hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mediapaniikki
Mediapaniikki tarkoittaa median aiheuttamaa (moraalista) paniikkia. Media voi tässä tarkoittaa melkein mitä tahansa viestinnän kenttää, vaikkapa internetiä, pelejä, sosiaalista mediaa, elokuvia, aikakauslehtiä. Mediapaniikissa pelätään siis jonkin median välineen, kuten pelien mahdollisia seurauksia. Tyypillisiä mediapaniikin aiheuttamia huolen aiheita ovat seksuaalinen ahdistelu ja väkivaltainen käyttäytyminen. Toisin kuin moraalisessa paniikissa, mediapaniikilla ei yleensä ole vaikutusta politiikkaan. Mediapaniikin luonteeseen kuuluu, kuten moraaliseen paniikkiin, että mediapaniikki syntyy nopeasti ja laantuu nopeasti. Voidaan puhua "uutuuden pelosta". Esimerkiksi pelätään jotain täysin uudenlaista peliä. Mediapaniikissa lehdistö usein lietsoo tätä pelkoa vielä lisää. Esimerkiksi otsikoissa liioitellaan ja stereotypisoidaan (määritetään "yhteinen vihollinen") jopa siinä määrin, että kirjoitus ei ole enää totuuteen perustuvaa.
Mediapaniikkia esiintyy usein asiantuntijoiden moraalisesti painottuneissa diskursseissa. Keskustellaan onko jokin median väline vaarallinen tai sen käyttö "väärin" tai "oikein". Usein syytetään media- ja populaarikulttuurin välinettä kuten pelejä, kun tapahtuu jotakin kauhua herättävää, vaikka pelit eivät olisikaan olleet kauhua aiheuttaneen teon syy. Tavallisimpia mediapaniikin kohteita eli "yhteisiä vihollisia" ovatkin esimerkiksi pelit, älypuhelimet ja muut media- ja populaarikulttuuriin kuuluvat välineet.
Mediapaniikki ei ole kuitenkaan uusi ilmiö, vaikka mediapaniikin käsite on uusi. Antiikin Kreikassa huolestuttiin kirjojen yleistyessä, että kirjoittaminen aiheuttaa huonoa muistia kun kaiken muistettavan voi kirjoittaa ylös.
Suomessa mediapaniikkia esiintyi 1950-1970-luvuilla sarjakuvien, elokuvien ja television viihteellisen tarjonnan aiheuttamina. Puhuttiin, että ne ovat "vietteleviä" ja "passivoivia".
Mediapaniikki aiheuttaa usein myös pyrkimyksiä moraaliseen säätelyyn. Median välinettä vastustetaan mediapaniikissa ja on siis luontevaa ohjata vaihtoehtoisen kulttuurin pariin, kuten korostettiin Suomessa 1980-luvulla mediakulttuurin mediapaniikkien yhteydessä.
Mediapaniikin käsite on noussut esiin tiedotusvälineiden määrän ja käytön räjähtävän kasvun vuoksi.
2000-luvulla mediapaniikit ovat tosin yhä enenevissä määrin totuuteen perustuvia ja huoliin on tieteellistä perustelua takana. Tällaisia ovat esimerkiksi internet-riippuvuus, internet-kiusaaminen ja koulussa kännykkähäirintä. Tässä mielessä ei siis ole perusteltua liittää oikeisiin ongelmiin mediapaniikin käsitettä, jonka historiaan kuuluu liioittelu, kärjistäminen ja katteettomien pelkojen lietsonta. Parempi käsite sekä mediapaniikin että moraalipaniikin tilalle voisi olla moraalinen huoli, joka hyväksyy eri näkökulmia eikä syytä mitään tai ketään.
Hung in a Bad Place
Hung in a Bad Place on brittiläisen rockyhtye Oasiksen kappale, joka on kolmas raita yhtyeen viidennellä studioalbumilla "Heathen Chemistry" (2002). ”Hung in a Bad Place” on Oasiksen ensimmäinen kappale, jonka kirjoitti yhtyeen uusi kitaristi Colin ”Gem” Archer.
Kappale julkaistiin promosinglenä kesällä 2002. Kappaletta ei kuitenkaan julkaistu virallisesti singlenä, eikä se saanut listasijoituksia.
”Hung in a Bad Place” esitettiin livenä ensimmäisen kerran lokakuussa 2001. Kappaletta soitettiin ainoastaan "Heathen Chemistry Tour" -kiertueen aikana, eikä sillä ollut tilaa Oasiksen myöhemmillä soittolistoilla.
Lähteet:
Hannah Rae
Hannah Rae on englantilainen näyttelijä. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuonna 2016 elokuvassa "City of Tiny Lights". Rae oli roolista ehdolla British Independent Film Awards -gaalassa lupaavimmaksi tulokkaaksi.
Unkarin pääministeri
Unkarin pääministeri () on Unkarin hallituksenpäämies. Unkarissa pääministerillä on käytännössä tärkeimmät valtaoikeudet ja presidentti on vain seremoniallinen johtaja.
Unkarin hallituksenpäämiehen titteli on unkariksi miniszterelnök, suoraan käännettynä "ministeripresidentti". Kuitenkin, koska "pääministeri" on paljon yleisempi titteli parlamentaarisessa järjestelmässä englanninkielisissä maissa, niin se on käännetty suomeksikin pääministeriksi.
Vala on seuraava:
Én, ["henkilön nimi"] fogadom, hogy Magyarországhoz és annak Alaptörvényéhez hű leszek, jogszabályait megtartom és másokkal is megtartatom; ["tehtävän nimi"] tisztségemet a magyar nemzet javára gyakorolom. ["Ja valan vannojan vakaumuksen mukaan"] Isten engem úgy segéljen!
Minä ["henkilön nimi"], vannon olevani uskollinen Unkarille ja sen perustuslaille, kunnioitan ja panen täytäntöön sen oikeudelliset säännöt muille; Käytän tehtävääni ["tehtävän nimi"] Unkarin kansan hyväksi. ["Ja valan vannojan vakaumuksen mukaan"] Jumala auttakoon minua!
Caroline Munro
Caroline Jane Munro (s. 16. tammikuuta 1949 Windsor, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä ja malli, joka tunnetaan erityisesti monista esiintymisistään kauhu-, tieteis- ja toimintaelokuvissa 1970- ja 1980-luvuilla. Munro aloitti uransa mallina 16-vuotiaana ja teki työtä jo 17-vuotiaana mm. "Vogue"-lehdelle sekä töitä televisio- ja printtimainoksissa. Sittemmin muutettuaan Lontooseen hän sai aluksi pieniä elokuvarooleja 1960-luvun lopulla, mutta isoissa tuotannoissa (mm. elokuvassa "Casino Royale" (1967)). Käännekohta näyttelijän uralla tuli, kun Munro oli pienessä sivuroolissa Hammer-tuotantoyhtiön elokuvassa "Draculan kosto" (engl. "Dracula A.D. 1972", 1972). Silloin hän ymmärsi, että tämä ala on se mitä hän haluaa tehdä elämällään.
Munro teki aktiivisimmalla kaudellaan 1970- ja 1980-luvuilla elokuvarooleja varsinkin monissa tunnetuiksi tulleissa ns. slasher-elokuvissa eri puolilla Eurooppaa sekä myös Yhdysvalloissa. 1990-luvulla esiintyi enää kuitenkin vain hyvin harvakseltaan. Hän on sittemmin 2000- ja 2010-luvuilla tehnyt joitakin elokuvarooleja ja edelleen erityisesti kauhuelokuvien lajityypissä.
Jaakko Leino
Jaakko Leino (s. 1971 Espoo) on suomalainen kielentutkija. Hän on Helsingin yliopiston suomen kielen professori.
Leino valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi vuonna 1997 sekä filosofian tohtoriksi vuonna 2003 Helsingin yliopistosta. Hän väitteli teoksella "Antaa sen muuttua: suomen kielen permissiivirakenne ja sen kehitys". Hän on toiminut suomen kielen professorina Jyväskylän yliopistossa 2006–2007, Åbo Akademissa 2008–2009 ja Helsingin yliopistossa vuodesta 2011 alkaen.
