hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Adobe FreeHand
Adobe FreeHand (aiemmin Aldus FreeHand ja Macromedia Freehand MX) oli graafiseen suunnitteluun käytettävä tietokoneohjelma. Se käytti tekniikkanaan vektorigrafiikkaa, ja sopi sekä sähköiseen että painettuun julkaisuun. Ohjelmaa kehitti aluksi Aldus ja myöhemmin Macromedia, mutta Adoben ostettua Macromedian vuonna 2005 myös Freehand siirtyi Adobelle. Adobe ilmoitti vuonna 2007, ettei se jatka ohjelman kehittämistä, vaan ohjelman korvaa Adoben oma vektorisuunnitteluohjelma Illustrator.
Vektorigrafiikka käyttää tallennustilaa säästeliäämmin kuin bittikartat ja sitä voidaan suurentaa ilman laadun heikentymistä. Ohjelmalla pystyi tekemään esitteitä, mainoksia ja muita vastaavia painotöitä. Ohjelman tukemat PostScript ja monisivuisten PDF-tiedostojen tulostus olivat ammattilaisten käyttämiä painotöissä ja HTML-tallennus mahdollisti nettisivujen tekemisen. Ohjelmassa oli kattava tuki standardiksi muodostuneelle Macromedian Flash-formaatille. Flash antoi mahdollisuuden tehdä tiedostokooltaan pieniä vektorimuotoisia kuvia ja animaatioita nettisivuille.
Eurovision laulukilpailu 2002
Eurovision laulukilpailu 2002 pidettiin Tallinnassa Virossa 25. toukokuuta, ja kyseessä olivat järjestyksessään 47. Euroviisut. Kilpailun juontajina toimivat Annely Peebo ja Marko Matvere. Latvian edustaja Marie N voitti kilpailun kappaleella "I Wanna". Suomi ei päässyt vuoden 2001 kilpailuun, mutta palasi vuonna 2002. Suomea edusti Laura Voutilainen kappaleella "Addicted to You", joka sai yhteensä 24 pistettä ja sijoittui sijalle 20 ja Suomi karsiutui vuoden 2003 kisasta. Vuoden 2002 isäntämaa Viro lähetti kisaan ruotsalaisen laulajan nimeltä Sahlene.
Euroviisuihin sääntöjen mukaan vuoden 2002 kilpailuun pääsi edellinä vuonna välivuotta pitäneet maat, Euroviisujen suurimmat rahoittajamaat (Espanja, Ranska, Iso-Britannia ja Saksa) sekä näiden ulkopuolelta edellisen vuoden 15 parasta maata. Vapaaehtoisesti pois vetänyt Portugali päästi Latvian mukaan kisaan. Latvia lopulta voitti vuoden 2002 kilpailun. Ensi vuodeksi jäähylle jääneet maat on merkitty oranssinkeltaisella taustavärillä.
Jokainen maa antoi kymmenelle mielestään parhaalle kappaleelle pisteet 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1. Pisteet annettiin joko pelkällä puhelinäänestyksellä, pelkällä raatiäänestyksellä tai näiden yhdistelmänä, jossa sekä puhelinäänestyksen että raadin tulokset vaikuttivat yhtä paljon. Suurimmassa osassa maista oli käytössä puhelinäänestys joko pelkästään tai yhdessä raadin kanssa. Eri maat käyttivät eri äänestystapoja seuraavasti:
Ensi vuodeksi jäähylle jääneet maat on merkitty keltaisella taustavärillä. Euroviisujen neljä suurinta rahoittajamaata on merkitty vaaleanvihreällä.
Prokopios
Prokopios (; ; noin 500 Kesarea — noin 554/555 tai noin 562) oli itäroomalainen historioitsija.
Prokopios kirjoitti kahdeksan kirjaa keisari Justinianus I:n käymistä sodista ja yhden kirjan keisarin rakennuttamista rakennuksista. Hänen kuuluisin kirjansa "Salattu historia" (lat. "Historia Arcana", kr. "Anekdota") kertoo keisarillisen hovin skandaaleista ja juoruista, joita Prokopios ei voinut virallisiin historiankirjoihinsa panna. Teos on kirjoitettu joskus vuosien 550 ja 562 välillä.
Prokopios toimi sotapäällikkö Belisariuksen lainopillisena avustajana ja kirjurina. Hän seurasi Belisariuksen mukana hänen sotaretkillään persialaisia, vandaaleja ja gootteja vastaan. Prokopios on tärkein lähteemme vandaalisodasta, jonka Justinianus kävi Pohjois-Afrikassa vandaaleja vastaan.
Luettelo Bysantin keisareista
Tämä on luettelo Itä-Rooman eli Bysantin keisareista.
Konstantinus Suuri yhdisti Rooman valtakunnan yhden hallitsijan alaiseksi ja perusti uuden pääkaupungin Konstantinopolin.Julianus Apostatan kuoleman jälkeen armeija valisti keisariksi Jovianuksen, joka oli keisarin henkivartioston komentaja.Jovianuksen kuoleman jälkeen Länsi-Rooman keisari Valentinianus I nimitti veljensä Valensin Itä-Rooman keisariksi.Kun Valens kuoli vuonna 378 nimitti Länsi-Rooman keisari Gratianus Theodosiuksen Itä-Rooman keisariksi. Theodosius oli viimeinen keisari joka hallitsi koko Rooman valtakuntaa. Hänen poikansa Arkadius ja Honorius jakoivat valtakunnan keskenään, tällä kertaa jaosta tuli lopullinen.Marcianuksen kuoleman jälkeen "magister militum" Aspar teki Leosta keisarin.Zenonin kuoleman jälkeen hänen vaimonsa Ariadne meni naimisiin Anastasioksen kanssa ja nimitti hänet keisariksi.Anastasioksen kuoleman jälkeen keisarillisen kaartin komentaja Justinus nousi keisariksi.Fokas kaappasi vallan Maurikiokselta vuonna 602.Herakleios kaappasi vallan Fokakselta vuonna 610.Leontios kaappasi vallan Justianianukselta ja pakotti tämän maanpakoon. Apsimaros kaappasi puolestaan vallan Leontiokselta ja hallitsi nimellä Tiberius III.Justinianus palasi maanpaosta vuonna 705 ja syrjäytti Tiberius III:n.Justinianus syrjäytettiin toisen kerran vuonna 711. Hänen seuraajakseen tuli armenialainen Filippikos.Filippikoksen kuoleman jälkeen hänen kirjurinsa Artemios nousi keisariksi nimellä Anastasios II.Anastasios syrjäytettiin ja hänen tilalleen nousi verojen kerääjän aikaisemmin toiminut Theodosios III.Anatolian teeman komentaja Leo syrjäytti Theodosius III:n ja perusti isaurialaisen eli syyrialaisen dynastian.Valtionvarainministeri Nikeforos syrjäytti Irenen ja nousi tämän jälkeen valtaistuimelle.Leo syrjäytti Mikeal I:n vuonna 813.Fryygian Amorionista kotoisin oleva Mikeal syrjäytti Leo V:n ja perusti amorionilainen eli fryygialaisen dynastian.
Isaak Komnenos syrjäytti Mikael VI:n ja perusti Komnenosten hallitsijasuvun. Isaak erosi kuitenkin virastaan, mutta Komnenoksen pääsivät valtaan uudelleen vuonna 1081.Mikael Pselloksen ansiosta uudeksi keisariksi nousi Konstantinos Dukas.
Maanpaossa Nikaiassa Latinalaisen keisarikunnan aikana.
Mikael Palaiologos toimi aluksi nuoren Johannes IV:n holhoojana, mutta hänet kruunattiin kanssahallitsijaksi vuonna 1259.
