hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Uniper
Uniper SE on suuri saksalainen, julkisesti noteerattu energiayhtiö. Yhtiö on perustettu vuonna 2016, kun E.ON SE-energiayhtiön toimintoja jaettiin osiin. Uniperin kotipaikka on Düsseldorf. Yhtiön osake noteerataan Frankfurtin pörssissä (Deutsche Börse).
Suomalainen energiayhtiö Fortum on sopinut ostavansa E.ON:nin vajaan 47 prosentin omistusosuuden Uniper-yhtiöstä noin 3,76 miljardilla eurolla. Tammikuussa 2018 E.ON teki päätöksen osuutensa myymisestä Fortumille. Yrityskauppa vaatii kilpailuviranomaisten hyväksynnän.
Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla Uniper oli vuonna 2017 sijalla 896; se arvioitiin samalla listalla Saksan 32. suurimmaksi pörssiyritykseksi. Listalla korkeammalle sijoittuivat saksalaisista energiayhtiöistä E.ON (sijalla 607.) ja RWE (698.). Uniperin markkina-arvo oli 6,1 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2017) ja liikevaihto 67,3 miljardia euroa (2016). Sama Forbesin maailmanlista sijoitti suomalaisen Fortumin sijalle 1091., mutta totesi suomalaisen energiayhtiön markkina-arvon olleen toukokuussa 2017 yli kaksinkertainen (12,4 mrd. USD) Uniperin markkina-arvoon nähden.
Uniper toimii kolmella liiketoiminta-alueella: Eurooppalainen tuotanto, Maailmanlaajuiset hyödykkeet ja Kansainvälinen voimantuotanto. Eurooppalainen tuotanto on sähkön ja lämmön tuotantoa EU:n alueella sijaitsevissa laitoksissa fossiilisilla polttoaineilla toimivissa voimalaitoksissa (hiili, kaasu, öljy, tai kaasun ja höyryn yhteistuotantona) tai vesivoimalla, ydinvoimalaitoksissa (Ruotsissa), biomassavoimalassa (Ranskassa) tai pieneltä osin aurinko- ja tuulivoimalaitoksilla. Yhtiö myös varastoi kaasua ja sillä on kaasutankkausasemia (power-to-gas) Saksassa, Itävallassa ja Britanniassa. Pääosa EU-alueella tuotetusta energiasta myydään yhtiön toisen liiketoimintasektorin välityksellä. Lisäksi yhtiö käy kauppaa päästöoikeuksilla, maakaasulla, LNG:llä, hiilellä ja rahtipalveluilla. Kansainväliseen voimantuotannon segmenttiin kuuluu omistusosuuksia Venäjällä, Tšekissä ja Brasiliassa toimivista energiayhtiöistä. Suurin kansainvälisen segmentin yksikkö on Moskovan pörssissä noteerattu venäläinen tytäryhtiö PAO Unipro.
Uniperillä oli 25 prosentin osuus venäläisestä Južno-Russkojen kaasukentästä Jamalin Nenetsiassa, mutta yhtiö myi sen itävaltalaiselle OMV:lle keväällä 2017 velkataakkaansa vähentääkseen. Yhtiö kirjasi edellisvuoden tapaan vuodelta 2016 roiman kertaluontoisen tappion luopuessaan joistain vanhoista fossiilista polttoaineita käyttäneistä voimalayksiköistään.
Tärkeimmät energiamarkkinat, joilla yhtiö toimii ovat: Saksa, Ruotsi, Britannia, Benelux-maat, Ranska ja Venäjä. Lisäksi yhtiöllä on toimintoja Unkarissa ja Yhdysvalloissa. Vuoden 2016 lopussa yhtiön palveluksessa oli 12 635 ihmistä, joista Venäjälle sijoittui 4 756 (voimalaitosten nettokapasiteetti 10,8 GW Venäjällä, joista pääosa kaasuvoimaloita), Saksaan 4 498 (10,4 GW), Ruotsiin 1 170 (5,1 GW), Britanniaan 1 000 (6,4 GW), Alankomaihin 532 (Benelux 2,9 GW), Ranskaan 473 (2,1 GW) ja muualle 206 henkeä (mm. Unkari 0,4 GW).
The Alfred Hitchcock Hour
The Alfred Hitchcock Hour oli vuosina 1962–1965 esitetty, Alfred Hitchcockin isännöimä televisio-ohjelma. Sitä esitettiin kolmen tuotantokauden ajan ja se jatkoi suositun "Alfred Hitchcock esittää" -ohjelman formaattia. Edeltäjästään "The Alfred Hitchcock Hour" poikkesi siten, että sen jaksot kestivät vajaan 30 minuutin sijaan noin tunnin verran, mistä se sai nimensäkin. "The Alfred Hitchcock Hour" saavutti edeltäjänsä tavoin suuren suosion ja arvostuksen. Hitchcock itse ohjasi ohjelman 93 jaksosta vain yhden.
Tore Wretman
Tore Fredrik Wretman (7. toukokuuta 1916 Lidingö – 13. helmikuuta 2003 Tukholma) oli ruotsalainen kokki ja ravintoloitsija, joka oli mukana perustamassa Ruotsin Gastronomista akatemiaa ja oli sen ”lautasen numero yhdeksän” haltija. Ruotsin ensimmäinen tähtikokki sai Ruotsin kuninkaan ruoanlaittoarvonimen "hovtraktör", kunniaprofessuurin ja kunniatohtorin arvon Uumajan yliopistosta ja monia muita huomionosoituksia.
Koulussa ongelmia aiheuttanut Wretman joutui 1930-luvun alussa hakeutumaan harjoittelijaksi tuolloin väheksytylle keittiöalalle Tukholman Hotel Continentalissa. Viinintuoja Fredrik König järjesti nuorelle Wretmanille harjoittelupaikan Pariisin Maxim-ravintolaan ensin kastikkeiden, sitten kalan parissa. Vuonna 1937 Wretman toimi Pariisin maailmannäyttelyn Ruotsin-paviljongin baarimestarina ja tapasi Sara Reuterskiöldin, joka oli aikeissa avata Regnbågen-nimisen ravintolan. Wretman pääsi sinne töihin, mutta ehti työskennellä vain hetken kun joutui suorittamaan varusmiespalvelustaan. Sen jälkeen Wretman työskenteli useita vuosia Yhdysvalloissa. Sieltä palatessaan suomalaisella rahtilaivalla vuonna 1941 alus joutui brittien pysäyttämäksi ja vietiin miehistöineen Orkney-saarille. Sieltä vapauduttuaan Wretman matkusti Lontooseen, jossa hän sai pariksi vuodeksi paikan hotellin vastaanottovirkailijana kunnes pääsi vuonna 1943 palaamaan Ruotsiin.
Vuosina 1943–1944 Wretman työskenteli Tukholman Oopperakellarin () hovimestarina kunnes osti itselleen Birger Jarlsgatanilla sijainneen ravintola Richen . Sen kylkeen perustetusta Teatergrillenistä tuli pian erittäin suosittu. Viisi vuotta myöhemmin Wretman uudisti Stallmästaregården-ravintolan ja vei sen maan gastronomian huipulle. Vuonna 1955 hän palasi Oopperakellariin ja nosti sen suosionsa huipulle.
Tore Wretman edisti urallaan perinteisen ruotsalaisen kotiruoan () perinteitä. Hänen keksintöihinsä kuuluu muun muassa seisova pöytä ja katkarapuleipä Toast Skagen.