Leino on toiminut vuodesta 2015 alkaen suomen kielen lautakunnan puheenjohtajana.
Sophie Labelle
Sophie Labelle (s. 1987/1988) on kanadalainen sarjakuvapiirtäjä ja transaktivisti, joka tunnetaan vuodesta 2014 lähtien julkaistusta verkkosarjakuvastaan "Assigned Male". Hänen sarjakuviaan on julkaistu myös pienlehtinä. Nykyään Montrealissa asuva Labelle on kotoisin Quebecin provinssin Châteauguaysta.
Labelle on usein joutunut äärioikeistolaisen alt-right-järjestön ahdistelun ja verkkokiusaamisen kohteeksi, jota on masinoitu muun muassa "Reddit"-sivustolla. Hänelle on esitetty tappouhkauksia ja Labellen kotiosoitetta on leivtetty julkisuteen. Maaliskuussa 2017 Halifaxissa järjestettäväksi suunniteltu sarjakuvakirjan julkaisutilaisuus jouduttiin perumaan kirjakaupan saamien uhkausten vuoksi.
Vuonna 2017 Labelle vieraili Suomessa Helsingin sarjakuvafestivaaleilla ja Turku Pride -tapahtumassa. Joulukuussa 2017 julkaistiin suomenkielinen versio Labellen värityskirjasta "Lisää omat värisi Sateenkaareen!", jossa on mukana myös suomalaisten sarjakuvataiteilijoiden töitä.
Normisjon
Normisjon on norjalainen luterilainen sisä- ja ulkolähetysjärjestö, joka toimii Norjan kirkon sisällä. Se perustettiin vuonna 2001 kolmen kristillisen järjestön yhdistyessä.
Järjestö perustettiin 1. tammikuuta 2001, kun kolme norjalaista kristillistä järjestöä, Det norske lutherske Indremisjonsselskap, Langesundsfjordens Indremisjonsselskap sekä Den norske Santalmisjon yhdistyivät yhdeksi järjestöksi.
Osasta Normisjonin paikallistoiminnasta käytetään seurakunta -nimitystä, vaikka Normisjon onkin osa Norjan kirkkoa eikä itsenäinen uskonnollinen yhdyskunta. Seurakuntia on noin 30 eri puolilla Norjaa. Lisäksi sillä on noin 1100 aikuisten ja noin 600 lasten ja nuorten ryhmää. Yhteensä toiminnan piirissä on Norjassa noin 70 000 henkeä.
Normisjonilla on Norjassa useita rukoushuoneita, kolme raamattukoulua, 15 kansanopistoa, kuusi toisen asteen oppilaitosta sekä yksi korkeakoulu, joka toimii Bergenissä, Oslossa ja Kristiansandissa. Järjestöllä on myös 20 leirikeskusta.
Lähetystyötä järjestö tekee Aasiassa, Afrikassa, Lähi-Idässä ja Etelä-Amerikassa. Sillä on noin 20 lähettiä.
Käsipallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2017
Vuoden 2017 naisten käsipallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Saksassa 1.–17. joulukuuta. Kisapaikkakuntina olivat Hampuri, Magdeburg, Leipzig, Oldenburg, Trier ja Bietigheim-Bissingen. Kilpailuihin osallistui 24 joukkuetta. Mestaruuden voitti Ranska, hopealle sijoittui Norja ja pronssia sai Alankomaat. Kisojen arvokkaimpana pelaajana palkittiin Norjan Stine Bredal Oftedal. Turnauksen paras maalintekijä oli Norjan Nora Mørk.
Ranska – Norja 23–21
Alankomaat – Ruotsi 24–21
Gangstar 2: Kings of L.A.
Gangstar 2: Kings of L.A. on Gameloftin suunnittelema ja julkaisema mobiilipeli. Java ME versio julkaistiin marraskuussa 2008, BlackBerry OS versio 5 elokuuta, ja Nintendo DSi versio 12 huhtikuuta 2010. Peli kertoo gangsterista nimeltä Pedro ja hänen ystävästään Juanista jotka ovat loikannet Meksikon rajan yli Los Angelesiin.
Pelistä julkaistiin Android ja iPhone versio vuonna 2009.
Peli muistuttaa Grand theft auto pelisarjaa ja siinä on hiekkalaatikko tyylinen rakenne. Pelaaja voi myydä huumeita (joita kutsutaan pelissä karkeiksi) tai sijoittaa elokuviin. Pelissä on neljä aluetta: rannikko, lähiö, keskusta, ja Los Angelesin Beverly Hills.
Asekaupat muistuttavat Grand theft auton Ammu-nation kauppoja. Pelissä saatavilla olevat aseet ovat pistooli, Uzi, AK-47 rynnäkkökivääri, pumppuhaulikko, raketinheitin, tarkka-ammunta kivääri, ja käsikranaatti. Aseita voi ostaa normaalien kauppojen lisäksi myös netti kaupasta. Toisin kuin aiemmassa pelissä, pelaaja voi käyttää nyrkkejä, mutta muita lähitaistelu aseita ei ole saatavilla.
Françoise Arnoul
Françoise Arnoul (alun perin "Françoise Annette Marie Mathilde Gautsh", s. 3. kesäkuuta 1931 Constantine, Algeria) on ranskalainen näyttelijä, jolla on yli 50-vuotinen elokuvanäyttelijän ura.
Hän aloitti filmiuransa vuonna 1949 kreditoimattomalla roolilla elokuvassa "Suurkaupungin sävel" ("Rendez-vous de juillet", 1949).
Håkan Ehrén
Håkan Ehrén on ruotsalainen kontrabasisti. Hänestä tuli vuonna 1990 Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin ensimmäinen kontrabasisti. Vuosien saatossa hän on toiminut samassa asemassa myös Göteborgin sinfoniaorkesterissa, Concertgebouw-orkesterissa ja Lontoon sinfoniaorkesterissa. Hän on toiminut Tukholman kuninkaallisen musiikkikorkeakoulun henkilökunnassa.
Ehrén aloitti yhteistyön Euroopan kamariorkesterin kanssa vuonna 1996. Hän on voittanut kilpailuja Münchenissä, Roomassa ja Reimsissä. Hän on levyttänyt BIS-levymerkille Eduard Tubinin ja Lars-Erik Larssonin konsertot.
Kalle Väänänen (kapellimestari)
Kalle Väänänen (30. maaliskuuta 1881 Kuopion maalaiskunta – 21. heinäkuuta 1936 Lahti) oli suomalainen sotilaskapellimestari ja musiikkiluutnantti, joka toimi Tampereen Rykmentin soittokunnan kapellimestarina vuosina 1920–1936. Alaikäinen soitto-oppilas murhasi despoottimaisena kouluttajana pidetyn Väänäsen. Hän on tiettävästi ainoa alaisensa surmaama suomalainen sotilaskapellimestari.
Väänänen oli syntyjään maanviljelijäperheestä. Hän opiskeli Helsingin filharmonisen seuran orkesterikoulussa vuosina 1902–1903 ja oli soittajana Helsingin filharmonisessa orkesterissa vuosina 1903–1911. Hän jatkoi musiikkiopintojaan Ilmari Krohnin johdolla ja Ochs-Eichelbergin konservatoriossa Berliinissä. Väänänen oli Kotkan Musiikkiystäväin orkesterin kapellimestari vuosina 1912–1914 ja Helsingin kaupunginorkesterin jäsen 1915–1920, minkä jälkeen hänestä tuli Tampereen Rykmentin soittokunnan kapellimestari. Hän sai vuonna 1921 musiikkivänrikin ja vuonna 1925 musiikkiluutnantin sotilasarvon. Rykmentti toimi Hennalan kasarmialueella Lahdessa.