Vuonna 1453 Mehmed II otti itselleen caesarin arvonimen, ja hänen seuraajansa jatkoivat tätä tapaa. Katso: Osmaanien valtakunta
Philip K. Dick
Philip Kindred Dick (16. joulukuuta 1928 Chicago – 2. maaliskuuta 1982) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Dickin kirjoissa toistuu usein todellisuuden ja kuvitelman epäselvä raja. Arkinen olemassaolo paljastuu hänen teoksissaan usein joksikin muuksi kuin miltä se näyttää.
Philip K. Dick syntyi Chicagossa. Hänellä oli kaksoissisar Jane, joka kuoli kuitenkin viiden viikon ikäisenä. Perhe muutti Kaliforniaan, ja Dickin vanhemmat erosivat. Philip jatkoi äitinsä hoivissa ensin pääkaupungissa Washingtonissa ja uudelleen San Franciscon alueella.
Dick opiskeli jonkin aikaa Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Hän työskenteli levykaupassa vuosina 1948–1952 ja hoiti klassisen musiikin radio-ohjelmaa ennen kuin julkaisi ensimmäisen novellinsa vuonna 1952. Dick kirjoitti paljon ja nopeasti, sillä kirjoituspalkkiot olivat pieniä.
Ensimmäisen romaaninsa "Solar Lottery" Dick julkaisi vuonna 1955. Vuonna 1963 hän voitti Hugo-palkinnon romaanillaan "Oraakkelin kirja" (1962), joka kuvaa vaihtoehtohistoriaa, jossa Yhdysvallat on akselivaltojen hallussa.
"Anna kyynelten tulla, pyysi poliisi" (1974) sai parhaan romaanin John W. Campbell Memorial Award -palkinnon vuonna 1975. Se kertoo televisiotähdestä, joka herää eräänä päivänä toisesta todellisuudesta, jossa hän on täysin tuntematon, vailla henkilöllisyyttä.
Dick kuoli aivohalvaukseen vuonna 1982, neljä kuukautta ennen hänen romaaniinsa "Palkkionmetsästäjä" ("Do Androids Dream of Electric Sheep?", 1968) löyhästi perustuvan "Blade Runner" -elokuvan ensi-iltaa.
Vuoden 1974 helmi-maaliskuussa Dick näki sarjan outoja näkyjä ollessaan kipulääkityksessä. Dick kuvasi näkyjään lasersäteiksi, geometrisiksi kuvioiksi, lyhyiksi vilauksiksi Jeesuksesta ja antiikin Roomasta. Näkyjen jatkuessa Dick kertoi elävänsä rinnakkaiselämää Thomas-nimisenä antiikin kristittynä, jota roomalaiset vainosivat. Vaikka Dick käytti huumeita (muun muassa LSD:tä), hän ei uskonut, että näyt olisivat niiden aikaansaannosta. Dick päätteli, että jokin jumalallinen olento oli ottanut häneen yhteyttä. Olentoa Dick kutsui Zebraksi, Jumalaksi tai nimellä VALIS, sanoista "Vast Active Living Intelligence System" (valtava, aktiivinen, elävä älykkyysjärjestelmä). Dick käytti tätä myöhemmin yhden romaaninsa nimenä.
Myöhemmin hän arveli, että VALIS olisi satelliitti, joka viesti maapallon ihmisten kanssa jonkinlaisilla säteillä. Dick käytti loput elämästään yrittäen saada selvyyttä tapahtuneeseen. Hän kirjoitti laajan käsikirjoituksen, jota hän kutsui nimellä "Exegesis".
Useat elokuvat perustuvat vain löyhästi Dickin teksteihin.
Dysprosium
Dysprosium on ranskalaisen kemistin Paul-Émile Lecoq de Boisbaudranin vuonna 1886 löytämä alkuaine, joka kuuluu harvinaisiin maametalleihin. Sen lyhenne on Dy ja atomiluku 66 sekä CAS-numero 7429-91-6. Dysprosiumin atomimassa on 162,50. Alkuaineella on seitsemän stabiilia isotooppia, joista luonnossa yleisin on Dy.
Alkuaineen nimi tulee kreikan kielen sanasta "dysprositos" eli "vaikeasti saatavissa oleva".
Dysprosium metalli tummuu hitaasti ja muuttuu ilman vaikutuksesta dysprosium(III)oksidiksi:
Dysprosium on elektropositiivinen aine ja reagoi veden kanssa muodostaen dysprosiumhydroksidia ja vetykaasua:
Dysprosiummetalli reagoi kiivaasti kaikkien halogeenien kanssa yli 200 °C lämpötilassa:
Dysprosium hajoaa rikkihapossa jolloin liuokseen muodostuu keltaisia Dy(III) ioneja [Dy(OH)] kompleksissa:
Syntynyt yhdiste, dysprosium(III)sulfaatti, on paramagneettista.
Luonnossa esiintyvä dysprosium koostuu seitsemästä pysyvästä isotoopista: Dy, Dy, Dy, Dy, Dy, Dy, and Dy. Luonnon isotoopeista, Dy on yleisin (28,3%), seuraavaksi yleisin on Dy (25,5%), jota seuraavat Dy (24,9%), Dy (18,9%), Dy (2,33%), ja Dy (0,10%). Vähiten löytyy Dy:tä (0,06%).
Dysprosiumille on syntetisoitu 29 radioaktiivista isotooppia, näiden massaluvut ovat välillä 138:sta 173:een. Näistä vakain on Dy, jonka puoliintumisaika on 3×10 vuotta. Seuraavaksi stabiileimmat ovat Dy jonka puoliintumisaika on 144,4 päivää ja Dy (81,6 tuntia). Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat alle 10 tuntia, useimmiten vain joitain minuutteja tai sekunteja. Vähiten vakaa isotooppi, jolle puoliintumisaika on pystytty kokeellisesti määrittämään, on Dy (600±200 ms). Dysprosiumilla on myös ainakin 12 meta­stabiilia isomeeriä, joiden massaluvut ovat välillä 140:stä 165:een. Niistä pitkäikäisin on Dy (1,257 min).
Puhtaana metallina dysprosiumilla ei ole käyttöä, koska se hapettuu nopeasti ilmassa. Sen sijaan dysprosiumin, neodyymin, raudan ja boorin seoksesta valmistetaan laadukkaita kesto­magneetteja, joita käytetään mm. tietokoneiden kovalevyissä. Terfenol-D on dysprosiumia sisältävä magneto­striktiivinen metalli­seos, joka magneetti­kentässä pitenee tai lyhenee silminnähtävästi. Sitä käytetään kaikuluotaimissa ja mikromekaanisissa moottoreissa.
Dysprosiumin ja halogeenien yhdisteitä, varsinkin dysprosium­in jodidia ja bromidia käytetään monimetallilampuissa. Nämä yhdisteet hajoavat lähellä lampun kuumaa osaa vapauttaen yksittäisiä dysprosiumatomeja. Nämä re-emittoivat fotoneja spektrin vihreässä ja punaisessa osassa tuottaen kirkasta valoa.
Dysprosiumia hyödynnetään myös radioaktiivista säteilyä mittaavissa annosmittareissa sekä eräissä lasereissa.
Keskiviikko
Keskiviikko (lyhenne ke tai kesk.) on tiistain ja torstain väliin jäävä viikonpäivä. Se on SFS-EN 28601 -standardin mukaan viikon kolmas viikonpäivä. Keskiviikon suomenkielinen nimi samoin kuin saksankielinen nimi "Mittwoch" johtuu siitä, että se on keskellä vanhaa, sunnuntaista alkavaa viikkoa. Nykyisin kalenteriviikko alkaa monissa maissa maanantaista, joten keskiviikko ei kaikissa maissa ole enää viikon päivistä keskimmäinen, mutta se on nykyisin monissa maissa käytettävän viisipäiväisen työviikon keskimmäinen päivä ja siten sen suomen- ja saksankielinen nimi on edelleen kuvaava.
