hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Brand New Ihanuus
"Brand New Ihanuus" on suomalaisartisti Jukka Pojan kappale hänen tulevalta kuudennelta studioalbumilta. Sen julkaisi Suomen Musiikki digitaalisesti ladattavana singlenä 28. maaliskuuta 2014. Artisti kertoi Radio Novan haastattelussa kappaleen kertovan kestävästä parisuhteesta. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, mikä julkaistiin videopalvelu YouTubessa singlen julkaisupäivänä. Video kuvattiin kokonaan IPadillä. Kappale on tähän mennessä päässyt latauslistan 23.- ja radiolistan 9. sijalle.
Digitaalinen lataus
Antti Zitting
Antti Zitting (s. 19. helmikuuta 1956 Kajaani) on suomalainen pääsarjauransa lopettanut koripalloilija. Vuodesta 2013 lähtien hän on toiminut Koripalloliiton puheenjohtajana. Hänen poikansa Heikki Zitting on myös koripalloilija.
Toukokuussa 2014 Zitting valittiin ensimmäisenä suomalaisena FIBA Europen hallitukseen.
Zitting on Kajaanin Pallokerhon kasvatti, mutta hän aloitti pääsarjauransa kaudella 1976–1977 Panttereiden joukkueessa. Ensimmäisenä pääsarjakautenaan hän teki keskimäärin 8,7 pistettä ottelua kohden. Zitting saavutti Panttereiden kanssa SM-pronssia kausina 1977–1978 sekä 1978–1979. Jälkimmäisenä pronssikautena hän teki keskimäärin 17,9 pistettä ottelua kohden, mikä oli hänen uransa korkein pistekeskiarvo.
Zitting voitti Panttereiden kanssa uransa ainoan Suomen-mestaruuden kaudella 1979–1980. Suomen cupissa hän saavutti hopeaa vuonna 1980, mutta voitti uransa ainoan cup-mestaruuden heti seuraavana vuonna. Kausina 1981–1982 sekä 1982–1983 Zitting saavutti SM-hopeaa ja vuosina 1983–1984 hän saavutti kahdesti cup-hopeaa.
Maajoukkueuransa aikana Zitting pelasi kaksikymmentä ottelua Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän debytoi miesten maajoukkueessa syksyllä 1975 ottelussa Liettua vastaan ja teki neljä pistettä. Zitting edusti Suomea vuoden 1977 EM-kilpailuissa. Hän teki turnauksessa keskimäärin 4,3 pistettä ottelua kohden ja teki eniten pisteitä (11) ottelussa Espanjaa vastaan. Viimeisen kerran Zitting edusti Suomea syksyllä 1984 ottelussa Belgiaa vastaan. Hän teki ottelussa kahdeksan pistettä.
Kyllikki ja hatut
Kyllikki ja hatut on Jaakko Pakkasvirran ohjaama televisioelokuva, jonka tuotti Yleisradion Televisioteatteri vuonna 1971. Yleisradion ohjelmaneuvoston päätöksellä sitä ei kuitenkaan milloinkaan esitetty. Ohjelmaneuvoston kannan mukaan liian monet TV-teatterin tuotannoista keskittyivät noihin aikoihin vieraantumisilmiön kuvaamiseen marxilaisista lähtökohdista.
Pakkasvirran, Jarkko Tammisen ja Väinö Pennasen käsikirjoittamassa tarinassa lahkolaisuskovaiseksi kasvanut nuori Kyllikki työskentelee saneerauksen alle joutuvassa helsinkiläisessä tekstiilitehtaassa, joka suljetaan huolimatta ammattiyhdistysliikkeen pyrkimyksistä. Hän etsii apua kaduilla kiertävästä ääriuskonnollisesta ”Hatut”-ryhmästä, mutta ei saa rauhaa mielelleen. Kyllikki palaa kotiseudulleen ja tajuaa vähitellen, että uskonnon sijasta todellinen apu hänen tilanteeseensa löytyy yhteiskunnallisesta tiedostamisesta ja ay-liikkeestä. Luennoiva kertojaääni pyrkii varmistamaan, että katsoja ymmärtää tarinan sanoman tekijöiden tarkoittamalla tavalla.
Antti Palomäki
Antti Palomäki (k. 3. joulukuuta 1916 Tervola) oli suomalainen poliisikonstaapeli, joka murhattiin joulukuussa 1916 Tervolan kunnassa sijaitsevalla Koivun rautatieasemalla.
Palomäen surman takana olivat jääkäriliikkeen värvärit Antti Isotalo ja Johan Snellman. Syynä olivat hänen tekemänsä jääkärien ilmiannot, mutta ilmeisesti mukana oli myös henkilökohtaista kaunaa. Palomäen ruumiista löydettiin kahdeksan pistoolin luotia. Varsinaista ampujaa ei milloinkaan satu selville, mutta todennäköisimmin se oli Isotalo. Väärällä nimellä liikkunut Isotalo oli saapunut Suomeen samana syksynä osallistuttuaan sitä ennen ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Misajoella Latviassa.
Moskovan valtiollinen kansainvälisten suhteiden instituutti
Moskovan valtiollinen kansainvälisten suhteiden instituutti, lyhennettynä MGIMO () on Venäjän ulkoministeriön alaisuudessa toimiva yliopisto. Se tunnetaan perinteisesti tulevien diplomaattien eliittikouluna. Entinen Yhdysvaltain ulkoministeri Henry Kissinger käytti MGIMO:sta ilmaisua ”Venäjän Harvard”.
MGIMO on kouluttanut enemmän YK:n tai YK:n alaisten organisaatioiden palveluksessa olevaa henkilöstöä kuin mikään toinen yliopisto maailmassa. Useat nykyiset professorit ovat toimineet suurlähettiläinä tai ministereinä. Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista ovat valmistuneet muiden muassa Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov sekä Venäjän rikkain yksityishenkilö Alisher Usmanov. Syksyllä 2012 yliopistossa aloitti opintonsa Venäjän pääministeri Dimitri Medvedevin poika Ilja Medvedev.
Vuoden 1990 jälkeen MGIMO on laajentunut diplomaatti-instituutista laaja-alaisemmaksi toimijaksi, tarjoten laadukasta opetusta esimerkiksi kauppa-, talous-, sekä oikeustieteissä. MGIMO:lla opetetaan myös jatkuvasti 53:a eri elävää kieltä, mikä on Guinness World Recordsin mukaan maailmanennätys.
Yliopistossa on kuusi tiedekuntaa ja neljä erillistä laitosta: Kaksi presidenttiä, kahdeksan pääministeriä, kymmenen ulkoministeriä sekä 880 Venäjän suurlähettilästä on opiskellut instituutissa. Alumneihin kuuluu myös lukuisa joukko liike-elämän korkeatasoisia vaikuttajia. MGIMO:sta ovat valmistuneet muun muassa:MGIMO:n kunniatohtoreiksi on nimitetty muun muassa:
H’artsyzk
H'artsyzk (; ) on Itä-Ukrainan Donetskin alueella, noin 30 kilometriä aluekeskus Donetskin itäpuolella sijaitseva kaupunki ja kaupunkipiiri. Ukrainan tilastokeskuksen arvion mukaan H'artsyzkin kaupungissa oli vuoden 2013 alussa 59 315 ja koko H'artsyzkin kaupunkipiirissä 104 335 asukasta. Kaupunkipiiri pitää sisällään kaksi muutakin kaupunkia - "Zuhres" (18 553 as.) ja "Ilovaisk" (15 949 as.) - ja kahdeksan näitä pienempää kaupunkimaista taajamaa sekä joukko maaseutuasukkaita. Kaupungissa on rautatieasema.