Useat Tampereen Rykmentin soittokunnassa 1930-luvulla palvelleet ovat muistelmissaan kuvailleet Väänästä despootiksi, joka piinasi nuoria soitto-oppilaita perusteettomilla ja tarkoituksettomilla rangaistuksilla. Lopulta heinäkuussa 1936 soitto-oppilas Urho Rantala (s. 1919) ampui Väänästä pistoolilla kasarmin pihalla kesken koristeistutuksen kitkemistöiden. Rantala ampui Väänästä ensin kahdesti ja vielä kolmannen kerran tämän juostessa pakoon. Väänänen kuoli samana iltana Lahden sairaalassa. Erään tiedon mukaan murhan motiivina olisi ollut se, että Väänänen oli pitänyt Rantalaa kahden vuoden ajan toisarvoisissa tehtävissä antamatta hänelle omaa soitinta, toisen tiedon mukaan se, että Väänänen olisi rangaistuksena määrännyt Rantalan tekemään ylimääräisiä signaalitorviharjoituksia iltaisin. Rantala tuomittiin ensin siviilituomioistuimessa taposta neljän vuoden vankeuteen, mutta sotilastuomioistuin muutti rikosnimikkeen murhaksi ja korotti tuomion kahdeksaan vuoteen. Presidentti Kyösti Kallio armahti hänet vuoden 1938 lopussa.
Tampereen Rykmentti
Tampereen Rykmentti oli vuosina 1918–1940 toiminut Suomen armeijan rykmentti, joka perustettiin sisällissodan valkoiseen armeijaan kuuluneen 5. jääkärirykmentin seuraajaksi. Se perustettiin Haminassa, mutta sitä alettiin osaksi siirtää jo syksyllä 1919 Lahteen, ja 1920 pääosakin siirrettiin Lahden varuskuntaan Hennalaan. Tampereen rykmentin vastaanottoparaati järjestettiin Lahden kauppatorilla loppuvuodesta 25. marraskuuta 1920. Edellisenä vuonna siirretty Tampereen Rykmentin osa oli ollut sen II pataljoona, jota käytettiin sotilasopetusjoukko-osastona, josta siirryttiin loppuajaksi asepalvelusta idässä oleviin joukko-osastoihin. Tampereen rykmentti alkoi julkaista kerran kuukaudessa Tappara-lehteä joukko-osastolehtenään 6. huhtikuuta 1929. Lisäksi 1929 alkaen lehti lahjoitti jokaiselle Tampereen rykmentissä palvelleelle emalisen joukko-osastopinssin.
Suomen puolustusvoimien ensimmäinen omaistenpäivä järjetettiin kolmipäiväisinä 23.–25.6.1929, joissa oli tuhat kutsuvierasta. Päiville osallistuivat mm. pääministeri Oskar Mantere ja puolustusministeri Aimo Kaarlo Cajander Tapahtumasta teki Suomi-Filmi pienoiselokuvan, ajankohtaisdokumentin, jossa junat tuovat vieraita Lahden asemalle, josta nämä jatkavat matkaa Hennalaan jalan tai linja-autolla ja jossa rykmentin komentaja, jääkärieverstiluutnantti Eino Rafael Forsman, toivottaa vieraat tervetulleiksi sekä puolustusministeri Cajander pitää joukkojen katselmuksen. Elokuvassa nähdään myös taistelunäytös.
Juuri ennen ylimääräisiä harjoituksia Tampereen rykmentti perusti suojajoukoksi 6. lokakuuta 1939 I divisioonan 1. prikaatin II pataljoonan, joka lähti 7. lokakuuta Lahden hiihtostadionilta junalla Karjalankannakselle Valkjärvelle. II/1./I lakkautettiin talvisodan jälkeen Moskovan rauhan aikana 25. heinäkuuta 1940.
Clara Ponsatí
Clara Ponsatí i Obiols (s. 1957 Barcelona) on katalonialainen taloustieteilijä ja poliitikko. Hän oli Katalonian aluehallinnon puoluepoliittisesti sitoutumaton opetusministeri Carles Puigdemontin johtamassa hallituksessa, joka järjesti 1. lokakuuta 2017 kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä. Ponsatí lähti Puigdemontin ja kolmen muun ministerin (Meritxell Serret, Antoni Comín ja Lluís Puig) kanssa Belgiaan maanpakoon Espanjan nostettua kansanäänestyksen järjestämisen takia heitä vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan. Espanja antoi heistä myös eurooppalaisen pidätysmääräyksen, mutta perui sen myöhemmin 5. joulukuuta 2017.
Uusissa Katalonian parlamenttivaaleissa 21. joulukuuta 2017 yhä maanpaossa ollut Ponsatí valittiin Katalonian parlamenttiin Puigdemontinkin edustamalta keskustaoikeistolaisen Junts per Catalunya -vaaliliiton listalta. Ponsatí haki 18. tammikuuta 2018 yhdessä Puigdemontin ja Puigin kanssa Katalonian parlamentilta lupaa valtuuttaa toinen henkilö äänestämään puolestaan istunnossa, jossa uusi Katalonian pääministeri nimitettäisiin. Espanjan korkein oikeus päätyi kuitenkin torppaamaan pyynnön, minkä seurauksena Ponsatí, Puig ja Serret ilmoittivat 28. tammikuuta 2018 luopuvansa parlamenttipaikoistaan, jotta heidän tilalleen parlamenttiin nousevat edustajat voisivat olla äänestyksessä läsnä ja varmistaa näin itsenäisyysmielisille enemmistön.
Ponsatí ilmoitti 10. maaliskuuta 2018 lähtevänsä Belgiasta ja asettuvansa asumaan Skotlantiin ja palaavansa aiempaan virkaansa St Andrewsin yliopiston taloustieteen professoriksi. Espanja uusi 23. maaliskuuta 2018 aiemmin jäädytetyn eurooppalaisen pidätysmääräyksen Puigdemontista ja useasta muusta maanpaossa olevasta katalaanipoliitikosta, mukaan luettuna Ponsatí, joka ilmoittautui itse poliisille Skotlannissa 28. maaliskuuta 2018. Ponsatí vapautettiin heti samana päivänä ja hän saa odottaa Espanjan vaatiman luovutuksen oikeuskäsittelyä Skotlannissa vapaana. Häneltä takavarikoitiin kuitenkin passi. Ponsatí aloitti 28. maaliskuuta 2018 varainkeruukampanjan rahoittaakseen oikeudenkäyntikulunsa, ja 1. huhtikuuta 2018 mennessä lahjoituksia oli kertynyt jo 244 000 euroa. Skotlantilainen tuomioistuin ilmoitti 12. huhtikuuta 2018, että lopullista päätöstä Ponsatín luovuttamisesta Espanjaan ei tehdä ainakaan ennen elokuuta 2018. Ponsatín asianajaja on huomauttanut, että ottaen huomioon Ponsatín ikä hänelle vaaditun rangaistuksen pituus tarkoittaisi käytännössä sitä, että hän joutuisi viettämään koko loppuelämänsä vankilassa.
Simona Orinska
Simona Orinska (s. 18. elokuuta 1978 Ērgļi) on latvialainen tanssitaiteilija. Lisäksi hän ohjaaja, runoilija ja koreografi. Hän on Latvian ainoa butoh- tanssia tekevä tanssitaiteilija ja hän työskentelee myös tanssiterapeuttina.
Orinskan syntymäpaikkakunnalta perhe muutti pieneen Misan maalaiskylään, missä Orinska asui 17- vuotiaaksi. Hänet oli tuolloin valittu Riikaan opiskelemaan ympäristösuunnittelua ja hän keskittyi esineiden suunnitteluun. Vuosina 2000- 2005 hän suoritti taiteiden kandidaatin tutkinnon. Sen jälkeen hän on suorittanut terveyden huollon alan maisterin tutkinnon erikoistuen tanssiterapiaan vuosina 2006- 2009. Butoh- tanssiin hän tutustui opiskellessaan Saksassa vuonna 2002, mutta päätti keskittyä siihen vuonna 2005.