Kreikkalaiset käyttivät omien jumaliensa nimiä viikonpäivissä (keskiviikko, "hemera Hermu" eli Hermeen päivä) ja roomalaiset omiensa (keskiviikko, "dies Mercurii" eli Mercuriuksen päivä). Ranskaksi keskiviikko onkin "mercredi". Germaanisissa kielissä päivät nimettiin uudelleen germaanisten jumalien mukaan, keskiviikko yhdistettiin Odin-jumalaan ("onsdag") ja sen germaaniseen ”Wotan” muotoon ("Wednesday"), joskin nykysaksassa keskiviikko on nimetty samoin kuin suomessa, "Mittwoch".
Eurooppalaisista kielistä portugali hylkäsi täysin pakanalliset nimet ja siirtyi numeroituihin viikonpäiviin, siispä keskiviikko on "quarta-feira". Numeroidut päivät ovat käytössä myös muun muassa seemiläisissä kielissä, kiinassa ja vietnamissa, keskiviikko on näissä kielissä joko kolmas tai neljäs päivä. Samaa periaatetta noudatetaan viron kielessä: keskiviikko on "kolmapäev" (vaihtoehtoinen nimi "kesknädal" eli keskiviikko). Myös venäjässä keskiviikko on keskellä, среда.
Japanissa keskiviikko on veden päivä, 水曜日 (Suiyōbi).
Keskellä viikkoa keskiviikko.
Keskiviikko, päivistä keskeisin, keskellä viikkoa.
keskiviikko, pikkulauantai.
Austronesialaiset kielet
Austronesialaiset kielet on yli 1 200 kieltä käsittävä kielikunta, jonka kieliä puhutaan laajalla alueella Afrikassa, Kaakkois-Aasiassa ja Oseaniassa. Alueista merkittävimmät ovat Madagaskar, Indonesia, Malesia, Filippiinit, Taiwan, Uusi-Seelanti, Mikronesia, Polynesia ja Melanesia. Uudessa-Guineassa puhutaan austronesialaisia kieliä pohjoisrannikolla, mutta saaren muissa osissa papualaiskieliä.
Ennen 1400-luvun suuria löytöretkiä ja niiden jälkeistä indoeurooppalaisten kielten levittäytymistä austronesialaiset kielet olivat maailman laajimmalle levinnyt kielikunta.
Austronesialaiset kielet jakautuvat neljään pääryhmään: atajalikieliin, paiwanilaisiin kieliin, tsoukieliin ja malaijilais-polynesialaisiin kieliin. Atajalikieliä, paiwanilaisia kieliä ja tsoukieliä on yhteensä 23 ja niitä puhutaan vain Taiwanin saarella. Näistä seitsemän kieltä on sammunut sinotiibetiläisten kielten puhujien levittäytyessä saarelle. Malaijilais-polynesialaisia kieliä on 1 239 ja niiden levinneisyysalue kattaa koko muun austronesialaisten kielten alueen Madagaskarista lännessä aina Pääsiäissaarelle saakka idässä. Kielten luokittelu on esitetty tarkemmin alla. Kielten suurten lukumäärän vuoksi tässä mainitaan vain joitakin tärkeimpiä.
Atajalikielet
Paiwanilaiset kielet
Tsoukielet
Malaijilais-polynesialaiset kielet
Kielikunnan merkittävimpiä kieliä on luetteloitu alla. Sulkeissa on mainittu puhujamäärä.
Jin ja jang
Jin ja jang (kiinaksi "yīn", perinteinen: 陰; yksinkertaistettu: 阴; "yáng", perinteinen: 陽; yksinkertaistettu: 阳) ovat kiinalaisessa filosofiassa maailmankaikkeuden kaksi vastakkaista, toisiaan täydentävää perusvoimaa. Jin symboloi muun muassa feminiinisyyttä, pimeyttä, kosteutta sekä passiivisuutta ja jang vastaavasti maskuliinisuutta, valoa, kuivuutta sekä aktiivisuutta. Jinjangia hyödynnetään etenkin perinteisessä kiinalaisessa lääkinnässä.
Jin tarkoitti alun perin kukkulan varjoisaa puolta ja jang aurinkoista puolta. Kun Maa pyörii, aurinkoisesta puolesta tulee varjoisa ja päinvastoin; näin jin ja jang muuttuvat jatkuvasti toisikseen kaikessa olevaisessa.
Kiinalaisen käsityksen mukaan aikojen alussa oli tyhjyys ("wuji"). Wujissa syntyi "taiji", äärimmäisen mahdollisuuden tila. Taijista syntyi kaksi vastakkaista voimaa, jin (negatiivinen) ja jang (positiivinen), joiden vuorovaikutuksesta syntyi maailmankaikkeus. Kun Han-dynastian aikana eri perinteitä yhdistettiin, viiden elementin teoria liitettiin jinjang-teoriaan. Uuden synkronistisen selityksen mukaan yinyang synnytti viisi elementtiä, jotka tuottivat maailmankaikkeuden 10 000 asiaa.
Kaikki voidaan kuvata jinin ja jangin keskinäisen suhteen tuloksena:
Jin ja jang voivat myös olla itsessään suhteellisia: esimerkiksi metsäpalossa on enemmän jangia kuin nuotiossa.
Jinjangia hyödynnetään perinteisessä kiinalaisessa lääkinnässä. Taolaisuudessa uskotaan että kaikki luonnossa tapahtuva tapahtuu myös ihmisessä. Sen vuoksi hoitoina käytetään keinoja, jotka palauttavat elimistön osien jinin ja jangin tasapainon. Tällaisia ovat yrttilääkintä sekä ruokavalion ja elämäntyylin muutokset.
Ohutkalvotransistori
Ohutkalvotransistori (, TFT) on transistori, jota käytetään erityisesti nestekidenäytöissä. Siinä ohutkalvoja kasvattamalla luodulla kalvorakenteella saadaan aikaan puolijohde kiinteälle pinnalle, esimerkiksi lasille. Useimmat TFT-rakenteessa käytetyt aineet eivät itse ole läpinäkyviä. Ensimmäinen läpinäkyvä TFT-materiaali, joka perustui sinkkioksidiin, keksittiin 2003 Oregonissa.
Alkaloidit
Alkaloidit eli kasviemäkset ovat kasveissa esiintyviä typpipitoisia, emäksisiä, elimistön toimintoihin yleensä merkittävästi vaikuttavia orgaanisia yhdisteitä. Alkaloidit ovat usein kitkerän makuisia.
Vaikka useimmat alkaloidit ovat myrkyllisiä, joitakin käytetään kivun lievityksessä, nukutuksessa tai päihteenä. Joitakin tunnetuimpia alkaloideja ovat mm. morfiini, kokaiini, kofeiini, kiniini ja nikotiini.
Neutroni
Neutronit ovat sähkövarauksettomia hiukkasia, jotka yhdessä protonien kanssa muodostavat atomiytimet (lukuun ottamatta vedyn yksinkertaisinta isotooppia, "protiumia", joka koostuu vain yhdestä protonista). Neutroni kuuluu baryoneihin, ja se muodostuu kolmesta alkeishiukkasesta, kahdesta alas-kvarkista sekä yhdestä ylös-kvarkista. Neutronista ja protonista käytetään myös yhteisnimitystä "nukleoni". Neutronia ei tule sekoittaa neutriinoon.Ytimen ulkopuolella neutroni on epästabiili ja hajoaa spontaanisti protoniksi, elektroniksi sekä antineutriinoksi (beeta-miinus-hajoaminen):
Tämän beeta-miinus-hajoamisen puoliintumisaika on T = 885,7 ± 0,8 sekuntia (n. 15 minuuttia). Vastaava hajoamisreaktio voi tapahtua myös joissakin radioaktiivisissa atomeissa (erityisesti isotoopeissa, jotka sisältävät protonien lukumäärään nähden reilusti neutroneja). Stabiileissa ytimissä tätä hajoamista ei tapahdu, ei myöskään neutronitähdissä, joissa neutronit ovat yhtä tiheässä kuin atomiytimissä niin, että niistä muodostuu neutroniumia.