Wretman kirjoitti myös monia gastronomian alan tietokirjoja. Hän oli yhtenä tekijänä mukana vuonna 1962 suomeksi julkaistussa teoksessa "Keittotaidon kultainen kirja" (alkuteos "Bonniers kokbok").
Viimeiset vuotensa Wretman vietti Mouginsissä Ranskan Provencessa. 1990-luvulla antamassaan haastattelussa hän nimesi mieliruoikseen Ruotsissa kaalikääryleet ja Ranskassa lammasnavariinin.
Yle Fem esitti syksyllä 2017 kaksiosaisen dokumentin "Kokkilegenda Tore Wretman".
Kalle Kallio (museonjohtaja)
Kalle Kallio (s. 1977 Oulu) on suomalainen museonjohtaja, joka vuodesta 2005 lähtien on työskennellyt Tampereella sijaitsevan Työväenmuseo Werstaan johtajana. Hän on myös toiminut muun muassa rauhanjärjestö Sadankomitean puheenjohtajana 2004–2010 ja sen julkaiseman "Pax"-lehden päätoimittajana 2002–2006.
Vitali Abramov
Vitali Abramov (; s. 8. toukokuuta 1998 Tšeljabinsk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa QMJHL-joukkue Gatineau Olympiquesissa. Hänellä on tulokassopimus NHL-joukkue Columbus Blue Jacketsin kanssa. Abramov on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. "The Sports Forecaster" -sivuston mukaan hän on luova pelintekijä, jolla on erinomaiset kiekolliset taidot. Abramov on myös hyvä hallitsemaan kiekkoa ja häneltä on vaikea riistää sitä. Abramov on parhaimmillaan hyökkäyspäässä. Hän on kuitenkin varsin pienikokoinen. Abramovin tulisi lisätä voimaa, kehittää kiekotonta pelaamistaan ja laukoa enemmän.
Abramov on Traktor Tšeljabinskin kasvatti. Kauden 2014–2015 hän vietti pääosin kotimaansa A-nuorten MHL-liigan Belyje Medvedi Tšeljabinskissä. QMJHL-joukkue Gatineau Olympiques varasi Abramovin 13. pelaajana . Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2015–2016. Abramov voitti koko QMJHL:n tulokkaiden piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 38+55=93, joilla hän oli myös Olympiquesin paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä. Abramov jakoi liigan pistepörssin viidennen sijan Val-d’Or Foreursin Anthony Beauregardin kanssa. Hän jakoi myös pudotuspeleissä joukkueensa sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin voiton Gabryel Boudreaun kanssa tehoilla 7+6=13. Abramov pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa. Hänet valittiin kauden päätteeksi QMJHL:n vuoden tulokkaaksi, palkittiin vuoden hyökkäävänä tulokkaana Michel Bergeron Trophylla ja valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Columbus Blue Jackets varasi Abramovin kolmannella kierroksella 65. pelaajana . Kaudella 2016–2017 hän voitti koko QMJHL:n pistepörssin tehoilla 46+58=104 ja palkittiin kauden päätteeksi Jean Beliveau Trophylla. Abramov palkittiin myös liigan arvokkaimpana pelaajana Michel Brière Trophylla ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Joulukuussa 2016 hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Blue Jacketsin kanssa. QMJHL-kautensa päätteeksi, huhtikuussa 2017 Abramov siirtyi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Cleveland Monstersin vahvuuteen. Hän pelasi siellä loppukeväänä neljä runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4.
Syksyn 2017 harjoitusleirin päätteeksi Blue Jackets lähetti Abramovin takaisin Gatineau Olympiquesin QMJHL-joukkueeseen.
Abramov pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa syksyllä 2014, jolloin Abramov voitti kultaa. Hän voitti Venäjän sisäisen syöttöpörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Dmitri Sokolovin kanssa tehoilla 3+6=9. Abramov edusti Venäjän alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta myös Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2015, jolloin hän voitti kultaa.
Emilia Sinisalo
Emilia Sinisalo (s. 1983) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2008. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa Ylen Kotikatsomo-sarjasta "Korpelan kujanjuoksu", jossa hän näyttelee Marvi Perttula-Laihoa. Elokuvien ja televisiosarjojen lisäksi hän on näytellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa.
Sinisalon sisko on myös näyttelijänä työskentelevä Anu Sinisalo.
Veli Valpola
Kustaa Veli Valpola (vuoteen 1943 "Wahlroos"; 24. huhtikuuta 1922 Hauho – 4. elokuuta 1996 Espoo) oli suomalainen filosofian tohtori ja ensyklopedisti sekä Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian vt. professori 1966–1967 ja dosentti vuosina 1959–1971. Hän toimi vuodesta 1959 Uuden tietosanakirjan ja vuodesta 1967 Facta-tietosanakirjan päätoimittajana. Valpola kirjoitti myös kirja-arvosteluja Helsingin Sanomiin.
Imagining the Balkans
Imagining the Balkans on bulgarialaisen Maria Todorovan kirjoittama kirja Balkanista. Todorova tuo kirjassa esille kuinka Euroopassa ei ymmärretä Balkania. Tietämättömyys on kirjailijan mukaan johtanut siihen, että Balkania on eksotisoitu ja toisaalta kauhisteltu takapajuisuudesta. Toisaalta kirjailija arvostelee myös Edward Saidin näkemystä orientalismista. Kirjassa käsitellään muun muassa Balkanin nimeä, joka antiikin aikana kutsuttiin Haemukseksi ja ottomaanien valtakunnan aikoihin sai Balkanin nimen, jolla viitattiin alueella oleviin vuoriin. Kirjassa käsitellään Balkanin jakoa ja käsityksiä Balkanista eri aikoina. Balkania on kirjailijan mukaan jaoteltu siten, että tietyt osat on nähty osana Balkania (jopa Lähi-itää, kun taas tietyt maat (muun muassa Slovenia ja Kroatia) on liitetty Eurooppaan. Kirjailija tekee myös oman jaottelun ja ehdottaa niin sanottua balkanismia, jolloin Balkanin alueen asukkaat määrittelisivät itse oman seutunsa.
Pavel Filip
Pavel Filip (s. 10. huhtikuuta 1966 Panašešty, Moldavian SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Pănășești, Moldova) on moldovalainen demokraattisen puolueen (PDM) poliitikko.
Filip valittiin Moldovan nykyiseksi pääministeriksi 20. tammikuuta 2016.
Romaniaksi ja mold. "Pavel Filip", mold. Павел Филип (kyrillinen), ven. Па́вел Петро́вич Фили́п, "Pavel Petrovitš Filip", ukr. Павло́ Петро́вич Філі́п, "Pavlo Petrovytš Filip".
Kellonlasikynnet
Kellonlasikynnet ovat sormien tai varpaiden kynsissä esiintyvä epätavallinen pyöristymä. Tämän epämuodostuman syynä voi olla usea eri sairaus. Useimmiten ne liittyvät sydämeen tai keuhkoihin liittyviin sairauksiin. Tavallisesti kaareutumat johtuvat hapen puutteesta, joka voi liittyä huonoon ääreisverenkiertoon. Kynsien kaareutumista ilman ilmeistä syytä voi myös ilmetä, mutta tämä on harvinaista.
