hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Aleksandr Ptuško
Aleksandr Lukitš Ptuško (, 19. huhtikuuta 1900 Lugansk – 6. maaliskuuta 1973 Moskova) oli neuvostoliittolainen animaatio- ja satuelokuvien ohjaaja.
Aleksandr Ptuško opiskeli Moskovan kansantalousinstituutissa vuosina 1923–1926. Hän työskenteli sanomalehden kirjeenvaihtajana, näyttelijänä ja lavastajana. Vuodesta 1927 lähtien hän valmisti elokuvanukkeja ja ohjasi animaatioelokuvia. Vuonna 1932 hän ohjasi äänellä varustetun animaatioelokuvan "Vlastelin byta" (”Arjen valtias”).
Ptuškon 1930-luvun töistä merkittävin on Neuvostoliiton ensimmäinen pitkä nukkeanimaatio "Uusi Gulliver" ("Novyi Gulliver", 1935), joka herätti huomiota myös ulkomailla. Jonathan Swiftin teokseen perustuvan elokuvan sankari on neuvostoliittolainen pioneeri Petja, joka matkustaa unessa lilliputtien maahan ja nostaa sen kansan kapinaan hallitsijoitaan vastaan. Petjaa esittävä näyttelijä on yhdistetty trikkikuvauksen avulla puoleentoistatuhanteen nukkehahmoon. Nukke-elokuvaa ja näyttelijöitä yhdistelee myös Aleksei Tolstoin satuun perustuva "Kultainen avain" ("Zolotoi kljutšik", 1939).
Toisen maailmansodan jälkeen Ptuško ohjasi etupäässä kaunokirjallisiin aiheisiin perustuvia satuelokuvia. Pavel Bažovin satuihin pohjautuva "Kivinen kukka" ("Kamennyi tsvetok", 1946) sai Stalin-palkinnon vuonna 1947. Venäläisiin bylinoihin perustuvat "Ballaadi ihme-Sadkosta" ("Sadko", 1953) sekä Neuvostoliiton ensimmäinen stereoäänellä varustettu laajakangaselokuva "Jättiläisten taistelu" ("Ilja Muromets", 1956). Niitä seurasi Kalevala-aiheinen neuvostoliittolais-suomalainen yhteistuotanto "Sampo" (1959). Yleisön suosion sai Aleksandr Grinin teokseen perustuva "Purppuraiset purjeet" ("Alyje parusa", 1961).
Uransa aikana Ptuško johti lukuisten Mosfilmillä tuotettujen elokuvien trikkikuvauksia. Hän on yksi harvoista maailman fantasia- ja seikkailuelokuvan kehitykseen vaikuttaneista neuvostoliittolaisista ohjaajista. Vuonna 1969 hänelle myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi.
Molybdeenidisulfidi
Molybdeenidisulfidi eli molybdeeni(IV)sulfidi (MoS) on molybdeeni- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa sitä tavataan molybdeenihohdemineraalina. Yhdistettä käytetään voiteluaineena ja katalyyttinä.
Molybdeenisulfidin alkeiskoppi on heksagonaalinen. Ionit järjestäytyvät kerroksittain muodostaen rakenteen, joka muistuttaa grafiittia. Molybdeenidisulfidin rakenteessa molybdeeni-ionit muodostavat kerroksia sulfidi-ionikerrosten välisiin tiloihin ja sulfidikerrokset ovat toisiinsa nähden lomittain. Jokainen molybdeeni-ioni on sitoutunut kuuteen sulfidi-ioniin ja on trigonaalisen prisman kärki. Sulfidi-ionikerrosten välillä vaikuttavat heikot Van der Waals -voimat.
Monet molybdeenidisulfidin ominaisuuksista johtuvat sen kerrosmaisesta rakenteesta. Sulfidi-ionien välillä vaikuttavat voimat mahdollistavat kerrosten liikkumisen toisiinsa nähden. Molybdeenidisulfidi muistuttaa grafiittia myös siinä suhteessa, että siitä voidaan valmistaa putkimaisia nanorakenteita. Myös erilaiset kerrosrakenteisille yhdisteille tyypilliset interkalaatioyhdisteet ovat mahdollisia. Molybdeenisulfidi on puolijohde ja diamagneettinen yhdiste.
Molybdeenisulfidi on liukenematonta veteen. Vahvoihin happoihin kuten kuningasveteen se kuitenkin liukenee. Molybdeenisulfidi hapettuu hapen läsnä ollessa molybdeenitrioksidiksi noin 400 °C lämpötilassa.
Teolliseen käyttöön sopivaa molybdeenidisulfidia saadaan puhdistamalla molybdeenihohteesta. Sitä voidaan valmistaa myös kuumentamalla molybdeenimetallia rikin kanssa tai kuumentamalla molybdeenitrisulfidia tai ammoniumtetratiomolybdaattia.
Molybdeenidisulfidia käytetään grafiitin tavoin kitkaa pienentävänä voiteluaineena. Käytettävät tuotteet ovat molybdeenisulfidin ja öljyn tai 2-propanolin tai polyalkyleeniglykolien muodostamia dispersioita. Voiteluaineena molybdeenidisulfidin käyttölämpötila on välillä -240 – +370 °C. Tätä korkeammissa lämpötiloissa se hapettuu molybdeenitrioksidiksi.
Molybdeenidisulfidia voidaan käyttää katalyyttinä muun muassa atsidien hajotuksessa. Yhdistettä käytetään myös metallisen molybdeenin tuotannossa.
Itämeren ystävyysajo
Itämeren ystävyysajo () oli maantiepyöräilyn etappikilpailu, joka järjestettiin vuosina 1986–1989. Kilpailu ajettiin 1986 ja 1988 Turusta Leningradiin ja kahtena muuna vuonna Leningradista Turkuun. Vuoden 1986 Itämeren ystävyysajo kesti viikon ja oli pituudeltaan noin 1 000 kilometriä. Seuraavana vuonna kilpailun kesto nousi yhdeksään päivään, ja reitin pituus oli 1987–1989 noin 1 200 kilometriä. Kilpailun järjestelyistä vastasivat Turun Urheiluliitto ja Leningradin urheilukomitea. Keskeinen suomalaishahmo kilpailun järjestämisessä oli turkulainen pyöräilymies Simo Klimscheffskij.
Itämeren ystävyysajo sai heti 1986 A-luokan kilpailun arvon. Vuodesta 1987 alkaen se kuului korkeimmalle amatööripyöräilyn tasolle, HC-kategoriaan, kuten myös muun muassa Rauhanajo ja Tour de l'Avenir. Itämeren ystävyysajo oli ensimmäinen etappikilpailu, jossa kilpailtiin rautaesiripun molemmin puolin. Vuosina 1988 ja 1989 reitti kulki Etelä-Suomen ja Leningradin alueen lisäksi Virossa.
Itämeren ystävyysajoon osallistui ensimmäisellä kerralla 88 pyöräilijää 11 maasta. Suurimmillaan, 1988, kilpailussa oli mukana 20 kuusimiehistä joukkuetta. Suomella ja Neuvostoliitolla oli järjestäjämaan ominaisuudessa kolme joukkuetta, yksi Neuvostoliiton joukkueista oli Viro. Vuoden 1988 kilpailussa oli mukana joukkueita kaikista muista maanosista paitsi Etelä-Amerikasta. Vuoden 1988 ystävyysajo tarjosi virolaisyleisölle mahdollisuuden osoittaa nousevaa virolaista kansallismielisyyttä osana Neuvostoliiton silloista avoimuuspolitiikka. Tallinnaan päättyneen etapin voittivat silloin virolaiset Riho Suun ja Toomas Kirsipuu, jolloin katsojajoukon juhlinta riistäytyi suorastaan käsistä. Miliisit yrittivät estää Viron aiemmin kielletyn sini-musta-valkean kansallislipun käytön juhlinnassa.