Butoh- tanssin lisäksi Orinska on tehnyt myös performansseja kuten performanssin "Somebody who leads" ja performanssin "On Haiku" valokuvanäyttelyssä.
Vuonna 2007 sai ensi-iltansa hänen kansainvälinen videotanssiprojektinsa (Latvia, Iso-Britannia, Portugal, Espanja, Unkari, Chile), Waterpieces 07 videotaidefestivaalilla..
Tanssiterapiallaan Orinska pyrkii parantamaan asiakkaansa kognitiivisia, emotionaalisia ja sosiaalisia valmiuksia. Hänen asiakkaansa voivat olla sekä aikuisia että lapsia. Vuonna 2008 Iso- Britanniassa hän teki tanssiterapiaprojekteja oppimisvaikeuksista kärsivien ja autististen lasten parissa.
Aleksandra Pahmutova
Aleksandra Nikolajevna Pahmutova (; s. 9. marraskuuta 1929 Stalingrad, Neuvostoliitto) on venäläinen säveltäjä, joka on säveltänyt pitkän uransa aikana noin 400 kappaletta.
Pahmutova opiskeli 1950-luvulla Moskovan konservatoriossa Vissarion Šebalinin alaisuudessa. Pahmutova sai nopeasti mainetta, sillä hänen sävellyksensä kohosivat suosituiksi. Hänen kappaleensa liittyivät 1960-luvulla Komsomol-liikkeeseen, mutta hänen huippukautensa osui Leonid Brežnevin hallintokauden ”pysähtyneisyyden aikaan”.
Pahmutova on säveltänyt noin 400 kappaletta, joista moniin Nikolai Dobronravov on tehnyt sanat. Hänen kappaleensa heijastavat neuvostoliittolaisten kokemuksia 1960- ja 1970-luvuilta Juri Gagarinin avaruuslennosta isänmaalliseen maaseuturakkauteen.
María de las Mercedes de Orleans
María de las Mercedes de Orleans (24. kesäkuuta 1860 – 26. kesäkuuta 1878) oli Alfonso XII:n ensimmäinen puoliso ja Espanjan kuningatar. Hän oli Antoine d’Orléansin tytär.
Alfonso rakastui 17-vuotiaaseen Maríaan, ja tammikuussa 1878 heidät vihittiin. Kesäkuussa hän menetti odottamansa esikoispojan, sairastui lavantautiin ja menehtyi.
Harsulemmikki
Harsulemmikki ("Myosotis sparsiflora") on lemmikkien ("Myosotis") sukuun kuuluva kasvilaji. Se ei muistuta kovin läheisesti muita lemmikkilajeja, joista harsulemmikin voi erottaa muun muassa kukinnon tukilehtien sekä ulkonevien verhiönliuskojen perusteella.
Harsulemmikki on yksivuotinen, ruohovartinen kasvilaji, joka voi kasvaa lähes 40 cm korkeaksi. Sen varsi on runsaasti haarova ja kauttaaltaan alaspäin suuntautuneiden karvojen peitossa. Lehdet ovat soikeita sekä hyvin kehittyneitä ylös kukintoon asti. Kukat ovat pieniä, noin 2 mm leveitä ja vaaleansinisiä. Kukat sijaitsevat harvassa, 1–2 cm pitkien varsien päissä tukilehtien lehtihangoissa. Kukkien verhiöissä on melko pitkät, kapeat ja karvaiset verhiönliuskat. Harsulemmikki kukkii kesä–heinäkuussa.
Harsulemmikki on levinnyt pohjoiseen Etelä-Euroopasta. Suomessa harsulemmikkiä on tavattu sieltä täältä eri puolilta maata.
Jon Lindström
Jon Bos-Son Lindström (s. 29. syyskuuta 1948 Hanko) on suomenruotsalainen Ruotsissa asuva elokuva- ja tv-ohjaaja sekä käsikirjoittaja. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa oli Jörn Donnerin tuottama "Yön sylissä" (Hemåt i natten, 1977), ja muita ohjauksia ovat "Viimeinen kesä" (Sista leken, 1984), "Syvän joen salaisuus" (Järngänget, 2000), "Lastenystävä" (Barnavännen, 2003) ja "Pieniä ihmeitä" (Små mirakel och stora, 2006). Hän on ohjannut myös ruotsalaisia tv-sarjoja.
Lindström varttui Hangossa ja muutti 19-vuotiaana Ruotsiin vuonna 1967. Hän opiskeli Christer Strömholmin valokuvaus- ja dokumenttielokuvakoulussa.
Jon Lindström on naimisissa kirjailija Rita Holstin kanssa. He työstävät usein yhdessä Lindströmin ohjausten käsikirjoituksia. Heidän tyttärensä on näyttelijä, tuottaja ja ohjaaja Yaba Holst.
Sofja Tolstaja
Sofja Andrejevna Tolstaja, o.s. Behrs (s. 22. elokuuta 1844 – 4. marraskuuta 1919) oli venäläinen kirjailija, joka kirjoitti pienoisromaaneja ja päiväkirjaa, jotka on julkaistu vasta 1900-luvun lopulla. Hän oli kirjailija Leo Tolstoin vaimo ja kopioi käsin miehensä käsikirjoitukset.
Sofja Behrs oli yksi aristokraattisen perheen kolmesta lapsesta. Vuonna 1844 syntynyt Sofja meni 18-vuotiaana naimisiin kirjailija Leo Tolstoin kanssa. Avioliitto teki Sofjasta kreivittären. Sofja ja Leo Tolstoi saivat 13 lasta.
Tolstaja toimi miehensä apuna, ja hän kopioi käsin kaikki käsikirjoitukset. Tolstajan omat pienoisromaanit julkaistiin vasta yli sata vuotta niiden kirjoittamisen jälkeen. Hänen päiväkirjansa puolestaan käännettiin englanniksi 1980-luvun puolivälisä. Päiväkirjassa on merkintöjä yli 50 vuoden ajalta.
Tolstaja esitettiin pitkään elämäkerroissa ja kirjallisuudessa mustasukkaisena ja ahneena naisena, joka esti hänen miehensä kohtalon askeettina ja profeettana. Elämäkerturi Alexandra Popoffin mukaan Tolstajan maineeseen oli syypäänä Tolstoin opetuslapsi ja läheinen ystävä Vladimir Tšertkov, joka esitti Sofjasta virheellistä tietoa ja liioitteli omaa asemaansa Tolstoin elämässä.
Laurence Jones
Laurence Jones (s. 13. helmikuuta 1992 Liverpool, Iso-Britannia) on brittiläinen blueskitaristi ja laulaja-lauluntekijä.
Jones on valittu vuosina 2014–2016 vuoden nuoreksi bluesartistiksi (British Blues Awards) Isossa-Britanniassa. Hänet valittiin vuoden 2016 kitaristiksi (British Blues Awards) Isossa-Britanniassa ja vuoden 2015 eurooppalaiseksi kitaristiksi (European Blues Awards).
Hän on soittanut muun muassa Laurence Jones Bandissa yhdessä rumpali Miri Miettisen ja basisti Roger Innissin kanssa. Laurence Jones, Christina Skjølberg, Albert Castiglia
Tummatähkämunkki
Tummatähkämunkki ("Phyteuma nigrum") on kellokasvien (Campanulaceae) heimoon, tähkämunkkien ("Phyteuma") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka on kotoisin Keski-Euroopasta.
Tummatähkämunkki on kasvutavaltaan pysty ja sen varsi on haaraton. Alimmat lehdet ovat ruodillisia ja muodoltaan herttamaisia, kun taas ylemmät lehdet ovat ruodittomia ja pitkänsuikeita. Kukat sijaitsevat yhtenä tähkänä varren päässä ja ne ovat väriltään tummansinivioletteja. Kukintotähkä muotoutuu kukinnan edetessä lieriömäiseksi. Kukkien teriöt ovat viisiliuskaisia.
