hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mozarabin kieli
Mozarabin kieli oli läheistä sukua toisilleen olevien romaanisten murteiden murrejatkumo, jota puhuttiin muslimien hallitsemilla iberian niemimaan alueilla. Mozarabia on kehittynyt myöhäislatinasta ja varhaisista romaanisista murteista, jota puhuttiin Hispaniassa 400-700-luvuilta ja aina 1300-luvulle.
Tätä joukkoa murteita alettiin 1800-luvulla kutsua "mozarabin kieleksi", vaikka niillä ei koskaan ollut yhteistä kirjakieltä. Sana "mozarab" on tullut arabian kielisestä sanasta "musta'rab" (مُستَعرَب), joka tarkoittaa arabilaistumista.
Ohessa on Isä meidän rukous suomeksi, mozarabiaksi ja sen sukulaiskielillä.
Konneveden kirkko
Konneveden kirkko on Konneveden seurakunnan vuonna 1923 käyttöön ottama, arkkitehti Ilmari Launiksen suunnittelema kirkkorakennus. Se on paikallisesta graniitista rakennettu, Keski-Suomen ainoa harmaasta graniitista tehty kivikirkko. Se sijaitsee Konneveden keskustasta noin 2 kilometriä kantatietä 69 Kuopioon päin.
Kolmilaivaisen kirkon keskilaiva on sivulaivoja korkeampi. Alttaritaulu on 1950-luvulla hankittu Urho Lehtisen työ ”Taakankantajat”, Lehtisen käsialaa ovat myös kymmeneen käskyyn liittyvät maalaukset sivulaivojen lehtereiden kaiteissa. Pilarisyvennyksissä on Pauli Koskisen elinkeinoelämää kuvaavat veistokset. Kirkkotekstiilit ovat professori Päikki Prihan tuotantoa.
Kirkon katonrajassa, kuorissa ja sivulaivojen kohdilla olevissa pyöröikkunoissa on lyijylasitus, jossa on käytetty värillisiä laseja. Kellotornissa on kaksi saksalaisvalmisteista kirkonkelloa. Konneveden kirkossa on kahdet urut, vuonna 1957 Kangasalan urkutehtaan rakentamat 20-äänikertaiset pneumaattiset urut ja vuonna 2003 hankitut Allenin urkutehtaan Renaissance-digitaaliurut, joissa on 50 äänikertaa.
1950-luvulla kirkko peruskorjattiin, hankittiin Lehtisen maalaama alttaritaulu ja tehtiin muutoksia tilajärjestelyihin. Uusi peruskorjaus tehtiin vuonna 2006. Tällöin kirkon peltikatto ja sähköistys uusittiin, vesijohto ja wc-tilat rakennettiin ja sakasti remontoitiin. Kirkossa on 360 istumapaikkaa.
Ensimmäiset kansat
Ensimmäiset kansat () on Kanadassa käytetty termi maan alkuperäiskansoista eli intiaaneista. Termiin ei kuitenkaan sisälly kaksi muuta alkuperäiskansojen ryhmää, inuitit ja métisit. Vuonna 2016 ensimmäisiin kansoihin kuului 977 230 kanadalaista, eli noin 2,8 % koko maan väestöstä.
Ensimmäiset kansat on ylätermi useille eri pienemmille ryhmille ja ensimmäisten kansojen jäsenet mieltävät usein itsensä pikemminkin näiden pienempien ryhmien mukaan. Termi levisi käyttöön 1980-luvulla, jota ennen puhuttiin varsin yleisesti vain intiaaneista. Ensimmäiset kansat-nimeä käytettiin ensi kertaa Ottawassa järjestetyssä heimopäällikköjen kokouksessa vuonna 1980.
Eri ensimmäisten kansojen ryhmiä on Kanadassa yli 600, joskaan kaikki ensimmäisiin kansoihin lukeutuneet eivät ole välttämättä rekisteröityneet virallisesti minkään ryhmän jäseneksi. Kanadan vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan ensimmäisiin kansoihin kuuluvia oli yhteensä 977 230. 24,2 % heistä asuu Ontariossa, 17,7 % Brittiläisessä Kolumbiassa, 14 % Albertassa. 13,4 % Manitobassa ja 11,7 % Saskatchewanissa. Suhteellisesti eniten ensimmäisten kansojen jäseniä oli Luoteisterritorioiden asukkaista (32,1 %). Quebecissä heidän osuutensa väestöstä oli 1,2 %, Ontariossa 1,8 % ja Atlantin provinsseissa 3,2 %. Koko Kanadan väestöstä he muodostivat 2,8 %.
Vuonna 2016 virallisesti rekisteröityneistä ensimmäisten kansojen jäsenistä 44,2 % asui intiaanireservaattien alueella. Kanadan metropolialueista rekisteröityneitä ensimmäisten kansojen jäseniä eli eniten Winnipegissä (25 0970), Edmontonissa (18 0210) ja Vancouverissa (15 080).
Rakuunaeskadroona
Rakuunaeskadroona (lyh. RakEsk) oli Suomen maavoimien joukko-osastoon ja puolustushaarakouluun Maasotakouluun kuulunut perusyksikkö, joka koulutti varusmiehiä. Se vastasi myös Maasotakoulun ja Lappeenrannan varuskunnan tukitoiminnoista ja vaali rakuunoiden ja erityisesti Uudenmaan rakuunapataljoonan perinteitä. Rakuunaeskadroonan kasarmi sijaitsi Rakuunamäellä Lappeenrannan Leirin kaupunginosassa.
Rakuunaeskadroonassa astui palvelukseen noin 130 alokasta kahdesti vuodessa, ja heistä noin puolet oli kotoisin Etelä-Karjalasta. Palvelusaika oli pääsääntöisesti yhdeksän tai kaksitoista kuukautta. Peruskoulutuskauden jälkeen Rakuunaeskadroonassa koulutettiin sotilaspoliiseja, joiden lisäksi yksikössä palveli muun muassa kuljettajia, lääkintämiehiä ja muita huoltojoukkoja.
Loppuvaiheessaan vuosina 2015–2016 Rakuunaeskadroona oli Haminassa sijaitsevien Jääkärikomppanian (jääkäri- ja kranaatinheitinkoulutus) ja Huoltokomppanian (huolto- ja tiedustelukoulutus) ohella yksi kolmesta Maasotakouluun kuuluvan Reserviupseerikoulun joukkotuotantoyksiköstä. Varusmiehen oli mahdollista hakeutua peruskoulutuskauden jälkeiseen koulutukseen mihin tahansa näistä yksiköistä.
Rakuunaeskadroonassa palvelevien tunnusväri oli keltainen ja miehistön sotilasarvo sotamieheen rinnastettava rakuuna. Tunnukset ja nimitykset olivat ennen kaikkea perinteellisiä, sillä varsinaisten rakuunoiden eli hevosin siirtyneiden ja jalan taistelleiden joukkojen koulutus Suomessa päättyi jo vuonna 1947.
Kun Uudenmaan rakuunapataljoona lakkautettiin itsenäisenä joukko-osastona vuoden 1989 lopussa, Lappeenrantaan jäi silloisen Päällystöopiston (vuosina 1993–2001 Maanpuolustusopisto) alaisuuteen kaksi eskadroonaa ja Rakuunasoittokunta. 1. Uudenmaan rakuunaeskadroona (Lippueskadroona) oli tästä lähtien Lappeenrannan ainoa varusmiesyksikkö. Alokkaita eskadroonassa ei kuitenkaan astunut palvelukseen, vaan rakuunat saivat peruskoulutuksensa Karjalan ja Savon Prikaateissa, joista he tulivat komennukselle Lappeenrantaan. 2. Uudenmaan rakuunaeskadroona (Kuolemaneskadroona) toimi kertausharjoitusyksikkönä.
