hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
USS Augusta (CA-31)
USS Augusta (CA-31) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1931 palvelukseenotettu Northampton-luokan raskas risteilijä.
Alus tilattiin Newport Newsistä Virginiasta Newport News Shipbuilding and Dry Dock Companyltä ja sen köli laskettiin 2. heinäkuuta 1928. Alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1930 kumminaan neiti Evelyn McDaniel ja se otettiin palvelukseen 30. tammikuuta 1931 ensimmäisenä päällikkönään James O. Richardson.
Alus poistettiin palveluksesta 16. heinäkuuta 1946 ja se poistettiin alusluettelosta 16. heinäkuuta 1959. Alus romutettiin 1960.
Carlos Fondacaro
Carlos Rubén Fondacaro (s. 21. toukokuuta 1987 Rosario, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Club Atlético Tiro Federalia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Fondacaro edusti Veikkausliigassa FF Jaroa kaudella 2014, siirtyen seuraan kreikkalaisesta Iraklis Psachnasta. Hän on Boca Juniorsin kasvatti ja on pelannut seuran edustusjoukkueessa Argentiinan pääsarjassa. Fondacarolla on myös Portugalin kansalaisuus.
USS Sangamon (CVE-26)
USS Sangamon (runkonumerot AO-28, AVG-26, ACV-26 ja CVE-26) oli Yhdysvaltain laivaston Sangamon-luokan saattuetukialus, joka valmistettiin tankkerista. Alus oli alun perin Cimarron-luokan laivaston tankkeri, joka oli valmistettu laivaston ja merenkulkukomission T3-S2-A1 piirustusten mukaan.
Alus tilattiin Kearnystä New Jerseystä Federal Shipbuilding and Dry Dock Companyltä Standard Oil Companyn aluksena nimellä MV "Esso Trenton" (MC Hull 7). Sen köli laskettiin 13. maaliskuuta 1939, ja se laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 4. marraskuuta kumminaan rouva Clara Esselbom. Alus kuljetti öljyä Meksikonlahden satamista Yhdysvaltain itärannikolle, Kanadaan ja Islantiin. Yhdysvaltain laivasto lunasti aluksen 22. lokakuuta 1940, ja se otettiin palvelukseen seuraavana päivänä tankkerina runkonumerolla AO-28 ensimmäisenä päällikkönään J. H. Duncan.
Alus palveli aluksi länsirannikolla ja Havaijilla, kunnes se siirrettiin Atlantin laivastoon keväällä 1941. Puolueettomuusvalvontaan liittyen alus kuljetti öljyä Meksikonlahden satamista itärannikon tukikohtiin, Kanadaan ja Islantiin. Yhdysvaltain liittyessä 7. joulukuuta 1941 toiseen maailmansotaan alus oli Argentiinassa purkamassa lastia. Samalla viikolla alus lähti kohti etelää hakeakseen uuden kuorman.
Vuoden vaihteessa alus määrättiin muutettavaksi apulentotukialukseksi. Se saapui 11. helmikuuta 1942 Hampton Roadsiin, ja kolme päivää myöhemmin aluksen runkonumeto vaihdettiin AVG-26:ksi. Alus poistettiin palveluksesta 25. helmikuuta, ja sen muutostyöt aloitettiin Norfolkin laivastontelakalla.
Kevään ja kesän aikana apulentotukialusten, jotka olivat saaneet uuden nimen "saattuetukialus", tarve lisääntyi. "Sangamonin" ja kolmen muun Cimarron-luokan tankkerin sekä 20 C-3-kauppalaivan muutostyöt jatkuivat kiristetyllä aikataululla. Elokuussa USS "Sangamon" valmistui luokkansa ensimmäisenä. Muutotöiden aikana alukselle valmistettiin 502 jalkaa pitkä ja 81 jalkaa leveä lentokansi, jossa oli kaksi hissiä ja katapultti. Lisäksi alukselle tehtiin lentokonehangaari, korjauspajat ja materiaalivarastot sekä asennettiin kaikuluotain. Majoituskapasiteettia kasvatettiin mahdollistamaan kasvaneen miehistön ja lentokonehenkilöstön majoittaminen. Alukselle asennettiin lisäksi kaksi kpl viiden tuuman, 22 kpl 40 millimetrin ja 21 kpl 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Aluksen runkonumero vaihdettiin 20. elokuuta ACV-26:ksi, ja viisi vuorokautta myöhemmin se palasi palvelukseen päällikkönään C. W. Wieber.
Chesapeakenlahdella ja Bermudalla tehtyjen koeajojen jälkeen alus palasi telakalle viimeisiä muutoksia varten. Alus lähti 25. lokakuuta itään osana Task Force 34:ää suojatakseen operaatio Torchissa Pohjois-Afrikkaan maihinnousevia joukkoja.
Meitei-kirjaimisto
Meitei eli meitei mayek on abugida-tyyppinen kirjoitusjärjestelmä, joka kehitettiin 1000-luvulla Koillis-Intiassa Manipurin osavaltiossa puhutun manipurin kielen kirjoittamiseen. Se oli manipurin pääasiallinen kirjaimisto 1700-luvulle asti, jolloin se korvattiin bengalilaisella kirjaimistolla. 1940- ja 1950-luvulla Manipurissa alettiin kampanjoida vanhan kirjaimiston uudelleen käyttöön ottamisen puolesta, ja kirjaimistoa on opetettu kouluissa bengalilaisten kirjainten rinnalla 1980-luvulta lähtien.
Helsingin Wiikko-Sanomia
Helsingin Wiikko-Sanomia oli Helsingissä vuosina 1881–1884 ilmestynyt sanomalehti.
Entisen Sederholmin kirjapainon omistajien David Halosen, Evald Jahnssonin ja Petter Jurvan perustama "Helsingin Wiikko-Sanomia" oli kristillis-siveellinen kansanvalistuslehti. Sen kilpailija oli G. W. Edlundin "Kansan Ystävä", joka joutui väistymään "Wiikko-Sanomien" tieltä. Kerran viikossa ilmestyneen lehden erikoisuutena olivat kirjapainon mukana tulleet kuvalaatat, jotka oli julkaistu "Folkwännenissä" jo 1860-luvulla. Vastaavina toimittajina työskentelivät Evald Jahnsson (1882) ja Karl Lindroos (1882–1884).
Juna (lehti)
Juna oli Helsingissä vuosina 1907–1918 ilmestynyt sanomalehti.
Aluksi kerran viikossa ilmestynyt "Juna" oli rautatieläisten asioihin keskittynyt sosiaalidemokraattinen erikoissanomalehti. Sitä julkaisseen osuuskunnan talous oli heikko, ja vuodesta 1912 lähtien lehti ilmestyi enää joka toinen viikko. Sen päätoimittajina työskentelivät Voitto Eloranta (1907–1909) ja Emil Pienimäki (1909–1918).
Juna (täsmennyssivu)
Juna tarkoittaa seuraavia asioita:
Itä-Karjala (1942–1944)
Itä-Karjala oli Joensuussa ja Helsingissä vuosina 1942–1944 ilmestynyt itäkarjalaisten äänenkannattaja.
Karjalakerhojen Keskusliiton julkaisema lehti oli tarkoitettu 1920-luvun pakolaisille, jotka jatkosodan aikana näkivät mahdollisuuden palata kotiseudulleen. Kahdesti kuukaudessa ilmestynyt sanomalehtimäinen "Itä-Karjala" lakkasi suomalaisten vetäytyessä Itä-Karjalan alueelta. Sen päätoimittajina työskentelivät M. Karvonen (1941–1942) ja Vilho Timonen (1943–1944).
Itä-Karjala (1923–1924)
Itä-Karjala oli Helsingissä vuosina 1923–1924 ilmestynyt sanomalehti.
Wasili Keynäsin julkaisema ja toimittama "Itä-Karjala" oli itäkarjalaisten pakolaisten oma lehtihanke. Sen taustavoimiin kuului suomalaisia heimoaatteen harrastajia kuten E. N. Setälä. Lehti käsitteli Itä-Karjalan kysymystä ja pyrki seuraamaan alueen kehitystä. Siitä ilmestyi kerran viikossa vain viisitoista numeroa.
Itä-Karjala (Käkisalmi)
Itä-Karjala oli Käkisalmessa vuosina 1896–1906 ilmestynyt sanomalehti.
Käkisalmen vanhasuomalaiset perustivat "Itä-Karjalan" nuorsuomalaisen "Vuoksen" kilpailijaksi. Sortovuosina se oli kaupungin ainoa lehti "Vuoksen" tultua lakkautetuksi vuonna 1901. Myös "Itä-Karjala" oli vuonna 1902 kolmen kuukauden ajan lakkautettuna.
Vuonna 1904 "Itä-Karjala" siirtyi uudelle omistajalle, joka muutti sen linjan nuorsuomalaiseksi ja perustuslailliseksi. Vuonna 1906 uusi nuorsuomalainen Kaakkois-Karjalan Kirjapaino Oy osti lehden ja perusti sen tilalle "Käkisalmen Sanomat".
Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1100 kappaletta vuonna 1906. Sen päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Theodor Dahlgren (1897–1904), Jaakko Oskari Lahtinen (1904–1906) ja Kaarlo Korpilahti (1905–1906).
Itä-Karjala (täsmennyssivu)
Itä-Karjala tarkoittaa seuraavia asioita:
Pohjois-Karjala (IKL:n lehti)
Pohjois-Karjala oli nimellisesti Joensuussa vuosina 1936–1939 ilmestynyt IKL:n sanomalehti. Tosiasiassa se oli kuitenkin yksi kuopiolaisen "Savon Suunnan" rinnakkaispainoksista.
Kuopiolaista Yhtyneet Lehdet Oy:tä pyörittäneen Aarne Somersalon Natsi-Saksasta lainaaman kopfblatt-idean mukaisesti "Pohjois-Karjala" koostui etupäässä "Savon Suunnan" aineistosta paikallisella materiaalilla täydennettynä. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana oli Somersalo yhtiön muiden julkaisujen tapaan. Sen aluetoimittajina työskentelivät ensin Eino J. Aaltonen Joensuusta ja keväästä 1938 lähtien Eino Kiianmies Nurmeksesta. Konkurssikypsän yrityksen lehti lakkasi Somersalon lähdettyä talvisotaan. Loppuvaiheessa sen tilalla ilmestyi "Yhtyneet Lehdet".
Kalafornian golfkenttä
Kalafornian golfkenttä on Porissa sijaitseva 27-reikäinen golfkenttä, jonka omistaa Porin Golfkerho (PGK). Se sijaitsee Porin läntisen ohikulkutien eli Länsitien varrella Kokemäenjoen Hanhiluodon saaressa.
Vuonna 1939 perustetun Porin Golfkerhon ensimmäinen kenttä sijaitsi vajaan 10 kilometrin päässä keskustasta Preiviikin Kaarluodossa. Seuraava 9-reikäinen kenttä valmistui Tiilimäen kaupunginosaan Porin lentokentän kupeeseen vuonna 1954. Pelaaminen siirtyi Isomäen urheilukeskukseen vuonna 1963, jossa PGK:n kenttä toimi 1980-luvun alkuun saakka. Kun Isomäen kenttä jäi valtatie 8:n uudelleenjärjestelyiden alle, sai PGK uuden alueen Hanhiluodon luoteispäässä sijaitsevasta Kalaforniasta. Ensimmäisen kerran Kalaforniassa pelattiin vuonna 1985 ja viralliset 9-reikäisen kentän avajaiset vietettiin elokuussa 1987. Sen pääsuunnittelijana toimi arkkitehti Reijo Louhimo, joka on suunnitellut myös Yyterin golfkentän.
Vuonna 1992 Kalafornia laajeni 18-reikäiseksi ja samana vuonna kentälle siirrettiin kerhorakennukseksi entinen Delfin Cruises -yhtiön terminaalirakennus Turun satamasta. Lisärakennus pukuhuone- ja saunatiloineen valmistui 2000. Nykyiseen muotoonsa 27-reikäiseksi Kalafornian golfkenttä laajennettiin vuonna 2006.
Kalafornia on ollut tunnettu kesäisenä virkistysalueena 1800-luvun puolesta välistä saakka. Nimensä alue on saanut Yhdysvaltain Kalifornian osavaltion mukaan, jonne Porin tulitikkutehdas harjoitti vientiä 1860-luvulta lähtien.
Karjalan Sanomat (1934–1936)
Karjalan Sanomat oli Viipurissa vuosina 1934–1936 ilmestynyt sanomalehti.
Suomen pienviljelijäin puolueen äänenkannattajaksi perustettu "Karjalan Sanomat" oli pikemminkin poliittinen sanansaattaja kuin varsinainen uutislehti. Se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Vuonna 1935 kahdesti ja vuonna 1936 kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Paavo Karhu.
Karjalan Sanomat (1929–1931)
Karjalan Sanomat oli Viipurissa vuosina 1929–1931 ilmestynyt sanomalehti.
"Karjalan Sanomat" perustettiin edistyspuolueen paikalliseksi äänenkannattajaksi, vaikka se osan aikaa esiintyikin ”puolueista riippumattomana vapaamielisenä viikkolehtenä”. Aluksi kerran ja vuoden 1930 lopusta kolmesti viikossa ilmestynyt lehti lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Sen päätoimittajina työskentelivät Henry Flinck (1930) ja Toivo Mero (1930–1931).
Karjalan Sanomat (Joensuu)
Karjalan Sanomat oli Joensuussa vuosina 1906–1918 ilmestynyt sanomalehti.
Joensuun nuorsuomalaiset ryhtyivät perustamaan uutta lehteä "Pohjois-Karjalan" muututtua suurlakon jälkeen vanhasuomalaiseksi. He onnistuivat hankkimaan entisen äänenkannattajansa julkaisuyhtiön Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oy:n osake-enemmistön, lopettivat "Pohjois-Karjalan" ja perustivat sen tilalle uuden puoluelehden "Karjalan Sanomat". Vuoden 1918 hallitusmuotokiistassa julkaisijat osoittautuivat monarkisteiksi ja he päättivät yhdistää lehden samaa poliittista suuntaa kannattaneeseen "Karjalaiseen". "Karjalan Sanomat" lopetettiin ja yhtiön lehtenä jatkoi kokoomuspuolueen äänenkannattajksi ryhtynyt "Karjalainen".