Puerto López
Puerto López on kunta Metan departementissa Kolumbiassa. Se sijaitsee 206 kilometrin päässä Bogotásta. Matkaa Villavicencioon, departementin pääkaupunkiin on 83 kilometriä. Naapurikuntia ovat muun muassa Puerto Gaitán, departementin pääkaupunki Villavicencio, San Carlos de Guaroa, San Martín ja Casanare. Maasto on mäkistä, mutta alueelta löytyy myös tasankoa. Kunnassa sijaitsee useita jokia, muun muassa Metajoki, joka on osa Orinocojokea. Kunnassa arvellaan asuvan yli 33.000 asukasta. Enemmistö asukkaista on miehiä.
Puerto López perustettiin vuonna 1937. Kunnan oikeudet se sai vuonna 1955. Kunnan talous nojaa pääasiassa maa- ja karjatalouteen, kalastukseen ja palveluihin.
Puerto López kuuluu trooppisen ilmaston vyöhykkeeseen. Keskilämpötila on 26,8 astetta. Vuosittain sataa 2611 millimetriä. Kesäkuu on sateisin kuukausi.
Kunnassa järjestetään melojien kunniaksi festivaaleja (El Festival del Canoero) ja kulttuuritapahtumia, joissa juhlitaan tasankoalueiden (los llanos) kulttuuria. Keskuspuistossa sijaitsee kirjasto ja folkloriikkaan erikoistunut akatemia. Miguel Roa Ireguin suunnittelema raudasta tehty obeliski on kunnan tärkeimpiä nähtävyyksiä.
Kim Yo-jong
Kim Yo-jong on Pohjois-Korean hallitsevan suvun jäsen, nykyisen johtajan Kim Jong-unin sisar ja Korean työväenpuolueen keskuskomitean jäsen sekä lokakuusta 2017 politbyroon varajäsen. Hän on mahdollisesti toiminut veljensä sijaisena vuonna 2014 tämän sairastaessa.
Kim on Kim Jong-ilin nuorin tytär, syntynyt mahdollisesti vuonna 1987 tai 1988 ja käynyt koulua Sveitsissä. Hänen kerrotaan olevan naimisissa puoluesihteeri Choe Ryong-haen pojan Choe Songin kanssa, ja heillä on yksi lapsi (s. 2015).
Folke Sundman
Folke Sundman (s. 1951) on suomalainen kansalaisaktivisti ja virkamies, joka on työskennellyt muun muassa Kepan toiminnanjohtajana vuosina 1986–2003 sekä ulkoasiainministeriön erikoistutkijana 2007–2016. Kehitysyhteistyön ohella hän on keskittynyt rauhantyöhön. Sundman on myös ollut yksi SDP:n taustavaikuttajista jo 1970-luvuta lähtien, vaikkei itse olekaan ollut päivänpolitiikassa. Hän on toiminut muun muassa ulkoministeri Erkki Tuomiojan erityisavustajana sekä ollut mukana laatimassa sosialidemokraattien periaateohjelmia. Lisäksi Sundman on Suomenruotsalaisten sosialidemokraattien keskeisiä hahmoja.
Sundmanin molemmat isoisät taistelivat vuoden 1918 sisällissodassa punaisten puolella ja joutuivat vankileirille. Hänen Mustiossa asunut isänisänsä Einar Sundman ryhtyi Suomenlinnan vankileiriltä palattuaan pasifistiksi, mutta säilyi sosialidemokraattina loppueläänsä ajan. Äidinisä sen sijaan radikalisoitui Hennalan vankileirillä ja ryhtyi kommuunistiksi. Hänen isänsä Bruno Sundman oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1951–1957. Sundman kiinnostui itse sosialidemokraattisesta aatteesta opiskellessaan Svenska normallyceumissa. Hän oli kiinnostunut myös kommunismista, mutta liittyi vuoden 1968 Tšekkoslovakian miehityksen johdosta SDP:en.
Ylioppilaaksi kirjoitettaan Sundman opiskeli valtiotieteitä Helsingin yliopistossa, muttei ole koskaan valmistunut. 1970-luvulla hän vaikutti Teiniliitossa, Sosiaalidemokraattisen nuorison keskusliitossa ja Sadankomiteasa, jonka puheenjohtaana Sundman myös toimi. Seuraavalla vuosikymmenellä hän oli mukana Prosenttiliikeessä ja Suomen Rauhanliitossa, kunnes oli ideoimassa ja perustamassa vuonna 1986 kehitysyhteistyön kattojärjestö Kepaa, jonka ensimmäisenä toiminnanjohtajana Sundman työskenteli vuoteen 2003 saakka.
Vuonna 1976 Sundman oli ehdolla Helsingin kaupunginvaltuustoon, mutta siirtyi sen jälkeen politiikan taustavaikuttajaksi. Vuosina 2003–2007 Sundman työskenteli ulkoministeri Erkki Tuomiojan erityisavustajana, josta tehtävästä siirtyi ulkoministeriön erikoistutkijaksi, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2016. Vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa Sundman oli ruotsinkielisten sosialidemokraattien ehdokkaana. Hän toimii edelleen useissa luottamustehtävissä, kuten Kansainvälisen solidaarisuussäätiön hallituksen puheenjohtajana.
Sundmanille myönnettiin Suomen kristillisen rauhanliikkeen rauhanpalkinto vuonna 1994.
Kalifornian maastopalot 2017
Kaliforniassa sattui maastopaloja lokakuussa 2017. 10 on kuollut ja useita loukkaantunut.
Suomen luokkasota
Suomen luokkasota : historiaa ja muistelmia on vuonna 1928 ilmestynyt Alex Halosen toimittama kirja, joka edustaa niin sanottua luokkasotakirjallisuutta. Se on yksi harvoja punaisten näkökulmasta kirjoitettuja Suomen sisällissodan historioita.
Kyseessä on ensimmäinen teos, joka käsitteli rintamatapahtumia punaisten kertomana. Aikaisemmin oli ilmestynyt ainoastaan Otto Wille Kuusisen ja Kullervo Mannerin itsekritiikkiä ja vallankumouksen teoriaa käsittelevät teokset sekä paikallisten työväenjärjestöjen julkaisemia muistojulkaisuja kaatuneista. Lisäksi punaisia avustanut venäläinen upseeri Mihail Svetšnikov oli julkaissut oman strategisen kirjansa punakaartin sodankäynnistä. Halosen teos oli niitä poiketen ensimmäinen, johon oli koottu laajemmin punaisten omia aikalaiskertomuksia. Se on kuitenkin luonteeltaan propagandistinen ja edustaa äärivasemmistolaista näkemystä. Myöhemmin samana vuonna ilmestyi sotaa sosialidemokraattisesta näkökulmasta käsittelevä historiateos "Kärsimysten teiltä".
Kirjan toimittanut Alex Halonen oli sisällissodan jälkeen vankileirillä, jolta vapauduttuaan hän muutti Yhdysvaltoihin. Kirja ilmestyi Wisconsinin osavaltion Superiorissa, jossa sen kustansi Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön kustannusliike. "Työmiehen" kirjapainossa painetta teosta toimitettiin Suomeen tuhannen kappaleen erä. Lähetyksestä vihiä saanut Etsivä Keskuspoliisi kuitenkin takavarikoi kirjat jo satamassa ja sen hallussapidosta tuli vuoden 1919 painovapauslakiin liittyvän ns. sosialistilain mukaan rikos.
