Rainis
Rainis (oikealta nimeltään Jānis Pliekšāns, s. 11. syyskuuta 1865 Dunava, Jēkabpilsin alue, Venäjän Kuurinmaa, k. 12. syyskuuta 1929, Jūrmala, Latvia) oli latvialainen kirjailija, runoilija, kääntäjä, asianajaja ja latvian kirjakielen kehittäjä.
Rainisin tärkeimpiä töitä ovat "Uguns un nakts" ("Tuli ja yö", 1905, ei suomennettu), "Zelta zirgs" ("Kultahevonen". 1909. suomennettu osittain Helsingin yliopiston opiskelijatyönä vuonna 1994), Indulis ja Ārija (1911. Suomennettu 2016. Julkaisija: Rozentāls-seura) sekä Goethen Faustin latviannos. Näytelmä "Joosef ja hänen veljensä" (suomentanut Jussi Snellman, 1922) on hänen kansainvälisesti tunnetuin kirjallinen saavutuksensa. Se perustuu yleismaailmallisesti tunnettuun ja suosittuun raamatulliseen aiheeseen, johon on liitetty sekä kristillistä että muinaisegyptiläistä ylösnousemisuskoa. Hänen töillään oli merkittävä vaikutus latviankielisen kirjallisuuden kehittymiseen ja hänen töidensä sisältämällä etnisellä symboliikalla oli ollut keskeinen vaikutus Latvian nationalismin, kansallisen kulttuurin synnyttämisessä niin sanotun kansallisen heräämisen aikakautena.
Kaiken kaikkiaan Rainis kirjoitti 12 runokokoelmaa ja 20 näytelmää, artikkeleita ja muistelmia sekä tuhansia sivuja käännöksiä. Rainisin teksteissä toistuvat aiheet ovat peräisin klassisesta kirjallisuudesta, Raamatusta ja latvialaisesta kansanperinteestä. Nämä yhdistyvät hänen omiin aatteisiinsa, joissa tärkeää osaa esitti sosiaalinen oikeudenmukaisuus.
Rainis syntyi Varslavānin tilalla Dunavan alueella Jēkabpilsin kunnassa. Hänen isänsä Krišjānis Pliekšāns (noin 1828–1891) oli varakas vuokraviljelijä, jonka sukujuuria on löydetty jopa suomensukuisista vatjalaisista. Perheeseen kuuluivat myös äiti Darta (o.s. Grikovska (noin 1828–1899)) ja kaksi siskoa Līze (1854–1897) ja Dora (1870–1950). Opiskellessaan Riian kaupungin kymnaasissa hän tapasi ja ystävystyi Pēteris Stučkan kanssa, joka myöhemmin avioitui Rainisin Dora-siskon kanssa. Myöhemmin Stučkasta tuli sosialisti ja kommunistipuoleen lehden päätoimittaja ja vaikuttaja.
Lapsuus- ja nuoruusvuodet kuluivat monikielisessä ympäristössä. Liettualaiset, puolalaiset ja valkovenäläiset maat olivat vieressä, rahvas puhui lisäksi latviaa ja latgalea. Kaikki alueet kattoi Venäjä, jossa virallinen kieli oli venäjä, mutta Latviassa sivistyksen kieli oli edelleenkin saksa.
Rainis opiskeli oikeustiedettä Pietarin yliopistossa ja hänen huonetoverina oli Pēteris Stučka. Jos opiskeluaikoina Rainis alkoi kerätä kansanlauluja, kääntää latviaksi ja kirjoittaa satiireja ja runoja. Hän kirjoitteli Dienas lapaan pseudonyymeillä Pēterpilietis, Henricus Lettus ja lopulta päätyi Rainis-nimeen. Rainis ja Pēteris Stučka toimittivat epigrammi- ja satiirikokoelman "Mazie dunduri (Pienet paarmat)" ja julkaisivat pilkkalauluja "(Apdziedāšanas dziesmas)" Latvian laulu- ja tanssijuhlilla. Ystävysten tie erkanivat myöhemmin sosialistien ja kommunistien ideologisten ristiriitojen vuoksi.
Pliekšāns valmistui Pietarin yliopiston oikeutieteellisestä tiedekunnasta 1888. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli Vilnassa ja Jelgavassa juristin apulaisena.
Latviassa alkoi vuosisadan lopulla kansallinen herääminen ja samalla levisivät länsi-Euroopasta sosialidemokratian aatteet. Saksalaisten maanomistajien ja Venäjän paineessa ne voimistuivat, syntyi yhteiskunnallinen liike "Jaunā strāva" (Uusi virta), jonka johtajat nousivat latviankielisestä uudesta sivistyneistöstä, erityisesti kansakoulunopettajista ja Riian Teknillisen yliopiston sekä Tarton ja Pietarin yliopistojen kasvateista. Liikkeestä tuli Latviassa sosialidemokraattisten ajatusten puolestapuhuja, se asettui vastustamaan sekä tsaarin yksinvaltiutta että baltiansaksalaisten erioikeuksia ja alkoi samalla puolustaa työläisten oikeuksia.