Družkivka
Družkivka (; ) on Itä-Ukrainan Donetskin alueella, runsas 70 kilometriä aluekeskus Donetskin pohjoisluoteeseen sijaitseva kaupunki ja kaupunkipiiri. Ukrainan tilastokeskuksen arvion mukaan Družkivkan kaupungissa oli vuoden 2013 alussa 59 863 ja koko kaupunkipiirissä 69 714 asukasta. Kaupunkipiiriin kuului Družkivkan kaupungin ohella neljä kaupunkimaista taajamaa sekä maaseutuasukkaita. Kaupunki sijaitsee rautatien varrella.
I Met Her in Church
I Met Her in Church on yhdysvaltalaisen The Box Tops -yhtyeen singlejulkaisu vuoden 1968 albumilta "Nonstop" (Bell 6023).
Levymerkki on maLa ja kaupallinen tunnus 12,017. Kappaleiden luettelotunnukset ovat 8813 ja 8814. Jakelusta on huolehtinut Bell Records Inc., N.Y.C.
Tuottaja on Dan Penn. Levyetiketissä on myös merkintä AGP, An American Group Production. Jousisovitukset on tehnyt Mike Leech.
Musiikkikustantaja on Press Music Co., Inc. BMI.
Jatkojen aika (televisioelokuva)
Jatkojen aika on Matti Tapion televisio-ohjaus Juhani Peltosen vuonna 1969 julkaistusta ja Kuopion näytelmäkirjoituskilpailussa palkitusta näytelmästä. Teos kuvattiin pääosin Turussa ja Naantalissa kesällä 1970 ja ensiesitettiin Yle TV2 -kanavalla 4. huhtikuuta 1971.
"Jatkojen aika" sai valtionpalkinnon 1972..
Kaupungin kermaa kokoontuu tohtori Exexin kartanoon vuosittaisiin naamiaisiin. Jatkoille lähdetään Simo Hörsteen kesähuvilalle saareen, ja humalan vaihtuessa aamun krapulaan maailmantuska saa juhlijoissa vallan. Ohjaaja Matti Tapion mukaan teoksen sanoma on ”enemmän lähimmäiskeskeisyyttä itsekeskeisyyden sijasta”.
Baltian sotilaspiiri
Baltian sotilaspiiri () oli Neuvostoliiton asevoimien sotilaspiiri, joka perustettiin hieman ennen operaatio Barbarossaa ja uudelleen toisen maailmansodan jälkeen. Sotilaspiiri lakkasi olemasta Neuvostoliiton hajotessa ja Baltian maiden itsenäistyessä.
Sotilaspiiri perustettiin kansankomissariaatin puolustusneuvoston päätöksellä 11. heinäkuuta 1940 ja sen esikunta oli Riiassa. Perustaminen tapahtui neuvostomiehityksen jälkeen, mutta ennen Baltian maiden virallista liittämistä Neuvostoliittoon. Sotilaspiiri nimettiin 17. elokuuta Baltian erityissotilaspiiriksi.
Viron, Latvian ja Liettuan puolustusvoimien henkilöstö liitettiin puna-armeijan 22., 24. ja 29. alueellisiin kivääriarmeijakuntiin. Joukot olivat kuitenkin epäluotettavia ja ne antautuivat suurin joukoin kesäkuusta 1941 alkaen saksalaisille.
Vuonna 1941 sotilaspiiriin, joka oli nimetty sodan alettua Luoteenrintamaksi, kuuluivat 8., 11. ja 27. armeija sekä 5. maahanlaskuarmeijakunta ja lukuisia pienempiä osastoja ja yksiköitä.
Sotilaspiiri perustettiin uudelleen puna-armeijan yleisesikunnan määräyksestä 30. lokakuuta 1943, jolloin edelleen saksalaisten hallussa olevat alueet oli nimetty Viron, Latvian ja Liettuan sosialistisiksi tasavalloiksi. Esikunta oli Vyshniy Volochekissä. Tämä sotilaspiiri lakkautettiin 23. maaliskuuta 1944.
Sotilaspiiri perustettiin uudelleen sodan jälkeen 9. heinäkuuta 1945 Riiassa entisistä 1. Baltian rintaman joukoista. Siihen kuuluivat vain Latvian ja Liettuan sosialistiset tasavallat. Kaliningradin erityissotilaspiirin lakkauttamisen jälkeen 27. helmikuuta 1946 Kaliningradin alue liitettiin sotilaspiiriin ja kymmenen vuotta myöhemmin tammikuussa 1956 Viron sosialistisen neuvostotasavallan alue siirrettiin Leningradin sotilaspiiristä Baltian sotilaspiiriin.
Noin vuonna 1944 perustettiin sisäisten joukkojen esikunta, joka valvoi sisäasiainministeriön alaisia joukkoja kuten NKVD:n 14. rautatieturvallisuusdivisioonaa 1944-1951. Muita esikunnan alaisia joukkoja olivat 4., 5. ja 63. NKVD:n kivääridivisioonat.
Varsinaisia sotilaspiirin taistelujoukkoja olivat 11. kaartin armeija Kaliningradissa, kun 10. kaartin armeija oli lakkautettu vuonna 1950. 1950-luvulla armeijaan kuuluivat 1. panssaridivisioona ja kaikki alueen kaartin yhtymät (2. kivääriarmeijakunta, 16. Köningsbergin punalippuinen kivääriarmeijakunta (1. ja 26. kivääridivisioona sekä 29. motorisoitudivisioona) ja 36. Nemanin punalippuinen kivääriarmeijakunta (5. ja 16. kivääridivisioona sekä 30. motorisoitudivisioona).
Syyskuussa 1991 sotilapiiristä muodostettiin luoteiset joukot () ja sotilaspiiri nimettiin uudelleen 15. marraskuuta presidentin määräyksellä. Luoteiset joukot lakkautettiin 1. syyskuuta 1994 neuvostojoukkojen poistuessa Baltiasta. Viimeisenä lakkautettiin 31. elokuuta 1998 tutka-asema Skrunda-1 Latviassa. Kaliningradin alueen joukot siirrettiin osaksi 11. kaartin armeijaa, joka muutamaa vuotta myöhemmin maa- ja rannikkopuolustusjoukkoina liitettiin osaksi Itämeren laivastoa.
Sotilaspiirin joukkoihin kuuluivat 1980-luvun lopulla seuraavat:
Mummoni ja Mannerheim (televisiosarja)
Mummoni ja Mannerheim on MTV:n vuonna 1971 ensiesittämä kuusiosainen televisiosarja, joka perustuu Paavo Rintalan romaanitrilogiaan 1960-luvun alkupuolelta. Sen ovat käsikirjoittaneet Juha Vakkuri ja Pauli Virtanen, joka on myös ohjannut sarjan.
Sarja on julkaistu DVD:nä helmikuussa 2013.
Pääosien esittäjien lisäksi televisiosarjan eri osissa nähdään yhteensä lähes 80 suomalaisnäyttelijää.
Neuvostoliiton 27. armeija
Neuvostoliiton 27. armeija oli Neuvostoliiton puna-armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa.
Se perustettiin Baltian erityissotilaspiirissä toukokuussa 1941, jolloin sen komentajaksi määrättiin Nikolai Berzarin.
