hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ouésso
Ouésso on kaupunki Kongon tasavallan pohjoisosassa lähellä Kamerunin rajaa. Kaupunki kuuluu Ouésson piirikuntaan ja Sanghan hallinnolliseen alueeseen, ja on myös sen pääkaupunki. Asukkaita kaupungissa oli vuonna 2007 28 179. Kaupunki sijaitsee Sanghajoen varrella sademetsän ympäröimänä. Ouésson ympärillä on useita pygmikyliä.
Kaupungissa on esimerkiksi hotelleja, baareja, tori ja pankki. Ouésson nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi Sanghajoen rannalla sijaitseva AEF-monumentti, joka kertoo kaupungin sijainnin joen rannalla sekä perustamisajankohdan. Kaupungissa on myös kirkko ja joitain siirtomaa-aikaisia ränsistyneitä kartanoita.
Ouéssossa on lentoasema, josta on lentoja pääkaupunkiin Brazzavilleen. Kaupungista lähtee aamuisin kuorma-autoja, jotka ottavat matkustajia, etelässä sijaitsevaan Mindouliin. Ouéssosta pääsee päivittäin Sanghajokea pitkin lautalla pohjoisessa sijaitsevaan Bomassaan. Etelän Mossakaan kulkee tavallisesti vähintään kerran viikossa lautta.
Eteläkorealainen yhtymä tarjoutui vuonna 2007 rakentamaan 800 kilometriä pitkän rautatien Brazzavillestä Ouéssoon saadakseen näin oikeudet metsänhakkuuseen Kongon tasavallan pohjoisosassa.
Dustin Tokarski
Dustin Tokarski (s. 16. syyskuuta 1989 Watson, Saskatchewan) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Hän siirtyi lokakuussa 2017 NHL-seura Philadelphia Flyersin organisaatioon. Hän on edustanut ammattilaisurallaan myös Tampa Bay Lightningia, Montreal Canadiensia ja Anaheim Ducksia sekä niiden farmijoukkueita.
Ennen ammattilaisuraansa Tokarski pelasi vuodesta 2006 alkaen kolme kautta juniorisarja WHL:n Spokane Chiefsissä. Hänellä oli kahtena vuonna sarjan paras torjuntaprosentti (toisella ja kolmannella kaudellaan) ja kerran paras päästettyjen maalien keskiarvo (kolmannella kaudellaan). Hän oli voittamassa vuonna 2008 WHL:n mestaruutta Ed Chynoweth Cupia sekä Canadian Hockey Leaguen mestaruutta Memorial Cupia. Hänet palkittiin tuon vuoden Memorial Cup -turnauksen parhaana maalivahtina (Hap Emms Memorial Trophy) ja arvokkaimpana pelaajana (Stafford Smythe Memorial Trophy) sekä nimettiin sen tähdistökentälliseen.
Tampa Bay Lightning varasi Tokarskin viidennellä kierroksella. Hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen saman vuoden lopulla ja aloitti ammattilaisuransa seuraavan vuoden syksyllä. Hän pelasi kaudella 2009–2010 kaksi NHL-ottelua, ensimmäisen 16. tammikuuta 2010, jolloin Lightning kohtasi vierasottelussa Florida Panthersin. Hänet vaihdettiin maalille ottelun kolmanteen erään Antero Niittymäen tilalle. Tokarski pelasi kauden aikana myös 55 ottelua Lightningin farmijoukkueessa Norfolk Admiralsissa AHL:ssä.
Tokarski pelasi toisen ammattilaiskautensa kokonaan Norfolkissa ja myös suurimman osan kolmannesta, jonka päätteeksi oli voittamassa AHL:n mestaruutta Calder Cupia. Admirals kohtasi loppuotteluissa Toronto Marliesin ja vei mestaruuden suoraan voitoin 4–0. Tokarski pelasi mestaruusvuoden 2012 pudotuspeleissä kolme nollapeliä, yhtä paljon kuin Marliesin Ben Scrivens, ja hänen torjuntaprosenttinsa (94,4) sekä päästettyjen maalien keskiarvonsa (1,46) olivat pudotuspelien parhaat. Hän pelasi kaudella 2011–2012 myös viisi NHL:n runkosarjaottelua.
Vuonna 2012 Lightning sai uuden AHL-farmijoukkueen, Syracuse Crunchin, jossa Tokarski jakoi torjuntavastuun Riku Heleniuksen kanssa. Tokarski ehti pelata Crunchissa 33 runkosarjaottelua, kunnes siirtyi helmikuussa 2013 kesken kauden Montreal Canadiensiin pelaajakaupassa, jossa Lightning sai vaihdossa maalivahti Cédrick Desjardinsin.
Tokarski edusti Canadiensia ja sen farmijoukkueita kuukautta vaille kolme vuotta. NHL:n runkosarjassa hän pelasi tänä aikana 26 ottelua ja AHL:n runkosarjassa 68 ottelua. Keväällä 2014 hän pääsi pelaamaan viisi ottelua NHL:n pudotuspeleissä, kun Montrealin ykkösmaalivahti Carey Price oli loukannut polvensa New York Rangersiä vastaan pelatun konferenssifinaalisarjan ensimmäisessä ottelussa. Rangers voitti ottelusarjan kuudessa ottelussa. Tammikuussa 2016 Tokarski siirtyi Anaheim Ducksiin pelaajakaupassa, jossa Canadiens sai vaihdossa laitahyökkääjä Max Fribergin.
Tokarski edusti Kanadan alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta yksissä jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, vuonna 2009. Hän oli voittamassa nuorten MM-kultaa joukkueensa ykkösmaalivahtina.
