hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tule omakseni
Tule omakseni () on Richard Loncrainen ohjaama yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva vuodelta 2009. Road movien pääosia esittävät Renée Zellweger Anne Deveraux'na, Logan Lerman Georgena ja Mark Rendall Robbiena. Elokuva kertoo voimakastahtoisen naisen haaveesta löytää unelmiensa mies.
"Tule omakseni" perustuu löyhästi George Hamiltonin kertomaan tarinaan hänen nuoruudestaan, kun hän oli ollut äitinsä ja veljensä kanssa tien päällä.
Vuoden 1953 New Yorkissa hienossa ja suuressa kerrostalossa asusteleva Deverauxin perheen äiti Anne (Renée Zellweger) pakkaa tavaransa ja ottaa mukaansa kaksi poikaansa yllätettyään muusikkona työskentelevän aviomiehensä (Kevin Bacon) sängystä toisen naisen kanssa. Dan ei usko vaimonsa häipyvän, koska Anne on tottunut jättämään lasten kasvattamisen perheen palvelijattarelle; hän ei edes osaa sanoa, mitä koulua pojat käyvät. Hän on kuitenkin saanut tarpeekseen miehensä saamattomuudesta ja syrjähypyistä ja nyt lähtö on sinetöity.
Tuhlattuaan suuren osan rahoistaan uuteen siniseen Cadillaciin, äiti ja pojat matkustavat kaupungista toiseen Annen yrittäessä etsiä itselleen uutta miestä, joka voisi elättää heidät. Anne ei itse halua käydä töissä, koska työnteko ei sovi hienolle naiselle. Parasta ennen -päivänsä ohittanut, itsestään paljon kuvitteleva ja kaiken lisäksi huono – vaikkakin rakastava, mutta ei rakastettava – äiti ei tahdo kovin monelle kelvata.
Ympäri Amerikkaa kierrellessään Robbie (Mark Rendall) huomaa haluavansa ryhtyä näyttelijäksi esittäessään koulun näytelmissä Shakespearen luomia henkilöitä ja Annen toinen poika George (Logan Lerman) saa huomiota opettajaltaan kirjoituslahjoillaan. Jatkuva muuttaminen ja koulujen vaihtuminen ei kuitenkaan helpota nuorten elämää, eikä heidän äitinsäkään näytä ajattelevan muita kuin itseään. Annen on aika vihdoinkin aikuistua ja oppia ajattelemaan myös lapsiaan.
"Tule omakseni" kuvattiin Marylandin Baltimoressa, Lothianissa ja Uppercossa ja New Mexicon Santa Fessä. Elokuvan kuvakset alkoivat 9. kesäkuuta vuonna 2008.
Elokuvassa käytettiin vuoden 1953 Cadillac Eldoradoa.
"Tule omakseni" sai ensi-iltansa 12. helmikuuta vuonna 2009 Berliinin elokuvajuhlilla. Kotimaassaan Yhdysvalloissa elokuva pääsi rajoitettuun levitykseen 21. elokuuta vuonna 2009 New Yorkissa ja Los Angelesissa. 4. syyskuuta 2009 elokuva pääsi vähän laajempaan teatterilevitykseen Yhdysvalloissa. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 3 026 272 dollaria.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 68 prosentin "tuore"-arvosana, joka perustuu 72 arvosteluun.
"Tule omakseni" on julkaistu myös DVD:lle vuosina 2009, 2010 ja 2011.
"Tule omakseni" sai Berliinin elokuvajuhlilla kaksi palkintoehdokkuutta, joista se voitti yhden. Ohjaaja Richard Loncraine voitti Prize of the Ecumenical Jury -palkinnon ja oli ehdolla Kultaisen karhun saajaksi.
Sora (täsmennyssivu)
Sora voi viitata johonkin seuraavista:
Göran Hjelmman
Göran Hjelmman (12. lokakuuta 1898 Viipuri – 8. toukokuuta 1969 Helsinki) oli suomenruotsalainen lääkäri ja professori.
Hjelmmanin vanhemmat olivat kamreeri Karl Albert Hjelmman ja Ella Anna Aurora Rundgren ja puoliso vuodesta 1925 hammaslääkäri Alli Anna Sofia Lillsunde. Hän tuli ylioppilaaksi 1917 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1926. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Hjelmman väitteli 1929. Hjelmman oli Helsingin yliopiston anatomian apulainen 1932–1942 ja professori (vaiht. ruotsinkielinen virka) 1942–1964. Hän julkaisi tutkimuksia anatomian, embryologian ja kirurgian alalta.
Kirurgisten tautien erikoislääkärin oikeudet Hjelmman sai 1929 ja toimi talvisodassa 7. Sotasairaalan ylikirurgina ja jatkosodan alkuvaiheessa 36. Kenttäsairaalan A-osaston vanhempana kirurgina. Sotilasarvoltaan hän oli lääkintämajuri (1942).
Hjelmman
Hjelmman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Gustaf Hallström
Gustaf Hallström (11. kesäkuuta 1880 Tukholma, Ruotsi − 5. lokakuuta 1962) oli ruotsalainen arkeologi, joka vaikutti suuresti 1900-luvun alkupuoliskolla Ruotsin arkeologian kehitykseen. Hän aloitti opinnot Tukholmassa vuonna 1900 ja suoritti filosofian kandiaatin tutkinnon vuonna 1905 Uppsalan yliopistossa. Siellä hän suoritti myös lisensiaatin tutkinnon vuonna 1913. Vuonna 1944 hänelle myönnettiin kunniatohtorin arvo.
Hallström syntyi ja asui koko elämänsä Tukholmassa Södermalmilla. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja August Hallström ja tämän vaimo Hilda Svensson, ja sisaruksensa Gunnar ja Ivar Thord. Saatuaan amanuenssin toimen Livrustkammarenissa hän meni naimisiin vuonna 1907 Astrid Bergin kanssa. Puoliso kuoli vuonna 1986.
Suomen sisällissodan aikana hän oli Svenska brigadenin päällikkö Tukholmassa. Hän sai kolmannen luokan Vapaudenristin vuonna 1918. Hän osallistui myös vapaaehtoisena Viron vapaussotaan. Toisen maailmansodan aikana Hallström osallistui Finlandskommitténin toimintaan tiedottajana.
Valmistuttuaan hän toimi amanuenssina Livrustkammarenista vuosina 1906−1908, Riksmuseetin etnograafisella osastolla vuosina 1907−1909 ja vielä Valtion historiallisessa museossa vuonna 1909. Vuonna 1925 Hallström valittiin nuoremmaksi "antikvarieksi", vuonna 1938 vanhemmaksi "antikvarieksi" Riksantikvarieämbetetiin. Vuosina 1911−1956 hän luennoi arkeologiaa ja luonnonsuojelua ("fornlämnings- och naturskyddslära") Teknillisessä korkeakoulussa, jossa hän toimi vuodesta 1935 lähtien tämän aineen erikoisopettajana. Vuonna 1925 työskenteli hän myös Riksantikvarieämbetetin palveluksessa ja jäi sieltä eläkkeelle vuonna 1945.
Vuonna 1925 julkaisi hän Hjalmar Stolpen jälkeenjääneistä Björkön saaren kaivauskertomuksista selostuksen sadan ensimmäisen haudan löydöistä kirjassa "Birka 1, Hjalmar Stolpes grafundersökningar" vuodelta 1913. Hän keskittyi tämän jälkeen Norlannin arkeologiaan ja siellä erityisesti Nämforsenin kalliopiirroksiin ja kaivauksiin Lillsaivisissa. Havaintojaan hän esitti julkaisuissaan "Nordskandinavisa hällristningar" (1905-07), "Kan lapparnas invandringstid fixeras" (1929) ja "Den tidigaste järnåldern i Dalarna" (1931).
Hallström teki muutamia pitkiä tutkimusmatkoja Pohjois-Skandinaviaan, Kuolan niemimaalle, Keski-Venäjälle ja Siperiaan. Vuosina 1915−1916 hän OLI Punaisen Ristin ddelgaatin sijaisena Siperiassa ja Kiinassa.
