Savarin vaatetehtaan romahdus
Kahdeksankerroksinen tehdasrakennus Rana Plaza romahti Savarin alueella Bangladeshin pääkaupungissa Dhakassa 24. huhtikuuta 2013. Yli 1 100 ihmistä menehtyi ja 2 500 loukkaantui. Rakennuksen romahdus oli yksi maailman tuhoisimmista rakennusonnettomuuksista. Rakennuksen nimi oli Rana Plaza Awamiliittolaisen poliitikon Sohal Ranan mukaan.
Tehdasrakennuksen romahtamisen syynä oli se, ettei rakennusta oltu tarkoitettu teollisuuskäyttöön: talon rakenteet eivät kestäneet sisällä olevien generaattoreiden ja muiden teollisuuslaitteiden aiheuttamaa tärinää. Dhakassa sähkönjakelussa on usein häiriöitä, minkä vuoksi tehtailla on usein omat generaattorit. Rana Plazassa generaattorit oli sijoitettu määräysten vastaisesti talon ylimpään kerrokseen. Generaattorien aiheuttama jatkuva tärinä aiheutti halkeamia rakennuksen kantaviin rakenteisiin. Tehtaan työntekijät havaitsivat halkeamat ja kertoivat niistä tehtaan johdolle, mutta johto ei piitannut talon rapistumista enteilevistä merkeistä vaan pakotti työntekijät takaisin töihin.
Talossa oli myös alun perin ollut lupa vain kuuteen kerrokseen, mutta Savarin pormestarin toimisto salli kolmen lisäkerroksen rakentamisen tehtaaseen. Rakentajien käyttämien rakennusmateriaalien todettiin olleen huonoja.
Kansainvälinen kuluttajaliike, kansainvälinen AY-liike ja YK:n työjärjestö ILO alkoivat vaatia onnettomuuden syiden kunnollista tutkintaa ja korvauksia onnettomuuden uhreille. Vastuuseen haluttiin myös kansainvälisesti toimivat vaatebrändit, jotka tuottivat vaatteita tehtaassa alihankintana. Rana Plaza oli monen länsimäisen vaateyrityksen alihankkija, erityisesti on mainittu Primark ja Loblaw.
Savarin kaupunginjohtajaa vastaan aloitettiin rikostutkinta, koska hän oli myöntänyt luvan kolmen lisäkerroksen rakentamiseen. Onnettomuuden jälkeen kiinnitettiin huomiota moneen Bangladeshin tehdasrakennukseen ja saatiin aikaiseksi palo- ja rakennusturvallisuutta koskeva sopimus brändien ja ammattiliittojen välillä. Sen tavoitteena on parantaa työympäristön turvallisuutta ja taata työntekijöille sellaiset olot, ettei näillä ei ole jatkuvaa pelkoa tuhoisasta tulipalosta, rakennuksen sortumisesta tai muista vaarallisista työoloista johtuvista onnettomuuksista.
Kun onnettomuudesta oli kulunut puoli vuotta, ei työntekijöille oltu maksettu vielä minkäänlaisia korvauksia. Kansainvälinen työjärjestö (ILO), Bangladeshin hallitus ja vaateteollisuus, ammattiliitot ja länsimaiset yritykset neuvottelivat korvauksista työntekijöille ja heidän omaisilleen. Kun onnettomuudesta oli kulunut kaksi vuotta, korvauksia oli kerätty 21 miljoonan euron verran, mutta summasta puuttui edelleen kahdeksan miljoonaa euroa. Kansainvälinen AY-liike kampanjoi vuoden 2015 alkukuukausina niitä vaatevalmistajia vastaan, jotka eivät ole maksaneet onnettomuuden uhreille ja omaisille sovittuja korvauksia. Korvauksista oli laadittu maksusuunnitelma ja sopimus, mutta jotkut suuret vaatevalmistajat, kuten Benetton, eivät ole vielä maksaneet korvauksia.
Kansainvälinen palvelualojen työntekijöiden maailmanliitto Uni Global Union ja teollisuusalojen ammattiliittojen kattojärjestö IndustriALL ovat tehneet etenkin Benettonin toiminnan takia useita julkilausumia, joissa yhtiötä vaaditaan maksamaan 1,1 miljoonan euron osuutensa korvauksista.
Rakennuksen omistaja tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankilaan.