiseen.
Suomen merivoimat teki 245 miljoonan euron sopimuksen vuonna 2006 italialaisen Intermarine S.p.A:n kanssa. Sopimukseen sisältyi 100 % vastaostovelvoite. Sopimukseen kuului kolme monikäyttöistä miinantorjunta-alusta, niihin integroitu miinasodankäynnin keskus sekä kattava varaosapaketti.
Aluksia rakennettiin Sarzanan lisäksi myös La Speziassa. Kolmas alus suunniteltiin varusteltavaksi osittain Suomessa STX Europen telakalla.
Heinäkuussa 2015 Merivoimat kertoi, että testiohjelmassa aluksista on paljastunut laivateknisiä ongelmia, jonka vuoksi kaikki alukset korjataan.
Arto Lehkamo
Arto Kalervo Petteri Lehkamo (s. 1. elokuuta 1962 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.
Lehkamo on koulutukseltaan elokuvataiteen maisteri, joksi hän valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta. Lehkamon ensimmäinen televisioelokuva oli Outi Nyytäjän kanssa yhdessä kirjoitettu "Lampi" (1991), jännityselokuva jossa selvitellään tytön murhaa rippikoululeirillä. Kriitikoita miellyttivät etenkin sen käsikirjoitus ja Twin Peaks -mainen tunnelma.
Lehkamo on ohjannut ja käsikirjoittanut kolme pitkää teatterielokuvaa, trillerit "Ristilukki" (1993) ja "Yöjuna" (1996) sekä nuorisoelokuvan "Young Love" (2001). Lehkamo on tuotantoyhtiö AL-Filmi Oy:n toimitusjohtaja.
Lehkamo oli vuonna 2008 kristillisdemokraattien kunnallisvaaliehdokkaana Ruotsinpyhtäällä ja vuonna 2009 Loviisassa, muttei tullut valituksi. Eduskuntavaaleissa 2011 hän oli kristillisdemokraattien kansanedustajaehdokkaana Uudenmaan vaalipiirissä ja sai 146 ääntä.
Lehkamo on naimisissa ja hänellä on kuusi lasta.
Will Geer
Will Geer (9. maaliskuuta 1902 Frankfort, Indiana – 22. huhtikuuta 1978) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Televisiosarjassa "Waltonin perhe" hän esitti perheen isoisää Zebulon Waltonia. Lisäksi hän vieraili muun muassa televisiosarjoissa "Lemmenlaiva", "Vaimoni on noita", "Gunsmoke" ja "Vaarallinen tehtävä".
Vuonna 1951 Geer joutui HUACin, eli epäamerikkalaista toimintaa tutkineen senaatin komitean kuultavaksi, kehuttuaan Neuvostoliiton elokuvaa ja näyttämötaidetta kommunistisen puolueen lehdessä. Sen seurauksena hän joutui Hollywoodin mustalle listalle, eikä saanut näyttelijäntöitä ennen vuotta 1962, jolloin hän esiintyi Otto Premingerin elokuvassa "Myrskyä Washingtonissa". Sitä ennen hän perusti "Will Geer Theatricum Botanicum" -näyttelijäryhmän muiden mustalla listalla olleiden näyttelijöiden kanssa.
Chevrolet Matiz
Chevrolet Matiz on Chevroletin automalli. Se on viisiovinen mini-MPV viidelle henkilölle. Sen tuonti on lopetettu 2007. Se on tunnettu myös monina muina merkkeinä, joista Daewoo Matiz on Suomessa tuttu vanhemmalla korilla. Voimanlähteenä on joko 3-sylinterinen 0.8l 38kW tai 4-sylinterinen 1.0l 48kW bensiinimoottori laajemmalla lisävarustelulla.
Tolfenaamihappo
Tolfenaamihappo on fenamaatteihin, kuten mefenaamihappokin, kuuluva, tulehdusta ja kipua lievittävä tulehduskipulääke. Tolfenaamihappoa käytetään migreenin ja muiden päänsärkyjen hoitoon, hammassärkyyn, kuukautiskipuihin, nivelrikkoon, reumaattisiin ja muihin sidekudossairauksiin liittyvien kiputilojen hoitoon, luusto- ja lihasperäisiin kipuihin ja pinnalliseen laskimontukkotulehdukseen. Hyvä teho on todettu eritoten kuukautiskipujen ja migreeninkivun lievityksessä. Tolfenaamihappo tunnetaan kauppanimellä Clotam.
Tolfenaamihapon vaikutus perustuu prostaglandiini- ja leukotrieenisynteesin estoon, joka vaikuttaa edelleen kipua ja tulehdusta vähentävästi.
Tolfenaamihapon tehoa on tutkittu myös krapulaoireisiin. Sen havaittiin vähentävän merkittävästi päänsärkyä, pahoinvointia, oksentelua, ärsytystä, vapinaa, janoa ja suun kuivuutta. Myös tolfenaamihapon tehottomuudesta krapulan hoidossa on näyttöä.
HMS Inconstant (1914)
HMS Inconstant oli Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa-luokan risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön tammikuussa 1915.
"HMS Inconstant" liitettiin palvelukseen oton jälkeen helmikuussa 1915 Suuren laivaston 1. Risteilijäviirikköön Rosythiin, missä alus palveli ensimmäisen maailmansodan päättymiseen saakka. Alus otti osaa saksalaisen kaapparin "Meteorin" etsimiseen sekä laivaston mukana Skagerrakin taisteluun 31. toukokuuta - 1. kesäkuuta 1916.