Uumajan yliopisto säilyttää suurinta osaa Hallströmin arkistosta ja valokuvista, ja sitä julkaistaan internetissä tutkija-arkistossa "Forskningsarkivet".
Harald Åkerman
Harald Christian Åkerman (27. lokakuuta 1869 Porvoo – 1. kesäkuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja itsenäisyysaktivisti. Hän toimi syksyllä 1917 senaattorina.
Harald Åkermanin vanhemmat olivat kartanonomistaja ja kapteeni Henrik Christian Åkerman sekä Alina Johanna Othman. Hän valmistui Haminan kadettikoulusta 1893 ja palveli Suomen Rakuunarykmentissä vuoteen 1900 – vuosina 1894–1897 Astrahanin rakuunarykmenttiin komennettuna – ja Kadettikoulun ratsastuksenopettajana 1900–1902, kunnes Suomen oma ratsuväki lakkautettiin kokonaan sortokauden aikana. Sen jälkeen hän viljeli Kulloon kartanoa Porvoon maalaiskunnassa ja toimi 1906–1914 vakuutusyhtiö Fennian ja vakuutuslaitos Sammon asiamiehenä Helsingissä. Pääuransa hän loi Keskuskunta Laborin toimitusjohtajana 1914–1917 ja pääjohtajana 1919–1942.
Vuoden 1905 suurlakon aikana Åkerman oli ollut vapaaehtoisen suojelukaartin komppanianpäällikkönä. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä 1914 hänet määrättiin Helsingin muonituspäälliköksi. Hän toimi samanaikaisesti myös jääkäriliikkeen taustavaikuttajana ja oli 1915 keskeisenä henkilönä mukana perustamassa niin sanottua sotilaskomiteaa. Åkerman toimi yhdyshenkilönä sotilaskomitean ja itsenäisyysliikkeen esikunnaksikin kutsutun Aktiivisen komitean välillä. Syyskuussa 1917 Åkerman nimitettiin Setälän senaattiin kamaritoimituskunnan päälliköksi ja hän sai vastuulleen elintarvikehuollon järjestämisen sekä sotilaallisen voiman luomisen senaatin käytettäväksi. Erimielisyyksien vuoksi hän jätti tehtävän jo kahden kuukauden kuluttua.
Suomen sisällissodan aikana Åkerman kuului valkoisen armeijan esikuntaan ja tammikuussa 1918 hän matkusti Tukholmaan hankkimaan armeijalle aseita ja järjestämään jääkärien kotiinpaluuta. Maaliskuussa hänestä tuli ylipäällikkö Mannerheimin yhdysupseeri Vaasan senaattiin ja toukokuussa 1918 valtionhoitaja P. E. Svinhufvudin sota-asiainkanslian päällikkö. Sodan jälkeen Åkerman ylennettiin everstiksi ja joulukuussa 1918 kenraalimajuriksi. Hän kuitenkin palasi seuraavan vuoden alussa Laborin pääjohtajaksi.
Åkerman oli Lohjan Kalkkitehdas Oy:n johtokunnan puheenjohtaja.
Pesäpallon suomensarja 1953
Pesäpallon suomensarja pelattiin yhdeksännen kerran kaudella 1953. Sarjan mestaruuden voitti Tampereen Pyrintö. Muut nousijat olivat Muhoksen Urheilijat ja Loimaan Palloilijat.
Ensimmäisessä vaiheessa lohkovoittajat jaettiin kahteen ryhmään maantieteellistä jakoa noudattaen.
Pelattiin Muhoksessa 12.-13. syyskuuta.
Pelattiin Hesperiassa 12.-13. syyskuuta.
Nousukarsinnan toinen vaihe pelattiin Vaasassa 19.-20. syyskuuta.
Tampereen Pyrintö ja Muhoksen Urheilijat nousivat suoraan mestaruussarjaan. Vaasan Maila jatkokarsintaan.
Pelattiin Sotkamossa 26. -27. syyskuuta. Mukaan kelpuutettiin suomensarjan lopputurnauksen 3. sijoittunut Vaasan Maila sekä niiden lohkojen toiseksi sijoittuneet, joiden voittajat nousivat kakkosmarkkinoilta Mestaruussarjaan. 
Loimaan Palloilijat nousi kolmantena joukkueena Mestaruussarjaan kaudeksi 1954.
Anatoli Aleksin
Anatoli Georgijevitš Aleksin (, oikea sukunimi "Goberman", Гоберман; 3. elokuuta 1924 Moskova – 1. toukokuuta 2017 Luxemburg) oli Israelissa asunut venäläinen kirjailija.
Anatoli Aleksin syntyi Stalinin vainoissa vangitun puoluevirkailijan perheeseen. Hän valmistui Moskovan orientalistiikan instituutista vuonna 1950 ja julkaisi samana vuonna ensimmäisen lastenkirjansa "Kolmekymmentä yksi päivää: pioneeripojan päiväkirja" ("Tridtsat odin den: dnevnik pionera Saši Vasilkova"). Vuoteen 1966 saakka Aleksin kirjoitti lastenkirjoja ja sen jälkeen nuorisolle tarkoitettuja, moraalikysymyksiin keskittyneitä psykologisia kertomuksia. Osa niistä julkaistiin "Junost"-kirjallisuuslehdessä, jonka toimituskuntaan Aleksin kuului vuodesta 1969. Myöhemmin hän alkoi laatia kertomuksiensa pohjalta näytelmiä. Vuodesta 1970 lähtien Aleksin toimi Venäjän kirjailijaliiton sihteeristön jäsenenä. Vuonna 1978 hän sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon, minkä jälkeen hänen kootut teoksensa ilmestyivät kolmensadan tuhannen kappaleen painoksena.
Vuonna 1993 Aleksin muutti Israeliin, jossa hän kirjoitti aikuisille tarkoitettuja romaaneja sekä muistelmia.
Sergei Baruzdin
Sergei Aleksejevitš Baruzdin (, 22. heinäkuuta 1926 Moskova – 4. maaliskuuta 1991 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Sergei Baruzdin syntyi virkailijaperheeseen. Hänen ensimmäiset kertomuksensa ilmestyivät "Pioner"-lastenlehdessä vuonna 1938. Osallistuttuaan toiseen maailmansotaan Baruzdin alkoi kirjoittaa yksinkertaisia lastenrunoja ja vuodesta 1951 proosaa. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistipuolueeseen vuonna 1949 ja valmistui Maksim Gorkille nimetystä kirjallisuusinstituutista vuonna 1958. Vuodesta 1966 lähtien hän työskenteli "Družba narodov" -kirjallisuuslehden päätoimittajana. Vuonna 1958 hänestä tuli Venäjän kirjailijaliiton hallituksen jäsen ja vuonna 1967 Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen sihteeri.
Baruzdinin sävyltään opettavaisista lastenkirjoista tunnetuimpia ovat Neuvostoliiton ja Intian kansojen ystävyydestä kertovat "Ravi i Šaši" (”Ravi ja Šaši”, 1956) ja "Kak Snežok v Indiju popal" (”Miten Lumipallo joutui Intiaan”, 1957). Aikuisille tarkoitettu romaani "Sinun kanssasi Nataša" ("Povtorenije proidennogo", 1964) kuvaa toisen maailmansodan nuorten sotilaiden aikuistumista. Baruzdin esiintyi myös kirjallisuushistorioitsijana, kriitikkona ja kääntäjänä. Hänen teoksiaan on julkaistu viidelläkymmenellä kielellä yli kolmenkymmenen miljoonan kappaleen painoksena.
Ivan Barkov
Ivan Semjonovitš Barkov (, 1732 – 1768 Pietari) oli rivoista runoistaan tunnettu venäläinen kirjailija.
Ivan Barkov syntyi papin perheeseen. Hän opiskeli Aleksanteri Nevskin luostarin seminaarissa, josta hänet vuonna 1748 siirrettiin Venäjän tiedeakatemian valmistavaan kymnaasiin. Vuonna 1751 Barkov erotettiin huonon käytöksen takia ja hänet määrättiin tiedeakatemian kirjapainoon latojan oppipojaksi. Myöhemmin hän toimi tiedeakatemian kirjurina avustaen muun muassa Mihail Lomonosovia.