Georges Mélièsin filmografia
Tämä on luettelo ranskalaisen elokuvaohjaaja Georges Mélièsin filmituotannosta:
Pyhäjärvi-instituutti
Pyhäjärvi-instituutti on vuonna 1989 perustettu tutkimuslaitos.
Eurassa sijaitsevan instituutin tehtävänä on edistää elintarviketaloutta sekä ympäristöä koskevaa koulutusta, tutkimusta ja kehitystä. Sen tavoitteena on Satakunnan maakunnan elintarviketuotannon kilpailukyvyn turvaaminen sekä vesistöjen tilan parantaminen ja niiden suojelu.
Pyhäjärvi-instituuttisäätiötä johtaa hallitus, jossa ovat edustettuna kuntien, yritysten sekä Helsingin ja Turun yliopistojen edustajat. Instituutilla on toiminnanjohtajan lisäksi noin 12-18 vakituista ja määräaikaista työntekijää työtilanteesta riippuen.
Pyhäjärvi-instituutin toimitilat sijaitsevat Kauttuan ruukinpuistossa olevassa "Villa Bertel Ahlströmissä", joka on alun perin valmistunut 1900-luvun alussa A. Ahlström Osakeyhtiön paikallisjohtajan asunnoksi.
Vantaa (täsmennyssivu)
Vantaa voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Hamina (täsmennyssivu)
Hamina voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ylösnousemus (elokuva)
Ylösnousemus on Anssi Mänttärin ohjaama elokuva vuodelta 1985. Käsikirjoitus on Mänttärin oma. Mänttäri kertoi suunnittelevansa Kuolema-trilogiaa, josta tämän oli tarkoitus olla toinen osa. Kahta muuta ei kuitenkaan syntynyt, vaikka Mänttäri teki samana vuonna useita elokuvia.
Pääosaa, ekonomi Ponsimaata, näyttelevä Ilkka Kylävaara on käynyt teatterikoulun mutta hänet tunnettiin tuolloin pikemminkin toimittajana ja kirjailijana ja myttyyn menneistä kiinteistösijoituksistaan Tarina kertoo, kuinka Ponsimaa lavastaa itsemurhansa ja jää seuraamaan ympäristön reaktioita.
Kylävaaran valinta päärooliin sai kriitikot pohtimaan, oliko valinta osunut oikeaan: "Kylävaara on siis tavallaan määrännyt elokuvan luonteen." Kiitosta saa Mänttärin taito käyttää mustaa huumoria elämänmenon ja nykyihmisen kuvaamisessa.
Tapani (myrsky)
Tapani-myrsky (muissa Pohjoismaissa Dagmar-myrsky) eli Suomessa tapaninpäivän myrsky oli Pohjoismaissa 24.–27. joulukuuta 2011 riehunut myrsky. Tapani-myrsky saavutti Norjan joulupäivänä aiheuttaen siellä paljon lukuisia tuhoja, ja se jatkoi matkaa Ruotsiin ja Suomeen niin, että se saavutti Suomen 26. joulukuuta. Myrskyn oletettiin aiheuttavan 45 miljoonan dollarin vahingot Norjassa. Suomessa sähköyhtiöt maksoivat noin 30 miljoonaa euroa korvauksia, ja sähköverkon korjaus maksoi suunnilleen saman verran, kun taas vakuutusyhtiöiden oletettiin maksavan noin 70 miljoonaa euroa korvauksia muun muassa metsätuhoista.
Tapani-myrskyn havaittiin 24. joulukuuta alkavan heikkona Newfoundlandin eteläpuolella. Myrsky liikkui Atlantin valtamerelle niin, että sen ilmanpaine oli matalimmillaan joulupäivän aikana. 26. joulukuuta myrsky saavutti Norjan. Myrsky jatkoi sen jälkeen matkaansa vauhdilla kohti itää, mutta koska se meni maitse, se oli heikentynyt merkittävästi varsinkin Venäjän saavuttaessaan. Seuraavana päivänä se oli jo liikkunut pois FU Berlinin kartoilta.
Deutsche Bank arvioi, että puunhinta voi laskea myrskyn jäljiltä jopa 15 prosenttia.
Myrsky aiheutti merkittävän määrän poikkeuksellisen pitkiä sähkökatkoksia. Esim. Fortum arvioi sille aiheutuneen Suomessa noin 35 miljoonan euron kustannukset ja Ruotsissa 10 miljoonan euron kustannukset. Korjauksia tekivät enimmillään noin 750 henkeä.
Jälkiselvittelyissä eduskunta sääti vuonna 2013 voimaan tulleeseen Sähkömarkkinalakiin uudet toimitusvarmuustavoitteet. Niiden mukaan sähkökatko ei saa asemakaava-alueella kestää yli kuutta tuntia ja muualla yli 36 tuntia. Sähkönsiirtoyhtiöt joutuivat tekemään mittavat investoinnit, kun suuri osa pienjänniteverkon ilmajohdoista sijoitettiin maan alle. Tämän ennustettiin huomattavasti nostavan kuluttajien sähkölaskua.
Suomi paralympialaisissa
Suomi on osallistunut paralympialaisiin vuodesta 1960 lähtien, ainoastaan Tokion vuoden 1964 paralympialaisiin Suomi ei ole osallistunut.
Jalkapallon I divisioonan kausi 1978
Jalkapallon I divisioonassa 1978 pelattiin kahdentoista joukkueen kaksinkertainen sarja, jonka päätteeksi sarjan kaksi parasta joukkuetta nousi seuraavaksi kaudeksi mestaruussarjaan, ja kolme viimeistä vastaavasti putosi II divisioonaan.
