hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Siivo Kantala
Siivo Kantala (26. marraskuuta 1886 Sääksmäki – 9. heinäkuuta 1954 Sääksmäki) oli suomalainen maanviljelysneuvos, maalaisliittolainen poliitikko ja ministeri.
Siivo Kantalan vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Kantala ja Johanna Aakkula ja puoliso vuodesta 1934 Hildur Viktoria Jansson. Vuonna 1913 ylioppilaaksi tullut Kantala valmistui agronomiksi 1917. Hän työskenteli tilanhoitajana Espoossa 1917–1921 ja Jokioisten kartanoissa 1921–1927 sekä kartanoitten toimitusjohtajana 1931–1945. Mustialassa Kantala oli tilanhoitajana ja karjanhoitokoulun johtajana 1927–1931, Pellonraivaus-yhtiön toimitusjohtaja hän oli 1941–1942, samoin kuin kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön toimistopäällikkö. Kansanhuoltoministerinä Kantala toimi Jukka Rangellin hallituksessa 1942–1943, vuodesta 1945 hän oli maanviljelijä omalla tilallaan.
Haluan vaimoni takaisin
Haluan vaimoni takaisin (engl. "Let's Make It Legal") on vuonna 1951 ilmestynyt yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Richard Sale. Pääosissa ovat Claudette Colbert, Macdonald Carey, Zachary Scott, Barbara Bates ja Marilyn Monroe. Sivurooleissa ovat muiden muassa Robert Wagner ja Frank Cady. I. A. L. Diamond ja F. Hugh Herbert laativat käsikirjoituksen Mortimer Brausin tarinan ""My Mother-in-Law, Miriam"" pohjalta.
"Haluan vaimoni takaisin" on mustavalkoinen ja pituudeltaan 77 minuuttia eli tunnin ja 17 minuutin verran. "Haluan vaimoni takaisin" sai ensi-iltansa kotimaassaan ensimmäisen kerran Los Angelesissa 31. lokakuuta vuonna 1951 ja toisen kerran New Yorkissa 6. marraskuuta. Suomeen "Haluan vaimoni takaisin" ilmestyi 11. heinäkuuta vuonna 1952. 20th Century Fox tuotti elokuvan.
Keski-ikäisen pariskunnan Miriam ja Hugh Halsworthin (Colbert ja Carey) avioeron astuessa voimaan mies alkaakin katua, ja tyttärensä avustuksella yrittää saada vaimonsa takaisin.
Tietokonearkkitehtuuri
Tietokonearkkitehtuuri kuvaa tietokoneen rakenteen operatiivisella tasolla. Tietokonearkkitehtuuri määrittelee tietokoneen osat ja niiden toiminnat.
Tavallisin arkkitehtuuri on ns. Von Neumannin arkkitehtuuri, jossa muisti on jaettu eri osien kesken.
Toinen tunnettu on ns. Harvardin arkkitehtuuri, joka erottelee ohjelmakomennot ja datan erillisiin muistiavaruuksiin.
Arkkitehtuurien käsittelemät osat ovat nykyisin mikroprosessorien sisäistä arkkitehtuuria useissa tapauksissa kuten erilliset rekisterit.
Marja Lahti
Ida Marja Lahti (3. joulukuuta 1901 Kymi – 19. huhtikuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen keskustapuolueen poliitikko ja maatalousministeri. Hän toimi kansanedustajana 29. maaliskuuta 1954 – 19. huhtikuuta 1967 ja maatalousministerinä Johannes Virolaisen hallituksessa 12. syyskuuta 1964 – 27. toukokuuta 1966. Hän toimi myös kunnanvaltuutettuna Virolahdella.
Todd Tiahrt
Todd Tiahrt (s. 15. kesäkuuta 1951 Vermillion, Etelä-Dakota) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.
Tiahrt toimi 16 vuoden ajan, 3. tammikuuta 1995 – 3. tammikuuta 2011, Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Kansasin osavaltion 4. vaalipiiristä. Hänet valittiin ensimmäisen kerran marraskuun 1994 vaaleissa, joissa hän voitti vuodesta 1977 edustajainhuoneen jäsenenä olleen demokraatti Dan Glickmanin prosentein 53–47. Kaikkiaan hänet valittiin kahdeksalle kaksivuotiskaudelle, viimeisen kerran marraskuussa 2008, jolloin hän sai annetuista äänistä 64 prosenttia ja päävastaehdokas Don Betts 32 prosenttia. Hän ei ollut enää ehdolla marraskuun 2010 vaaleissa. Aiemmalla poliittisella urallaan Tiahrt toimi Kansasin senaatin jäsenenä, vuodesta 1993 vuoteen 1995. Vuonna 1990 hän pyrki Kansasin edustajainhuoneeseen, muttei tullut valituksi.
Tiahrt on opiskellut South Dakota School of Mines and Technologyssa, Evangel Collegessa (nyk. Evangel University), jossa hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon, ja Southwest Missouri State Universityssä (nyk. Missouri State University), jossa hän suoritti Master of Business Administration -tutkinnon. Hän toimi opettajana Evangel Collegessa ja Kansas Newman Collegessa (nyk. Newman University) ja vuodesta 1981 edustajainhuoneeseen valitsemiseensa saakka hän työskenteli Boeingin palveluksessa.
Tiahrt on helluntailaisen Assemblies of God -kirkkokunnan jäsen. Hän on ollut vuodesta 1976 naimisissa Vicki Tiahrtin (o.s. Holland) kanssa, jonka kanssa hän on saanut kolme lasta, tyttären ja kaksi poikaa. Heidän nuorin lapsensa, poika, kuoli vuonna 2004, 16-vuotiaana.
Juho Pilppula
Juho Erland Pilppula (s. 28. toukokuuta 1886 Laitila – 14. helmikuuta 1973) oli suomalainen maalaisliittolainen poliitikko, kansanedustaja ja ministeri. Hän oli kansanedustajana 2. syyskuuta 1927 – 21. heinäkuuta 1948 ja toimi ministerinä valtiovarainministeriössä Risto Rytin toisessa hallituksessa 31. heinäkuuta 1940 – 4. tammikuuta 1941.
Tahvo Rönkkö
Tahvo Heikki Rönkkö (8. joulukuuta 1905 Sonkajärvi – 15. helmikuuta 1993 Sonkajärvi) oli suomalainen keskustapuolueen poliitikko ja maatalousministeri. Hän toimi maatalousministerinä Martti Miettusen hallituksessa 14. heinäkuuta 1961 – 13. huhtikuuta 1962.
Veikko Savela
Erkki Veikko Savela (28. kesäkuuta 1919 Lappajärvi – 16. heinäkuuta 2015 Seinäjoki) oli suomalainen keskustapuolueen poliitikko. Savela oli kansanedustaja vuosina 1958–1970 ja kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Ahti Karjalaisen I hallituksessa 13. huhtikuuta 1962 – 18. joulukuuta 1963. Savela oli siviiliammatiltaan maanviljelijä ja agronomi, ja hänelle myönnettiin 1983 maanviljelysneuvoksen arvonimi.
Savela oli Maalaisliittolaiset ylioppilaat -yhdistyksen puheenjohtaja vuosina 1947–1948 ja Suomi–DDR-Seuran puheenjohtaja 1968–1988.
Nathan Fillion
Nathan C. Fillion (s. 27. maaliskuuta 1971 Edmonton, Alberta) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan roolistaan Malcolm Reynoldsina televisiosarjassa "Firefly" ja rikoskirjailija Richard Castlen roolista televisiosarjassa "Castle".