Vuodesta 2001 alkaen rakuunat kuuluivat Maasotakoulun alaisuuteen. Alokaskoulutus Lappeenrannassa alkoi uudelleen vuonna 2007 Savon Prikaatin lakkauttamisen myötä.
Haminassa toiminut joukko-osasto Reserviupseerikoulu liitettiin Maasotakoulun joukkoyksiköksi osana puolustusvoimauudistusta tammikuussa 2015. Maasotakoulun varusmieskoulutus keskitettiin RUK:hon, jonka alaisuuteen Rakuunaeskadroonakin hallinnollisesti liitettiin. Rakuunaeskadroona oli määrä siirtää Haminaan vuonna 2018 kasarmien peruskorjauksen valmistuttua, mutta maaliskuussa 2016 uutisoitiin, että yksikön toiminta lakkaa kokonaan vuoden lopussa. Rakuunaeskadroonan viimeiset varusmiehet kotiutuivat 15. joulukuuta 2016. Yksikön lippu luovutettiin rakuunoiden perinnekomentajalle eli Maasotakoulun apulaisjohtajalle. Varusmiehiä palvelee Lappeenrannassa jatkossa komennusmiehinä.
Kaskat
Kaskat tai kaska denat on ensimmäisiin kansakuntiin kuuluva Kanadan alkuperäiskansa. Kaskojen oma kieli on athabasca-kieliin kuuluva kaskan kieli. Kaskat ovat eläneet kymmeniä tuhansia vuosia 240 000 nelikökilometin laajuisella alueella Kaakkois-Yukonissa, Luoteisterritorioiden eteläosissa ja Brittiläisen Kolumbian luoteiosissa.
Lupanan offensiivi
Lupanan offensiivi oli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton Olhavan rintaman joukkojen tekemä vastahyökkäys Saksan Pohjoista armeijaryhmää vastaan itärintamalla vuonna 1942. Hyökkäyksen tarkoituksena oli murtaa saksalaisten Leningradin piiritys. Hyökkäys alkoi 7. tammikuuta 1942, mutta vaikeakulkuisen maaston takia puna-armeija ei voinut hyökätä panssarivaunuilla, vaan hyökkäyksessä käytettiin tykistöä ja jalkaväkeä. Se kuitenkin epäonnistui 30. huhtikuuta 1942 mennessä saksalaisten vastarinnan seurauksena ja neuvostojoukot joutuivat ryhmittymään puolustukseen. Myöhemmin Georg von Küchler käynnisti vastahyökkäyksen, operaatio Villipedon, jossa piiritettiin ja tuhottiin Neuvostoliiton 2. iskuarmeija kesäkuuhun 1942 mennessä. Armeijan komentaja Andrei Vlasov joutui saksalaisten vangiksi.
Emma Engdahl-Jägerskiöld
Emma Matilda Engdahl-Jägerskiöld, os. Madsén (26. huhtikuuta 1852 Pietari – 13. kesäkuuta 1930) oli suomalainen sopraano.
Engdahl-Jägerskiöldin vanhemmat olivat tanskalaissyntyinen jalokiviseppä Peter Madsén ja Maria Carolina Sandelin. Kun Engdahl-Jägerskiöldin ensimmäinen avioliitto päättyi eroon, hän ryhtyi kehittämään sopraanoääntään ja esiintyi vuodesta 1875 Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa, jossa oli tuolloin oopperaosasto. Teatteriin hän kuului vuoteen 1880 saakka. Engdahl-Jägerskiöld opiskeli 1878 Milanossa ja Pariisissa ja vielä teatterista vapauduttuaankin esiintyi ooppera- ja konserttilaulajana, muun muassa Tukholman ja Pietarin oopperoissa. 1887 hän lauloi pääosan Fredrik Paciuksen "Loreley" -oopperassa. Seuraavana vuonna Engdahl-Jägerskiöld perusti oman ruotsalaisen oopperaseurueen, jota August Fredrik Arppe johti 1898. Solmittuaan uuden avioliiton 1890 Engdahl-Jägerskiöld luopui taiteellisesta toiminnasta.
Engdahl-Jägerskiöldin ensimmäinen puoliso vuodesta 1871 oli apteekkari Emil Engdahl (er.) ja toinen vuodesta 1890 Krister Robert Otto Edgar Jägerskiöld (k. 1931).
Sahelinparatiisileski
Sahelinparatiisileski ("Vidua orientalis") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu. Birdlife Internationalin luokittelussa sitä pidettiin aiemmin samana lajina paratiisilesken kanssa.
Kaitaparatiisileski
Kaitaparatiisileski ("Vidua interjecta") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kaitaparatiisileskeä tavataan Länsi-Afrikan eteläosista Keski-Afrikan kautta Itä-Afrikkaan ulottuvalla alueella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suippoparatiisileski
Suippoparatiisileski ("Vidua togoensis") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Suippoparatiisileskeä tavataan Kamerunissa, Norsunluurannikolla, Ghanassa, Guineassa, Liberiassa, Malissa, Sierra Leonessa, Togossa, Beninissä ja Tšadissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sirppiparatiisileski
Sirppiparatiisileski ("Vidua obtusa") on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Sirppiparatiisileskeä tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa, Itä-Afrikan eteläosissa sekä Eteläisen Afrikan pohjoisosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Toni Rasimus
Toni Rasimus on suomalainen tanssija.
Vuonna 2006 hän oli voittamassa Latino Show'n maailmanmestaruutta oululaisessa Starlite DC -ryhmässä. Vuonna 2009 hän kuului Northern Latin Exposure -ryhmään, joka voitti Latino Show'n maailmanmestaruuden ja Suomen-mestaruuden.
Hän oli Mari Perankosken tanssinopettaja "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmassa vuonna 2011.
Tanssija Jani Rasimus on Toni Rasimuksen veli.
Millefiori
Millefiori (ital. 'tuhat kukkaa') on koristelasia, joka tehdään lasitangon kappaleista, joita on sulatettu yhteen lasiesineiksi, tai katkotut moniväriset lasilankatangot on sulatettu ja kiinnitetty mosaiikin tapaan lasiesineen pintaan.
2014 AA
2014 AA on asteroidi, joka luultavasti tuhoutui osuessaan maapallon ilmakehään 2. tammikuuta 2014. Mikäli näin on, se on järjestyksessään toinen maapalloon osuva taivaankappale, joka havaittiin ennen sen osumista Maahan.
Asteroidi 2014 AA kuuluu Apollo-ryhmän maapallon lähelle tuleviin asteroideihin ja löydettiin Yhdysvalloissa Mount Lemmonin observatorion 1,5 metrin teleskoopilla 1. tammikuuta 2014. Sen arvioitiin olevan läpimitaltaan noin 4 m.
Asteroidin arvellaan tuhoutuneen täysin 2. tammikuuta 2014 sen todennäköisesti osuttua Maan ilmakehään jossakin Keski-Amerikasta Atlantin poikki Afrikan itäosiin ulottuvalla vyöhykkeellä. Kansainvälisen infraäänien tarkkailujärjestelmän mukaan todennäköinen osumapaikka on ollut Atlantin valtameren yläpuolella noin 3 000 km Venezuelan pääkaupunki Caracasista itään.
Minch
Minch (,) on Britteinsaarten pohjoisosassa oleva salmi, joka erottaa Ulko-Hebridit Sisä-Hebrideistä ja Skotlannista.
Moaree
Moaree tai moiré [muaree] eli läikekangas on taftin tai ripsin tyyppinen kangas. Sen raaka-aine on silkki, asetaatti, triasetaatti tai puuvilla, ja siihen on puristamalla tehty himmeän ja kiiltävän pinnan vaihtelusta syntyviä aaltomaisia kuvioita.
Matias Mattsson
Matias Mattsson (s. 7. kesäkuuta 1996 Rauma) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue TuTossa.