"Karjalan Sanomat" ilmestyi aluksi kolmesti ja vuonna 1918 kuudesti viikossa. Viimeisenä vuotenaan se julkaisi myös kolmipäiväistä painosta. Lehden levikki oli 4 400 kappaletta vuonna 1910, 7 550 kappaletta vuonna 1915 ja 10 000 kappaletta vuonna 1918. Sen päätoimittajina työskentelivät Johannes Laine (1907–1909), Ari Pitkänen (1909–1918), Yrjö Juuti (1918) ja Matti Klemola (1918).
Karjalan Sanomat (täsmennyssivu)
Karjalan Sanomat -nimisiä lehtiä on useita:
Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch
Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch (lyhenne ABGB) on merkittävin Itävallan yksityisoikeuden kodifikaatio ja saksankielisen kielialueen vanhin yhä voimassa oleva laki. Laki tuli voimaan 1. tammikuuta 1812.
Vuonna 1753 keisarinna Maria Teresia perusti komission suunnittelemaan koko keisarikuntaa koskevaa siviilioikeuden lakikoonnosta. Koonnoksen tuli olla kompromissi paikallisten oikeustraditioiden, roomalaisen oikeuden ja luonnonoikeuden välillä. Vuonna 1766 tämä komissio jätti ehdotuksensa, "Codex Theresianus", jonka valtioneuvosto kuitenkin hylkäsi. Uusi komissio asetettiin vuonna 1772, jonka piti laatia lyhyempi ja selkeämpi lakiesitys kuin ensimmäisen eikä käsitellä muuta kuin henkilöoikeutta. Hyväksytty esitys astui voimaan vuonna 1787.
Keisari Leopold II halusi muuttaa "Codex Theresianus" -lakia. Vuonna 1790 hän nimitti uuden komission puheenjohtajanaan Karl Anton von Martini ja joka kuuden vuoden työn jälkeen jätti esityksen yleisestä siviililaista. Tämän esityksen työstämistä jatkoi Franz von Zeiller ja komissio päätti työnsä vuonna 1808. Ehdotettu "Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch" oli kompromissi valistuksen ajan filosofian ja vanhan vallan traditioiden välillä. Esitys hyväksyttiin vuonna 1811 ja se astui voimaan vuoden 1812 ensimmäisenä päivänä.
Euroopan hullun vuoden vaikutukset Itävallassa hävittivät feodaalisen yhteiskuntajärjestyksen. Vuoden 1867 perustuslailliset muutokset vaikuttivat lain tulkintaan ja synnyttivät uusia vapauksia.
Martini ja Zeiller halusivat suppean lain, joka aiheutti tiettyjä oikeudellisen sääntelyn aukkoja. Vuosina 1914-1916 hyväksyttiin Saksan BGB:stä vaikutteita saaneet kolme osauudistusta, jotka mullistivat alkuperäistä tekstiä erityisesti velvoite- ja sopimusoikeuden alalla.
Kuten Code Napoléon Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch jakaantuu kolmeen osaan Gaiuksen "Institutiones" -oppikirjan jaottelun mukaan. Lain kielen suunniteltiin olevan selkeää ja ymmärrettävää, mutta nykyään jotkut termit vaikuttavat arkaaisilta.
Kuten Saksan oikeudessakin, omaisuuden siirto ei tapahdu yksinkertaisesti myynnillä vaan vaatii erillisen toimenpiteen (abstraktioperiaate).Huolimatta Itävalta-Unkarin hajoamisesta laki säilyi voimassa Puolassa, Jugoslaviassa ja Tšekkoslovakiassa aina toiseen maailmansotaan asti, jonka jälkeen ne korvattiin sosialistisella lainsäädännöllä. Liechtenstein on säilyttänyt joitain osia ABGB:stä näihin päiviin asti.
Kotkan Uutiset
Kotkan Uutiset oli Kotkassa vuosina 1897–1906 ilmestynyt sanomalehti.
Ruotsinmielisen "Kotka Nyheterin" julkaisuyhtiö perusti "Kotkan Uutiset" suomenmielisten "Kotkan Sanomien" kilpailijaksi. Sortovuosina linjaltaan perustuslaillisen lehden päätoimittaja Ville Finnberg joutui eroamaan kenraalikuvernööri Bobrikovin vaatimuksesta. Suurlakon jälkeen lehden ohjelmaan tuli nuorsuomalaisten kansanvaltaisia vaatimuksia. "Kotkan Uutiset" ei pystynyt kilpailemaan kaupungin muiden suomenkielisten lehtien kanssa ja se lopetettiin kannattamattomana.
Lehti ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1898 lähtien kahdesti ja viimeisenä vuotenaan kolmesti viikossa. Vuonna 1900 sillä oli 1 500 tilaajaa. Päätoimittajina työskentelivät A. W. Odenwall (1897), Hjalmar Reinholm (1897–1898), Ville Finnberg (1898–1903), Karl Israel Forsman (1903–1905) ja Verneri Vesterdahl (1905–1906).
Harsupyrstö
Harsupyrstö ("Sylviorthorhynchus desmursi") eli aiemmalta nimeltään harsupyrstöorneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Harsupyrstöä tavataan Argentiinassa ja Chilessä. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Andientulikulma
Andientulikulma, aikaisemmalta nimeltään okapyrstö ("Aphrastura spinicauda") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Andientulikulmaa tavataan luonnonvaraisena Argentiinassa ja Chilessä. Falklandinsaarilla olevan kannan alkuperästä ei ole tietoa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Primera Divisiónin kausi 2014–2015
Primera Divisiónin kausi 2014–2015 oli Espanjan jalkapallon pääsarjan Primera Divisiónin 84. kausi. Kausi alkoi 23. elokuuta 2014 ja päättyi 14. kesäkuuta 2015. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Atlético Madrid. Primera Divisióniin nousi kolme uutta joukkuetta Segunda Divisiónista. Edellisellä kaudella pudonneiden Betisin, Osasunan ja Valladolidin tilalle nousivat Córdoba, Deportivo ja Eibar, joista Eibar teki seurahistoriaa nousemalla ensimmäistä kertaa maan pääsarjaan.
Huolimatta 13. sijasta Elche pudotettiin hallinnollisella päätöksellä Primera Divisiónista talousongelmiensa vuoksi. Täten paikkansa pääsarjassa säilytti 18. sijoittunut Eibar.
Kaudelle 2014–2015 nimettiin 20 erotuomaria. Ensimmäistä kertaa pääsarjassa oikeutta jakoivat Mario Melero López, Santiago Jaime Latre ja Iñaki Vicandi Garrido. Kauden päätteeksi urheilulehti "Marca" myöntää parhaiten suoriutuneelle erotuomarille Guruceta-palkinnon. Edelliskauteen tuomariuransa pääsarjassa päättivät Miguel Ángel Ayza Gámez, Carlos Delgado Ferreiro ja César Muñiz Fernández.
Pichichi-palkinnon myöntää urheilulehti "Marca" pelaajalle, joka tekee eniten maaleja kauden aikana.
Eniten maaliin johtaneita syöttöjä antaneet pelaajat."
Zarra-palkinnon myöntää urheilulehti "Marca" kauden parhaalle espanjalaiselle maalintekijälle.