Hän opiskeli näyttelemistä Albertan yliopistossa ja on sittemmin esiintynyt enimmäkseen televisiosarjoissa, kuten "Spin City", "Buffy, vampyyrintappaja", "Kaksi kaveria, tyttö ja pizzapaikka", "Lost" ja "Täydelliset naiset". Lisäksi Fillion on tehnyt myös äänirooleja animaatioihin, kuten "Kukkulan kuningas", "Justice League Unlimited", "Robot Chicken", "Wonder Woman" ja "".
Valittujen Palojen Kirjavaliot
Valittujen Palojen Kirjavaliot on Valittujen Palojen Suomessa kustantama kirjasarja, jossa julkaistaan lyhennettyjä romaaneja. Vuoden 1997 lopusta kirjasarja on ilmestynyt Yhdysvalloissa nimellä "Reader's Digest Select Editions", tätä ennen vuodesta 1950 alkaen kirjasarja oli siellä nimeltään "Reader's Digest's Condensed Books" tarkoittaen Valittujen Palojen tiivistelmäkirjat. Noin 500-sivuinen kirja sisältää 3-4 tiivistettyä romaania.
Mikko Jokela
Mikko Jokela voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Veikkausliigan kausi 2009
Veikkausliigan kausi 2009 oli liigan 20. kausi. Sarjaan osallistui 14 joukkuetta. Kausi alkoi 18. huhtikuuta 2009 ja päättyi liigakarsintaa lukuun ottamatta 17. lokakuuta 2009. Hallitsevana mestarina kauteen lähti turkulainen FC Inter. Ykkösestä Veikkausliigaan nousi jyväskyläläinen JJK ja kauden 2008 jälkeen Ykköseen putosi kotkalainen FC KooTeePee.
Veikkausliiga-kausi 2009 oli juhlavuosi kahdella tapaa: 20. pelattavan kauden lisäksi kauden lopuksi jaettiin kaikkien aikojen sadas jalkapallon Suomen mestaruus, jonka vei kuuden vuoden tauon jälkeen Helsingin Jalkapalloklubi. Rovaniemen Palloseura putosi sarjasta ja Jyväskylän Jalkapalloklubi karsi liigapaikasta Ykkösen toiseksi parhaan, Kokkolan Palloveikkojen kanssa. JJK onnistui voittamaan kaksiosaisen liigakarsinnan.
Kauden aikana tehtiin stadionremontteja ja käytiin alle 21-vuotiaiden ja naisten EM-lopputurnaukset, mitkä muokkasivat runsaasti otteluohjelmaa. Huomionarvoista on, että katsojamäärät (ka. 2 389) laskivat edellisvuodesta ollen jo keskimäärin liki 600 vähemmän kuin kaudella 2007. Joukkueet kohtasivat sarjassa toisensa kahdesti, eli kauden aikana pelattiin 182 ottelua, ja jokaiselle joukkueelle niitä kertyi 26.
JJK Jyväskylä säilyi liigassa yhteismaalein 5-3."Mestarien liiga:"
"Eurooppa-liiga:"
Kauteen lähti selvästi suurimmalla kokonaisbudjetilla edelliskauden tapaan Turun TPS, ja pienimmällä budjetilla toimintaansa pyöritti Rovaniemen Palloseura (RoPS). Suurin pelaajabudjetti oli kauteen lähdettäessä FC Hongalla. Muita huomioitavia asioita budjetissa ovat Sedu Koskisen Hakalle antama rahoitus sekä Veikkausliigaan nousseen JJK:n huima talouskasvu.
(*) Jaron pelaajabudjettiin sisältyy myös valmennus.
Zellur Rahman
Zellur Rahman (, , Bangladesh – 20. maaliskuuta 2013 Singapore) oli Bangladeshin presidentti helmikuusta 2009 kuolemaansa saakka.
Rahman osallistui vuoden 1952 Bengalin kielen liikkeeseen, jonka tavoitteena oli tehdä bengalista Pakistanin virallinen kieli. Myöhemmin hän liittyi awamiliitto-puolueeseen, jonka ehdokkaana hänet valittiin Pakistanin parlamenttiin vuonna 1970. Bangladeshin itsenäisyyssodan aikana 1971 Rahman osallistui maanpaossa olleen Bangladeshin hallituksen toimintaan.
Itsenäisyyssodan jälkeen Rahman nousi awamiliiton pääsihteeriksi ja hänet valittiin vuoden 1973 vaaleissa Bangladeshin parlamenttiin. Bangladeshin presidentti Mujibur Rahmanin murhan jälkeen Zellur Rahman pidätettiin ja hän oli neljä vuotta vankilassa.
Rahman oli ministeri vuosina 1996–2001. Hän oli ainoa vuoden 2009 vaaleihin ilmoittautunut ehdokas, ja 11. helmikuuta 2009 vaalilautakunta julisti hänet Bangladeshin seuraavaksi presidentiksi.
Rahman kuoli kesken presidenttikautensa maaliskuussa 2013 ollessaan sairaalahoidossa Singaporessa munuais- ja hengitystieongelmien vuoksi.
Manuel Medina Ortega
Manuel Medina Ortega (s. 15. joulukuuta 1935 Arrecife, Las Palmas) on espanjalainen poliitikko ja Euroopan parlamentin jäsen. Hän edustaa Espanjan sosialistista työväenpuoluetta
Medina on lakitieteen tohtori ja on toiminut vuodesta 1975 Madridin yliopiston professorina. Vuodesta 1986 lähtien hän on ollut Euroopan parlamentin jäsen.
Home Town Story
Home Town Story on Arthur Piersonin ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1951, jonka pääosissa ovat Jeffrey Lynn, Donald Crisp ja Marilyn Monroe. Sivuosissa ovat muiden muassa Marjorie Reynolds, Alan Hale Jr. ja Barbara Brown. "Home Town Story" on mustavalkoinen ja pituudeltaan 61 minuuttia. "Home Town Story" sai ensi-iltansa kotimaassaan 18. toukokuuta vuonna 1951. Metro-Goldwyn-Mayer -yhtiö tuotti elokuvan.
Blake Washburn (Jeffrey Lynn) on epäonnistunut senaattori, joka päättää ottaa aseman "Herald" -sanomalehden uutistoimittajana hävittyjen vaalien jälkeen. Hän on päättänyt paljastaa suuryritysten väärinkäytöksiä, mutta kun onnettomuus sattuu kouluretkellä, Washburnin uskomukset on kyseenalaistettu.
Jehovan todistajista eriytyneet liikkeet
Jehovan todistajista eriytyneitä liikkeitä on historian aikana ollut useita. Osa liikkeistä on toiminut vain hetken aikaa, ja osa toimii edelleen. Liikkeiden eriytymisen voi jakaa karkeasti kolmeen luokkaan: alkuaikojen ja Russellin kuoleman jälkeiset jakautumiset, myöhemmät jakaantumiset ja modernit jakaantumiset.
Ensimmäiset jakaantumiset tapahtuivat jo 1900-luvun alussa, vain hieman Raamatuntutkijoiden liikkeen perustamisen jälkeen. Ensimmäisistä jakaantumisista syntyneisiin liikkeisiin kuuluivat esimerkiksi "Uuden Liiton Raamatuntutkijat" ja "Vapaat Raamatuntutkijat".