Koripallo kesäolympialaisissa 2008 – miesten turnaus
Miesten koripalloturnaus kesäolympialaisissa 2008 alkoi 10. elokuuta 2008 ja päättyi 24. elokuuta 2008. Olympiakultaa voitti Yhdysvallat.
Klas Moring
Klas Anders Moring (19. tammikuuta 1874 Helsinki – 10. tammikuuta 1928) oli suomalainen talousoikeuden professori.
Moringin vanhemmat olivat insinöörimekaanikko Klas Matthias Moring ja Henrietta Charlotta Alrutz. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1897, lakitieteen kandidaatiksi 1903 ja lakitieteen lisensiaatiksi (tohtoriksi) 1908. Hänen väitöskirjansa aihe oli "Om vattenverk enligt finskt rätt I". Teoksen toinen osa ilmestyi samana vuonna. Moring toimi talousoikeuden professorina Helsingin yliopistossa vuodesta 1907 vuoteen 1927 saakka. Tutkijana hänet tunnettiin lähinnä teoreetikkona, mutta hänen eräissä tutkimuksissaan on myös historiallista ainesta. Moringin pääteos oli 1922–1927 julkaistu "Finlands skiftesrätt", jonka Juridiska Föreningen palkitsi. Hän julkaisi myös oppikirjoja, kuten "Finsk näringsrätt" (1904), "Arbetskivares och fartygsredares ansvar för kroppskada" (1914) ja "Jordlagstiftningen, vattenrätten samt lagstiftningen om jordbruket och dess bisysselsättningar" (1919), joista viimeksi mainittu myös suomennettiin.
Moring oli Juridiska Föreningens Tidskrift -lehden päätoimittaja 1919–1927 ja samaan aikaan po. yhdistyksen hallituksen jäsen. Vuosina 1920–1925 hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Moring kuoli naimattomana.
Pikkuhaikarat
Pikkuhaikarat ("Ixobrychus") on haikaroiden heimoon kuuluva pelikaanilintusuku. Pikkuhaikaroiden sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan yhdeksän lajia. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.
Seija Vaaherkumpu
Seija Vaaherkumpu (ent. Rautio) on suomalainen toimittaja. Hänet tunnetaan muun muassa Ylen A-ohjelmien sekä Yle Radio 1:n Ykkösaamun juontajana.
Seija Vaaherkumpu opiskeli Helsingin yliopistossa valtio-oppia, tiedotusoppia ja sosiaalipsykologiaa. Hän aloitti radiotoimittajan työt opiskeluvuosinaan hyvinkääläisessä Pikkupäkä-paikallisradiossa. 1980-luvun lopulta alkaen hän työskenteli Ylen Radiomafiassa, kunnes hänet valittiin yhdeksi neljästä ensimmäisestä Ylen Aamu-TV:n juontajasta lähetysten alkaessa 1997 (muut olivat Arto Nyberg, Päivi Storgård ja Seppo Toivonen).
2000-vuosikymmenen alussa Vaaherkumpu siirtyi Sanoma-konsernin Neloskanavalle, jossa hän työskenteli muun muassa EU-toimittajana Nelosen tv-uutisissa niiden alasajoon saakka vuoden 2014 alussa.
2010-luvun puolestavälistä Vaaherkumpu on toimittanut Yle 1:n Ykkösaamua sekä arkiaamuisin radiossa että lauantaiaamuisin television ykköskanavalla. Hän tekee silloin tällöin töitä myös A-studiolle.
Isak Inberg
Isak Johan Inberg (7. heinäkuuta 1835 Kalvola – 17. syyskuuta 1893 Hämeenlinna) oli maanmittari, kartantekijä ja runoilija.
Inbergin vanhemmat olivat vuokraaja Isak Juhonpoika ja Ulla Juhontytär. Hän kävi Hämeenlinnan ala-alkeiskoulun ja ryhtyi maanviljelijäksi, mutta jatkoi samalla lukemista ja harjoitti kartanpiirtämistaitoja. Maanmittausoppilaaksi hänet otettiin 1852 ja kymmenen vuoden päästä hän sai varamaanmittarin arvon. Inberg toimi 1866–1868 sekä 1877–1879 apulaisena geologisissa tutkimuksissa ja maanmittarina Oulun läänissä 1869–187. Siellä hän kartoitti yhteensä yli 2 miljoonaa hehtaaria maata ja vettä. Alueen geologisen kartan Inberg julkaisi 1872–1875 nimellä "Bidrag till Uleåborgs läns geognosi". Vuonna 1880 Inbergistä tuli nuorempi komissiomaanmittari Uudenmaan lääniin ja 1885 vanhempi komissiomaanmittari Turun ja Porin lääniiin.
Huomattavimmat Inbergin julkaisemista kartoista ovat "Suomen suuriruhtinaanmaan kartta" (1876), kahdeksanlehtinen "Suomenmaan kartasto" kouluja varten (1878) sekä Turun ja Porin läänin (1890) ja Uudenmaan läänin (1892) kartat. Lisäksi hän laati muun muassa kaksi rautatiekarttaa (1868 ja 1878), Suomen seinäkartan sekä Helsingin ja Turun ympäristön kartat. Hämeen läänin kartta ilmestyi vasta Inbergin kuoleman jälkeen. Ingbergin piirroksia on myös Hjalmar Appelgrenin vuonna 1891 julkaistussa kuuluisassa väitöskirjassa "Suomen muinaislinnat".
Karttojen ohella Inberg julkaisi kuvitetun teoksen "Suomenmaan parhaat ruokasienet" (1884) ja "Iltanen" -nimimerkillä kaksi runovihkoa "Uusia huvilauluja Hämehestä" (1858) sekä toiset kaksi runovihkoa "Moniäänisiä lauluja nuorisolle" (1862). Viimeksi mainittu oli lajissaan ensimmäisiä suomen kielellä ilmestyneitä.