Neutroni vuorovaikuttaa kaikkien neljän perusvuorovaikutuksen kautta.Neutroneilla on merkittävä osa sekä rauhanomaisen ydinvoiman kuin ydinaseenkin toiminnassa. Molemmissa ketjureaktio saadaan aikaan neutronien avulla, siten että fissioreaktioissa syntyvät neutronit aiheuttavat uusia reaktioita osuessaan polttoaineytimiin. Reaktion nopeutta voidaan siis säädellä säätämällä neutronivuon voimakkuutta reaktoriin sijoitettavan, neutroneja absorboivan aineen avulla (esimerkiksi säätösauvat).
Neutroneja voidaan käyttää myös aineen rakenteen tutkimiseen samaan tapaan kuin röntgensäteitä, sillä varauksettomina hiukkasina ne tunkeutuvat varsin syvälle aineeseen. Ominaisuutta on myös hyödynnetty lääketieteessä esimerkiksi BNCT-hoidoissa. Vapaita neutroneja syntyy kuitenkin vain ydinreaktioissa, joten neutronilähteiden saatavuus rajoittaa neutronien käyttöä näihin tarkoituksiin.
Vuonna 1930 tutkijat Walther Bothe ja H. Becker havaitsivat, että energisten alfahiukkasten osuessa tiettyihin alkuaineisiin, etenkin berylliumiin, poloniumiin ja litiumiin, syntyi erittäin läpitunkevaa säteilyä, jota luultiin aluksi gammasäteilyksi. Kaksi vuotta myöhemmin Irène Joliot-Curie ja Frédéric Joliot huomasivat, että tämä säteily, osuessaan vetyä sisältäviin yhdisteisiin, tuotti korkeaenergiaisia protoneja. Jos kyseessä olisi ollut gammasäteily, olisi sen energian täytynyt olla huomattavasti korkeampi kuin koskaan aiemmin oli havaittu ja suurempi kuin säteilyn synnyttävistä reaktioista saatava energia. Myöhemmin samana vuonna James Chadwick näytti, että energian säilymisongelma ratkeaa, jos kyseessä onkin protonin kanssa yhtä suuren massan omaava, sähköiseltä varaukseltaan neutraali hiukkanen, jolle myöhemmin annettiin nimeksi "neutroni".
Torstai
Torstai (lyhenne to tai torst.) on SFS-EN 28601-standardin mukaan viikon neljäs päivä. Torstaita ennen on keskiviikko ja sen jälkeen tulee perjantai.
Torstai-sana on tullut suomen kieleen todennäköisimmin ruotsin kielen torstaita tarkoittavasta sanasta, "torsdag" (Tor-jumalan päivä). Myös saksassa 'torstai' on ukkosen jumalan päivä: "Donnerstag" (Donner tarkoittaa sekä ukkosta että on myös ukkosen jumalan nimi).
Myös englannin "Thursday"-sanan etymologia on sama kuin ruotsin ja saksan torstaita merkitsevillä sanoilla.
Useissa muissa kielissä se on Rooman Juppiterin päivä. Juppiter-nimen latinalaisesta genetiivistä "Iovis" ("Jovis") johtuvat muun muassa espanjan "Jueves" ja ranskan "jeudi".
Venäjässä torstai on четверг (neljäs päivä), samaa perua lienee unkarin kielen "csütörtök". Portugalissa torstai on taas "Quinta-feira" (viides päivä).
Japanissa se on puun päivä 木曜日 (mokuyōbi).
Kreikaksi torstai on Πέμπτη (Viides).
Mooren laki
Mooren laki on alun perin Gordon E. Mooren tekemä havainto, jonka mukaan transistorien lukumäärä halvasti toteutettavissa mikropiireissä kaksinkertaistuu noin kahden vuoden välein.
Moore loi "lakinsa" vuonna 1965. Hän kiinnitti huomiota piireissä käytettyjen komponenttien määrän suurin piirtein kaksinkertaistuvan vuoden ajanjaksossa ja päätteli, että kehitys jatkuisi ainakin seuraavan 10 vuoden ajan. Vuonna 1975 hän muutti tarvittavan ajan kahdeksi vuodeksi.
Mooren lakiin viitataan usein virheellisesti; sen kerrotaan kuvailevan tietokoneen laskutehon kaksinkertaistumista 18 kuukauden välein. Mooren Intel-kollegan päättelemä aika 18 kuukautta on kuitenkin seuraus sekä Mooren laista että transistorien nopeutumisesta. Transistorien määrän kasvu yksinään ei välttämättä johda laskutehon kaksinkertaistumiseen, vaan siihen vaikuttavat lukuisat muut tekijät.
Mooren lain arvellaan pätevän läpi 2010-vuosikymmenen Intelin kerrottua vuonna 2012, että se pystyy melko varmasti tuottamaan 5 nanometrin transistoreita. Vuonna 2012 pienimmät suorittimissa käytetyt transistorit olivat 22-nanometrisiä ja vasta vuoden 2014 lopulla Intel siirtyi 14 nanometrin valmistukseen. 10 nanometrin viivanleveyteen siirtyminen on luvassa vasta vuonna 2017, jonka jälkeen mahdollisesti nähdään vielä 7 ja 5 nanometrin valmistustekniikat jollakin aikataululla.
Prosessorivalmistaja AMD:n pääsuunnittelija John Gustafson esitti vuonna 2013, että Mooren laki kestää enää kymmenen vuotta, kehitys on hidastumassa. Myös DARPAn mikrojärjestelmien johtaja Robert Colwell arveli, että Mooren laki pysähtyy vuonna 2022 noin 5-7 nanometrin kohdalla. Sen jälkeen kehitys olisi hidasta, 2040-luvulla teho olisi ehkä vain 50-kertainen eikä 3500-kertainen. Toisaalta vuonna 2012 kehitettiin teknologia, jolla peräti vain 1 atomin kokoisia transistoreja voisi tuottaa massoittain, tosin toistaiseksi vain -200 asteen lämpötilaan.
On esitetty monia teknologioita, joilla transistoreja voitaisiin pienentää, mutta Colwellin mielestä niistä vain 2-3 on lupaavia eivätkä nekään kovin lupaavia. Toisaalta epäilyjä on esitetty aiemminkin, ja ne ovat osoittautuneet ylipessimistiksi teknologian kehittyessä.
2016 Intelin teknologiajohtaja William Holt esitti, että Mooren laki on lakkaamassa, kun Intel keskittyy lähitulevaisuudessa suoritinten energiatehokkuuden parantamiseen laskentatehon asemesta uusien valmistumenetelmien kehityksessä. Laskentateho saattaisi hetkellisesti jopa vähetä uusien valmistustekniikoiden myötä. Wattia kohden laskentatehoa olisi kyllä enemmän kuin perinteisillä piipohjaisilla ratkaisuilla, mutta kokonaissuorituskyky olisi ainakin aluksi huomattavasti perinteisiä suorittimia heikompi.
Maaliskuussa 2016 Intel ilmoitti yhtiön päätöksestä hidastaa uuden mikropiiriteknologiansa julkaisutahtia.
Pajut
Pajut ("Salix") on puuvartisten kasvien suku pajukasvien ("Salicaceae") heimossa. Pajujen suvussa on noin 450 kaksikotista varpu-, pensas- tai puumaista lajia. Suomessa eri pajulajeja kasvaa noin 20. Niitä kasvaa varsinkin purojen, ojien ja pienten jokien varsilla.