Vuoden 1986 Itämeren ystävyysajon voitti Neuvostoliiton Mihail Svešnikov ja kolmena muuna vuonna saman maan Asiat Saitov. Kilpailussa oli vuosien aikana mukana useita tulevia ammattipyöräilyn huippuja, kuten Djamolidine Abdoujaparov, Vjatšeslav Jekimov, Jaan Kirsipuu, Pavel Tonkov ja Steffen Wesemann. Vuoden 1986 kilpailun prologin Turussa voitti Suomen ensimmäinen ammattipyöräilijä Kari Myyryläinen.
Outi Krause
Outi Krause (s.1948) on Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulun teknillisen kemian professori ja dekaani.
Krause nimitettiin Teknilliseen korkeakouluun teknillisen kemian professoriksi vuonna 1993. Tätä ennen hän on työskennellyt Nesteellä yli kymmenen vuoden ajan. Krause toimi ympäristöystävällisempien bensiinikomponenttien valmistusta tutkivassa työryhmässä ja tästä työstä ryhmälle myönnettiin Suomalainen insinöörityöpalkinto vuonna 2003. Vuodesta 2005 hän on toiminut Teknillisen korkeakoulun vararehtorina, missä tehtävässä hänen vastuullaan on ollut erityisesti tutkimuksen ja jatkokoulutuksen kehittäminen sekä yhteiskunnalliset ja kansainväliset asiat. Krause nimitettiin Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulun dekaaniksi tammikuussa 2011 ja hänen toimikautensa on kahden vuoden mittainen.
Levan Sanadze
Levan Sanadze () (16. elokuuta 1928, Tbilisi – 24. elokuuta 1998, Moskova) oli georgialainen, Neuvostoliittoa edustanut yleisurheilija.
Hän juoksi hopeaa saavuttaneessa Neuvostoliiton joukkueessa Helsingin olympiakisoissa 1952 4 x 100 metrin viestissä. Euroopan mestaruutta hän oli voittamassa samassa lajissa 1950. Lisäksi 1954 tuli EM-pronssia.
Sanadzen 100 metrin ennätys oli 10,3 ja 200 metrin ennätys 21,4 molemmat vuodelta 1952.
Erikoisfunktio
Erikoisfunktiot ovat funktioita, joilla merkittävyytensä vuoksi on jossain määrin vakiintunut nimi ja merkintätapa.
Monet erikoisfunktioista ovat differentiaaliyhtälöiden ratkaisuja tai alkeisfunktioiden integraaleja.Nämä määritellään alkeisfunktioiden integraalien tai differentiaaliyhtälöiden avulla.Näillä funktioilla on erityisesti käyttöä lukuteoriassa.
Toimintakertomus
Toimintakertomus on asiakirja, jossa yhdistys kuvaa kuluneen kauden toimintaansa toimintasuunnitelman pohjalta. Toimintakertomus laaditaan vuosittain.
Toimintakertomuksen tarkempi sisältö riippuu yhdistyksen luonteesta ja toiminnan laadusta. Useimmiten toimintakertomus sisältää kuitenkin seuraavia osia:
Neutroniaktivointi
Neutronaktivointi on prosessi, jossa aine altistetaan neutronisäteilylle. Käsittelyn ansiosta materiaalin atomiytimet kaappaavat vapaita neutroneja päätyen viritystilaan. Yleensä virittynyt tila on lyhytikäinen ja ydin hajoaa säteillen. Esimerkiksi indiumin ("In") neutronikaappaus prosessi ja purkautuminen tapahtuvat seuraavasti:
formula_1
formula_2.
Edellä * tarkoittaa metastabiilia tilaa, formula_3 on ytimestä irtoava elektroni eli beetahiukkanen ja formula_4 on antineutriino. Viritystilan purkautuessa indiumatomi muuttuu tinaksi.
Muissa tapauksissa ja riippuen neutronin kineettisestä energiasta, neutronisieppaus voi aiheuttaa fission. Esimerkiksi yksi tällainen fissioon johtava reaktio:
formula_5.
Paikoissa, joissa neutronivuo on tiheä, kuten ydinreaktoreiden ytimissä, neutroniaktivointi aiheuttaa materiaalien eroosiota. Kyseiset materiaalit luokitellaan matala-aktiiviseksi jätteeksi reaktorin purkamisen yhteydessä. Tietyt materiaalit ovat alttiimpia neutroniaktivaatiolle kuin toiset, joten sopivasti valituilla materiaaleilla neutroniaktivaation ongelmia voidaan vähentää.
Río Negron maakunta
Río Negron maakunta () on Patagonian alueella Argentiinassa sijaitseva maakunta. Se on pinta-alaltaan 203 013 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 633 374. Sen naapurimaakuntia ovat pohjoisesta myötäpäivään lueteltuna La Pampa, Buenos Aires, Chubut, Neuquén ja Mendoza. Maakunnan pääkaupunki on noin 53 000 asukkaan Viedma (2010).
Castlevania 64
Castlevania 64 (Amerikassa pelkkä "Castlevania" ja Japanissa "Akumajō Dracula Mokushiroku") on Konamin julkaisema ja KCE Koben kehittämä videopeli Nintendo 64 -konsolille. Se kuuluu Castlevania -pelisarjaan ja pelisarjan ensimmäinen kolmiulotteinen peli.
Transylvaniassa on kadonnut lapsia. Ainoa johtolanka on, että heidät on viety demoniseen Castlevania -nimiseen linnaan, joten jälleen leviää pelko siitä, että kreivi Dracula olisi jälleen noussut kuolleista riivaamaan maailmaa. Kun pimeyden voimat ottavat taas vallan Transylvaniassa, päättävät kaksi ihmistä toimia. Yksi heistä on Reinhardt Schneider niminen nuorimies, jolla on aseenaan Belmont-klaanin legendaarinen "Vampyyrintappaja"-ruoska. Toinen on Reinhardtin mukaan lähtenyt tyttö nimeltään Carrie Fernandez, jolla on maagisia voimia. Ystävykset matkaavat kohti Castlevaniaa ja sen sisällä vaanivia vaaroja, aikeenaan tehdä pimeyden prinssin aikeet tyhjiksi.
Ilmestyttyään peliä myytiin menestyksellä ja peli sai alkuun tunnustusta pelilehdiltä, jotka mm. ehtivät mainita peliä "onnistuneeksi käännökseksi kuuluisasta pelisarjasta". Myös pelin sen aikaisia grafiikoita ja äänimaailmaa on kautta aikain kehuttu.
Ajan myötä sitä on kumminkin luonnehdittu Castlevania -sarjan heikoimpiin peleihin. Toisin kuin pelin demot antoivat ymmärtää, peli oli tehty kiireellä ja jäänyt monelta osin keskeneräiseksi, mm. pelihahmojen määrässä, sillä alun perin valittavia pelihahmoja piti olla neljä. Myös pelimaailma ei ollut niin avoin kuin demoissa luvattiin. Suurinta kritiikkiä peli on kumminkin saanut kontrolleista ja surkeaakin surkeammaksi haukutusta kamerasta, mikä teki pelattavuudesta erittäin vaikeaa.
Pelille tehtiin myös samalle alustalle päivitys nimeltään "", joka korjasi monta virhettä, mitä "Castlevania 64":ssa esiintyi. Kyseinen peli onkin saanut enemmän arvostusta, vaikka onkin jäänyt vähälle huomiolle.
Saltan maakunta
Saltan maakunta () on Argentiinan pohjoisosassa sijaitseva maakunta. Se on pinta-alaltaan 155 488 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 1 215 207. Saltan naapurimaakuntia ovat idästä myötäpäivään lueteltuna Formosa, Chaco, Santiago del Estero, Tucumán, Catamarca ja Jujuy. Maakunnan pääkaupunki on noin 550 000 asukkaan Salta (2010).