"HMS Inconstantille" asennettiin syyskuussa 1917 kiskot, joilla se kykeni kuljettamaan 74 miinaa. Alus suoritti viisi miinoitusmatkaa, joiden aikana se laski kaikkiaan 370 miinaa.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä "HMS Inconstant" lähetettiin vuoden 1919 alussa Itämerelle vanhemman lippu-upseerin aluksena. Alus palasi Englantiin huhtikuussa, jolloin se liitettiin 2. Risteilijäviirikköön Harwichiin.
"HMS Inconstant" poistettiin palveluksesta lokakuussa 1919, jolloin se liitettiin 1. Sukellusvenelaivueen emäalukseksi. Alus toimi tässä tehtävässä helmikuuhun 1922 lukuun ottamatta lyhyttä määräystä Atlantin laivaston lippulaivana. Se poistettiin lopullisesti palveluksesta 16. helmikuuta Chathamissa ja se myytiin romutettavaksi 9. kesäkuuta 1922 Cashmorelle Newportiin.
HMS Inconstant
HMS Inconstant on ollut kuuden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Sotalaki
Sotalaki eli sotatilalainsäädäntö on sotatilaa varten ennalta säädetty laki tai sotatilan aikana säädetty poikkeuksellisista oloista johtuva laki. Omalta osaltaan sotalakeja ovat myös ne sota-ajan rikoksia koskevat oikeussäännökset, joilla muutetaan sotaa edeltäviä säännöksiä ankarammiksi tai laajennetaan niiden vaikutuspiiriä. Nimitys on tavallisesti monikollisessa muodossa sotalait. Käsitettä ei pidä sekoittaa sotilaslakiin, jolla järjestetään puolustusvoimien henkilöstön oikeudellinen asema ja kansalaisten maanpuolustukseen liittyvät velvollisuudet.
Suomen aiempi sotatilalaki korvattiin 1991 puolustustilalailla, jonka nojalla maassa voidaan saattaa voimaan puolustustila turvaamaan valtiollista itsenäisyyttä ja ylläpitämään oikeusjärjestystä sodan tai kapinan aikana. Suomen vuoden 1919 hallitusmuodon (94/1919)   16 pykälän mukaan voitiin tavallisessa lainsäädäntöjärjestyksessä sodan tai kapinan aikana säätää välttämättömiä poikkeuksia kansalaisten oikeuksiin ja oikeusturvaan. Hallitusmuodon korvasi vuonna 2000 Suomen perustuslaki (731/1999). Hallitusmuodon nojalla säädettiin 1930 laki sotatilasta (303/1930). Sotatilalakia edelsi laki eräänlaisen omaisuuden käytöstä sodan aiheuttamissa poikkeuksellisissa oloissa (31/1917).
David Schneider (suunnistaja)
David Schneider (s. 27. huhtikuuta 1981) on sveitsiläinen suunnistaja. Hän edustaa Vehkalahden Veikkoja.
Rapperswil-Jonan MM-kilpailuissa 2003 Schneider sijoittui neljänneksi viestissä ja kuudenneksi sprintissä. Viestissä hän suunnisti avausosuuden Thomas Bührerin ja Marc Lauensteinin suunnistaessa kaksi viimeistä osuutta. Aichin MM-kilpailuissa 2005 hän sijoittui pitkällä matkalla neljänneksi. Vuonna 2006 Århusin MM-kilpailuiden pitkällä matkalla hän sijoittui yhdeksänneksi.
Suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa Zürichissä 2009 Schneider voitti hopeaa sprintissä.
Myötävaikutus vahinkoon
Myötävaikutus vahinkoon tarkoittaa, että vahingon kärsinyt henkilö on omilla toimillaan edistänyt vahingon syntyä tai ei ole huolehtinut varotoimista estääkseen vahingon tai pienentääkseen sitä. Vahingonkorvauslain (412/1974, 6:1) mukaan vahingonkorvausta voidaan pienentää tai evätä kokonaan, jos vahingon kärsinyt tai hänen puoleltaan on myötävaikutettu vahinkoon. Säännön tavoitteena on jakaa taloudelliset menetykset syyllisyyden perusteella. Henkilövahingot muodostavat kuitenkin poikkeuksen sääntöön. Liikennevakuutuslain (279/1959, 7 §) ja potilasvahinkolain (585/1986, 3 §) mukaan korvausta alennetaan tai se evätään vasta, kun henkilön myötävaikuttaminen on ollut törkeää. Myötävaikuttamisen arvioinnissa perustana on sellainen huolellisuus, jota ihmiseltä voidaan vaatia. Myötävaikuttamista on vahingon kärsineen oma tahallisuus tai tuottamus ja myös se, että hän on vastannut vahinkoon vaikuttaneista olosuhteista ankaran vastuun perusteella. Lisäksi myötävaikuttamisena pidetään varotoimien laiminlyöntiä ja vaaraan antautumista.
Pesäpallon B-sarja 1933
Pesäpallon B-sarja 1933 pelattiin pudotuspelisysteemillä yhdeksän aluemestarin kesken. Entinen Etelä-Suomen alue oli jaettu Uudenmaan ja Hämeen alueisiin. B-mestaruuden voitti Salo-Uskelan suojeluskunta.' uusintaottelu. 1.ottelu Sortavalassa päättyi 1-1.
