Matti Milius
Matti Milius (10. marraskuuta 1945 Tartto, Viro – 3. kesäkuuta 2015 Tartto) oli yksi suurimmista Viron nykytaiteen keräilijöistä. Hän asui lähes koko elämänsä Tarttossa. Matti Miliukselle kuului suuri exlibristen ja yli 1200 teosta sisältävä grafiikoiden ja maalausten kokoelma. Vuodesta 1968 alkaen Milius on järjestänyt näyttelyitä Virossa ja muualla Euroopassa.
Miliuksen taiteen keräily sai alkunsa kirjallisuuden ja exlibristen tutkijan Udo Ivaskin tyttären Helene Ivask-Kulpan ansiosta vuonna 1962. Hän lahjoitti Matille exlibriksen joka kerta, kun hän sai hyvän arvosanan reaaliaineissa, englannissa tai venäjässä. Vuonna 1966 tutustui Milius taiteenkeräilijä Mart Leppan kanssa, joka sai hänet kiinnostumaan Viron varhaisemmasta grafiikasta. Nykytaidetta kohtaan hänen kiinnostuksensa sai puhkeamaan Peeter Urbla vuonna 1968. 1980-luvulla Matti työskenteli maanalaisten, kielettyjen kirjojen parissa jakelemalla niitä ympäriinsä, jonka seurauksena hän oli aina KGB.n tarkkailun ja valvonnan kohteena. Ennen kuolemaansa Milius keskittyi enimmäkseen Viron, Latvian, Liettuan, Suomen ja Armenian taiteen keräilyyn.
Matti Milius kävi Tarton 1. työlisnuorten peruskoulua, josta hän valmistui vuonna 1967 ja jatkoi sitten Viljandin kulttuuriakatemiaan, josta hän valmistui kirjastonhoitajaksi vuonna 1969. Matti oli Tarton ja Viron taiteilijaliittojen jäsen.
Matti Milius järjesti taidekokoelmastaan 74 näyttelyä Virossa, Suomessa, Latviassa, Armeniassa ja Venäjällä.
Matti Miliuksen taidekokoelmaan kuului alun perin yli 1200 piirustusta, maalausta tai grafiikkateosta mm. Virosta, Latviasta, Suomesta, Liettuasta, Venäjältä, Armeniasta, Kanadasta ja Azerbaidžanista. Suurin osa näistä on hänelle lahjoitettu, joten hänen omia rahojaan ei kokoelman täydentämiseen kulunut juuri ollenkaan. Myöhemmin osa tästä kokoelmasta on myyty mm. Tarton taidemuseolle.
Vuonna 2014 joulukuussa Miliuksen asunnossa syttyi tulipalo, jonka seurauksena hän joutui hyppäämän toisen kerroksen keittiön ikkunasta ulos pelastuakseen. Pudotuksessa hän mursi selkärankansa ja halvaantui vyötäröstään alaspäin. Onnettomuuden jälkeen sairaalassa sattui myös muita komplikaatioita. Milius vaipui koomaan, heräsi siitä, mutta vietti elämänsä viimeiset kuukaudet hengityskoneeseen kytkettynä. Puhuminen oli hänelle vaikeaa, mutta hän kommunikoi aakkoskartan avulla näyttämällä kirjaimia. Hän luki itsekseen päivät pitkät kirjoja, niin kuin oli aina ennenkin elämässään tehnyt. Lopulta hänen kehkonsa pettivät ja Matti Milius menehtyi täysikuuyönä 3. kesäkuuta kello yhden maissa.
Miliusta kuvailtiin lapsenmieliseksi, eufooriseksi ja "intohimoiseksi boheemiksi". Hän ei välittänyt muiden mielipiteistä, vaan sanoi suoraan ja kovaan ääneen, jos häntä jokin asia ei mielyttänyt taikka päinvastoin mielytti. Häntä oli vaikea olla huomaamatta kahviloissa tai kadulla. Hänen kova äänensä ja silmiinpistävä olemus kuului ja näkyi jo kauas. 80-luvun Tarton kaduilla oli mitä tavallisin näky parrakas suuri mies, piippu suussaan ja uusi juuri hankkimansa iso maalaus kainalossaan. Hänellä oli vihollisiakin, mutta suurimmilta osin häntä kunnioitettiin ja pidetäänkin nykyään legendana ja ennen kaikkea "Tarton henkenä". Hänestä on tehty useita muotokuvia. Milius ei koskaan mennyt naimisiin tai saanut lapsia, mutta rakastui palavasti useaan naiseen ja yhden ainoan naisen valitseminen ei tuntunut hänelle mahdolliselta. Hän oli keräilijä myös naisten suhteen. Viimeisinä vuosina hän kuitenkin palasi nuoruuden rakkautensa Renna Alin luokse ja he kihlautuvat, mutta häitä ei koskaan ehditty pitää.