Saksan aloitettua 22. kesäkuuta 1941 operaatio Barbarossan armeijaan kuuluivat XXII ja XXIV kivääriarmeijakunnat, 16. ja 67. kivääridivisioonat, 3. erillinen kivääriprikaati, kaksi tykistörykmenttiä ja kaksi panssarintorjuntarykmenttiä. Se liitettiin sodan alussa Luoteen rintamaan suojaamaan Baltian aluetta. Kesäkuusta lokakuuhun armeijan joukot osallistuivat taisteluihin Väinäjoella, Holmissa ja Demyanskissa. Se osallistui myös Saksan pohjoisen armeijaryhmän pysäyttämiseen, kunnes se joulukuussa 1941 nimettiin 4. iskuarmeijaksi
Armeija perustettiin uudelleen Luoteen rintaman alaisuuteen toukokuussa 1942, jolloin siihen liitettiin viisi kivääridivisioonaa. Huhtikuussa 1943 se siirrettiin Stavkan reserviksi. Heinäkuusta alkaen se osallistui lukuisiin taisteluihin, kun se liitettiin ensin Arorintamaan ja sitten Voronežin rintamaan. Armeija osallistui Belgorodin-Harkovan operaatioon ja ]]Bukrinan sillanpää]]n taisteluihin. Lokakuussa se osallistui 1. Ukrainan rintaman mukana Kiovan taisteluun. Armeija osallistui vuosina 1944-1945 2. ja 3. Ukrainan rintamaan mukana Zhitomir-Berdichev, Korsun-Shevchenkovski, Uman-Botoșani, Jassy-Kishinev offensiiveihin, Debrecenin taisteluun ja Wienin valtaukseen.
Armeija lakkautettiin sodan päätyttyä vuonna 1946.
Doug Ingle
Douglas Lloyd ”Doug” Ingle (s. 9. syyskuuta 1946 Omaha, Nebraska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, joka muistetaan Iron Butterfly -yhtyeen perustajajäsenenä, urkuri-laulajana ja pääsäveltäjänä. Ingle sävelsi muun muassa yhtyeen suurimman hitin, samannimisellä albumilla vuonna 1968 julkaistun kappaleen ”In-A-Gadda-Da-Vida”. Hän oli mukana yhtyeessä sen hajoamiseen vuonna 1971 asti. Sen jälkeenkin hän on ollut silloin tällöin mukana yhtyeen uudelleenkokoontumisissa.
Saksan 21. jalkaväkidivisioona
Saksan 21. jalkaväkidivisioona () oli Saksa maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Wehrkreis I muodosti 1. lokakuuta 1934 Elbingissä divisioonan peitenimellä Kommandant von Elbing, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 21. jalkaväkidivisioonaksi. Divisioonan runkona oli Reichswehrin 1. divisioonan Preussin 3. jalkaväkirykmentti.
Divisioona asetettiin liikekannalle 21. elokuuta 1939 osana ensimmäistä liikekannallepanoryhmää. Se liitettiin pohjoisen armeijaryhmän 3. armeijan XXI armeijakuntaan, jonka mukana se hyökkäsi Itä-Preussista Puolaan. Lokakuussa divisioona oli armeijaryhmän reservinä Puolassa. Marraskuussa divisioona oli armeijaryhmä A:n 12. armeijan III armeikakunnassa Eifelin alueelle keskitettynä. Se hyökkäsi Luxemburgin kautta Ranskaan.
Divisioona siirrettiin Itä-Preussiin, josta se aloitti pohjoisen armeijaryhmän mukana etenemisen Neuvostoliittoon operaatio Barbarossassa 22. kesäkuuta 1941 edeten aina Leningradin alueelle. Se vetäytyi armeijaryhmän mukana Riikaan ja edelleen Itä-Preussiin loppu vuodesta 1944, jolloin se oli liitettynä 3. panssariarmeijaan. Divisioonan pääosa tuhoutui sodan lopulla Mamonovon motissa. Loppuosa kuljetettiin Veikselinhaffin yli Baltijskiin ja Sambian niemimaalle, missä yksikkö hajaantui taisteluissa puna-armeijaa vastaan.
Divisioonankomentajina olivat:
Eeva (televisiosarja)
Eeva on suomalainen komediasarja, joka esitettiin Mainos-TV:n ohjelmistossa tammikuusta joulukuuhun 1971. Sen käsikirjoitti Inke Tarkas, joka toimi myös sarjan toisena ohjaajana Aarne Tarkaksen ohella. Nimiroolia, yksinhuoltaja Eeva Kesästä esittää Marjatta Kallio ja tämän 16-vuotiasta tytärtä Terhi Panula.
Yhdysvaltalaisista sarjoista kuten The Lucy Show’sta vaikutteita ottanut "Eeva" oli yritys tehdä suomalaista tilannekomediaa. 1970-luvun alun ilmapiiri ei sen kepeyttä suosinut. Kriitikko Anna Kerttu Wiik kuvasi päähenkilöä ”tylsäksi”, ”kaakattajaksi” ja ”lähes sietämättömäksi otukseksi” ja ihmetteli, miten tällä voi olla niin järkevä tytär. Hän luonnehti muitakin sarjan hahmoja oudoiksi ja yliammutuiksi.
Marjatta Kallion ja Terhi Panulan ohella sarjassa näyttelevät muiden muassa Olavi Ahonen, Tiina Rinne, Leo Jokela, Pentti Irjala ja Pia Hattara. Yksittäisissä jaksoissa vierailee kymmeniä muitakin näyttelijöitä, kuten Uljas Kandolin, Brita Koivunen, Martti Tschokkinen ja Aarre Karén.
Jaksot ja esityspäivät
Suomen Romanifoorumi - Fintiko Romano Forum
Suomen Romanifoorumi - Fintiko Romano Forum (FRF) on suomalaisten romanijärjestöjen keskusliitto. Toiminnan tavoitteena on kehittää romanijärjestöjen osallistumisvalmiuksia, voimaantumista ja verkostoitumista. FRF osallistuu kansalliseen ja kansainväliseen ihmisoikeustyöhön ja yhdenvertaisuuden edistämiseen.
FRF toimii jäsenjärjestöjensä edustajana muun muassa erilaisissa kunta- ja valtionhallinnon työryhmissä ja neuvottelukunnissa. FRF tekee aloitteita, antaa lausuntoja ja osallistuu erilaisiin kuulemistilaisuuksiin lainsäädännön uudistamista koskevissa kysymyksissä ja Suomen ratifioimien kansainvälisten sopimusten täytäntöönpanoa koskevassa seurannassa.
Random
random ja urandom ovat Unixin kaltaisissa käyttöjärjestelmissä käytettäviä näennäissatunnaislukugeneraattoreita, joita voidaan käyttää lukemalla laitetiedostoja /dev/random sekä /dev/urandom.
Ohjelmat käyttävät käyttöjärjestelmän ytimen toiminnasta saatavaa satunnaisdataa. Näistä kahdesta urandom on nopeampi kuin random, sillä se ei jää odottamaan entropiapoolin tyhjetessä, vaan uudelleenkäyttää samaa dataa. Tämän vuoksi datan laatu ei ole samantasoista.
Lauri Kaukonen
Lauri Kaukonen (2. maaliskuuta 1902 Rantasalmi – 8. tammikuuta 1975 Helsinki) toimi Valion hallinnollisena johtajana, Valion johtoryhmän jäsenenä ja Pellervo-Seuran hallituksen jäsenenä. Kaukonen kehitti erityisesti meijerien liiketoimintaa ja toimi lukuisissa luottamus- ja työtehtävissä osuustoimintaliikkeen keskuudessa.
Suoritti ekonomin tutkinnon vuonna 1927. Kauppatieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1933. Kaukonen sai kauppatieteen maisterin arvon Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1950.
Toimi Viipurin kaupunginhallituksen kaupunginaktuaarina ja kansanhuoltolautakunnan jäsenenä talvisodan päättymiseen ja Viipurin kaupungin kohtalokkaaseen menetykseen asti. Evakkomatkan jälkeen hän toimi valtiovarainministeriön alaisuudessa olevan valtion lahjatavaratoimikunnan toimistopäällikkönä vuosina 1940-1941 sekä Uudenmaan läänin liikevaihtoverotoimiston apulaisjohtajana vuosina 1941-1946.
Valittiin vuonna 1946 Meijerien Keskinäisen Vakuutusyhtiön ja Meijeriväen Eläkekassan johtajaksi. Meijeriväen Eläkekassan johtajana hän uudisti merijeriammattiväen eläkejärjestelmän. Myöhemmin hän toimi molempien johtokunnan jäsenenä. Opettajana Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa 1940-1948. Valion hallinnolliseksi johtajaksi hän nousi vuonna 1956.