Salo-Uskela ja Sortavala nousivat Suursarjaan 1934. Muut aluemestarit pääsivät sarjalaajennuksen myötä yrittämään nousua keväällä 1934 järjestetyissä karsinnoissa.
Arto Juusela
Arto Taneli Juusela (s. 6. heinäkuuta 1939 Helsinki) on suomalainen kitara- ja luuttutaiteilija. Ammatiltaan hän on silmätautien erikoislääkäri.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Munkkiniemen yhteiskoulusta 1957, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1966 ja erikoistui silmätautien erikoislääkäriksi 1971. Hän on toiminut pääasiallisesti yksityislääkärinä pitäen vastaanottoa muun muassa Vantaan Silmäasemalla ja pääkaupunkiseudun optikkoliikkeissä.
Hän aloitti kitaransoiton opiskelun 12-vuotiaana Ivan Putilinin oppilaana ja jatkoi opintojaan myöhemmin ulkomailla, muun muassa Andres Segovian johdolla. Hän perehtyi myöhemmin myös luutun ja vihuelan soittoon. Pidettyään ensikonserttinsa Kotkassa 1963 hän on esiintynyt konsertoivana kitaristina ja luutun soittajana useissa vanhan musiikin yhtyeissä, muun muassa Sonores Antiqui-yhtyeessä sekä solistina orkesterikonserteissa.
Vantaan Lauri -lehti 17.10.2000
Gabriel Wilhelm Sohlberg
Gabriel Wilhelm Sohlberg (30. lokakuuta 1851 Kisko – 2. toukokuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen läkkiseppä ja tehtailija jonka 1876 perustamasta peltisepänverstaasta sai alkunsa monialayritys Oy G. W. Sohlberg Ab.
Kiskon pitäjän Sorttilan kylässä Sortin talossa syntyneen Sohlbergin vanhemmat olivat Gabriel Eliasson Paavola ja Maria Helena Salonius. Gabriel Wilhelm oli kuusihenkisen perheen neljäs lapsi. Vuonna 1857 isä Gabriel lunasti Suomusjärven Taipalen kylässä sijaineen Paavola-nimisen kotitalonsa sisaruksiltaan ja perhe muutti sinne.
Sohlberg joutui muuttamaan Suomusjärveltä Helsinkiin työnhakuun vuonna 1868 kun perhe menetti Paavolan tilan. Hän oli oppipoikana A. F Bergmanin läkkisepänliikkeessä 1868–1873, sai kisällikirjan 1873 ja pääsi levyseppämestariksi 1876. Samana vuonna Sohlberg perusti oman peltisepänliikkeen Helsinkiin. Liikkeen tehdas sijaitsi Ullanlinnan kaupunginosassa Jääkärikatu 4:ssä ja oma myymälä Aleksanterinkatu 50:ssä. Liike teki aluksi erityisesti rakennusten peltikattoja mutta talvisin liikkeessä alettiin myös valmistaa erilaisia peltisepän tuotteita kuten paloruiskuja, sankoja, maitopystöjä, ammeita ym.
Sohlbergin yritys muutettiin osakeyhtiöksi 1908. Yhtiön toimitusjohtajaksi tuli G. W. Sohlbergin poika Wilhelm Aleksanteri Sohlberg (1876–1938) ja teknilliseksi johtajaksi toinen poika Toivo Sohlberg. Sohlberg itse jatkoi yhtiön hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa saakka. Yritys on vielä nykyäänkin G. W. Sohlbergin jälkeläisten omistuksessa.
Sohlberg oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1898–1903. Hän kuului "Käsityö- ja tehdasyhdistyksen valtuuskuntaan" 1884–1898 ja toimi valtuuskunnan varapuheenjohtajana 1897–1907 ja puheenjohtajana 1907–1908.
Sohlberg oli naimisissa kaksi kertaa:
Sirkku Talja
Sirkku Talja-Larrivoire (s. 16. toukokuuta 1936 Vuoksenranta) oli Suomen Neito 1955.
Sirkku avioitui 1960-luvulla ranskalaisen Jean Claude Larrivoiren kanssa, jonka jälkeen hän muutti pysyvästi Ranskaan. Avioliitto päättyi eroon mutta myöhemmin hän meni naimisiin italialaisen Giulio Tamagninin kanssa.
Sirkku Talja julkaisi 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa kolme elämänvaiheistaan kertovaa kirjaa. Hän asuu edelleen Ranskassa ja hän on tehnyt muun muassa vapaaehtoistyötä vammaisten ja syrjäytyneiden hyväksi.
Nimellä "Sirkku Talja-Larrivoire":
Bismarckin tornit
Bismarckin tornit ovat muistomerkkejä, joita saksalaiset pystyttivät valtakunnankanslerinsa Otto von Bismarckin (1815–1898) kunniaksi vuosina 1869–1934. Tornit olivat aikansa ilmiö: kaikkiaan torneja ja pylväitä rakennettiin 240 (joitakin valmiita rakennelmia tosin nimettiin Bismarckin kunniaksi). Näistä 240:stä 172 on säilynyt nykypäivään. Torneja pystytettiin neljälle mantereelle, Euroopan lisäksi Chileen, Kameruniin ja Papua-Uuteen-Guineaan. Nykyisin torneja on pystyssä Chilen, Itävallan, Kamerunin, Puolan, Ranskan, Saksan, Tšekin ja Venäjän alueella, minkä selittää Saksan koon pieneneminen.