Vuonna 1919 Paul S. L. Johnson, Russellin läheinen ystävä, perusti Maallikoiden kotisaarnaajaliikkeen ("Laymen's Home Missionary Movement"). Liike aloitti heti voimakkaan hyökkäyksen Joseph Franklin Rutherfordia vastaan. Rutherford oli noussut Jehovan todistajien johtohenkilöksi Russellin kuoleman jälkeen.
Myöhempiin jakaantumisiin kuuluvat esimerkiksi "Aamunkoiton Raamatuntutkijoiden seura" ja "Kansainvälinen raamatuntutkijoiden liitto".
Itä-Euroopassa toimii True Faith Jehovah's Witnesses, joka syntyi rautaesiripun taakse jääneiden Jehovan todistajien pitäydyttyä Rutherfordin aikaisessa opissa.
Moderneja jakaantumisia voidaan kutsua myös "Internet-ajan jakaantumisiksi". Näistä merkittävin on 2004 perustettu "Herran Todistajat" -liike. Liikkeen perustaja toimi amerikkalainen matemaatikko Gordon Richie, joka erotettiin Jehovan todistajien seurakunnasta vuonna 1996. Ritchien mukaan Jehovan todistajat olivat "ainoa tosi uskonto" vuoteen 2004 asti, kunnes hän perusti oman liikkeensä.
Toinen merkittävä modernin ajan jakaantuminen tapahtui 2007 kun Greg G. Stafford perusti "Jahin kristilliset todistajat" -liikkeen. Ennen liikkeen perustamista hän tuli tunnetuksi Jehovan todistajien oppeja puolustavasta kirjastaan "Defending Jehovah's Witnesses". Hän kuitenkin erosi Jehovan todistajien seurakunnasta ja perusti oman ryhmittymänsä. Jakaantumisen syy ei ollut niinkään oppinäkemyksissä, vaan tavassa, jolla Jehovan todistajien virallista organisaatiota johdetaan. Stafford jatkaa yhä Jehovan todistajien oppien puolustamista, vaikka hän virallisesti onkin eronnut ja toimii oman liikkeensä parissa.
John Lubbock
John Lubbock, Aveburyn 4. baronetti ja 1. paroni (30. huhtikuuta 1834 – 28. toukokuuta 1913) oli englantilainen pankkiiri, poliitikko, biologi ja arkeologi. Hän opiskeli Etonissa vuodesta 1845 alkaen, minkä jälkeen hän työskenteli isänsä omistamassa pankissa. Vuonna 1856 hänestä tuli myös pankin osaomistaja. Vuonna 1865 Lubbock peri baronetin arvon isältään. Vuosina 1870–1880 hän toimi liberaalipuolueen parlamenttiedustajana. Lubbockin hävittyä vuoden 1880 vaalit liberaalipuolueen edustajana hänet valittiin samana vuonna House of Commonsiin London Universityn edustajana. Hän oli ollut tuon yliopiston varakansleri vuodesta 1872.
Lubbock valittiin Institute of Bankersin puheenjohtajaksi vuonna 1879. Vuonna 1881 hän toimi British Association for the Advancement of Sciencen puheenjohtajana ja vuosina 1881–1886 Linnean Societyn puheenjohtajana. Biologiassa Lubbock tutki erityisesti pistiäisiä. Hän keksi termit ”paleoliittinen” ja ”neoliittinen”. Lubbock oli kirjeenvaihdossa Charles Darwinin kanssa, ja jonkin aikaa myös asui hänen naapurinaan.
Roger Bourbonnais
Roger Bourbonnais (s. 26. lokakuuta 1942 Edmonton, Alberta) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän edusti Kanadaa kahdesti talviolympialaisissa, joissa molemmissa saavutti pronssimitalin. Hänet kutsuttiin International Ice Hockey Federation Hall of Fameen 1999.
Bourbonnais pelasi neljästi jääkiekon MM-kisoissa, joista hänellä oli tuomisinaan pronssiset mitalit vuosina 1964, 1966 ja 1967.
Markus Törnvall
Markus Törnvall (s. 31. joulukuuta 1964 Nastola) on suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Törnvall edusti urallaan Kuusysiä, Valkeakosken Hakaa, Lahden Reipasta, Rovaniemen Palloseuraa ja Tampereen Ilvestä. Hän voitti Kuusysissä Suomen mestaruuden 1982 ja 1984 sekä SM-hopeaa 1987. Törnvall voitti myös Suomen Cupin kahdesti vuosina 1983 ja 1987. Kauden 1988 Törnvall pelasi Reippaassa yhdessä Jari Litmasen kanssa muodostaen hänen kanssaan tehokkaan kaksikon, jonka jälkeen Törnvall pelasi kaksi kautta Ruotsin pääsarjassa IFK Norrköpingissä vuosina 1989–1990 ja oli mukana voittamassa Ruotsin mestaruutta kaudella 1989. Useat loukkaantumiset hankaloittivat Törnvallin sopeutumista Norrköpingissä eikä hän koskaan tehnyt lopullista läpimurtoaan ulkomailla. Hänelle kertyi pääsarjaotteluita Suomessa 190 ja Ruotsissa 20.
Maajoukkueessa Törnvall pelasi 25 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Albin Lönnberg
Albin (Abbe) Anian Alfons Lönnberg (15. elokuuta 1904 – 20. kesäkuuta 1955) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Lönnberg pelasi HIFK:ssa ja Suomen maajoukkueessa 1920- ja 1930-luvulla. Hän voitti Suomen mestaruuden 1933 sekä SM-hopeaa 1928 ja 1929. Maajoukkueessa Lönnberg pelasi 21 maaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia.
Jääpalloa Lönnberg pelasi HIFK:ssa 50 SM-sarjaottelua kausina 1923–1936 saavuttaen 2 SM-kultaa ja 3 SM-hopeaa. Maaotteluedustuksia hänelle tuli 6 A- ja 2 B-maaottelua.
Jääkiekkoa Lönnberg pelasi SM-sarjassa maalivahtina kaudella 1933–1934 Helsingin Palloseurassa ja saavutti SM-hopeaa. Hän pelasi myös yhden A-maaottelun.
Macrianus Major
T(itus).? Fulvius Macrianus, usein Macrianus Major (, k. 261) oli roomalainen kenraali ja usurpaattori. Hän palveli keisari Valerianuksen armeijassa ja toimi muun muassa virkailijana ("rationibus Augusti") Egyptissä. Hänellä oli luultavasti Junia -niminen vaimo.
Macrianus oli Valerianuksen upseereita sotaretkellä persialaisia vastaan idässä ("procurator arcae et praepositus annonae in expeditione Persica"). Roomalaiset kärsivät kuitenkin suuren tappion Carrhaen lähistöllä kesällä 260, ja Valerianus joutui persialaisten vangiksi. Sen jälkeen Persian kuninkaan Sapor I:n joukot hyökkäsivät Vähään-Aasiaan ryöstellen aluetta. Macrianus ja pretoriaaniprefekti Ballista (tai Callistus) kokosivat Rooman armeijan rippeet ja järjestivät ne uudelleen taisteluun persialaisia vastaan Kilikiassa. Macrianus ja Ballista onnistuivat ajamaan persialaiset provinssista, jolloin Sapor päätti palata takaisin Persiaan.