Kaukonen kehitti erityisesti meijerien kirjanpitoa, kustannuslaskentaa, hallintoa ja tilintarkastusta. Päivälehdissä, aikakausi- ja kongressijulkaisuissa on ollut hänen kirjoituksiaan kansantaloudesta, liikelaskennasta ja taloushistoriasta. Päätoimien ohella Kaukonen toimi KHT-tilintarkastajana ja luennoitsijana Rauman merenkulkuopistossa, Terijoen kansalaisopistossa ja Viipurin työväenopistossa. Hän perusti Pellervo-Seuran liiketaloudellisen kerhon ja toimi kerhon ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän toimi Pakastamo Oy:n puheenjohtajana ja Kauppatieteellisen Yhdistyksen johtokunnan jäsenenä.
Kaukoselle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan ritarimerkki vuonna 1962. Kaukonen sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1967.
Saksan 5. vuoristodivisioona
Saksan 5. vuoristodivisioona () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Divisioona perustettiin lokakuussa 1940 Tirolissa Itävallassa. Divisioonan rungoksi siirrettiin 1. vuoristodivisioonan kolmas ylimääräinen rykmentti vuoristojääkärirykmentti 100. Divisioonan toinen rykmentti tuli motorisoiduksi divisioonaksi muutettavasta 10. jalkaväkidivisioonasta, joka luovutti jalkaväkirykmentti 85:n. Divisioonan muiden yksiköiden rungot tulivat myös mainituista divisioonista.
Divisioonan ensimmäinen sotatoimi oli Balkanin sotaretki 1941, jolloin se osallistui operaatioihin Marita ja Merkur eli Kreikan ja Kreetan valtaukseen. Divisioona palasi marraskuussa Saksaan täydennettäväksi ja huhtikuussa 1942 se siirrettiin itärintamalle.
Divisioona liitettiin pohjoiseen armeijaryhmään Olhavan alueelle. Marraskuussa 1943 se siirrettiin edelleen Italiaan, missä se oli joulukuussa Gustav-linjalla lähellä Monte Cassinoa. Divisioona antautui Yhdysvaltain joukoille toukokuussa 1945 Torinon lähistöllä.
Divisioonankomentajina olivat:
Circuit International Automobile Moulay El Hassan
Circuit International Automobile Moulay El Hassan (myös Marrakech Street Circuit) on osittainen katurata Marrakechissa Marokossa.
Radalla on ajettu vuosittain WTCC:n Marokon osakilpailu, poikkeuksena vuosi 2011 jolloin kilpailu peruttiin talousongelmien takia. Formula E:n Marokon osakilpailu ajettiin radalla vuonna 2016. Auto GP -sarjan osakilpailu ajettiin radalla vuosina 2012–2014. Sarjan osakilpailu oli kalenterissa myös kaudella 2015 mutta kilpailu peruttiin ennen kauden alkua.
Vuodeksi 2016 Hermann Tilke suunnitteli uuden rataprofiilin joka on lyhyempi, sekä se sisältää monipuolisempia mutkia ja pysyvän moottorirataosuuden.
Saksan 6. vuoristodivisioona
Saksan 6. vuoristodivisioona () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa. Pääosan sodasta se toimi osana Saksan 20. vuoristoarmeijaa.
Wehrkreis V perusti divisioonan 1. kesäkuuta 1940 Heubergin koulutuskeskuksessa. Sen runkona olivat vuoristojääkärirykmentit 141 ja 143.
Se siirrettiin 13. kesäkuuta länsirintamalle ja divisioona oli Ranskan antauduttua miehitysjoukkona. Joulukuussa se osallistui Kreikan valtaukseen operaatio Maritaan ja syyskuussa 1941 divisioona siirrettiin Pohjois-Suomeen. Heinäkuussa 1942 se liitettiin 20. vuoristoarmeijaan, jonka mukana se vetäytyi Norjaan loppuvuodesta 1944.
Divisioona antautui briteille sodan loputtua vuonna 1945.
Divisioonankomentajina olivat:
Okovin metsä
Okovin metsä on suuri metsäalue, joka keskiajalla peitti koko Valdain ylängön. Myöhemmin se nimettiin Volokovin, Volkonin tai Volginin metsäksi.
”Nestorin kronikka” mainitsee metsän olleen ikään kuin muinais-Venäjän maantieteellinen keskus: 
Nestorin kronikan mukaan varjagien reitti kulki koko Euroopan ympäri, ja kronikassa mainitaan keskiajan kaksi tärkeintä kaupunkia: Rooma ja Tsargrad (Konstantinopoli). Kronikassa mainitaan myös toisen pohjoinen reitti Itämereltä Väinäjoelle (tai päinvastoin "Väinäjokea pitkin varjagien maahan") ja sitten vetotaivalta pitkin Dneprjoen latvoille sekä Dnepriä pitkin Mustallemerelle.
Hyvien vetotaipaleiden ansiosta Okovin metsä oli useiden kauppareittien risteyspaikka: muinaisen Väinäjoki–Volga-reitin sekä myöhemmän Viikinkien idäntien Konstantinopoliin.
Muinaisen Okovin metsän parhaiten jäljelle jääneestä osasta tehtiin vuonna 1931 Keski-Venäjän metsänsuojelualue. Alue sijaitsee Tverin alueen länsiosissa. Okovin metsä sijaitsee Tverin alueella ja Smolenskin alueella. Se on Valdain ylängön eteläinen osa, Volgan latvoilta etelään. Metsässä on myös eri jokien alkupää: Zhkupa, Mezha (Väinäjoen alkupää), Tudovka, Obsha, Osuga sekä Dnepr.
Marco Mattiacci
Marco Mattiacci (s. 8. joulukuuta 1970 Rooma, Italia) on italialainen autourheiluvaikuttaja. Mattiacci toimi Formula 1-talli Scuderia Ferrarin tallipäällikkönä huhtikuusta 2014 saman vuoden marraskuuhun. Hän peri toimen 14. huhtikuuta 2014 Ferrarin eronneelta tallipäälliköltä Stefano Domenicalilta. Roomassa syntynyt Mattiacci toimi vuodesta 1989 vuoteen 1999 Jaguarin tehtaalla Iso-Britanniassa. Ferrarilla hän on työskennellyt vuodesta 1999, pääosin merkin Amerikan-tehtaiden johtajana. Marraskuussa 2014 Ferrarin osalta huonosti sujuneen kauden 2014 jälkeen Maurizio Arrivabene korvasi Mattiaccin Ferrarin tallipäällikkönä.
Saksan 7. vuoristodivisioona
Saksan 7. vuoristodivisioona () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa. Pääosan sodasta se toimi osana Saksan 20. vuoristoarmeijaa.
Wehrkreis XIII perusti divisioonan 15. marraskuuta 1941 Grafenwöhrin koulutuskeskuksessa. Se muodostettiin uudelleen nimeämällä 99. kevyt jalkaväkidivisioona, joka oli taistellut itärintamalla, kunnes se vedettiin Saksaan lokakuussa.
Vuonna 1942 divisioona siirrettiin Suomeen, missä se oli Norjaan vetäytymiseensä saakka. Se antautui Norjassa toukokuussa 1945.