Tulimaan, Etelämantereen ja Etelä-Atlantin saarten provinssi
Tulimaa, Etelämantereen sektori ja Etelä-Atlantin saaret () on Argentiinan eteläisin maakunta. Siihen kuuluu Tulimaan suurimman saaren "Isla Grande de Tierra del Fuego"n itäinen osa. Lisäksi Argentiinan aluevaatimuksiin kuuluu Falklandinsaaret, Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret, sekä Argentiinan aluevaatimuksiin kuuluva Antarktiksen alue. Maakunta on pinta-alaltaan 21 571 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 126 190. Maakunnan pääkaupunki on noin 62 000 asukkaan Ushuaia (2010).
Kainuun vaaramaa
Kainuun vaaramaa (myös Kainuun vaarajono tai Kainuun ja Kuusamon vaaramaa) on Kainuussa oleva maantieteellinen vyöhyke. Se sijaitsee Oulujärven itäpuolella ulottuen etelässä Kajaani–Kuhmo-linjalle ja pohjoisessa Puolangan ja Pudasjärven rajalle. Pohjois-eteläsuuntainen vaaravyöhyke on lähes kokonaan ylänköä, joka seuraa karjalaisen liuskevyöhykkeen kvartsiittiselänteitä 25–30 kilometriä leveänä vyöhykkeenä. Alueen korkeimpia vaaroja ovat Hyrynsalmella sijaitsevat Iso Tuomivaara (388 m) ja Kivikkokumpu (384 m) sekä Puolangalla olevat Rännivaara (383 m), Paljakka (383 m) ja Kuirivaara (379 m). Kainuun vaaramaan poikki Oulujärvestä koillisen suuntaan sijaitsee matala Kainuunselkä, joka toimii Oulujoen ja Iijoen vesistöjen välisenä vedenjakajana.
Nekka
Nekka eli kermakko on kahvi- ja teeastiastoon kuuluva astia, josta tarjotaan yleensä maitoa tai kermaa. Nekassa on pitkä nokka, joten siitä on helppo annostella nestettä läikkymättä. Nekat on valmistettu lähes aina posliinista, tosin joskus myös savesta. Nekan tilavuus on noin 1-2 desilitraa.
Master of Sparks
Master of Sparks on blues rock-yhtye ZZ Topin kappale vuodelta 1973. Kappale julkaistiin albumilla "Tres Hombres". Se on kokonaan kitaristi-solisti Billy Gibbonsin tekemä.
Kappale edustaa groovaavaa blues rockia. Se alkaa raskaalla kitarariffillä, joka muuttuu kuitenkin rauhalliseksi Gibbonsin laulun alkaessa. Tämän jälkeen kappaleessa kuullaan kitarariffi, jonka jälkeen Gibbons jatkaa lauluaan kahden säkeistön verran, ja sitten kappale päättyy.
”Master of Sparksin” sanoitus kertoo Gibbonsin ystävästä, joka asui maatilalla Houstonin lähistöllä. Maatilalla työskentelevä hitsaaja (mainitaan kappaleessa nimellä "”slim”") rakensi teräshäkin, jossa oli ovi ja sisällä lentokoneen istuin. Eräänä päivänä häkki hitsattiin kiinni lava-auton takaosaan, Gibbonsin ollessa sen sisällä, ja seuraavana yönä lava-autolla lähdettiin ajamaan maantielle. Lava-auto veti häkkiä mukanaan, kunnes se irtosi ja kulki vielä senkin jälkeen yli sadan jaardin matkan. Gibbons selvisi tapahtumasta, ja hänet nimitettiin ”kipinöiden mestariksi” (Master of Sparks). Nimi tuli lava-auton vetämän häkin aiheuttamista kipinöistä.
”Master of Sparks” on saanut kriitikoilta hyvän vastaanoton. Esimerkiksi Billboard-musiikkilehdessä "Tres Hombres" -albumin arvioinut kriitikko pitää kappaletta yhtenä albumin parhaista, kun taas sputnikmusic.com sivuston arvostelija kommentoi: ”Kappale ei ole albumin paras, mutta hyvä kuitenkin.” Myös warr.org-sivuston arvostelija kehuu kappaleen kitaransoittoa. Hän kirjoittaa, että ”Gibbons on ottanut kappaleessa ison askelen eteenpäin soolojen suhteen”.”Master of Sparks” on julkaistu "Tres Hombresin" kaikkien 14 eri painoksen lisäksi yhtyeen kokoelma-albumeilla "ZZ Top Six Pack" sekä "Chrome, Smoke & BBQ". Yhtye ei ole koskaan esittänyt kappaletta kiertueella.
Eirik Brandsdal
Eirik Brandsdal (s. 11. marraskuuta 1986) on norjalainen maastohiihtäjä, joka kilpailee enimmäkseen sprinttikisoissa.
Maastohiihdon maailmancupissa Brandsdal kilpaili ensimmäisen kerran Drammenissa maaliskuussa 2007. Ensimmäisen kerran hän pääsi palkintokorokkeelle Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä kaudella 2009–2010 oltuaan kolmas. Ensimmäisen voittonsa Brandsdal saavutti Otepään perinteisen hiihtotavan sprintissä kaudella 2010–2011. Samalla kaudella hän sijoittui toiseksi Lahden perinteisen hiihtotavan sprintissä. Brandsdal voitti maailmancup-kaudella 2011–2012 Milanon vapaan ja Drammenin perinteisen hiihtotavan sprintit sekä maailmancupin finaalitapahtuman sprintin Tukholmassa. Otepään perinteisen hiitotavan sprintissä hän oli kolmas. Sprintticupissa hän sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2013–2014 Bransdal sijoittui toiseksi Toblachin ja kolmanneksi Lahden vapaan hiihtotavan sprintissä. Sprintticupissa hän oli toinen. Kaudella 2014–2015 Bransdal voitti Kuusamon perinteisen hiihtotavan sprintin ja oli kolmas Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä. Maaliskuussa hän voitti Lahden vapaan ja Drammenin perinteisen hiihtotavan sprintit. Sprintticupissa hän sijoittui toiseksi. Kaudella 2015–2016 hän oli kolmas Drammenin perinteisen sprintissä. Sprintticupissa hän sijoittui viidenneksi. Seuraavalla kaudella hän voitti Drammenin perinteisen hiihtotavan sprintin. Kaudella 2017–2018 hän oli Drammenin perinteisen sprintissä toinen. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui Kuusamon perinteisen hiitotavan sprintissä kolmanneksi.
Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui vapaan sprintissä 17:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli perinteisen sprintissä kuudes ja Sotšin olympialaisissa 2014 vapaan hiihtotavan sprintissä yhdeksäs. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli perinteisen sprintissä yhdestoista.
Bransdsdal on voittanut Norjan-mestaruuden perinteisen hiihtotavan sprintissä 2012 ja perinteisen 50 kilometrillä 2015.
Kristofer Ottosson
Jan Kristofer Ottosson (s. 9. tammikuuta 1976 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Elitserien-joukkue Djurgårdens IF:ssä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja hänen vahvuudet ovat kahden suunnan pelaamisessa. Ottosson on edustanut Djurgårdenia koko pääsarjauransa ajan vuodesta 1994. Väliin muualta mahtuu vain vuodet 1996–1999 Ruotsin I-divisioonassa.