Zamora-palkinnon myöntää urheilulehti "Marca" maalivahdille, joka on päästänyt vähiten maaleja kauden aikana. Palkinnon voittavan maalivahdin tulee pelata kuitenkin kaudella vähintään 28 ottelua, joista jokaisessa vähintään 60 minuutin ajan.
François Gérard
François Pascal Simon Gérard (4. toukokuuta 1770 Rooma, Kirkkovaltio – 11. tammikuuta 1837 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, jonka työt edustavat uusklassista tyyliä. Hänet tunnetaan parhaiten Napoleonin ajan merkkihenkilöitä esittävistä muotokuvista sekä historiamaalauksista.
Gérardin isä oli Ranskan Vatikaanin-lähettiläs ja hänen äitinsä oli italialainen. Gérard varttui Roomassa, ja säilytti koko ikänsä kestäneen kiinnostuksen italialaiseen maalaustaiteeseen. Hän asettui vuonna 1782 Pariisiin. Hän oli ensin kuvanveistäjä Augustin Pajoun ja sitten taidemaalari Jacques-Louis Davidin oppilaana, ja toimi vuodesta 1791 Davidin avustajana. Vuonna 1793 Gérard nimitettiin Davidin pyynnöstä Pariisin vallankumoustribunaalin jäseneksi, mutta hän ei ottanut osaa sen langettamiin kyseenalaisiin kuolemantuomioihin. Gérard työskenteli aluksi kirjojen kuvittajana, kuvittaen muun muassa Vergiliuksen ja Jean Racinen teoksia. Hänen ensimmäinen näyttävämpi maalauksensa oli vuonna 1795 valmistunut "Sokea Belisarius". Gérardin ystävä, miniatyyrimaalari Jean-Baptiste Isabey auttoi häntä eteenpäin maalarinuralla. Gérardin vuonna 1796 Isabeysta maalaama muotokuva sekä vuonna 1798 Pariisin salongissa esillä ollut "Cupido ja Psykhe" tekivät tunnetuksi tyylin, jota monet tuon ajan taiteilijat pyrkivät jäljittelemään. Lahjakkaana maalarina ja miellyttävänä ihmisenä tunnettu Gérard onnistui tulemaan toimeen Ranskan kulloistenkin vallanpitäjien kanssa, niin jakobiinien kuin sittemmin Napoleoninkin.
Napoleonin noustua valtaan Gérardista tuli Davidin tavoin keisarillisen hovin suosiosta nauttinut taiteilija. Napoleonin vallan aikana hän maalasi muun muassa tunnetun muotokuvan tämän puolisosta Josephinesta (1799) sekä historiamaalauksen "Austerlitzin taistelu" (1808). Gérard maalasi myös kaksi muotokuvaa Napoleonista itsestään, ensin konsulina ja sitten keisarina, samoin kuin muotokuvia lukuisista Napoleonin marsalkoista ja hoviherroista sekä -naisista. Parhaiten hänet muistetaankin tuona aikana syntyneistä muotokuvista. Napoleonin kukistuttua Gérardista tuli Ludvig XVIII:n hovimaalari ja hän sai 1819 paronin arvon. Myös kuningas Kaarle X suosi häntä, ja hän sai maalata muun muassa vuonna 1830 valmistuneet Pariisin Panthéonin seinämaalaukset. Gérardin myöhäisiin vallanpitäjiä esittäviin historiamaalauksiin kuuluvat muun muassa "Kaarle X:n kruunajaiset" (1827) sekä "Ludvig Filip vastaanottaa kuninkuuden Hôtel de villen luona". Kaukaisempaa Ranskan historiaa esittävistä teoksista mainittava on muun muassa "Henrik IV:n saapuminen Pariisiin" (1817).
Gérardin taiteen on katsottu muistuttavan monissa suhteissa tyyliltään Davidin töitä, mutta olevan niitä elegantimpia. Vaikka Gérardin historiallisia ja mytologisia aiheita käsitelleet maalaukset perustuivat Davidin uusklassismille, niissä vallitsee usein unenomainen tunnelma.
Je t’aime... moi non plus
Je t’aime... moi non plus (suomeksi ”Rakastan sinua... enkä minäkään”) on Serge Gainsbourgin kirjoittama kappale, joka julkaistiin vuonna 1969. Alun perin Gainsbourg levytti kappaleen duettona Brigitte Bardotin kanssa 1967, mutta tämä versio julkaistiin vasta vuonna 1986. Vuonna 1969 Gainsbourg äänitti kappaleen duettona rakastajansa Jane Birkinin kanssa. Kappale saavutti kansainvälistä menestystä ollen listaykkösenä Iso-Britannissa sekä toiseksi myydyin Irlannissa. Kappaleen radioesittäminen kiellettiin kuitenkin muun muassa Italiassa, Ruotsissa ja Espanjassa, sillä kappaleessa kuullaan naisen orgasmin ääniä.
Delfin Cruises
Delfin Cruises oli suomalainen laivanvarustamo, joka järjesti vuosina 1989–1990 Turusta muun muassa Visbyhyn ja Tukholmaan suuntautuneita risteilyjä. Yhtiön tarkoituksena oli tarjota ylellisempää ja kiireettömämpää matkustamista kuin ajalle tyypilliset autolautat.
Turussa perustettu Delfin Cruises tilasi vuonna 1988 Rauma-Repolan Rauman telakalta uudentyyppisen risteilyaluksen, jonka suunnittelussa oli otettu huomioon varustamon liikeidean mukaiset vaatimukset. MS Delfin Clipper -niminen alus valmistui jo vuoden kuluttua kesäkuussa 1989, jonka jälkeen Delfin Cruises tilasi myös toisen vastaavanalisen, mutta hieman suuremman risteilyaluksen. Delfin Clipper liikennöi keskiviikkoisin ja sunnuntaisin Gotlannin Visbyhyn ja perjantaisin Tukholmaan. Talvikauden risteilyt eivät saavuttaneet toivottua menestystä ja talvella 1990 alus vuokrattiin Silja Linelle korvaamaan tulipalossa tuhoutunutta Sally Albatrossia.
Toisen aluksensa MS Delfin Caravellen varustamo vastaanotti toukokuussa 1990. Se liikennöi menestyksekkäästi kesän ajan Gotlantiin, Bornholmille, Tallinnaan ja Saarenmaalle, lisäksi aluksella järjestettiin 24 tunnin risteilyjä sekä konferenssimatkoja, joilla yritys tai yhteisö pystyi vuokraamaan koko laivan käyttöönsä. 1990-luvun alun laman johdosta Delfin Cruises ajautui kuitenkin nopeasti vaikeuksiin, eikä suunniteltu Delfin Caravellen myynti singaporelaiselle yhtiölle myöskään toteutunut. Maksuvaikeuksien vuoksi alus päätyi takaisin Rauma-Repolan haltuun, jonka jälkeen Delfin Cruises lopetti toimintansa. Yhtiön Turun satamassa sijainnut terminaalirakennus puolestaan siirrettiin vuonna 1992 Poriin Kalafornian golfkentän klubitaloksi, jossa käytössä se on edelleen.
Hietikkosarakirva
Hietikkosarakirva ("Iziphya bufo") on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN).