Inbergin puoliso vuodesta 1877 oli Vendla Sofia Seppén (k. 1899).
GP2-kausi 2013
GP2-kausi 2013 oli GP2-sarjan yhdeksäs kausi. Kaudella oli tarkoitus ajaa viimeistä kertaa GP2/11 autolla, kunnes sarjan organisaatio päätti, että sarjan nykyisellä autolla ajetaan vielä kolme seuraavaa vuotta.
Sarjan mestaruuden voitti sveitsiläinen Fabio Leimer. Toiseksi sijoittui brittiläinen Sam Bird ja kolmanneksi brittiläinen James Calado.Uudet kuljettajatPaluun tekevät kuljettajat
Poistuneet kuljettajat
Tallia vaihtaneet kuljettajat
Kesken kauden vaihtuneet kuljettajat
Kaudella ajettiin yhteensä 22 kilpailua 11 eri radalla. Kausi alkoi 23. maaliskuuta Malesian Sepangin radalla ja päättyi 3. marraskuuta Abu Dhabin Yas Marinan radalle.
(*) = Tarkoittaa paalupaikkaa, joka on saavutettu pitkän kilpailun kahdeksannesta sijasta.
Rääkkähaikarat
Rääkkähaikarat ("Ardeola") on haikaroiden heimoon kuuluva pelikaanilintusuku. Rääkkähaikaroiden sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan kuusi lajia.
Lehtopunikkitatti
Lehtopunikkitatti ("Leccinum populinum") on tattien heimoon kuuluva hyvä ruokasieni. Lehtopunikkitatti on haavan mykorritsasieni. Sienen lakki on kookas, tumman punaruskea, tukeva ja kuivapintainen.
Kyyryhaikarat
Kyyryhaikarat ("Butorides") on haikaroiden heimoon kuuluva pelikaanilintusuku. Kyyryhaikaroiden sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan kaksi lajia.
By a Thread – Live in London 2011
By a Thread – Live in London 2011 on kanadalaisen muusikon Devin Townsendin 9 levyn livekokoelma, joka on julkaistu 18. kesäkuuta 2012 Euroopassa. Kokoelma koostuu marraskuussa 2011 Devin Townsend Projectin konserteissa nauhoitetusta materiaalista Lontoossa, Englannissa.
Loic Vandeweghe
Loic Vandeweghe (s. 23. syyskuuta 1983 Gent) on belgialainen maahockeypelaaja. Hän on pelannut urallaan Gantoise Hockey Club -seurassa. Vandeweghe pelasi Pekingin olympialaisissa 2008, joissa Belgian joukkue sijoittui yhdeksänneksi. Samassa joukkueessa oli myös Loicin veli Charles.
Charles Vandeweghe
Charles Vandeweghe (s. 14. lokakuuta 1982 Gent) on belgialainen maahockeypelaaja. Hän pelasi kuusi ottelua Pekingin olympialaisissa 2008, joissa Belgia sijoittui yhdeksänneksi. Samaan joukkueeseen kuului myös Charlesin veli Loic.
Carl-Eric Thors
Carl-Eric Thors (8. kesäkuuta 1920 Oravainen – 4. lokakuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston apulaisprofessori 1958–1960, ruotsin kielen professori Jyväskylän yliopistossa 1960–1962, Helsingin yliopiston pohjoismaisen filologian professori vuodesta 1963. Hän julkaisi tutkimuksia muinaisruotsin ja suomenruotsin nimitutkimuksesta.
Hänen tyttärensä on kansanedustaja Astrid Thors.
E. N. Tigerstedt
Eugène Napoleon Theodor Fredrik Gustaf (E. N.) Tigerstedt (28. toukokuuta 1907 Varsova, Puola – 27. kesäkuuta 1979 Kreikka) oli kirjallisuudentutkija, Helsingin yliopiston kirjallisuudenhistorian professori 1946–1948. Hän siirtyi Ruotsiin kustannusalalle ja oli Tukholman yliopiston professori 1956–1973.)
Tigerstedt väitteli filosofian tohtoriksi 1939. Hän toimi kirjallisuusarvostelijana Svenska Pressenissä 1938–1941 ja Hufvudstadsbladetissa 1941–1946. Ruotsissa hän toimi Bonnierlla neuvonantajana ja laati kustannusyhtiölle kirjallisuudenhistorian katsaukset "Ny svensk illustrerad litteraturhistoria" (5 osaa, 1955–1958) ja "Bonniers allmänna litteraturhistoria" (6 osaa, 1959–1962). Hänen tuotantonsa keskeisiä teoksia ovat myös "Dante. Tiden, mannen och verket" (1967) ja "The legend of Sparta in classical antiquity" (1974).
Vilhelm (Ruotsin prinssi)
Ruotsin prinssi Vilhelm (Carl Wilhelm Ludvig; 17. kesäkuuta 1884 – 5. kesäkuuta 1965), Södermanlandin herttua, oli Ruotsin kuningas Kustaa V:n ja kuningatar Viktorian toinen lapsi.
Prinssi Vilhelm palveli 1900-luvun alussa Ruotsin laivastossa, ensin kadettina vuosina 1898-1904 ja sen jälkeen upseerina saavuttaen kapteenin arvon.
Prinssi Vilhelm avioitui keväällä 1908 Pietarissa Venäjän Suuriruhtinatar Maria Pavlovnan kanssa. Lyhytaikaisesta avioliitossa syntyi poika Lennart. Loppuelämänsä Vilhelm asui Södermanlandissa Stenhammarin linnassa pitkässä parisuhteessa ranskalaisnaisen kanssa.