Ottosson on Djurgårdenin oma kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset Elitserien-ottelunsa kaudella 1994–1995, jolloin Ottosson pelasi 30 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi lähinnä Elitserienin ja J20 SuperElitin välillä, kunnes Ottosson siirtyi noin puolessa välissä kautta 1996–1997 I-divisioonaan. Hän pelasi kuusi ottelua Wings HC Arlandassa ja loppukauden Huddinge IK:ssa, jossa Ottosson pelasi myös kaksi seuraavaa kautta 1997–1998 ja 1998–1999. Jälkimmäisellä kaudella hän pelasi myös yhden EHL-ottelun Djurgårdenissa.
Kaudeksi 1999–2000 Ottosson palasi Djurgårdeniin ja on siitä asti edustanut joukkuetta yhtäjaksoisesti. Hän pelasi ensimmäisen kokonaisen Elitserien-kautensa ja teki 47 runkosarjaottelussa kovat tehot 25+15=40. Ottosson teki yhden kauden maaliennätyksensä ja sijoittui runkosarjan maalipörssissä toiseksi AIK IF:n Mats Lindbergin kanssa. Hän voitti keväällä 2000 Ruotsinmestaruuden. New York Islanders varasi Ottossonin yli-ikäisenä 148. pelaajana , mutta hän ei ole pelannut Pohjois-Amerikassa. Kaudella 2000–2001 Ottosson teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätykensä tehoilla 17+24=41. Hän oli Djurgårdenin paras pistemies ja sijoittui runkosarjan pistepörssissä yhdeksänneksi. Ottosson voitti keväällä 2001 toisen Ruotsinmestaruutensa.
Ottosson teki kaudella 2002–2003 tehot 19+19=38 ja hän jakoi Djurgårdenin sisäisen pistepörssin voiton Fredrik Brembergin kanssa. Ottosson voitti keväällä 2010 Elitserien-hopeaa. Maaliskuussa 2009 hän teki nykyisen sopimuksensa Djurgårdenin kanssa, joka päättyy keväällä 2011.
Ottosson edusti Ruotsia vuoden 2001 MM-kilpailuissa, jotka päättyivät pronssiin. Hän oli tehoilla 4+4=8 Kim Johnssonin ja Daniel Aldredssonin kanssa joukkueen toiseksi parhaita pistemiehiä.
Ottosson on voittanut myös alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa 1996 ja pronssia 1995 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kultaa 1994.
Nike-Cajun
Nike-Cajun oli kaksivaiheinen yhdysvaltalainen luotainraketti, jollaisia laukaistiin vuosina 1956-1996 kaikkiaan 714 kappaletta. Se oli aikanaan Yhdysvaltain ja Länsi-Euroopan eniten käyttämä luotainraketti.
Raketin alempi vaihe oli Project Niken alin vaihe (paloaika 3 s) ja ylempi vaihe oli Cajun-raketin ylempi vaihe (paloaika 2,8 s). Sen paino oli laukaisun alussa noin 700 kg, josta 23 kg hyötykuormalaitteita. Raketin työntävoima oli enimmillään 246 000 Newtonia. Se nousi noin 120 km:n korkeuteen lentäen parhaimmillaan 6 760 kilometriä tunnissa. Raketti oli pituudeltaan 7,7 metriä ja halkaisijaltaan 42 cm. 
Nike-Cajunin sotilasversio oli MQR-13 BMTS-maaliraketti.
Otto Grigalka
Otto Grigalka (28. kesäkuuta 1925 Saikava, Latvia – 8. helmikuuta 1993 Madona, Latvia) oli neuvostoliittolainen yleisurheilija, joka kilpaili kuulantyönnössä ja kiekonheitossa ja saavutti ensin mainitussa kaksi EM-mitalia 1950-luvulla. Hän edusti seuratasolla Moskovan Dynamoa.
Grigalka sai pronssia kuulantyönnöstä EM-kisoissa 1950 tuloksellaan 15,14 metriä. Hän osallistui Helsingin olympialaisiin 1952 sekä kuulantyönnössä että kiekonheitossa. Grigalka oli tuolloin kuulantyönnössä neljäs tuloksella 16,78 ja kiekonheitossa kuudes tuloksella 50,71. Hän kilpaili molemmissa lajeissa myös EM-kilpailuissa 1954, joissa hän sai kuulantyönnöstä hopeaa ja oli kiekonheitossa kuudes. Grigalka osallistui vielä Melbournen olympialaisiin 1956, joissa hän oli kiekonheitossa kuudes.
Grigalka oli naimisissa korkeushyppäjä Marija Pisarevan kanssa.
Daniel Brodin
Daniel Brodin (s. 9. helmikuuta 1990 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Djurgårdens IF:ssä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Jatkoaika.com -verkkolehti on luonnehtinut Brodinia on pelityyliltään voimahyökkääjäksi, joka viihtyy myös maalinedustatilanteissa. Hän laukoo oikealta.
Brodin on Hanvikens SK:n kasvatti. Hän siirtyi jo juniorina Almtuna IS:ään, jossa Brodin pelasi J18-junioriksi asti kevääseen 2007. Hän siirtyi sen jälkeen Djurgårdeniin, jossa Brodin voitti J18 Allsvenskanin mestaruuden keväällä 2008.
Kaudella 2008–2009 Brodin teki Elitserien-debyyttinsä. Hän pelasi ensimmäisen Elitserien-ottelunsa 10. marraskuuta 2009 MODO:a vastaan. Kausi 2009–2010 oli Brodinille kuitenkin varsinainen tulokaskausi, joka toi hänelle 30 runkosarja- ja 16 playoff-ottelussa tehot 2+3=5. Brodin voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Toronto Maple Leafs varasi hänet 146. pelaajana .
Toukokuussa 2012 Brodin teki yksivuotisen sopimuksen SM-liigajoukkue Porin Ässien kanssa. Hän pelasi kautensa lähinnä joukkueen kolmosketjussa, mutta osoittautui varsinkin kevätkaudella hyväksi hankinnaksi. Brodin olikin kevään 2013 pudotuspeleissä kuudella osumallaan Ässien paras maalintekijä Eero Elon kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Brodin palasi kaudeksi 2013–2014 kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Brynäs IF:n riveihin. Kaudeksi 2015–2016 hän palasi kolmivuotisella sopimuksella Djurgårdeniin. Brodin teki Ruotsin pääsarjatason yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 13+11=24. Hän oli pudotuspeleissä kolmella osumallaan Djugårdenin paras maalintekijä kolmen muun pelaajan kanssa. Kaudella 2016–2017 Brodin oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 11+10=21.
Kaudella 2017–2018 Brodin pelasi SHL:n runkosarjassa vain kahdeksan ottelua, sillä hän oli huhtikuussa 2017 Latviaa vastaan pelatussa maaottelussa saadun polvivamman vuoksi sivussa aina helmikuuhun 2018 asti. Huhtikuussa 2018 Brodin teki Djurgårdenin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Brodin voitti alle 20-vuotiaiden MM-pronssia vuonna 2010. Ruotsin A-maajoukkueessa hän on pelannut yhteensä 29 ottelua tehopistein 2+3=5. Brodin teki A-maajoukkuedebyyttinsä 14. marraskuuta 2010 Karjala-turnauksen päätösottelussa Helsingin Hartwall Arenalla Suomea vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki 18. joulukuuta 2010 Channel One Cupissa Moskovan Megasport-urheilupalatsissa Suomea vastaan.
Brodin on naimisissa jalkapalloa keskikenttäpelaajana Damallsvenskanin Djurgårdens IF:ssä pelaavan Emilia Brodinin (omaa sukuaan Appelqvist) kanssa. Emilia oli voittamassa myös Ruotsin paidassa olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016. Pari avioitui 1. heinäkuuta 2017.
Ex Oriente Lux
Ex Oriente Lux on puolalaisen death/black metal -yhtye Asgaardin kolmas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2001.