Divisioonankomentajina olivat:
Jalkapallo (urheiluväline)
Jalkapallo on maailman suosituimmassa urheilulajissa jalkapallossa käytettävä yleensä nahasta tai muovista valmistettava pallo. Tunnetuin jalkapallo on mustavalkoinen Select Sportin 1960-luvun alussa valmistama pallo, jonka kuviointi muodostuu 20:stä valkoisesta säännöllisestä kuusikulmiosta ja 12:sta mustasta säännöllisestä viisikulmiosta. Se tuli tunnetuksi vuoden 1970 maailmanmestaruuskilpailujen myötä nimellä Adidas Telstar ja sitä on virheellisesti väitetty teoreetikko Buckminster Fullerin suunnittelemaksi. Kyseessä on pallon muotoiseksi pyöristetty versio geometrisesta kappaleesta, joka tunnetaan nimellä typistetty ikosaedri. Jalkapalloja on eri kokoisia. Niistä tunnetuimmat ovat lasten peleissä käytettävä 3-koon pallo, nuorten peleissä käytettävä 4-koon pallo sekä aikuisten peleissä käytettävä 5-koon pallo. Viitoskoon palloa käytetään myös jalkapallon MM-kisoissa. Lisäksi on olemassa pienempiä palloja, joita käytetään vain lähinnä tekniikkapalloina.
Suzuki-kytkentä
Suzuki-kytkentä (myös Suzuki-reaktio tai Suzuki–Miyaura-reaktio) on organobooriyhdisteen ja alkyyli -tai aryylihalogenidin välinen kytkentäreaktio, jota katalysoivat palladiumin yhdisteet. Suzuki-kytkentä on hyvin yleinen tapa syntetisoida aromaattisia tai konjugoituneita kaksoissidoksia sisältäviä yhdisteitä. Reaktio on nimetty japanilaisen kemistin Akira Suzukin mukaan. Suzuki julkaisi reaktion ensimmäistä kertaa vuonna 1979.
Suzuki-kytkennässä toinen reagoiva lähtöaine on alkyyli- tai aryyliorganobooriyhdiste. Käytetyimmät reagenssit reaktiossa ovat boronihappoja (RB(OH)), mutta myös organoboraaneja, joita valmistetaan hydroboorauksella ja boronihappojen estereitä trialkyyli- tai triaryyliboronaatteja voidaan käyttää.
Toisena reagoivana yhdisteenä on tyypillisesti alkyyli-, alkenyyli- tai aryylihalogenidi. Käytetyimpiä ovat bromidit ja jodidit, mutta myös orgaanisia triflaatteja ja fosforihappojohdannaisia voidaan käyttää. Katalyyttinä Suzuki-kytkennöissä käytetään tavanomaisesti palladiumkomplekseja, mutta myös kuparikomplekseja on tutkittu. Käytettäessä kiraalisia ligandeja voidaan Suzuki-kytkentä suorittaa asymmetrisesti.
Suzuki-kytkennän etu on se, että reagoivissa yhdisteissä voi olla useita funktionaalisia ryhmiä, jotka eivät reagoi. Yhteensopivia ryhmiä ovat muun muassa alkoholi-, nitriili-, amino-, nitro- ja karbonyyliryhmiä.
Suzuki-kytkentä muistuttaa reaktiomekanismiltaan useita muita kytkentäreaktioita, kuten Stille-kytkentää. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa katalyytti, jossa palladium on hapetusluvulla 0, reagoi alkyyli- tai aryylihalogenidin kanssa hapettavalla additiolla muodostaen alkyylipalladiumyhdisteen, jossa palladiumin hapetusluku on + II. Emäs reagoi organobooriyhdisteen, kuten boronihapon, kanssa muodostaen negatiivisesti varautuneen boronaatin, joka reagoi palladiumkompleksin kanssa transmetallaatiolla. Transmetalloinnissa alkyyliryhmä siirtyy organobooriyhdisteeltä palladiumkompleksille. Viimeinen vaihe on pelkistävä eliminaatio, jossa palladiumkompleksiin kiinnittyneet halogenidilta ja organobooriyhdisteeltä peräisin olevat alkyyliryhmät yhdistyvät ja palladium pelkistyy hapetusluvulta +II hapetusluvulle 0.
Marco Höger
Marco Höger (s. 16. syyskuuta 1989) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa FC Schalke 04:ää. Bayer Leverkusenista juniorina poispotkittu Höger aloitti ammattilaisuransa vuonna 2008 Alemannia Aachenin kakkosjoukkueen riveissä. Hän nousi ykkösjoukkueeseen vuonna 2009, josta matka jatkui vuonna 2011 Bundesliigaan ja Schalkeen. Schalken paidassa Höger on voittanut DFL-Supercupin vuonna 2011. Hän kuuluu nykyisin seuran avainpelaajiin.
Saksan 8. vuoristodivisioona
Saksan 8. vuoristodivisioona () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Divisioona perustaminen aloitettiin maaliskuussa 1944 Lapissa, jolloin sen runkona oli Vuoristojääkärirykmentti 139. Divisioona nimettiin pian uudelleen komentajansa eversti Mathias Kräutlerin mukaan ryhmä Kräutleriksi ja edelleen erillisdivisioona 140:ksi 7. syyskuuta, jolloin siihen kuuluivat erillisdivisioonan esikunta, vuoristojääkärirykmentti 139, jääkäripataljoona 3, tykistörykmentti 139 sekä pioneeri ja viestikomppaniat. Divisioona vetäytyi muun armeijan mukana Norjaan, jossa se antautui sodan lopulla briteille.
Toisen yhtymän historia alkaa Münchenistä VII täydennysalueesta (), joka asetettiin liikekannalle 26. elokuuta 1939. Siitä muodostettiin 9. marraskuuta Divisioona Nr 157 ja se nimettiin 12. joulukuuta 1942 edelleen 157. täydennysdivisioonaksi. Seuraavana keväänä divisioonaan kuuluivat täydennysrykmentit 7 ja 157, vuoristotäydennysrykmentti 1, tykistötäydennysrykmentti 7, täydennystulenjohtopatteristo 7, täydennyspanssarintorjuntapataljoona 7, täydennyspioneeripataljoona 7, täydennysmoottoripataljoonat 7 ja 27, täydennyskuljettajapataljoonat 7 ja 27 sekä täydennysrakentajapataljoona 7.
Divisioonasta muodostettiin 1. lokakuuta 1942 157. reservidivisioonaksi, jolloin siihen kuului reservikrenatöörirykmentit 7 ja 157, reservivuoristorykmentti 1, reservitykistörykmentti 7 ja reservipioneeripataljoona 7. Se oli sijoitettu Besanconiin Ranskaan varuskuntajoukoksi. Sen vahvuus oli 1. syyskuuta 1943 lähes 12000 sotilasta. Italian antauduttua divisioona siirrettiin Grenobleen, jossa se nimettiin 1. syyskuuta 1944 157. vuoristodivisioonaksi ja edelleen helmikuussa 1945 8. vuoristodivisioonaksi. Divisioona täydennettiin Mittenwaldissa Baijerissa, jonka jälkeen se siirrettiin Westfaleniin ja edelleen Ranskaan Besanconiin. Divisioona lähetettiin Italian antauduttua Grenobleen lähelle Italian rajaa, jolloin se liitettiin osasto von Zangeniin (myöhemmin Ligurian armeija) taistelemaan Pohjois-Italian partisaaneja vastaan.
Divisioona ei koskaan saavuttanut määrävahvuutta. Se nimettiin 1. syyskuuta 1944 157. reservivuoristodivisioonaksi ja edelleen helmikuussa 1945 8. vuoristodivisioonaksi, jolloin se samalla siirrettiin ensimmäistä kertaa etulinjaan taistelemaan Rovereto-Trenton alueen Yhdysvaltain joukkoja vastaan. Divisioona osallistui Po-joen laakson taisteluihin Italian toisen maailmansodan viimeisiin sotatoimiin. Divisioonan vahvuus oli noin 3000 miestä, mutta se oli kuitenkin Saksan 10. armeijan suurin yhtymä. Divisioona antautui huhtikuun lopulla Yhdysvaltain joukoille.
Divisioonankomentajana oli kenraaliluutnantti Paul Schricker syyskuusta 1944 aina antautumiseen saakka.