Nopeakasvuisuutensa vuoksi pajuja hyödynnetään energiapuuna (vesipaju). Pajun kuoressa on salisylaatteja, minkä vuoksi sitä on käytetty lääkekasvina. Salisylaatit imeytyvät ruoansulatuskanavasta elimistöön ja hajoavat siellä salisyylihapoksi, joka on tulehduskipulääke. Rohdosten raaka-aineeksi tarkoitettua salisylaattipajua voidaan myös viljellä. Pajut ovat notkeita ja nopeasti pitkän ohkaisiksi vitsoiksi kasvavina hyvin soveltuvia punontatöihin siinä missä rottinki tai bambukin. Useimmista pajuista voidaan valmistaa pajupilli.
Paju versoo uinuvista silmuista ja juurivesoista ja on siksi vaikea hävitettävä. Pelto-ojien varsilla kasvavat pajut ovat usein haitallisia rikkakasveja. Perimätiedon mukaan pajukot saadaan katoamaan lopullisesti siten, että katkaistaan ne 7–8 päivää ennen mustaa- eli uuttakuuta.
Useimmat pajut kukkivat varhain keväällä, ennen kuin niihin on kasvanut lehtiä. Niiden kukintoja sanotaan pajunkissoiksi.
Pajulajeista, joita kasvaa Pohjoismaissa, erotetaan usein alalajeja ja muunnoksia. Pajut myös risteytyvät helposti ja risteymät muistuttavat vaihtevasti kantalajejaan.Muualla kasvavia pajulajeja:
SI-perusyksiköt
Kansainvälinen yksikköjärjestelmä määrittelee seitsemän SI-perusyksikköä.
Kaikki muut fysikaaliset yksiköt voidaan johtaa näistä perusyksiköistä, joten ne tunnetaan johdannaisyksikköinä. SI-etuliitteitä tulee käyttää pitkiä numeroita käytettäessä.
Jousisoitin
Jousisoittimet, aiempi nimitys: jouhisoittimet, ovat kielisoittimia, joita soitetaan jousella. Tavallisesti jousisoittimilla tarkoitetaan viuluperheeseen kuuluvia viulua, alttoviulua ja selloa sekä gambaperheen jälkeläisiin kuuluvaa kontrabassoa, jotka ovat vakiintuneet nykyaikaisiin yhtye- ja orkesterikokoonpanoihin.
Jousisoittimille on yhteistä se, että niitä soitetaan jousella. Poikkeus on keskiajalla kehitetty kampiliira, jossa jousen tehtävää hoitaa kieliä hankaava puukiekko. Kiekkoa pyöritetään kammella.
Jousten muodot ja koot vaihtelevat, mutta kaikissa on puusta, hiili- tai lasikuidusta tehty kaari, jonka päihin on jännitetty hevosen häntäjouhia. Jouhia kiristetään vääntämällä nuppia, joka liikuttaa frossin (jousen tyvipään) mekanismia saaden jouhet kiristymään. Frossi on yleensä rakennettu eebenpuusta, kilpikonnankuoresta tai norsunluusta.
Historiallisesti jousella on soitettu monia soittimia. Vanhoista soittimista nykypäivänä käytetään esimerkiksi suomalaisessa kansanmusiikissa jouhikkoa, ruotsalaisessa kansanmusiikissa avainviulua ja barokkiorkestereissa viola da gambaa.
Tavallinen tapa soittaa jousisoittimia on "détaché" (). Se tarkoittaa, että jousta vedetään kielen päällä eteen- tai taaksepäin erikseen joka nuotin kohdalla. Romantiikan ajan musiikissa sävelet tyypillisesti soitetaan legatomaisesti yhteen, kun taas vanhemmissa teoksissa ne on tapana soittaa selvemmin erillään.
Legatokaarella merkityt nuotit soitetaan aina yhdellä jousenvedolla. Staccato voidaan tehdä nopeassa tempossa "spiccato"-tekniikalla eli käyttämällä hyppivää jousta. Hitaammissa staccatoissa jousi voidaan pitää kielellä eli käyttää kiinteää jousta. Tämän tekniikan nimi on "martelé".
Muita ilmaisukeinoja:
Jousisoittimilla voidaan tuottaa myös huiluääniä.
Klavikordi
Klavikordi on pienikokoinen, hyvin hiljainen historiallinen eurooppalainen kosketinsoitin. Se keksittiin 1300-luvulla ja sitä valmistettiin vielä 1840-luvulle asti. Klavikordi on eräs pianoa edeltävä kosketinsoitin, jonka piano myöhemmin lopulta syrjäytti. Sekä klavikordi että piano kuuluvat klaveerisoittimiin.
Klavikordia suositeltiin sen monien hyvien ominaisuuksien vuoksi harjoitussoittimeksi niin cembalisteille kuin urkureillekin. Klavikordia soittamalla oppii hienostuneen soittotavan, soitin vie pianoa vähemmän tilaa, se on helpohko huoltaa ja lisäksi edullinen ja pieniääninen. Klavikordin vivahteikkaan soinnin ansiosta sitä alettiin 1700-luvulla arvostaa muutoinkin kuin harjoitussoittimena. Se on ainoa akustinen kosketinsoitin, joka kykenee vibratoon.
Vanhojen esikuvien mukaisia klavikordeja ryhdyttiin rakentamaan jälleen 1900-luvun jälkipuoliskolla. Suomessa klavikordeja ovat rakentaneet mm. Oy Soitinrakentajat AmF/Markku Hakalisto, Pentti Pelto, Henk van Schevikhofen sekä Pekka Vapaavuori. Ulkomaillakin tunnettuihin suomalaisklavikordisteihin kuuluvat Anna Maria McElwain ja Aapo Häkkinen.
Kivi
Kivi on materiaali, joka muodostuu mineraaleista ja luokitellaan mineraalisisältönsä mukaan.
Kivilajit jaotellaan syntyperänsä mukaan magmakivilajeihin, sedimenttikivilajeihin ja metamorfisiin kivilajeihin.
Magmakivet ovat muodostuneet kiteytyneestä magmasta, sedimenttikivet vanhempien kivilajien rapautuessa ja muodostaessa iskostuneita yhdisteitä, metamorfiset kivet taas kun magma- ja sedimenttikivet joutuvat syvällä maan kuoressa lämpötilan ja kovan paineen alaiseksi.
Kivi on epäorgaaninen eli elottoman luonnon aine, ja kivestä tehdyt esineet säilyvät maaperässä tuhansien vuosien ajan mätänemättä. Kun orgaaninen materiaali jättää jälkensä kiveen, tulos tunnetaan nimellä fossiili.
Suomen peruskallio on suurimmaksi osaksi graniittia, gneissiä ja Kaakkois-Suomessa rapakiveä.
Kiveä käytetään teollisuudessa moniin eri tarkoituksiin, kuten keittiötasoihin. Kivi on materiaalina kalliimpaa mutta kestävämpää kuin esimerkiksi puu.
Luettelo vuorijonoista
Tämä on luettelo vuorijonoista maanosittain aakkosjärjestykseen ryhmiteltyinä. Jäljempänä Maan ulkopuolisia vuorijonoja.
Polyamidi
Polyamidi (lyhenne PA) on polymeeri, jossa monomeerit ovat yhdistyneet amidisidoksin. Teoriassa on mahdollista syntetisoida valtava määrä erilaisia polyamideja. Polyamideilla tarkoitetaan yleensä vain keinotekoisia polymeerejä, vaikka luonnon proteiinejakin voidaan pitää polyamideina. Polyamideista tunnetuin on 1930-luvulla kehitetty nailon, joka on rakenteeltaan lineaarinen polyamidi. Lineaarisilla polyamideilla on kolme kaupallisesti merkittävää valmistustapaa. Nämä valmistustavat ovat diamiinin ja dikarboksyylihapon tai diamiinin ja dihappokloridin välinen kondensaatioreaktio, aminohapon itsekondensaatio ja laktaamirenkaan aukeaminen.
