Diktaattori
Diktaattori (, sanelija) on henkilö, jolla on valtiossa rajaton hallintavalta usein vallananastuksen perusteella. Diktatuurille on ominaista poliittisen opposition tukahduttaminen sekä sananvapauden ja muiden perinteisten vapauksien rajoittaminen. Alun perin Rooman tasavallassa diktaattori oli konsulien hätätilassa määräajaksi nimittämä virkamies, jolla oli rajoittamaton valta. Tuolloin diktaattori ei merkinnyt hirmuhallitsijaa.
Rooman tasavallassa diktaattori oli viranhaltija, joka valittiin etenkin sotatilanteessa määräajaksi entisten konsulien joukosta. Diktaattori otti hetkellisen vastuun valtakunnasta eikä hänen valtaansa rajoitettu. Yleinen pituus diktaattorin toimikaudelle oli kuusi kuukautta. Esimerkiksi diktaattori Cincinnatusta pidettiin kansalaishyveiden ruumiillistumana.
Nykyaikana diktatorisen hallinnon edustajista kuuluisimpia ovat olleet Adolf Hitler (natsi-Saksa), Saddam Hussein (Irak), Benito Mussolini (Italia), Francisco Franco (Espanja), Mao Zedong, (Kiina), Kim Il-Sung (Pohjois-Korea), Josif Stalin (Neuvostoliitto), Muammar Gaddafi (Libya) ja Kim Jong-un (Pohjois-Korea). Näihin diktatuureihin liittyi olennaisesti henkilöpalvonnan luominen.
Diktatuuri on usein ollut köyhien tai muuten kehityksenalaisten valtioiden hallitusjärjestelmä. Toisen maailmansodan jälkeen diktatuureja perustettiinkin eniten Latinalaiseen Amerikkaan ja Afrikkaan, joille olivat tyypillisiä sotilasdiktatuurit.
Psykologian professori Fred Coolidge arvioi, että monia diktaattoreita ajaa yhdistelmä geeniperäisiä persoonallisuushäiriöitä kuten narsismi, paranoia ja antisosiaalisuus. Piirteet voivat myös auttaa pysymään vallassa, esimerkiksi vainoharhainen François Duvalier, "Papa Doc", vältti ainakin kuusi murhayritystä.
Psykologian tutkimus on löytänyt erilaisia selityksiä diktaattoreiden mielenlaadulle. Esimerkiksi diktaattoreilla on paljon psykopaattien piirteitä, mutta he eivät näytä yleensä olevan psykopaatteja.
Diktaattorit esimerkiksi valehtelevat toisille ja itselleen. Kun Stalin kutsui jotakuta petturiksi, hän manipuloi myös omaa mieltään. Gaddafi tuntui aidosti uskovan vielä kansannousun alettuakin, että kansa on valmis kuolemaan hänen puolestaan ja oppositio on uhka koko Libyalle.
Oikeat psykopaatit eivät näytä tuntevan mitään. Diktaattorit näyttäisivät tuntevan. Psykologi Scott Atranin tutkimusten mukaan uusnatsi- ja terroristijärjestöjen johtajia ja muita voimaa ihannoivien järjestöjen johtajia näyttää ajavan pikemminkin periaatteellisuus kuin ahneus tai sadismi.
Diktaattorit alkavat nähdä maailman epärealistisesti ja yksinkertaistetusti, elävät kuplassa, saattavat kuvitella useimpien kannattavan heitä, eikä ympärillä ole arvostelijoita kuplaa rikkomassa. Tästä syystä heidän käyttäytymisensä muuttuu vuosi vuodelta hullummaksi. He elävät fantasiassa, jossa he ovat sankareita, Saddam Hussein vielä vihollisen lähestyessä Bagdadia, mutta diktaattorit saattavat taistella loppuun asti, vaikka olisi järkevämpää paeta tai neuvotella sopimus ajoissa.
Zimbabwen Robert Mugaben kerrotaan olleen nuorempana askeettinen, kohtelias ja tarkasti muita kuunteleva, mutta ehkä valta teki hänestä nykyisenlaisen. Valta saa ihmisen vähitellen huonommaksi kuuntelemaan muita ja taipuvaksi uskomaan saavutuksikseen asioita, jotka johtuivat sattumista.
Artikkelissaan “How Power Corrupts” tutkijaryhmä arvelee vallan vähentävän stressiä - vaikkapa autoilusta ja asuntolainoista - ja siten kortisolin eritystä. Siksi heillä on kapasiteettia erityisen stressaaviin asioihin kuten moraalittomat teot, ja vähemmän taipumusta katua. Esimerkiksi rutiininomainenkin valehtelu on hyvin stressaavaa. Kun testihenkilöille annettiin iso toimisto ja päällikkyys, he tekivät vaikeita päätöksiä paljon helpommin kuin alaisiksi asetetut ja heillä oli vähemmän kortisolia ja stressipisteitä.