Erikoislaatuista Bismarckin torneissa on, ettei niistä valtaosaa pystyttänyt valtio, vaan tavalliset kansalaiset (etupäässä porvarit) keräsivät varat rakentamiseen. Tämä johtui osittain siitä, että keisari Vilhelm II pakotti Bismarckin eroamaan virastaan 1890 ja yritti luoda ympärilleen omaa henkilökulttia, johon Bismarckin kunnioittaminen ei sopinut.
Pesäpallon B-sarja 1934
Vuonna 1934 Valtakunnansarjan alueiden määrä oli nostettu jo 11:een. Itä-Karjalan alue erotettiin Pohjois-Karjalasta ja entinen Savon alue jaettiin kahteen osaan. Lisäksi Keski-Pohjanmaan alueelta pääsi Kokkolan Veikot jatko-otteluihin, mutta alemestaruutta ei jaettu, koska muita joukkueita ei alueelta kilpailuun ilmoittautunut. B-sarjan mestariksi pelasi KooPee Keravalta. Sinällään harvinaista, ettei Kerava kuulunut ollenkaan aluemestareiden joukkoon, mutta sai jatkaa sarjassa HPL 2:n tilalla, koska reservijoukkueita ei loppupeleihin päästetty.Itäisen alueen loppusarja 8.-9.9. Viipurissa
Jyväskylän Kiri ja Viipurin Kisaveikot selvisivät Suursarjaan 1935.
Läntisen alueen loppusarja 15.-16.9. Tampereella
Keravan KooPee ja Tampereen Pyrintö Suursarjaan 1935.
Yhdeksän lyyristä runoilijaa
Yhdeksän lyyristä runoilijaa (myös "yhdeksän meelistä runoilijaa") on nimitys, jota käytetään Kreikan arkaaisen kauden merkittävimmistä runoilijoista. Tällainen yhdeksän henkilöä käsittävä kaanon muodostui hellenistisenä aikana aleksandrialaisten tekstikriitikoiden parissa.
Yhdeksän lyyristä runoilijaa olivat:Antiikin kreikkalaisissa lähteissä näistä runoilijoista käytetään yleensä termiä "melikos" (sanasta "melos", ”laulu”), mutta jotkut lähteet käyttävät termiä "lyrikos", joka tuli myöhemmin yleiseen käyttöön latinan kielessä ("lyricus") ja nykykielissä.
Näiden runoilijoiden runous jaetaan yleensä kuorolyriikkaan ("khorōidia") ja monodiseen lyriikkaan ("monōidia"). Eräät nykytutkijat ovat kuitenkin kyseenalaistaneet tämän jaottelun. Antiikin ajalla oppineet määrittelivät lajityypin runomitan, eivät sisällön perusteella. Näin osa runoudesta, joka nykyään luettaisiin lyyriseksi, on kuitenkin jätetty pois; tällaisia runouden lajeja ovat elegia ja jambirunous.
Vesa Puttonen
Vesa Tapani Puttonen (s. 15. kesäkuuta 1966 Forssa) on suomalainen kauppatieteilijä ja Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun rahoituksen professori. Hän on yksi Suomen tunnetuimmista sijoittamisen ja rahoitusmarkkinoiden asiantuntijoista.
Puttonen vietti lapsuutensa Luvialla ja kirjoitti ylioppilaaksi Riihikedon lukiosta Porista vuonna 1985. Tohtoriksi Puttonen väitteli Vaasan yliopistossa vuonna 1993. Hän on työskennellyt Vaasan korkeakoulussa, Turun kauppakorkeakoulussa sekä Suomen Akatemiassa. Lisäksi Puttonen on toiminut myös yritysmaailman johtotehtävissä, rahastoyhtiö Conventumissa ja Helsingin pörssissä.
Puttonen istuu nykyisin muun muassa Orionin, Pörssisäätiön sekä Jääkiekon SM-liigan hallituksessa. Aiemmin hän on toiminut muun muassa VR-Yhtymän hallituksen puheenjohtajana.
Circaetinae
Circaetinae on haukkojen heimoon kuuluva päiväpetolintujen alaheimo.
Anacreon
Anacreon voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Hans Fagius
Hans Fagius (s. 1951) on ruotsalainen urkuri. Hänet kutsuttiin Ruotsin kuninkaallisen akatemian jäseneksi vuonna 1998.
Fagius on levyttänyt muun muassa J. S. Bachin ja Felix Mendelssohnin urkutuotannot kokonaisuudessaan. Fagius kutsuttiin 1989 Tanskan kuninkaallisen akatemian urkuprofessoriksi; lisäksi hän on opettanut vuosien ajan Tukholman ja Kölnin musiikkikorkeakouluissa. Fagius pitää myös mestarikursseja ja toimii tuomarina urkukilpailuissa. Vuonna 2013 hän julkaisi albumin "The French Organ Symphony", jolla Fagius soittaa Keski-Porin kirkon urkuja.
Toray Pan Pacific Open
Toray Pan Pacific Open () on vuosittain Japanin Tokiossa pelattava naisten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1984. Vuosina 1993–2008 se oli luokiteltu I-tason ja 2009–2013 Premier 5 -tason WTA-turnaukseksi. Vuodesta 2014 se on ollut Premier -tason WTA-turnaus. Aikaisemmin turnaus pelattiin Tokyo Metropolitan Gymnasiumissa, mutta vuodesta 2008 alkaen Ariake Coliseumissa.