Barkovin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1762. Hän työskenteli tiedeakatemian julkaisujen kääntäjänä ja toimittajana laatien muun muassa Antioh Kantemirin satiirien ja runojen kokoelman. Vuonna 1763 hän julkaisi Horatiuksen satiirien ja vuonna 1764 Phaedruksen eläinsatujen käännökset, jotka olivat alkuperäisteksteille uskollisina myös tyyliltään moitteettomat. Barkov erotettiin tiedeakatemiasta lopullisesti vuonna 1766, eikä hänen viimeisistä vuosistaan ole luotettavia tietoja.
Barkovin kirjallinen maine perustuu karkeiden eroottisten ja satiiristen runojen kokoelmaan, joka tunnetaan nimillä "Sotšinenija gospodina Barkova" (”Herra Barkovin teoksia”) ja "Devitšja igruška" (”Neitosen leikkikalu”). 1800-luvun puoliväliin saakka käsikirjoituksina levinneen teoksen runoista vain osa lienee Barkovin itsensä kirjoittamia. Sen rivouksilla höystetyt burleskit ja travestiat vaikuttivat muun muassa Vasili Maikovin, Ivan Krylovin, Aleksandr Puškinin, Aleksandr Poležajevin ja Mihail Lermontovin tuotantoon ja synnyttivät lukuisia jäljitelmiä. Venäjällä tästä runouden lajista käytetään nimityksiä "barkoviana" tai "barkovštšina".
My Own Love Song
My Own Love Song on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut ranskalais-yhdysvaltalainen draamakomedia, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Olivier Dahan. Elokuvan pääosissa ovat Renée Zellweger, Forest Whitaker, Madeline Zima ja Nick Nolte.
"My Own Love Song" on road movie, joka kertoo pyörätuolissa istuvasta entisestä laulajasta ja hänen parhaasta ystävästään, jotka lähtevät matkalle Kansasista New Orleansiin.
"My Own Love Songin" kuvaukset alkoivat lokakuussa vuonna 2008. Elokuva kuvattiin Kansasissa ja Louisianan Lafourche Parishissa, Marksvillessa, Pinevillessa ja Thibodauxissa.
Elokuva sai ensi-iltansa Ranskassa 7. huhtikuuta 2010 ja Yhdysvalloissa 22. huhtikuuta 2010 Tribecan elokuvajuhlilla. "My Own Love Song" julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle 3. toukokuuta 2011.
Isak Fellman
Nils Isak Fellman (10. syyskuuta 1841 Lappajärvi – 28. lokakuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä, juristi, senaattori ja Lapin tutkija.
Isak Fellman kuului Fellmanin sivistyssukuun, ja hän oli Lapin-tutkijana tunnetun rovasti Jacob Fellmanin poika. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopiosta 1859, opiskeli aluksi yliopistossa kasvitiedettä ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1862 ja maisteriksi 1864. Hän julkaisi 1864–1869 kaksi tutkimusta Lapin kasveista. Hän suoritti kuitenkin myös oikeustieteelliset opinnot ja valmistui molempien oikeuksien kandidaatiksi 1871. Fellman työskenteli kanslistina Vaasan hovioikeudessa 1873–1880 ja siirtyi sen jälkeen virkamieheksi Valtiokonttoriin. Vuosina 1883–1887 hän oli Valtiokonttorin pääjohtaja. Vuodesta 1887 Fellman oli jäsenenä senaatin oikeusosastossa. Hänet valittiin myös vuoden 1888 valtiopäiville porvarissäätyyn Kemin kaupungin edustajaksi. Fellman katsottiin vanhasuomalaisten edustajaksi, mutta joissain senaatin sisäisissä äänestyksissä hän tuki puoluetovereistaan poiketen perustuslaillisia kannanottoja. Helmikuun manifestin julkaisemista vuonna 1899 hän kuitenkin kannatti. Fellman nimitettiin joulukuussa 1900 Vaasan hovioikeuden presidentiksi, mutta hän erosi virasta jo vuonna 1902. Hänet aateloitiin samana vuonna.
Fellman oli nuorena tehnyt tutkimusmatkoja Venäjän Lappiin, ja luovuttuaan virkaurastaan hän omistautui isänsä tavoin Lapin historian tutkimiselle. Hän julkaisi isänsä muistiinpanot vuonna 1906 neljässä osassa ja 1910–1915 itse kokoamansa niin ikään neliosaisen asiakirjasarjan "Handlingar och uppsatser angående finska Lappmarken och lapparne".
Fellman toimi vuosina 1864–1866 Societas pro Fauna et Flora Fennica -seuran sihteerinä ja vuosina 1882–1887 Juridiska föreningen i Finland -yhdistyksen. Hänet kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian kunniajäseneksi, ja hän perusti sille vaimonsa kanssa lahjoitusrahaston. Fellman oli 1876–1880 Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen ja 1880 sen puheenjohtaja. Helsingin kaupunginvaltuustoon hän kuului 1885–1887. Vuonna 1905 hän oli Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvoston puheenjohtaja.
Isak Fellmanin veli oli senaattori ja kuvernööri Gustaf Esaias Fellman, joka myös aateloitiin. Isak Fellmanin jälkeläiset muodostavat aatelisen suvun numero 275 ja G. E. Fellmanin jälkeläiset suvun numero 279.
A Shout from the Night
A Shout from the Night on suomalaisen punkyhtye Vaurion ensimmäinen ja ainoa studioalbumi. Sen julkaisi vuonna 1984 saksalaisen Rock-O-Rama Records.
Svart Records julkaisi levyn uusintajulkaisuna levyn alkuperäisellä nimellä Huuto yöstä vuonna 2014.
A-puoli:
B-puoli:
Tšekki talviolympialaisissa 2010
Tšekki osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 92 urheilijan joukkueella. Tšekin lippua avajaisissa kantoi Jaromír Jágr ja päättäjäisissä Martina Sáblíková.
Madeirankiitäjä
Madeirankiitäjä ("Apus unicolor") on kiitäjiin kuuluva lintulaji.
Madeirankiitäjä on 14-15,5 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 36-39 senttimetriä. Väritykseltään se muistuttaa suuresti tervapääskyä. Se on tummanvärinen, mutta hieman tervapääskyä vaaleampi ja pienikokoisempi. Sillä on vaalea kurkkulappu, joka on pienempi ja epäselvempi kuin tervapääskyllä. Lisäksi madeirankiitäjän pyrstö on suhteessa pitempi ja sen siivet ovat kapeammat kuin tervapääskyllä.
Madeirankiitäjän ääni kirkunaa, joka ei eronne tervapääskyn äänistä.
Madeirankiitäjä pesii Madeiralla ja Kanarian saarilla. Laji talvehtii Luoteis-Afrikan rannikolla, mutta osa jää talveksi pesimäalueille. Madeirankiitäjäkannan kooksi on arvioitu 7500-30000 yksilöä ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
The Low Life
The Low Life on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut George Hickenlooperin ohjaama ja käsikirjoittama draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Rory Cochrane, Sean Astin, Kyra Sedgwick, Renée Zellweger, J. T. Walsh ja Ron Livingston. Elokuva kertoo Yalen yliopistosta valmistuneesta opiskelijasta, jolla on unelma ryhtyä kirjoittajaksi. Hän muuttaa Hollywoodiin, missä hän kamppailee alipalkattujen töiden, köyhyyden, romantiikan ja laiskojen ystävien kanssa.
"The Low Life" kuvattiin Kalifornian Los Angelesissa ja Santa Claritassa. "The Low Life" sai ensi-iltansa marraskuussa 1995 Floridan Fort Lauderdalen elokuvajuhlilla. New Yorkin ensi-ilta oli 28. kesäkuuta vuonna 1996 ja Los Angelesin ensi-ilta oli 11. heinäkuuta 1996. Elokuva pääsi teatterilevitykseen 12. heinäkuuta 1996.