Tummatähkämunkkia käytetään koristekasvina ja sitä voi toisinaan tavata myös villiytyneenä luonnosta. Suomessa tummatähkämunkista on tehty luonnosta muutamia havaintoja viimeisten noin sadan vuoden aikana.
Suomen Kansa Ensin
Suomen Kansa Ensin (lyhenne SKE) on suomalainen kansallismielinen puolue. Puolue on tunnettu katutoiminnastaan sekä aktiivisesta viestimisestä sosiaalisessa mediassa. Puolue osallistuu vuoden 2019 eduskuntavaaleihin.
SKE:n aatteellisen perustan muodostaa kansallisen itsemääräämisoikeuden palauttaminen. Puolue tavoittelee Suomen eroa Euroopan unionista ja eurosta. Lisäksi se vastustaa Suomen liittymistä Natoon tai mihinkään muuhunkaan sotilaalliseen liittoutumaan. SKE painottaa omien vahvojen puolustusvoimien tärkeyttä. SKE:n tavoitteena on myös suoran demokratian eli sitovien kansanäänestysten saaminen kansalliseen päätöksentekoon. Puolue ei ota juuri kantaa oikeisto–vasemmisto-jakoon.
Yksityiskohtaisemmiksi tavoitteikseen puolue on listannut muun muassa maanviljelijöiden verovapauden, kahden ruotsinkielisen itsehallinnollisen maakunnan perustamisen etelärannikolle ja Pohjanmaan rannikolle, Suomen kultavarantojen kotiuttamisen ulkomailta ja jakamisen kansalle kultakolikoina, Yleisradion pilkkomisen ja hajauttamisen, lastensuojeluviranomaisten toiminnan lakkauttamisen nykymuodossaan, vähintään 2–3 lapsen perhekoon tukemisen kulttuurillisesti ja taloudellisesti, suojeluskuntien muodostamisen tukemisen, sekä kansallisen totuuskomission perustamisen tutkimaan viranomaisrikollisuutta.
Puolueen aktiivit ovat toimineet Rajat kiinni! -kansanliikkeessä, josta he jakaantuivat ensin Suomi Ensin -ryhmään tavoittelemaan muitakin asioita kuin rajakontrollia, ja josta he myöhemmin irtaantuivat Suomen Kansa Ensin -yhdistykseksi.
2. marraskuuta 2017 yhdistys rekisteröitiin yhdistysrekisteriin.
30. lokakuuta 2018 yhdistys ilmoitti keränneensä puolueeksi rekisteröitymiseen tarvittavat 5 000 kannattajakorttia ja kertoi aikovansa osallistua seuraaviin eduskuntavaaleihin.
31. lokakuuta 2018 yhdistys jätti hakemuksen Suomen Kansa Ensin ry:n merkitsemiseksi puoluerekisteriin.
11. joulukuuta 2018 oikeusministeriö ilmoitti merkinneensä Suomen Kansa Ensin rp:n puoluerekisteriin.
Paul White
Paul Hamilton Hume White (26. helmikuuta 1910 Bowral, Uusi Etelä-Wales, Australia – 21. joulukuuta 1992 Bowral, Uusi Etelä-Wales, Australia) oli australialainen kirjailija.
White työskenteli lähetysjärjestö Church Missionary Societyn sairaalassa Tanganjikassa 1938–1942 ja kotimaan toiminassa 1943–1944. Hän kirjoitti järjestön työstä Tanganjikasta kirjan "Doctor of Tanganyika" (1942), ja vuosina 1945–1973 hän toimi reumatologina.
White kirjoitti vuonna 1960 ilmestyneen kuvateoksen "Jungle Doctor Panorama" tekstit. Kuvat ovat Ossie Emery ja Edwin Udey. Hän kirjoitti lapsille tietokirjoja eri aiheista, muun muassa "Janet at School" (1978), joka kertoo tytöstä, jolla on spina bifida. Hän kirjoitti tietokirjoja myös aikuisille. Hän käänsi Raamatun kertomuksia Australian alkuperäisasukkaille ja kreoleille.
Plaza Mayor (Salamanca)
Plaza Mayor () on plaza eli aukio Salamancassa, Kastilia ja Leónissa, Espanjassa. 1700-luvulla rakennetun barokkityylisen aukion lähistöllä sijaitsevat 1200-luvulla perustettu Salamancan yliopisto sekä vanha ja uusi katedraali.
Plaza Mayor
Plaza Mayor voi tarkoittaa:
Yvonne Minton
Yvonne Minton CBE (s. 4. joulukuuta 1938 Sydney, Australia) on australialainen oopperalaulaja, jonka roolit ovat äänialoiltaan vaihdelleet kontra-altosta sopraanoon. Hän aloitti opintonsa Sydneyssä, jatkoi niitä Lontoossa ja voitti muun muassa Kathleen Ferrier -palkinnon parhaana kontra-alttona. Hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa Englannissa oli Maggie Dempsterin osuus Nicholas Mawin oopperassa "One Man Show".
Minton pääsi esiintymään muun muassa Covent Gardeniin ja debytoi vuonna 1972 Metropolitan-oopperassa Octavianin roolissa Richard Straussin oopperassa "Ruusuritari". Tämä oli hänen ainoa roolinsa Metropolitan-oopperassa. Minton teki myös yhteistyötä muun muassa Englannin kamariorkesterin ja Lontoon filharmonikkojen kanssa. R. Straussin tuotannon ohella Mintonin ohjelmistoon on kuulunut muun muassa Richard Wagnerin, Alban Bergin ja Pierre Boulez'n teoksia. Minton on ollut säännöllinen konserttiesiintyjä, jonka kanssa ovat esiintyneet sellaiset kapellimestarit kuin Georg Solti, Pierre Boulez, Daniel Barenboim, Leonard Bernstein, Claudio Abbado ja Colin Davis.
Mintonista tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja 31. joulukuuta 1979.
Eileen Law
Eileen Law (16. lokakuuta 1900 Belfast – 30. marraskuuta 1978 Toronto) oli kanadalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan kontra-altto. Hän opiskeli Kanadan musiikkiakatemiassa vuosina 1922–26 laulamista Jenny Taggartin ja pianonsoittoa Ernest MacMillanin johdolla. Lisäksi hän sai opetusta Hope Morganilta, Emmy Heimiltä, Pauline Donaldalta ja Louis Bachnerilta.
Law esiintyi muun muassa Toronton sinfoniaorkesterin, yhdysvaltalaisten sinfoniaorkestereiden ja Toronton Mendelssohn-kuoron kanssa. Hän tuli tunnetuksi ensisijaisesti oratorioiden osuuksien tulkitsijana. Torontossa hän osallistui Matteus-passion esityksiin 25 vuoden ajan. Hän esiintyi myös oopperoissa, kuten "Lohengrinissa". Law kuului The Royal Conservatory of Musicin henkilökuntaan Torontossa vuosina 1938–77 ja työskenteli myös Toronton yliopistossa 1952–61. Hän piti näiden toimiensa ohella kesäkursseja useissa eri keskuksissa.
Emmy Heim
Emilie "Emmy" Heim (10. syyskuuta 1885 Wien – 13. lokakuuta 1954 Toronto) oli itävaltalaissyntyinen, vuonna 1951 Kanadan kansalaisuuden saanut taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano.
Heim sai varhaisimman musiikinopetuksensa äidiltään; jo seitsemän vuoden iässä hän lauloi Franz Schubertin yksinlauluja. Hän opiskeli Wienissä kolmentoista vuoden ajan Frances Mütterin johdolla ja teki debyyttinsä yksinlaulujen esittäjänä Wienissä vuonna 1911. Ensimmäisen maailmansodan aikana Heim kiersi Saksassa, Itävalta-Unkarissa sekä Puolassa ja lauloi sotilaille. Ensimmäisen avioliittonsa Heim solmi vuonna 1915 kirjailija Emil Alphons Rheinhardtin kanssa. Miehensä kautta hän pääsi tutustumaan Rainer Maria Rilkeen ja Hugo von Hofmannsthaliin. Ensimmäisen avioliiton päätyttyä Heim meni uusiin naimisiin arkkitehti Franz Singerin kanssa.