Vaihejohdin
Vaihejohdin eli L-johdin (engl. "Load") on sähköasennuksissa käytetty johdin, jota pitkin virta pääsee kuormalle. Yksivaiheisissa kytkennöissä vaihejohtimen värinä käytetään ruskeaa, kun taas kolmivaiheisissa kytkennöissä vaihejohtimien värit ovat ruskea (L1), musta (L2) ja harmaa (L3). Vaihejohdin on aina jännitteinen ja suojattava kosketukselta.
Suojajohdin
Rajakallion hyppyrimäet
Rajakallion hyppyrimäet on neljän hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Ummeljoella Kouvolassa, entisen Anjalankosken kaupungin ja sitä aiemman Anjalan kunnan alueella. Hyppyrimäissä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 42,0 metriä on hypännyt Pyry Ruikka.
Mäkiennätyksen 22,0 metriä on hypännyt Roope Pulkki.
Palomäen mäkikeskus
Palomäen mäkikeskus on viiden hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Kouvolassa.
Hyppyrimäen torni on betonirakenteinen.
Mäkiennätyksen 79,0 metriä on hypännyt Juho Ojala.
Naisten mäkiennätyksen 51,5 metriä on hypännyt Susanna Forsström.
Hyppyrimäen torni on liimapuupalkkirakenteinen.
Mäkiennätyksen 62,0 metriä on hypännyt Pyry Ruikka.
Naisten mäkiennätyksen 52,5 metriä ovat hypänneet Tanja Kaverinen ja Noora Heikkinen.
Hyppyrimäen alastulorinteessä on muovitus.
Mäkiennätyksen 24,5 metriä ovat hypänneet Markus Virrantalo ja Perttu Reponen.
Naisten mäkiennätyksen 20,0 metriä ovat hypänneet Emilia Sorvisto ja Julia Tervahartiala.
Hyppyrimäen alastulorinteessä on muovitus.
Mäkiennätyksen 11,5 metriä on hypännyt Kasperi Valto 15.12.2012 Kinkkukilpailussa kaksi kertaa. Naisten mäkiennätyksen 10,5 metriä ovat hypänneet Julia Tervahartiala 4.2.2012 Etelä-Suomen alue-cupissa ja Elli Seppänen 18.1.2015 Lidl Cupissa.
Hyppyrimäki on luonnonmäki.
Rotorua
Rotorua (/ˌroʊtəˈruːə/, maoriksi "Te Rotorua-nui-a-Kahumatamomoe") on kaupunki Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee Lake Rotorua nimisen järven etelärannalla Pohjoissaarella 230 kilometriä Aucklandista kaakkoon. Kaupungin pinta-ala 2 614,9 on km², josta kuitenkin vain pieni osa on kaupunkialuetta. Kaupungissa asuu 69 200 asukasta, joista varsinaisella kaupunkialueella asuu 56 800 asukasta. Rotorua on suosittu matkailukohde, koska sen läheisyydessä on geysereitä ym. geotermistä toimintaa.
Panaman kanavavyöhyke
Panaman kanavavyöhyke (, ) oli Panaman alueella sijainnut pinta-alaltaan 1 430 km² laajuinen Yhdysvaltain territorio, joka käsitti Panaman kanavan ja sitä ympäröivän viiden mailin (noin 8 km) levyisen alueen, pois lukien Panamán ja Colónin kaupungit, jotka muuten olisivat päätyneet osaksi kanavavyöhykettä. Kanavavyöhyke perustettiin 1903 ja se lakkasi olemasta 1979, jolloin alue siirtyi Panaman hallintaan.
Kanavavyöhykkeen pääkaupunkina toimi Balboa.
Muun muassa ilmailu-insinööri Edward A. Murphy ja republikaanipoliitikko John McCain ovat syntyneet Panaman kanavavyöhykkeellä.
Roy Rappaport
Roy A. Rappaport (25. maaliskuuta 1926 – 9. lokakuuta 1997) oli yhdysvaltalainen antropo­logi, joka tutki erityisesti rituaalia ja kulttuurin toimimista osana ekosysteemiä.
Roy Rappaport valmistui antropologian koulutusohjelmasta Columbian yliopistosta vuonna 1966 ja työskenteli sen jälkeen kuolemaansa saakka Michiganin yliopistossa. Hänen tunnetuin teoksensa ja samalla yksi merkittävimmistä teoksista ekologisen antropologian kentällä on "Pigs for the Ancestors" (1967), jossa tutkitaan Papua-Uuden-Guinean tsembagaheimon rituaalista käyttäytymistä suhteessa ympäristöön ja ekosysteemin toimintaan.
Myös Rappaportin muut julkaisut ja artikkelit perustuvat tsembagaheimon parissa tehtyihin kenttätöihin, joiden aikana hän sovelsi osallistuvan havainnoinnin lisäksi myös luonnontieteellisiä tiedonkeruumenetelmiä ja teki tarkkoja tilastoja. Ensimmäiset kenttätyöt hän teki alueella vuosina 1962–1963 ja palasi parikymmentä vuotta myöhemmin heimon pariin tekemään täydentäviä havaintoja ja tutkimaan kulttuurin muutosta. Rappaport kuoli keuhkosyöpään vuonna 1997.
Pigs for the Ancestors
Pigs for the Ancestors on amerikkalaisen kulttuuriantropologi Roy Rappaportin kirjoittama kirja, jossa tarkastellaan Tsembaga -heimon rituaalista toimintaa kulttuuriekologisesta näkökulmasta käsin.
Tsembaga on Australian puoleisen Papua-Uusi-Guinean alueella elävä tutkimuksen tekoaikaan n. 200-henkinen heimo. Heimon kontaktit länsimaalaisiin ennen tutkimusta olivat vähäisiä. Tsembagat ovat metsästäjä-keräilijöitä, jotka myös viljelevät viljaa, hedelmiä ja juureksia puutarhoissa ja kasvattavat sikoja.
Tsembagojen Kaiko -rituaali on noin 5-20 vuoden välein toimeenpantava rituaali, jossa uhrataan hengille valtaosa kasvatetusta sikapopulaatiosta. Kaiko kestää vuoden, ja siihen liittyy paljon monimutkaisia rituaaleja, juhlimista ja tabujen poistamisia, joiden aikana siat uhrataan ja liha jaetaan yhteisön kesken.
Rappaportin keskeinen tavoite on näyttää kuinka Kaiko toimii tasapainottavana ilmiönä Tsembaga-territorion, sikojen määrän ja ympäristön kantokyvyn välillä. Keskeisintä tutkimukselle on sikojen määrän lisääntymisen, rajallisen alueen ja ”sosiaalisen stressin” muodostama informaatiosysteemi, joka kanavoituu sosiaalisiin, kulttuurisiin ja uskonnollisiin käytäntöihin. Rappaport ei tutkinut miksi tai miten asiat ovat syntyneet, vaan häntä kiinnosti eri osa-alueiden toiminta suhteessa kokonaisuuteen eli systeemiin, jonka eri tasot ovat itse itseään sääteleviä.
Rappaportin mukaan Kaiko -rituaalin tarkoitus on säilyttää ihmisten, sikojen ja puutarhojen kasvumahdollisuus ja lisätä vaurautta tulevaisuudessa. Rituaali suoritetaan, kun populaation ja ympäristön suhde sitä vaatii ja ympäristön kantokyvyn rajat lähenevät. Rappaport löysi rituaalista monenlaisia ympäristön kantokykyä ylläpitäviä funktioita, kuten ihmisten ja sikojen lukumäärän säätely, maaperän kunnon pysyminen hyvänä, ihmisten sosiaalisen kanssakäymisen lisääminen ja yhteisöllisyyden vahvistaminen, heimoille elintärkeän vaihdon mahdollistaminen, avioliittojen solmiminen ja sikojen ruokaa kasvattavien naisten stressin vähentäminen.
Linn
Linn on naisen etunimi. Nimi on toden­näköisesti syntynyt lyhentymänä nimestä Lina tai sen kanta­nimestä Karolina.
