hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Valtiontalo
Valtiontalo, entinen Jyväskylän suojeluskuntatalo eli Suoja, on vuonna 1929 valmistunut Alvar Aallon Suojeluskunnalle suunnittelema rakennus Jyväskylässä. Rakennus on suojeltu mutta syksyllä 2013 erittäin huonossa kunnossa ja käyttökiellossa. Jyväskylän kaupunki myi rakennuksen vuonna 2011 rakennusyhtiö SVR:lle. Kaupasta tehty valitus on Korkeimmassa hallinto-oikeudessa.
Aalto suunnitteli rakennuksen Suojeluskunnalle. Se valmistui 1929 Kilpisenkadulle Kirkkopuiston viereen. ja vihittiin käyttöön 1930. Se edustaa tyylillisesti Aallon klassismin viime vaihetta ripauksella modernismia jota se enteilee. Talo on tiilirunkoinen ja rapattu. Ylhäällä katonrajassa on koristefriisi, vaaleansininen kanneluurifriisi eli vyöhykemäinen uurrekoriste.
Vuonna 2013 talon toinen pääty on ostajan edustajan mukaan irti naapuriin tehtyjen rakennustöiden aiheuttamien vaurioiden vuoksi. Sisätiloissa salin parkettilattia on peitetty, mutta seinät on töhritty ja rakennusta pitävät koossa erilaiset tangot ja vaijerit. Portaisiin aikoinaan laitetut Villeroy & Bochin saksalaisvalmisteiset Mettlacher-puristelaatat ovat yhä paikoillaan, mutta alkuperäiset valaisimet ovat poissa.
Rakennus on suojeltu vuonna 1992 asetuksella ja vuonna 2000 rakennussuojelulailla, mutta ne eivät kuitenkaan suojele rakennusta rapistumiselta.
Suojeluskunnan tilojen lisäksi talossa oli paljon muita tiloja, katutasossa elokuvateatteri Kino ja kauppahalli, toisessa kerroksessa Jyväskylän pitäjän Säästöpankki sekä ravintola ja juhlasali. Suojeluskunnan toimintoja palvelivat yläkerroksen voimistelusali, sauna ja ampumarata sekä majoitushuoneet. Lisäksi talossa oli asuntoja.
Kun rakennus siirtyi valtion omistukseen 1934 postitoimitaloksi, sen nimeksi tuli Valtiontalo. Pitkään Valtiontalossa toimi ravintola ja tanssisali, jossa esiintyi aikoinaan monia kuuluisuuksia. Vuonna 1966–1967 muutostöissä kauppahallin, keittiön ja elokuvateatterin kokonaisuudesta tehtiin postitoimisto, ravintolasalista toimistotiloja ja juhlasalista postinkantajien työtila. Sittemmin siinä oli toimistotiloja ja useita vuosia myös kaupungin Taidemuseo.
Rakennus siirtyi 1995 valtiolta Jyväskylän kaupungin omistukseen. Vuokralaisten vuokrasuhteet päättyivät vuoden 2009 lopussa, kun rakennusvalvontaviranomaisen myöntämä käyttölupa päättyi eikä uutta haettu huonon kunnon vuoksi. Syynä olivat myös suunniteltu myynti, josta tehtiin esisopimus 2007.
SRV Oy osti 2011 tehdyllä kaupalla Valtiontalon ja viereisen tontin hintaan 207 000 euroa. Valituksen tekijän Ahti Vielman mukaan se oli liian halpa. Korkein hallinto-oikeus päätti, että kauppahinta oli liian pieni.
Jyväskylän kaupunki myi joulukuussa 2015 Valtiontalon ja viereisen vapaan tontin paikallisille sijoittajille ja perustettavalle jyväskyläläiselle kiinteistöyhtiölle, jonka taustalla ovat Järvi-Suomen Asunnot ja Royal House Oy. Hinta oli tällä kertaa 700 000 euroa. Seurakunnalle on tarjottu mahdollisuutta tulla osakkaaksi, ja asia on harkinnassa ja ratkennee helmikuussa 2016.
Days of Wine and Roses (kappale)
”Days of Wine and Roses” (suom. ”Ruusujen ja viinin aika”) on Henry Mancinin säveltämä ja Johnny Mercerin sanoittama laulu vuoden 1962 elokuvasta "Viinin ja ruusujen aika". Kappaleen lauloi elokuvassa Andy Williams ja se palkittiin seuraavan vuoden Oscar-gaalassa parhaan laulun palkinnolla. Sekä Williamsin että Henry Mancinin orkesterin nauhoitukset nousivat top 40 -listalle, ja myös Perry Como nauhoitti suositun version kappaleesta. American Film Institute sijoitti kappaleen vuonna 2004 julkaistun listallaan sijalle 39.
”Days of Wine and Rosesista” on tullut erityisen suosittu jazzkitaristien keskuudessa, ja se luetaan nykyisin jazzstandardiksi. Kitaristeista sen ovat äänittäneet muun muassa Joe Pass, Barney Kessel, Laurindo Almeida ja Wes Montgomery. Muihin kappaleen nauhoittaneihin jazzartisteihin kuuluvat Dizzy Gillespie, Sarah Vaughan, Milt Jackson, Art Farmer, Duke Ellington, Oscar Peterson ja Bill Evans.
Hyväntuulen Laulajat nauhoitti suomenkielisen version kappaleesta vuonna 1984. Suomenkieliset sanat kirjoitti Esko Elstelä.
Graveyard Party Blues
Graveyard Party Blues on Hearthillin studio-albumi vuodelta 1990
Kyi
Kyi () on itäslaavien myyttinen johtaja, Kiovan perustaja ja sen ensimmäinen ruhtinas. Legendan mukaan, joka on kirjoitettu "Nestorin kronikassa", Kyi, joka asui Dneprin "vuorilla" ja hänen nuoremmat veljensä Shek, Horiv ja sisko Lebedin, rakensivat kaupungin Dneprin oikealle rannalle, joka nimettiin Kiyn mukaan Kiovaksi. Lisäksi tarinan mukaan Kiy perusti Kievetsin kaupungin Tonavan varrelle. Kiyasta ja hänen veljistään kronikan mukaan polveutuu Polaanien heimo.
Kronikoitsija kertoo myös toisesta legendasta (vaikka torjuu sen epätodennäköisenä), jonka mukaan Kyi oli veneenkuljettaja Tonavalla. Nykyisin tutkijat pitävät tarinaa kaupungin perustamisesta myyttinä, jonka tarkoitus oli selittää Kiovan ja sen ympäristön nimiä.
Francesca Bertini
Francesca Bertini (syntyjään "Elena Seracini Vitiello", 5. tammikuuta 1892 Firenze – 13. lokakuuta 1985 Rooma) oli yksi italialaisen mykkäelokuvan suurimmista naistähdistä.
Bertinin elokuvaura alkoi vuonna 1910 Film d’Arte Italianan klassikkosovituksista. Kaksi vuotta myöhemmin hän siirtyi Cinesille ja Celio Filmille esiintyen lähinnä kepeissä komedioissa ja melodraamoissa. Bertinin ensimmäinen menestysrooli on Pierrot Baldassarre Negronin ohjaamassa pantomiimissä "Histoire d’un Pierrot" (”Pierrot’n tarina”, 1913). Sitä seurasi joukko tunteellisia melodraamoja kuten "Sangue bleu" (1914), "Odette" (1915) ja "La signora delle camelie" (”Kamelianainen”, 1915). Erityistä kiitosta Bertini sai pyykkärinroolistaan elokuvassa "Assunta Spina" (1915), jota pidetään yhtenä neorealismin edeltäjistä.