Laji on muiden "Iziphya"-suvun kirvojen tapaan ulkonäöltään muunteleva. Siivettömät aikuiset ovat keltaisia tai vihertävänkeltaisia ja niiden selkäpuolella on tummanharmaata kuviointia. Tyypillisesti kuviointi muodostaa tumman laikkuparin keskiruumiiseen ja tumman kaaren vaharauhasputkien välille, mutta joskus lähes koko eläimen selkäpuoli voi olla musta. Siivellisillä yksilöillä on tumma laikku takaruumiin selkäpuolella sekä laajat tummentumat siipisuonten ympärillä. Ruumiin pituus on 1,4–2,1 mm.
Uusimmissa lähteissä lähilajeiksi manittujen "Iziphya maculata"n, "Iziphya austriaca"n ja "Iziphya oettingenii"n katsotaan olevan samaa lajia hietikkosarakirvan kanssa. Joka tapauksessa "I. austriaca" ja "I. oettingenii" ovat ilmeisesti sama laji. Hyvin pienet ulkonäköerot "I. austriaca/oettingenii" -lajin ja hietikkosarakirvan välillä voivat johtua erosta ravintokasvissa ja elinympäristössä.
Hietikkosarakirvan levinneisyys ulottuu Euroopasta Iraniin ja Kazakstaniin. Suomessa sitä on tavattu vain Ahvenanmaalta ja Uudenmaan rannikolta. Jos "I austriaca" on samaa lajia, esiintymiä on huomattavasti laajemmalla alueella aina Lappia myöten.
Hietikkosarakirva elää kuivilla, hiekkapohjaisilla mailla, kuten dyynirannoilla ja aroilla. "I. austriaca/oettingenii" suosii kosteampia elinympäristöjä. Häirittynä kirvat hyppäävät pois kasvilta. Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 laji katsottiin erittäin uhanalaiseksi, kun vuonna 2000 se oli silmälläpidettävä. Lajia uhkaa Itämeren hietikkorantojen kuluminen.
Hietikkosarakirvan ravintokasvi on etenkin hietikkosara ("Carex arenaria"), mutta se on myös tavattu muilta saroilta ("Carex"). Mikäli "I. austriaca" on samaa lajia, ravintokasvi on myös harmaasara ("Carex canescens"), ja mikäli "I. maculata" on samaa lajia, ravintokasveihin kuuluu myös sormiheinä ("Cynodon dactylon").
Keulankärkikirva
Keulankärkikirva ("Nearctaphis vera") on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN).
Siivelliset aikuiset ovat likaisen vihreitä ja pituudeltaan 2,7 mm. Takaruumiissa on poikkijuovia ja 6-jaokkeiset tuntosarvet ovat noin puolen ruumiin mittaiset. Takaruumiin kärjen cauda on kolmiomainen ja hieman vaharauhasputkia pitempi. Siivettömiä aikuisia ei tunneta.
Keulankärkikirva on pienen pohjoisamerikkalaisen "Nearctaphis"-suvun ainoa palearktinen laji. Siitä on havaintoja Suomessa Etelä-Hämeen ja Etelä-Savon alueilta sekä Venäjällä Kuolan niemimaalta.
"Nearctaphis"-suvun lajien elintavat tunnetaan huonosti. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 laji luokiteltiin erittäin uhanalaiseksi ja vuoden 2000 arvioinnissa vaarantuneeksi. Muutoksen syynä on lajia koskevan tiedon lisääntyminen. Keulankärkikirvan elinympäristöjä ovat harjujen kangasmetsät ja sen uhkatekijöitä ovat rakentaminen ja/tai rakentamiseen liittyvät maansiirrot.
Keulankärkikirvan ravintokasviksi tiedetään ainoastaan idänkeulankärki ("Oxytropis sordida").
Pierre-Narcisse Guérin
Pierre-Narcisse Guérin (13. maaliskuuta 1774 Pariisi – 16. heinäkuuta 1833 Rooma) oli ranskalainen taidemaalari. Hänen tunnetuimmat teoksensa esittävät antiikin mytologiaan ja Antiikin Rooman historiaan liittyviä kohtauksia.
Guérin oli kauppiaan poika, joka pääsi 11-vuotiaana opiskelemaan Académie royale de peinture et de sculpture -taideakatemiaan. Hän voitti vuonna 1797 Prix de Rome -taiteilija-apurahan ja saavutti menestystä joillain varhaisista teoksistaan. "Marcus Sextuksen paluu" herätti vuonna 1799 myönteistä huomiota Pariisin salongissa, samoin kuin myöhemmin melodramaattiset ja yleisön taidemakua kosiskelleet "Faidra ja Hippolytos" (1802) sekä "Andromakhe ja Pyrrhos" (1810). Guérin kehitti tyyliään pidemmälle ja teatraalisempaan suuntaan maalauksissaan "Aeneas kertoo Didolle Troijan tuhosta" (1813) sekä "Klytemnestra valmistautuu murhaamaan Agamenmonin" (1817). Hän maalasi myös lähemmäs nykyaikaa sijoittuneen teoksen "Napoleon armahtaa Kairon kapinalliset" (1808). Bourbonien palattua valtaan hän maalasi muun muassa vuonna 1817 ihannoivan muotokuvan Vendéen kapinan rojalistimarttyyrista Henri de la Rochejaqueleinista.
Guérin oli sekä Eugène Delacroix’n että Théodore Géricaultin opettaja. Hänen oppilaisiinsa kuului muitakin nimekkäitä taidemaalareita. Hän oli vuodesta 1815 Ranskan instituutin jäsen ja vuodesta 1816 École royale des beaux-arts -taideakatemian professori. Vuosina 1822–1828 hän toimi Ranskan Rooman-Akatemian johtajana. Guérin sai vuonna 1829 kuningas Kaarle X:ltä paronin arvon. Hän matkusti Roomaan hieman ennen kuolemaansa vuonna 1833.
Laillisuuden rajoissa
Laillisuuden rajoissa () on vuonna 1923 ensi-iltansa saanut Frank Lloydin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Lew Cody.
"Laillisuuden rajoissa" perustuu Bayard Veillerin samannimiseen näytelmään, jota esitettiin Broadwaylla vuodet 1912–1913. Näytelmä oli saanut ensi-iltansa 11. syyskuuta 1912, ja sen viimeinen ja 541. esitys oli ollut joulukuussa 1913. Näytelmän naispääosassa oli Jane Cowl. Alkuperäisen näytelmän pohjalta Frances Marion laati elokuvan käsikirjoituksen, ja elokuvan tuottivat Norma Talmadge ja Joseph M. Schenck. "Laillisuuden rajoissa" -elokuvan tuotantoyhtiönä oli Joseph M. Schenck Productions.
"Laillisuuden rajoissa" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 29. huhtikuuta vuonna 1923, ja seuraavana päivänä elokuva pääsi maanlaajuiseen teatterilevitykseen. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 2. marraskuuta vuonna 1924. Elokuvan levittäjänä oli First National Pictures. "Laillisuuden rajoissa" julkaistiin DVD:lle 16. maaliskuuta vuonna 2010. DVD-julkaisu sisältää myös Talmadgen "Kiki"-elokuvan (1926). Elokuvaa säilytetään myös Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa.