"Suomen luokkasota" sisältää useiden sotaan osallistuneiden johtavien työväenliikkeen vaikuttajien artikkeleita sekä lukuisia nimimerkeillä kirjoitettuja entisten punakaartilaisten muistelmia. Omalla nimellään kirjoittivat muun muassa Otto Vilmi katsauksen Suomen työväenliikkeen historiasta ja Alex Halonen sisällissotaan johtaneista tapahtumista kevään 1917 helmikuun vallankumouksesta lähtien, Väinö Jokinen käsitteli artikkelissaan punaisten hallintoa ja lainkäyttöä, Yrjö Sirola toimintaansa kansanvaltuuskunnan ulkoasianvaltuutettuna, Lauri Letonmäki vallankumousoikeuksia, Artturi Sivenius rautatieliikenteen järjestämistä ja Kalle Lepola maataloutta.
A. Toivolan kirjoitti punaisen armeijan kokoonpanosta ja sotatapahtumien yleiskuvasta, Emil Stenhall, E. Korpi ja E. Hämäläinen läntisen sekä V. Koski ja E. Leino keskisen rintaman sotatapahtumista. Rintamalinjan pohjoispuolisia taisteluita ja Muurmannin legioonaa käsitteli Akseli Kauppinen, vankileireistä kirjoittavat muun muassa Jukka Lehtosaari, Riku Rouanne, Hannes Mäki ja Kössi Kaatra. Lisäksi kirjassa on muun muassa Lauri Luodon, Julius Kallion, Tuure Lehénin ja Kullervo Mannerin artikkelit sekä William Lahtisen runoja. Amerikansuomalaisista punaisista kirjoittavat muun muassa Santeri Nuorteva, A. T. Hill ja Henry Askeli. Kirjassa on myös nimimerkki ”Entisen valkoisen” kertomus hänen kokemuksistaan valkoisessa armeijassa. Lisäksi teoksessa on runsas kuvitus.
My Little Pony: The Movie
M"y Little Pony: The Movie" on kahden animaatioelokuvan englanninkielinen nimi:
Maipún taistelu
Maipún taistelu käytiin José de San Martínin johtaman Andien armeijan ja espanjalaisjoukkojen välillä Chilen itsenäisyyssodan aikana 5. huhtikuuta 1818. Taistelu päättyi espanjalaisten etenemisen kohti Santiagoa pysäyttäneen Andien armeijan voittoon.
José de San Martín oli syntynyt Espanjalaiseen perheeseen nykyisessä Argentiinassa ja matkusti myöhemmin Espanjaan, jossa hänestä tuli Espanjan armeijan eversti. Hän osallistui taisteluihin Pohjois-Afrikassa ja Pyreneiden niemimaan sodassa Napoleonia vastaan. Napoleonin kukistettua Espanjan kuningaskunnan San Martín palasi kotimaahansa, jossa oli kahta vuotta aiemmin syttynyt kapina Espanjan valtaa vastaan. Valistusaatteiden innoittamasta ennen kuningaskuntaa kannattaneesta San Martínista tuli Etelä-Amerikan maiden itsenäisyyden kannattaja. Hän liittyi Argentiinan armeijaan muodostaen Andien armeijan Mendozassa lähellä Espanjan hallitsemaa Chileä. Chile kävi omaa itsenäisyyssotaansa kenraali Bernardo O’Higginsin johdolla ja helmikuussa 1817 San Martínin Andien armeija marssi tämän avuksi Chileen voittaen nopeasti espanjalaiset Chacabucon taistelussa. Espanjalaiset vetäytyivät kohti etelää ja San Martín vapautti Santiagon kaupungin.
Keväällä 1818 Espanja lähetti joukkojensa avuksi vahvistuksia ja kenraali Manuel Osorion johdolla 4 600 sotilasta alkoivat edetä jälleen pohjoiseen espanjalaisvallan palauttamiseksi. He ottivat voiton O’Higginsin komentamista joukoista edeten kohti Santiagoa. San Martínin johtamat joukot kohtasivat heidät lähellä Maipún kaupunkia Maipojoen pohjoispuolella. Komennossaan San Martínilla oli 5 400 ratsu- ja jalkaväen sotilasta, joista jälkimmäisten suuren osan muodostivat vapautetut mustat orjat.
San Martínin usein käyttämä taktiikka oli omaksuttu Aleksanteri Suurelta. Hän oli sijoittanut ratsuväkensä joukkojensa oikealle siivelle ja jalkaväen keskustaan ja vasemmalle. Näiden joukkojen takana oli vielä ratsuväen reservi. Ratsuväen tarkoitus oli tehdä viistorintamahyökkäys vihollisen vasenta siipeä vastaan reservin hyökätessä samalla näiden selustaan. Taistelu alkoi 5. huhtikuuta ja San Martínin krenatöörien onnistui murtaa useiden rynnäkköjen jälkeen espanjalaisten vasen siipi. Oikea siipi piti kuitenkin puolensa ja aiheutti Andien armeijalle suuret tappiot. San Martín määräsi kolme pataljoonaa tekemään hyökkäyksen oikeaa siipeä vastaan, joka sekin murtui lopulta. Espanjalaisia komentanut Osorio pakeni ja muut espanjalaiset olivat nyt piiritettyinä. Suurin osa sai surmansa tai otettiin vangeiksi.
Espanjalaiset olivat menettäneet noin 2 000 miestä kuolleina ja 2 000 vankeina. Andien armeijan tappiot olivat yhteensä noin 1 000 miestä. Chile vapautui siirtomaavallasta, mutta San Martín kyllästyi myöhemmin poliittiseen juonitteluun. Neljä vuotta Maipún taistelun jälkeen hän erosi tehtävistään armeijan komentajana ja osittain vapauttamansa Perun hallituksesta. Hän matkusti Eurooppaan vuonna 1824 ja kuoli Boulognessa vuonna 1850. Sittemmin häntä on kuitenkin pidetty sankarina niin Chilessä, kuin muissa Etelä-Amerikan maissakin.
Douglas Hartree
Douglas Rayner Hartree (27. maaliskuuta 1897 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta – 12. helmikuuta 1958 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen matemaatikko ja fyysikko, joka kehitti numeerista analyysiä ja siihen liittyvän atomifysiikan Hartree–Fock-teorian. Hän rakensi myös Vannevar Bushin koneen mallin mukaisesti differentiaalianalysaattori Meccano-rakennussarjasta.
Douglas Hartree syntyi vuonna 1897. Hänen äitinsä Eva Hartree oli Cambridgen pormestari ja naisten oikeuksia ajaneen National Council of Womenin puheenjohtaja. Hänen isänsä William Hartree puolestaan oli insinööritieteen opettaja Cambridgen yliopistossa. Douglas oli vanhin perheen kolmesta pojasta ja ainoa, joka eli aikuisuuteen asti.
Hartree aloitti 1915 yliopisto-opinnot Cambridgen St John’s Collegessa. Ensimmäinen maailmansota katkaisi opinnot. Sodan aikana 1916–1918 hän kuului ryhmään, joka tutki ilmatorjunta-aseita. Hartree valmistui 1921 ja jatkoi väitöskirjaopintoihin. Tohtoriksi hän valmistui 1926.