Sean Astin voitti roolisuorituksestaan Fort Lauderdalen elokuvajuhlilla President Awardin vuonna 1995. "The Low Life" on julkaistu DVD:lle 8. helmikuuta 2005 ja 25. maaliskuuta 2008.
Seitsemän veljestä (täsmennyssivu)
Seitsemän veljestä voi liittyä seuraaviin:
Näkymätön mies (elokuva)
Näkymätön mies ("Invisible man") on vuonna 1933 ensi-iltansa saanut James Whalen ohjaama elokuva.
Kylän majataloon astuu kokonaan kääreisiin pukeutunut mies. Mies paljastuu Jack Griffiniksi, joka onnistui muuttamaan itsensä näkymättömäksi, mutta ei tiedä miten muuttaa itsensä taas näkyväksi. Ongelmia syntyy myös, kun Jack tulee hulluksi näkymättömyyden tuomasta vallasta. Samalla Jackin ystävät tekevät kaikkensa auttaakseen häntä.
Alma Hjelt
Alma Hjelt (1853–1906) oli suomalainen naisasialiikkeen vaikuttaja ja ensimmäisiä Suomessa fysioterapian alalla. Hän oli Suomen Naisyhdistyksen ensimmäinen sihteeri vuodesta 1884.
Helsingin yliopiston Lääketieteen rahastossa on Alma Hjeltin nimikkorahasto. Hän perusti sen testamentillaan, jonka hän teki Tukholmassa 1907. Stipendien tarkoituksena oli tukea lääketieteen opettajiksi aikovia naisopiskelijoita. Testamentissaan Hjelt antoi ohjeita myös siltä varalta, että naisilta myöhemmin kiellettäisiin opiskeluoikeus Helsingin yliopistossa. Silloin stipendit tulisi jakaa naisille, jotka haluavat kouluttautua opettajiksi tai lääkäreiksi ulkomailla.
Hänen isänsä oli valtioneuvos Nils Hjelt.
Velkajarru
Velkajarru on useissa maissa perustuslakiin kirjoitettu sääntö, joka pitkällä tähtäimellä kieltää valtion kuluttamasta tulojaan enemmän.
Ensimmäisenä velkajarrun kaavan kirjasi perustuslakiinsa Sveitsi vuonna 2001.
Velkajarru on käytössä myös Saksassa (vuodesta 2009), Itävallassa (vuodesta 2011), Italiassa (vuodesta 2012) ja Espanjassa (vuodesta 2011). Puola asetti perustuslakiinsa velkakaton, joka on 60% bruttokansantuotteesta jo vuonna 1997.
Sveitsin malli, joka toimi mallina usealle maalle näyttää yksinkertaistettuna tältä:
Menot = Tulot * Suhdannekerroin
Suhdannekerroin = Bruttokansantuotteen suuntaus (pitkäaikainen trendi) / Käypä (ajankohtainen) bruttokansantuote
Korkeasuhdanteen aikana suhdannekerroin on siis alle yhden, jolloin menojen on oltava pienempiä kuin tulojen.
Taantuman aikana taas suhdannekerroin on yli yhden, jolloin menot saavat ylittää tulot.
Suhdannekierron kokonaisaikana talous pysyy siten tasapainossa.
Christina (lehti)
"Christina" on kristillinen erityisesti naisille tarkoitettu aikakauslehti. Sitä julkaisee ja kustantaa "Media Missio ry" ja lehti ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Lehti määrittelee itsensä yhteiskristilliseksi.
Lehden päätoimittajana on Laila Tienhaara.
Kalevi Ruuttu
Kalevi Ferdinand Ruuttu (21. toukokuuta 1934 Viipuri – 2. huhtikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen jääpalloilija, jääpalloerotuomari ja maahockeypelaaja.
Kalevi Ruuttu pelasi jääpalloa urallaan HIFK:ssa SM-sarjassa. Alemmilla sarjatasoilla hän edusti HIFK-vuosiensa jälkeen Porin Palloseuraa ja Porin Narukerää. Aktiiviuransa jälkeen hän loi yli 20 vuotta kestäneen menestyksekkään jääpalloerotuomariuran. Hän tuomaroi useita kansallisia ja kansainvälisen tason otteluita ja MM-kilpailuissa kolmesti. Hänet nimettiin myös Suomen jääpalloliiton kunniagalleriaan. Hänen veljensä Teuvo Ruuttu loi myös pitkän uran jääpalloerotuomarina. Hän pelasi myös maahockeyta voittaen Suomen mestaruuksia ja edustaen Suomea maajoukueessa. Ruuttu kuoli aivoverenvuotoon.
Kalevi, Teuvo ja kolmas veljes Olavi, voittivat myös useita Suomen-mestaruuksia maahockeyssä, ja he pelasivat myös Suomen maahockeymaajoukkueessa. Veljesten isä Lauri Ruuttu pelasi jääpalloa edustaen urallaan Viipurin Susia ja Helsingin Jalkapalloklubia. Kalevi Ruutun poika Christian Ruuttu loi pitkän jääkiekkouran Porin Ässissä, HIFK:ssa ja NHL:ssä. Pojanpoika Alexander Ruuttu on myös jääkiekkoilija.
Hjalmar Hjelt
Albert Hjalmar Hjelt (21. toukokuuta 1851 Karkku – 5. joulukuuta 1925 Karkku) oli suomalainen opettaja ja kasvitieteilijä.
Hjeltin vanhemmat olivat filosofian maisteri, Karkun Järventaustan rusthollin omistaja Knut Albert Theodor Hjelt (1825–1893) ja Ida Charlotta Karolina Wegelius. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1868 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873, filosofian lisensiaatiksi 1891 ja filosofian tohtoriksi 1892.
Hjeltin oli Vaasan ruotsalaisen lyseon matematiikan ja fysiikan lehtorina 1880–1909 sekä kansakoulujen tarkastajana Vaasassa 1884–1887 ja 1911–1919. Hjelt sai professorin arvon 1921. Hänen pääteoksensa oli "Kännedomen om växternas utbredning i Finland med särskildt afseede å Fanerogamer och Ormbunkar" 1891. Teos sisältää kokoelmiin ja kirjallisuuteen perustuvat tiedot Suomen korkeampien kasvien levinneisyydestä, ja se oli ainutlaatuinen koko maailman kasvitieteellisessä kirjallisuudessa. Julkaisematta jäi hänen jäämistössään ollut laaja kasvifenologinen aineisto.
Hjeltin puoliso oli Hedvig Forsblom, psykologi ja kirjailija Ester Hjelt oli heidän tyttärensä. Hjeltin setä oli professori Otto Edvard August Hjelt.
Valencianrottaterrieri
Valencianrottaterrieri (val. "Gos Rater Valencià" tai "Ratera Valencià", esp. "Ratonero Valenciano") on espanjalainen koirarotu. Se on Espanjan Kennelliiton hyväksymä.
Rotumääritelmän mukaan valencianrottaterrieri on hännätön, ja häntä tulee rodun kotimaassa typistää joko noudattamatta tiettyä pituutta tai vaihtoehtoisesti typistää vain yksi kolmasosa pois. Karvapeitteen tulisi olla lyhyt, pituudeltaan korkeintaan 2 cm. Yleisimmät värit ovat musta-tricolor (musta-valkoinen tan-merkein) ja ruskea-tricolor (ruskea-valkoinen tan-merkein), joista molemmissa värilliset alueet ovat valkoisia dominoivammat. Muut sallitut värit ovat black & tan (musta punaruskein merkein), ruskea-valkoinen ja brown & tan (ruskea punaruskein merkein). Urosten sallittu säkäkorkeus on 30-40 cm (ihanne 36 cm) ja narttujen 29-38 cm (ihanne 33 cm). Molemmille sukupuolille on määritetty sama paino, joka vaihtelee 4-8 kg välillä.
Valencianrottaterrieriä käytetään nykyisin metsästykseen, erityisesti kaniinien.