Keisarin kaappauksen jälkeisessä sekasorrossa syntyi useita kapinoita eri puolilla valtakuntaa: Illyricumissa Ingenuus ja Regalianus huudettiin molemmat keisariksi, ja myös Galliassa Postumus nousi kapinaan keisari Gallienusta vastaan, joka oli noussut isänsä vangitsemisen jälkeen yksin hallitsijaksi. Hän oli laillisena keisarina kuitenkin kaukana lännessä eikä pystynyt tekemään paljoa valtakunnan itäosien ongelmille, joten alueen armeija päätti huutaa voittoisan kenraalinsa Macrianuksen keisariksi. Tämä kuitenkin kieltäytyi kunniasta vedoten ikäänsä ja terveyteensä. Sen sijaan hän nimitti poikansa Macrianus nuoremman ja Quietuksen keisareiksi, luultavasti ennen 17. syyskuuta 260. Uudet hallitsijat tunnustettiin keisareiksi idässä ja Egyptissä, ja pian myös kolikoita lyötiin Macrianuksen ja Quietuksen kunniaksi.
Vuonna 261 Macrianus lähti poikansa Macrianus nuoremman kanssa kohti länttä Gallienusta vastaan. Hänelle uskolliset joukot kuitenkin kukistivat Macrianuksen armeijan kenraali Aureoluksen johdolla Illyricumissa syksyllä 261, ja sen jälkeen Macrianuksen omat sotilaat murhasivat komentajansa. Pian myös Quietus ja Ballista saivat surmansa idässä, surmaajana Palmyran Odaenathus.
Ilari Ruuth
Ilari Ruuth (s. 27. elokuuta 1990) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Tampereen Ilvestä. Ruuth on Tampereen Ilveksen kasvatti ja hän debytoi miesten sarjassa kesäkuussa 2008 IFFK - Ilves ottelussa. Hän siirtyi TamU:n riveihin kaksivuotisella sopimuksella kaudeksi 2009. Ensimmäisen liigaottelunsa Ruuth pelasi FC Honkaa vastaan 17. toukokuuta 2009. Tampere Unitedin sarjasta sulkemisen jälkeen Ruuth siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa Ilvekseseen.
Sulkavan vaakuna
Sulkavan kunnanvaakuna on saanut aiheensa Sulkavan alueesta. Vaakunan silta viittaa Savonlinnan vanhaan tiehen, joka kulkee vesistöjen ylitse kirkonkylän kohdalla. Kävyt symboloivat metsiä ja metsätaloutta.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 23. syyskuuta 1953. Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä reunasta toiseen ulottuva, hopeinen, yksikaarinen kivisilta, jonka saatteena kultaiset männynkävyt, kolme yläpuolella, yksi alapuolella, kannat ylöspäin”.
Joe Smith Rasilian satemetsässä
Joe Smith Rasilian satemetsässä on suomalainen Martti "Huuhaa" Innanen tekemä vuonna 1981 valmistunut kuunnelma. Kuunnelma perustuu Innasen luoman hahmon "seikkailia" Joe Smithistä kertoviin radiokuunnelmiin.
Kuunnelman julkaisi JP-musiikki C-kasettina vuonna 1981. Vuonna 1986 kuunnelmasta julkaistiin uusintajulkaisu C-kasettina ja LP-levynä. LP-julkaisu julkaistiin yhdessä 1970-luvulla valmistuneen "Joe Smith ja seikkailu viitakossa" puhenäytelmän kanssa. Uusintajulkaisu sisälsi myös eri esittäjien kappaleita sekä Innasen itse esittämät kappaleet "Karvaiset kamelit" ja "Faaraon viimeinen huuto".
Poptori julkaisi kuunnelman CD-formaatissa vuonna 2000, joka sisältää alkuperäisen vuonna 1981 valmistuneen sisällön sekä kappaleen "Faaraon viimeinen huuto". Kuunnelma on julkaistu kokonaisuudessaan myös Rocket Recordsin vuonna 2009 julkaistulla Innasen tuplakokoelmalla.
Tarina perustuu sotamies Topi Kutvosen Äänislinnassa asemasodan aikana vuonna 1943 kirjoittamaan tarinaan. "Tuhansien vaarojen mies" Joe Smith on lontoolainen "kansainvälinen seikkailia", joka saapuu Rasilian sademetsään. Matka sademetsään tuo mukanaan vaaroja. Seikkailija tapaa matkallaan kriminaalin Sisäkumi-Simeonin, puhuvan ihmissyöjäkamelin Vatelma-Valtemarin, tohtori Hyeena-Anterssonin ja ihmissyöjä-kääpiö Huspati-Hutan, jotka alkavat vainota Smithia ja aikovat tappaa hänet.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 2009
30. yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Italian Torinossa 6.–8. maaliskuuta 2009. Kilpailupaikkana toimi Oval Lingotto -areena, johon kisahetkellä mahtui 6 600 katsojaa. Italia isännöi kisoja neljännen kerran.
Isäntämaa
Mikkelin maalaiskunnan vaakuna
Mikkelin maalaiskunnan vaakuna on saanut aiheensa Mikkelin maalaiskunnan historiasta. Aiemmin Savilahtena tunnettu pitäjä on maakunnan vanhin, johon viitataan maakuntavaakunan jousella. Pitäjän nimi vaihtui Mikkeliksi 1600–luvulla arkkienkeli Mikaelin mukaan – vaaka on hänen tunnuksensa. Vaakunan katkaiseva aaltokoro symboloi alueen sisävesiluonnetta.
Vaakunan on suunnitellut Tauno Häkli, ja se vahvistettiin käyttöön 24. heinäkuuta 1950. Vaakunan selitys on ”kilpi aaltokoroinen, musta-kulta-katkoinen. Yläkentässä jännitetty käsijousi nuolineen; kaikki kultaa, paitsi jousen jänne sekä nuolen kärki ja sulitettu pyrstö hopeaa. Alakentässä musta orsivaaka”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2001 kun kunta liittyi osaksi Mikkelin kaupunkia.
Oeiras Parque
Oeiras Parque on kauppakeskus Portugalin Oeirasissa. Keskus avattiin huhtikuussa 1998. Sen omistaa ostoskeskusyhtiö Mundicenter, jonka pääomistaja on portugalilainen monialayhtymä Alves Ribeiro.
Oeiras Parquen kerrospinta-ala on 47 500 neliömetriä. Kauppakeskuksessa on noin 160 liikettä, kuten Continente-ketjun hypermarket, ravintolamaailma ja elokuvateatteri. Kauppakeskuksessa käy vuosittain noin 10 miljoonaa ihmistä.
Kauppakeskuksessa on 2 800 ilmaista pysäköintipaikkaa ja sinne pääsee myös julkisilla liikennevälineillä.
Johan Väänänen
Johan Aleksander Väänänen () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä esikuntavääpelinä ja joukkueenjohtajana.
Väänäsen vanhemmat olivat postinkantaja Juho Väänänen ja Maria Kinnunen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Martta Kinnusen kanssa, josta hän erosi vuonna 1932.
Väänänen kävi kansakoulun ja suoritti viisi luokkaa Joensuun lyseossa vuoteen 1920 mennessä.
Väänänen työskenteli postinkantajana Alatorniolla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 26. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Väänänen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan esikuntavääpeliksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan esikuntaan, josta hänet siirrettiin 15. huhtikuuta 1918 joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Karjalankannaksella.
Väänänen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, joka tunnettiin myöhemmin nimellä aluksi Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja myöhemmin Tampereen rykmentti. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina ja 3. tammikuuta 1919 lähtien 5. komppanian vääpelinä. Hänet siirrettiin 11. maaliskuuta 1920 Pohjois-Savon rykmentin 1. komppaniaan, missä hän toimi aluksi koulutusaliupseerina ja myöhemmin nuorempana upseerina. Väänänen erosi armeijasta 29. maaliskuuta 1922 ja palveli myöhemmin 1. huhtikuuta 1922 - 28. huhtikuuta 1923 välisen ajan nuorempana upseerina Lapin rajavartiossa ja 1. tammikuuta - 31. joulukuuta 1924 välisen ajan Punkalaitumen suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Myöhemmissä vaiheissa hän työskenteli vuosina 1925 - 1928 varastonhoitajana ja vuosina 1928 - 1930 rakennusurakoitsijana, jonka jälkeen hän työskenteli lähinnä satunnaisissa töissä.