Hartree toimi 1924–1927 tutkijana St John’s Collegessa ja 1928–1929 Christ’s Collegessa. Manchesterin yliopiston sovelletun matematiikan professorina hän oli 1929–1937. Hartree vieraili vuonna 1933 MIT:ssa Vannevar Bushin luona, jossa hän pääsi käyttämään differentiaalianalysaattoria. Hartree sai koneen piirustukset ja rakensi Meccano-rakennussarjasta oman koneensa. Vain noin 20 puntaa maksanut kone oli suosuttu, ja siitä tehtiin useita kopioita ympäri Britanniaa.
Hartree toimi Manchesterissa 1937–1945 teoreettisen fysiikan professorina. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli Yhdysvalloissa ENIAC-projektin parissa. Cambridgen yliopiston matemaattisen fysiikan professuurin Hartree sai 1946. Siinä tehtävässä hän toimi kuolemaansa asti.
Cambridgessa Hartree kehitti järjestelmän itseytyvien kenttien arvioinnille. Menetelmä on usiden atomitason kaavojen pohjana. Sen yleisti venäläinen fyysikko Vladimir Fok, ja se tunnetaan Hartree–Fock-teoriana.
Lena Muhina
Jelena Vladimirovna (Lena) Muhina (21. marraskuuta 1924 Ufa, Neuvostoliitto – 5. elokuuta 1991 Moskova) oli neuvostoliittolainen nainen, joka eli Leningradissa piirityksen alkuajan 1941–1942, kunnes toukokuussa pääsi pakenemaan muun muassa taiteilija Vera Miljutinan avulla Laatokan Elämän tietä. Lena Muhina päätyi sukulaisten luo Gorkiin. Sittemmin Muhina toimi Moskovassa, Leningradissa, Jaroslavlissa ja Štšerbakovissa keramiikkataiteilijana ja teollisuustyöntekijänä. Muhina ei maininnut eläessään päiväkirjoista kellekään eikä puhunut piirityksestä.
Lena Muhina kirjoitti piirityksen aikana päiväkirjaa, jonka tuntematon henkilö on vienyt vuonna 1962 Neuvostoliiton valtionarkistoon; itse asiassa päiväkirja alkaa jo toukokuussa 1941, jolloin Saksa ei ollut vielä hyökännyt Neuvostoliittoon. Päiväkirja on julkaistu venäjäksi nimellä "Блокадный дневник Лены Мухиной". Pauli Tapio on suomentanut teoksen nimellä "Piirityspäiväkirja". Teos kuvaa autenttisesti 16–17-vuotiaan tytön kokemuksia piiritysajalta. Teoksessa on myös Markku Kangaspuron esipuhe, joka asettaa aikakontekstin teokselle. Jälkipuheessa venäläiset tutkijat kertovat päiväkirjan löytymisestä ja Muhinan henkilöhistorian esiinkaivamisesta.
Michael L. Printz -palkinto
Michael L. Printz -palkinto on American Library Associationin (ALA) parhaalle nuortenkirjalle vuosittain myöntämä kirjallisuuspalkinto. Palkintoa hallinnoi ALA:n nuorten aikuisten jaosto Young Adult Library Services Association (YALSA), ja se jaetaan puhtaasti kirjallisten meriittien perusteella. Voittajan lisäksi vuosittain annetaan korkeintaan neljä kunniamainintaa kirjoille, jotka myös edustavat nuorten aikuisten kirjallisuuden parhaimmistoa.
Palkinto on nimetty Topeka West High Schoolin pitkäaikaisen kirjastonhoitaja Mike Printzin mukaan, joka oli myös aktiivisesti mukana YALSA:n toiminnassa.
Olaf Fønss
Olaf Holger Axel Fønss (17. lokakuuta 1882 Aarhus – 3. marraskuuta 1949 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä.
Olaf Fønss syntyi koulun rehtorin perheeseen. Käytyään reaalikoulun ja kauppakoulun Aarhusissa hän opiskeli näyttelemistä Emmanuel Larsenin johdolla ja debytoi Dagmar-teatterissa vuonna 1903. Fønss työskenteli Dagmar-teatterissa vuoteen 1914, toimi sen jälkeen vierailevana näyttelijänä muun muassa Betty Nansenin teatterissa ja lopetti teatteriuransa Folketeatretissa vuonna 1932.
Fønss oli yksi tanskalaisen ja saksalaisen mykkäelokuvan suurimmista tähdistä. Hän aloitti Skandinavisk-Russisk Handelshusilla vuonna 1912 ja siirtyi seuraavana vuonna Nordisk Filmille, jossa hän esitti pääosia 30 elokuvassa. Niistä tunnetuimpia on yhtiön suurelokuva "Atlantis" vuodelta 1913. Vuonna 1916 Fønss siirtyi Deutsche Bioscopille, jossa hän teki kuusiosaisen "Homunculus"-sarjan. Valdemar Psilanderin kuoltua vuonna 1917 Fønss siirtyi tämän perustaman Dansk Filmin johtoon ja työskenteli vuosina 1917–1921 Dansk Astra Filmin taiteellisena johtajana.
1920-luvun alussa Fønss siirtyi jälleen Saksaan, jossa hän teki muun muassa elokuvat "Matka yöhön" ("Der Gang in die Nacht", 1920) ja "Unelmien temppeli" ("Das indische Grabmal", 1921). Vuonna 1925 hän näytteli pääosaa Nordiskin suurelokuvassa "Taiteilijakohtaloita" ("Fra Piazza del Popolo"). 1920-luvun lopulta lähtien Fønss toimi kirjailijana, elokuvatarkastajana ja erilaisissa luottamustehtävissä.
Olaf Fønssin veljiä olivat oopperalaulaja Johannes Fønss ja näyttelijä Aage Fønss. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli näyttelijä Thilda Elisabeth Lilja Johnsen (Jonsson) Fønss. Kirjailija ja toimittaja Palle Fønss, ohjaaja Mogens Fønss ja näyttelijä Tove Fønss olivat hänen lapsiaan.
Sotapäiväkirja vuodelta 1944
Sotapäiväkirja vuodelta 1944 on Suomessa toimineen Saksan yhteyshenkilön, jalkaväenkenraali Waldemar Erfurthin sotapäiväkirja vuodelta 1944. Kirjan ensimmäisen painoksen on julkaissut WSOY vuonna 1954. Päiväkirjan on suomentanut Eino E. Suolahti, ja sen termistön on tarkistanut kapteeni Tauno Kuosa. Toinen painos ilmestyi 2014 Docendon kustantamana, ja eversti Pekka Visuri on kirjoittanut siihen johdannon ja toimittanut liitteet, neljä karttaa. Päiväkirja kattaa ajanjakson 1. tammikuuta – 13. syyskuuta 1944. Viimeisen merkinnän Erfurth teki kuljetuslaiva "Lapplandilla", joka vei hänet pois Suomesta.
Erfurth kirjoitti vuonna 1954 ilmestyneen päiväkirjan johdannoksi alkusanat. Vuonna 2014 ilmestyneeseen laitokseen on Visuri suomentanut tekstin siltä osin uudelleen. Muuten teksti on eri painoksissa sama. Lopussa on henkilöhakemisto, jota on tarkistettu.
Erfurthin arkistoidut sotapäiväkirjat kattavat kokonaisuudessaan vuodet 1941–1944. Kolmen ensimmäisen sotavuoden päiväkirjat on sittemmin julkaistu suomeksi teoksissa "Saksan kenraali Suomen päämajassa vuonna 1941" (Docendo 2017) ja "Waldemar Erfurth – sotapäiväkirja 1942–1943" (Docendo, 2018), jotka on suomentanut ja toimittanut Pekka Visuri. Kaikkineen 1087 sivua käsittävä käsikirjoitus on arkistoitu Sota-arkistoon.