Suomessa nimi Linn on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu huhtikuuhun 2018 mennessä hieman alle 670. Ennen vuotta 1940 nimeä ei ollut annettu kenellekään. Vuodesta 2000 lähtien Linnin nimipäivä on ollut suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 15. huhtikuuta, joka on myös Lindan nimipäivä.
Belinda
Belina on naisen etunimi. Nimi on alkujaan tullut tunnetuiksi oopperoista ja romaaneista, ja se on mahdollisesti muodostettu joko italian kielen sanasta "belina", joka merkitsee leikkikalua, tai muinais­saksalaisesta nimestä "Betlindis".
Suomessa nimi Belinda on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2009 loppuun mennessä 275 henkilölle. Vuodesta 2015 lähtien Belindan nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 15. huhtikuuta.
Isaac Butt
Isaac Butt (6. syyskuuta 1813 Glenfin, Donegalin kreivikunta – 5. toukokuuta 1879 lähellä Dundrumia, Dublinin kreivikunta) oli irlantilainen poliitikko, joka perusti Irlannille itsehallintoa ajaneen niin sanotun home rule -liikkeen ja toimi sen johdossa 1870-luvulla.
Butt toimi kansantaloustieteen professorina Trinity Collegessa vuosina 1836–1841 sekä asianajajana Irlannissa ja Englannissa. Politiikkaan hän osallistui aluksi konservatiivien riveissä ja häntä pidettiin Daniel O’Connellin vastustajana. Vuonna 1848 hän kuitenkin puolusti oikeudessa Nuori Irlanti -liikkeen johtajia, joita syytettiin valtiopetoksesta heidän johdettuaan epäonnistunutta kapinaa. Butt oli vuosina 1852–1865 Ison-Britannian parlamentin jäsen. Palattuaan välillä takaisin asianajajan ammattiinsa hän johti vuosina 1865–1869 vangittujen feeniläisjohtajien puolustusta oikeudessa. Mielipiteiltään konservatiivisena Butt ei tosin itse kannattanut feeniläisten vallankumousaatetta. Hän tuli kuitenkin siihen tulokseen, että välttämättömien yhteiskunnallisten uudistusten kuten maareformin toteuttaminen Irlannissa ei onnistuisi ilman itsehallintoa. Todisteena tästä hän piti Ison-Britannian hallituksen epäonnistumista Irlannin 1840-luvun nälänhädän lievittämisessä.
Butt ehdotti toukokuussa 1870, että Irlannille perustettaisiin oma parlamentti, joka olisi Ison-Britannian parlamentin alainen. Myöhemmin samana vuonna hän perusti Home Government Association -nimisen järjestön, joka myöhemmin muuttui Home Rule League -nimiseksi puolueeksi. Butt toimi sen puheenjohtajana 1873–1878. Itsehallintoa tarkoittanut termi ”home rule” ei välttämättä ollut hänen keksimänsä, mutta juuri hän teki siitä tehokkaan poliittisen iskulauseen. Butt valittiin takaisin parlamenttiin vuonna 1871 ja hän alkoi johtaa sieltä käsin kamppailua home rulen toteuttamiseksi. Vuoden 1874 vaaleissa Home Rule League sai parlamenttiin noin 60 edustajaa eli yli puolet Irlannille varatuista paikoista. Irlannin eri natiolistiryhmät eivät aluksi innokkaasti tukeneet Buttin liikettä, mutta eivät myöskään toimineet sitä vastaan. Yksikään Englannin puolueista ei sen sijaan antanut tässä vaiheessa tukea Buttin vaatimuksille ja vähitellen osa hänen kannattajistaan alkoi pitää hänen politiikkaansa tehottomana. Butt alkoi menettää vaikutusvaltaansa, kun hänen kilpailijakseen nousi vuonna 1875 parlamenttiin valittu nuori Charles Stewart Parnell, joka kannatti jarrutustaktiikkaa parlamentissa Irlannin itsehallintovaatimusten edistämiseksi. Butt yritti pysäyttää Parnellin, mutta epäonnistui ja joutui vuonna 1878 luopumaan puolueensa johdosta. Parnellista tuli home rule -liikkeen kiistaton johtaja Buttin kuoltua seuraavana vuonna.
Forkkaus
Ohjelmistokehityksessä forkkaus on termi, jolla viitataan siihen, kun ohjelmistosta tehdään kopio, jota aletaan kehittää itsenäisenä projektina. Forkkaus voi johtua kehittäjäyhteisön ajautumisesta erimielisyyksiin tai tarpeesta luoda ohjelmistosta toisenlainen versio toista käyttötarkoitusta tai toista käyttäjäryhmää varten.
Forkkaus on yleistä avoimen lähdekoodin projekteissa, sillä niistä saa kuka tahansa laillisesti julkaista muunneltuja versioita.
Itä-Suomen yliopiston terveystieteiden tiedekunta
Terveystieteiden tiedekunta on yksi Itä-Suomen yliopiston neljästä tiedekunnasta. Sen toiminta on keskittynyt yliopiston Kuopion kampukselle Kuopion Savilahden alueella. Toiminta pohjautuu vuonna 1972 käynnistettyyn Kuopion yliopiston Lääketieteelliseen tiedekuntaan ja sitä seuranneisiin muihin terveystieteisiin kuuluviin yksiköihin.
Itä-Suomen yliopiston Terveystieteellinen tiedekunta pitää sisällään seuraavat viisi yliopistollista laitosta: A. I. Virtanen -instituutti, Farmasian laitos, Hoitotieteen laitos, Lääketieteen laitos ja Koe-eläinkeskus. Lisäksi tiedekunnan toimintaan liittyy hallintopalveluja tarjoava yksikkö. Tiedekunta koordinoi myös tutkimuskeskus Biocenter Kuopion toimintaa.
Itä-Suomen yliopiston Terveystieteellinen tiedekunta on pärjännyt hyvin kansainvälisissä yliopistovertailuissa. Lääketieteen ja farmasian alalla se sijoittui esimerkiksi vuoden 2013 Shanghain yliopistorankingissa sijaluokkaan 101-150. Tämä oli toiseksi korkein sijoitus suomalaisyliopistoista perinteikkäämmän Helsingin yliopiston jälkeen.
Kyynärö
Kyynärö on kylä Pälkäneen kunnassa, joka kuuluu Tampereen seutukuntaan Pirkanmaan maakunnassa. Ennen vuoden 2007 Pälkäneen ja Luopioisten kuntaliitosta Kyynärö kuului Luopioisten kuntaan.
Kyynärö on Rautajärvi–Auttoinen-yhdystien numero 3200 varrella. Länteen päin Rautajärvelle on matkaa viisi kilometriä, kaakkoon Padasjoen Auttoisille 20 kilometriä. Kyynäröltä haarautuu yhdystie 3201 Padankosken ja Kuohijoen kautta Hämeenlinnan (aikaisemmin Hauhon) Sappeeseen sekä yhdystie 3202 Ämmätsän ja Kasiniemen kautta Kuhmoisten Korkeeseen. Tampereelle matkaa kertyy 70 kilometriä. Sama 70 kilometriä on matkaa Hämeenlinnaan. Lahteen matka on Auttoisten kautta 80 kilometriä.
Pälkäneen kunnan kehityskuvassa ja siihen liittyvässä kyläprofiloinnissa Kyynärö yhdessä Ämmätsän ja Vahdermetsän kanssa on merkitty pienkylä- ja maaseutuasumisen alueeksi. Alueella ei ole asemakaavaa. Asukkaita alueella on noin sata. Kyynäröjärven ja Ämmätsänjärven ympärillä on kesäasutusta. Alueella on Natura-kohde Kurkisuo.