Polyamidi luetaan teknisiin muoveihin ja sitä käytetään eräässä kolmiulotteisen tulostuksen tekniikassa tulostusmateriaalina. Sen kitkakerroin terästä vasten on 0,25-0,35.
Polyamideista valmistetaan muun muassa vaatteita, mattoja, köysiä ja erilaisia koneenosia, kuten pieniä hammaspyöriä. Vaatteissa polyamideja käytetään sellaisenaan tai sekoitteina. Polyamidivaatteet ovat kevyitä ja kestäviä mutta helposti sähköistyviä. Aromaattisista polyamideista eli aramideista voidaan valmistaa lämpöä kestäviä ja erityisen lujia tekstiilejä, kuten palomiesten suojavaatteita.Numero polyamidin perässä ilmaisee kuinka monta hiiliatomia molekyyliketjussa sijaitseva monomeeri sisältää. Yksi luku lyhenteen perässä kertoo, että aine on valmistettu yhdestä lähtöaineesta. Jos lukuja on kaksi, ensimmäinen luku ilmaisee käytetyn diamiinin hiiliatomien määrän ja toinen luku kertoo käytetyn kahdenarvoisen hapon hiiliatomien määrän.
Perjantai
Perjantai (lyhenne pe tai perj.) on SFS-EN 28601-standardin mukaan viikon viides päivä ja tavallisimmin viikon viimeinen työpäivä. (Lauantai on viikon viimeinen arkipäivä.) Torstai on perjantaita ennen ja lauantai sen jälkeen. Perjantai on muslimien pyhäpäivä.
Perjantai on yhdessä lauantain kanssa päivä, jolloin on tapana viettää muita viikonpäiviä useammin juhlia ja käydä erilaisissa vapaa-ajan vietoissa kuten elokuvissa, teatterissa ja ravintolassa. Monet voivat valvoa huoletta perjantaina ja lauantaina tavallista pidempään, koska seuraava päivä on monissa ammateissa ja koulussa vapaapäivä. Perjantai on myös tavallisin juhlien pitopäivä.
Perjantai 13. päivä on yleisen taikauskoisen käsityksen mukaan epäonnen päivä.
Perjantai germaanisissa kielissä, kuten englannissa, hollannissa, saksassa ja ruotsissa – ja näistä lainautuneena myös suomessa –, tulee Freija- tai Frigg-nimisen aasajumalattaren nimestä. Tästä juontaa juurensa myös viron "reede", joka poikkeaa muista numerointiin perustuvista arkipäivistä (päivät maanantaista ja torstaihin ovat "esmas-, teisi-, kolma-" ja "neljapäev)".
Romaanisissa kielissä se on Venus-jumalan päivä: "Veneris dies", josta espanjan "viernes", ranskan "vendredi") ja italian "venerdì".
Venäjän kielessä perjantai on пятница ("pjatnitsa"; viides päivä). Japanissa perjantai on kullan päivä: 金曜日
1 (luku)
1 (yksi) on pienin positiivinen luonnollinen luku. Lukua 1 edeltää kokonaisluvuissa luku 0 ja seuraa luku 2. 1 voidaan kirjoittaa joko suorana pystyviivana, jossa on vasemmassa yläreunassa pieni alaspäin kääntyvä viiva, tai ainoastaan pystyviivana. Jälkimmäinen tapa on opetushallituksen nykyinen oikeinkirjoitussuositus, jota opetetaan Suomen kouluissa. Esseetyylisessä tekstissä numero yksi kirjoitetaan yleensä kirjaimin.
Luku 1 on itsensä neliö, kuutio, neliöjuuri, kuutiojuuri ja mikä tahansa n:s juuri. Se on jaollinen luonnollisista luvuista vain itsellään. Sitä ei silti määritellä alkuluvuksi, koska tällöin monien lukuteorian jaollisuutta koskevien lauseiden muotoilu on helpompaa.
Yksi on ensimmäinen luku monissa lukujonoissa, kuten Fibonaccin lukujonossa. Matemaattisessa logiikassa merkkiä 1 käytetään ilmaisemaan totuusarvoa "tosi". Luku 1 voidaan ilmaista myös joukkona {1}, jossa on siis vain yksi alkio.
Lukuun 1 liittyvät seuraavat laskusäännöt. Näissä merkintä formula_1 tarkoittaa mitä tahansa lukua.
Luku "1" on ollut ja on kutsumerkkien numerotunnus Turun ja Porin läänissä.
2 (luku)
2 (kaksi) on luonnollinen luku, joka tulee luvun 1 jälkeen ja jota seuraa luku 3. Esseetyylisessä tekstissä kaksi kirjoitetaan yleensä kirjaimin.
Luku 2 on pienin alkuluku ja samalla ainoa parillinen alkuluku.Luku 2 on myös verrannollinen sen kertomaan eli formula_1. Jos jokin luku korotetaan potenssiin kaksi, sanotaan tätä lukua kyseisen luvun neliöksi. Se kuuluu myös sekä Fibonaccin lukuihin että Catalanin lukuihin.
2-kantalukujärjestelmä eli binäärijärjestelmä on erityisen tärkeä tietojenkäsittelytieteessä.
3 (luku)
3 (kolme) on luonnollinen luku, joka tulee luvun 2 jälkeen ja jota seuraa luku 4. Esseetyylisessä tekstissä kolme kirjoitetaan yleensä kirjaimin.
Kolme on toiseksi pienin alkuluku, pienin pariton alkuluku ja pienin Fermat'n alkuluku. Se on myös toiseksi pienin kolmioluku.
Luku 3 on ainoa kokonaisluku, joka on Neperin luvun e ja luvun pii välissä.
Luku kolme on ainoa luku, joka on sitä edeltävien postiivisten kokonaislukujen summa eli formula_1. Se on myös ainoa luku, joka on sitä edeltävien positiivisten kokonaislukujen kertomien summa eli formula_2. Jos jokin luku korotetaan potenssiin kolme, sanotaan tätä lukua kyseisen luvun kuutioksi.
Monikulmio, jossa on kolme kulmaa, on kolmio.
Kristallilasi
Kristallilasi eli kristalli on lasia, joka sisältää normaalin lasin piidioksidin (silikan, SiO) lisäksi lyijymonoksidia (PbO). Kristallilasi on pehmeämpää kuin tavallinen lasi ja siten helpompaa hioa. Hiottavuuden ja suuren taitekertoimen ansiosta se soveltuu koristeellisten lasiesineiden valmistamiseen sekä linssien valmistukseen. Lyijykristalliksi lasia voidaan kutsua, jos lyijyoksidia on vähintään 24 painoprosenttia.
Lyijykristallille ja kristallilasille on määritetty normit:
Kristalli-nimityksestä huolimatta, joka varsinaisesti tarkoittaa kidettä, kristallilasi on muiden lasilaatujen tavoin amorfista, eikä sillä ole kiderakennetta. Kristalli voi kuitenkin tarkoittaa kiteen muotoon hiottua lasia.
Vernor Vinge
Vernor Steffen Vinge (s. 10. helmikuuta 1944) on yhdysvaltalainen matemaatikko, tietotekniikan ammattilainen ja tieteiskirjailija, joka tunnetaan parhaiten Hugo-palkinnon voittaneesta teoksesta "Linnunradan ääret" sekä teknologista singulariteettia käsittelevästä esseestään "The Coming Technological Singularity", jossa hän arvioi tekniikan kehityksen eksponentiaalisen kasvun johtavan pisteeseen, jota edemmäs emme pysty tekemään mielekkäitä arvauksia tulevaisuudesta.
Teknologinen singulariteetti
Teknologinen singulariteetti tarkoittaa tulevaisuudentutkimuksessa hypoteesiä, jossa yli-inhimillinen tekoäly kiihdyttää ihmiskunnan teknologisen kehityksen ja sosiaalisen muutoksen niin nopeaksi, että singulariteettiä edeltäneet ihmiset eivät pysty ymmärtämään tai mielekkäästi ennustamaan tulevaisuutta. Ilmiön nimitys on analogia, joka viittaa modernin fysiikan sääntöjen kaatumiseen lähellä mustan aukon singulariteettia.