Johanne Fritz-Petersen
Johanne Caroline Fritz-Petersen (Blom) (18. lokakuuta 1879 Aarhus – 22. joulukuuta 1961 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä.
Johanne Fritz-Petersen syntyi räätälin perheeseen. Hän aloitti näyttelijänuransa Thistedissä vuonna 1899 ja siirtyi sitten Aarhusin kautta Kööpenhaminaan, jossa hän työskenteli Casino-teatterissa vuosina 1901–1910. Fritz-Petersenin elokuvaura alkoi Skandinavisk-Russiske Handelshusilla ja Kinografenilla vuonna 1912 ja jatkui Nordisk Filmin mykkäelokuvissa vuosina 1913–1919. 1930-luvulla näyttelijä teki vielä kaksi äänielokuvaa.
Johanne Fritz-Petersen oli naimisissa näyttelijä Fritz Cato Petersenin ja ohjaaja August Blomin kanssa. Toisessa avioliitossaan hän käytti nimeä Johanne Blom.
Bad Blood Rising
Bad Blood Rising on Santa Cruzin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 6. lokakuuta 2017.
Albumi seuraa tyylillään yhtyeen edellistä albumia olemalla raskaampi kuin yhtyeen esikoisalbumi "Screaming for Adrenaline".
Hydroksipivalyylihydroksipivalaatti
Hydroksipivalyylihydroksipivalaatti eli hydroksipivaalihapon neopentyyliglykoliesteri (CHO) on alifaattisiin estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään monomeerinä polymeerien valmistukseen.
Huoneenlämpötilassa hydroksipivalyylihydroksipivalaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen, mutta hyvin poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Voimakkaasti kuumennettaessa yhdiste hajoaa. Hydroksipivalyylihydroksipivalaatin primääriset alkoholiryhmät reagoivat alkoholeille tyypillisesti, muodostaen esimerkiksi estereitä karboksyylihappojen kanssa.
Hydroksipivalyylihydroksipivalaattia voidaan valmistaa esteröimällä neopentyyliglykolia hydroksipivaalihapon kanssa. Toinen hyvin yleisesti käytetty tapa on hydroksipivaldehydin Tishchenko-reaktio. Tämä reaktio tapahtuu 80–130 °C:n lämpötilassa maa-alkalimetallihydroksidien tai alumiinialkoksidien toimiessa emäksisinä katalyytteinä. Hydroksipivalyylihydroksipivalaattia käytetään monomeerina valmistettaessa polyestereitä ja polyuretaaneja. Monomeeri parantaa polymeerien säänkestoa ja joustavuutta sekä alentaa polymeerin lasisiirtymäpistettä. Hydroksipivalyylihydroksipivalaatista valmistettuja polymeerejä käytetään erityisesti autoteollisuudessa ja pinnoitteiden valmistukseen.
Multivariable Calculus, Linear Algebra, and Differential Equations
Multivariable Calculus, Linear Algebra, and Differential Equations on Stanley I. Grossmanin kirja matematiikasta. Kirjaa käytetään oppikirjana teknillisessä koulutuksessa.
Nimensä mukaisesti sisältönä ovat differentiaali- ja integraalilaskenta, lineaarialgebra ja differentiaaliyhtälöt.
Pietari IV
Pietari IV voi tarkoittaa seuraavia hallitsijoita:
Pietari V
Pietari V voi tarkoittaa seuraavia hallitsijoita:
Sofia Aleksejevna
Sofia Aleksejevna (27. syyskuuta 1657 Moskova – 14. heinäkuuta 1704 Moskova) oli Venäjän keisarikunnan sijaishallitsija veljensä Iivana V:n ja velipuolensa Pietari I:n alaikäisyyden aikana vuosina 1682–1689.
Sofia Aleksejevna oli tsaari Aleksei I:n ja tämän ensimmäisen puolison Maria Miloslavskajan tytär. Hänen opettajanaan toimi valkovenäläinen ortodoksimunkki Simeon Polotski. Kun tsaarina toiminut Sofian isoveli Fjodor III kuoli 7. toukokuuta (27. huhtikuuta) 1682, uudeksi tsaariksi julistettiin aluksi alaikäinen Pietari I, joka oli tsaari Aleksein nuorin poika hänen toisesta avioliitostaan Natalia Naryškinan kanssa. Miloslavskajan lapset eivät hyväksyneet vallan päätymistä Naryškinin suvulle, joten Sofia Aleksejevna yllytti tsaarin henkivartiojoukot eli streltsit nousemaan kapinaan. Kun streltsit olivat surmanneet useita Naryškinien johtajia, Sofia rauhoitti kapinan järjestämällä nuoremman veljensä Iivanan julistamisen Pietari I:n kanssahallitsijaksi. Koska myös Iivana V oli vielä alaikäinen, Sofia itse julistettiin sijaishallitsijaksi 8. kesäkuuta (29. toukokuuta) 1682. Varmistaakseen, että streltsit eivät myöhemmin syrjäyttäisi häntä samalla tavalla, Sofia kavensi streltsien etuoikeuksia, siirsi Moskovan 19:stä rykmentistä 12 pois pääkaupungista vartioimaan valtakunnanrajaa sekä erotti ja teloitutti streltsien komentajan Ivan Hovanskin ja nimitti tämän tilalle Fjodor Šaklovityn.
Sofia Aleksejevnan tärkein neuvonantaja oli hänen rakastajansa Vasili Golitsyn, joka suunnitteli monenlaisia uudistuksia Venäjällä. Sofian valtakaudella tuotantoa pyrittiin kehittämään kannustamalla ulkomaisia käsityöläisiä asettumaan Venäjälle. Ongelmia aiheuttivat talonpoikien tyytymättömyys ja kiistat vanhauskoisten kanssa. Golitsynin suosituksesta Venäjä solmi vuonna 1686 Puola-Liettuan kanssa ”ikuisen rauhansopimuksen”, jolla vahvistettiin vuoden 1667 Andrusovon aseleposopimuksen sisältö, sekä Kiinan kanssa edullisen Nertšinskin rauhan vuonna 1689. Turkin sodassa Golitsyn johti vuosina 1687 ja 1689 kahta epäonnista sotaretkeä Krimin tataareja vastaan. Sotilaalliset vastoinkäymiset lisäsivät tyytymättömyyttä Sofia Aleksejevnan hallintoon. Eliminoidakseen kilpailijansa Sofia yritti elokuussa 1689 nostattaa streltsit uudelleen Naryškinejä ja Pietari I:tä vastaan, mutta streltsien komentajat asettuivatkin Pietarin puolelle ja syrjäyttivät Sofian.
Vallasta syrjäytetty Sofia pakotettiin syyskuussa 1689 asettumaan Novodevitšin nunnaluostariin. Vuonna 1698 Moskovassa puhkesi jälleen streltsien kapina, joka kuitenkin kukistettiin. Sofia ei ollut kapinan takana, mutta kapinallisten tavoitteena oli mahdollisesti ollut palauttaa hänet valtaan. Pietari I:n asettama erikoistuomioistuin tuomitsi Sofian lokakuussa 1698 elämään loppuikänsä eristettynä ulkomaailmasta.