Santonit
Santonit (Santones) olivat Galliassa asunut kelttiläinen heimo. He asuivat nykyisen Saintongen alueella ja ovat anataneet Saintesin kaupungille nimensä. Roomalaiset valloittivat santonien alueen ensimmäisellä vuosisadalla eaa.
Yrjö Niiniluoto
Yrjö Emil Niiniluoto (9. helmikuuta 1900 Tampere – 4. marraskuuta 1961 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli suomalainen toimittaja, joka toimi Helsingin Sanomien päätoimittajana vuosina 1938–1961.
Yrjö Niiniluodon vanhemmat olivat matkaposteljooni Kaarlo Emil Niiniluoto ja Aino Lydia Grönlund. Niiniluoto sai koulussa pelkästään kiitettäviä arvosanoja ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1919. Hän opiskeli yliopistossa pääaineinaan saksaa ja englantia ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1923. Edessä näytti olevan lupaava akateeminen ura. Varusmiespalveluksen jälkeen Niiniluoto meni kuitenkin töihin Helsingin Sanomiin, jonka palveluksessa hän työskenteli kuolemaansa saakka. Hän työskenteli lehden ulkomaanosaston toimittajana 1925–1936 ja oli 1926–1928 ulkomaankirjeenvaihtajana Kansainliiton päämajassa Genevessä sekä 1933–1936 Lontoossa. Hän oli ensimmäisiä suomalaisia päätoimisia ulkomaankirjeenvaihtajia. Vuosina 1936–1938 Niiniluoto oli lehden tavallisena artikkelitoimittajana.
Niiniluodosta tuli Helsingin Sanomien päätoimittaja 1938, kun hänen edeltäjänsä Eljas Erkko nimitettiin Suomen ulkoministeriksi. Hän oli myös Ilta-Sanomien päätoimittajana 1938–1946. Niiniluoto ja Sanoma-yhtiön johtaja Erkko olivat luonteiltaan erilaisia, mutta heidän yhteistyönsä sujui kohtalaisesti. Niiniluodolla oli suomalaiseksi toimittajaksi poikkeuksellisen paljon kansainvälisiä yhteyksiä. Hän toimi 1927–1933 Exchange Telegraph Companyn, 1940–1941 Reutersin, 1946–1950 Dagens Nyheterin ja 1945–1957 The Timesin Suomen-kirjeenvaihtajana. Niiniluoto kuoli sydänhalvaukseen vuonna 1961 ollessaan ulkomaanmatkalla Johannesburgissa Etelä-Afrikassa.
Niiniluoto oli vuodesta 1942 naimisissa Helsingin Sanomien kulttuuriosaston päällikön Marja Niiniluodon, o.s. Linturi kanssa. Heillä oli kolme lasta: toimittaja Maarit Niiniluoto, toimittaja Markku Niiniluoto ja Helsingin yliopiston rehtori ja kansleri Ilkka Niiniluoto.
Pesäpallon B-sarja 1935
Vuonna 1935 Valtakunnansarjan alueiden määrä nousi jo 14:ään. Uusina Satakunnan ja Kainuun alueet, jonka lisäksi Keski-Pohjanmaallakin oli jo riittävästi joukkueita mestaruuden ratkaisemiseksi. B-sarjan mestariksi selvisi Hämeenlinnan Pallokerho.
Itäisen alueen loppusarja Kotkassa
Kotkan Into ja Siilinjärven Ponnistus selvisivät Suursarjaan 1936.
Läntisen alueen loppusarja
Hämeenlinnan Pallokerho ja Seinäjoen Maila-Jussit Suursarjaan 1936.
Hautausmaan poika
Hautausmaan poika () on Neil Gaimanin vuonna 2008 ilmestynyt lasten fantasiaromaani. Teoksen on kuvittanut Dave McKean. Inka Parpolan suomennos ilmestyi vuonna 2009 Otavan kustantamana.
Romaani sai vuonna 2009 Carnegie-mitalin, parhaan romaanin Hugo-palkinnon ja Newbery-mitalin.
Teos kertoo orvoksi jäävästä pikkupojasta, jonka hautausmaalla asuva aavepariskunta ottaa suojiinsa. Pojan varttumista seurataan noin 15-vuotiaaksi saakka. Kirjan teemana onkin pojan kasvutarina.
"Tähtivaeltaja"-lehden arvostelussa Toni Jerrman piti teosta erinomaisena ja sen lähtökohtia nerokkaina, vaikka teos ei hänen mielestään ylläkään Gaimanin "Tähtisumua"- ja "Coraline"-romaanien tasolle. Hän pitää kuitenkin kliseisenä kirjaan ujutettua ennustusta sekä hyvän ja pahan taistelua.
Myöskään "Savon Sanomien" arvostelija Riku Ylösen mukaan kirja ei yllä Gaimanin aiempien teostan tasolle. Hänen mukaansa kirjan alkupuolella on muutama onnistunut luku, mutta kokonaisuus jää ohueksi ja hahmot luonnostelmiksi. Kirja erottuu kuitenkin edukseen kielen avulla. Ylönen suosittelee teosta Gaimanin ihailijoille ja nuortenfantasian suurkuluttajille.
Bogorodsk
Bogorodsk () on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangolla 43 kilometriä Nižni Novgorodista lounaaseen. Kaupunki on Bogorodskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Nižni Novgorodin ja Muromin välinen maantie. Asukkaita on 36 000 henkeä (vuonna 2010).
Novgorodilaisten uudisasukkaiden perustama Bogorodsk tunnettiin 1500-luvulta lähtien nahkateollisuuden keskuksena. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1923. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa on edelleen myös nahka- ja jalkineteollisuutta.