Rotu on peräisin Valencian maakunnasta, missä sitä on perinteisesti käytetty rottien ja muiden tuhoeläinten pyydystämiseen. Sen uskotaan olleen olemassa 16. vuosisadalta lähtien. Sen alkuperästä on useita teorioita, joista erään mukaan brittiläinen kettuterrieri olisi sekoittunut paikallisten koirien kanssa, kun taas toiset uskovat rotujen muistuttavan toisiaan vain koska niiden jalostaminen samaan käyttötarkoitukseen on vaatinut samanlaisia ulkoisia ominaisuuksia.
Vuonna 2004 Espanjan Kennelliitto tunnusti rodun virallisesti. FCI:n jäsenenä järjestö käyttää FCI:n luokittelua, minkä vuoksi se sijoittaa valencianrottaterrierin ryhmään 3 eli Terrierit ja alajaostoon 3.1, Isot ja keskikokoiset terrierit. 31.12.2010 mennessä Espanjan Kennelliittoon oli rekisteröity 523 yksilöä. Rodunedustaja nimeltä "Kike de Ca Batiste" voitti marraskuussa 2011 Espanjan kansallisen koiranäyttelyn best in show -tittelin, joka oli rodulle ensimmäinen.
Lauri Ruuttu
Lauri Ruuttu (1911–1981) oli suomalainen jääpalloilija. Hän edusti urallaan Viipurin Susia ja Helsingin Jalkapalloklubia. Ruuttu edusti Suomea yhdessä A- ja yhdessä B-maaottelussa.
Lauri Ruutun pojat Olavi, Kalevi, ja Teuvo edustivat Suomea maahockeymaajoukkueessa. Pojista Kalevi pelasi myös jääpalloa, ja hän loi jääpalloerotuomarina pitkän uran veljensä Teuvon kanssa.
Kalevin poika Christian, teki menestyksekkään jääkiekkouran 1980–1990-luvulla. Isoisä Lauri ei ehtinyt nähdä pojanpoikansa menestystä. Lauri Ruuttu kuoli vuonna 1981.
Börek
Börek on yleisnimitys turkkilaiselle piiraalle. Börekeja on monenmuotoisia ja eri raaka-aineista tehtyjä, muun muassa uppopaistettu sigara börek, pasteijaa muistuttava puf börek sekä pellillä tai vuoassa tehtävä tepsi börek. Täytteenä voi olla esimerkiksi jauhelihaa, fetajuustoa, kasviksia tai kaikkia näitä. Kreikkalaisessa keittiössä tunnetaan ”maito-börek” eli galaktobureko.
Allyyli-isotiosyanaatti
Allyyli-isotiosyanaatti (AITC) on orgaaninen yhdiste, joka on syttyvää, normaaliolosuhteissa väritöntä tai vaaleankeltaista öljymäistä ja pistävänhajuista nestettä. Sen kemiallinen kaava on CHNS ja rakennekaava CH=CHCHN=C=S. Allyyli-isotiosyanaatista käytetään myös nimiä "allyyli-isosulfosyanaatti", "2-propenyyli-isotiosyanaatti", "3-isotiosyanaatto-1-propeeni" ja "sinappiöljy".
Allyyli-isotiosyanaatin moolimassa on 99,154 g/mol, sulamispiste −102,5 °C, kiehumispiste 148–154 °C, suhteellinen tiheys 1,0 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste 46 °C (c.c.) ja CAS-numero 57-06-7. Yhdiste liukenee huonosti veteen, mutta hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin.
Allyyli-isotiosyanaatti ärsyttää silmiä, ihoa, hengitysteitä ja aiheuttaa kyynelvuotoa. Pitkäaikainen tai toistuva altistus voi aiheuttaa ihotulehduksen. Palaessaan yhdiste muodostaa ärsyttäviä tai myrkyllisiä huuruja. Allyyli-isotiosyanaatille altistumisesta voi seurata vaikutuksia maksassa, munuaisissa, mahalaukussa, kilpirauhasessa ja virtsarakossa.
The Divinity of Purpose
The Divinity of Purpose on yhdysvaltalaisen hardcore punk -yhtye Hatebreedin kuudes studioalbumi. Albumi julkaistiin 29. tammikuuta 2013.
Mama (elokuva)
Mama on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Andres Muschiettin ohjaama ja Guillermo del Toron tuottama kauhuelokuva, jonka pääosassa näyttelee Jessica Chastain. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 5. huhtikuuta 2013. Neil Crossin, Andy Muschiettin ja Barbara Muschiettin käsikirjoittamassa tarinassa sisarukset Victoria ja Lilly katoavat jälkiä jättämättä, kun heidän vanhempansa menehtyvät järkyttävässä onnettomuudessa. Viisi vuotta myöhemmin etsintä tuottaa tulosta ja tytöt löydetään korven keskellä sijaitsevasta mökistä. Tyttöjen setä ja tämän tyttöystävä yrittävät auttaa tyttöjä uuteen elämänalkuun, mutta pian he huomaavat että heidän mukanaan saapuu joku tai jokin joka haluaa tytöt takaisin itselleen.
Elokuva oli suuri taloudellinen menestys ja keräsi avaustuloksenaan 28,6 miljoonaa dollaria Yhdysvalloissa.
Vuonna 2008 perheenisä Jeffrey surmaa työkaverinsa ja vaimonsa. Hän kaappaa kaksi pientä tytärtään pakomatkalle, mutta he ajavat tuhoisan kolarin. Viisi vuotta myöhemmin Jeffreyn veljen Lucasin etsintä tuottaa tuloksen ja Jeffreyn lapset löydetään syrjäiseltä mökiltä keskeltä metsää. Victoria ja Lilly käyttäytyvät hyvin uhkaavasti, mutta tohtori Dreyfuss antaa Lucasille luvan ottaa tytöt kotiinsa yhdessä tyttöystävänsä Annabelin luokse asumaan. Annabel ja Lucas alkavat epäillä, että miten nuoret tytöt selvisivät näin hyvin viisi vuotta keskellä korpea. Victoria osasi jo puhua, ennen onnettomuutta, Lily liikkuu kissamaisesti edelleen ja puhuu seinille sanoen Mama.
Lucas ja Annabel yrittävät auttaa tyttöjä uuteen elämänalkuun, mutta pian he huomaavat että heidän mukanaan saapuu joku tai jokin joka haluaa tytöt takaisin itselleen. Molemmat yrittävät kysyä, kuka Mama oikein on, mutta kumpikaan tytöistä ei kerro mitään. Pian selviää, että se jokin on Mama, jolle Lily on puhunut. Mama tulee esiin, vahingoittaen Annabellea ja Lucasia. Viime hetkellä Victoria ei haluakaan palata Maman luokse, jolloin Mama vie vain Lilyn mukanaan alas kalliolta. Annabelin ja Lucasin surressa Lilyn kohtaloa, Victorian sormelle lentää perhonen. Victoria katsoo perhosta ja sanoo "Lily".
Velkakatto
Velkakatto on valtion velkaantumiselle perustuslaissa asetettu katto, kuten velkajarru, mutta kiinteä ja siten joustamaton.
Chinese Zodiac
Chinese Zodiac (myös "CZ12", ) on vuonna 2012 julkaistu hongkongilainen toimintaelokuva, jonka ohjasi ja käsikirjoitti Jackie Chan. Hän myös näyttelee pääosaa elokuvassa. Chinese Zodiac on jatko-osa elokuvalle "".
David Blue
David Blue (s. 17. tammikuuta 1982 Long Island, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja. Näyttelijänä hänet muistetaan televisiosarjasta "Stargate Universe", jossa hän näytteli Eli Wallacea.
David Blue syntyi New Yorkissa. Jo nuorena hänellä oli intohimona päästä näyttämölle. Tuhansien hakijoiden joukosta hänet valittiin Louisvillessa toimivan "Actor’s Theatren" valmennusohjelmaan yhtenä kahdeksasta valitusta henkilöstä. Valmennusohjelman aikana hän pääsi työskentelemään monen tunnetun ohjaajan ja käsikirjoittajan ohjauksessa. Vuoden kuluttua hän sai stipendin arvostettuun British Academy of Dramatic Artsiin. Bluen lupaavasti alkanut näyttämöura kuitenkin esti häntä aloittamasta opintoja tuolloin. Sittemmin hän on suorittanut taiteen kandidaatin tutkinnot sekä näyttelemisestä että musiikkiteatterista.