Mary Turner (Norma Talmadge) joutuu vankilaan rikoksesta, jota hän ei tehnyt. Hän vannoo kostoa niille ihmisille, jotka lähettivät hänet syyttömänä vankilaan. Kun Mary vapautuu vankilasta, hän aloittaa kostoretkensä – laillisuuden rajoissa.
Ruostepiikkipyrstö
Ruostepiikkipyrstö ("Leptasthenura fuliginiceps") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Rusotepiikkipyrstöä tavataan Argentiinassa ja Boliviassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suhon majakka
Suhon majakka sijaitsee Venäjällä Laatokan kaakkoisosassa noin 35 kilometriä luoteeseen Novaja Ladogan kaupungista. Vuonna 1891 rakennettu majakka sijaitsee matalikolle rakennetulla keinotekoisella saarella. Punavalkoisen kahdeksankulmasen kivisen majakkatornin korkeus on 24 metriä ja majakan valo on 27 metrin korkeudessa. Majakan yhteydessä oleva majakanvartijan talo on raunioitunut.
Jatkosodan aikana saksalaisista tykkilautoista ja neljästä italialaisesta MAS-moottoritorpedoveneestä muodostettu laivue yritti 22. lokakuuta 1942 tuhota Suhon majakan ja saarella olleen tykkipatterin. Saksalaiset pääsivät maihin saarelle mutta joutuivat pian vetäytymään takaisin aluksiinsa. Majakkaa ei saatu tuhottua ja 23 maihinnousuun osallstuneesta aluksesta vaurioitui tai katosi 17.
Édouard Detaille
Jean Baptiste Édouard Detaille (5. lokakuuta 1848 Pariisi – 23. joulukuuta 1912 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, joka tunnetaan parhaiten sotilaselämää ja historiallisia taisteluita esittävistä realistisista historiamaalauksistaan.
Detaille oli vuodesta 1865 Ernest Meissonierin oppilaana ja debytoi Pariisin salongissa vuonna 1867. Hän erikoistui jo varhain sotilaselämää kuvaaviin maalauksiin ja osallistui vuosien 1870–1871 Ranskan–Saksan sotaan, joka innoitti monia hänen myöhemmistä töistään. Näihin kuuluu muun muassa 1879 valmistunut "Champignyn puolustus". Detaille kehitti Meissonierin tyyliin perustuneen tekniikan, jonka päämääränä oli yksityiskohtainen tarkkuus. Hän hankki laajat tiedot sotilasmaailmasta, minkä ansiosta hänen taiteellinen tuotantonsa on toiminut lähteenä Ranskan 1800-luvun jälkipuoliskon sotahistorian tutkimukselle. Detaille kuvitti yhdessä Alphonse de Neuvillen kanssa vuonna 1883 valmistuneen kaksiosaisen Ranskan armeijaa esitelleen teoksen "L’armée française, types et uniformes". Vuosina 1882 ja 1883 hän maalasi Neuvillen kanssa kaksi Ranskan–Saksan sodan taisteluihin liittynyttä suurta panoraamaa. Detaille osallistui myös Ranskan armeijan Tunisian-sotaretkeen, mikä antoi hänelle joitain uusia aiheita. Lisäksi hän teki joitain ulkomaanmatkoja, joiden aikana hän tutustui Englannin, Itävallan ja Venäjän armeijoihin ja niiden univormuihin.
Detaillen tunnetuimmat työt ovat Napoleonia ja hänen armeijaansa esittäviä historiamaalauksia, joihin hän liitti usein legendoja ja tunteilua. Eräs Detaillen tunnetuista töistä on myös vuonna 1888 valmistunut "Uni", joka kuvaa harjoitusleirillä nukkuvia ranskalaisia sotilaita uneksimassa menneiden aikojen suurista voitoista. Teos on tulkittu tuen ilmaisuksi tuolloin huipussaan olleen boulangistisen liikkeen revanssiajatuksille. Detaille teki julkisina tilaustöinä joitain suuria maalauksia, muun muassa vuosina 1900–1902 kaksi vallankumoussotiin ja Napoleonin voittoihin liittynyttä maalausta Pariisin kaupungintaloon sekä 1905 "Vers la gloire" -triptyykin Panthéoniin. Hän maalasi myös muotokuvia ja joitain ei-sotilaallisia aiheita. Lisäksi hän oli lahjakas näyttelijä.
Ruosteharsupyrstö
Ruosteharsupyrstö eli säämiskäpiikkipyrstö, aikaisemmalta nimeltään tiaisokapyrstö ("Sylviorthorhynchus yanacensis") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Ruosteharsupyrstöä tavataan Argentiinassa, Boliviassa ja Perussa. Lajin levinneisyysalue ja populaatio ovat suhteellisen pienet, ja sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Töyhtöpiikkipyrstö
Töyhtöpiikkipyrstö ("Leptasthenura platensis") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Töyhtöpiikkipyrstöä tavataan Argentiinassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustapiikkipyrstö
Mustapiikkipyrstö ("Leptasthenura aegithaloides") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustapiikkipyrstöä tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä ja Perussa. Lajia on kuvatu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pähkinäpiikkipyrstö
Pähkinäpiikkipyrstö ("Leptasthenura striolata") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Pähkinäpiikkipyrstöä tavataan Brasiliassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Perunpiikkipyrstö
Perunpiikkipyrstö ("Leptasthenura pileata") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Perunpiikkipyrstöä tavataan Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vuoripiikkipyrstö
Vuoripiikkipyrstö ("Leptasthenura xenothorax") on uhanalainen orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Vuoripiikkipyrstöä tavataan Perussa. Lajin populaatio ja levinneisyysalue ovat hyvin pienet, ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Pikkupiikkipyrstö
Pikkupiikkipyrstö ("Leptasthenura striata") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Pikkupiikkipyrstöä tavataan Chilessä ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen laajuus on 188 000 neliökilometriä. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Herttuattaren henkivartija
Herttuattaren henkivartija () on vuonna 1923 ensi-iltansa saanut Frank Lloydin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen mykkä melodraamaelokuva, jonka pääosassa on Norma Talmadge. "Herttuattaren henkivartija" sijoittuu vuoden 1572 Ranskaan, missä Katariina de’ Medici painostaa kuningas Kaarle IX:tä antamaan käskyn, että kaikki vääräuskoiset hugenotit on surmattava. Käskystä seuraa pärttylinyön verilöyly.
"Herttuattaren henkivartija" perustuu H. B. Somervillen samannimiseen romaaniin (1914), jonka pohjalta ohjaaja Lloyd laati käsikirjoituksen. Joseph M. Schenck ja Talmadge olivat elokuvan tuottajina, ja tuotantoyhtiönä oli Norma Talmadge Film Corporation. "Herttuattaren henkivartija" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 6. elokuuta vuonna 1923. Suomessa elokuva ilmestyi elokuvateattereihin 19. tammikuuta vuonna 1925. Elokuvan levittäjänä toimi First National Pictures. "Herttuattaren henkivartijaa" säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston ja New Yorkin Rochesterissa sijaitsevan George Eastman House -taidemuseon elokuva-arkistoissa.