Solid Gold Sweet
Solid Gold Sweet on Sweet-yhtyeen vuonna 1998 julkaistu kahden CD-levyn kokoelma-albumi. CD 1 sisältää vaihtoehtoisia studioversioita ja demoja, CD 2 puolestaan livemateriaalia.
Bor
Bor () on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Nižni Novgorodin vieressä Volgan toisella puolella. Kaupunki on Borin piirin keskus. Sinne johtaa Nižni Novgorodin ja Kotelnitšin väliseltä rautatieltä haarautuva sivurata (Mohovyje Goryn asema). Volgan rannalla on laivalaituri. Kaupunkiseudulla (urbaanialue) asui 122 201 ihmistä vuonna 2012.
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran 1300-luvulla. Sen asukkaat harjoittivat etupäässä tavaroiden kuljetusta. Kaupunginoikeudet Bor sai vuonna 1938. Nykyään se on Nižni Novgorodin teollinen esikaupunki, jossa on mm. lasitehdas, konepajoja ja metalliteollisuutta. Lähiseudut ovat suosittua lomanviettoaluetta.
Hämähäkkijumala
Hämähäkkijumala () on Neil Gaimanin vuonna 2005 ilmestynyt fantasiaromaani. Inka Parpolan suomennos ilmestyi vuonna 2009 Otavan kustantamana.
"Hämähäkkijumala" voitti vuonna 2006 Mythopoeic-palkinnon, British Fantasy -palkinnon ja Locus-palkinnon (paras fantasiaromaani).
Kirjan päähenkilö on Paksu Charlie, joka ei oikeasti ole paksu. Hänen isänsä herra Nancy vain on antanut hänelle sellaisen liikanimen, ja kun herra Nancy nimesi jotain, nimi pysyi. Yllättäen Charlien kotiovelle ilmaantuu muukalainen, joka osoittautuu hänen veljekseen. Charlie haluaisi viettää rauhallista ja turvallista elämää, mutta veljellä on toisenlaiset suunnitelmat. Charlielle selviää, ettei heidän isänsä ollutkaan kuka tahansa tavallinen mies, vaan hämähäkkijumala.
Kriitikko Toni Jerrmanin mukaan teos jää harmittomana viihteenä tekijän välityöksi. Teoksen juoni sutii tyhjää eikä tarinaan tunnu löytyvän todellista sisältöä.
Sona Əhmədli
Sona Əhmədli (myös Sona Ahmadli tai Sona Ahmedli, s. 5. lokakuuta 1988) on azerbaidžanilainen naispainija, MM-mitalisti ja Euroopan mestari.
Pääasiassa 59 kilogramman painoluokassa kilpaileva Əhmədli paini MM-hopealle sarjassa 55 kg Herningissä 2009, jolloin hän hävisi loppuottelussa Japanin Saori Yoshidalle. Vuoden 2010 MM-kilpailuissa hän sijoittui 13:nneksi. Vuoden 2010 EM-kilpailuissa Əhmədli paini Euroopan mestariksi, ja Istanbulin MM-kilpailuissa 2011 hän saavutti pronssia. Hän oli kolmas myös Belgradin EM-kilpailuissa 2012.
Əhmədli on 165 cm pitkä ja hänen normaalipainonsa on 61 kg.
Pesäpallon B-sarja 1936
Vuonna 1936 Valtakunnansarjan alueiden määrä oli 16. Lahden alue erosi Kymenlaaksosta ja Pohjois-Suomi jakaantui Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin alueiksi. B-sarjan mestariksi leivottiin Loimaan Palloilijat.Seurojen 2-joukkueet eivät enää saaneet jatkaa loppupeleihin, joten Orimattilan Oka peri LMV:n reservijoukkueen paikan.
Itäisen alueen loppusarja 19.-20.9. Jyväskylässä
Pankakoski ja Kiri nousivat Suursarjaan 1937.
Läntisen alueen loppusarja 12.-13.9. Loimaalla
Loimaa ja Kerava nousivat Suursarjaan 1937.
Partido Socialista
Partido Socialista () on portugalilainen sosiaalidemokraattinen puolue ja toinen maan pääpuolueista keskusta-oikeistolaisen Sosiaalidemokraattisen puolueen ohella. Partido Socialista perustettiin 19. huhtikuuta 1973 saksalaisessa Bad Münstereifelin kaupungissa. Puolue on Sosialistisen internationaalin ja Euroopan sosialidemokraattisen puolueen jäsen.
Partido Socialista voitti vuoden 2009 parlamenttivaalit, saaden 37 prosenttia äänistä ja 96 parlamenttipaikkaa, mutta menetti kuitenkin enemmistöaseman parlamentissa.
Kstovo
Kstovo () on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan rannalla 29 kilometriä Nižni Novgorodista kaakkoon. Kaupunki on Kstovon piirin keskus. Sen kautta kulkee Nižni Novgorodin ja Kazanin välinen rautatie sekä Moskovan ja Kazanin välinen M7-valtatie. Asukkaita kaupungissa on 65 600 henkeä (vuonna 2005).
Paikkakunta on syntynyt 1300-luvulla. Kaupunginoikeudet Kstovo sai vuonna 1957. Nykyään siellä on Lukoilin omistama öljynjalostamo ja kemian tehdas.