Vuonna 1918 näyttelijä perusti oman tuotantoyhtiön Bertini Filmin. Vuonna 1919 se liittyi Unione Cinematografica Italianaan, joka teki pian konkurssin. Vuonna 1921 Bertini purki Foxin kanssa tekemänsä sopimuksen Hollywood-elokuvista, meni naimisiin sveitsiläisen kreivin Paul Cartierin kanssa ja vetäytyi elokuva-alalta lyhyttä 1920-luvun lopun comeback-yritystä lukuun ottamatta. Toisen maailmansodan jälkeen hän esiintyi toisinaan pienissä sivurooleissa, joista merkittävin lienee sisar Desolatan osa Bernardo Bertoluccin elokuvassa "1900" (1976). Vuonna 1973 Bertini julkaisi toisen laitoksen omaelämäkerrastaan "Il resto non conta" (”Lopulla ei ole väliä”). Ennen kuolemaansa hän esiintyi Gianfranco Mingozzin tv-dokumentissa "L’ultima diva: Francesca Bertini" (”Viimeinen diiva”, 1982).
Jättikutoja
Jättikutoja ("Ploceus grandis") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Jättikutojaa tavataan São Tomé ja Príncipessä. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustakutoja
Mustakutoja ("Ploceus nigerrimus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustakutojaa tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai runsaslukuiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustakaapukutoja
Mustakaapukutoja ("Ploceus weynsi") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustakaapukutojaa tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajin on kuvattu esiintyvän paikallisesti ja kausittaisesti. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hyötypuutarha
Hyötypuutarha on puutarhatyyppi, jossa viljellään hyötykasveja, joita ovat vihannekset, juurekset, peruna, sipulit, marjat ja yrtit. Vihanneksista tunnetuimpia ovat kaalit, salaatit, pavut, herne, tomaatti, kurkku, kurpitsa ja paprikat. Yleisimpiä juureksia ovat punajuuri, porkkana, retiisi, retikka, nauris ja lanttu. Yleisiä viljeltyjä marjoja ovat puutarhamansikka, vadelma ja mustaherukka. Hedelmistä yleisimpiä ovat omena, luumu ja kirsikka. Tunnetuimpia yrttejä ovat basilika, meirami, persilja, sitruunamelissa, mintut, korianteri, rakuuna ja liperi.
Kuten koristepuutarhassa, myös hyötypuutarhassa kasvupaikan sijainnin edullisuus on tärkeä. Kasvimailla on sekä rivejä että penkkejä. Kasvimaan muotoja on monenlaisia ja jokainen voi tehdä sen muotoisen penkin, minkä katsoo itse parhaaksi. Penkki voi olla myös kohopenkki, jonka reunojen ympärys voi olla esimerkiksi puinen. Myös kasvihuoneviljelyssä sijainnilla on merkitystä. Kasvihuone tulisi sijoittaa paikkaan, joka on paitsi kasven kannalta mahdollisimman hyvä, myös hoitotoimenpiteiden kannalta mahdollisimman käytännöllinen.
Kasvivuorottelu auttaa kasvinsuojelussa. Hyvä vuorotteluväli on kolme tai neljä vuotta. Kasvinsuojelussa auttaa myös kateharso.
Anselmi – nuori ihmissusi
Anselmi – nuori ihmissusi on 24. tammikuuta 2014 ensi-iltansa saanut, Matti Pekkasen ohjaama jännityselementtejä sisältävä draamaelokuva. Elokuvan tarina sijoittuu 1980-luvun Etelä-Pohjanmaalle. Päähenkilö on 15-vuotias poika nimeltä Anselmi, joka elää pienessä kylässä yhdessä isänsä Manun kanssa. Elokuvassa Anselmi kamppailee murrosiän mukanaan tuomien haasteiden kanssa ja yrittää samalla selvittää kadonneen äitinsä kohtaloa.
Elokuvan käsikirjoitus perustuu Sami Palolammen vuonna 1994 saamaan alkuperäisideaan elokuvasta, jonka nimeksi tulisi "Anselmi – nuori ihmissusi". Elokuvan käsikirjoitusta on muokattu sen jälkeen useasti. Elokuvaa liittää vanhoihin käsikirjoitusversioihin enää sen nimi.
Elokuvan tuotannosta vastasi Matti Pekkasen ja Mikko Soukkalan perustama, Tampereella vaikuttava tuotantoyhtiö Bottomland Productions Oy. Elokuvan tuotanto aloitettiin jo vuonna 2009, jolloin Pekkasen ja Soukkalan johdolla kuvattiin hieman yli kolmen minuutin mittainen, samanniminen lyhytelokuva. Alun perin trailerin kaltaisen lyhytelokuvan valmistumisen jälkeen tuotannon ajateltiin olevan valmis. Pian tuotantoryhmä kuitenkin muutti mielensä ja alkoi kehitellä aiheesta kokopitkää elokuvaa. "Anselmin" käsikirjoitusta työstettiin aktiivisesti vuosina 2009–2013.
Elokuvan pääkuvaukset aloitettiin 24.2.2011. Elokuvan ensimmäinen teaser-traileri tosin kuvattiin jo aikaisemmin saman vuoden tammikuussa. Elokuva on kuvattu pääosin Etelä-Pohjanmaalla. Kuvauspaikkoihin lukeutuivat muun muassa Seinäjärven kylä, Kätkänjoki ja Ranta-Töysä Alavudella. Elokuvan kirkkokohtausten kuvauspaikkana toimi Killinkosken kirkko.
Kuvauksia suoritettiin myös Ähtärin Kukkeenkylässä sekä Peränteen kylässä, jossa kuvauspaikaksi valikoitui Vääräkosken kartonkitehdas.
Tuotantoteknisistä syistä osa kuvauksista suoritettiin myös Kangasalla ja Lempäälässä, lähempänä Bottomland Productions Oy -tuotantoyhtiön sijaintia.
Elokuvan viimeinen virallinen kuvauspäivä oli 23.11.2013.
Elokuvan pääosan nuorta Anselmia näyttelee Aleksi Holkko. Muissa päärooleissa ovat Sami Palolampi Anselmin isänä Manuna, Liisa Ruuskanen Eeva-äitinä ja Pauli Hanhiniemi pienen kylän kirkkoherrana. 
Elokuvassa nähdään myös aikuisviihteen parissa uransa luonut amerikkalainen Ron Jeremy. Nuorisopastori Sampsan roolia esittää Sami Alho, joka tunnetaan myös rockia soittavan Free Spirit -yhtyeen solistina.
"Anselmin" teatteriensi-ilta oli 24. tammikuuta 2014.
Elokuva oli ehdolla 13 sarjassa eteläpohjalaisen elokuvapalkinnon Kalevi-palkinnon saajaksi 2015. Se voitti palkinnon yhdeksässä sarjassa: paras elokuva, ohjaus, miespääosa, miessivuosa, kuvaus, äänisuunnittelu, leikkaus, musiikki ja erikoisefektit.
Elokuvasta julkaistiin huhtikuussa 2016 kahden DVD-levyn kokonaisuus, joka sisältää taustamateriaalia "Anselmin" synnystä.
Sokokenkutoja
Sokokenkutoja ("Ploceus golandi") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Sokokenkutojaa tavataan pienellä alueella Kenian kaakkoisosissa. Lajin kannaksi on arvioitu 3 000–6 000 yksilöä. Se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia ja on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Sokokenkutoja liikkuu äänekkäissä 5–30 yksilön parvissa ja sen on havaittu esiintyvän myös muiden lintulajien sekaparvissa. Sokokenkutoja käyttää ravinnokseen kovakuoriaisia ja perhosentoukkia, joita se etsii korkealta lehvästöstä. Se pesii oletettavasti korkeiden puiden latvoissa, luultavasti maaliskuussa.