Väänänen osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 25:ssä ja osallistui taisteluihin Kuhmossa. Välirauhan aikana hän oli hoidettavana eri sotilassairaaloissa, mistä päästyään hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 64:ään. Hänet haudattiin Poriin.
Valter Vuoksi (jääkäri)
Valter Henrik Rafael Vuoksi () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä muun muassa Vöyrin sotakoulussa.
Hänen vanhempansa olivat puuseppä Henrik Oskar Vuoksi ja Johanna Aleksandra Lindberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Ester Irene Rindellin kanssa.
Vuoksi kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1908 ja liittyi Varsinaissuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1908 - 1915.
Vuoksi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 2. joulukuuta 1915. Hänet komennettiin 19. maaliskuuta 1916 erikoistehtäviin Suomeen. Suomeen hän hiihti huhtikuussa Uumajasta Suomen puolelle ja matkusti sen jälkeen Helsinkiin, missä santarmit pidättivät hänet 13. toukokuuta 1916 Helsingin rautatieasemalla. Hänet passitettiin vielä saman kuun aikana Pietariin Spalernajan vankilaan. Spalernajasta hän vapautui Venäjän vallankumouksen puhjettua 12. maaliskuuta 1917. Suomeen palattuaan hän toimi kesän 1917 Jalasjärven elintarvelautakunnan palveluksessa ja perusti ja koulutti syksyllä vuonna 1917 suojeluskuntia Varsinais-Suomessa.
Vuoksi oleskeli sisällissodan puhjetessa Turussa, josta hän siirtyi 1. helmikuuta 1918 Huittisten Lauttakylään, missä hän koulutti suojeluskuntajoukkoja. Hän matkusti 14. helmikuuta 1918 Vöyriin, missä hän asettui Vöyrin sotakouluun. Sotakoulussa hänet määrättiin aluksi vääpeliksi 3:een ja maaliskuun alussa alkaen 8. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Vaskivedellä, Kurussa ja Messukylässä sekä Tampereella.
Vuoksi palveli sisällissodan jälkeen edelleen Vöyrin sotakoulussa, josta hänet siirrettiin 28. kesäkuuta 1918 alkaen 2. Divisioonaan. Armeijasta hän erosi sairauden takia loppukesästä vuonna 1918. Hän liittyi saman vuoden joulukuun alussa Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Oriveden suojeluskuntaan. Orivedeltä hänet määrättiin 1. huhtikuuta 1919 alkaen Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin sotilasohjaajaksi. Suojeluskunnista hän erosi 31. heinäkuuta 1919, jonka jälkeen hän siirtyi 15. lokakuuta 1919 alkaen etsivän keskuspoliisin Maarianhaminan alaosaston palvelukseen, mistä hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1922 etsivän keskuspoliisin Viipurin alaosaston päälliköksi. Viipurin etsivän keskuspoliisin osastonpäälliköksi hänet nimitettiin 1. lokakuuta 1929. Hän kuoli sydäntautiin 8. heinäkuuta 1932.
Cattle Decapitation
Cattle Decapitation (suom. "Karjan mestaus") on vuonna 1996 perustettu sandiegolainen deathgrind-yhtye. Yhtye kritisoi niin sanoituksillaan kuin kansitaiteellaankin lihateollisuutta ja muuta eläinten sekä luonnon hyväksikäyttöä. Yhtyeen kaikki jäsenet ovatkin kasvissyöjiä.
Yhtyeen vuoden 2004 julkaisun "Humanure" (vrt. "Human" "ihminen" + "manure" "lannoite") levyn kansikuvaa jouduttiin muuttamaan, koska monet jälleenmyyjät kieltäytyivät myymästä levyä sen groteskin kansitaiteen takia. Alkuperäisessä kansikuvassa lehmä ulostaa ihmisen ruumiinosia ja sisälmyksiä joutomaalla. Muutetussa kansikuvassa lehmä ja ihmisjätteet on poistettu maisemasta.
Fort Gibraltar
Fort Gibraltar oli vuonna 1809 North West Companyn perustama linnoitus ja turkiskaupan keskus nykyisessä Manitoban provinssissa Kanadassa.
Turkiskauppa oli Länsi-Kanadan tärkein elinkeino 1800-luvun alkupuolella. Ensimmäisenä kaupallisena ryhmittymänä alueelle saapui brittiläinen Hudson's Bay Company, jonka kotipaikka oli Lontoo. Yhtiön henkilöstö koostui enimmäkseen englantilaisista. Kilpailevan montréalilaisen North West Companyn henkilökunta koostui puolestaan ranskalaisista, skotlantilaisista ja First Nations -intiaaneista.
North West Companyn turkiskauppiaat ("voyageurs") rakensivat aluksi "The Forksin" alueelle useita väliaikaisia leirejä. Vuonna 1809 yhtiö rakensi samalle paikalle Fort Gibraltarin linnoituksen. Linnoitus sijaitsi nykyisen Winnipegin kaupungin kohdalla. Se rakennettiin Hudson's Bay Companyn Fort Douglasin linnoituksen läheisyyteen. Sijainnista ja kulttuurieroista johtuen välit yhtiöiden välillä olivat kireät ja aiheuttivat ongelmia ja yhteenottoja.
17. maaliskuuta 1816 North West Companyn entisen työntekijän Colin Robertsonin johdolla Selkirk Colonyn joukot valtasivat ja tuhosivat sitten linnoituksen. Brittiläinen tuomioistuin totesi valtauksen laittomaksi ja North West Companylle annettiin 1817 lupa rakentaa linnoitus uudelleen.
26. maaliskuuta 1821 kilpailijayhtiöt North West Company ja Hudson's Bay Company yhdistyivät. Kaikkiaan 84 HBC:n linnoitusta ja tukikohtaa sekä 97 NWC:n tukikohtaa yhdistettiin Hudson's Bay Company nimen alle.
Fort Gibraltar rakennettiin uudelleen 1970-luvun loppupuolella jokavuotisen Festival du Voyageur -festivaalin toimesta ja sen pitopaikaksi. Linnoitus sijaitsee Whittier Parkissa, St. Bonifacen kaupunginosassa, Winnipegissä.
Hudson's Bay Company myi vuonna 1987 North West Companyn nimen, yrityksen jäljellä olleet osat ja toiminnot winnipegiläisille sijoittajille. Nämä herättivät tuotemerkin North West Company uudelleen henkiin. Nykyisin North West Companyllä on Pohjois-Kanadassa lukuisia päivittäistavarakauppoja.
Charles Arkoll Boulton
Charles Arkoll Boulton (17. huhtikuuta 1841 Cobourg, Ontario Kanada – 15. toukokuuta 1899 Russell, Manitoba) osallistui Redjoen ja Saskatchewanin kapinoiden tukahduttamiseen.
G. D'Arcy Boultonin pojanpoika Boulton sai koulutuksen Upper Canada Collegessa. Sotilasurallaan hän palveli 100. jalkaväkirykmentissä, Gibraltarilla, Maltassa ja Montrealissa.