Heim tulkitsi Schubertin, Robert Schumannin ja Hugo Wolfin yksinlaulujen ohella myös modernimpaa ohjelmistoa. Hänen tuttaviensa joukossa olivat Alban Berg, Arnold Schönberg ja Igor Stravinski. Vuonna 1930 Heimin asuinpaikkana oli Englanti, jossa hän oli debytoinut vuonna 1929. Ennen Itävallan joutumista natsimiehityksen alaiseksi Heim piti kesäisin studiota Salzburgissa. Vuodesta 1934 lähtien hän vietti vähintään kolmasosan vuodesta Kanadassa. Hän tapasi Montrealissa Ernest MacMillanin. Kanadan-ensiesiintymisensä hän teki Toronton Hart House Theatressa 16. lokakuuta 1934. Hän opetti The Royal Conservatory of Musicissa, Torontossa ja piti resitaaleja Montrealissa sekä Massachusettsin Cambridgessa.
Toisen maailmansodan ajan Heim vietti Englannissa ja muun muassa lauloi Punaisen Ristin sairaaloissa. Hän oli vierailevana luennoitsijana Oxfordin ja Cambridgen yliopistoissa. Vuonna 1946 Heim muutti vakituisesti asumaan Kanadaan, jossa hän toimi opetustehtävissä The Royal Conservatory of Musicissa kuolemaansa saakka. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Joan Hall, Frances James, Eileen Law, Margo MacKinnon, Lois Marshall, Joan Maxwell, James Milligan, Mary Morrison, Jan Simons ja Joyce Sullivan.
Lois Marshall
Lois Catherine Marshall (29. tammikuuta 1924 Toronto – 19. helmikuuta 1997 Toronto) oli kanadalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano.
Marshall sairastui kaksivuotiaana polioon ja kävi seuranneen vuosikymmenen aikana läpi useita jalkaleikkauksia lastensairaalassa, jossa innostui laulamisesta. Lapsena Marshallia vietiin Toronton sinfoniaorkesterin konsertteihin sekä Jascha Heifetzin ja Vladimir Horowitzin esiintymisiin. 12-vuotiaana Marshall aloitti muodolliset opintonsa pianisti, urkuri, laulunopettaja Weldon Kilburnin johdolla. Opetus- ja säestyssuhde laajeni henkilökohtaisemmaksi ja johti vuonna 1968 solmittuun avioliittoon. Lisäksi Marshall sai yksinlaulun opetusta wieniläissyntyiseltä sopraano Emmy Heimilta.
Ernest MacMillan havaitsi Marshallin lahjakkuuden ja kiinnitti hänet esiintymään Toronton sinfoniaorkesterin sekä Mendelssohn-kuoron kanssa Matteus-passion esityksiin vuonna 1947. Laulaja valmistui huippuarvosanoin The Royal Conservatory of Musicista ja sai Eaton-stipendin vuonna 1950. Samana vuonna hän voitti CBC:n "Singing Stars of Tomorrow" -kilpailun. Vuonna 1952 Marshall saavutti Naumburg-palkinnon, jonka turvin hän pääsi tekemään New Yorkin -ensiesiintymisensä kaupungintalolla. Tästä hyvästä laulaja sai tunnustusta Arturo Toscaninilta, joka kutsui tämän laulamaan ja levyttämään Ludwig van Beethovenin Missa Solemniksen.
Myöhemmin Marshall esiintyi sooloresitaaleissa ja orkesterien kanssa pitkin Pohjois-Amerikkaa, Eurooppaa, Australiaa ja Venäjää. Oopperauraa rajoitti huomattavasti laulajan jalkojen huonokuntoisuus. Eräs Marshallin huomattava levytys kuitenkin on Wolfgang Amadeus Mozartin "Ryöstö Seraljista" -oopperan levytys, jossa kapellimestarina toimi Thomas Beecham. Sarah Caldwellin johdolla Bostonin oopperassa järjestettiin Giacomo Puccinin oopperoiden "La bohème" ja "Tosca" tulkinnat, jotka olivat erityisesti Marshallia varten suunniteltuja.
1970-luvun puolestavälistä alkaen Marshall syventyi mezzosopraanoille kirjoitettuun ohjelmistoon. Hän tulkitsi muun muassa Franz Schubertin ja Robert Schumannin tuotantoa mezzosopraanon ominaisuudessa. Vuonna 1986 hän liittyi henkilökunnan jäsenenä Toronton yliopistoon, jossa hän opetti, kunnes kuoli leikkauskomplikaatioihin 73 vuoden iässä.
Mary Morrison
Mary Louise Morrison (s. 9. marraskuuta 1926 Winnipeg) on kanadalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän opiskeli Winnipegissä, Vancouverissa ja Toronton The Royal Conservatory of Musicissa. Hän on luonut kansainvälisen uran etenkin nykytaidemusiikin tulkitsijana. Usein hän on esiintynyt yhdessä Lyric Arts Trion kanssa; kokoonpanon muut jäsenet ovat Robert Aitken ja Marion Ross.
Morrison debytoi esiintymällä Toronton sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1947. Radio-oopperassa hän teki ensiesiintymisensä 1948 oopperassa "Orfeo" ja liveoopperassa 1949 oopperassa "La bohème". Morrison meni naimisiin säveltäjä Harry Freedmanin kanssa vuonna 1951. Myös hänen siskonsa Kathleen Morrison Brown on sopraano.
Morrisonista tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri vuonna 1983, ja hän sai palvelumitalin Toronton kaupungilta 1985.
Tihun
Tihun on kylä Sogbinin päällikkökunnassa Bonthen piirikunnassa Sierra Leonen Eteläisessä maakunnassa.
Tihun on Sierra Leonen presidentin Julius Maada Bion synnyinpaikka.
Jan Erik Vold
Jan Erik Vold (s. 18. lokakuuta 1939 Oslo, Norja) on norjalainen kirjailija.
Voldin isä oli toimittaja Ragnar Vold, ja hänen sisarensa on kirjailija Karin Beate Vold.
Toimittajaperheessä kasvanut Vold suoritti examen artium -tutkinnon 1958. Hän oli töissä laivoilla kesällä 1956 ja syksyllä 1958 ja pääsi tuolloin käymään Chicagossa ja New Yorkissa. Hän kiinnostui jazzista ja runoudesta ja kirjoitti 1950-luvun lopulla niistä aiheista artikkeleita. Opiskellessaan Oslon yliopistossa hän oli 1962–1963 stipendiaattina Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa ja tutustui William Carlos Williamsin ja Samuel Beckettin runouteen. Uppsalan yliopistossa hän opiskeli tammi–elokuussa 1965.
Vold on keskeinen Profil-ryhmän runoilija ja sukupolvensa vaikutusvaltaisimpia lyyrikoita. Hän on saanut valtion stipendin 1991. Konkreettisella, todellisuutta lähenevällä runoudellaan hän otti jo heti 1965 etäisyyttä 1950-luvun lyyriseen symbolismiin. Hänen suosituimpia kokoelmiaan ovat "Mor Godhjertas glade versjon. Ja" (1968) ja "Kykelipi" (1969). Lisäksi hän on kirjoittanut kirjallisuutta käsitteleviä esseitä ja esittelyjä ulkomaisista runoilijoita ja toimittanut runoantologioita.Teoksessa "Mukkula 2003: Lahden kansainvälinen kirjailijakokous" on seuraavat Voldin runot
Teoksessa "80–90: pohjoismainen antologia" on seuraava Voldin runo
Maria Karoliina
Maria Karolina Luise Josepha Johanna Antonia (13. elokuuta 1752 – 8. syyskuuta 1814) oli keisari Frans I:n ja Itävallan kuningattaren Maria Teresian tytär ja keisari Joosef II:n ja Ranskan kuningattaren Marie Antoinetten sisar. Vuonna 1768 hän avioitui Napolin ja Sisilian kuninkaan Ferdinand I:n kanssa. Hän käytti valtaa miehensä puolesta, ja ohjasi valtiota kohti brittejä suosivaa, Ranskaa vastustavaa suuntaa. Sir John Acton oli hänen suosikkinsa ja mahdollisesti rakastajansa.
Maria Karoliina synnytti kaikkiaan 18 lasta. Hänellä oli myös paljon sisaruksia, sillä hänen äitinsä synnytti 16 lasta, joista 10 selvisi aikuisikään asti.
NGC 5195
NGC 5195 on kääpiögalaksi joka on vaikutuksessa Pyörregalaksin (M51) kanssa. Molemmat galaksit sijaitsevat Ajokoirissa 25 miljoonan valovuoden päässä. Yhdessä, molemmat galaksit ovat tunnetuimat galaksiparit. Sen löysi Pierre Méchain vuonna 1781.
Oravanhäntänata
Oravanhäntänata ("Vulpia bromoides") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, häntänatojen ("Vulpia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen ja matalakasvuinen heinälaji, joka muistuttaa jonkin verran hiirenhäntänataa ("Vulpia myuros").
Oravanhäntänata voi kasvaa 30 cm korkeaksi asti, mutta jää usein matalammaksi. Oravanhäntänata on kasvutavaltaan löyhästi mätästävä. Lehdet ovat lyhyitä, lehtitupet kaljuja sekä sileitä, ja kieleke on lyhyt. Oravanhäntänadan kukinto on yksipuoleinen röyhy, jonka tähkylät ovat käyriä ja perällisiä. Tähkylöiden perät ovat lyhyitä ja pystyjä. Tähkylät ovat vaaleanvihreitä, joskus violettivivahteisia, ja niissä on neljästä seitsemään kukkaa. Tähkylöiden kaleet ovat kaljuja ja ulkokale yltää yli sisäkaleen puolenvälin. Sisäkaleessa on ulkoneva ota. Ulkohelpeet ovat lähes kaljuja ja niissä on senttimetrinpituinen vihne. Oravanhäntänata kukkii kesä–heinäkuussa.
Oravanhäntänata kasvaa kuivilla ja hiekkaisilla kasvupaikoilla, kuten auringonpaisteisilla kallioilla ja muilla vastaavanlaisilla paikoilla. Pohjoisella pallonpuoliskolla oravanhäntänataa tavataan laajalti lähes koko Euroopassa pohjoisimpia ja itäisimpiä osia lukuun ottamatta sekä tulokaslajina Pohjois-Amerikassa. Pohjoismaissa oravanhäntänataa tavataan lähinnä vain Tanskassa ja Ruotsin eteläisimmissä osissa, Skånessa ja Blekingessä. Suomessa sitä on tavattu muutaman kerran viimeisten noin sadan vuoden aikana.
Oravanhäntänadan tieteellisen nimen lajinimi ("bromoides") viittaa kattaroihin ("Bromus") ja tarkoittaa kattaroita muistuttavaa.
Almendares (1895)
Almendares oli Espanjan laivaston vuonna 1895 valmistunut puurunkoinen Activo-luokan tykkivene.
Alus tilattiin Brooklynistä New Yorkista, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1895. Alus laskettiin vesille 11. syyskuuta ja se valmistui vielä samana lokakuussa. Aluksen valmistuskustannukset olivat 242 500 pesetaa ($48 500)
Kuuban kapinan alkaessa alus operoi Kuuban rannikolla. Alus poistettiin laivaston alusluettelosta vuonna 1891. Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli huonossa kunnossa ja se romutettiin 1898.
Turn Up the Sun
Turn Up the Sun on brittiläisen rockyhtye Oasiksen kappale, joka on ensimmäinen raita yhtyeen kuudennella studioalbumilla "Don’t Believe the Truth" (2005). ”Turn Up the Sun” on Oasiksen toinen kappale, jonka kirjoitti yhtyeen basisti Andy Bell.
Kappale julkaistiin promosinglenä kesällä 2005. Kappaletta ei kuitenkaan julkaistu virallisesti singlenä, eikä se saanut listasijoituksia.
”Turn Up the Sun” esitettiin livenä ensimmäisen kerran toukokuussa 2005. Kappaletta soitettiin ainoastaan "Don’t Believe the Truth Tour" -kiertueen aikana, eikä sillä ollut tilaa Oasiksen myöhemmillä soittolistoilla.
Alvarado (1895)
Alvarado oli Espanjan laivaston vuonna 1895 vesillelaskettu teräsrunkoinen Alvarado-luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Kuubassa.
Alus tilattiin Clydebankiltä Skotlannista. Alus laskettiin vesille syyskuussa 1895.
Palvelukseenoton jälkeen alus siirrettiin Santiago de Cubaan. Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa alus osallistui Santiagon sataman miinoittamiseen. Alus esti 16.-17. toukokuuta 1898 useaan kertaan Yhdysvaltain laivaston hinaajaa "USS Wompatuckia" katkaisemasta Santiagon ja Cienfuegon välistä sähkötyslinjaa, mutta lopulta yhdysvaltalaisalus sai tehtävänsä suoritettua.
Amiraali Cerveran laivueen saavuttua alus osallistui Santiagon sataman suun valvontaan. Santiagon joutuessa 17. heinäkuuta Yhdysvaltain hallintaan alus vallattiin.
Alus liitettiin Yhdysvaltain laivastoon 4. elokuuta päällikkönään luutnantti Victor Blue. Alus osallistui 12. elokuuta Mansanillon taisteluun. Alus poistettiin laivastoluettelosta kesäkuussa 1912.
Arayat (1888)
Arayat oli Espanjan laivaston vuonna 1888 valmistettu teräsrunkoinen Samar-luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Filippiineillä.
Alus tilattiin Cavitesta Filippiineiltä. Alus valmistui vuonna 1888.
Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli Manilanlahdessa, missä käydyn taistelun jälkeen alus vetäytyi matalaan jokeen. Alus upposi Pasing-jokeen ennen 13. elokuuta alkanutta Yhdysvaltain hyökkäystä Manilaan.
Alus nostettiin lokakuussa 1899 ja kunnostettiin Caviten laivastontelakalla. Yhdysvaltain laivasto otti aluksen palvelukseen 10. elokuuta 1900. Alus poistettiin palveluksesta 11. huhtikuuta 1910 ja myytiin 15. joulukuuta 1910.
Calamianes (1886)
Calamianes oli Espanjan laivaston vuonna 1886 valmistettu Albay-luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Filippiineillä.
Yhdysvaltain maavoimat valtasi aluksen todennäköisesti Luzonilla, jolloin sen kunto oli todennäköisesti huono.
Maavoimat luovutti 1899 aluksen laivastolle ja se liitettiin 25. kesäkuuta 1899 Yhdysvaltain laivastoon nimellä "USS Calamianes" päällikkönään aliluutnantti R. C. Bulmer. Alus partioi 1899-1902 Panayn, Luzonin, Negrosin ja Mindanaon vesillä estäen aseiden ja varusteuden salakuljetusta filippiiniläisille sisseille. Alus osallistui 26. helmikuuta 1901 Agusanjoella Mindanaolla kahteen kahakkaan, mistä se sai kunniamaininnan. Alus poistettiin palveluksesta 7. elokuuta 1902 Cavitessa ja myytiin 1907.
Callao (1888)
Callao oli Espanjan laivaston vuonna 1888 valmistettu teräsrunkoinen Samar-luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Filippiineillä.
Alus tilattiin Cavitesta Filippiineiltä. Alus valmistui vuonna 1888.
Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli Luzonilla. Alus saapui 12. toukokuuta Manilanlahteen, jolloin Yhdysvaltain laivaston "USS Raleigh" valtasi aluksen. Aluksen miehistöksi siirrettiin Deweyn laivueen henkilöstöä ja sen päälliköksi nimettiin luutnantti B. Tappan.