Call to Arms
Call to Arms on Saxonin 19. studioalbumi, joka ilmestyi 6. kesäkuuta 2011. Ensimmäistä kertaa lähes 20 vuoteen Saxon ei julkaissut albumia SPV -levy-yhtiön kautta.
XIII Voltum Lunae
XIII Voltum Lunae on puolalaisen death/black metal -yhtye Asgaardin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2002.
Rawson (Argentiina)
Rawson on Chubutin maakunnan pääkaupunki Argentiinan eteläosassa. Vuonna 2010 kaupungissa oli 25 500 asukasta.
Kaupunki on perustettu vuonna 1865 ja siitä tuli provinssin pääkaupunki 1957. Se sijaitsee Atlantin rannikolla Chubutjoen laaksossa. Talvella lämpötila on 0–15 °C, kesällä jopa 38 °Ca.
The God that Failed
The God that Failed on Metallican vuonna 1991 julkaistun Metallican kymmenes kappale. Sitä ei koskaan ole julkaistu singlenä, mutta se oli ensimmäinen livenä kuultu kappale albumilta. Kappale on Metallican ensimmäinen, jossa kitarat ja bassokitara ovat Eb-vireessä.
James Hetfield kuvaili kappaletta "hienona... Hitaana, raskaana ja rumana." Soolokitaristi Kirk Hammett kertoo kappaleen soolosta: "Olin jo saanut soolon valmiiksi, mutta se ei sopinut, koska se oli liian bluesmainen." Hammettin mukaan hän teki soolon tuottaja Bob Rockin kanssa. He sävelsivät yhdessä melodian, johon Hammett tahtoi lisätä harmonian, mutta Rockin mielestä se olisi tehnyt kappaleesta liian "nätin". Sen sijaan hän ehdotti kitaristille, että hän soittaisi melodian oktaavia ylempää. Lopullinen kitarasoolo tarttui albumille lukuisten yritysten tuotoksena. Hammett pitää kappaleen sooloa albumin parhaana.
Kappaleen teema käsittelee uskoa, ja ihmisen luottamusta siihen. Sanoitukset kuvaavat Hetfieldin tuskaa hänen äitinsä kuoleman olosuhteista. Hän kuoli syöpään kieltäydyttyään hoidosta, uskoen Jumalan parantavan hänet. Hetfield uskoi, että jos hän ei olisi seurannut Kristillistä tiedettä ja olisi suostunut syöpähoitoon, hän olisi voinut selvitä.
Monet ateistijärjestöt ihailevat kappaletta sen sisällön vuoksi.
Lux In Tenebris
Lux in Tenebris on puolalaisen black/death metal -yhtye Asgaardin musiikki-DVD, joka on julkaistu vuonna 2004 levymerkillä Metal Mind Productions.
Studio Krzemionki, Krakova, lokakuu 2002
Bonuskappaleet
Corrientes
Corrientes on Corrientesin maakunnan pääkaupunki Argentiinan pohjoisosassa. Vuonna 2010 kaupungissa oli 366 900 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Paranájoen varrella.
Heinis Goes Classics
Heinis Goes Classics on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Heinäsirkan viides ja viimeisin studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008. Kyseessä on Heinäsirkan ensimmäinen englanninkielisiä cover-kappaleita sisältävä albumi.
Lancelot Eric Richdale
Lancelot Eric Richdale (4. tammikuuta 1900 Marton, Uusi-Seelanti – 19. joulukuuta 1983 Auckland) oli uusiseelantilainen opettaja ja luonnontieteilijä.
Richdalen vanhemmat olivat yrittäjä Alfred Richdale ja Amy Stewart. Koulu- ja opiskeluaikana Richdale harrasti puutarhanhoitoa äitinsä apuna ja pelasi krikettiä sekä rugbya koulun joukkueessa. Käydessään Wanganui Technical Collegea hän osallistui maanviljelyskursseille ja suoritti tutkinnon Hawkesbury Agricultural Collegessa Uudessa Etelä-Walesissa Australiassa.
Palattuaan Uuteen-Seelantiin Richdale toimi opettajana Pohjoissaaren oppilaitoksissa 1923–1928, kunnes siirtyi Otagoon 1928. Otagossa hän opetti maanviljelystä, biologiaa ja luonnontuntemusta. 10. kesäkuuta 1933 hän meni Timarussa vihille opettaja Agnes Michie Dixonin kanssa. Avioliitto oli lapseton. Richdale opiskeli historiaa Otagon yliopistossa ja valmistui maisteriksi 1936. Myöhemmin hän suoritti vielä kasvitieteen tutkintoja.
Richdalen pääasiallinen kiinnostus oli suuntautunut alppikasvillisuuteen, kunnes hän 1936 siirtyi tutkimaan lintuja. Keltasilmäpingviini ja kuningasalbatrossi olivat hänen tutkijan intohimonsa pääasialliset kohteet. Seuraavat 30 vuotta Richdale teki opetustyönsä ohessa pitkiä tutkimusretkiä merilintujen asuinpaikoille ja laati yli 105 tieteellistä artikkelia, kirjaa ja kansantajuista kirjoitusta useista eri lintulajeista, enimmäkseen kuitenkin merilinnuista. Hän vietti pitkiä aikoja suojelemassa kuningasalbatrossin pesiä Taiaroa Headissa, jonne Uuden-Seelannin Royal Societyn Otagon osasto perusti vuonna 1983 linnustonsuojelualueen. Richdale Observatory Taiaroa Headissa avattiin vuonna 1983.
Vuonna 1950 Richdalelle myönnettiin Fulbright-stipendi, jonka turvin hän pääsi opiskelemaan Cornellin yliopistoon. Vuonna 1952 Uuden-Seelannin yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin (D.Sc.) arvonimen, minkä lisäksi hän sai muitakin huomionosoituksia. Hän oli perustamassa Uuden-Seelannin lintutieteellistä yhdistystä (Ornithological Society of New Zealand). Vuonna 1982 hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan ansioistaan lintutieteessä.
Vuonna 1960 Richdale luopui opetustyöstä ja muutti kolmeksi vuodeksi Englantiin Zoological Society of Londoniin viimeistelemään työtään myrskyliitäjistä. Palattuaan Uuteen-Seelantiin Richdale vetäytyi tieteellisestä työskentelystä alkavan Parkinsonin taudin takia ja muutti Agnesin kanssa Aucklandiin 1966, missä hän kuoli 1983, jättäen Agnesin leskeksi.
Richdalen tieteellinen jäämistö ja valokuvakokoelmat on sijoitettu Hocken Libraryyn.
Esinelaina
Laina tarkoittaa esineen luovuttamista toisen käyttöön määräajaksi tai toistaiseksi ilman, että lainan kohteen omistusoikeus muuttuu. Laina eroaa vuokrasta siinä, että lainasta ei suoriteta vastiketta tai muuta korvausta omistajalle. Jos vastiketta (esim. rahaa tai tavaraa) maksetaan, kyseessä on vuokra.
Laina määritellään yleensä irtaimen esineen vastikkeettomaksi käyttöoikeudeksi, joka perustuu lainanantajan ja lainanottajan väliseen sopimukseen.
Laina on henkilökohtainen sopimus, eikä lainanottaja saa siirtää oikeuttaan toiselle. Hän ei saa myöskään luovuttaa lainatun esineen käyttöoikeutta eteenpäin. Asia voidaan ilmaista niin, että lainanottajan on pidettävä lainattu esine omassa kontrollissaan koko laina-ajan. Lainanottajan käyttöoikeus esineeseen ei periydy vaan laina päättyy lainanottajan kuollessa. Jos lainaesineen omistaja myy esineen toiselle, sanotaan että "kauppa rikkoo lainan" eli ostajalla on oikeus saada lainattu esine haltuunsa, vaikka laina-aika ei olisikaan vielä päättynyt.