Fred Adams
Fred C. Adams (s. 1961) on yhdysvaltalainen tutkija. Hän on erikoistunut fysikaaliseen kosmologiaan eli maailmankaikkeuden fysiikkaan ja tähtien syntyyn. Adams tunnetaan laajalti muun muassa multiversumia koskevista ajatuksistaan. Kandidaatintutkintonsa Adams hankki Iowan yliopistosta vuonna 1983. Tohtoriksi Adams väitteli Kalifornian Berkeleyn yliopistossa. Adams toimii Michiganin yliopistossa fysiikan professorina. Adams on tutkinut tähtien syntyyn liittyen muun muassa molekyylipilviä, tähtiä ympäröiviä kaasu- ja pölykiekkoja. Kosmologian puolella Adams on tutkinut galaksien pimeän aineen haloja, universumin inflaatiomaista laajenemista, magneettisia monopoleja ja monta muuta kosmologian aihetta, joista osasta tutkijat ovat hyvinkin eri mieltä.
Monet tutkijat ajattelevat, että maailmankaikkeus olisi hienosäädetty, toisin sanoen elämän esiintyminen jossain kuviteltevissa maailmankaikkeudessa on riippuvainen siitä, miten tarkoin muutamat maailmankaikkeutta kuvaavat avainluvut toteutuvat kyseisessä maailmankaikkeudessa. Avainluvut määräävät muun muassa tähtien iän, planeettojen ratojen vakauden ja niin edelleen. Epäsuotuisat avainluvut saavat aikaan esimerkiksi sen, että tähdet palavat loppuun ennen kuin elämä ehtii kehittyä sitä kiertävän planeetan pinnalle. Jos maailmankaikkeus on hienosäädetty, elämän syntyminen itsestään on epätodennäköistä ilman rinnakkaisia maailmankaikkeuksia.
Adamsin tutkimusten mukaan tähtiä voi esiintyä 25 %:ssa erilaisista kuviteltavissa olevista maailmankaikkeuksista. Tällöin maailmankaikkeus ei olisi ainakaan tähtien olemisen suhteen hienosäädetty.
Suomen Atlantti-Seuran Nuoret
Suomen Atlantti-Seuran Nuoret (SASN) on Suomen Atlantti-Seuran alle 30-vuotiaiden verkosto, joka aloitti toimintansa 2003. SASN on puoluepoliittisesti sitoutumaton, ja sen tarkoituksena on toimia turvallisuus- ja puolustuspolitiikasta kiinnostuneiden ihmisten keskustelu- ja kohtauspaikkana.
SASN järjestää tapahtumia, jakaa ajankohtaista informaatiota ja pitää yhteyksiä erilaisiin ihmisiin. SASN:n toiminnan kulmakivinä ovat keskustelutilaisuudet, vierailuluennot ja ekskursiot. Jäseneksi voi liittyä kuka tahansa aiheesta kiinnostunut alle 30-vuotias. SASN:n kansainvälinen kattojärjestö on Youth Atlantic Treaty Association (YATA).
Kulebaki
Kulebaki () on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangolla 188 kilometriä Nižni Novgorodista lounaaseen. Kaupunki on Kulebakin piirin keskus. Sen kautta kulkee Muromin ja Arzamasin välinen maantie. Navašinon asemalta haarautuu kaupunkiin johtava sivurata. Asukkaita on 37 200 henkeä (vuonna 2007).
Kulebakin kylä tunnetaan 1600-luvun lopulta lähtien. Vuonna 1866 paikkakunnalle perustettiin metallitehdas, josta kehittyi yksi Venäjän suurimpia. Kaupunginoikeudet Kulebaki sai vuonna 1932. Nykyään siellä on lähinnä metalli- ja elintarviketeollisuutta.
Ludovico Einaudi
Ludovico Einaudi (s. 23. marraskuuta 1955 Torino) on italialainen säveltäjä, elokuvasäveltäjä ja konserttipianisti.
Einaudin musiikkia on luonnehdittu lyyriseksi, kirkkaaksi, tunteikkaaksi ja hienostuneeksi, sekä helpoksi ja yksinkertaiseksi. Hän yhdistää New Age -tyyliseen klassiseen musiikkiinsa vaikutteita jazzista, kansanmusiikista ja rockista.
Ludovico Einaudi syntyi Torinossa vuonna 1955. Äiti opetti Ludovicon soittamaan pianoa jo lapsena. Einaudin isä oli kustantaja Giulio Einaudi ja isoisä Luigi Einaudi Italian presidentti 1948–1955.
Einaudi opiskeli musiikkia Milanon arvostetussa Conservatorio Verdissä ja sen jälkeen säveltäjä Luciano Berion johdolla Pariisissa. Valmistuttuaan hän sai stipendin Bostonin Tanglewoodin musiikkifestivaalille. Einaudin ensimmäisissä sävellystöissä kuuluu Berion vaikutusta tonaalisuuden ja sointuvuuden lisäksi myös siinä, että kumpikin oli laaja-alainen musiikilliselta tyyliltään.
Einaudin varhaiset työt olivat ISO Dance Theater -tanssiteatterille, ja ne esitettiin New Yorkin Lincoln Centerissä 1991. "Stanze" (1992) oli meditatiivista harppumusiikkia ja sai hyvän vastaanoton radiokuuntelijoilta. Einaudin menestysalbumi "Divenire" (2007) nousi Euroopan klassisen musiikin listakärkeen. Se menestyi myös populaarimusiikin listoilla ja sai Brit Awardsin vuoden albumiehdokkuuden. Albumin menestyksen myötä Einaudi konsertoi laajasti Euroopassa ja muualla maailmassa Japanista Yhdysvaltoihin.