Somaliankutoja
Somaliankutoja ("Ploceus dicrocephalus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Somaliankutojaa tavataan Etiopiassa, Keniassa ja Somaliassa. Sen on raportoitu olevan yleisesti ottaen harvinainen vaikkakin paikallisesti yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustapääkutoja
Mustapääkutoja ("Ploceus melanocephalus") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustapääkutojaa tavataan laajalla alueella Afrikan länsi-, keski- ja itäosissa. Lajin on kuvattu olevan yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kultaselkäkutoja
Kultaselkäkutoja ("Ploceus jacksoni") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kultaselkäkutojaa tavataan Itä-Afrikassa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sudaninkutoja
Sudaninkutoja ("Ploceus badius") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Sudaninkutojaa tavataan Sudanissa ja Etelä-Sudanissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti runsaslukuiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
DTM-kausi 2014
DTM-kausi 2014, oli DTM-sarjan viidestoista kausi. Sarja alkoi 4. toukokuuta 2014 Saksan Hockenheimringin radalla ja päättyi samalla radalla 19. lokakuuta 2014. Uusina ratoina kalenteriin tulivat Unkarin Hungaroring ja Kiinan Guangzhou Street Circuit. Myöhemmin ilmoitettiin että Kiinassa ei ajeta, vaan tilalle tuli Alankomaiden Circuit Zandvoort.
Sarjan mestaruuden voitti saksalainen Marco Wittmann, toiseksi sijoittui ruotsalainen Mattias Ekström ja kolmanneksi saksalainen Mike Rockenfeller.
Bloons
Bloons on Ninja Kiwin tekemä flashpelisarja. Alkuperäisessä Bloonsissa pitää ampua ilmapalloja tikalla. Pelissä pelataan apinalla, joka seisoo jalustalla ja ampuu tikkoja.
Alkuperäistä versiota suositumpi pelimuoto on "Tornipuolustus" (Towerdefense). Tornipuolustuksessa on tarkoitus vetää erilaisia torneja kentälle, jotka ampuvat blooneja. Jos pallo pääsee radan loppuun, menettää elämiä. Kun elämiä on menettänyt tarpeeksi, tai vastaavasti selvittänyt tarpeeksi kierroksia, peli loppuu.
Koristepuutarha
Koristepuutarha on puutarhatyyppi, jossa viljellään koristekasveja, joita ovat perennat, kesäkukat sekä kukkivat tai muuten koristeelliset
pensaat ja puut. Myös monet hyötykasvit sopivat koristekasveiksi ja näin ollen hyötypuutarha voi olla samalla myös koristepuutarha.
Monivuotisista kukkakasveista erittäin yleisiä ovat ruusut ja monet sipulikukat. Ruusujen sukuun kuuluvista lajeista osa on perennamaisia, osa pensaita ja osa köynnöksiä. Niitä kasvatetaan myös leikkokukiksi. Ruusut jaetaan ryhmiin pensas-, ryhmä-, peitto-, köynnös- ja pikkuruusut. Ruusuja on yli sata lajia ja ljikkeita on tuhansia. Sipulikukista yleisimpiä ovat tulppaanit, narsissit, liljat, kurjenmiekat, miekkaliljat ja daaliat.
Yksivuotisista kesäkukista yleisimpiä ovat petunia, lobelia, kehäkukka, samettikukat ja orvokki.
Hedelmäpuut ovat usein kukkiessaan koristeellisia. Niitä saatetaan käyttää koristetarkoitukseen myös alueilla, jotka ovat liian pohjoisessa kyseisten puiden hedelmäntuotantoon.
Yleisiä koristepensaita ovat morsiusangervo, pensashanhikki, korallikanukka, lumipalloheisi ja loistojasmike.
Kansainvälinen Mirjam Helin -laulukilpailu
Kansainvälinen Mirjam Helin -laulukilpailu on Suomen Kulttuurirahaston järjestämä laulukilpailu. Se on alallaan yksi maailman merkittävimmistä. Ensimmäisen kilpailu oli vuonna 1984, ja sen jälkeen se on järjestetty viiden vuoden välein. Kilpailun on perustanut laulupedagogi, laulaja Mirjam Helin lahjoittamalla varat Mirjam ja Hans Helinin rahaston perustamiseksi Suomen Kulttuurirahaston yhteyteen.
Kahdeksas Kansainvälinen Mirjam Helin -laulukilpailu järjestetään Helsingissä 20.–29. toukokuuta 2019.
Kilpailun aiempiin voittajiin kuuluvat muun muassa basso René Pape ja mezzosopraano Elina Garanca. Kilpailu on ollut vuodesta 1987 Kansainvälisten musiikkikilpailujen maailmanliiton (Fédération Mondiale des Concours Internationaux de Musique, Genève) jäsen.
Mirjam Helin -laulukilpailu on tarkoitettu nuorille laulajille, joilla jo on esiintymiskypsyyttä. Kilpailu jakautuu kahteen sarjaan, naislaulajien ja mieslaulajien.
Kilpailun ohjelmistovaatimukset ovat laajat (oratorio, lied, ooppera), joskin kilpailuohjelma tarjoaa laajan valinnanvapauden, sillä siihen ei vaadita tiettyjä lauluja tai säveltäjien teoksia. Semifinaalissa on kuitenkin esitettävä suomalaisen säveltäjän teos.
1. Ning Liang, Kiina
2. Dilbèr, Kiina
3. Tanja Kauppinen, Suomi
4. Satu Sippola-Nurminen, Suomi
1. Vladimir Tšernov, Neuvostoliitto
2. Olaf Bär, DDR
3. Fu Hai-Jing, Kiina
4. Peter Mikulás, Tšekkoslovakia
1. Andrea Rost, Unkari
1. Charlotte Hellekant, Ruotsi
3. Pilar Torreblanca, Espanja
4. Tatiana Chivarova, Bulgaria
1. René Pape, DDR
2. Salvatore Champagne, Yhdysvallat
3. Mizuguchi Satoshi, Japani
4. Johannes Mannov, Tanska
1. Kirsi Tiihonen, Suomi
2. Lilli Paasikivi, Suomi
3. Bodil Arnesen, Norja
4. Ursula Kryger, Puola
1. Chen-Ye Yuan, Kiina
2. Karl-Magnus Fredriksson, Ruotsi
2. Andrei Grigoriev, Venäjä
4. Andriy Shkurhan, Puola
1. Elina Garanca, Latvia
2. Olga Pasitsnyk, Ukraina
3. Janice Creswell, Yhdysvallat
3. Maria Fontosh, Venäjä
4. Byung-Soon Lee, Etelä-Korea
1. Marcin Bronikowski, Puola
2. Vladimir Baikov, Venäjä
3. Gabriel Suovanen, Ruotsi
1. Eglise Gutierrez, Kuuba
2. Jekaterina Gubanova, Venäjä
3. Karen Wierzba, Kanada
3. Olga Sursina, Venäjä
1. Woo-Kyung Kim, Korea
2. Bukar Bilgili, Turkki
3. Timothy Mix, Yhdysvallat
4. Dmitri Voropajev, Venäjä
1. Julija Ležneva, Venäjä
2. Nadine Sierra, Yhdysvallat
3. Keunghea Kang, Korea
3. Kishani Jayasinghe, Sri Lanka
1. Kihwan Sim, Korea
2. Timothy Mix, Turkki
3. David DQ Lee, Kanada
4. Azmat Zheltyrguzov, Kazakstan
1. Kateryna Kasper, Ukraina
2. Ekaterina Morozova, Venäjä
3. Sunyoung Seo, Korea
4. Elena Guseva, Venäjä
1. Beomjin Kim, Korea
2. Matija Meić, Kroatia
3. Leon Kosavic, Kroatia
4. Dmytro Kalmuchyn, Ukraina
Hakalehto (täsmennyssivu)
Hakalehto voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Peter Norén
Peter Norén (s. 27. elokuuta 1968 ) on uransa lopettanut ruotsalainen jääpalloilija. Hän aloitti uransa 15-vuotiaana Nyborgs SK:ssa. Hän edusti urallaan pelasi lähes 30 sarjakautta pääosin Kalixin seudun seuroja Kalix Bandy, Nyborgs SK ja Karlsborgs BK. Lisäksi hän pelasi kolme kautta Tornion Palloveikoissa ja haaparantalais-torniolaisessa yhteisseurassa HT Bandy.