Alus otettiin palvelukseen 2. heinäkuuta 1898 ja se osallistui 13. elokuuta hyökkäykseen Manilaan, missä se kuului vasempaan sivustaan. Maavoimat kiitteli aluksen tehokasta tykistötukea. Sotatoimien päätyttyä alus jatkoi palvelustaan Yhdysvaltain Filiippiinien sodassa. Alus myytiin romutettavaksi Manilassa 13. syyskuuta 1923.
Your Tongue’s Got the Cat
Your Tongue’s Got the Cat on Lordin ensimmäinen single yhtyeen yhdeksänneltä studioalbumilta "Sexorcism". Kappaleesta julkaistiin singlen julkaisupäivänä YouTubessa lyriikkavideo.
Mr. Lordi kommentoi uutta albumia seuraavasti:
Alexandra Luke
Alexandra Luke (14. toukokuuta 1901 Montreal, Quebec – 1. kesäkuuta 1967 Oshawa, Ontario) oli kanadalainen taidemaalari. Hän maalasi aluksi maisemia Group of Sevenin tyyliin, mutta löysi 1930-luvun alkupuolella abstraktin taiteen ja kuului Ontariossa toimineeseen Painters Eleven -ryhmään yhtenä sen kahdesta naispuolisesta perustajajäsenestä.
Luke sai sairaanhoitajan koulutuksen Yhdysvalloissa, mutta ei harjoittanut saamaansa ammattia. Pian palattuaan kotimaahansa hän meni naimisiin Marcus Everett Smithin kanssa; Smith kuitenkin kuoli yllättäen neljä kuukautta häiden jälkeen vuonna 1925. Parille syntyi poika vuonna 1926. Vuonna 1929 Luke solmi uuden avioliiton Clarence Ewart McLaughlinin kanssa. Pari sai tyttären vuonna 1930.
Maalaamisen Luke aloitti vasta vuonna 1928, ja 1940-luvulle saakka hän oli täysin itseoppinut. Luken opettajiin lukeutui sittemmin Jock Macdonald, jonka kanssa Lukelle kehittyi vahva suhde. Vuonna 1947 Luke pääsi Hans Hofmann School of Artiin (Massachusetts), jossa hän opiskeli vuoteen 1952 saakka lukuun ottamatta vuotta 1950. Vuosien 1952–66 välisenä aikana Luken töitä nähtiin 80:ssä näyttelyssä, joissa hän oli edustettuna sekä ryhmän jäsenenä että toisen taidemaalarin kanssa ja yksinkin. Ennen kuolemaansa Luke ehti lahjoittaa 81 maalauksen "Alexandra Luke -kokoelman" McLaughlin-gallerialle. Kokoelmaan kuuluu Luken omien teosten lisäksi muiden Painters Elevenin jäsenten ja myös Group of Seven -vaikuttajien maalauksia.
Sulkavuoren keskuspuhdistamo
Sulkavuoren keskuspuhdistamo on Tampereen Sulkavuoreen rakennettava jätevedenpuhdistamo. Puhdistamohankkeen takana on Tampereen Seudun Keskuspuhdustamo Oy, jonka omistavat Tampereen kaupunki (71,2 %), Ylöjärven Vesi Oy (8,5 %), Kangasalan kaupunki (7,6 %), Lempäälän kunta (7,1 %), Pirkkalan kunta (5,1 %) ja Vesilahden kunta (0,5 %). Puhdistamo tulee käsittelemään jätevettä näiden kuntien alueelta keskimäärin 100 000 m vuorokaudessa.
Puhdistamon rakentaminen käynnistyy huhtikuussa 2018, ja arvioitu valmistumisaika on 2023-2024. Hankkeen kustannusarvio on noin 300 miljoonaa euroa. Puhdistamo rakennetaan pääasiassa maan alle. Vastaavanlaisia kalliopuhdistamoja on käytössä esimerkiksi Turussa ja Tukholmassa. Rakennustyössä syntyy kivilouhetta suunnilleen 128 000 kuorma-autollista. Se ajetaan Hiedanrantaan, jossa louhe aiotaan hyödyntää raitiotien ja asuinalueen rakentamiseen. Louhittavan luolaston tilavuus vastaa 16 Kalevan kirkkoa. 
Puhdistamon mitoitus on tehty ottaen huomioon väkiluvun kasvu toiminta-alueella. Vuonna 2014 alueella asui 330 151 ihmistä, ja vuonna 2040 väkiluvun arvioidaan olevan jo 429 000.
Puhdistusprosessin mekaaninen osa on nelilinjainen. Prosessin alussa on levynauhavälppäys, jossa poistetaan jätevedestä karkeaa ainesta. Välppien jälkeen on ilmastettu hiekanerotus ja esiselkeytys.
Myös biologinen osa on nelilinjainen. Ilmastusaltaita on neljä, ja niissä on kuusi osaa. Näistä ensimmäiset ovat anoksisia, ja niissä poistuu typpeä. Viimeiset lohkot ovat ilmastettuja, ja niissä hapetetaan jäteveden ammoniumtyppi nitraattitypeksi. Jälkiselkeytysaltaita on kaksi linjaa kohden, eli yhteensä kahdeksan. Jälkiselkeytyksen tehtävänä on laskeuttaa ilmastuksessa muodostunutta mikrobeja sisältävää lietettä. Osa lietteestä palautetaan ilmastusaltaiden ensimmäiseen lohkoon, osa poistetaan ylijäämälietteenä. 
Jälkikäsittelyprosessina toimii hiekkasuodatus. Suodatus toteutetaan kaksilinjaisina, ja suodattimia on yhdeksän linjaa kohden. Suodattimet ovat kaksikerrossuodattimia, ja niiden päällimmäinen kerros on antrasiittia ja alimmainen hiekkaa. Ennen suodatusta veteen lisätään polyalumiinikloridia, joka toimii saostuskemikaalina. Hiekkasuodatuksen tehtävänä on poistaa hieno kiintoaines, kuidut ja muut jälkiselkeytyksessä huonosti laskeutuvat ainekset sekä tehostaa liukoisen fosforin poistoa.
Lietettä syntyy noin 1350 m vuorokaudessa. Suuren vesipitoisuuden takia vettä vähennetään tiivistämällä lietettä. Kuivauksen jälkeen liete käsitellään kolmessa bioreaktorissa, jossa muodostuu biokaasua. Biokaasu käytetään kaasumoottoreissa, joista saadaan vajaa 60 % puhdistamon tarvitsemasta vuotuisesta sähköenergiasta ja 90 % lämpöenergiasta. Jäljelle jäävä mädäte kuivataan ja toimitetaan jatkokäsiteltäväksi.
Puhdistettu jätevesi johdetaan kalliotunnelissa Sulkavuoresta Vihilahdessa olevaan purkuputkeen, jota pitkin se siirtyy edelleen Pyhäjärveen. Puhdistettu jätevesi jaetaan 11 metrin syvyydessä sijaitsevasta putkesta laajemmalle alueelle diffuusoreilla.
Landmark 81
The Landmark 81 on pilvenpiirtäjä Hồ Chí Minhin kaupungissa Vietnamissa. Rakentaminen alkoi vuonna 2014 ja päättyi vuonna 2018. Rakennus on yksi kaupungin korkeimmista, 461,5 metriä. Sen kokonaispinta-ala on 141 000 neliömetriä ja siinä on 88 kerrosta, joista kolme maan alla.
Cocodrilo (1875)
Cocodrilo oli Espanjan laivaston vuonna 1875 valmistettu puurunkoinen Pelicano-luokan tykkivene.
Alus muutettiin 1890-luvulla vedentutkimusalukseksi. Espanjan-Yhdysvaltain sodassa alus oli Cartagenassa. Sodan jälkeen alus oli tukitehtävissä, kunnes se todettiin korjauskelvottomaksi 1930-luvulla.