Ensimmäisen maailmansodan aikaan Ruotsissa oli aktivistipiirejä, jotka olisivat halunneet Ruotsin osallistuvan sotaan Venäjää vastaan. Heidän toimintaansa Ruotsin silloinen kuningas Kustaa V suhtautui myönteisesti, kuten oheinen kuninkaan viesti kertoo:
Myöhemmin kuningashuone tarkensi vielä, että:
Seuraavan kerran vuoden 1918 Suomen kuningaskunta-ajatusten yhteydessä prinssi Vilhelm ja hänen yhdeksänvuotias Lennart-poikansa nostettiin keskusteluissa ja alustavissa tunnusteluissa mahdolliseksi ehdokkaaksi tulevana Suomen kuninkaana. Asia ei edennyt käytännön tasolla vaan ehdokkaat tulivatkin lopulta keisarillisesta Saksasta.
Suomalaisille prinssi Vilhelm tuli tunnetuksi ensi kerran isänsä kuningas Kustaa V:n Suomeen vuonna 1925 tekemän valtiovierailun yhteydessä, jossa prinssi Vilhelm oli myös mukana. Sittemmin prinssi Vilhelmin toiminta tuli suomalaisille läheiseksi hänen johtaessaan talvisodan aikaan ja välittömästi sen jälkeen Välirauhan aikaan ruotsalaisten Suomeen antamaa sosiaalista apua. Olipa hän jonkun kerran mukana ottamassa talvisodan aikaan vastaan Ruotsiin siirrettyjä suomalaislapsia. Prinssi Vilhelm vieraili toukokuun lopulla 1940 henkilökohtaisesti Suomessa tarkastamassa Ruotsin antamaa apua. Ansioistaan hän sai Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkin.
Prinssi Vilhelm oli keskeinen hahmo myös Norjan jouduttua sodan uhriksi. Norjalaisille annetun ruotsalaisten sosiaalisen avun ansioista hän sai myös Norjan kuninkaalta korkean kunniamerkin.
Prinssi Vilhelm tuli tunnetuksi vuosina 1920-1949 tuottamistaan elokuvista ja matkakirjoista, jotka käsittelivät kaukomaita, kuten Thaimaata, keskistä Afrikka ja Väli-Amerikkaa.
Robert Tigerstedt
Robert Adolf Armand Tigerstedt (28. helmikuuta 1853 Helsinki – 2. joulukuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen fysiologian tutkija ja lääkäri, joka toimi uransa aikana merkittävällä tavalla sekä Ruotsissa että Suomessa.
Tigerstedt opiskeli Suomessa ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1881, mutta siirtyi sitten Tukholmaan, jossa hän oli Karoliinisen instituutin laboraattori 1882–1886, vt. professori 1884–1886 ja professori 1886–1900.
Hänet kutsuttiin Helsingin yliopiston fysiologian professoriksi, missä virassa hän toimi 1900–1919. Hänen toimintaansa varten perustettiin Helsingin Siltavuoreen fysiologian laitos, yksi aikansa moderneimpia.
Tigestedt oli maailmalla tunnetuimpia suomalaisen lääketieteen edustajia. Hänen tutkimuksensa kattoivat laajasti fysiologian eri aloja, mutta keskeisintä oli verenkierron fysiologian tutkimus. Hänen fysiologian oppikirjansa "Lehrbuch der Physiologie des Menschen" (2 osaa 1897–1898) oli käytössä monissa maissa. Merkittävimpänä saavutuksenaan hän piti monografiaa "Die Phsyiologie des Kreislaufes" (4 osaa 1921–1923). Hän oli myös laatimassa opetuksen uudelleen suunnittelua koskevia mietintöjä 1902 ja 1911.
Myöhemmästä näkökulmasta hänen merkittävimpiin panoksiinsa alalla kuuluu reniini-hormonin löytäminen. Hän julkaisi myös yleistajuisia kirjoituksia sekä kirjoituksia lääketieteen historiasta.
Sisällissodan jälkeen Tigerstedt työskenteli lääkärinä Tammisaaren vankileirillä ja raportoi sen tilasta, mikä johti vähitellen olojen kohenemiseen..
Robert Tigerstedtin isä oli historioitsija Karl Tigerstedt ja hänen poikansa ravintofysiologi Carl Tigerstedt. Hän toimi aatelissäädyn edustajana säätyvaltiopäivillä vuosisadan alussa. "Robert Tigerstedt joutui erittäin monien kunnianosoitusten kohteeksi."
Carl Tigerstedt
Carl Christian Oskar Robert Tigerstedt (17. lokakuuta 1882 – 23. heinäkuuta 1930) oli Helsingin yliopiston fysiologian professori vuodesta 1920, isänsä Robert Tigerstedtin jälkeen.
Tigerstedt valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1910. Hänen puolisonsa oli taiteilija Helny Toimi Kristiina Kalima. Myös perheen pojasta Lars Robert Tigerstedtistä (s. 1911) tuli lääkäri.
K. K. Tigerstedt
Karl Konstantin Tigerstedt (7. toukokuuta 1822 Kuopio – 5. maaliskuuta 1902 Turku.) oli suomalainen historioitsija. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi 1846 ja toimi Helsingin yliopiston dosenttina sekä ensin Turun lukion ja sen jälkeen ruotsinkielisen klassisen lyseon lehtorina 1859–1891. Nuorena Tigerstedt oli suomenmielinen mutta sittemmin etääntyi suomalaisuusliikkeestä. Hänen tutkimuskohteenaan oli 1600-luku ja Y. M. Sprengtporten, josta Yrjö-Koskisen esittämää näkemystä itsenäisyyden esitaistelijana hän vastusti. Hän julkaisi myös useita tutkimuksia Pietari Brahen kenraalikuvernöörin ajan hallinnosta. Tigerstedt sai professorin arvonimen 1880.