Isopiikkipyrstö
Isopiikkipyrstö ("Leptasthenura setaria") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Isopiikkipyrstöä tavataan Argentiinassa ja Brasiliassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, mutta sen arvellaan olevan vähenemässä suhteellisen nopeasti elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Luettelo New Brunswickin kunnista
Luettelo New Brunswickin kunnista käsittää Kanadan provinssin New Brunswickin kunnat. New Brunswick on jaettu 105 kuntaan. Kuntia on neljää tyyppiä: kaupungit "(cities)", maalaiskunnat "(rural communities)", kaupunkikunnat "(towns)" ja kylät "(villages)".
Benguelandelfiini
Benguelandelfiini ("Cephalorhynchus heavisidii") eli namibiandelfiini on kirjodelfiinien sukuun kuuluva laji. Benguelandelfiinillä, kuten kaikkilla kirjodelfiineillä, on vankka rakenne ja tylppä kuono. Sen vatsapuolella on valkoisia kuvioita. Benguelandelfiiniä tavataan Afrikan lounaisosan rannikolla.
Se elää yleensä melko kylmissä vesissä, 9–19 °C:ssa. Benguelandelfiinit elävät joko yksin tai pienissä laumoissa. Laji käyttää ravintona kaloja ja mustekaloja.
Benguelandelfiini on rauhoitettu. Sitä kuitenkin pyydetään laittomasti ja sen lisäksi lajia uhkaavia tekijöitä ovat verkkokalastus, liikenne ja saasteet.
Benguelandelfiinin kokonaisyksilömäärää ei ole tiedossa, mutta levinneisyysosan eteläosissa se vaikuttaa olevan suhteellisen runsaslukuinen. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto pitää lajia silmälläpidettävänä.
Operaatio Tähti
Operaatio Tähti ( (Zvezda)) oli puna-armeijan operaatio toisessa maailmansodassa itärintamalla. Se oli seurausta Stalingradin taistelusta. Operaation tarkoituksena oli vallata Harkovan ja Kurskin kaupungit, ja sen suorittivat 2. helmikuuta 1943 alkaen Filipp Golikovin johtaman Voronežin rintaman joukot. Puna-armeija onnistui valtaamaan molemmat kaupungit, mutta huoltolinjojen venymisen seurauksena sotamarsalkka Erich von Manstein onnistui suorittamaan vastahyökkäyksen, jonka seurauksena Harkova vallattiin takaisin kolmannessa Harkovan taistelussa. Yritys Kurskin takaisin valtaamiseksi kuitenkin epäonnistui Kurskin taistelussa. Operaatio suoritettiin samanaikaisesti Operaatio Gallopin kanssa.
Operaatio Gallop
Operaatio Gallop oli toisessa maailmansodassa puna-armeijan sotilasoperaatio itärintamalla. Operaatio alkoi 29. tammikuuta 1943 ja sen suorittivat Nikolai Vatutinin komentaman Luoteen rintaman joukot. Se oli seurausta Stalingradin taistelusta. Operaation tarkoituksena oli murtautua heikkojen saksalaisten linjojen läpi ja vallata Luhanskin ja Donetskin kaupungit ja edetä Asovanmerelle katkaisten saksalaisten joukot Donetskin itäpuolelta. Yhdessä Operaatio Zvesdan kanssa neuvostojoukot murtautuivat heikkojen saksalaislinjojen läpi työntäen saksalaiset Luhanskin länsipuolelle. Saksalaiset muodostivat uuden Erich von Mansteinin komentaman Etelän armeijaryhmän, ￼￼ joka muodostettiin Armeijaryhmä A:n, B:n ja Armeijaryhmä Donin hajonneista osastoista, ja onnistuivat Neuvostoliiton joukkojen huoltolinjojen venymisen seurauksena käynnistämään vastahyökkäyksen ja valtaamaan Harkovan takaisin Kolmannessa Harkovan taistelussa. Saksalaiset aloittivat viimeisen hyökkäyksensä Kurskia kohti, joka torjuttiin.
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1978
Uinnin pitkän radan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1978 Länsi-Saksan Länsi-Berliinissä 20.–28. elokuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Kansainvälinen uimaliitto FINA. Kilpailulajeina olivat ratauinti, uimahypyt, taitouinti ja vesipallo.
Isäntämaa
Death Race (videopeli)
Death Race on Exidyn kehittämä ja julkaisema kolikkopeli, joka julkaistiin alun perin vuonna 1976 Yhdysvalloissa. Peli kehitettiin "Death Race 2000" -elokuvan innoittamana. "Death Racessa" ideana on ohjata autoa ja kerätä pisteitä ajamalla kentällä olevien otusten päälle.
Peli on yksi kiistellyimmistä peleistä. Sen on pelätty innostavan holtittomaan ajamiseen.
Ostajan oikeudella
Ostajan oikeudella () on vuonna 1918 ensi-iltansa saanut Charles Millerin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Eugene O’Brien. "Ostajan oikeudella" kertoo Margot Hughesista, joka avioituu varakkaan miehen kanssa, vaikka hän rakastaa erästä toista.
"Ostajan oikeudella" perustuu Margery Land Mayn novelliin, jonka pohjalta Harry O. Hoyt laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuva kuvattiin New Yorkissa työnimellä "The Man Who Bought a Wife". "Ostajan oikeudella" tuotti Joseph M. Schenck, ja elokuvan tuotantoyhtiönä oli Norma Talmadge Film Corporation. "Ostajan oikeudella" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa helmikuussa vuonna 1918. Suomessa elokuva sai ensi-illan 15. huhtikuuta vuonna 1923. Elokuvan levittäjänä toimi Lewis J. Selznickin Select Pictures Corporation -yhtiö.
"Ostajan oikeudella" -elokuvaa säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa. Elokuva on muuten säilynyt kokonaan, mutta puolet kuudennesta kelasta on ajan kuluessa huonontunut käyttökelvottomaksi. "Ostajan oikeudella" esitettiin 3. syyskuuta vuonna 2011 Hollywoodissa pidetyissä Cineconin klassikkoelokuvajuhlilla.
Haaga (Turku)
Haaga on kaupunginosa, kylä ja kartano Turussa Liedon ja Kaarinan rajalla. Haagan kaupunginosa rajoittuu lännessä Turun Metsämäkeen, etelässä Kaarinan Ravattulaan, pohjoisessa Liedon Pahkaan, idässä Liedon Vanhalinnaaan ja kaakossa Liedon Littoisten kylään.
Haagan kaupunginosan länsipuolella, osittain Haagan kylän alueella, virtaa Vähäjoen sivuhaara Topinoja. Idässä Haaga rajoittuu Aurajoen laaksoon vastapäätä Vanhalinnantietä ympäröivää peltoaukeaa.
Aiemmin Haagan kylä on ollut yhdessä viereisen, vielä nytkin Kaarinaan kuuluvan Ravattulan kanssa osa Kaarinaa.
Kulttuuriympäristönä viehättävän kokonaisuuden muodostava Haagan kartano on yhdessä vastapäisen Vanhalinnan linnavuoren kanssa osa Aurajokilaakson valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta.
Haagan kartanon omistajana on 2000-luvulla vaikuttanut turkulainen toimittaja ja kulttuurihenkilö Markku Heikkilä.