Norén pelasi ennen Suomeen ja ToPV:iin siirtymistään Ruotsin silloisessa pääsarjassa Allsvenskanissa kauden Karlsborgissa ja kauden Kalix Bandyssä kaudella 1993-1994.
Kolme kautta 2005-2008 ToPV:ssa ja Suomen Bandyliigassa olivat menestyksekkäitä, sillä Norénin kausina ToPV saavutti kaksi mestaruutta ja yhden hopeatilan.
Uran loppuvaiheessa haaparantalais-torniolaisen yhteisen seuran HT Bandyn myötä Norén pelasi vielä kolme kautta - niistä kauden Allsvenskanissa ja kaksi viimeistä ylimmällä sarjatasolla Elitserienissä.,
Kaikkiaan Norénille kertyi Ruotsin korkeimman sarjatason kausia neljä kappaletta.
Seurajoukkueissa
Balkanin liitto
Balkanin liitto oli Serbian, Bulgarian, Montenegron ja Kreikan vuonna 1912 muodostama sotilasliitto, joka soti vuosina 1912–1913 käydyssä ensimmäisessä Balkanin sodassa Ottomaanien valtakuntaa vastaan. Liitto syntyi Venäjän vaikutuksesta ja oli alkujaan nimellisesti tarkoitettu Itävalta-Unkarin vallan rajoittamiseen Balkanilla, mutta sen todellinen tarkoitus oli turkkilaisten karkottaminen Balkanilta. Liittoon kuuluneet maat julistivat sodan Ottomaanien valtakunnalle lokakuussa 1912 ja saavuttivat pian voiton. Liitto kuitenkin hajosi heti sodan jälkeen, sillä siihen kuuluneet maat eivät päässeet yhteisymmärrykseen turkkilaisilta vallatun Makedonian jakamisesta. Kiista johti jo vuoden 1913 aikana toiseen Balkanin sotaan, jossa Bulgaria soti yksinään entisiä liittolaisiaan vastaan.
Koirankoppi
Koirankoppi on pieni koiralle tarkoitettu rakennelma, joka on usein talon muotoinen.
Koirankoppeja on ollut olemassa muodossa tai toisessa tuhansia vuosia. Aikaisemmin koirankopit rakennettiin yleensä käsin mistä vain materiaaleista, joita saatiin kiinnitettyä toisiinsa. Nykyään suurin osa koirankopeista valmistetaan kaupallisesti massatuotannolla.
Loistosalangaani
Loistosalangaani ("Collocalia esculenta") on kiitäjiin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan laajalta alueelta Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta.
Loistosalangaani on pieninikokoinen lintu, joka kasvaa surimmillaan noin 10 senttiä pitkäksi. Yleisväritykseltään se on tumma. Selkä on kiiltävän sinertävän tai vihertävän musta ja sävy vaihtelee alalajeittain. Kurkku ja rinta ovat loistosalangaanilla tumman harmaat ja vatsa on valkoinen. Loistosalangaanin siivet ovat pitkä ja pyrstö on tasakärkinen.
Loistosalangaanilla on 32 alalajia. Sitä tavataan alueelta, joka ulottuu Intiasta, Malakan niemimaalle, Salomosaarelle, Filippiineille ja Joulusaarelle. Joulusaaren alalaji "C. e. natalis" luokitellaan silmälläpidettäväksi. Loistosalangaanille kelpaavat elinympäristöksi niin metsät kuin kaupungitkin. Ne lentävät korkealla taivaalla ja saalistavat lentäviä hyöntesiä. Lajin pesimäkausi on vuoden ympäri ja loistosalangaani rakentaa pesänsä rakennukseen, luolaan tai onttoon puuhun. Naaras munii tyypillisesti 2 munaa.
Samosir
Samosir on saari Toban kraatterijärvessä Indonesialle kuuluvan Pohjois-Sumatran provinssin keskiosissa. Saari on syntynyt, kuten sitä ympäröivä järvikin, tulivuorenpurkauksen seurauksena noin 70 000 vuotta sitten. Räjähdysmäinen purkaus romahdutti vuoren, johon alkoi kerääntyä vettä, jättäen kuitenkin saaren järven keskelle. Saari on kuitenkin kiinni pienellä kannaksella mantereeseen.
Saari on suosittu lomanviettopaikka. Etenkin 1990-luvulla se oli reppumatkaajien suosiossa. Saarelle pääsee Sumatran pääkaupungista Medanista. Ensin on matkattava noin viisi tuntia minibussilla Toba-järven rannalla sijaitsevaan Parapatin kylään. Sieltä on kerran tunnissa kulkeva lauttayhteys saarella olevaan Tuktukin kylään. Tuktukin kylässä on noin 50 hotellia tai vastaavaa majapaikkaa.
Marinus Kraus
Marinus Kraus (s. 13. helmikuuta 1991) on saksalainen mäkihyppääjä. Hän edustaa WSV Oberaudorf -seuraa.
Nuorten MM-kilpailuissa Otepäässä vuonna 2011 Kraus saavutti Saksan joukkueessa hopeaa joukkuekilpailussa. Mäkihypyn maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Vikersundin lentomäessä tammikuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Harrachovin lentomäessä helmikuussa 2013 oltuaan 19:s. Parhaimmillaan Kraus on sijoittunut maailmancupissa toiseksi Kuusamossa marraskuussa 2013. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli mukana Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa ja sijoittui suurmäessä kuudenneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäessä kymmenenneksi.
Jan Ziobro
Jan Ziobro (s. 24. kesäkuuta 1991) on puolalainen mäkihyppääjä. Hän edustaa WKS Zakopane -seuraa.
Mäkihypyn maailmancupissa Ziobro kilpaili ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Zakopanessa tammikuussa 2013 oltuaan 20:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Klingenthalissa marraskuussa 2013. Ensimmäisen voittonsa ja palkintosijansa hän saavutti Engelbergissä joulukuussa 2013. Hän sivusi kilpailussa mäkiennätystä, joka on 141 metriä. Toisessa Engelbergin osakilpailussa hän sijoittui kolmanneksi.
Ziobro sijoittui Sotšin olympialaisissa 2014 joukkuemäessä neljänneksi, normaalimäessä 13:nneksi ja suurmäessä 15:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäessä kahdeksanneksi ja oli mukana Puolan pronssijoukkueessa.
Juhana I Peloton
Juhana I Peloton, myös "Juhana Peloton" () (28. toukokuuta 1371 Dijon – 10. syyskuuta 1419 Montereau-Fault-Yonne) oli kuninkaalliseen Valois-sukuun eli Kapetingeihin kuulunut Burgundin herttua satavuotisen sodan aikana Ranskassa.
Juhanasta tuli Burgundin ja Flanderin herttuakunnan päämies vuonna 1404 Kaarle VI:n ollessa Ranskan kuningas. Ennen sitä hän osoitti nimensä mukaista pelottomuutta Nikopoliin taistelussa 1396 turkkilaista sulttaani Bayezid I:tä vastaan. Tosin hänen johtamansa ranskalainen ratsuväki kärsi taistelussa suuret tappiot kurittomuutensa takia. Juhana jäi panttivangiksi, ja suvun oli maksettava hänestä 200 000 dukaatin lunnaat. Juhanasta tuli kuitenkin kansallissankari, ja sen turvin hän sekaantui monin tavoin Ranskan hallitsemiseen. Tämän oli mahdollista kuninkaan mielisairauden takia. Kaarlesta tuli kyvytön maan johtajaksi, ja hänen Valois-sukuiset setänsä ottivat vallan ja käyttivät valtion varoja omaksi edukseen.