Mormo
Mormo ( tai ) oli henki kreikkalaisessa mytologiassa, joka puri ilkeitä lapsia ja oli jumalatar Hekaten kumppani. Mormo-sanaa käytettiin viittaamaan myös naispuoliseen vampyyrin kaltaiseen olentoon tarinoissa, joita kreikkalaisten lasten lastenhoitajat kertoivat saadakseen lapset tottelemaan. Tämä viittaus esiintyy etenkin joissain Aristofaneen näytelmissä. Mormoon viitataan myös "Aleksiaassa", mikä osoittaa Mormosta kerrotun lapsille vielä Bysantin ajoilla.
Kilchberg (Basel-Landschaft)
Kilchberg on kunta Sveitsissä Basel-Landschaftin kantonissa. Kunnassa oli vuoden 2016 lopulla 157 vakinaista asukasta.
Kilchberg sijaitsee Eibachjoen länsirannalla, vajaat kymmenen kilometriä Oltenin kaupungista pohjoiseen.
Kilchberg sijaitsee syrjässä valtaväyliltä. Baselista Olteniin johtavalla rautatiellä sijaitseva Hauensteinin rautatietunneli alittaa kylän.
Mechanic: Resurrection
Mechanic: Resurrection on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Se on jatkoa vuonna 2011 ilmestyneelle "The Mechanic" -elokuvalle. Jason Statham uusii jatko-osassa roolinsa palkkamurhaaja Arthur Bishopina, joka luuli jättäneensä tappavan menneisyytensä taakseen, mutta kiristetään tekemään vielä uusia salamurhia ja lavastamaan kuolemat onnettomuuksiksi.
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 22. elokuuta 2016. Suomessa elokuva julkaistiin suoraan dvd:nä ja blu-ray:na 26. joulukuuta 2016.
Palkkamurhaaja Arthur Bishop (Jason Statham) on lavastanut oman kuolemansa ja elää ylellistä elämää Rio de Janeirossa. Varhaiseläke kuitenkin loppuu lyhyeen, kun hänen rakastajattarensa Gina Thorne (Jessica Alba) otetaan panttivangiksi. Vastahakoinen Bishop joutuu palaamaan töihin ja ottamaan hengiltä kolme vaarallista miestä eri puolilla maailmaa, ja surmat on saatava näyttämään onnettomuuksilta. Jos Bishop saa selville, mikä kolmea miestä yhdistää ja miksi heidät halutaan hengiltä, hän saa ehkä yliotteen kiristäjästään.
Kai Häggman
Kai Häggman (20. marraskuuta 1956 Helsinki, Suomi) on suomalainen historioitsija ja tietokirjailija. Hän toimii Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian historian dosenttina. Hän on kirjoittanut muun muassa WSOY:n ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran historiikit ja päätoimittanut "Suomalaisen arjen historia" -kirjasarjan.
Häggman valmistui Helsingin yliopistosta maisteriksi 1987 ja Suomen ja Skandinavian historian tohtoriksi 1994. Hänen väitöskirjansa "Perheen vuosisata" käsittelee perheen ihannetta ja sivistyneistön elämäntapaa 1800-luvun Suomessa.
Häggman toimi 1988–1992 tutkijana Suomen Akatemiassa, 1992–1995 Renvall-instituutissa ja 1996–1997 Kansaneläkelaitoksella. Vuonna 1998 hän aloitti Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian historian dosenttina.
Häggman oli 1998–2003 WSOY:n historiankirjoittaja. Hän julkaisi tuona aikana kaksiosaisen WSOY:n 125-vuotishistorian. Siitä hän sai Lauri Jäntin säätiön erityismaininnan. Vuosina 2004–2007 Häggman oli päätoimittamassa "Suomalaisen arjen historia" -kirjasarjaa. Hänet palkittiin siitä vuonna 2008 n tunnustuspalkinnolla.
Suomalaista kustannustoimintaa ja kirjakauppaa 1800-luvulta 2000-luvulle käsitteli Häggmanin vuonna 2008 julkiastu teos "Paras tawara maailmassa". Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran historiikkia hän kirjoitti 2008–2014. Historiikki julkaistiin kahdessa osassa (2012 ja 2014). Ensimmäisestä osasta "Sanojen talossa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1890-luvulta talvisotaan" hän oli ehdokkaana Kanava-tietokirjatunnustuspalkintoon. Häggman aloitti vuonna 2015 Suomen kirjailijaliiton historiankirjoittajana. Samana vuonna hänet palkittiin Suomen tietokirjailijoiden Tietokirjailijapalkinnolla.
The Babysitter
The Babysitter voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Anna Leopoldovna
Anna Leopoldovna (18. joulukuuta 1718 Rostock, Mecklenburg – 18. maaliskuuta 1746 Holmogory) oli Venäjän keisarikunnan sijaishallitsija alaikäisen poikansa Iivana VI:n hallitsijakaudella 1740–1741.
Anna Leopoldovnan vanhemmat olivat Mecklenburgin herttua Kaarle Leopold ja suuriruhtinatar Katariina Ivanovna, joka oli Venäjän keisarinna Annan sisar. Anna Leopoldovna nai vuonna 1739 saksalaisen herttua Anton Ulrich von Braunschweig-Wolfenbüttelin, joka oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VI:n kälyn poika. Heidän elokuussa 1740 syntynyt poikansa Iivana nimettiin välittömästi isotätinsä keisarinna Annan kruununperijäksi. Annan kuoltua marraskuussa 1740 kolmen kuukauden ikäisestä Iivana VI:stä tuli keisari. Sijaishallitsijaksi Anna oli määrännyt saksalaisen neuvonantajansa Ernst Johann von Bironin, mutta jo muutaman viikon kuluttua hovin mahtimiehet Burkhard Christoph von Münnich ja Andrei Osterman vangituttivat Bironin ja karkottivat hänet Siperiaan, jolloin Anna Leopoldovna julistettiin sijaishallitsijaksi. Hän hallitsi vuoden ajan Münnichin ja Ostermanin tuella, mutta ”saksalaisen klikin” hallinto oli riitaisa ja epäsuosittu venäläisten parissa. Pietari Suuren tytär ja keisarinna Annan serkku Elisabet järjesti 6. joulukuuta (25. marraskuuta) 1741 palatsivallankaappauksen ja julisti itsensä keisarinnaksi.
Anna Leopoldovna perheineen vangittiin Elisabetin määräyksestä vuonna 1742. Vuonna 1744 Anna Leopoldovna, hänen miehensä ja heidän ainoa tyttärensä karkotettiin Siperian Holmogoryyn. Anna Leopoldovna synnytti miehelleen vielä toisen tyttären ja kaksi poikaa ennen kuin kuoli Holmogoryssä vuonna 1746. Hänen miehensä kuoli karkotuksessa vuonna 1775, minkä jälkeen keisarinna Katariina Suuri vapautti heidän neljä nuorempaa lastaan ja lähetti nämä Tanskaan tätinsä leskikuningatar Juliana Marian luo. Iivana VI oli surmattu Pähkinäsaaren linnassa vuonna 1764.
The Good Doctor
The Good Doctor on yhdysvaltalainen vuonna 2017 alkanut sairaalasarja. Sen kehittäjänä toimii "Housen" tuottajana tutuksi tullut David Shore. Sarja perustuu eteläkorealaiseen vuonna 2013 alkaneeseen "Good Doctor" lääkärisarjaan. Sarjan esittäminen aloitettiin Yhdysvalloissa ABC-kanavalla 25. syyskuuta 2017.