Helsinki POP SHOW
Helsinki POP SHOW oli Helsingissä järjestetty konsertti, joka pidettiin Helsinki Cup -jalkapalloturnauksen yhteydessä, Helsingin Olympiastadionilla. Tapahtuma järjestettiin 9. heinäkuuta 2014. Tapahtumassa esiintyi useita eri esiintyjiä, kuten artisteja.
Smedsby
Smedsby voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Smedby
Smedby voi tarkoittaa seuraavia asioita Ruotsissa:
Rakkauden korkea veisu
Rakkauden korkea veisu () on Chester M. Franklinin ja Frances Marionin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä romanttinen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1923. Draamaelokuvan pääosassa on Norma Talmadge, joka toimi myös elokuvan tuottajana Joseph M. Schenckin kanssa. "Rakkauden korkea veisu" sijoittuu arabimaahan, missä tanssija Noorma-hal yrittää suojella rakastamaansa ranskalaista agenttia.
"Rakkauden korkea veisu" perustuu Margaret Petersonin romaaniin "Dust of Desire" (1922), jonka pohjalta ohjaajana toiminut Marion laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Norma Talmadge Film Corporation, ja se sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 24. joulukuuta vuonna 1923. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 26. tammikuuta vuonna 1925. "Rakkauden korkea veisu" -elokuvan levittäjänä toimi First National Pictures. Elokuvan kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa.
Automorfinen muoto
Automorfimuoto on harmonisessa analyysissä ja lukuteoriassa hyvin käyttäytyviä funktioita topologiselta ryhmältä G kompleksiluvuille tai kompleksiselle vektoriavaruudelle, joka on topologisen ryhmän diskreetin aliryhmän formula_1 toiminnan invariantti. Automorfiset muodot ovat jaksollisten funktioiden yleistyksiä euklidiselta avaruudelta topologisiin ryhmiin.
Modulimuodot ovat automorfimuotoja, jotka ovat määritelty yli ryhmien SL(2, R) tai PSL(2, R), jossa diskreetti aliryhmä on moduliryhmä tai eräs sen kongruenssialiryhmistä. Tässä mielessä automorfimuotojen teoria on modulimuotojen teorian yleistys.
Poincaré keksi ensimmäisenä automorfimuodot trigonometristen- ja elliptisten funktioden yleistyksenä. Langlandin otaksumien kautta automorfimuodot ovat keskeisessä asemassa modernissa lukuteoriassa.
Paimala
Paimala on kaupunginosa ja kylä Turussa lähellä Liedon rajaa.
Kaupunginosana Paimala rajoittuu lännessä Saramäen, Urusvuoren ja Moision kaupunginosiin, pohjoisessa Yli-Maarian, Koskennurmen ja Jäkärlän kaupunginosiin, lännessä Taston kaupunginosaan ja Lietoon sekä etelässä Metsämäen kaupunginosaan.
Paimalan luonnonympäristöä hallitsee Turun Vähäjokeen padottu Maarian allas.
Paattisten ja Paimalan kaupunginosien yrityksistä suuri osa on kauppapuutarhoja. Paimalassa toimii muun muassa Huiskulan puutarha, joka oli vuonna 2008 Suomen suurin kasvihuoneyritys.
Ejby
Ejby voi tarkoittaa seuraavia paikannimiä Tanskassa:
Luettelo Prinssi Edwardin saaren kunnista
Luettelo Prinssi Edwardin saaren kunnista käsittää Kanadan provinssin Prinssi Edwardin saaren kunnat. Provinssi on jaettu 74 kuntaan, joilla on kolme eri tasoa: kaupungit "(city)", kaupunkikunnat" (town)" ja kunnat "(communities)".
Tanskan läänit
Tanskan läänien () lukumäärä on vaihdellut aikojen saatossa. Läänejä on suurimman osan aikaa ollut noin 50, mutta uskonpuhdistuksen jälkeen perustettiin monia pieniä läänejä, jolloin lukumäärä nousi noin 200 lääniin.
Siirryttäessä absoluuttiseen monarkiaan vuonna 1660 ja amteihin vuonna 1662 Tanskassa oli 49 lääniä.
Bornholmilla ja Saarenmaalla sijainneita läänejä lukuun ottamatta näiden läänien alue kuuluu nykyään Ruotsiin.
Tasto
Tasto on kaupunginosa Turussa Liedon rajalla. Se sijoittuu Turun Vähäjokeen padotun Maarian altaan itäpuolelle Maarian altaan ja Liedon rajan väliin. Taston eteläosassa sijaitsee nykyään Turkuun kuuluva entisen Maarian pitäjän Haihun kylä. Pohjoisosa on Maarian altaaseen Myllyojan sillan luona rajoittuvaa metsää.
Tanskan amtit
Tanskat amtit () olivat Tanskan hallinnollisia alueita vuodesta 1662 vuoteen 2006. Amtit korvasivat aiemmat läänit ("len") ja syssel-nimiset hallintoalueet. Amtien tilalle perustettiin alueet ("region") vuonna 2007 kuntauudistuksen yhteydessä.
Seuraavissa luetteloissa Tanskan amteista numerointi viittaa vieressä olevaan karttaan.
Vuosien 1799 ja 1942 välillä amtien rajoihin tehtiin joitakin muutoksia.
Samaran kuvernementti
Samaran kuvernementti () oli Venäjän keisarikunnan kuvernementti vuosina 1851–1928. Se sijaitsi Volgan itäpuolella ja sitä reunustivat pohjoisessa Kazanin kuvernementti, lännessä Simbirskin ja Saratovin kuvernementit, etelässä Astrahanin kuvernementti ja idässä Ufan ja Orenburgin kuvernementit ja Uralin alue.
Kuvernementin pinta-ala oli noin 155 588 km² ja vuonna 1897 siellä oli 860 021 asukasta. Alueen pääkaupunki oli Samara (89 999 as.). Kuvernementti oli jaettu seitsemään kihlakuntaan, jotka oli nimetty kihlakuntakaupunkiensa mukaan: Bugulma, Buguruslan, Busuluk, Nikolajevsk (myöhempi Pugatšov), Novouzensk, Samara ja Stavropol (myöhempi Togliatti).
Kielellis-etniseltä jakaumaltaan kuvernemetti oli vuonna 1897 vahvasti ei-venäläinen. Suurinta kieliryhmää edustivat uzbekit (59,0 %) ja tadžikit (26,8 %). Venäläisiä oli vain 1,5 % kuvernementin väestöstä.
Vera Räsänen
Vera Maria Räsänen (s. Vesa Räsänen, 9. elokuuta 1967 Orimattila) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa Kuusankosken Kisaa. Vuoteen 2014 asti hän edusti Lahden Ahkeraa. Hänellä oli heinäkuusta 2014 alkaen ehdollinen kilpailuoikeus Suomen Urheiluliiton alaisten kilpailuiden naisten sarjoissa. Joulukuussa 2014 Räsäselle myönnettiin pysyvä oikeus naisten sarjoihin 8. tammikuuta 2015 alkaen hänen korjattuaan sukupuolensa naiseksi.
Kalevan kisoissa hän on karsiutunut molempina osallistumisvuosinaan loppukilpailusta. Parhaimmillaan hän oli vuonna 2014 karsinnan 16.
Räsäsen ennätys on 3. kesäkuuta 2015 Lappeenrannassa työnnetty 12,69.