Torsten Tikanvaara
Karl Torsten Tikanvaara vuoteen 1936 "Wikman" (21. kesäkuuta 1909 Pietarsaari – 26. huhtikuuta 1993) oli suomalainen diplomaatti ja varatuomari. Hän oli Genevessä YK:ssa pysyvä edustaja 1955–1959, ulkoasiainministeriön hallinnollisen osasto päällikkö 1959–1961, kaupallinen edustaja Kölnissä 1961–1964 ja suurlähettiläs Kanadassa Ottawassa 1964–1967. ja Caracasissa ja Limassa 1967–1976.
Tauno Tirkkonen
Tauno Juhani Uolevi Tirkkonen (2. elokuuta 1898 Tampere – 18. kesäkuuta 1976 Tampere) oli Helsingin yliopiston prosessioikeuden professori vuosina 1945–1967.
Tirkkonen kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1917, valmistui filosofian maisteriksi 1920 ja lakitieteen kandidaatiksi 1926, sai varatuomarin arvon 1928 ja väitteli tohtoriksi 1933. Hän toimi vuosina 1930–1934 eduskunnan oikeusasiamiehen sihteerinä ja 1934–1935 eduskunnan perustuslakivaliokunnan sihteerinä. Hän oli myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun rikos- ja prosessioikeuden opettaja 1930–1946 sekä Helsingin yliopiston prosessioikeuden dosentti 1935–1938 ja prosessioikeuden apulainen 1938–1945 ennen nimitystään professoriksi. Yliopistouransa ohella Tirkkonen toimi "Lakimies"-lehden toimitussihteerinä 1936–1945 ja päätoimittajana 1951–1956. Hän oli Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen puheenjohtaja 1959–1963, Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1948 ja puheenjohtaja 1971–1972, valtakunnanoikeuden varajäsen 1954–1965 sekä jäsenenä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran johtokunnassa 1944–1960, eduskunnan kirjaston hallituksessa 1948–1966 ja Alfred Kordelinin säätiön hallituksessa 1964–1971. Hän oli puheenjohtajana myös prosessilakikomiteassa, jonka mietinnön pohjalta toteutettiin vuoden 1960 oikeudenkäymiskaaren uudistus.
Tauno Tirkkosen isä oli tamperelainen kauppias, kauppaneuvos Nikolai Tirkkonen.
Yöhaikarat
Yöhaikarat ("Nycticorax") on haikaroiden heimoon kuuluva haikaralintusuku. Yöhaikaroiden sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan kaksi lajia. Suvun useita lajeja on kuollut sukupuuttoon.
Jean Gabriel Tjaeder
Jean Gabriel Tjaeder, alun perin "Tjäder", (23. toukokuuta 1760 Turku – 24. marraskuuta 1815 Turku) oli suomalainen kauppias. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1810. Hänellä oli Turussa kauppa- ja laivanvarustusliike. Hän vaikutti siihen, että Turussa avattiin diskonttolaitos 1806, ja toimi sen johdossa. Hänet valittiin vuonna 1808 Turun läänin kaupunkien edustajaksi Suomen lähetystöön, joka matkusti Pietariin tapaamaan keisari Aleksanteri I:ä. Hän oli myös vaikuttamassa Suomen talousseuran perustamiseen..
Osmo Toikka
Osmo Akseli Toikka (22. toukokuuta 1900 Pori – 2. maaliskuuta 1967 Helsinki) oli Pohjoismaiden Yhdyspankin toimitusjohtaja vuosina 1955–1966. Hän oli koulutukseltaan filosofian kandidaatti ja kauppatieteiden kandidaatti. Hänen työnsä pääpaino oli kotitalouksien ja keskisuurten yritysten pankkipalvelujen kehittämisessä.
Suso (jalkapalloilija)
Jesús Joaquín Fernández Sáez de la Torre eli Suso (s. 17. marraskuuta 1993 Algeciras, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa AC Milania. Vasenjalkainen Suso on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Suso on pelannut Espanjan juniorimaajoukkueissa, ja kuuluu tällä hetkellä Espanjan jalkapallomaajoukkueeseen. A-maajoukkueesa Suso on pelannut neljä ottelua. Maajoukkueessa hän debytoi 14. marraskuuta 2017 Venäjää vastaan pelatussa ystävyysottelussa. Suso pelasi ottelussa ensimmäisen puoliajan, jonka jälkeen hänen tilalleen vaihdettiin José María Callejón. Ottelu päättyi tasalukemiin 3-3.
N. J. Toivonen
Niilo Johannes Toivonen (7. helmikuuta 1888 Hämeenlinna – 11. syyskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kemisti. Hän oli Helsingin yliopistossa kemian apulainen 1924–1928, professori 1928–1957. Hän oli kemian laitoksen esimies 1939–1957, Elannon laboratorioiden johtaja 1920–1927, lääketehdas Orionin apulaisjohtaja 1939–1940, 1941–1942. Hän kuului "Ison tietosanakirjan" toimituskuntaan. Hän julkaisi noin sata tieteellistä tutkimusta ja oppikirjan "Orgaaninen kemia" (1945, us. painoksia).
Toivonen oli kansainvälisesti tunnettu varsinkin kamferityypin terpeenien ja niiden isomerian tutkimuksista. Hänelle myönnettiin 1949 Gadolinin mitali.