Mattsson on Rauman Lukon kasvatti. Hän on pelannut juniorina myös Tepsin C-nuorissa, josta Mattsson palasi taas Lukkoon kaudeksi 2011–2012, jolloin hän kuului joukkueen C-nuorten kapteenistoon. Mattsson sijoittui tehoilla 6+18=24 C-nuorten SM-sarjan runkosarjan puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain SaiPan Petrus Pietiläinen. Hän voitti myös kevään 2012 pudotuspelien jäähypörssin 39 minuutillaan. Mattsson voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia.
Kauden 2012–2013 Mattsson pelasi suurimmaksi osaksi Lukon B-nuorissa, mutta hän vahvisti kevätkaudella myös joukkueen B2-nuoria, jotka voittivat kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2013–2014 hänelle kertyi pelejä sekä A- että B-nuorissa, mutta 17-vuotias Mattsson debytoi myös Lukon SM-liigajoukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 3. tammikuuta 2014 Pelicansia vastaan, mutta Mattssonin ottelu päättyi kuitenkin jo avauserän puolivälin paikkeilla jalan vääntymiseen. Ottelu jäi hänelle kauden ainoaksi SM-liigassa.
Kaudella 2014–2015 Mattsson nousi Lukon A-nuorten varakapteeniksi. Hän ei kuitenkaan pelannut kauden aikana SM-liigassa. Kaudella 2015–2016 Mattsson pelasi Lukon A-nuorten lisäksi myös kolme ottelua lainalla Lukon yhteistyöjoukkue KeuPa HT:ssä, Mestiksessä. Kaudeksi 2016–2017 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Mattssonin varsinainen tulokaskausi Mestiksessä toi 43 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 2+3=5.
Mattsson siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettan-joukkue Asplöven HC:hen. Kesken kauden, tammikuussa 2018 hän siirtyi sarjatasoa alemmas HockeyTvåan-joukkue Kalmar HC:hen. Mattsson oli kauden päätteeksi nostamassa joukkuetta Hockeyettaniin.
Kaudeksi 2018–2019 Mattsson palasi Suomeen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue TuToon.
Mattsson on pelannut kymmenen poikien maaottelua.
Mattsson on toisen polven liigapuolustaja, sillä hänen isänsä Teppo pelasi omalla urallaan yli sata SM-liigaottelua.
VMRO
Sisäinen makedonialainen vallankumouksellinen järjestö (, "Vătrešna Makedonska Revoljutsionna Organizatsija"; , "Vnatrešna Makedonska Revolucionerna Organizacija", VMRO) oli 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa toiminut maanalainen järjestö, jonka alkuperäisenä tavoitteena oli Makedonian vapauttaminen vallankumouksellisin keinoin turkkilaisten vallasta. Myöhemmin järjestön jakautui kahteen siipeen, joista toinen ajoi Makedonian itsenäisyyttä ja toinen pyrki edistämään Bulgarian vaikutusvaltaa Makedoniassa ja lähialueella.
VMRO perustettiin Kreikan Thessalonikissa vuonna 1893. Järjestön perustajiin kuuluivat muun muassa Damjan Gruev, Gotse Deltšev ja Jane Sandanski. He olivat makedonialaisia, jotka pitivät itseään kansallisuudeltaan bulgaareina, ja halusivat saada tuolloin Ottomaanien valtakuntaan kuuluneelle Makedonialle itsehallinnon. Saavutettuaan jonkinasteista kannatusta Makedonian kristityn väestön parissa VMRO käynnisti vuonna 1903 Ilindenin kansannousun, jonka turkkilaiset kuitenkin kukistivat. Tämän jälkeen järjestö hajosi kahtia: Makedoniasta käsin toiminut vasemmistolaisempi siipi ajoi edelleen Makedonian itsenäisyyttä ja Sofiaan asettunut oikeistolaisempi siipi kannatti Makedonian liittämistä Bulgariaan sekä ryhtyi yleisemminkin edistämään Bulgarian sotilaallisia etuja. Varsinkin jälkimmäinen ryhmä omaksui myöhemmin terrori- ja salamurhataktiikan vastustajiaan vastaan.
Balkanin sotien (1912–1913) seurauksena Makedonia jaettiin Serbian, Kreikan ja Bulgarian kesken, mutta VMRO jatkoi toimintaansa. Vähitellen sen harjoittama umpimähkäinen terrori alkoi vieroittaa sen kannattajia sekä Makedoniassa että Bulgariassa. Vuonna 1923 Todor Aleksandrovin johtama VMRO:n bulgarialainen siipi onnistui murhaamaan Bulgarian pääministeri Aleksandăr Stambolijskin. Aleksandrov itse murhattiin seuraavana vuonna ja häntä seurasivat organisaation johdossa Aleksandăr Protogerov sekä Ivan Mihailov. Vuonna 1934 Bulgarian hallitus kielsi Bulgarian VMRO:n toiminnan ja vangitsi tai karkotti sen johtajat.
Samaan aikaan Makedonian itsenäisyyttä ajanut VMRO:n makedonialainen siipi jatkoi myös toimintaansa ja järjestäytyi uudelleen vuonna 1925 nimellä ”VMRO (yhtenäinen)”. Jugoslavian viranomaiset vainosivat järjestöä sen separatistismin vuoksi ja se lakkautettiin Jugoslaviassa vuonna 1937.
VMRO:n perintöön vetoavat Makedoniassa vuonna 1990 perustettu VMRO-DPMNE-puolue samoin kuin Bulgariassa 1996 perustettu VMRO – Bulgarian kansallinen liike.
Helmer
Helmer on alun perin saksalainen miehen etunimi. Nimi on muodostettu sanoista, joista ensimmäinen merkitsee kypärää, jälkimmäinen taas "rohkeaa" tai "kuuluisaa". Nimi merkitsee täten "kypärä­päistä sotilasta", ja sama merkitys on myös nimen vanhalla skandi­naavi­sella vastineella Hjalmar.
Suomessa nimi Helmer on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2016 loppuun mennessä noin 2530 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Helmerin nimipäivä on 3. tammikuuta.
Datamike
Datamike on suomalainen Windows-pohjainen taloushallinto-ohjelmisto. Ohjelmiston ensimmäinen DOS-pohjainen versio julkaistiin 1990-luvun alkupuolella. Ohjelmiston täysversio sisältää kirjanpidon, asiakasrekisterin sekä tuoterekisterin ja varastonhallinnan. Ohjelma käyttää tietojen tallentamiseen yleisessä käytössä olevaa DBF-tiedostoformaattia. Siihen tallennetut tiedot ovat avattavissa muissa ohjelmissa.
Ohjelmaa on 1990–2014 myyty yli 14 000 kappaletta. Datamiken täysversion veroton hinta vuonna 2014 oli 239 euroa. Päivitys on 6 kk ilmaista ja sen jälkeen maksullista.
Datamikeä kehittää ja myy vuonna 1990 perustettu "S & J Soft Systems Oy". Yhtiön liikevaihto vuonna 2013 oli 79 000 euroa.
Silver Raudsepp kuvasi opinnäytetyössään 2012 ohjelman käyttöliittymää seuraavasti: "Ohjelmisto noudattaa tyypillistä taloushallinto ohjelmiston rakennetta, ja on ulkoasultaan selkeä".
Arja Nurminen arvioi opinnäytetyössään 2011 taloushallinto-ohjelmien kartoituksessa julkisyhteisön käyttöön Datamiken hinta-laatusuhteeltaan parhaimmaksi.
Tuomo Lampela käsitteli vuonna 2009 Datamikeä päättötyössään, jossa tutkittiin maksuttomia ja edullisia sovelluksia verkkokauppayrityksen työkaluina. Lampela piti opinnäytetyössään ohjelmiston ulkoasua ja käytettävyyttä monimutkaisena. Hän kuitenkin piti hyvänä puolena ohjelmiston apupalveluita ja ohjeita.