Liikkeen pääasialliseksi äänitorveksi tuli "Dienas Lapa", jonka toimittajana Rainis työskenteli vuosina 1891-1895. Osallistuttuaan Toisen internationaalin kongressiin Zurichissä vuonna 1893 Rainis alkoi painottaa sosialistista ideologiaa ja uutisia sosialistien tapahtumista Dienas lapassa. Rainisista muotoutui Latvian sosialismin isähahmo.
Rainis tapasi Jaunā strāva -liikkeessä myös puolisonsa runoilija ja näytelmäkirjailija Aspazijan (Elza Pliekšāne, o.s. Rozenberga). He avioituivat heinäkuussa vuonna 1897.
Jaunā strāva -liikkeen esittämä kritiikki sosiaalisten olosuhteiden parantamiseksi ja uudistusten edistäminen katsottiin Venäjällä kapinalliseksi valtionvastaiseksi liikehdinnäksi ja joutui tsaarin hallinnon silmätikuksi. Vuonna 1897 Rainis pidätettiin ja karkotettiin ensin Pihkovaan, ja myöhemmin se Gubernija Vyatkaa (nykyiselle Kirovin alueelle). Vankeuden aikana hän keskittyi kaunokirjalliseen työhön.
Vankilassa Jānis Pliekšānsista tuli Rainis, runoilija, joka uudisti latvialaista kirjallisuutta. Ollessaan karkotettuna Venäjälle (1897—1903) Rainis käänsi Goethen Faustin ja muuta klassista kirjallisuutta. Karkotusaikanaan hän kirjoitti myös ensimmäisen runokokoelmansa Tālas noskaņas zilā vakarā” (1903). Palattuaan karkoituksesta Rainis asui Jelgavassa, Jurmalassa ja Riiassa.
Vuoden 1905 levottomuudet koko Venäjän alueella kehittyivät Baltiassa laajaksi kansannousuksi, jonka Venäjän armeija ja maanomistajat yhdessä kukistivat verisesti. Rainis osallistui myös aktiivisesti vuoden 1905 vallankumouksen. Samaan aikaan hän kirjoitti toisen runokirjan "Vētras sēja" ja näytelmän "Uguns un nakts". "Uguns un nakts" (Tuli ja yö) ilmestyi 1905 ja sitä pidetään yhtenä hänen parhaista teoksistaan. Hän piti velvollisuutenaan nostaa esille idea Latviasta valtiona, sen alku ja kasvu, historia ja kulttuuri, sekä valaa uskoa sen tulevaisuuteen.
Teokset aiheuttivat vastareaktion valtaapitävissä ja rangaistusretkikunta ampui kustantajan satojen muiden vallankumouksellisten joukossa. Rainiskin oli tarkoitus pidättää, mutta hän onnistui kuitenkin pakenemaan vaimonsa Aspazijan kanssa Sveitsiin.
Maanpako kesti vuoteen 1920 saakka. Maanpaossa vietetyt vuodet (1905-1920) olivat Rainisin tuotannossa merkittävin vaihe.Toisen maailmansodan päätyttyä Latvia itsenäistyi, ja vuonna 1920 Rainis ja Aspazija palasivat kotimaahan juhlittuina sankareina. Kumpikin osallistui nuoren valtion kulttuurielämään ja politiikkaan.
Itsenäisessä Latviassa Jānis Pliekšāns osallistui perustuslain laatimiseen 1920 ja maan parlamentin Saeiman työskentelyyn (vuosina 1922, 1925 ja 1926 valitut Saeiman kokoonpanot) sosiaalidemokraattien ryhmässä. Hän toimi myös Latvian kansallisteatterin johtajana (1921–1925) ja opetusministerinä.
Rainis oli tuottelias myös kotiinpaluun jälkeen. Maanpaossa kirjoitettu, mutta vuonna 1920 ilmestynyt "Krauklītis" (Korppi) pohjaa kansanlauluaiheisiin, veljen ja sisaren rakkauteen, mutta myös sankaruuteen ja petturuuteen. Tuolta ajalta ovat mm. näytelmät "Ilja Muromietis" (Ilja Muromalainen 1923) ”vanhuuden tragedia”, jonka nimihahmo on traagisen kohtalon kokeva muinaisvenäläinen sankari; "Mīla stiprāka par nāvi" (Rakkaus on kuolemaa vahvempi 1927), jossa aihe on jälleen Latvian historiasta tunnettu legenda Turaidan ruususta Maijasta; "Rīgas ragana" (Riian noita 1928), jonka päähenkilö on Pietari Suuri. Monia aiheita jäi Rainisilta kesken.
Jānis Pliekšāns kuoli vuonna 1929 kesähuvilallaan Jūrmalassa. Hänet on haudattu Riian uudelle hautausmaalle, joka on sittemmin nimetty Rainisin hautausmaaksi. Rainisin lapsuudenaikainen kotitalo Tadenava on museona Dunavassa. Tadenava oli vuokrattuna hänen isällään pojan lapsuusiässä.
Rainisin koko tuotanto on luettavissa latviaksi verkossa osoitteessa "letonika.lv."