Sulo Toivonen
Sulo Ilmari Toivonen (12. tammikuuta 1909 Somero – 6. toukokuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä. Hän oli Helsingin yliopistossa ensin vuodesta 1945 ontogenian ja kehitysfysiologian dosentti ja sitten kokeellisen eläintieteen henkilökohtainen ylimääräinen professori 1952–1973. Hän tutki selkärankaisten yksilönkehitystä sääteleviä tekijöitä ja osoitti, että ne ovat kemiallisia yhdisteitä. Hänelle myönnettiin lääketieteen ja kirurgian kunniatohtorin arvo Helsingin yliopistosta vuonna 1966. Hänen johdollaan muodostui suomalainen kehitysbiologian koulukunta, joka ollut kansainvälisestikin erittäin merkittävä 2000-luvulle saakka. Hänen oppilaisiinsa kuuluvat Lauri Saxén ja Seppo Vainio.
Puerto Marina
Puerto Marina, eli Puerto Deportivo de Benalmádena on vierasvenesatama Benalmádenassa, Costa del Solilla.
Satama avattiin vuonna 1979 nimellä "Puerto Príncipe", mutta nimettiin vuonna 1982 Puerto Marinaksi. Satamalle on ominaista sen ainutlaatuinen arkkitehtuuri. Sataman yöelämää kehutaan jopa koko Costa del Solin parhaaksi.
Päivisin satamassa järjestetään muun muassa delfiininkatselu- ja kalastusretkiä. Satamasta on matkustajalaivayhteys Málagaan ja Fuengirolaaan.
Satamassa on noin 1000 venepaikkaa.
Tiikerihaikarat
Tiikerihaikarat ("Tigrisoma") on haikaroiden heimoon kuuluva pelikaanilintusuku. Tiikerihaikaroiden sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan kolme lajia.
Suomi kesäparalympialaisissa 2008
Suomi osallistui Pekingin vuoden 2008 kesäparalympialaisissa 13 lajiin. Suomen lippua avajaisissa kantoi Minna Leinonen.
Bobrovytsja
Bobrovytsja () on pieni kaupunki Ukrainan Tšernihivin alueella, linnuntietä noin 69 kilometriä Kiovasta itäkoilliseen. Kaupunki toimii 35 308 asukkaan "Bobrovytsjan piiri"n hallintokeskuksena; piirin asukkaista kaupungissa asui 11 916 henkeä (2001).
Kaupungissa on elintarviketeollisuutta ja sokerinvalmistusta. Bobrovytsjan pohjoisosan kautta kulkee Kiovasta koilliseen vievä päärata (esimerkiksi Moskovaan ja Gomeliin), kaupungissa on rautatieasema.
Evi Van Acker
Evi Van Acker (s. 23. syyskuuta 1985 Gent) on belgialainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Hänen seuransa on Royal Belgian Sailing Club.
Van Acker osallistui Europe-luokassa ensimmäisiin arvokisoihinsa 2001, jolloin hän oli MM-kilpailujen 62. Hän vaihtoi myöhemmin Laser Radialiin, jossa hän oli viides vuoden 2006 MM-kisoissa. Van Acker oli Pekingin olympialaisissa 2008 kahdeksas ja seuraavalla kaudella MM-kilpailujen kuudes. Hän voitti hopeaa Perthissä pidetyissä maailmanmestaruuskisoissa 2011 ja sai seuraavana vuonna pronssimitalin Lontoon olympiakisoista.
Walter Steiner (kilpapurjehtija)
Walter Steiner (s. 23. syyskuuta 1946) on sveitsiläinen entinen kilpapurjehtija. Hän purjehti maansa Tornado-venekunnassa Montréalin olympialaisissa 1976, joissa Sveitsi sijoittui kuudenneksi.
Walter Steiner (soutaja)
Walter Steiner (s. 10. syyskuuta 1946) on sveitsiläinen entinen soutaja. Hän edusti seuratasolla SC Richteswiliä. Steiner osallistui Münchenin olympialaisissa 1972 perämiehettömiin nelikkoihin, joissa Sveitsi sijoittui yhdenneksitoista.
Sergei Zaikov
Sergei Aleksandrovitš Zaikov (; s. 23. syyskuuta 1987 Potanino) on kazakstanilainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa.
Zaikov juoksi kesällä 2012 Almatyssä 400 metrillä ennätyksekseen ajan 45,67 sekuntia. Hän osallistui samalla kaudella Lontoon olympiakisoihin, joissa hän putosi matkalla alkuerissä.
Pes (Novgorodin alue)
Pes () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Hvoinajan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen joen varrella noin kymmenen kilometriä Hvoinajasta länteen. Kylässä on 1 600 ja kunnassa reilut 1 800 asukasta (vuonna 2012).
Pesin kunnan pinta-ala on 220,74 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Hvoinajan piirin Ostahnovon, kaakossa Borovskojen, etelässä Migološtšin sekä lännessä ja pohjoisessa Antsiferovon kuntiin. Pinta-alasta 86,9 % on metsää, 6,8 % maatalousmaata ja 2,9 % vesistöjä. Seudulla on lukuisia järviä. Huomattavin joki on Pes.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Lesnoin asemataajama sekä 8 kylää: Griva, Isaiha, Jahnovo, Lopatino, toinen Pesin kylä, Rakitino, Safonovo ja Vasiljovo. Lesnoissa ja Rakitinossa on molemmissa noin sata asukasta. Viidessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Kylän nimi oli aikaisemmin Novoselitsy. Nykyisen nimensä se sai 1920-luvulla rautatien ja sahan rakentamisen yhteydessä. Vuosina 1962–2000 Pesillä oli kaupunkimaisen taajaman status.