Vuonna 1869 hän oli mukana maanmittausryhmässä, joka lähetettiin Red River Colonyyn suorittamaan maan uudelleenjakoa. Alueen métis-asukkaiden kapinoitua maanjakoa vastaan Boulton kokosi joukon vapaaehtoisia ryhmänjohtaja John Stoughton Dennisin kanssa taistellakseen Louis Rielin johtamia kapinoitsijoita vastaan. Taistelua ei kuitenkaan päästy aloittamaan, sillä 50 hänen miestään vangittiin. Boulton pakeni Portage la Prairien kylään, jossa hän tapasi muita pakoon päässeitä tovereitaan. Joukko teki hyökkäysyrityksen siirtokuntaan vapauttaakseen vangitut toverinsa, mutta joutui itsekin vangituksi. Boulton vapautettiin myöhemmin, ja hän palasi Ontarioon.
Boulton perusti sahan lähelle Lakefieldin kylää Ontariossa. Hänet valittiin kunnanhallitukseen, ja myöhemmin hänestä tuli kunnanjohtaja. Sahayrityksen ajauduttua konkurssiin hän muutti Shelljoen jokilaaksoon Manitobassa. Hän sai lainvartijan ("") aseman Russellin kunnassa 1881 ja toimi läntisen piirin tuomioistuimessa.
Vuonna 1885 Boulton johti Boulton's Scouts sotilasosastoa auttaakseen kukistamaan Saskatchewanin kapinan. Hänet nimitettiin Kanadan senaattiin vuonna 1889.
Eerola
Eerola voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Paikannimenä:Sukunimenä:
Punatupsukotinga
Punatupsukotinga ("Ampelion rubrocristatus") on Etelä-Amerikassa elävä kotingoihin kuuluva varpuslintu.
Kooltaan punatupsukotinga on noin 21–22 cm. Aikaunen lintu on väritykseltään pääosin lyijynharmaa, pää ja siivet ovat mustemmat. Päälaen punaruskeakärkinen töyhtö on usein litteänä, eikä siten näkyvissä. Yläperä, pyrstö ja alaperä ovat mustan ja valkoisen kirjavat. Lennossa näkyy pysrstön leveä valkea poikkiraita. Lajin nokka on valkoinen ja sen kärki on musta Nuoren punatupsukotingan töyhtö puuttuu tai on pienikokoisempi kuin aikuisella. Nuoren yksilön yläruumis on ruskeampi ja siinä on myös valkeaa viirutusta. Vatsa on kellertävä ja harmaa viiruinen. Nuoren yksilön voi sekoittaa rosvokotingaan ("Ampelion rufaxilla").
Punatupsukotingaa tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Laji elää vuoristometsissä ja niiden reunamilla sekä myös pensasaidoissa ja puissa lähellä maanviljelysmaita. Lintuja on tavattu aina vuoriston puurajalta asti 2 200–3 700 metrin korkeudella.
Punatupsukotingat elävät yksinään tai pareittain. Laji asettuu usein puun tai pesaiden latvaan ja saattaa istua liikkumattomana pitkiäkin aikoja.. Punatupsukotingojen lisääntymiskausi kestää helmikuusta elokuuhun. Pesä sijaitsee puussa ja on pieni oksista ja sammaleista tehty kuppi, joka on toisinaan värjätty marjoilla punaisiksi. Punatupsukotingat saavat vain yhden poiksen pesimiskerralla.
Ravntonaan punatupsukotingat käyttävät pääasiassa hedelmiä. Mistelin hedelmät ovat erityisen suosittuja. Toisinaan laji saattaa myös pyydystää hyönteisiä ilmasta.
Summan kartano
Summan kartano on Haminan Summassa sijaitseva kartano. Sen päärakennus on 1700-luvulta, ja sitä on laajannettu 1800-luvulta. Sisäosat ovat säilyneet suurelta osin alkuperäisinä.
Kiinteistön ensimmäisiä omistajia on ollut pommerilaisperäinen aatelismies Niklis Poitz, joka sai maaomistuksia Vehkalahdelta 1400-luvun loppupuolella ja perusti säterikartanonsa kylään jonka nimeksi sitten muodostui Poitsila. Valtionhoitaja Eerik Akselinpoika myönsi rälssioikeudet herra Niklisille vuonna 1463 (lähde: Vähäkangas, T, Uusmaalainen rälssisukusikermä, Genos 1999).
Maaomaisuuskokonaisuuteen kuulunut Summan kylässä ollut tila siirtyi perintöosuutena Poitz-suvun tyttären Aune Niilontyttären (synt n 1470) avioliitolla Reitkallin kartanon Junkar-Husgavel-suvulle perinnönjaossa, joka 1520-luvulla toimitettiin Niklis Poizin pesän jakamiseksi (lähde: Hausen, R, Bidrag till Finlands historia V). Summan kartanonkin omistajana oli viimeistään vuodesta 1546 Reitkallin Näkin säterin herra Petteri Niilonpoika, Junkar-sukua (joka kuoli 1590-luvulla).
1660-luvulle tultaessa Reitkallin kartanonherra, Henrikki Junkar, oli velkaantunut niin että hän rahaa saadakseen myi Summan kartanon vapaaherra Lauritsa Creutz vanhemmalle. Tämä puolestaan joidenkin vuosien kuluttua myi Summan vaimonsa veljelle, maaherra Kustaa Duwallille.
1700-luvun puolivälissä, pikkuvihan jälkeen, venäläisten hallitsemaan maakuntaan jääneen Summan kartanon osti kihlakunnantuomari Arvid Renner, joka johti suomalaista "autonomiataistelua" - hän ensin oli mukana huolehtimassa että Ruotsi menetti alueen, ja sen jälkeen balttilaisen maaherran von Campenhausenin tuella huolehti, että myöskään venäläiset eivät saaneet sanottavaa otetta alueen rutiininomaisesta vallankäytöstä. Merkittävin asema alueella jäikin sinne asetetuille virkamiehille, jotka olivat osaksi baltteja, osaksi ruotsalaisia ja monet suomalaisia.
Poitsilan kartanon omistajaperheen poika, virkamies Taavetti Bruun osti Summan kartanon Rennerin perillisiltä. Sittemmin hänen perikuntansa myi kartanon hänen sisarentyttärensä (Jaakoppiina 'Bine' Stevenin) aviomiehelle, kauppaneuvos Antton Bruunille, joka itsekin oli Taavetti Bruunin serkun poika.
Anttonin ja Binen poika, ministerivaltiosihteeri Theodor Bruun peri Summan kartanon ja korotettiin vapaaherran arvoon. Tämän pojanpojan tytär, paronitar Christina Bruun kuoli 2010 ilman jälkeläisiä.
Mahler (täsmennyssivu)
Mahler voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Veli Leskinen
Veli Leskinen (5. toukokuuta 1907 Pietari, Venäjän keisarikunta – 31. joulukuuta 1989) oli suomalainen jalkapalloilija.
Leskinen pelasi 1932–1940 Helsingin Tovereissa, jossa hän voitti kolme SM-pronssia vuosina 1934, 1935 ja 1939. Helsingin Tovereiden jälkeen hän pelasi Valkeakosken Hakassa. Maajoukkuetta Leskinen edusti 20 maaottelussa vuosina 1932–1943.
Sojuz TMA-02M
Sojuz TMA-02M oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento Kansainväliselle avaruusasemalle (ISS). Avaruusalus laukaistiin Baikonurin kosmodromilta 7. kesäkuuta 2011 kello 23.12,45 Suomen aikaa. Miehistö oli ISS-avaruusaseman Retkikunta 28:n täydennysmiehistö. Sojuz telakoitui ISS:lle 10. kesäkuuta kello 0.18 Suomen aikaa. Paluu maahan tapahtui marraskuussa 2011.