Lainanottajan on käytettävä esinettä sovitulla tai lainaa annettaessa edellytetyllä tavalla. Lainaesinettä ei saa käyttää muuhun tarkoitukseen. Lainanottajan on palautettava lainaesine takaisin yhtä hyvänä kuin hän sen sai.
Suomessa lainaa käsittelevät oikeussäännökset ovat vuoden 1734 lain kauppakaaren 11 luvussa. Alun perin tämä luku sisältää sekä siviili­oikeudellisia että rangaistus­säännöksiä. Myöhemminkään sen sanamuotoa ei ole muutettu, mutta nykyisin sen säännöksiä rangaistuksista ei enää sovelleta, vaan niistä on säädetty rikos­laissa. Sen sijaan luvun siviili­oikeudelliset säännökset ovat pää­peri­aatteiltaan edelleen voimassa seuraavasti.
Kirjaston asiakkaan velvollisuudet lainatun aineiston suhteen määritellään tyypillisesti kunkin kirjaston käyttösäännöissä, joita lainaaja on sitoutunut noudattamaan saadessaan lainausoikeuden, josta merkkinä on yleensä kirjastokortti. Yllä lueteltuja laissa olevia pääperiaatteita täydentämässä käyttösäännöissä voi olla erityisiä määräyksiä. Esimerkkinä tällaisista on asiakkaan velvollisuus korvata kadonnut tai vahingoittunut aineisto. Tämä tarkoittaa sitä, että lainaaja on velvollinen korvaamaan kadonneen kirjan tai sen arvon siinäkin tapauksessa, että kirja on kadonnut tapaturmaisesti tai peräti varkauden seurauksena ja vaikka asiakas onnistuu näyttämään, että kirjan katoaminen ei ole hänen syytään. Vastuu perustuu tällöin sopimukseen ja kyseessä on eräänlainen ankara vastuu. Toisin sanoen lainaussopimuksella poiketaan yleisestä vahingonkorvausoikeudellisesta periaatteesta, missä tapaturmaiset vahingot eivät yleensä ole korvauskelpoisia.
Rahan lainauksessa ei ole kyse käyttöoikeuden luovuttamisesta irtaimeen esineeseen, sillä rahaa lainattaessa tarkoituksena ei ole palauttaa samoja rahakappaleita (esim. seteleitä) velkojalle, vaan tarkoituksena on suorittaa vastaava määrä rahaa kuin on lainaksi saatu. Myöskään osakelaina ei ole varsinaisten irtainten osakkeiden lainaa, vaan palautettavana on vastaava määrä osakkeita kuin on lainaksi saatu. Osakelaina on lähinnä tavaravelkaa.
Golden Globe 2011
Golden Globe 2011 oli järjestyksessään 68. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2010 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 16. tammikuuta 2011. Gaalan juonsi Ricky Gervais.
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Laaja (Soanlahti)
Laaja oli kylä Soanlahden kunnan eteläosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Laaja oli virallisesti osa Soanlahden kirkonkylää, mutta käytännössä sitä pidettiin omana kylänään. Laaja sijaitsi Jänisjärven pienemmän ja jyrkkärantaisen pohjoisemman osan itärannalla. Laajan alueella Jänisjärveen laskevat Soanjoki ja Veljakkajoki. Naapurikyliä olivat lännessä Juttulampi, pohjoisessa Kiekua, idässä Lehtomäki sekä etelässä Ypäkkö, varsinainen Soanlahden kirkonkylä ja Pohjoispää.
Laajan kautta kulki maantie Suistamolta Korpiselille ja Laajan kohdalla siitä erkani syvässä kanjonissa kulkeva tie Kiekuaan. Kyläkeskustan sekä Soan- ja Veljakkajokien suistojen eteläpuolella Jänisjärven rannalla Kintšinniemessä sijaitsi Kintšin dolomiittilouhos, josta kiveä vietiin Värtsilään Wärtsilän rautatehtaalle rautamalmin sulattamiseen. Dolomiittilouhoksen lisäksi teollisuutta edustivat Partasen ja Malviniemen tiilitehdas ja Turkusen veljesten saha. Kylässä toimi myös Nykäsen kauppa.
Talvisodan taistelut eivät ulottuneet Soanlahdelle, mutta Moskovan rauhassa 1940 koko kunta ja Laajan kylä sen mukana luovutettiin Neuvostoliitolle. Kylän asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneen Suomen alueelle. Jatkosodan alussa 1941 luovutetut alueet vallattiin takaisin ja Laajan asukkaat pääsivät palaamaan kotikyläänsä, mutta 1944 alue luovutettiin ja evakuoitiin uudelleen.
Kaj Ejvind Westerskov
Kaj Ejvind Westerskov (12. marraskuuta 1919 – 26. huhtikuuta 2003 Dunedin) oli tanskalainen lintutieteilijä.
Westerskov muutti aikuisena Uuteen-Seelantiin, missä hän suoritti tohtoriopintoja Victoria University Collegessa, jonka jälkeen hän toimi opettajana ja myöhemmin eläintieteen professorina Otagon yliopistossa. Westerskov tutki etenkin kanalintuja, joista hän julkaisi useita kirjoituksia. Hän istutti peltopyitä Uuteen-Seelantiin, ja aloitti maailmankuulun luonnonhoito-ohjelman Otagon yliopistossa.
Westerskov julkaisi teokset "The pheasant in New Zealand" vuonna 1955 ja "Know your New Zealand Birds" 1967.
The Lead and How to Swing It
The Lead and How to Swing It on Tom Jonesin studioalbumi. Levy on julkaistu vuonna 1994. Levy-yhtiönä toimi Interscope Records.
San Miguel de Tucumán
San Miguel de Tucumán on Tucumánin maakunnan pääkaupunki pohjoisessa Argentiinassa. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä noin 585 000.
Kaupunki perustettiin vuonna 1565 ja se on Argentiinan tärkein sokeriruo'on tuotanto- ja myyntialue.
Paraná (Argentiina)
Paraná on Entre Ríosin maakunnan pääkaupunki Argentiinan pohjoisosassa. Vuonna 2010 kaupungissa oli 266 000 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Paranájoen varrella.
Carrying a Torch
Carrying a Torch on Tom Jonesin studioalbumi. Albumin on tuottanut Van Morrison. Albumi on julkaistu vuonna 1991. Se sisältää 12 kappaletta.
Cyril Pedrosa
Cyril Pedrosa (s. 22. marraskuuta 1972 on ranskalainen sarjakuvantekijä. Pedrosalta on suomennettu albumit "Kolme varjoa" (2007) ja "Ekoloogiset" (valikoima alkuteoksista 2008–2009).
Polviorsi
Polviorsi on heraldinen airutkuvio, joka kulkee kilven keskellä alaspäin aukeavan kulman muotoisena nauhana, jonka korkeus on noin kolmannes kilven leveydestä. Polviorsia on Suomessa käytössä kahta erilaista mallia; ensimmäinen on tylppäkärkinen ja sijaitsee kilven keskellä, ja toinen teräväkärkinen ulottuen kilveen lakeen. Jäljempää voidaan selvyyden vuoksi kutsua kilven lakeen ulottuvaksi polviorreksi. Selkeästi kavennettua polviortta sanotaan polvivartaaksi.
Polviorsi yltää aina kilven reunasta reunaan; jos sen kumpikaan pää ei yllä kilven reunaan saakka, polviortta kutsutaan irtonaiseksi. Polviorsi on kaateinen, jos sen suunta on kääntynyt 180 astetta.
Kaksoispolviorsi ei nimestään huolimatta ole polviorren kahdennus vaan oma kuvionsa, joka muistuttaa lähinnä M-kirjainta.