David Blue on toistaiseksi näytellyt lähinnä televisiosarjoissa. Hänen uransa ensimmäiset roolit olivat pieniä sivuosia. Vuonna 2006 hän vieraili sarjoissa "Veronica Mars" ja "Zackin ja Codyn viiden tähden elämää". Vuonna 2007 hän esiintyi "Dirtin" yhdessä jaksossa. Hänen ensimmäinen huomattavampi roolinsa oli vuosina 2007–2008 "Rumassa Bettyssä", jossa hän näytteli muotilehden valokuvaajaa Cliff St. Paulia. Vuonna 2008 hän vieraili viiden jakson ajan sarjassa "Moonlight". Hänen roolihahmonsa oli Logan Griffen, teknologiaan intohimoisesti suhtautuva, mutta erakkona elävä vampyyri.
Vuonna 2009 Blue palkattiin televisiosarjaan "Stargate Universe", jossa hän esitti pääosaa Eli Wallacena. Roolista tuli hänen varsinainen läpimurtoroolinsa. Wallace on sarjassa nuori, nörtin oloinen ja uraansa vasta aloitteleva aloitteleva tiedemies. Hahmo on sarjan toisen päähenkilön, kokeneen tohtori Nicholas Rushin (roolissa Robert Carlyle) vastapari. Sarjaa esitettiin vain kahden tuotantokauden verran vuosina 2009–2011 ennen sen lopettamista vähäisen suosion takia. Siitä huolimatta sarjasta tuli tunnettu. Myös Blue nousi sarjan ansiosta kansainväliseen kuuluisuuteen.
Elokuvien ja tv-sarjojen lisäksi Blue on esiintynyt näyttämöllä. Hän työskenteli musikaalissa nimeltä "Ain’t No Mountain High Enough", jonka ohjasi Kenny Leon. Musikaali perustuu Motown-levymerkin perustajan Berry Gordyn (s. 1929) levyjulkaisuihin. Sittemmin Bluella oli pääosa Howard Ashmanin musikaalissa "Dreamstuff".
Näyttelemisen lisäksi Blue on myös ohjannut musikaalin. Hänen musikaalinsa "Bury the Dead" pääosissa näyttelivät muun muassa Michael Urie, William Mapother ja Christopher Gorman. Nykyään Blue työskentelee edelleen erilaisten näyttämöprojektien parissa. Ohjaamisen ja näyttelemisen lisäksi hän laatii myös käsikirjoituksia.
David Blue on itseoppinut pianisti ja kitaristi. Sen lisäksi hän osaa laulaa hyvin. Hän on vuosien aikana osallistunut monenlaisiin hyväntekeväisyystapahtumiin. Musikaalisten taitojensa vuoksi hänet kutsuttiin taannoin Alzheimerin taudin hoitoon varoja keräävän säätiön hyväntekeväisyyskonserttiin, jossa esiintyi Bluen ohella muitakin "Ruma Betty" -sarjan näyttelijöitä sekä Dick Van Dyke, Victor Garber, Kristen Bell, Zachary Quinto ja Zachary Levi.
Idrottsparken
Idrottsparken voi tarkoittaa seuraavia urheilukenttiä:
Luettelo Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen otteluista
Tämä luettelo sisältää Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen ottelut. Mukana ovat kaikki ottelut, jotka Suomen Palloliitto laskee virallisiksi A-maaotteluiksi.
Raahen Sanomat
Raahen Sanomat -nimisiä lehtiä on kaksi:
Hietaranta
Hietaranta voi tarkoittaa seuraavia:
Koripallon naisten SM-sarjakausi 1963–1964
Koripallon naisten SM-sarjakaudella 1963–1964 Helsingin Työväen Uimarit voitti seuran viidennen perättäisen Suomen mestaruuden. Tämä sivusi Tampereen Pyrinnön aiempaa ennätystä saman seuran voittamien mestaruuksien määrässä. Hopeaa voitti Työväen Maila-Pojat Helsingistä ja pronssia Turun Riento.
Sarja pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kauden jälkeen sarjan jyväskyläläisedustus vaihtui, kun Jyväskylän Kiri korvasi Hongikon Nuorisoseuran Urheilijoiden joukkueen SM-tasolla.
Koripallon naisten SM-sarjakausi 1962–1963
Koripallon naisten SM-sarjakaudella 1962–1963 Helsingin Työväen Uimarit voitti seuran neljännen perättäisen Suomen mestaruuden. Hopeaa voitti Karhun Pojat Helsingistä ja pronssia Lahden Sampo. HTU kaatoi KaPon loppuottelussa pistein 47:41.
Sarja pelattiin yhdeksän joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka kaksi parasta pelasivat yhden loppuottelun mestaruudesta. Sarjasta putosi Kalevan Pallopojat Tampereelta ja SM-sarjaan nousivat Helsingin Kisa-Toverit sekä Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat Jyväskylästä.
New Zealand Red
New Zealand Red on kanirotu, joka on peräisin Yhdysvalloista 1910-luvulta.
Rotua kasvatettiin aluksi lihansa ja kauniin turkkinsa vuoksi. Rodun luomiseen käytettiin ainakin belgianjättejä ja belgianjäniksiä. Rotu tunnetaan Suomessa myös nimellä uudenseelanninpunainen ja lempinimellä “redi”. Tämä kani kuuluu suurten kanirotujen ryhmään ja sekä ihannepaino rodulla on 4,01 kilogammasta ylöspäin. Koostaan huolimatta se on erittäin ystävällinen ja rento kani. Redit ovat aina lyhytkarvaisia ja niiden pää on suuri sekä posket muhkeat.
Suurihopea
Suurihopea on kanirotu, joka kehitettiin Ranskassa 1700-luvun alussa.
Rodun kanit syntyvät esimerkiksi mustina ja väri hopeoituu iän myötä. Suurihopealla hyväksytään värit musta, sininen, luonnonkeltainen, ruskea ja luonnonharmaa. Suomessa yleisin väri lienee musta ja luonnonharmaa. Suurihopea on melko suuri kani, jonka tulisi painaa vähintään 4,61 kiloa eikä painolla ole ylärajaa.
JNT
JNT (Pietarsaaren Seudun Puhelin Oy, ) on tietoliikenneyritys. Yhtiön toiminta-alue on Pohjanmaa.
JNT perustettiin Pietarsaaressa vuonna 1887 Wilhelm Schaumanin aloitteesta. Vain 11 vuotta aikaisemmin Alexander Graham Bell oli jättänyt ensimmäisen puhelinlaitteensa patentin. Tekniikka, josta lähdettiin, rakentui L.M. Ericssonin tekniikkaan ja 9. elokuuta samana vuonna soitettiin ensimmäinen puhelu. Aluksi yhtiöllä oli 13 tilaajaa, mm. liikemiehet, Otto Malm, Felix Malm, Wilhelm Schauman, John Blomström, Eliel Ervast ja Victor Schauman. Svenolof Karlsson käsittelee tätä historiikissaan.
JNT panosti jo aikaisin internetpalveluihin. Jo vuonna 1995 aloitettiin ISP-toiminta tytäryhtiö Multi.fi Finlandin kautta. Ensimmäisten internetasiakkaiden joukossa olivat Uudenkaarlepyyn kaupunki ja JT (nykyinen Österbottens Tidning). JNT on myös myös Multi.fi:n ajalta jäsen Ficixissä.
Nykyään puhelintekniikka rakentuu enimmäkseen Cisco Systemsin IP-pohjaiseen tekniikkaan. Tämä koskee sekä keskustekniikkaa, yritysvaihteita että kuluttajille tarkoitettuja loppuvarusteita (puhelimia). JNT tarjoaa tuotteita ja palveluita koko telekom-sektorilla sekä yksityisille että yrityksille koko Pohjanmaalla.