Juhana murhautti vastustajansa Orléansin herttua Ludvigin vuonna 1407. Murha oli viimeinen sytyke kymmenvuotiseen sisällissotaan Burgundin ja Armagnacin puolueiden välillä vuodesta 1411 alkaen. Juhanan verinen hallitsemistapa johti siihen, että pariisilaisten karkottivat hänet kaupungista vuonna 1413. Tämän takia Juhana asettui satavuotisessa sodassa Englannin ja sen kuningas Henrikin puolelle. Yhteisoperaatio kuivui kokoon Juhanan kuoleman 1419 ja Henrikin kuoleman 1422 takia. Ranskan sotaonni kääntyi lopulta vasta Orléansin neitsyen ansiosta vuodesta 1430 alkaen.
Gregor Deschwanden
Gregor Deschwanden (s. 27. helmikuuta 1991) on sveitsiläinen mäkihyppääjä. Hän edustaa Horwia.
Mäkihypyn maailmancupissa Deschwanden kilpaili ensimmäisen kerran Willingenissä helmikuussa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kuusamossa joulukuussa 2012 oltuaan 30:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa seitsemänneksi Nižni Tagilissa joulukuussa 2015.
Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Deschwanden sijoittui joukkuekilpailussa kymmenenneksi, normaalimäen kilpailussa 41:nneksi ja suurmäen kilpailussa 43:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli suurmäessä 14:s ja normaalimäessä 25:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäessä 14:nneksi, suurmäessä 17:nneksi ja joukkuemäessä kymmenenneksi.
Wetar
Wetar on harvaan asuttu saari Indonesiassa Timorin pohjoispuolella Pienten Sundasaarten itäpuolella. Sen pinta-ala on 3 888 km². Se on Barat Daya -saariin kuuluva saariryhmän suurin saari mutta kuuluu hallinnollisesti Maluku-saariin.
Viorica Ursuleac
Viorica Ursuleac (26. maaliskuuta 1894 Tšernivtsi – 23. lokakuuta 1985 Ehrwald, Itävalta) oli romanialainen sopraano. Richard Strauss arvosti häntä oopperarooliensa tulkitsijana. Ursuleac kasvoi musikaalisessa perheessä, ja hänet lähetettiin Wieniin, jossa hän opiskeli viisi vuotta. Hän sai sopimuksen Zagrebissa ja debytoi vuonna 1922 Charlotten roolissa oopperassa "Werther". Bukarestissa pitämässään konsertissa kuningatar Maria huomasi Ursuleacin lahjakkuuden ja kuningatar alkoi tukea hänen kansainvälistä uraansa.
Felix Weingartnerin välityksellä Ursuleac sai sopimuksen Wienistä. Kuultuaan kapellimestari Clemens Kraussin aloittavan johtotehtävät Frankfurtissa vuonna 1924 Ursuleac pyrki sinne, mutta kapellimestari ei pitänyt balkanilaisista laulajista. Ursuleac kuitenkin tuli Kraussin kuulemaksi väärällä nimellä ja sai sopimuksen. Lopulta Ursuleac ja Krauss avioituivat. Ursuleac sai tarjouksia useista muistakin oopperataloista, ja läheinen suhde hänelle muodostui varsinkin Dresdeniin. Siellä hän loi ensimmäisen neljästä Straussin sankarittaresta esittämällä "Arabellan" nimiroolin vuonna 1933. Myöhemmin Ursuleac esiintyi myös "Friedenstagin" (omistettu hänelle ja Kraussille), "Capriccion" ja "Die Liebe der Danaen" kantaesityksissä.
Ursuleac muutti vuonna 1930 Wieniin, jossa hänestä tuli Lotte Lehmannin kilpailija. Hän muutti vuonna 1935 Berliiniin ja sitten vuonna 1937 Müncheniin. Hän lisäsi uusia Straussin rooleja ohjelmistoonsa. Hän kantaesitti myös muiden säveltäjien, kuten Ernst Krenekin ja Eugen d'Albertin teoksia. Hänen ohjelmistoonsa kuului lisäksi Wagneria ja italialaisia rooleja.
Ursuleac teki vuonna 1934 esiintymisiä Covent Gardenissa. Hän levytti vuonna 1935 Berliinissä Richard Straussin oopperan "Ariadne Naksoksessa" tanskalaisen Helge Rosvaengen ja saksalaisen Erna Bergerin kanssa. Hänellä oli vaivaton ylärekisteri.
Ana-Maria Avram
Ana-Maria Avram (1961 Bukarest – 1. elokuuta 2017) oli romanialainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. Hän sävelsi spektrimusiikkia. Hän sai lukuisia tilauksia Radio Francelta ja useilta kokoonpanoilta eri maista. Hän sai festivaalipalkinnon Linzin Ars Electronica -tapahtumassa vuonna 2000 teoksestaan "Traces, Sillons, Sillages" yhtyeelle ja tietokoneelle. Avram aloitti vuonna 2006 toiminnan perustamansa CREMAC:n (Romanian elektroakustisen ja tietokoneavusteisen musiikin yhteisö) puheenjohtajana. Avramin tuotantoon kuuluu yli 200 teosta, jotka on sävelletty solisteille, kamarikokoonpanoille, sinfoniaorkesterille ja elektroniikalle.
Avram syntyi Bukarestissa. Valmistuttuaan Bukarestin kansallisesta musiikkikonservatoriosta hän jatkoi opintojaan Pariisissa ja sai Sorbonnesta filosofian tohtorin arvon vuonna 1995. Hän sai vuonna 1994 Romanian akatemialta suurpalkinnon sävellyksessä. Vuonna 2010 hän sai Iancu Dumitrescun kanssa Blodgett-taiteilijaresidenssin Harvardin yliopistossa.
Nicolae Herlea
Nicolae Herlea (28. elokuuta 1927 Bukarest – 24. helmikuuta 2014 Frankfurt, Saksa) oli romanialainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hän opiskeli Bukarestissa Aurelius Costescu-Ducan johdolla ja sitten myös Roomassa. Hän debytoi Bukarestissa Silvion roolissa "Pajatson" esityksessä vuonna 1951. Samana vuonna hän voitti ensipalkinnot laulukilpailuissa Genevessä, Prahassa ja Brysselissä. Hän teki laajoja kiertueita ja esiintyi Metropolitan-oopperassa vuosina 1964–1967. Herlea sai Romanian kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1962. Hänen ohjelmistoonsa kuuluil italialaisia ja venäläisiä rooleja. Häntä kuullaan Gaetano Donizettin, Ruggero Leoncavallon, Modest Mussorgskin, Giacomo Puccinin, Gioacchino Rossinin ja Giuseppe Verdin teosten levytyksillä.
Elävän kuvan museo
Elävän kuvan museo on Helsingissä sijaitseva Kansallisen audiovisuaalisen instituutin museo, joka keskittyy ensisijaisesti Suomen elokuvakulttuuriin.
Museon yli 10 000 esineen kokoelma kuvaa työtä elokuva-alan eri alueilla. Pääosa kokoelmasta sijoittuu ajallisesti 1930-luvulta nykyhetkeen. Kokoelmaan kuuluu elokuvauksessa, laboroinnissa ja elokuvan esityksessä käytettyjä laitteita, tarpeistoa, pukuja ja paperitavaraa, kuten pääsylippuja ja elokuvajulisteita. Museo kerää myös elokuvaa edeltäneen ajan kuvanesitysperinteeseen kuuluvaa aineistoa, kuten taikalyhtyjä. Kokoelmia kartutetaan lahjoituksilla ja jossain määrin myös ostoin.