Useimmat tulevaisuudentutkijat arvioivat singulariteetin tapahtuvan aikaisintaan 2030-luvulla, mutta arviot ovat kiistanalaisia.
Käsitteestä puhuttiin jo 1950-luvulla, ilmeisesti jo John von Neumann käytti sitä, mutta se tuli yleiseen tietoisuuteen vasta 1993 matemaatikko ja tieteiskirjailija Vernor Vingen artikkelissa "Coming Technological Singularity". Vuonna 2005 Raymond Kurzweil julkaisi kirjan "The Singularity is near: When human transcend biology" ja on sen jälkeen ollut näkyvimpiä singulariteetista puhujia.
Teknologisen singulariteetin ajankohdasta on tehty useita erilaisia ennusteita, jotka vaihtelevat vuodesta 2007 (Dan Clemens 1996) vuoteen 2017 (Terence McKenna 1996), ja siitä vuosikymmeniä tai vuosisatoja eteenpäin. Venge ennusti kirjassaan singulariteetin saavuttamista noin vuoteen 2023 ja Kurzweil ennustaa vuotta 2045. Yleisin tarjottu ajanjakso on noin 2030-luvulta eteenpäin.
Yksityiskohtaisemmin määriteltynä teknologisella singulariteetilla voidaan viitata ihmistä korkeamman älyn (tehostetun ihmisälyn tai tekoälyn) syntymiseen, ja siitä seuraavaan pikaiseen kehitykseen, koska tällöin esimerkiksi itseään kehittävä tekoäly voi nostaa omaa älykkyyttään sitä mukaa mitä älykkäämmäksi se tulee.
Singularitarianismi on moraalifilosofia, jonka mukaan turvallisen teknologisen singulariteetin käynnistäminen on mahdollista ja toivottavaa. Alun perin termin ”singularitarianisti” määritteli Mark Plus vuonna 1991 tarkoittamaan ”singulariteettiin uskovaa”, mutta myöhemmin termi on määritelty uudelleen tarkoittamaan ”singulariteettiaktivistia” eli ihmistä, joka näkee singulariteetin rakennusprojektina ja toimii tavoilla, joiden arvelee edistävän turvallisen ja ihmisystävällisen supertekoälyn rakentamista.
Psykologi Steven Pinkerin mukaan singulariteetin tapahtumiseen ei ole pienintäkään syytä uskoa. Hänen mukaansa pelkästään se, että voimme kuvitella jonkin tulevaisuuden vision, ei tarkoita, että se olisi todennäköinen tai edes mahdollinen, sillä lukuisat tulevaisuudenvisiot ovat jääneet toteutumatta.
L. L. Zamenhof
Ludovic Lazarus (Ludwik Lejzer) Zamenhof (15. joulukuuta 1859 Bialystokissa – 14. huhtikuuta 1917 Varsovassa) oli puolanjuutalainen silmälääkäri ja kielimies, joka tunnetaan parhaiten kaikkien aikojen puhutuimman keinotekoisen kielen esperanton luojana. Hänen äidinkieliään olivat jiddiš sekä venäjä/puola (A. Zakrzewskin ja E. Wiesenfeldin mukaan), mutta hän puhui sujuvasti myös saksaa. Hän osasi myös ranskaa, latinaa, kreikkaa, hepreaa ja englantia sekä oli kiinnostunut italiasta, espanjasta ja liettuasta.
Zamenhof syntyi puolanjuutalaiseen perheeseen 15. joulukuuta 1859 Białystokin kaupungissa, joka tuolloin oli osa Venäjää, mutta kuuluu nykyään Puolaan. Białystokin väestö koostui pääosin kolmesta etnisestä ryhmästä: puolalaisista, valkovenäläisistä ja jiddišiä puhuvista juutalaisista, joiden keskinäisistä vihamielisyyksistä Zamenhof oli huolestunut. Hänen mielestään näiden ryhmien viha ja ennakkoluulot johtuivat yhteisen käyttökielen puutteesta, mikä aiheutti ryhmien keskinäisiä väärinkäsityksiä. Zamenhof uskoi, että tällaiset eri kieliä puhuvat etniset ryhmät tarvitsivat yhteisen, tasa-arvoisen kommunikointikielen.
Opiskellessaan toisen asteen oppilaitoksessa Varsovassa Zamenhof loi kansainväliseksi kieleksi useita malleja, joilla oli kuitenkin hyvin monipuolinen ja monimutkainen kielioppi. Englantia opiskellessaan hän tajusi, että kansainvälisen kielen kieliopin täytyy olla suhteellisen helppo ja sen täytyy käyttää hyväkseen uusien sanojen muodostamiseen tarkoitettuja etu- ja jälkiliitteitä.
Vuonna 1878 Zamenhofin projekti "Lingwe uniwersala" oli melkein valmis, mutta hän uskoi olevansa liian nuori julkaisemaan työnsä. Koulusta päästyään hän alkoi opiskella lääketiedettä, aluksi Moskovassa ja myöhemmin Varsovassa. Hän valmistui yliopistosta 1885 ja aloitti harjoittelun silmälääkärinä jatkaen kuitenkin samalla kieliprojektinsa parissa.
Kahden vuoden ajan hän yritti hankkia varoja julkaistakseen kansainvälistä kieltään kuvaava kirjasen, kunnes sai taloudellista apua tulevan vaimonsa isältä. Vuonna 1887 Zamenhof vihdoin julkaisi kirjan nimeltä "Lingvo internacia. Antauparolo kaj plena lernolibro" ('Kansainvälinen kieli. Esipuhe ja täysi oppikirja') salanimellä "Doktoro Esperanto" ('Tohtori Toiveikas'), johon myös kielen nimi pohjautuu. Zamenhofille tämä kieli ei ollut pelkkä kommunikoinnin väline, vaan myös keino välittää omia ajatuksiaan eri ihmisten ja kulttuurien rauhallisesta rinnakkaiselosta. Zamenhof käänsi esperantoksi useita teoksia, kuten Vanhan testamentin ja William Shakespearen teoksia.
Zamenhofille ja hänen vaimolleen Klaralle syntyi kolme lasta, Adam, Sofia ja Lidia. Erityisesti Lidia oli kiinnostunut esperantosta ja opetti aikuisena esperantoa ammatikseen matkustaen ympäri Eurooppaa ja Amerikkaa kielen opettajana.
Zamenhof kuoli Varsovassa 14. huhtikuuta 1917. Kaikki hänen lapsensa kuolivat holokaustissa.
Ōmoto-uskonto pitää Zamenhofia jumalanaan.
Red Hat
Red Hat on yhdysvaltalainen pörssiyhtiö, joka on tuottanut Red Hat Linux -nimisen Linux-käyttöjärjestelmän jakelupaketin.
Ensimmäisen Red Hat -nimisen Linux-jakelun loi Marc Ewing, joka 31. lokakuuta 1994 julkaisi version 0.9 (Halloween). Bob Youngin ACC Corporation osti Ewingin liiketoiminnan ja nimesi uuden yhtiön Red Hatiksi. Vuonna 1995 yhtiö julkaisi Red Hat Commercial Linux 2.0 -jakelun, jossa käytettiin RPM-ohjelmaa käyttöjärjestelmän ohjelmien asennukseen.
Red Hat Linux 3.0.3 (Picasso) julkaistiin 15. maaliskuuta 1996 ja viimeiseksi Red Hat Linux -nimiseksi Linux-jakeluksi jäi Redhat 9.0 (Shrike), joka julkaistiin 31. maaliskuuta 2003. Red Hatin Linux -jakeluiden sarja jatkuu tuotelinjalla Red Hat Enterprise Linux, joka on yrityksille suunnattu, tuettu jakelu, ja nopeammin päivittyvällä Fedora-jakelulla, jota Red Hat kehittää ja sponsoroi.