Mofetti
Mofetti on vulkaaninen (tuliperäinen) kaasulähde. Siitä virtaa maanpinnalle hiilidioksidia ja toisinaan myös vesihöyryä. Mofetit ovat tuliperäisen ilmiön viimeisiä merkkejä. Esimerkiksi Napolin Koiranluola (Grotta del cane) on tunnettu mofetti.
Molemmat oikeudet
Molemmat oikeudet sisältää maallisen (roomalaisen) oikeuden ja kirkollisen eli kanonisen oikeuden rinnakkaisina oikeusaloina. Ne kehittyivät sellaisiksi keskiajalla. Suomessa oli käytössä vuoteen 1923 oppiarvot molempain oikeuksien kandidaatti (MOK) ja molempain oikeuksien tohtori (MOT).
Niclas Burström
Niclas Burström (s. 25. tammikuuta 1991 Skellefteå, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SHL-joukkue Skellefteå AIK:ssa.
Burström on Skellefteå AIK:n oma kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäisen Elitserien-ottelunsa kaudella 2008–2009. Hän pelasi kauden suurimmaksi osaksi Skellefteån J20-joukkuetta, mutta Burström vahvisti myös seuran J18-junioreita, joissa hän voitti kauden päätteeksi J18 Allsvenskanin hopeaa. Kaudella 2009–2010 Buströn oli Skellefteån J20-junioreiden tehokkain puolustaja tehoilla 7+14=21. Hän pelasi kauden aikana 11 Elitserien-ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Burström pelasi miesten pelejä myös kevätkaudella kauden loppuun asti lainalla HockeyAllsvenskan-joukkue Växjö Lakersissa, joka eteni Kvalserieniin, mutta jäi kuitenkin ilman sarjanousua.
Kausi 2010–2011 oli Burströmille ensimmäinen kokonainen Elitserienissä ja se toi hänelle 52 runkosarjaottelussa seitsemän syöttöpistettä ja 18 playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Burström voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Kaudella 2011–2012 hän avasi maalitilinsä myös runkosarjassa, jossa Burström teki tehot 6+6=12. Hän voitti kauden päätteeksi taas Elitserien-hopeaa.
Syyskuussa 2012 Burström teki Skellefteån kanssa nelivuotisen jatkosopimuksen kevääseen 2017 saakka. Kaudella 2012–2013 hän oli Skellefteån tehokkain puolustaja tehoilla 3+11=14. Burström voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Kaudella 2013–2014 hän oli taas Skellefteån tehokkain puolustaja tehoilla 6+14=20 ja voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Kausi 2014–2015 päättyi SHL-hopeaan. Kaudella 2015–2016 Burström oli Skellefteån tehokkain puolustaja tehoilla 9+19=28, joilla hän jakoi koko SHL:n puolustajien pistepörssin kuudennen sijan Djurgårdens IF:n Marcus Högströmin kanssa. Pudotuspeleissä Burström oli joukkueen paras syöttäjä yhdeksällä syöttöpisteellään. Hän voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa ja palkittiin liigan parhaana puolustajana Salming Trophylla. Burström valittiin myös Ruotsin tähdistökentälliseen.
Burström edusti Ruotsia MM-kilpailuissa vuonna 2014 voittaen pronssia. Yhteensä hän on pelannut 35 A-maaottelua tehopistein 2+4=6. Burström debytoi Ruotsin A-maajoukkueessa vuoden 2012 Karjala-turnauksessa. Hänen ensimmäinen A-maaottelunsa oli näin ollen turnauksen 7. marraskuuta 2012 Liberecissä pelattu avausottelu Tšekkiä vastaan, jolloin Burström sai myös yhden syöttöpisteen Carl Söderbergin tekemään ylivoimamaaliin. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki vuotta myöhemmin Channel One Cupissa 19. joulukuuta 2013 Sotšissa turnauksen isäntäjoukkue Venäjää vastaan. Burström on pelannut myös seitsemän nuorten ja 23 poikien maaottelua.
Kutojaleski
Kutojaleski ("Anomalospiza imberbis") eli aiemmalta nimeltään loiskutoja on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kutojaleskeä tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Raised in Rain
Raised in Rain on ruotsalaisen Miriam Bryantin debyyttialbumi, joka julkaistiin 22. maaliskuuta 2013. Albumilta on julkaistu neljä singleä: "Finders Keepers" (maaliskuu 2012), "Push Play" (14. tammikuuta 2013), "Last Soul on Earth" (8. heinäkuuta 2013) ja "Raised in Rain".
Punahelmipeippo
Punahelmipeippo ("Hypargos niveoguttatus") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Punahelmipeippoa tavataan Afrikan kaakkoisosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aleksandăr Tsankov
Aleksandăr Tsankov (1879 Orjahovo, Bulgaria – 17. heinäkuuta 1959 Belgrano, Argentiina) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian pääministerinä vuosina 1923–1926. Hänen pääministerikaudellaan Bulgariassa oli paljon poliittisia levottomuuksia.
Tsankovilla oli oikeustieteellinen koulutus ja hän toimi vuodesta 1910 taloustieteen professorina Sofian yliopistossa. Hänestä tuli vuonna 1922 Kansallinen yksimielisyys ("Naroden zgovor") -nimisen oikeistolaisen ryhmän johtaja, jonka tavoitteena oli maalaispuoluetta edustaneen itsevaltaisen pääministeri Aleksandăr Stambolijskin syrjäyttäminen. Vallankaappaus toteutettiin 9. kesäkuuta 1923, ja Tsankovista tuli pääministeri. Uusi hallitus joutui kuitenkin kohtaamaan paljon sisäisiä levottomuuksia ja terroritekoja, joita järjestivät kommunistit ja maalaispuolueen vasemmistosiipi. Tsankovin hallituskoalitio otti nimen Demokraattinen liitto ja ilmoitti tähtäävänsä parlamentaarisen demokratian palauttamiseen. Hallitus sai suuren enemmistön marraskuun 1923 parlamenttivaaleissa, mutta levottomuudet maassa jatkuivat käytännössä koko Tsankovin pääministerikauden. Hallitus tosin lakkautti syyskuussa 1923 aseellista kapinaa yrittäneen kommunistisen puolueen seuraavana vuonna, mutta se jatkoi iskujaan maan alta. Kuuluisin tapaus oli huhtikuussa 1925 toteutettu Sveta Nedeljan kirkon pommi-isku, jossa kommunistit yrittivät surmata kuninkaan ja hallituksen johtajat, onnistuen tappamaan 123 muuta ihmistä. Hallituksen vastattua tähän julmilla kostotoimilla Bulgarian poliittiset olot alkoivat vähitellen asettua vuodesta 1925 alkaen. Tsankov jätti pääministerin tehtävät tammikuussa 1926.
Tsankov oli vielä 1930-luvulla merkittävä poliittinen vaikuttaja Bulgariassa. Hän oli saksalaismielinen ja Neuvostoliiton miehitettyä Bulgarian toisen maailmansodan loppuvaiheessa syyskuussa 1944 hän muodosti lyhytikäiseksi jääneen pakolaishallituksen, joka toimi Saksan suojeluksessa Itävallassa. Sodan jälkeen yhdysvaltalaiset joukot pitivät häntä muutaman kuukauden ajan internoituna Itävallassa. Vapauduttuaan hän pakeni Etelä-Amerikkaan.
Konginkankaan kirkko
Konginkankaan kirkko on puinen kirkkorakennus Äänekosken Konginkankaalla. Se on valmistunut vuonna 1866 Kömin kankaalle. Tasavartisen sisäviisteisen ristikirkon rakensivat ja suunnittelivat Jaakko Kuorikoski ja hänen poikansa Lauri Heikki Jaakonpoika Kuorikoski. Kirkko on samaa tyyliä kuin Kaustisen ja Evijärven kirkot.