Museo sijaitsi Helsingissä Kalasataman taiteilijatalossa, Verkkosaarenkadun kulmassa osoitteessa Vanha talvitie 9, noin 400 m Kalasataman metroasemalta pohjoiseen. Elävän kuvan museo sulki näyttelytilansa Kalasatamassa 4.6.2015.
Jim Benton
Jim Benton (s. 31. lokakuuta 1960) on yhdysvaltalainen kirjailija ja kuvittaja. Hän on tunnettu muun muassa "Rakas nuija päiväkirjani" (engl. Dear Dumb Diary) ja It's Happy Bunny -kirjasarjoistaan.
"(suom. Rakas nuija päiväkirjani)"
Poems, Prayers &amp; Promises
Poems, Prayers & Promises on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijän John Denverin neljäs albumi, joka julkaistiin huhtikuussa 1971. Sitä pidetään yhtenä käännekohtana Denverin uralla, joka nosti hänet todelliseen musiikkitähteyteen. Albumi sisältää kappaleen ”Take Me Home, Country Roads”, joka on Denverin tunnetuimpia kappaleita.
Flesh Roxon
Flesh Roxon on suomalainen punk/psychobilly -yhtye, joka perustettiin Tampereella vuonna 2012.
Yhtye sai alkunsa, kun tamperelainen kontrabasson soittaja Ville Mäkinen ("Mr. Willy") tapasi kaksi kemiläistä punk rock muusikkoa: Nicky Rothenin ja Petri Torkellin ("Peter Cordell") vuonna 2010 Tampereella. Yhdessä he päättivät perustaa psychobilly yhtyeen ja niin Flesh Roxon sai alkunsa tammikuussa 2012. Ensimmäisen vuoden aikana yhtye hioi live-esiintymmistään ja soitti studiossa.
Kesällä 2014 Flesh Roxon jätti Live Nationin ja solmi uuden sopimuksen suomalaisen Stupido Recordsin kanssa. Yhtyeen toinen pitkäsoitto Darker Side of Life äänitettiin tammikuussa 2015 Studio Viren tiloissa Tampereella The Brainsin laulaja–kitaristi Rene D La Muerten kanssa, joka myös tuotti levyn yhdessä Flesh Roxonin kanssa. Helmikuussa 2015 uudelta levyltä julkaistiin digitaalisingle "God Sent Me to Hell", jonka soolokitaroinnista vastasi levyllä kolmessa kappaleessa vieraillut Andy McCoy.
Peter Cordell (Petri Torkell) lähti yhtyeesä vuonna 2015. Rumpaliksi valittiin Hyvinkäältä kotoisin oleva Antero Malinen.
Flesh Roxonin tyyli yhdistelee psychobillyä, metallia ja perinteistä horror punkia. Sanoitukset ovat mielikuvituksellisia ja niihin on otettu vaikutteita kauhuelokuvista tai sci-fi B-elokuvista.
Yhtye on itse kuvaillut musiikkiaan "zombie rockiksi".
"Back From Your Grave" kappaleen musiikkivideo yhtyeen "Flesh to the Bone" -albumilta on saanut inspiraation mustavalkoelokuvista sotien välisestä ajasta.
PH1
PH1 (tunnetaan myös nimellä Kepler-64b) on varmistettu eksoplaneetta, jonka löysivät Planet Hunters -projektin harrastelijatähtitieteilijät 15. lokakuuta 2012. Löytö pohjautui Kepler-avaruusteleskoopin keräämään dataan. Planeetta kiertää F-tyypin kääpiötähteä Kepler-64 noin 172 valovuoden päässä Maasta, Joutsenen tähdistön suunnalla. Planeetta on erityisen merkittävä siksi, että sen tähtijärjestelmässä on neljä tähteä, ja se on ensimmäinen tällaisesta järjestelmästä koskaan löydetty planeetta.
Planeetta kiertää emotähteään 0,63 AU:n etäisyydellä, ja sen kiertoaika on noin 139 päivää. Planeetan massa vastaa noin puolta Jupiterin massaa ja säde noin 0,6 Jupiterin sädettä, eli se on noin Neptunuksen kokoinen. Planeetta on todennäköisesti kaasujättiläinen.
Gatehouse
Gatehouse on Helsingissä Vuosaaren satamassa sijaitseva vuonna 2008 valmistunut 13-kerroksinen toimistotornitalo. Gatehouse on osa porttikeskusta, johon kuuluu myös matkustajaterminaali ja pysäköintitiloja.
Rakennuksen kahdessa alimmaisessa kerroksessa on muun muassa Helsingin Sataman, tullin toimintoja. SA-TU Logistics ja Finnsteven asiakaspalvelut, sekä lounasravintola ja varattavia neuvottelutiloja. Ylemmissä kerroksissa on toimistotiloja ja ylimmässä kerroksessa sauna ja edustustilat.
Talon runko on elementtirakenteinen ja julkisivut ovat kullanvärisellä pellillä verhottuja sandwich-elementtejä. Rakennuksen kolmanteen kerrokseen on yhteydessä kävelysilta, joka on osa julkista kevyen liikenteen verkkoa. Rakennuksen kokonaispinta-ala on 14 972 neliömetriä ja kerrospinta-ala keskinmäärin 800 neliömetriä.
Rakennuksen pääarkkitehtina toimi Kai Wartiainen Pöyry Architects Oy:stä. Rakennuttaja oli Sponda Oyj. Kiinteistön hallinnoinnista ja ylläpidosta vastaa Logicor. Projektinjohtourakoitsija oli Lujatalo Oy, jonka aliurakoitsijana kaikki hankkeen urakoitsijat toimivat. Rakennussuunnittelusta vastasi Insinööritoimisto Oy Matti Ollila & Co.
Luettelo televisiosarjan Breaking Bad jaksoista
"Breaking Bad" on ohjaaja-käsikirjoittaja Vince Gilliganin luoma yhdysvaltalainen televisiosarja. Sen esitys alkoi Yhdysvalloissa kaapelitelevisiokanava AMC:llä 20. tammikuuta 2008 ja Suomessa Nelosella 1. tammikuuta 2009. Sarjassa Walter Whitella (Bryan Cranston), 50-vuotiaalla albuquerquelaisella kemianopettajalla, todetaan olevan keuhkosyöpä. Turvatakseen perheensä elannon kuolemansa jälkeen hän päättää alkaa valmistaa metamfetamiinia entisen oppilaansa Jesse Pinkmanin (Aaron Paul) kanssa.
Sarjaa on tuotettu yhteensä viisi tuotantokautta. Suomessa kaksi ensimmäistä on esitetty Nelosella, kolmas ja neljäs kausi on esitetty Herolla. Viidettä tuotantokautta ei ole vielä esitetty Suomessa television ilmaiskanavilla, mutta DVD-julkaisuna kaikki viisi tuotantokautta ovat saatavilla. Lisäksi kaudet 2–5 on esitetty maksullisella Nelonen Prime -kanavalla. Netflix Suomi -palvelussa on katsottavissa sarjan kaikki tuotantokaudet.
!colspan="8;" style="background-color: #177245;"| Osa 1
!colspan="8;" style="background-color: #213D30;"| Osa 2
On jouluyö, nyt laulaa saa
On jouluyö, nyt laulaa saa on Hassisen kone -yhtyeen jouluaiheinen vuonna 1981 levytetty kappale. Sanoituksen ja sävellyksen on tehnyt Ismo Alanko. Kappale julkaistiin singlenä kappaleen "Jouluvappujuhannus" kanssa, jolloin se nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 3. Myöhemmin se on julkaistu yhtyeen kokoelmilla sekä muutamilla joululauluja sisältävillä kokoelmalevyillä.