Red Hat on ollut yksi avoimen koodin merkittävimpiä kehittäjiä ja se, tai sen työntekijät, kuten Alan Cox ja Ulrich Drepper ovat ylläpitäneet keskeisimpiä avoimen koodin ohjelmistoja.
Red Hat listautui 11. elokuuta 1999. Se osti marraskuussa 1999 Cygnus Solutionsin, joka myi tukea vapaille ohjelmistoille ja ylläpiti GNU-ohjelmistoja gdb ja binutils. Myöhemmin Red Hat on hankkinut WireSpeedin, C2Netin ja Hell's Kitchen Systemsin. Vuonna 2001 se osti Planning Technologies, Incin ja hankki 2004 AOL:in iPlanetin oikeudet. Vuonna 2006 se hankki Java-sovelluspalvelinta kehittävän JBossin ja vuonna 2007 Metamatrixin ja Mobicentsin.
Vuonna 1999 Red Hat teki 3,6 miljoonaa dollaria tappiota 5,4 miljoonan dollarin liikevaihdolla. Vuonna 2008 yrityksen liikevaihto oli 523 miljoonaa dollaria ja se kasvoi 31 % edellisestä vuodesta. Sitä edellisenä vuonna kasvu oli 44 %. Red Hatilla on toimistoja ja henkilöstöä ympäri maailmaa, myös Pohjoismaissa ja Suomessa.
Marraskuussa 2017 Red Hat ilmoitti Red Hat Enterprise Linux -jakelunsa olevan saatavilla myös ARM-suorittimille perustuviin palvelimiin.
Sotahistoria
Sotahistoriaa voi nykyään luonnehtia ammattitutkijoiden 1960-luvulta käydyn keskustelun kautta. Tähän debattiin on kuulunut kiistatta jako vanhan ja uuden sotahistorian suuntauksiin.
Termiä vanha sotahistoria on alettu käyttää tutkimuksesta, jossa tutkija on kiinnittänyt ensisijaisen huomionsa esimerkiksi joukko-osastojen liikkeisiin, sodan strategiaan sekä poliitikkojen ja sotilasjohtajien toimintaan. Sota on koettu diplomatian jatkeeksi. Lisäksi sota ilmiönä on usein sijoitettu ajallisesti irralleen rauhan ajan maailmasta.
Uusi sotahistoria on käsitteenä hiljalleen alkanut tarkoittaa nykyaikaisen historiatieteen keinoin toteutettua sotien tutkimista. Ensinnäkin tutkijat ovat pyrkineet saamaan niin kutsutun tavallisen ihmisen äänen kuuluville, mistä on seurannut muun muassa naisten toiminnan ulottaminen myös sotahistorian tutkimuksen piiriin. Toiseksi, tutkijat ovat vaihtaneet tapahtumatason kuvauksen analyyttisempään tarkasteluun, mikä on johtanut sodan taustalla olevien rakenteiden tutkimiseen. Molemmat yllä mainitut seikat ovat johtaneet havaitsemaan sodan kiinteänä osana rauhan ajan siviiliyhteiskuntaa sekä moniaikaisena ilmiönä, joka juontuu ajasta ennen sotaa ja jatkuu sen jälkeen. Kolmanneksi, tutkijat ovat työskennelleet monitieteisesti. Erityisesti sosiaalihistorian, etnografian, antropologian, taloushistorian ja kulttuurihistorian tutkimusteorioiden ja -metodien soveltaminen sotahistoriaan on johtanut uusien näkökulmien ja tulosten löytämiseen.
Keiko
Keiko (1976, Islanti – 12. joulukuuta 2003, Norja) oli miekkavalas, joka tuli tunnetuksi Free Willy – Pelastakaa Willy -elokuvissa ja joka yritettiin valtavan yleisökampanjan siivittämänä vapauttaa ja sopeuttaa villinä elämiseen norjalaisessa vuonossa. Se ei kuitenkaan koskaan oppinut ruokkimaan itseään vaan palasi aina ruokittavaksi.
Alun perin Keiko vangittiin Islannin vesiltä vuonna 1979, ja se myytiin islantilaiseen meriakvaarioon. Kolme vuotta myöhemmin Keiko myytiin eläinteemaiseen Marinelandin huvipuistoon Kanadaan, jossa sille alettiin opettaa temppuja. Keikon terveydentila alkoi heikentyä, ja vuonna 1985 eläin myytiin Reino Aventuran huvipuistoon, jonka nimi on sittemmin muutettu Six Flags Mexicoksi.
Vuonna 1993 Keiko esiintyi elokuvassa Free Willy. Elokuvassa valas oli inhimillistetty, mikä aiheutti yleisössä sympatiaa Keikoa kohtaan. Se haluttiin palauttaa takaisin mereen. Luontoon palauttaminen epäonnistui kuitenkin täydellisesti, sillä eläin oli jo tottunut ihmisiin eikä osannut enää toimia luonnossa. Keiko kuoli aliravittuna Norjassa joulukuussa 2003.
Vuono
Vuono on korkeiden jyrkänteiden ympäröimä kiilamainen lahti. Niitä on syntynyt paikoille, joissa jäätikkö virtaa tai on aikaisemmin virrannut mereen. Maailman pisin vuono on Scoresbynsalmi Grönlannissa.
Norja on tunnettu vuonoistaan. Norjan lisäksi vuonoja on Islannissa, Grönlannissa, Uuden-Seelannin lounaisrannikolla, Kanadassa Newfoundlandin länsirannikolla ja Brittiläisen Kolumbian rannikolla, Yhdysvalloissa Alaskan etelä- ja länsirannikoilla, Chilen eteläosassa sekä Venäjällä Murmanskin alueen pohjoisrannikolla. Skotlannissa sijaitsevia vuonoja kutsutaan nimellä ”sea lochs”. Ruotsissa on vain muutama Bohuslänissä. Lisäksi Luoteis-Espanjan Galician rannikolla sijaitsee vuonomaisia jokisuistoja (). Ne eivät kuitenkaan ole syntymistavaltaan vuonoja, vaikka niitä kutsutaan suomen kielellä vuonoiksi.
Suomeenkin syntyi viimeisen jääkauden päätyttyä vuonoja. Ancylusjärven pohjoisten vuonojen arvioidaan ulottuneen jokilaaksoja pitkin ehkä jopa pitkälle Keski-Lappiin. Vuonoja syntyi rannikkoalueilla tuhansien vuosien ajan, muun muassa Pohjanmaan Lestijokilaaksossa Vetelinjoen, Porasjoen ja Ullavanjoen uomiin. Itämereen liittyneet vuonot ovat myöhemmin maankohoamisen vuoksi yleensä menettäneet vuonoluonteensa ja muuttuneet esimerkiksi jokiuomien osaksi. Lapissa koko Inarijärvi oli jääkauden jälkeen muutamia satoja vuosia Jäämeren vuonona, mutta maankohoamisen myötä se muuttui järveksi, joka laskee Paatsjoen kautta Jäämereen. Inarijärvellä on kuitenkin edelleen monia sinne syntyneitä sisävesivuonoja, joista tunnetuimpia ovat muun muassa Suolisvuono, Kyynelvuono, Surnuvuono, Kuoskervuono, Koskivuono, Sarmivuono, Juutuanvuono ja Nanguvuono.
Eteläisemmän Suomen ainoaksi vuonoksi luetaan nykyisin Paarlahti Teiskon Kämmenniemessä. Muita usein vuonoiksi kutsuttuja vuonomaisia lahtia ovat Maaninkajärven Tuovilanlahti ja Pohjanpitäjänlahti.