Sojuz T-8
Sojuz T-8 oli Neuvostoliiton miehitetty avaruuslento. Avaruusalus laukaistiin avaruuteen 20. huhtikuuta 1983 Baikonurin kosmodromilta ja se laskeutui maahan 22. huhtikuuta 1983 eli lento kesti vain kaksi vuorokautta. Sen tarkoitus oli telakoitua Saljut 7 -avaruusasemaan, jossa epäonnistuttiin.
Betty Zane – seikkailukertomus Pohjois-Amerikasta intiaanisotien ajoilta
Betty Zane – seikkailukertomus Pohjois-Amerikasta intiaanisotien ajoilta on Zane Greyn vuonna 1903 kirjoittama 1700-luvulla Pohjois-Amerikassa riehuvaan Yhdysvaltain vapaussotaan ja Zanen perheeseen sekä heidän lähimpiin ystäviinsä keskittyvä kirja. Kirjan alkuvaiheissa nuori valkoinen Isak Zane pääsee pakenemaan huron-intiaanien luota, mutta hänet myöhemmin kaapataan takaisin huroniprinsessa Myeraahin vaimoksi. Myeraahin nimi tarkoittaa valkoista kurkea. Myeraah on valkoisen naisen ja huronipäällikkö Tarhen tytär. Myeraahin isoäiti oli ranskalainen makriisitar L Durante. Isakin paetessa uudestaan hän joutuu Shawneiden - Cornplanterin vangiksi josta Myeraah käy toisten huroneiden kanssa pelastamassa tämän kidutuspaalusta. Isakin pelastumisen jälkeen Isak ja Myeraah menevät uudisasutukselle. Uudisasutuksella Clarken ja Millerin välillä tulee kiistaa Betyn pyrkiessä ratsastamaan läheiseen jokeen jota Clarke ei hyväksy. Miller yrittää usuttaa Betyn ratsastamaan mutta Clarke estää aikeet. Seuraavana yönä Miller pettää uudisasukkaat ja yrittää tappaa Clarken mutta yritys epäonnistuu. Seuraavana päivänä Isak ja Myeraah menevät kihloihin. Vietettyään uudisasutuksella neljä päivää Isak ja Myeraah lähtevät takaisin huronien luo tulevan hyökkäyksen tieltä. Seuraavana päivänä Shawneet ja Britit hyökkäävät Fort Henryn linnaketta vastaan. Taistelu jatkui kolme päivää. Taistelun aikana uudisasukkailta loppui linnakkeesta ruuti. Betty haki lisää ruutia ja taistelu jatkui. Taistelu päättyi seuraavana päivänä lähes kaikkien brittien kaatumiseen ja uudisasukkaiden saamiin apujoukkoihin.
Betty Zane oli todellinen henkilö. Sukulaisensa kunniaksi kirjailija nimesi tyttärensä Betty Zaneksi. Kertomus oli Zane Greyn ensimmäinen romaani ja hän kustansi sen itse jäätyään ilman kustantajaa.
Ratapurjehdus
Kilpapurjehdussääntöjen mukaan purjehduskilpailu jakautuu kolmeen osaan: lähtö, purjehdus, maaliintulo. Jokaisessa vaiheessa on voimassa erilaiset säännöt.
Kilpapurjehdus alkaa 5 minuttia ennen lupaa ylittää lähtölinja. Kilpailulautakunta ilmoittaa lähdön eri vaiheista kilpailuohjeissa mainituilla viestilipuilla ja äänimerkeillä useimmiten lähtölinjan styyrpuurin päässä olevasta lähtöaluksesta. Ennen kuin lautakunta antaa luvan ylittää lähtölinjan, kilpailijat etsivät parasta mahdollista paikkaa toisiinsa nähden ja parasta mahdollista vauhtia ylittää lähtölinja. Lähdöt pyritään järjestämään vastatuuleen siten että lähtölinja on kohtisuoraan tuulen suuntaa vastaan. Lähtölinjan muodostaa yleensä paarpuurin päässä lippupoiju ja lähtöaluksessa oranssi lippu. Lähtöproseduuri aloitetaan yleensä viisi minuuttia ennen varsinaista lähtölinjan ylitystä annettavalla varoitusviestillä. Tämän jälkeen, neljä minuuttia ennen lähtöä, annetaan valmiusviesti, jonka jälkeen purjehduksen kilpailusäännöt astuvat voimaan. Lisäksi annetaan ääni- ja lippuviestein ilmoitus, kun lähtöön on yksi minuutti. Lähtömenetelmissä on pieniä eroja, joten on tärkeä varmistaa lähtöviestit ja –ajat kilpailuohjeista. Lähtölinjan leveys määritellään yleensä osallistujamäärän mukaan.
Lähdön jälkeen kilpailijat kiertävät merkkien muodostaman radan kilpailuohjeissa määrätyssä järjestyksessä ennen maaliintuloa. Radan pituus vaihtelee mm. sään mukaan. Varsinkin kevytvenekilpailuissa rata voi olla jopa niin pitkä ettei toista poijua erota. 
Maali on lähtölinjan tapaan poijun ja maalialuksen lipun väliin muodostettu linja. Yleensä ratapurjehduksessa maaliin saavutaan vasta- tai sivutuuleen
Trapetsoidirata on yleisin ratapurjehduksessa käyttetty ratamuoto. Tällöin rata muodostuu lähtöviivasta, vastatuuli- eli ylämerkistä, sisemmästä myötätuuli- eli alamerkistä, ylämerkin jälkeisestä sivutuuli- eli levittäjämerkistä ,joka toimii myös ulompana ylämerkkinä, ulommasta alamerkistä sekä maalista. Rata pyritään rakentamaan siten että ylämerkit, alamerkit ja lähtölinja ovat toisiinsa nähden tuulen suuntaisia sekä levittäjäosuus sivumyötäiseen. Rataan kuuluu useimmiten yksi vastatuuli-myötätuuliosuus (makkararata) joko sisempien tai ulompien ylä- ja alamerkkien kautta. Sisempien ylä- ja alamerkin ympäri purjehdittavaa vastatuuli-myötätuuliosuutta kutsutaan inner loopiksi ja ulommaisten merkkien ympäri kierrettävää outer loopiksi.Trapetsoidirataa voidaan esimerkiksi purjehtivan luokan mukaan varioida muun muassa muuttamalla purjehdittavien kierrosten määrää inner ja outer loopeilla sekä muuttamalla radan eri osuuksien pituuksia.
Makkararata koostuu vastatuulessa sijaitsevasta ylämerkistä, myötätuulessa olevasta alamerkistä sekä näiden väliin, yleensä noin radan ensimmäiseen kolmannekseen alamerkiltä katsottuna, sijoittuvasta lähtölinjasta. Rata purjehditaan seuraavanlaisessa järjestyksessä:
Muun muassa purjehtivasta luokasta riippuen makkararataa voidaan varioida esimerkiksi sisältämään enemmän kierroksia tai kaksoisalamerkin eli porttimerkin sekä ylämerkin jälkeisen levittäjän.
Shepard Fairey
Frank Shepard Fairey (s. 15. helmikuuta 1970 Charleston, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija, graafinen suunnittelija ja kuvittaja, jonka taiteen keskeisenä vaikuttajana on ollut rullalautailukulttuuri.