Poikkiviiva
Poikkiviiva on tarketta muistuttava lisuke eräissä latinalaiseen tai kyrilliseen kirjaimistoon kuuluvissa lisäkirjaimissa. Se voi olla vino, kuten puolan kirjaimessa Ł/ł ja tanskan kirjaimessa Ø/ø (ns. tanskalainen ö), tai vaakasuora, kuten saamelaiskielten kirjaimissa Đ/đ, Ǥ/ǥ ja Ŧ/ŧ.
Poikkiviivaa ei teknisessä mielessä pidetä varsinaisena tarkkeena, sillä Unicode-merkistössä poikkiviivallisia kirjaimia ei ole muodollisesti määritelty koostemerkeiksi, jotka olisivat hajotettavissa kantamerkiksi ja yhdistyväksi tarkkeeksi. Tämä taas johtuu pitkälti siitä, että poikkiviiva ei näytä erilliseltä tarkkeelta ja sen pituus ja asento suhteessa kantamerkkiin vaihtelevat enemmän kuin tarkkeilla yleensä. Laajennettu suomalainen näppäimistö sisältää kuitenkin poikkiviivallisten kirjainten tuottamiseksi erityisen lisäystoiminnon, joka toimii tarkenäppäimen tavoin. Oikeastaan tarkenäppäimiä on kaksi, sillä ensisijaiseksi vaihtoehdoksi ajateltu, näppäimistön vasemmassa yläkulmassa sijaitseva pykälämerkin näppäin puuttuu joistain laitteista, mutta sen sijasta voidaan yhtä hyvin käyttää L-kirjaimen näppäintä. L-näppäin on valittu siksi, että poikkiviivan yleisin käyttötarkoitus suomenkielisissä teksteissä on puolan Ł/ł (varsinkin, kun tanskalaiselle ö:lle on asettelussa oma näppäily). Poikkiviivallisen kirjaimen voi siis kirjoittaa painamalla ensin joko §-näppäintä tai L-näppäintä yhdessä AltGr-näppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantakirjaimen näppäintä:
Javier Aquino
Javier Aquino (s. 11. helmikuuta 1990) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera División de Méxicoissa pelaavaa Tigres de la UANL:ia. Hän on edustanut urallaan myös Cruz Azulia, Villarreal CF:tä sekä Rayo Vallecanoa. Hän kuuluu Meksikon jalkapallomaajoukkueeseen. Aquino voitti jalkapallon olympiakultaa Lontoossa 2012.
Aquino aloitti ammattilaisuransa vuonna 2010 meksikolaisessa Cruz Azulissa. Tammikuussa 2013 hän siirtyi Segunda Divisiónissa palanneeseen Villarreal CF:ään. Villarreal-debyyttinsä hän teki tammikuussa 2013 Hércules CF:ää vastaan. Elokuussa 2014 Aquino siirtyi lainalle madridilaiseen Rayo Vallecanoon. Hän pelasi Rayossa 24 ottelua. Kauden päätteeksi Tigres de la UANL osti Aquinon 3,43 miljoonan punnan siirtosummalla.
Alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa pelannut Aquino teki maajoukkuedebyyttinsä heinäkuussa 2011 Chileä vastaan Copa Américassa, jossa hän pelasi Meksikon kaikki ottelut. Vuonna 2012 Aquino oli voittamassa Meksikolle sen jalkapallohistorian ensimmäisen kansainvälisen turnauksen voiton, kun se voitti olympiakultaa Lontoossa. Hän kuului myös Meksikon jalkapallomaajoukkueeseen Maanosaliittojen cupissa 2013 sekä Copa Américassa 2015.
Laina Vehanen
Laina Linda Vehanen (13. elokuuta 1893 Taivassalo – 20. tammikuuta 1989 Turku) oli suomalainen agronomi ja karjanhoidon lehtori, joka sai ylilehtorin arvonimen.
Laina Vehasen vanhemmat olivat tilallinen Emil Felix Vehanen ja Alma Johanna Ahlgren. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1914 ja valmistui agronomiksi 1919. Vehanen toimi Pohjois-Karjalan tietopuolisen karjanhoitokoulun opettajana 1919–1920, Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran karjanhoidon konsulenttina 1920–1926, Hämeen läänin maanviljelysseuran karjatalouden konsulenttina 1926–1928 ja Järvenpään Maatalousnormaalikoulun kotieläinhoidon lehtorina 1929-1956. Vehanen oli suosittu esiintyjä karjatalouden edistäjänä virkatyönsä ohella ja vielä eläkepäivinään. Hän esiintyi myös radiossa ja julkaisi runsaasti käytännönläheisiä kirjoituksia. Hänen laatimastaan oppaasta "Karjaväen kirja" otettiin peräti seitsemän painosta vuosina 1943-1953 ja teosta painettiin yhteensä noin 70 000 kappaletta. Vehanen oli mukana perustamassa Kotieläinhoitajien liittoa 1930-luvun lopussa ja toimi sen liittohallituksessa 1939-1951, samoin kuin osallistui Karjatalousväen huolto- ja lomaliiton toimintaan nauttien itsekin usein sen lomakodista Aulangon Heikkilässä. Agronomien Yhdistyksen eli Agronomiliiton aktiivina hän oli sen johtokunnan ensimmäinen naisjäsen 1935-1946. Vehaselle myönnettiin ansioistaan ylilehtorin arvonimi 1957.
Irlannin maaliitto
Irlannin maaliitto () oli Irlannissa vuosina 1879–1881 toiminut vaikutusvaltainen poliittinen järjestö, joka kamppaili maanvuokraajien etujen puolesta. Liiton perusti lokakuussa 1879 Michael Davitt, jolla oli tausta feeniläisessä liikkeessä. Davittin pyynnöstä Irlannin home rule -liikettä Ison-Britannian parlamentissa johtanut Charles Parnell ryhtyi myös maaliiton puheenjohtajaksi. Maaliitto vastusti Irlannin vallinnutta maanomistusjärjestelmää ja sen päätavoitteina oli taata maanvuokraajille pysyvä hallintaoikeus maahan, kohtuullinen vuokra sekä oikeus myydä vapaasti eteenpäin hallintaoikeutensa. Nämä tavoitteet tunnettiin nimellä ”kolme f:ää” ("fair rent", "fixity of tenure" ja "free sale").
Maaliitto harjoitti laajamittaista poliittista agitaatiota ja kutsui irlantilaiset taisteluun niitä maanomistajia vastaan, jotka olivat kohdelleet vuokralaisiaan huonosti tai laittomasti. Liitto saattoi julistaa tällaisten maanomistajien tiloja ”pannaan”, jolloin heidän palvelusväkensä painostettiin eroamaan, kauppiaiden ei annettu myydä heille ja heidän postinkulkuaan haitattiin, kunnes heidän oli mahdotonta saada uutta työväkeä tiloilleen. Vuonna 1880 maaliitto kohdisti tällaisen kampanjan Mayossa asuneeseen tilanhoitaja Charles Boycottiin. Hänen nimestään syntyi tämän seurauksena sana "boikotti".
Maaliitto sai suuren kannatuksen ja runsaasti rahoitusta amerikanirlantilaisilta tukijoiltaan Yhdysvalloista. Liiton suurin voitto oli William Gladstonen liberaalin hallituksen vuonna 1881 läpi ajama maalaki eli Land Act, joka määräsi maanomistajat perimään ”kohtuullista vuokraa” ja antoi maanvuokraajille turvan laittomia häätöjä vastaan. Kun Parnell ja maaliitto tästä huolimatta jatkoivat agitaatiotaan, Gladstonen hallitus määräsi 13. lokakuuta 1881 Parnellin ja useita liiton johtajia pidätettäviksi. Kun maaliitto vastasi tähän vaatimalla kaikkia maanvuokraajia pidättäytymään vuokranmaksusta, hallitus lakkautti koko järjestön 30. lokakuuta. Parnell ja muut vapautettiin seuraavan vuoden maaliskuussa heidän päästyään sopuun Gladstonen kanssa.