Vuoden 2014 toukokuussa CBS Television Studios ryhtyi suunnittelemaan sovitusta "Good Doctor" nimiselle eteläkorealaiselle lääkärisarjalle. Vastaavana tuottajana toimivaa Daniel Dae Kim tarkensi, että sarjan hahmot tulevat sopimaan nykymaailmaan luontevasti.
CBS:n hylättyä "The Good Doctor" sarjan sen oikeudet siirtyivät Sonylle, joka päätti esittää pilottijakson ABC-kanavalla. ABC teki virallisen tilauksen sarjalle tammikuussa 2017.
Sarjan kuvaukset aloitettiin maaliskuusa 2017 Kanadan Vancouverissa. Surreyn kaupungintalo toimii sarjan San Jose St. Bonaventure -sairaalan rakennuksen mallina.
Vuorilampi (Ylä-Myllyjärvi)
Vuorilampi on lampi Jyväskylässä lähellä Ylä-Myllyjärven asuinaluetta. Sen pituus on noin 200 m ja pinnankorkeus merenpinnasta on 180,9 m. Koillispuolella (lammen ja Ylä-Myllyjärven asuinalueen välissä) on jyrkkä rinne. Muilta suunnilta lampi on enimmäkseen suon ympäröimä. Lammen laskuoja on kaakkoon Keljonkankaalla sijaitsevaan lampeen laskeva Kauraoja. Vuorilampi ja Kauraojan yläjuoksu ympäristöineen ovat yksi Jyväskylän arvokkaista luontokohteista.
Asea (kaupunki)
Asea () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Arkadiassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Trípolin kunnassa lähellä nykyisen Aséan Káto Aséan kylää.
Asea sijaitsi Mainalian alueella Arkadiassa lähellä Lakonian rajaa. Sen kautta kulki tie Pallantionista Tegeaan. Kaupungin akropolis eli yläkaupunki oli kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin nimellä Palaiókastro, ja alakaupunki sen juurella. Palaiókastron kukkula sijaitsee heti nykyisen Káto Aséan kylän pohjoispuolella, noin 2,5 kilometriä kaakkoon nykyisestä Aséan kylästä. Kaupungin lähellä oli laaksoa ja tasankoa, ja sitä ympäröivät vuoret. Asean lähellä sijaitsivat Alfeios- ja Eurotas-jokien alkulähteet.
Asean laakso on ollut asuttu jo keskisellä ja myöhemmällä paleoliittisella kaudella noin vuotta sitten. Neoliittisella ja helladisella kaudella laaksossa on ollut useita kyliä. Merkittävin asutus kehittyi myöhemmän Asean kaupungin paikalle, joka on ollut asuttuna keskisellä helladisella kaudella.
Asean kaupunki oli antiikin lähteiden mukaan perusteella olemassa viimeistään klassisella kaudella. Asea otti osaa Megalopoliin kaupungin perustamiseen, ja suurin osa sen asukkaista muutti uuteen kaupunkiin. Asea säilyi silti olemassa itsenäisenä kaupunkivaltiona, sillä sen tiedetään ottaneen osaa Mantineian taisteluun vuonna 362 eaa. Myöhemmin kaupunki kuului kuitenkin Megalopoliin alaisuuteen.
Asea oli olemassa vielä hellenistisellä kaudella ja säilyi olemassa ainakin ensimmäiselle vuosisadalle eaa. saakka. Pausaniaan aikana 100-luvulla jaa. kaupunki oli raunioina.
Asean laakson arkeologisia tutkimuksia ("Asea Valley Survey") ja kaivauksia on suorittanut Ruotsin Ateenan-instituutti vuosina 1994–1996, 1997 sekä 2000.
Asean akropolis ja alakaupunki on ollut ympäröity muureilla, joista on löydetty jäänteitä. Akropoliin muurit on ajoitettu klassiselle kaudelle ja alemmat muurit 200-luvun eaa. puoleen väliin. Kaupungista on löydetty myös hellenistisellä ajalla rakennettujen talojen raunioita. Eräs taloista edusti paremmin Prienestä tunnettua tyyppiä, jota ei muutoin juurikaan esiinny Kreikan alueella.
Asean luoteispuolella Boreion-vuorella Pallantioniin johtaneen tien varrella sijaitsi Athene Soteiralle ja Poseidonille omistettu temppeli, joka oli kaupungin alaisuudessa. Odysseuksen uskotiin perustaneen pyhäkön paluumatkallaan Troijan sodasta. Temppeli on löydetty nykyisen Aséan kylän länsipuolella sijaitsevalta huipulta, joka tunnetaan nykyisin siellä olevan kirkon mukaan nimellä Profítis Ilías (tai Ágios Ilías, ). Temppeli oli rakennettu myöhäisellä arkaaisella kaudella, mutta paikka on ollut yhtämittaisessa kulttikäytössä myöhäiseltä pronssikaudelta hellenistiselle kaudelle.
Asean esinelöytöihin lukeutuu muun muassa istuvaa jumalatarta, mahdollisesti Athenea, esittävä kuvapatsas. Sen veistäjä on oletettavasti ateenalainen Endoios ja se on tehty lakonialaisesta marmorista.
Erythrai (Boiotia)
Erythrai (, joskus myös "Erythra", , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Boiotiassa Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Dervenochórian Dáfnin kylän länsipuolelle Tanágran kunnassa.
Erythrai sijaitsi Kithairon-vuoren (nyk. Kithairónas) pohjoisrinteellä Parasopian eli Asopos-joen laakson etelälaidalla. Pausaniaan mukaan kaupunki oli saanut kreikkalaisessa mytologiassa nimensä Erythraksesta, Leukonin pojasta.
Varhaisin maininta Erythraista on Homeroksen "Iliaan" laivaluettelossa, jossa se mainitaan yhtenä boiotialaisista kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Plataiain taistelun aikaan persialaissodissa vuonna 479 eaa. Erythrai oli yksi paikoista, joiden tienoille persialaisten armeija oli aluksi ryhmittynyt. Pausaniaan aikaan 100-luvulla jaa. kaupunki oli raunioina.
Second Nature Security
Second Nature Security Oy (2NS Oy) on eettistä hakkerointia, tietoturva-aukkojen etsintää ja tietoturva-auditointien tekoa liiketoimintana hyödyntävä suomalainen tietoturva-alan yritys.
Toiminta alkoi vuonna 2005 osana Louhi Net Oy:tä. Itsenäisenä yhtiönä 2NS on toiminut vuodesta 2010, kun perustajat Mika Holmberg, Marcus Westren-Doll ja Juho Ranta lähtivät kehittämään Louhi Netistä irrotettua tietoturvaliiketoimintaa itsenäisenä yrityksenä.
Second Nature Security on ollut mukana VTT:n koordinoimassa Euroopan Celtic-Plus-ohjelman SASER (Safe and Secure European Routing) -hankkeessa yhdessä EXFOn, MPY Palvelut Oyj:n ja Intel Securityn kanssa.Projektissa kehitettiin VTT:n Cyber War Room -testaus- ja -harjoitusympäristöä sekä uusia havainnointi- ja suojaratkaisuja digitaalisen kaupankäynnin uhkia vastaan.
2NS on Tietoturva ry:n, Ohjelmistoyrittäjät ry:n, FISC ry:n ja Ryhmittymä Atraimen jäsen.