Fairey opiskeli Etelä-Carolinassa Charlestonissa yksityisessä Porter Gaud -koulussa ja Mt. Pleasantissa Wando High Schoolissa sekä Kaliforniassa Idyllwild School of Music and the Arts -lukiossa, josta valmistui 1988. Lukion jälkeen hän jatkoi opintojaan Rhode Islande School of Designissa, josta sai 1992 Bachelors of Arts in Illustration -tutkinnon. Opiskeluaikanaan Fairey perusti ensimmäisen yrityksensä Alternate Graphicsin, joka tuotti tarroja, t-paitoja, rullalautoja ja julisteita.
Faireyn teoksia on nykyisin esillä Smithsonian-museossa, Los Angeles County Museum of Artissa, Museum of Modern Artissa ja Victoria and Albert Museumissa. 
Fairey nousi taiteellaan julkisen huomion kohteeksi Barack Obaman vuoden 2008 presidentinvaalikampanjan aikana, jota varten hän teki laajalle levinneen kampanja-aineiston ja erityisesti julisteen, jossa Obaman kasvojen alle oli kirjoitettu teksti ”HOPE” (). Teos perustuu uutistoimisto AP:n välittämään valokuvaan, jonka on ottanut Mannie Garcia. Fairey itse nosti kuvan käytöstä oikeusjutun 2009 saadakseen päätöksen siitä, ettei kuvan käyttö loukkaa kuvaajan tekijänoikeutta. Vastakanteen nosti kuvan oikeuksien omistaja AP. Fairey ja AP pääsivät ennen tuomioistuinkäsittelyä sopimukseen, jonka sisällöstä julkistettiin ainoastaan, että AP ja Fairey ryhtyvät yhteistyöhön ja Fairey pyytää vastedes kuvien käytölle luvan. Hope-kuva on liitetty National Portrait Galleryn kokoelmiin.
Horace Darwin
Sir Horace Darwin (13. toukokuuta 1851–29. syyskuuta 1928) oli englantilainen rakennusinsinööri. Hän oli Charles Darwinin yhdeksäs lapsi ja viides poika. Vuonna 1885 hän perusti Cambridge Scientific Instrument Companyn, joka valmisti tieteellisiä välineitä. Vuosina 1896-–1897 hän toimi Cambridgen pormestarina. Vuonna 1903 hänestä tuli Royal Societyn jäsen, ja vuonna 1918 hänet aateloitiin. Hänellä oli kolme lasta, josta yksi kuoli Ypresin toisessa taistelussa vuonna 1915.
Anna ystävämme (televisiosarja)
Anna ystävämme () on Kevin Sullivanin ohjaama kanadalainen televisiosarja. Vuosina 1985–2000 tuotettu sarja pohjautuu L. M. Montgomeryn suosittuihin Anna-kirjoihin.
Emmy-palkittu 13-osainen sarja on esitetty Suomessa Yleisradion kanavilla viitisen kertaa suomeksi tekstitettynä ja kahdesti ruotsinkielisin tekstein. Sarja on julkaistu myös kolmen dvd:n sarjana.
Sarjaa jatkaa vuonna 2008 valmistunut kolmiosainen jatkosarja "Anna ystävämme: uusi alku", jonka kehyskertomus sijoittuu vuoteen 1945. Tässä sarjassa Anna Shirleytä esittää Barbara Hershey.
Niin ikään Montgomeryn kirjoihin perustuva sarja "Tie Avonleaan" sijoittuu Prinssi Edwardin saarelle ja seuraa Avonlean kylän elämää.
Annan tarina alkaa, kun punatukkainen orpotyttö Anna Shirley päätyy Prinssi Edwardin saarelle kasvatiksi iäkkäiden Marilla ja Matthew Cuthbertin luo. Hän tuottaa heti alkajaisiksi pettymyksen, sillä Cuthbertit ovat odottaneet tilalle avuksi riuskaa poikaa. Älykäs ja hauska, mutta omapäinen ja arvaamaton Anna järjestääkin yllätyksen toisensa jälkeen, eikä hänen sopeutumisensa ole helppoa kenellekään Avonleassa.
Anna kuitenkin varttuu ja kiintyy niin Vihervaaraan ja kasvatusvanhempiinsa kuin myös erääseen hauskannäköiseen poikaan, Gilbert Blytheen. Vuosien kuluessa nuorten toveruus kasvaa rakkaudeksi. Kirjailijan urasta haaveileva Anna ja lääkäriksi opiskeleva Gilbert ovat aikeissa avioitua. Mutta Euroopassa raivoava ensimmäisen maailmansota vie Gilbertin rintamalle, ja myös Anna joutuu kohtaamaan sodan kauhut.
Eletään vuotta 1945 ja Anna palaa Prinssi Edwardin saarelle kirjoittamaan näytelmää. Visiitti tuo kuitenkin menneisyyden hänen elämäänsä – ja menneisyydestä paljastuu myös salaisuuksia.
Sokolniki-urheilupalatsi
Sokolniki-urheilupalatsi () on jäähalli Moskovan Sokolnikin kaupunginosassa Venäjällä. Se sijaitsee viidentoista minuutin kävelymatkan päässä Sokolnikin metroasemalta, aivan Sokolnikin puiston reunalla. Alun perin Sokolniki oli ulkojäärata. Ulkojäärata oli Moskovan ensimmäinen ja se avattiin 14. huhtikuuta 1956. Ulkojäärata katettiin vuonna 1973, saman vuoden Universiadeihin. Vuonna 1978 Sokolnikia alettiin jälleenrakentaa Moskovan Olympialaisiin. Rakennustyöt kestivät kaksi vuotta. Sokolnikin-urheilupalatsissa järjestettiin Olympialaisten käsipallo-ottelut. Sokolniki toimii KHL-liigaan osallistuvan jääkiekkoseura HK Spartak Moskovan kotihallina. Hallissa on 5 000 katsomopaikkaa.
Kanadan Ontariosta oli saapunut 17-vuotiaiden nuorten jääkiekkojoukkue pelaamaan viisi ottelua paikallisia joukkueita vastaan. Matkan sponsoroi Wrigley-purukumi, ja purukumia oli tarkoitus jakaa kilokaupalla Moskovan lapsille. Sana anteliaista vieraista oli kirinyt kouluissa. Kolmannen ottelun loppusummerin soitua 10. maaliskuuta 1975 katsomossa olleet lapset juoksivat kohti bussille johtanutta ulko-ovea. Yhden kaaduttua portaissa toiset kompuroivat hänen päälleen. Ovi olikin lukossa ja sille ehtineet puristuivat kiinni toisiinsa. Syntynyttä kaaosta pahensi humalainen sähkömies, joka luuli yleisön jo poistuneen ja sammutti valot. Lapsia tukehtui kuoliaaksi.
Valtion sensuurilaitos Glavlit kielsi kokonaan tapahtuman uutisoinnin. Kanadalaiset pelasivat lopulta ottelut loppuun ja palasivat kotimaahansa. Vasta vuosikausia myöhemmin kerrottiin uhreista ja siitä, että heistä valtaosa oli lapsia. Kuolleita sanotaan olleen 21 ja loukkaantuneita 25. Sokolnikin johtaja ja alueen miliisin johtaja saivat molemmat kolmen vuoden vankeustuomiot, mutta kaksikko armahdettiin pikaisesti. Humalaisen sähkömiehen henkilöllisyys ei koskaan selvinnyt. Sokolnikiin suostuttiin panemaan uhreja kunnioittava muistoplakaatti vuonna 2013.