Iranin ilmavoimien C-130-koneen törmäys
Iranin ilmavoimien C-130-tyyppinen lentokone törmäsi asuinrakennukseen Teheranissa 6. joulukuuta 2005 kello 14.10 paikallista aikaa. Kone oli matkalla Bandar Abbasiin, ja sillä oli kyydissään kymmenen miehistön jäsentä ja 84 matkustajaa, joista 68 oli journalisteja matkalla seuraamaan sotaharjoituksia maan etelärannikolle. Lentäjä yritti tehdä hätälaskun Mehrabadin lentoasemalle, josta se oli noussut ilmaan.
Argentinisches Tageblatt
Argentinisches Tageblatt on kerran viikossa lauantaisin Buenos Airesissa Argentinassa ilmestyvä saksankielinen sanomalehti.
Lehti ilmestyi vuosina 1889–1981 päivälehtenä, mutta on taloudellisista syistä muuttunut viikkolehdeksi. Sen levikki on noin 10 000. Lehden perustivat Sveitsin Bernistä muuttanut Johann Alemann ja hänen poikansa Moritz. Lehti ilmestyi aluksi nimellä Argentinisches Wochenblatt ('argentiinalainen viikkolehti'), mutta 1889 Aleman muutti sen päivälehdeksi ja se sai uuden nimen, Argentinisches Tageblatt. Viikkolehti Wochenblatt ilmestyi viikonvaihdenumerona vuoteen 1967.
Perustajan kuoleman jälkeen tämän poika Ernesto F. Alemann otti 1925 lehden johdon käsiinsä, ja hänen aikanaan lehdestä tuli argentiinansaksalaisten keskuudessa syntyneen kansallissosialisminvastaisen opposition äänitorvi ja maineikas lehti maailmallakin. Lehti jatkaa yhä edelleen vapaamielisellä linjalla. Perustajan jälkeläiset ovat olleet sen johdossa koko sen ilmestymisen ajan. Nykyinen päätoimittaja on Argentiinan entinen talousministeri Roberto Alemann.
Eero Ronkanen
Eero Ronkanen (s. 2. marraskuuta 1908) oli suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi neljä A-maaottelua vuosina 1932–1934.
Laitahyökkääjänä esiintynyt Ronkanen aloitti uransa Työväen Urheiluliiton pelanneessa Töölön Vesassa. Vuonna 1928 hän edusti Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkuetta Moskovan Spartakiadeissa. Koska sosialidemokraattien johtama TUL oli kieltänyt urheilijoitaan osallistumasta kommunistisen Punaisen urheiluinternationaalin järjestämiin Spartakiadeihin, erotettiin joukkueen pelaajat liiton jäsenyydestä vuotta myöhemmin.
Ilman seuraa jäänyt Ronkanen siirtyi vuonna 1930 Kiffenin riveihin ja sieltä edelleen vuoden kuluttua Helsingin Palloseuraan. Hän edusti seuraa vuoteen 1941 saakka ja voitti kolme Suomen mestaruutta vuosina 1932, 1934 ja 1935. Kaikkiaan Ronkanen pelasi 11 kauden aikana 127 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 44 maalia.
A-maajoukkueessa Ronkanen debytoi kesäkuussa 1932 Norjaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa.
Risto Rosenberg
Risto Rosenberg (s. 14. marraskuuta 1955 Forssa) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Rosenberg edusti urallaan mestaruussarjassa Helsingin Ponnistusta 1973 sekä Turun Palloseuraa 1974–1982 ja 1984–1986. Lisäksi hän pelasi Forssan Alussa alemmilla sarjatasoilla 1972 ja 1983. Rosenberg voitti TPS:ssa Suomen mestaruuden 1975. Kaikkiaan hän pelasi 12 kauden aikana 252 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 37 maalia.
Rosenberg pelasi maajoukkueessa vuonna 1979 kaksi maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Pato (urheilulaji)
Pato on pääasiassa Argentiinassa pelattava, pooloa ja koripalloa yhdistelevä hevosen selästä pelattava urheilulaji. Pato on Argentiinan kansallislaji.
Nimi "pato" tulee espanjan kielestä, jossa se tarkoittaa ankkaa. Pelin varhaisissa versioissa peliä pelattiin pallon sijasta elävällä ankalla. Pato on kielletty Argentiinassa useasti sen kehittämisen jälkeen johtuen pelin väkivaltaisuudesta; osa pelin pelaajista jopa kuoli kesken pelin alkaneissa puukkotappeluissa.
Luxemburg olympialaisissa
Luxemburg osallistui ensimmäisen kerran olympiakisoihin Pariisissa 1900, jossa Michel Théato voitti maratonin olympiakultaa. Théatonin luultiin pitkään olevan ranskalainen, mutta 1900-luvun lopulla löytyi todisteita Théaton luxemburgilaisuudesta. Kansainvälinen olympiakomitea on kuitenkin pitänyt mitalin Ranskan nimissä. Antwerpenin kesäolympialaisten painonnostossa olympiahopeaa voittanut Joseph Alzin on näin ensimmäinen virallinen Luxemburgin olympiamitalisti. Helsingissä 1952 taasen nähtiin ensimmäinen maan virallinen olympiavoittaja, kun Joseph Barthel voitti 1 500 metrin juoksun. Barthelin jälkeen Luxemburg ei ole voittanut kesäolympialaisista mitaleita.
Talviolympialaisissa Luxemburg kilpaili ensimmäisen kerran Sankt Moritzissa 1928. Talviolympiamitaleita maalla on kaksi, kun Marc Girardelli voitti olympiahopeaa miesten suurpujottelusta ja supersuurpujottelusta Albertvillessä 1992.
Olympiakisojen taidelajeissa luxemburgilainen Jean Jacoby voitti kultamitalin sekä Pariisissa 1924 että Amsterdamissa 1928. Pariisissa voitto tuli maalaustaiteen sarjassa, Amsterdamissa maalaustaide oli jaettu kolmeen alakategoriaan, joista Jacoby voitti piirustusten ja akvarellien sarjan. Hän osallistui vielä vuosien 1932 ja 1936 kisoihin ja sai molemmissa kunniamaininnan piirustusten ja akvarellien sarjassa. Voittojensa ansiosta Jacoby on taidelajien olympiahistorian (1912–1948) menestynein henkilö. Lisäksi luxemburgilainen François Heldenstein voitti hopeamitalin kuvanveiston sarjassa Pariisissa 1924.
Karl-Erik Roslund
Karl-Erik Roslund (s. 23. huhtikuuta 1915) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Roslund edusti urallaan HIFK:a 1935–1937. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1937. Kaikkiaan Roslund pelasi kolmen mestaruussarjakautensa aikana 28 ottelua, joissa hän teki 25 maalia.
Roslund pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun 1937.
Rolf Rosqvist
Rolf Viktor Karl Rosqvist (18. huhtikuuta 1932 Hanko – 26. elokuuta 2016) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Rosqvist edusti urallaan helsinkiläistä Arsenalia 1950–1951 ja 1962 sekä HIFK:a 1953–1961. Hän voitti HIFK:ssa Suomen mestaruuden 1959. Kaikkiaan Rosqvist pelasi neljän kauden aikana 47 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 22 maalia.
Rosqvist pelasi Suomen maajoukkueessa vuonna 1959 kaksi maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Rosqvist on pelannut SM-sarjatasolla myös jääkiekkoa Arsenalissa kaudella 1948–1949 sekä HIFK:ssa kausina 1950–1951 ja 1952–1953.