Kappale ei ole täysin prototyyppinen joululaulu sillä se käsittelee syvästi rakkaudellisuutta mutta myös joulun rauhan ja ihmisen pahuuden vastakkainasettelua satiirin keinoin. Kappaleen taustalla soivat urut.
Kappale omistettiin toimittajille Maija Dahlgrenille ja Anneli Tempakalle, jotka olivat aiemmin kritisoineet Alangon sanoittamia kappaleita.
Kappaleesta esitettiin musiikkivideo julkaisuvuonna Yle TV1:n ohjelmassa "Ykkösen jouluvieraat".
Kappale esiintyy muunnelluin sanoin Rieku ja Raiku -animaatiossa "Orpopoikien jouluaatto".
Ovidiu Hațegan
Ovidiu Alin Haţegan (s. 17. heinäkuuta 1980 Arad, Romania) on romanialainen jalkapalloerotuomari. Hän toiminut kansainvälisensä erotuomarina vuodesta 2008 alkaen.
Jack S. Kotschack
Jack Salomon Kotschack (oik. Salomon Kotzjak, 20. tammikuuta 1915 Helsinki – 8. joulukuuta 1988 Cannes) oli suomenruotsalainen liikemies ja elokuvatuottaja, joka vaikutti suurimman osan elämästään Ruotsissa. Hänet tunnetaan parhaiten 1960-luvun alussa Itämerellä toimineen Radio Nord -merirosvoradion perustajana.
Suomenjuutalaiseen perheeseen syntynyt Kotschack vietti lapsuutensa Helsingin Töölössä. Hän opiskeli ylioppilaaksi kirjoitettuaan Englannissa Herne Bay Collegessa vuosina 1932–1934 sekä Svenska handelshögskolanissa 1934–1935. Kotschack oli innokas urheilija, joka pelasi tennistä, jääpalloa Helsingin Makkabin riveissä sekä harrasti nyrkkeilyä. Tenniksessä hän kuului Suomen parhaimmistoon ja voitti muun muassa Helsingin piirinmestaruuden vuonna 1937. Kotschack oli yksi kuudesta juutalaispelaajasta, jotka toukokuussa 1939 erotettiin Westendin tenniskerhosta antisemitismin vuoksi. Tekosyynä käytettiin seuran jäsenmaksujen laiminlyöntiä, mutta yhteensä yli sadasta maksamatta jättäneestä erotettiin ainoastaan juutalaistaustaiset.
Kotschack oli mukana talvisodassa, jossa hän haavoittui jalkaan, sekä myöhemmin jatkosodassa niin sanotun Sinisen prikaatin riveissä. Vuonna 1944 Kotschack pakeni Ruotsiin; ilmeisesti hän pelkäsi juutalaisuutensa takia joutuvansa hankaluuksiin, koska oli lomallaan joutunut tappeluun saksalaisen upseerin kanssa helsinkiläisessä ravintolassa. Kotschack toimi aluksi myyntitehtävissä Eskilstunassa ja sai myöhemmin työpaikan elokuvayhtiö Svea Filmin mainospäällikkönä mentyään naimisiin yhtiön johtajan tyttären kanssa.
Kotschack tuotti 1950-luvulla Svea Filmille kolme elokuvaa, muun muassa Mika Waltarin romaaniin pohjautuvan "Ei huomispäivää" vuonna 1957. Filmiyhtiössä työskennellessään Kotschack tutustui amerikkalaiseen liikemieheen Gordon McLendoniin, jonka omisti Yhdysvalloissa suurimman lain salliman määrän radioasemia ja halusi laajentaa toimintaansa Eurooppaan. McLendon oli kiinnostunut erityisesti Pohjois-Eurooppaan syntyneistä piraattiradioista.
Radio Nord aloitti lähetyksensä maaliskuussa 1961 Tukholman edustalta Ruotsin aluevesirajojen ulkopuolelta. McLendonin rahoittaman ja Kotschackin johtaman radioaseman tarkoituksena oli murtaa Pohjoismaissa vallinnut valtiollinen radiomonopoli. Ruotsin lisäksi sen popmusiikkia ja mainoksia sisältäneet lähetykset kuuluivat myös Lounais-Suomessa. Radio Nord ehti toimia vain vajaan puolentoista vuoden ajan ennen kuin se kiellettiin Pohjoismaiden neuvoston määräämän uuden lain nojalla. Suuren suosion saavuttanut piraattiradio vaikutti kuitenkin sekä Ruotsin että Suomen yleisradioyhtiöiden ohjelmistoon niin, että ne ottivat mukaan myös kevyen musiikin omissa Melodiradion- ja Sävelradio-ohjelmissaan.
Vuonna 1970 Kotschack julkaisi Radio Nordista kertovan muistelmateoksen. Tennis pysyi hänen harrastuksenaan myös Ruotsissa, Kotschack toimi pitkään paikallisen tenniskerhon puheenjohtajana sekä oli mukana perustamassa Ruotsin tennisveteraanien järjestöä. Jack S. Kotschack kuoli vuonna 1988 Ranskan Cannesissa 73-vuotiaana. Vuonna 2009 ilmestyi hänen poikansa Jan Kotschackin isästään sekä Radio Nordista kertova teos "Stick iväg, Jack".
Iván Paley
Iván Paley (s. 1979 Bogotá) on kolumbialainen pianisti ja baritoni. Hän opiskeli lapsena pianonsoittoa ja sävellystä. Hän oli säveltänyt ensimmäiset sonaattinsa pianolle jo 12-vuotiaana ja esiintyi soolopianistina. Hän jatkoi lauluopintoja Miamin yliopistossa professori Franklin Summersin johdolla ja aloitti sitten uran konsertti- ja oopperalaulajana. Sittemmin Paley on esiintynyt vierailijana Teatro Real Madridissa, Teatro Colónissa (Buenos Aires), Nationaltheater Mannheimissa, Bogotàn Teatro Colónissa, Florida Grand Operassa ja Theater Kaiserslauternissa. Hän on esittänyt Henry Purcellin, Christoph Willibald Gluckin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Carl Maria von Weberin ja Giuseppe Verdin lyyrisiä baritonirooleja. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestarien kuin Julius Rudelin, Leopold Hagerin, Giuseppe Sinopolin, Alejandro Posadan, Jonathan Nottin, Friedrich Haiderin, Jesús López Cobosin ja Wolfgang Sawallischin kanssa.
Muutettuaan Wieniin vuonna 2000 Paley on keskittynyt saksalaiseen yksinlauluun. Hän on täydentänyt opintojaan Edith Mathisin johdolla Wienissä ja Hanna Ludwigin johdolla Salzburgissa. Paley on esittänyt resitaaleissa Franz Schubertin, Robert Schumannin, Ludwig van Beethovenin, Johannes Brahmsin ja Hugo Wolfin lauluja. Yksinlaulajana hän on tehnyt yhteistyötä pianistien Stephan Matthias Lademannin, Russel Ryanin, Wolfram Riegerin, Justus Zeyenin ja Friedrich Haiderin kanssa.
Paley on levyttänyt Gustav Mahlerin vokaaliteoksia. Paleyn ura on vienyt hänet Saksan, Itävallan ja Kolumbian lisäksi Belgiaan, Sveitsiin, Yhdysvaltoihin, Argentiinaan, Espanjaan ja Kroatiaan. Hän on Yhdysvalloissa esiintynyt Carnegie Hallissa. Vuonna 2007 hän meni kiertueella myös Japaniin sopraano Edita Gruberovan kanssa. Paley ja Gruberova ovat myös levyttäneet yhdessä.