Kirkon toteuttamisessa oli monta mutkaa. Vuonna 1794 Pyyrinlahden ja Kalaniemen talolliset anoivat turhaan Porvoon konsistorilta lupaa perustaa kylään oma seurakunta pappeineen ja kirkkoineen. Uusi anomus 65 vuotta myöhemmin oli sekin tulokseton. Vuonna 1864 tehty kirkonrakentamisanomus tuotti tuloksen. Nykyisen Äänekosken seurakunnan vanhin kirkko valmistui juuri ennen suuria nälkävuosia vuonna 1866. Ison kirkon rakentaminen oli kylälle suuri ponnistus, Konginkankaalla oli tuolloin vain 31 taloa ja kirkossa on tilaa 550 henkilölle. Nälkävuosien takia kellotapuli valmistui vasta vuonna 1880 ja kirkkokin otettiin käyttöön ilman lehtereitä ja maalaamattomana.
Rakennuksen keskiosasta nousi alun perin kahdeksankulmainen keskustorni, jonka päällä oli maalatuilla kellotauluilla varustettu kattolyhty eli lanteriini. Kirkko on viimeisiä kirkkoja, jotka kansanrakentaja on sekä suunnitellut että rakentanut. Lääninarkkitehti Karl Viktor Reinius suunnitteli vuonna 1899 toteutetun kirkon kunnostuksen. Sen yhteydessä muutettiin muun muassa ristikeskuksen katto tavanomaisen malliseksi.
Vuonna 1899 tehdyssä korjauksessa kirkon katto muutettiin nykyiseen kupolimuotoon. Ilmeisesti silloin kirkkoon on lisätty ristejä, koristeita, listoituksia ja päätykolmioihin ikkunoita. Alttaritaulun ”Kristus ristillä” on maalannut vuonna 1912 Alexandra Frosterus-Såltin. Kangasalan urkutehtaan rakentamat urut ovat vuodelta 1981 ja niissä on 16 äänikertaa. Uusin kirkon ja kellotapulin peruskorjaus toteutettiin vuosina 1992–1993, jolloin ulkokatot uusittiin ja ulkoseinät sekä kirkon sisätilat maalattiin.
Julius Vähätalo
Julius Juho Vähätalo (s. 23. maaliskuuta 1995 Vahto) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureita. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa.
Vähätalo on TuTon kasvatti. Hän ylsi kaudella 2010–2011 joukkueen C-nuorten sisäisen pistepörssin voittoon sekä SM-karsinnoissa että I-divisioonan runkosarjassa (Topias Vilanderin kanssa). Kesken kauden 2011–2012 Vähätalo siirtyi TuTosta B-nuorten SM-karsintojen jälkeen Turun Palloseuraan, jossa hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia.
Kausi 2012–2013 Vähätalolla jäi varsin rikkonaiseksi loukkaantumisten vuoksi. Hänelle kertyi kauden aikana pelejä vain 14 ottelua B-nuorissa ja kahdeksan ottelua A-nuorissa. Kaudella 2013–2014 Vähätalo nousi TPS:n A-nuorten varakapteeniksi. Hän oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Jasper Lindstenin jälkeen. Vähätalo teki 3. tammikuuta 2014 kevääseen 2016 asti kestävän sopimuksen TPS:n SM-liigajoukkueen kanssa. Samana päivänä Vähätalo teki liigadebyyttinsä Tapparaa vastaan. Liigauransa avausmaalin hän teki 1. maaliskuuta 2014 Rauman Lukkoa vastaan. Kaikkiaan Vähätalo pelasi SM-liigassa kauden aikana 18 runkosarjaottelua tehden kolme maalia.
Detroit Red Wings varasi Vähätalon kuudennella kierroksella 166. pelaajana . Varsinaisella SM-liigan tulokaskaudellaan 2014–2015 hän teki 36 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2. Vähätalo pelasi osan kaudestaan myös TPS:n A-nuorissa, joiden paras maalintekijä hän oli kevään 2015 pudotuspeleissä Oskari Siikin kanssa seitsemällä osumallaan. Vähätalo voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden. Tammikuussa 2016 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa.
Kesällä 2016 Vähätalo onnistui tekemään Detroit Red Wingsin kehitysleirillä kypärätempun viimeisteltyään joukkueensa 3–2-voitossa kaksi maalia varsinaisella peliajalla ja kolmannen voittomaalikilpailuissa. Kaudella 2016–2017 hän pelasi TPS:n ohella myös kaksi Mestis-ottelua lainalla kasvattajaseurassaan TuTossa lokakuussa 2016.
Kaudeksi 2017–2018 Vähätalo siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Maaliskuussa 2018 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Vähätalo pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015. Yhteensä hän on pelannut kymmenen nuorten maaottelua tehden kaksi maalia.
BZNS
Bălgarski zemedelski naroden săjuz (; ”Bulgarian kansallinen maalaisliitto”) on bulgarialainen agraaripuolue, joka oli vaikutusvaltaisimmillaan välittömästi ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja piti hallitusvaltaa vuosina 1919–1923. Nykyisin se on vähäpätöinen.
Bulgarian maalaisliitto perustettiin vuonna 1899 talonpoikien etujärjestöksi, mutta se muuttui 1901 poliittiseksi puolueeksi. Puolueen kannatus kasvoi maailmansodan jälkeen ja se sai elokuun 1919 parlamenttivaaleissa 31 prosenttia äänistä. Puolueen johtaja Aleksandăr Stambolijski tuli lokakuussa 1919 pääministeriksi, ja hänen hallituksensa toteutti uudistusohjelman, johon kuului maiden jakamista pientalonpojille, verotuksen uudistus ja pakollisen työvelvollisuuden käyttöönotto. Myös Bulgarian ulkopolitiikan suunta muuttui. Hallinnon diktatorisuudesta huolimatta BNZS:n kannatus oli suurta, ja se sai vuoden 1923 vaaleissa 52 prosenttia äänistä. Muut puolueet ja sotilasjohto eivät kuitenkaan hyväksyneet BZNS:n vallankäyttöä, joten ne toteuttivat kesäkuussa 1923 vallankaappauksen, jonka yhteydessä Stambolijski ja muut maalaispuoluen johtajat surmattiin. Stambolijskin aikana BZNS osallistui agraaripuolueiden kansainvälisen järjestön eli niin sanotun vihreän internationaalin perustamiseen.
Vallasta syrjäyttämisen jälkeen BZNS hajosi kahtia. Äärivasemmistolainen siipi pyrki kaatamaan Bulgarian hallituksen terroritaktiikalla, mitä yrittivät samaan aikaan myös kommunistit. Maltillisempi siipi jatkoi tavanomaista oppositiopolitiikkaa ja osallistui vuosina 1931–1934 koalitiohallitukseen. Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina BZNS oli johtava kommunistien valtaannousua jarruttamaan pyrkinyt voima, mutta hävisi kamppailun. Puolueen tuolloinen johtaja Nikola Petkov teloitettiin vuonna 1947. Puolueen vasemmistosiipi jatkoi olemassaoloaan koko kommunistien vallan ajan blokkipuolueeksi muuttuneena.
BZNS perustettiin uudelleen itsenäisenä puolueena kommunistien vallan kaaduttua vuonna 1989. 1990-luvulla puolueesta irtosi useita sirpaleryhmiä ja 2000-luvun aikana sen kannatus on romahtanut.