Prolavaara
Prolavaara tai Prolanvaara oli kylä Soanlahden kunnan eteläosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Prolavaara oli virallisesti osa Soanlahden kirkonkylää, mutta käytännössä sitä pidettiin omana kylänään. Prolavaara sijaitsi Soanjoen varrella Suistamon vastaisella rajalla. Naapurikyliä olivat etelässä Ypäkkö, lännessä Lehtomäki, idässä Suistamon puolella Jalonvaara. Prolavaaran kautta kulki tie Lehtomäestä Ypäkön ja Jalonvaaran väliselle tielle. Prolavaarassa toimi Prolavaaran dolomiittilouhos. Soanjoessa oli kylän alueella suuri Prolankoski, jossa toimivat Vornasen vehnämylly ja sirkkelisaha.
Talvisodan taistelut eivät ulottuneet Soanlahdelle, mutta Moskovan rauhassa 1940 koko kunta ja myös Prolavaaran kylä oli luovutettava Neuvostoliitolle. Kylän asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneen Suomen alueelle. Jatkosodan alussa 1941 luovutetut alueet vallattiin takaisin ja prolavaaralaiset pääsivät palaamaan kotikyläänsä, mutta 1944 alue luovutettiin ja evakuoitiin uudelleen.
Anders Roth
Anders Roth (s. 17. maaliskuuta 1967 Hanko) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Roth edusti urallaan Hangö IK:a 1983–1984, 1986, 1992 ja 1998–2001. Lisäksi hän pelasi Bollklubben-48:ssa 1985, ruotsalaisessa Örgrytessä 1987–1991, Myllykosken Pallossa 1993–1996, Finnairin Palloilijoissa 1997–1998 ja Valkeakosken Hakassa 1998. Roth voitti Myllykoskella Suomen Cupin 1995 ja SM-hopeaa neljäsi vuosina 1993–1996. Kaikkiaan Roth pelasi seitsemän kauden aikana 100 Veikkausliigan ottelua, joissa hän teki kuusi maalia. Ruotsin pääsarjassa hänelle kertyi 50 ottelua.
Roth pelasi maajoukkueessa vuosina 1989–1990 yhteensä seitsemän maaottelua.
Taisto Ruippo
Veikko Taisto Tapio Ruippo (23. heinäkuuta 1931 Sortavala – 24. maaliskuuta 2014 Pieksämäki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä ja hyökkääjänä pelannut Ruippo edusti urallaan Kopareita 1957–1963 ja Kuopion Palloseuraa 1964–1965. Kaikkiaan Ruippo pelasi kahden kauden aikana 34 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Ruippo edusti Suomen maajoukkuetta yhdessä maaottelussa 1958.
Seesamiöljy
Seesamiöljy on seesamisiemenistä saatava kasviöljy, jolla on raaka-aineensa erityinen tuoksu ja maku.
Seesamiöljyä käytetään usein kaakkoisaasialaisessa keittiössä korostamaan makuja. Esimerkiksi Japanissa sitä käytetään tempuran valmistukseen.
Kylmäpuristettu seesamiöljy on lähes väritöntä, sillä se valmistetaan kypsentämättömistä siemenistä. Muilla tavoilla valmistetuissa seesamiöljyissä on eroja:
Seesamiöljyn tiedetään aiheuttavan yliherkkyysoireita, mutta sillä on myös lääkinnällistä käyttöä: puhdistettu seesamiöljy kosteuttaa hyvin kuivia nenän limakalvoja. Seesamiöljy tunnettiin jo Assyriassa, jossa sitä käytettiin niin ruoanlaittoon kuin ulkoisena ja sisäisesti nautittuna lääkkeenä.
Jouni Räsänen
Jouni Räsänen (s. 29. tammikuuta 1970 Kuopio) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Laitapuolustajana pelannut Räsänen edusti urallaan Kuopion Palloseuraa 1987–1989, 1991–1992 ja 1994, Mikkelin Palloilijoita 1993–1996 sekä Valkeakosken Hakaa 1997–2000. Hän voitti Hakassa Suomen mestaruuden kolmesti 1998–2000 ja Suomen Cupin 1997. Kaikkiaan Räsänen pelasi 12 kauden aikana 213 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 11 maalia.
Räsänen pelasi Suomen maajoukkueessa kaksi maaottelua 1999.
Raimo Saari
Raimo Saari (s. 23. heinäkuuta 1952) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Saari edusti urallaan Turun Weikkoja 1968–1969 ja Turun Palloseuraa 1970–1981. Hän voitti TPS:ssa Suomen mestaruuden 1971, 1972 ja 1975. Kaikkiaan Saari pelasi 10 kauden aikana 219 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Saari pelasi maajoukkueessa kaksi maaottelua vuosina 1974–1979.
László Szollás
László Szollás (13. marraskuuta 1907 Budapest – 4. lokakuuta 1980 Budapest) oli unkarilainen taitoluistelija, olympiamitalisti, maailmanmestari ja Euroopan mestari.
Pariluistelussa Emília Rotterin kanssa kilpaillut Szollás voitti olympiapronssia Lake Placidissa 1932 ja Garmisch-Partenkirchenissä 1936, neljä maailmanmestaruutta vuosina 1931 ja 1933–1935 sekä MM-hopeaa vuonna 1932. Vuoden 1929 MM-kilpailuissa pari oli viides. EM-kilpailuista Rotter ja Szollás voittivat kultaa vuonna 1934 ja hopeaa vuosina 1930 ja 1931. Unkarin mestaruuden pari voitti kuudesti peräkkäin vuosina 1931–1936.
Szollás taisteli toisessa maailmansodassa itärintamalla Neuvostoliittoa vastaan. Szollásista tuli sotavanki, ja hänet vietiin vankileirille Siperiaan neljäksi vuodeksi. Palattuaan Budapestiin hänestä tuli urheilulääkäri.
Luhnin algoritmi
Luhnin algoritmi on yksinkertainen tarkistussumman laskemiseen käytetty kaava, jota käytetään varmistamaan erilaisia tunnistenumeroita kuten luottokortti- ja IMEI-numeroita. Algoritmin loi IBM:n tutkija Hans Peter Luhn, joka jätti patenttihakemuksen algoritmista 6. tammikuuta 1954. Patentti myönnettiin 23. elokuuta 1960.
Algoritmi on public domainia, ja sitä käytetään tunnistamaan tahattomat numerosarjassa olevat virheet; algoritmia ei ole suunniteltu suojaamaan tahallista hyökkäystä vastaan.
Algoritmi varmistaa numeronsarjan oikeellisuuden erityisen tarkistusnumeron avulla. Yleensä tarkistusnumero liitetään varsinaisen numerojonon perään, jolloin ne yhdessä muodostavat halutun numerosarjan.
Tarkistusnumero lasketaan seuraavasti:
Tässä tapauksessa tarkistusnumero on seitsemän ja koko numerosarja 260531793113837.
Annettu numerosarja tarkistetaan seuraavasti:
Divertimento
Divertimento on soitinmusiikin muoto, joka on luonteeltaan kamari- tai sinfonisen musiikin ja kevyehkön ulkoilmamusiikin välimuoto.
Divertimenton osat ovat yleensä melko lyhyitä. Joskus ne saattavat olla viihteellisiä ja joskus vakavia. Teosta kehystää joskus kaksi marssia. Niistä ensimmäinen soitetaan muusikkojen tullessa esiintymään ja jälkimmäinen pois lähtiessä.
Divertimentonin parhaita taitajia olivat Mozart ja Haydn.
Läheisiä lajityyppejä ovat serenadi, kassaatio ja nokturno.
Serenadi
Serenadi (ital. "serenata") on iltamusiikkia, joka esitetään tervehdyksenä. Tunnetuin tapa on esittää se ihaillun naisen parvekkeen alla. Se on luonteeltaan kamari- ja orkesterimusiikin välimuoto.
Serenadi on alkujaan 1700-luvun musiikkia. Soitinsävellyksenä se on syklistä. Tunnetuin serenadinmusiikin taitaja oli Mozart.
Läheinen lajityyppi on nokturno.