Hans Swarowsky
Hans Swarowsky (16. syyskuuta 1899 Budapest – 10. syyskuuta 1975 Salzburg) oli unkarilainen kapellimestari. Hän opiskeli Wienissä säveltäjien Arnold Schönbergin ja Anton Webernin johdolla. Orkesterinjohdossa hän sai opetusta Felix Weingartnerilta, Richard Straussilta ja Clemens Kraussilta. Hän työskenteli Stuttgartissa, Hampurissa, Berliinissä (1934), Zürichissä (1937–1940), Krakovassa (1944–1946) ja Grazissa (1947–1950). Hän esiintyi myös Wienin valtionoopperassa ja toimi orkesterinjohdon professorina samassa kaupungissa vuodesta 1946. Hänen johdollaan opiskelivat Claudio Abbado, Jesús López Cobos, Mariss Jansons, Zubin Mehta, Giuseppe Sinopoli ja Bruno Weil. Wienissä järjestettävä kansainvälinen kapellimestarikilpailu on nimetty Swarowskyn mukaan.
Swarowsky toimi vuosina 1957–1959 Skotlannin kansallisorkesterin pääkapellimestarina, ja tämän jälkeen hän sai nimityksen Wienin sinfoniaorkesterin pääkapellimestariksi. Hän jatkoi myös työskentelyä Wienin valtionoopperassa.
Klassismin kauden ja romantiikan musiikin ohella Swarowsky johti oman aikansa säveltäjien teosten esityksiä. Richard Straussin ja Anton Webernin lisäksi näitä säveltäjiä olivat Benjamin Britten, Gottfried von Einem, Paul Hindemith, Hans Pfitzner ja Igor Stravinsky. Swarowsky levytti muun muassa Engelbert Humperdinckin oopperoista koostetut orkesterisarjat ja Richard Wagnerin "Nibelungin sormus" -sarjan.
Mihaela Martin
Mihaela Martin on romanialaissyntyinen viulisti. Hän aloitti viulunsoiton opintonsa isänsä johdolla 5-vuotiaana ja jatkoi niitä Stefan Gheorghiun johdolla. 19-vuotiaana hän voitti toisen sijan Moskovan kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa, ja tätä seurasivat voitot Montrealissa, Sionissa ja Brysselissä. Ensipalkinnon voitto kansainvälisessä viulukilpailussa Indianapolisissa käynnisti Martinin uran. Hän on esiintynyt muun muassa n, Montrealin sinfoniaorkesterin ja Leipzigin Gewandhaus-orkesterin kanssa. Hän on tehnyt yhteistyötä Kurt Masurin, Nikolaus Harnoncourtissa, Charles Dutoitin ja Neeme Järven kanssa.
Martin oli mukana perustamassa Michelangelo-jousikvartettia vuonna 2003. Hän opettaa Kölnissä sekä Genevessä ja pitää lisäksi mestarikursseja eri puolilla maailmaa. Hän on myös usein tuomariston jäsenenä kilpailuissa eri maissa. Hän soittaa J G Guadagninin viulua vuodelta 1748.
Idfa
Idfa on Amsterdamissa vuosittain järjestettävä maailman suurin kansainvälinen dokumenttielokuvafestivaali. Ensimmäisen kerran se järjestettiin vuonna 1988.
Festivaali kestää yksitoista päivää, ja sen aikana esitetään runsaat 200 elokuvaa. Elokuvaesitysten lisäksi tapahtumassa on työpajoja ja keskustelutilaisuuksia. Paras uusi dokumentti palkintaan kuudessa sarjassa.
Palkinto: 12 500 euroa
Palkinto: 10 000 euroa
Palkinto: 5 000 euroa
Palkinto: 5 000 euroa
Palkinto: 2 500 euroa
Palkinto: 5 000 euroa
Majakka (täsmennyssivu)
Majakka voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kymenlaakson Opisto
Kymenlaakson Opisto on visuaaliseen alaan erikoistunut kansanopisto. Opistoa ylläpitää yleishyödyllinen, voittoa tavoittelematon Kymenlaakson Opiston Kannatusyhdistys Ry. Opistosta käytetään myös lyhennettä KYME. Kymenlaakson Opisto toimi v. 2001 asti nimellä Kymenlaakson Kansanopisto, KyKa.
Kansanopistossa on vuosittain n. 180 päätoimista opiskelijaa ja kansalaisopistossa n. 2200 opiskelijaa. Opisto on perustettu vuonna 1896 ja Inkeroisiin se muutti vuonna 1899. Opiston kotikuntana oli alun perin Sippola vuoteen 1974, Anjalankoski vuosina 1975–2008 ja Kouvola vuodesta 2009 alkaen.
Svetozar Marković
Svetozar Marković (21. syyskuuta 1846 Jagodina, Serbia – 10. maaliskuuta 1875 Trieste, Itävalta-Unkari) oli serbialainen poliittinen kirjailija ja toimittaja, jonka on sanottu tuoneen sosialistisen ajattelun Serbiaan.
Marković opiskeli Belgradissa vuosina 1863–1866, Pietarissa 1866–1869 ja Zürichissä 1869–1870. Hän tutustui vallankumouksellisten toimintaan Venäjällä ja toimi Sveitsin-aikanaan ensimmäisen internationaalin venäläisessä osastossa. Marković sai vaikutteita venäläisten vallankumouksellisten, varsinkin Nikolai Tšernyševskin ajattelusta. Serbiaan palattuaan hän perusti vuonna 1871 maan ensimmäisen sosialistisen lehden, joka ilmestyi nimellä "Radenik" (”työläinen”) ja painottui taloudellisiin kysymyksiin. Serbian hallitus lakkautti lehden, ja Marković oli jonkin aikaa maanpaossa, mutta palasi ja toimitti 1873 ja 1874 perustettuja entistä poliittisemmin painottuneita lehtiä "Javnost" ja "Glas Javnost" (”kansan ääni”). Vietettyään kirjoitustensa vuoksi yhdeksän kuukautta vankilassa hän toimitti vielä "Oslobdjenje" (”vapautuminen”) -nimistä lehteä, kunnes joutui terveytensä murtumisen vuoksi lopettamaan työskentelyn. Hän kuoli 28-vuotiaana.
Koska Markovićin elinaikana Serbiassa ei ollut kehittynyttä kapitalismia, hän keskittyi kirjoituksissaan puolustamaan pientalonpoikia valtion virkakoneistoa vastaan ja visioi perinteisiin zadruga-yhteisöihin perustuvan agraarisen sosialismin mahdollisuuksista ilman kapitalistista vaihetta. Hän oli lahjakas poliittisten aatteiden kansanomaistaja, ja hänen vaikutuksestaan monet nuoret serbialaiset älyköt kiinnostuivat sosialismista. Marković kannusti massoja aktivoitumaan poliittisesti ja pyrki edistämään myös osuustoimintaliikettä. Hän vaikutti merkittävästi myös serbialaiseen kirjallisuuteen vahvistamalla realistista suuntausta. Markovićin kahdeksanosaiset kootut teokset julkaistiin vuosina 1891–1912.
Kommunistisessa Jugoslaviassa Marković tunnustettiin sosialistiseksi edelläkävijäksi, ja hänen kirjallinen tuotantonsa julkaistiin uudelleen.
UK garage
UK garage on elektronisen musiikin tyylilaji, joka syntyi Englannissa 1990-luvulla. UK garage tunnetaan suuresta basson määrästä ja tummasävyisyydestään. Myöhemmin UK garagesta syntyi uusia musiikkityylejä, kuten dubstep, bassline ja grime. UK garagea tekeviä artisteja ovat esimerkiksi Mixmag, Heartless Crew ja Grant Nelson.
MFBC Leipzig
MFBC Leipzig on vuonna 1996 perustettu saksalainen salibandyn erikoisseura Leipzigista. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2013–2014 maan korkeimmalla sarjatasolla Unihockey-Bundesligassa. Miesten edustusjoukkueseen kuuluu kaudella 2013–2014 kolme suomalaista pelaajaa: Atte Ronkanen, Henrik Koivistoinen ja Toni Lehtinen.