Pentakloorifenoli
Pentakloorifenoli on organoklooriyhdiste, jota on aikaisemmin käytetty torjunta-aineena ja desinfiointiaineena. Yhdisteestä käytetään myös nimeä PCP (ei tule sekoittaa fensyklidiiniin, josta käytetään myös lyhennettä PCP). Suomessa pentakloorifenolia on käytetty erityisesti puunkäsittelyssä sinistymisen estoon ja sienten tuhoamiseen. Pentakloorifenolia ja sen suoloja ja estereitä ei Suomessa saa nykyisen lain mukaan käyttää eikä luovuttaa markkinoille.
Pentakloorifenoli on orgaaninen yhdiste (kloorifenoli), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää ainetta. Sen kemiallinen kaava on CHClO. Yhdisteen moolimassa on 266,34 g/mol, sulamispiste 190-191 °C, kiehumispiste 309-310 °C, tiheys 1,978 g/cm (vesi = 1,0 g/cm) ja CAS-numero 87-86-5.
Hristo Botev
Hristo Botev (6. tammikuuta 1848 Kalofer, Rumelia – 1. kesäkuuta 1876 vuoristo, Bulgaria) oli bulgarialainen kansallismielinen runoilija ja vallankumouksellinen, joka sai surmansa osallistuessaan kansannousuun turkkilaisten valtaa vastaan.
Botev lähetettiin vuonna 1863 opiskelemaan Venäjälle, jossa hän sai vaikutteita nihilistien ajattelusta. Hänet erotettiin vuonna 1865 odessalaisesta lukiosta, minkä jälkeen hän vietti seikkailevaa elämää muide bulgarialaisten emigranttien kanssa. Hän palasi vuonna 1867 lyhyeksi aikaa Bulgariaan, mutta asui myöhemmin pääasiassa maanpaossa Romaniassa. Botev eli pääosin köyhyydessä ja elätti itsensä sekalaisilla ammateilla omistautuen Bulgarian vapaustaistelua tukevalle kirjalliselle ja järjestötyölle sekä lehtien toimittamiselle. Vuonna 1875 hän julkaisi isänmaallisia runoja sisältäneen kokoelman "Pesni u stihove". Osa runoista julkaistiin yhdessä nuoren Stefan Stambolovin kirjoittamien runojen kanssa. Pääosa hänen keskeisistä runoistaan on lyyrisiä sankarirunoja ja usein aiheiltaan isänmaallisia. Proosatekstin puolella Botevin vahvuutena oli sarkasmi ja pistävä satiiri.
Bulgariassa käynnistyneen turkkilaisvastaisen kansannousun aikana Botev lähti toukokuussa 1876 marssimaan Bulgariaan parin sadan muun samanhenkisen miehen kanssa. Retken heppoisesta suunnittelusta huolimatta joukko onnistui pääsemään itävaltaisella jokialuksella 17. toukokuuta Bulgarian maaperälle, mutta paikalliselta väestöltä ei saatu tukea, ja muutaman päivän kuluttua turkkilaiset hyökkäsivät. Botev kaatui taistelussa. Myöhemmin häntä on pidetty Bulgariassa sankarina ja kansallisen vapaustaistelun marttyyrina. Myös hänen poliittisilla kirjoituksillaan oli suuri vaikutus.
Vaalijalan kirkko
Vaalijalan kirkko on Vaalijalan osaamis- ja tukikeskuksen alueella Pieksämäen Nenonpellossa sijaitseva kirkko. Pääasiallisesti kirkko on Vaalijalan asukkaita varten, mutta jumalanpalvelukset ja muut tilaisuudet ovat avoimia kaikille. Jyrkkäkattoinen kirkko valmistui 1958 ja sen suunnitteli Aulis Blomstedt. Kirkon erikoisuus on suurikokoinen, 45 000 mäntypalasta koottu alttaritaulu. Korkeudeltaan taulu on 1,8 metriä ja leveydeltään 9 metriä. Se on Armas Hutrin pääteos.
Ljuben Karavelov
Ljuben Stoitšev Karavelov (1834 Koprivštitsa, Rumelia – 21. tammikuuta 1879 Ruse, Bulgaria) oli bulgarialainen poliittinen kirjailija ja vallankumouksellinen, jolla on katsottu olleen merkittävä rooli Bulgarian kansallisessa heräämisessä 1800-luvun jälkipuoliskolla.
Karavelov matkusteli nuorena kauppiasisänsä mukana Turkissa, ja meni 1858 Venäjälle, jossa opiskeli etnografiaa Moskovan yliopistossa. Hän sai vaikutteita venäläisten radikaalien ajattelusta ja alkoi julkaista erilaisissa aikakauslehdissä Bulgariaa koskevia tutkielmia ja poliittisia kirjoituksia. Vuonna 1861 hän julkaisi kokoelman bulgarialaisia kansanlauluja. Turvallisuutensa vuoksi Karavelov siirtyi 1867 Serbiaan, mutta oltuaan siellä yhteydessä paikalliseen oppositioon hän joutui lähtemään maasta seuraavana vuonna ruhtinas Mikael Obrenovićin murhan jälkeen. Oltuaan puoli vuotta vangittuna Budapestissa Karavelov siirtyi Bukarestiin, jossa hän julkaisi bulgarialaisille suunnattuja vallankumouslehtiä "Svoboda" (”Vapaus”) vuosina 1869–1872 ja "Nezavisimost" (”Itsenäisyys”) 1873–1874. Hän toimi myös bulgaariemigranttien vuonna 1870 Bukarestissa pitämän salaisen kongressin puheenjohtajana. Epäonnistuneet vallankumoussuunnittelmat sekä henkilökohtaiset vastoinkäymiset saivat Karavelovin poliittisen innostuksen vähitellen laimenemaan. Hän ei osallistunut Bulgariassa vuonna 1875 käynnistyneeseen kansannousuun tai sitä seuranneeseen Venäjän ja Turkin sotaan, vaan asettui asumaan Ruseen, jossa omistautui kirjallisuudelle.
Karavelovia on pidetty bulgarialaisen novellikirjallisuuden ja uudenaikaisen proosan perustajana. Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa ilmestyi 1864. Hänen merkittävimpiä teoksiaan olivat historiallinen novelli "Bălgare ot staro vreme" (1867) sekä "Maminoto detentse" (1875).
Ljuben Karavelovin veli oli Bulgarian pääministerinä toiminut Petko Karavelov.
Eero Jarmas
Eero Juhani Jarmas (s. 28. syyskuuta 1936 Turku) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Tampereen Pyrinnön kasvatti Jarmas pelasi Suomen pääsarjassa yhteensä kahdeksan kauden ajan. Hän pelasi pääsarjatasolla ainoastaan Pyrinnössä, jossa saavutti SM-hopeaa kaudella 1958.
Vuonna 1959 Jarmas toimi Pyrinnön SM-hopeaa saavuttaneen naisten edustusjoukkueen valmentajana. Hän vaikutti myöhemmin Viialan Virissä toimien muun muassa seuran johtokunnassa ja palloilujaoston puheenjohtajana.
Virttaan kirkko
Virttaan kirkko on Loimaan seurakunnan kirkko Alastaron Virttaalla. Carl Vettervikin suunnittelema kirkko valmistui 1845. Kirkko on pääasiassa rakennettu kyläläisten talkootyönä. Myös kirkon välineitä, kuten ehtoollispikarit, kattokruunun ja kynttilänjalat ovat kyläläiset lahjoittaneet. Istumapaikkoja kirkossa on noin 200.
Kirkon alttaritaulu ja saarnastuoli ovat olleet alun perin Loimaan kirkossa. Alttaritaulun "Ristiinnaulittu" on maalannut Jonas Bergman todennäköisesti 1751. Saarnastuoli on vuodelta 1782. Kirkkoon tehtiin urkuparvi 1929, mutta urut saatiin vasta 1936. Saksalaiset 6-äänikertaiset urut ostettiin Honkilahden seurakunnalta jonne ne oli saatu lahjoituksena vuonna 1908. Urut ovat vuodelta 1860.