Puhelin- ja internetpalvelujen lisäksi yhtiö tarjoaa asiakkailleen myös TV-, kaapeli-TV- ja IPTV-palveluja. Kaapeli-TV-tekniikan puitteissa yhteistyötä tehdään Anvian kanssa, kun taas IPTV-puolella yhteistyökumppanina on Ålcom Ahvenanmaalta. IPTV-palvelua myydään nimellä Multi-TV.
JNT on alueellaan eniten kuituliittymiä rakentanut operaattori (FTTH).
Kuten monet Suomen alueelliset, itsenäiset telekom-operaattorit, myös JNT kuuluu yhteistyöorganisaatio Finnetiin.
Satiini (kanirotu)
Satiini kuuluu poikkeavaturkkisiin kanirotuihin ja sen tunnistaa kiiltävästä ja silkkikarvaisesta turkistaan.
Rotuna satiini on luotu USA:ssa 1930-luvulla. Aikuinen yksilö on leveäpäinen, pystykorvainen sekä keskikokoinen kani ja ihannepainona pidetään 3,01-3,7kg. Kaikki standardinvärit ovat hyväksyttyjä satiineilla, mutta suosituin näistä Suomessa lienee valkoinen punasilmäinen. Satiini voi vaikuttaa syrjäänvetäytyvältä, mutta jos sen kanssa viettää paljon aikaa se on ystävällinen ja rauhallinen lemmikki.
Satiineillä on keskipitkä ja melko leveä ja kaareva runko. Pää on leveä ja korvat ovat pystyt.
Turkki on tiheä, silkkinen ja keskipitkä ja väreinä on hyväksytty kaikki standardin värit ja kuviot.
Satiinin ihannepaino on 3,01-3,7kg.
Leusiitti
Leusiitti on magmakivilajeissa esiintyvä valkoinen silikaattimineraali, jonka kemiallinen koostumus on KAlSiO. Sen kovuus on 5,5–6 ja ominaispaino 2,47. Leusiitti kiteytyy yli 600 celsiusasteen lämpötilassa kuutiollisesti ikositetraedrin muotoisina kiteinä. Alle 600 asteessa sen hilarakenne muuttuu tetragoniseksi, mutta kidemuoto pysyy valekuutiollisena. Leusiitti esiintyy hajarakeina kalipitoisissa magmakivilajeissa ja siitä tehtyä jauhetta on käytetty kalilannoitteena.
Rautahilkka
Rautahilkka on ruskea huokoinen kerros varsinkin rautapitoisten sulfidimalmien pinnalla. Se syntyy malmin pintaosan rapautuessa kemiallisesti ilman ja veden vaikutuksesta. Kemiallisesti kerros on rautahydroksidi- tai sulfaattipitoinen. Rautahilkka saostuu aluksi multamaisena geelinä malmin pintaan, mutta se saattaa ajan myötä kovettua kivimäiseksi kerrokseksi.
Urban Hjärne
Urban Hjärne t. Hiärne (1641–1724) oli ruotsalainen lääkäri, kirjailija ja luonnontieteilijä. Nevanlinnassa syntynyt Hjärne opiskeli Tarton yliopistossa, mutta pakeni vuonna 1656 Ruotsiin. Hänestä tuli Kaarle XI:n henkilääkäri ja hän sai vuonna 1696 nimityksen arkkiatriksi ja collegium-lääkäriksi. Hänen ansiostaan noitajutut lakkautettiin, ja hän oli perustamassa Tukholmaan kemiallista laboratoriota, jonka esimies ja tutkija hän oli. Vuorikollegion asessorina hän edisti Ruotsin vuoriteollisuutta. Nuorena hän kirjoitti kaunokirjallisuutta.
Christian Hobin
Christian Hobin (27. marraskuuta 1816 Jurva – 20. huhtikuuta 1882 Kuopio) oli suomalainen apteekkari, tilanomistaja ja sahateollisuuden uranuurtaja.
Hobinin vanhemmat olivat kapteeni Gustaf Hobin ja Kristina Beata Böcker. Hobin toimi Kuopiossa apteekkari Johan August Kellgrenin palveluksessa 1831–1839 ja sitten eri apteekeissa Kuopion lisäksi Turussa ja Tampereella. Proviisoriksi valmistuttuaan hän hankki apteekkioikeudet Jyväskylästä 1847, rakensi sinne lisäksi seuraavana vuonna 30-paikkaisen sairaalan ja sen oheen terveyskylpylän. 1849 hän osti Laukaasta maatilan, jossa 1857 laskettiin olleen 162 lypsylehmää lampaiden lisäksi. Hobin hankki myös metsäomistuksia ja osuuden vesisahaan, vaikkakin keskittyi lopulta karjatalouteen ja puukauppaan. Hän tosin aloitti myös laivaveistämön ja vientihöyrysahan rakentamisen nykyisen Kotkan paikalle, mutta senaatti asetti paikan vuokraehdot niin korkeiksi, että hanke kaatui. Viljakaupoissaan Hobin velkaantui niin pahoin, että Suomen Pankki haki hänet konkurssiin 1866, ja viimeiset elinvuotensa hän toimi Kuopion läänin viinanpolttimoiden tarkastajana.
Hobinin puoliso vuodesta 1860 oli Ida Maria Lovisa Wallenius (1827–1916).
Monnit
Monnit ("Siluridae") on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Euroopasta ja Aasiasta makeista vesistä. Eräitä monnilajeja pidetään akvaariokaloina.
Varhaisimmat monnien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu mioseenikaudelle. Nykyään heimoon luetaan kuuluvaksi 11–12 sukua ja 94–97 lajia. Ruumiinrakenteeltaan monnilajit ovat pitkulaisia. Heimon suurin laji monni ("Silurus glanis") voi saavuttaa 3–5 metrin pituuden. Tyyipllisiä piirteitä ovat kuonon 2 tai 3 viiksisäieparia, hyvin pienikokoinen selkäevä ja pitkä peräevä. Monnilajeilla ei ole rasvaevää. Vatsaevät ovat heimon kaloilla usein pienet tai puuttuvat kokonaan. "Kryptopterus"- suvun lajeilla ja nuorilla "Ompok"-suvun lejilla ruumis on läpikuultava.
Monnilajeja tavataan Euroopasta 2 lajia: monni ("Silurus glanis"), jota tavataan reinistä itään ja kreikanmonni ("Silurus aristotelis"). Loppuja heimon kaloista tavataan Aasiasta, jossa niiden levinneisyysalue ulottuu Pakistanista ja Intiasta Kiinan, Japaniin ja Korean niemimaalle. Monnilajit ovat makeanveden kaloja, jotka toisinaan voivat elää myös murtovedessä. Monet niistä, kuten monni ja täplälasimonni ("Ompok bimaculatus") ovat tärkeitä ruokakaloja. Akvaarioissa suosittuja ovat "Kryptopterus" - ja "Ompok"-sukujen lajit.
P. G. Holm
P. G. Holm (1853–1917) oli oululainen vuori-insinööri, joka perusti 1880-luvulla Killinkoskelle Virtain Kehruu- ja Kutomotehtaan ja sen yhteyteen 1898 nauhatehtaan, joka jatkoi toimintaa nimellä P. G. Holm Oy. Alan pioneeriyritys P. G. Holm yhdistyi 1968 Kutomo & Punomo Oy:hyn. Siitä syntyi 2000-luvulla toimintaansa nimellä Inka Oy jatkava yritys.
Yrityksellä oli tuotantolaitokset Helsingissä ja Virtain Killinkoskella. Vuonna 1960 liikevaihto oli noin 400 miljoonaa markkaa, henkilökuntaa oli 360.
Killinkosken tehdasyhdyskunta kuuluu Museoviraston luokittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
P. G. Holm osti yrityksen Helsingfors Sidenväfveri (Nokiantie 2), jonka perustajista yksi oli Wilhelm Bensow. Kun Antero Stenbäck myi yhtiön vuonna 1933 P. G. Holm Oy:lle, silkkikutomoyhtiö fuusioitiin siihen 1947.