Until the End
Until the End on Breaking Benjaminin kolmas single "Phobia" -albumilta.
Navašino
Navašino () on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan rannalla 158 kilometriä Nižni Novgorodista kaakkoon. Kaupunki on Navašinon piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Kazanin välinen rautatie. Asukkaita on 17 100 henkeä (vuonna 2006).
Kaupunki on syntynyt vuonna 1957, jolloin lähekkäin sijainneet Mordovštšikovon ja Lipnjan taajamat yhdistettiin. Tärkein yritys on vuonna 1907 perustettu Okan telakka. Kaupungissa toimii myös rakennustarviketehdas.
Kissafretti
Kissafretti ("Bassariscus astutus") on puolikarhuihin kuuluva nisäkäs. Lajia tavataan Meksikossa ja Yhdysvaltain eteläosissa. Kissafretit ovat yöeläimiä ja yksineläjiä. Ne syövät jyrsijöitä, hyönteisiä, lintuja ja runsaasti hedelmiä. Sen vartalo on yleisväriltään harmaanruskea, ja mustavalkoraitainen häntä on ruumiin mittainen.
Nisäkäsnimistölautakunta on ehdottanut lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi "kakomistia".
Landsbygdens Folk
Landsbygdens Folk on Suomessa viikoittain ilmestyvä ruotsinkielinen sanomalehti. Lehteä julkaisee Svenska lantbruksproducenternas centralförbund ja levikki on noin 10 000 kappaletta. Lehti on perustettu vuonna 1947. Nykyinen päätoimittaja on Michael Godtfredsen.
Meredith Baxter
Meredith Ann Baxter (s. 21. kesäkuuta 1947 Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Televisiosarjassa "Perhe on paras" hän esitti perheen äitiä Elyse Keatonia, josta roolista hän oli kaksi kertaa ehdokkaana Emmy-palkinnon saajaksi.
Baxterilla oli toinen päärooli vuonna 1972 tehdyssä tilannekomediasarjassa "Bridget Loves Bernie". Baxter avioitui vastanäyttelijänsä David Birneyn kanssa 1974. Liitosta syntyi viisi lasta, ennen kuin se päättyi eroon 1990-luvun alkupuolella. Baxterilla on lisäksi kaksi lasta aikaisemmasta avioliitostaan.
Vic Morrow
Victor "Vic" Morrow (14. helmikuuta 1929 New York, New York – 23. heinäkuuta 1982) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Toiseen maailmansotaan sijoittuvassa televisiosarjassa "Combat!" hän näytteli kersantti Chip Saundersia 1962–1967.
Morrow kuoli elokuvan "Hämärän pelottavat varjot" kuvauksissa tapahtuneessa onnettomuudessa helikopterin pudottua hänen viereensä. Onnettomuudessa kuoli myös kaksi lapsinäyttelijää. Ohjaaja John Landis sai syytteen kuolemantuottamuksesta, mutta oikeus totesi hänet syyttömäksi.
Näyttelijä Jennifer Jason Leigh on Vic Morrowin tytär.
Simonides Keoslainen
Simonides Keoslainen () (noin 556–468 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilija. Hän oli kotoisin Keoksen saarelta.
Simonides kirjoitti kuorolyriikkaa: hänen teoksiinsa kuului Olympian kisojen voittajien kunniaksi kirjoitettuja epinikion-oodeja, sekä jumalien kunniaksi kirjoitettuja lauluja, muun muassa Apollonille osoitettuja paiaaneja. Hellenistisenä aikana Simonides luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta.
Simonides oli Bakkhylideen, samoin yhdeksän lyyrikon joukkoon luetun runoilijan, eno.
Pavlovo (Nižni Novgorodin alue)
Pavlovo (; myös "Pavlovo-na-Oke", Па́влово-на-Оке́) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan rannalla 78 kilometriä Nižni Novgorodista lounaaseen. Kaupunki on Pavlovon piirin keskus. Siellä on Nižni Novgorodin ja Arzamasin väliseltä rautatieltä Okskajan asemalla haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita kaupungissa on 62 500 henkeä (vuonna 2006).
Pavlovon kylä tunnetaan 1500-luvun puolivälistä lähtien. 1700-luvulla se oli huomattava kaupan ja käsityöläisammattien keskus. Erityisen kuuluisa paikkakunta oli lukoista ja aseistaan. Kaupunginoikeudet Pavlovo sai vuonna 1919. Nykyään siellä on linja-autotehdas sekä kone- ja laiteteollisuutta.
Kaupungin keskusta on säilyttänyt historiallisen asunsa. Nähtävyyksiin kuuluvat ylösnousemuksen (1778) ja taivaaseen astumisen (1795) kirkot, museona toimiva Gomolinin kauppiastalo, Šeremetjevin kreivisuvun konttorirakennus, kunnanhallituksen talo ym. Pavlovo tunnetaan myös siellä jalostetuista sitruunoista ja mandariineista. Kaupungista ovat kotoisin kemisti Aleksei Favorski ja kasvitieteilijä Nikolai Albov.
Timo Kiiskinen (lehtori)
Timo Arvo Kiiskinen on kirkkomusiikin professori Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa Helsingissä. Koulutukseltaan hän on musiikin tohtori. Timo Arvo Kiiskistä ei tule sekoittaa säveltäjä Timo Veli Kiiskiseen.