Kirkon kahdesta kellosta suurempi on valettu Luvialla 1838 ja pienempi Tukholmassa 1815.
Virttaalla on ollut saarnahuone jo 1740. Hautausmaa perustettiin 1827, ja sitä on laajaennettu 1940. Laajennukseen sisältyy sankarihauta, johon on haudattu 18 kyläläistä. Ilmari Wirkkalan sankaripatsas "Nukkuva sotilas" on vuodelta 1951.
Erkki Leikas
Erkki Aatami Leikas (s. 18. toukokuuta 1930 Tampere) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut kori- ja käsipalloilija ja koripallovalmentaja.
Tampereen Pyrinnön kasvatti Leikas pelasi Suomen pääsarjassa yhteensä kymmenen kauden ajan. Hän pelasi pääsarjatasolla Pyrinnössä, jossa saavutti SM-hopeaa kaudella 1958, ja Sörnäisten NMKY:ssä.
Koripallon lisäksi Leikas pelasi SM-sarjatasolla käsipalloa.
Villa Fridhäll
Villa Fridhäll ("puhekielessä Ukkokoti") oli arkkitehti Werner von Essenin suunnittelema, Helsingin Meilahden huvila-alueen itäosassa sijainnut jugendtyylinen kivirakennus. Se sijaitsi nykyisen Lastenklinikan pohjoispuolella.
Rakennuspaikan mäen mukaan nimetty "Villa Fridhäll" valmistui vuonna 1912 ja se toimi vähävaraisten vanhusten vanhainkotina "Föreningen Gubbhemmet" -yhdistyksen pyörittämänä aina 1960-luvulle saakka, jolloin se purettiin. Paikalla on nykyisin Meilahden sairaalan rakennuksia.
Ensimmäisen maailmansodan aikana rakennuksessa toimi Punaisen Ristin sotasairaala.
Margot Robbie
Margot Elise Robbie (s. 2. heinäkuuta 1990 Dalby, Queensland, Australia) on australialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan Donna Freedmanina televisiosarjassa "Neighbours" sekä Harley Quinninä elokuvissa "Suicide Squad" ja "Birds of Prey". Hän sai kaksi Logie-palkintoehdokkuutta roolistaan "Neighbours" -sarjassa.
Vuonna 2011 Robbie näytteli Laura Cameronia ABC:n lyhytikäisessä draamasarjassa "Pan Am". Hänellä oli sivurooli elokuvassa "Oli aikakin" vuonna 2013. Samana vuonna hän teki läpimurtonsa Martin Scorsesen ohjaamassa elokuvassa "The Wolf of Wall Street". Ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa Robbie sai vuonna 2017 pääroolista elokuvassa "I, Tonya".
Yhdysvaltalainen "Time"-lehti nimesi Robbien vuonna 2017 yhdeksi vuoden vaikutusvaltaisimmista ihmisistä.
Robbie syntyi maatilalla Dalbyssa, Queenslandissa, josta hänen perheensä muutti myöhemmin Gold Coastiin. Hänen vanhempansa ovat Sarie Kessler ja Doug Robbie. Hänellä on kolme sisarusta. Robbien ja hänen sisaruksensa kasvatti heidän yksinhuoltajaäitinsä, eikä hän juuri ole yhteydessä isäänsä. Robbie teki teini-iässä kolmea eri työtä ja opiskeli näyttelemistä Somerset Collegessa. Hän muutti 17-vuotiaana Melbourneen aloittaakseen kokopäiväisen näyttelijän uransa.
Robbie on näytellyt aktiivisesti vuodesta 2007 lähtien. Hän aloitti näyttelemisen vuonna 2008 australialaisessa saippuasarjassa "Neighbours". Vuonna 2011 hän alkoi näytellä ABC:n draamasarjassa "Pan Am". Sarja kuitenkin lopetettiin jo ensimmäisen tuotantokauden jälkeen. Vuonna 2013 Robbie sai roolin Richard Curtisin elokuvasta "Oli aikakin". Robbien läpimurtorooli Hollywoodissa oli Martin Scorsesen ohjaamassa elokuvassa "The Wolf of Wall Street".
Vuonna 2017 Robbie näytteli taitoluistelija Tonya Hardingia elämäkertaelokuvassa "I, Tonya", jonka hän myös tuotti. Hän sai roolisuorituksestaan kehuja arvostelijoilta sekä Oscar-, Golden Globe-, BAFTA- ja SAG-ehdokkuudet.
Robbie on toiminut mainoskasvona Calvin Kleinille ja Chanelille.
Robbie avioitui poikaystävänsä Tom Ackerleyn kanssa joulukuussa 2016. Pari asui ensin Lontoossa, josta he ovat sittemmin muuttaneet Los Angelesiin.
Vaahteraliigan kausi 1985
Vaahteraliigan kausi 1985 oli Vaahteraliigan kuudes kausi. Liigan runkosarjassa pelattiin yksinkertainen sarja, jossa kuusi parasta joukkuetta eteni pudotuspeleihin. Mestaruuden voitti vantaalainen TAFT, joka oli ensimmäinen ei-helsinkiläinen mestari.
Viime kauden viimeiseksi jäänyt joukkue Ferry Island Rams putosi I-divisioonaan, josta liigaan nousi Tampere Rocks.
Joakim von Glan
Joakim von Glan (22. huhtikuuta 1720 Ovansjö, Gästrikland – 10. elokuuta 1798 Vihti) oli suomalainen lainoppinut.
Hän työskenteli Turun hovioikeudessa vuodesta 1744 lähtien. Asessoriksi von Glan nimitettiin 1769 ja hovioikeudenneuvokseksi 1770. Vuosina 1789–1790 hän toimi Turun ja Porin läänin virkaatekevänä maaherrana.
Joakim von Glanin isä oli Tenholan kirkkoherra Joachim von Glan (1696–1778), joka toimi hänen syntyessään kenraali Carl Gustaf Armfeltin hovisaarnaajana Ruotsin Gästriklandissa. Von Glanin sisarenpoika puolestaan oli kielitieteilijä Hans Henrik Fattenborg.
Otto Herman Lode
Otto Herman Lode (15. elokuuta 1771 Maaria – 16. maaliskuuta 1852 Turku) oli baltiansaksalaiseen Lode-sukuun kuulunut everstiluutnantti ja pankinjohtaja.
Isänsä ja isoisänsä tavoin Lode suuntautui nuorena sotilasuralle. Hän osallistui muun muassa Suomen sotaan ja kunnostautui erityisesti Lapuan ja Alavuden taisteluissa. Loukkaannuttuaan Alavudella hän erosi armeijan palveluksesta ja toimi sen jälkeen Turun ja Porin läänin virkaatekevänä maaherrana vuosina 1811–1813.
Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtajaksi eli pääjohtajaksi Lode nimitettiin 1820 ja hän hoiti tehtävää vuoteen 1827 saakka.
Tavannes
Tavannes (aikaisemmin ) on kunta Bernin kantonissa Sveitsissä. Kunnassa on 3 524 vakinaista, pääosin ranskankielistä, asukasta (31.12.2012).
Tavannes sijaitsee Birsjoen latvoilla, noin 15 kilometriä Biel/Biennestä pohjoiseen. Tavannes on syntynyt kulkureittien risteyskohtaan. Se on ollut roomalaisajan tien varrella, josta on haarautunut tie yli Col de Pierre Pertuis'n solan.
Moottoritie A16 Biel/Biennestä Ranskaan kulkee Tavannes'n kautta. 
Chemins de fer du Jura -yhtiön rautatie Le Noirmontiin ja La Chaux-de-Fonds'iin alkaa Tavannes'sta. SBB:n rautatie Biel/Biennestä Delémontiin kulkee Tavannes'n kautta.
