Jakutianlaika
Jakutianlaika (jakuutiksi "Саха ыта-лайка"; venäjäksi "Якутская лайка") on venäläinen koirarotu. Se on kotoisin Sahasta, jossa sitä on käytetty paimen-, metsästys- ja rekikoirana. Rotu on hyvin vanha. Paimenkoirana sitä on käytetty erityisesti porojen kanssa. Jakutianlaika on tunnettu hyvästä hajuaistista. Sillä on voimakas metsästysvietti, mutta suomalainen rotujärjestö Suomen Jakutianlaikayhdistys ry ei miellä sitä "varsinaiseksi" metsästyskoiraksi. Heidän mukaansa "metsästyskäyttöön soveltuvia ominaisuuksia" rodulla ei enää nykyisin edes ole.
Jakutianlaika on keskikokoinen, kohtalaisen korkearaajainen ja voimakas arktinen koira. Sen pää on kiilamainen ja kohtalaisen terävä. Kallo on hieman pyöreä ja kohtalaisen leveä. Silmät ovat mantelinmuotoiset, suorat ja kauas toisistaan asettuneet. Väriltään ne voivat olla siniset, ruskeat, keskenään eriväriset tai "sekaväriset" (molemmissa silmissä sekä sinistä että ruskeaa). Korvat ovat korkealle asettuneet ja kolmionmuotoiset, asennoltaan joko pystyt tai puolipystyt. Kuono on kiilamainen ja kärkeä kohti asteittain kapeneva. Kirsu voi olla musta tai ruskea. Purenta on normaalisti joko leikkaava tai tasapurenta, mutta rotumääritelmä hyväksyy yli 3-vuotiailla koirilla myös alapurennan. Rintakehä on kohtuullisen syvä ja leveä. Runko on lihaksikas ja vahva. Selkä on suora, leveä ja vahva. Raajat ovat suorat, vahvat ja lihaksikkaat. Häntä on puolikaarelle selän päälle kiertynyt ja korkealle kiinnittynyt. Koiran liikkeiden tulee olla sulavat ja vaivattomat. Uroksen säkäkorkeus on 55-59 cm (ihanne 56 cm), nartun 53-57 cm (ihanne 55 cm).
Karvapeite on keskipitkä, paksu, tiheä, kiiltävä ja karhea. Karva on pidempää raajojen sisäpuolilla ja hännässä, missä se muodostaa "töyhtön"; uroksilla muita alueita pidemmät karvat muodostavat kaulan ympärille "kauluksen". Karva on keskimääräisesti pidempää tai tuuheampaa kuin esimerkiksi siperianhuskyllä, luoden rotua paremmin tuntemattomalle helposti vaikutelman samojedinkoiran ja siperianhuskyn välimuodosta. Kaikki värit sallitaan kaksi- ja kolmivärisistä puhtaan valkoiseen. Valkoinen mustin merkein on erittäin yleinen väritys, ja myös muut valkokirjavat väritykset ovat yleisiä.
Jo vuonna 1635 kasakat kirjoittivat niin sanottujen "koirajokien" liepeillä eläneistä koirista. Vuonna 1692 hollantilainen tiedemies Nicolaas Cornellisson Witsen kuvasi kirjassaan "Pohjois- ja Itä-Tataaria" jakuuttien perinnettä käyttää talvisin rekikoiria liikkumiseen. Hän ikuisti kyseisen tavan piirroksiin, samoin kuin myös jakuuttien koiriensa avulla harrastaman "vetohiihdon". Vuonna 1730 Vitus Ionassen Bering käytti polaarisen tai arktisen tyyppisiä jakutianlaikoja Kamtšatkan tutkimusmatkallaan. 1800-luvulla rotua tiedetään käytetyn postin kuljettamiseen. Vuonna 1850 professori Ivan Yakovlevits Gorlov mainitsi kirjassa "Overview of Economic Status, Statistics of the Russian Empire for 1849", kuinka jakuuttien reellä liikkumiseen ja kuormanvetoon jalostamat koirat elivät ulkona ympärivuoden - kesäisin ne kaivautuivat kuoppiin vilvottelemaan ja talvisin painautuivat levolle lumikuoppiin.
Rotu on historiansa aikana tunnettu mm. nimillä alazejanlaika (Alazeevskaya), anjuiskinlaika (Anyuiskaya), arktinen laika (Arcticheskaya), tšuvassianlaika (Chuvychanskaya), evenkianlaika (Evenskaya), kolyma-indigirkanlaika (Kolymo-Indigirskaya), ohotskinlaika (Okhotskaya), omoloninlaika (Omolonskaya), omsuktšaninlaika (Omsukchanskaya), polaarilaika l. napalaika (Polarnaya), koillinen rekikoira (Severo-Vostochnaya), susumaninlaika (Susmanskaya), tunguskanlaika (Tungusskaya) ja yläjananlaika (Verkhoyanskaya).
Jakutianlaikaa kasvatetaan Venäjän ulkopuolella mm. Ranskassa, Saksassa, Alankomaissa, Sveitsissä, Ukrainassa ja Suomessa. Lisäksi koiria löytyy mm. Yhdysvalloista ja Luxembourgista. Rotu on tunnustettu isoista kansallisista kennelliitoista Venäjän Kennelliiton lisäksi American Kennel Club:ssa, jossa se luetaan toistaiseksi Foundation Stock Service -rotuihin, Brasilian Kennelliitossa, sekä Eestin Kennelliitossa.
Suomessa syntyi pentue jo kesällä 2014 Finnadian-kenneliin. Suomen Jakutianlaikayhdistys ry perustettiin vuonna 2017. Saman vuoden helmikuussa rotu esiintyi ensikertaa suomalaisissa valjakkokisoissa. Pohjoismainen Kennelunioni päätti 24. lokakuuta 2018 pidetyssä kokouksessa, että jakutianlaikasta tulisi senalainen rotu. Täten myös Suomen Kennelliitto hyväksyi sen, ja se saa osallistua Suomessa näyttelyihin, kokeisiin ja testeihin 1. tammikuuta 2020 alkaen.