Auto GP World Series -kausi 2013
Auto GP World Series -kausi 2013 oli Euroseries 3000 -sarjan vuonna 2010 korvanneen Auto GP -sarjan neljäs kausi. Kausi alkoi 23. maaliskuuta Italian, Monzan radalla ja päättyi 6. lokakuuta Tšekin Brnon radalla.
Sarjan mestaruuden voitti italialainen Vittorio Ghirelli, toiseksi sijoittui japanilainen Kimiya Sato ja kolmanneksi italialainen Sergio Campana.
Kaudella ajettiin muun muassa kolme kisaviikonloppua World Touring Car Championship -osakilpailujen yhteydessä ja yksi kisaviikonloppu DTM -osakilpailun yhteydessä. Jokaisen kisaviikonlopun aikana ajettaan kaksi 35–40 minuutin tai 85 kilometrin pituista kilpailua. Jokaisessa kilpailussa kunkin kilpailijan on suoritettava pakollinen varikkopysähdys. Alkuperäisten suunnitelmian mukaan kauden neljäs viikonloppu piti kilpailla Moscow Racewayn radalla Venäjällä, mutta se korvattiin Englannin Silverstonen radalla. Alun perin oli myös tarkoitus kilpailla Alankomaissa Zandvoortin radalla, mutta se korvattiin Italian Mugellon radalla kesken kauden.
(*) = Tarkoittaa paalupaikkaa, joka on saavutettu lauantain kilpailun kahdeksannesta sijasta.
Vultee A-35 Vengeance
Vultee A-35 Vengeance on yhdysvaltalainen toisen maailmansodan syöksypommittaja. Sitä käytettiin myös paljon maalinhinaustehtäviin.
Kaksipaikkainen ja yksimoottorinen konetyyppi oli eräs suhteellisen harvoja Liittoutuneiden vastineita Natsi-Saksan Stuka-pommituskoneelle, tässä yhteydessä laivaston pommikoneet pois luettuina. Valmistajayhtiö Vultee Aircraft yhtyi vuonna 1943 Consolidated Aircraftiin, jolloin syntyi Convair. Konetyypin edeltäjä, A-31 ei ollut yhtä lailla laajassa käytössä.
Yhdysvaltain ohella tätä konetyyppiä käyttivät ainakin Vapaan Ranskan, Australian sekä Intian ilmavoimat. Lend-Lease -sopimuksen pohjalta, sitä toimitettiin myös Isolle Britannialle.
Konetyypin nimeämiskäytäntö vaihteli: Kansainyhteisön maat käyttivät niin kutsuttuja suoria versio-nimiä: Mk I-IV. Amerikkalaiset käyttivät eriävää nimeämiskäytännettä. Siinä päätyypit olivat: A-31, A-35A sekä A-35B.
Moottori oli Wright R-2600-13 -tyypin tähtimoottori, ja se oli teholtaan 1 700 hevosvoimainen (1 268 kW). Se antoi 449 km/h huippunopeuden.
Aseistuksena oli kuusi 0.50 kaliiperin eli 12,7 mm konekivääriä edessä kiinteästi, sekä yksi takana liikuteltavasti. Pommikuorma oli enimmillään 907 kg, joka kuljetettiin koneen ulkoisesti.
Hietikkopyy
Hietikkopyy ("Ammoperdix griseogularis") on aitokanoihin kuuluva kanalintu.
Hietikkopyy on 22-25 senttimetriä pitkä. Koiraalla on harmaa päälaki, niska ja kurkku. Silmien ympäri kulkee musta naamari ja silmän takana sillä on valkoinen laikku. Kaulan sivuilla sillä on valkoisia pilkkuja. Selkä ja vatsa ovat hiekanruskeita ja siivillä sillä on mustaa, valkoista ja ruskeaa aaltojuovitusta. Naaras on koirasta himmeämmän värinen.
Hietikkopyitä elää Lähi-idässä, Etelä-Aasiassa ja Keski-Aasian eteläosissa. Sitä tavataan Afganistanin, Azerbaidžanin, Intian, Iranin, Irakin, Kazakstanin, Pakistanin, Syyrian, Tadžikistanin, Turkin, Turkmenistanin ja Uzbekistanin alueilla.
Carl Emil Holmberg
Carl Emil Holmberg (10. kesäkuuta 1864 Raasepori – 4. tammikuuta 1943) oli suomalainen diplomi-insinööri. Hän oli Teknillisen korkeakoulun professori 1908–1927, rakennusinsinööriosaston johtaja 1913–1927. Hän laati Tie- ja vesirakennushallituksen toimeksiannosta ehdotuksen Suomen ensimmäiseksi tarkkavaaitukseksi ja osallistui sen toteutukseen 1892 ja 1894–1895. Hän julkaisi kirjoituksia rautatierakennuksen alalta.
Hänen vanhempansa olivat tehtailija Carl Johan Holmberg ja rouva Amalia Maria o.s. Tallberg. Hän oli naimisissa vuodesta 1896 Agnes Charlotta Holmbergin (o.s. Jauckens) kanssa.
Avail
Avail on yhdysvaltalainen punk rock yhtye Richmondista, Virginiasta, joka perustettiin vuonna 1987. Yhtye on julkaissut kuusi studioalbumia.
Yhtye ei ole koskaan virallisesti lopettanut, mutta ei ole julkaissut uutta materiaalia tai esiintynyt vuoden 2008 jälkeen.
Emil Holmberg
Emil Hjalmar Holmberg (17. toukokuuta 1882 – 11. toukokuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja sillanrakennusinsinööri. Hän oli Valtion Rautateiden siltakonstruktööri 1903–1917, ja perusti Oy Constructor Ab:n ja oli sen pääkonstruktööri ja johtaja 1917–1924. Sen jälkeen hän oli Helsingin kaupungin neuvotteleva rakennusinsinööri 1924–1954. Hän sai tekniikan kunniatohtorin arvon 1954.
Hastingsin vasta-aurinkokaari
Hastingsin vasta-aurinkokaari on harvinainen halomuoto. Se muistuttaa Wegenerin vasta-aurinkokaarta, mutta on sitä paljon harvinaisempi.
Hastingsin vasta-aurinkokaari syntyy Parry-asentoisista jääkiteistä eli kiteistä, joiden pääakseli ja kaksi prismapintaa ovat vaakasuorassa. Valon kulku kiteessä on sama kuin Wegenerin vasta-aurinkokaarella. Kaari esiintyy kaikkialla hyvin lähellä Wegenerin vasta-aurinkokaarta, mutta sivuaa Parryn kaaria, kun taas Wegener sivuaa 22 asteen sivuavia kaaria. Jos siis auringon korkeus on sellainen, että 22° ylläsivuava ja yläkovera Parryn kaari ovat tarpeeksi erillään toisistaan, Wegenerin ja Hastingsin vasta-aurinkokaaret eroavat toisistaan tässä kohdassa ollen mahdolliset erottaa toisistaan.
Ilmiöstä tunnetaan vain kymmenkunta havaintoa, ja luonnollisilla valonlähteillä on tähän mennessä havaittu neljästä eri Parryn kaaria sivuavasta osamuodosta havaittu vain yläkoveraa Parryn kaarta sivuava kaari. Ensimmäisen kerran kaaren valokuvasi Walter Tape vuonna 1986 Etelämantereella, jolloin myös samasta jääkiteen asennosta syntyvät Tapen kaaret kuvattiin ensimmäistä kertaa. Ilmiön teorian esitti C. S. Hastings vuonna 1920.
Fjalar Holmberg
Tor Fjalar Holmberg (15. heinäkuuta 1911 Helsinki – 28. syyskuuta 1974) oli Fiskarsin pääjohtaja, vuorineuvos. Hän oli koulutukseltaan diplomi-insinööri ja vuosina 1955–1957 Vuoksenniskan tekninen johtaja, ja vuosina 1957–1966 Oy Fiskars Ab:n toimitusjohtaja. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1961.