Erik Wallensköld
Erik Wallensköld (alk. Wallenius 4. toukokuuta 1779 Tohmajärvi – 18. lokakuuta 1846 Turku) oli suomalainen senaattori, tuomari ja maaherra, joka toimi muun muassa Turun hovioikeuden presidenttinä.
Turun akatemiassa opiskellut Wallensköld valmistui tuomariksi vuonna 1799. Sen jälkeen hän toimi Turun ja Vaasan hovioikeuksissa sekä oli jäsenenä senaatin talousosastossa. Vuosina 1820–1822 Wallensköld oli johtajana Suomen vaihto-, laina- ja talletuskonttorissa eli Suomen Pankissa. Hän oli Turun ja Porin läänin virkaatekevä maaherra 1822–1826 sekä maaherra 1826–1828. Wallensköld toimi myös lyhytaikaisesti Kymenkartanon läänin maaherrana vuonna 1828. Turun hovioikeuden presidenttinä hän oli vuosina 1832–1840.
Valtioneuvoksen arvonimen Wallensköld sai 1823 ja hänet aateloitiin vuonna 1832. Wallensköldin isä oli talousmies Gabriel Wallenius, poika senaattori Adolf Waldemar Wallensköld ja pojanpoika professori Axel Wallensköld.
Minkäpä tyttö sille voi
Minkäpä tyttö sille voi ("The Girl Can’t Help It") on Frank Tashlinin ohjaama elokuva vuodelta 1956.
Elokuva kertoo, kuinka gangsteripomon (Edmond O’Brien) laulutaidottomasta tyttöystävästä Jerri Jordanista (Jayne Mansfield) yritetään tehdä huippuesiintyjä. Manageriksi palkataan Tom Miller (Tom Ewell), joka edellisessä tehtävässään on retkahtanut ryyppäämään. Elokuvassa on tallennettuna paljon varhaista rock and roll -kulttuuria.
Ulkomuotonsa ohella Mansfield tunnetaan komediennen kyvyistään, ja juuri tässä ja toisessa Tashlinin-ohjauksessa "Houkuttelevat huulet" ("Will Success Spoil Rock Hunter") hän tarjoaa kyvyistään näyttöä.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Sinipunahiippo
Sinipunahiippo ("Mycena pura") on hiippojen sukuun kuuluva myrkyllinen sienilaji. Se tuoksuu retikalta tai maakellarilta.
Sinipunahiippo on kauttaaltaan väriltään violetin tai punaisen sävyinen. Tasatyviset heltat ovat harvassa. Tasapaksu jalka on ohut ja hauras.
Sinipunahiippoa esiintyy metsäympäristössä. Se kasvaa lehtikarikkeessa.
Suomen laki (kirja)
Suomen Laki on nykyisin kolmena niteenä ilmestyvä Talentum Oyj:n julkaisema lakikokoelma. Aiemmin julkaisuoikeus oli Suomen Lakimiesliitto ry:llä, joka julkaisi teosta yhteistyössä oikeusministeriön kanssa. Teosta on julkaistu vuodesta 1955 alkaen.
1990-luvun puolessa välissä Suomen Laki -teoksesta ryhdyttiin valmistelemaan painetun rinnalle sähköisiä versioita. Suomen Laki -teosta vastaavaa CD-romia on julkaistu vuodesta 1995. Vuodesta 1996 Suomen laki -teosta on ylläpidetty myös online -verkkopalveluna.
Suomen Laki -teoksessa on alusta alkaen lait luokiteltu oikeudenaloittain, ja kirjan toimitus muokkaa säädökset voimassa olevaan muotoon niihin aika ajoin tehtävien muutosten mukaisesti. Toimitustyön yhteydessä säädöksiin lisätään myös viittauksia muihin säädöksiin ja lakia koskevaan hallituksen esitykseen sekä kyseistä säädöstä koskeviin oikeustapauksiin.
Hallituksen esitys
Hallituksen esitys (lyhenne HE) on Suomen Perustuslain 70 §:n mukaan kansanedustajan aloitteen rinnalla toinen tapa, jolla lain säätäminen voi tulla eduskunnassa vireille. Käytännössä valtaosa laeista hyväksytään hallituksen esityksen pohjalta. Hallituksen esitykset valmistellaan Valtioneuvoston ministeriöissä. Esityksen antamisesta Valtioneuvosto päättää yleisistunnossaan.
Hallituksen esitys on vakiomuotoinen rakenteellinen asiakirja, jossa on lyhyt selostus esityksen pääasiallisesta sisällöstä, yleisperustelut, yksityiskohtaiset perustelut, lakiehdotukset ja, jos kyse on aiemman lain muutoksesta, myös rinnakkaistekstit.
Hallituksen esitysten sisältöä pidetään heikosti velvoittavana oikeuslähteenä, joka sisältää lainsäätäjän tarkoituksen silloin kun eduskunta on hyväksynyt lakiesityksen hallituksen esittämässä muodossa.
Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen kesällä 2011 julkaiseman selvityksen mukaan eduskunnan valiokunnat hyväksyvät vähän yli puolet hallituksen lakiesityksistä sellaisenaan ja ilman muutoksia. Vajaaseen puoleen esityksistä valiokunnat esittävät jonkinlaisia muutoksia. Lakiehdotusten sisältöä koskevat muutokset lähinnä täsmentävät ja täydentävät hallituksen esityksiä, mutta eivät muuta merkittävästi niiden asiasisältöä. Huomattava osa muutoksista koskee lakiehdotusten kieltä ja teknisiä seikkoja.
MV Akademik Šokalski
MV Akademik Šokalski () on Venäjän federaatio]]n Akademik Shuleykin -luokan jäävahvistettu merentutkimusalus, jonka Oy Laivateollisuus Ab on rakentanut Neuvostoliitolle Turun Pansiossa vuonna 1982. Alus on viime ajat liikennöinyt Australian Antartic Expedition -yrityksen retkillä. Se on saanut nimensä venäläisen merentutkijan, kartografin Juli Šokalskin mukaan.
Aluksella on kaksi matkustajakantta, joissa on ruokailutilat, baari, kirjasto ja sauna sekä majoitustilat 54 matkustajalle.
Alus juuttui kesken Etelämantereelle tekemänsä matkan jäihin ja sen tilanne sai paljon julkisuutta, kun usea jäänmurtaja epäonnistui sen irrottamisessa ja lopulta laivalla olleet tuotiin Australiaan helikopterilla. Alusta sanottiin tutkimusalukseksi, mutta Ranskan napaseutututkimuksen johtaja Yves Frenot arvosteli tutkimushanketta, jolla oli tarkoitus kulkea sama matka, jonka australialainen tutkimusmatkailija Douglas Mawson teki vuosina 1911–1914. Fenotin mukaan kyseessä on todellisuudessa huvimatka, joka on tieteen kannalta täysin merkityksetön. Laiva lähti matkalle 8. joulukuuta Uuden-Seelannin Bluffin satamasta. Helikopterin lähitienoille tuonut kiinalainen jäänmurtaja jäi itsekin kiinni jäihin.
Anna Favella
Anna Favella (s. 21. syyskuuta 1983 Rooma) on italialainen näyttelijä.
Saarijärven pyhittäjä Arseni Konevitsalaisen tšasouna
Saarijärven pyhittäjä Arseni Konevitsalaisen tšasouna eli Saarijärven tšasouna on pyhitetty Konevitsan luostarin perustajan Arseni Konevitsalaisen muistolle. Se on valmistunut vuonna 1989. Tšasouna on pieni pyöröhirsinen pitkäkirkkotyyppinen rukoushuone. Lyhytnurkille salvottu länsitorni kohoaa sipulikupoliksi. Tsasouna kuuluu Jyväskylän ortodoksiseen seurakuntaan. Ruokoushuoneen ikonit on maalannut Jyrki Pouta.
Tšasouna sijaitsee osoitteessa Matosalmentie 1, Saarijärvi.