Pesin kautta kulkee Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie. Kylästä on paikallisjunayhteydet Budogoštšiin ja Hvoinajaan. Piirikeskukseen on myös linja-autoyhteys. Kunnan suurimmat työnantajat ovat puunhankintaa harjoittava Pesin metsäteollisuuspiiri, Transneftin öljyjohdon pumppuasema sekä hiekkaa ja soraa louhiva yritys.
Rautatie jakaa Pesin kylän kahteen osaan. Se koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, apteekki, vanhainkoti, posti sekä joukko kauppoja ja kahvila.
Tulivalmuska
Tulivalmuska ("Tricholoma aurantium") on oranssinsävyinen helttasieni valmuskojen suvussa, joka ei sovellu ruoaksi epämiellyttävän makunsa vuoksi.
Tulivalmuskan lakki on 5-10 cm, joskus jopa 15 cm leveä ja kupera. Se on reunoilta sisäänkiertynyt, vähän koholla, oranssi ja pikkusuomuinen. Sienen jalka on 5-10 cm pitkä, 1-3 cm paksu, alaosasta paksuuntunut, tyvestä suippo. Heltat ovat tiheässä ja kolotyviset, ensiksi vakoiset, myöhemmin täplikkäät. Malto on valkoista ja heikosti punertuvaa. Sieni tuoksuu voimakkaasti jauholle tai kurkulle. Maku on hyvin karvas.
Tulivalmuska kasvaa kuusen tai männyn seurassa kalkkialustalla usein suurina kehinä tai ryhminä. Lajia esiintyy Etelä-Suomessa harvinaisena.
Luettelo televisiosarjan Glee kappaleista (4. tuotantokausi)
"Glee" on yhdysvaltalainen musikaalia, komediaa ja draamaa yhdistävä televisiosarja, jota esittää Yhdysvalloissa televisiokanava Fox ja Suomessa Sub. Se keskittyy glee-kerhoon Uudet Tuulet (engl. New Directions) kuvitteellisessa William McKinley High Schoolissa Limassa, Ohiossa. Sarjan loivat Ryan Murphy, Brad Falchuk ja Ian Brennan, ja se sisältää useita sarjan hahmojen laulamia coverversioita kappaleista ruudulla laulettuina. Murphy on vastuussa valitsemaan kaikki sarjassa käytettävät kappaleet ja pyrkii pitämään tasapainon näytelmäsävellysten ja listahittien välillä, kuten hän haluaa siellä olevan ”jokaiselle jotakin, jokaisessa jaksossa”. Kun Murphy valitsee kappaleen, sen oikeudet selvitetään kappaleen julkaisijalta musiikkitarkastaja P. J. Bloomin kautta, kun musiikkituottaja Adam Anders järjestää sen uudelleen "Gleen" näyttelijöille esitettäväksi. Ohjelmanumerot on äänitetty studiossa näyttelijöiden laulamina ennen niiden kuvaamista, kun taas koreografi Zach Woodlee rakentaa mukana olevat tanssiliikkeet, jotka sitten opetetaan näyttelijöille, minkä jälkeen kuvataan. Studiossa äänitetyt versiot kappaleista on sitten tehty. Prosessi alkaa kuusi kahdeksan viikkoa ennen jokaisen jakson kuvauksia ja voi loppua vasta päivää ennen kuvausten alkua.
Suomi talviparalympialaisissa 2002
Suomi saavutti Salt Lake Cityn talviparalympialaisista 2002 yhteensä kahdeksan mitalia, joista 4 oli kultaista.
Elektreettimikrofoni
Elektreettimikrofoni on mikrofonityyppi, joka on rakenteeltaan samantyyppinen kuin kondensaattorimikrofoni. Sähkövaraus siirretään pysyvästi kapselin takaelektrodin muovimateriaaliin lämpökäsittelyn avulla. Mikrofoni ei tarvitse ulkoista polarisaatiojännitettä, joten se tarvitsee vain 1-9 V jännitteen vahvistinta varten, joka on yleensä rakennettu mikrofonikapselin sisään. Siten muodostuva signaalin taso on millivolttiluokkaa ja tarvitaan lisävahvistusta, jos halutaan saada signaalista linjatasoista. Elektreettimikrofonit ovat edullisia valmistaa ja ne ovat yleensä pienikokoisia mutta äänenlaadultaan käyttökelpoisia useimpiin tarkoituksiin kuten matkapuhelimet ja tietokoneiden mikrofonit.
Yhdystie 5370
Seututie 5370 on seututie Kuopiossa. Se alkaa vanhalta viitostieltä Kuopion Hiltulanlahdessa ja päättyy Vehmersalmen Räsälään. Tiellä on lossi Puutossalmella. Yhdessä valtatie 5:en ja seututie 536:en kanssa se muodostaa vaihtoehtoisen reitin Vehmersalmelta Kuopioon. Tie on melko kapea, mutkainen ja mäkinen, mutta sen liikennemäärät ovat melko vähäiset. Tien pituus on 22 kilometriä.
Kondensaattorimikrofoni
Kondensaattorimikrofoni on eräs mikrofonityyppi.
Kondensaattorimikrofonissa on dynaamisen mikrofonin kalvon ja kelan sijasta kondensaattori, joka koostuu ohuen ohuesta metallisesta kalvosta, joka vastaanottaa ääniaallot, sekä rei'itetystä elektrodista. Kondensaattoriin synnytetään tasajännite ulkopuolisella jännitelähteellä, jonka jännite on useimmiten 48V. Tähän käytetään usein niin kutsuttua phantom-jännitettä (engl. phantom power). Kun äänenpaine saa metallikalvon liikkumaan kauemmas ja lähemmäs elektrodista, kondensaattorin kapasitanssi ja sitä kautta sähkövaraus muuttuu. Tämä muutos tuottaa heikon signaalin, joka on liian pieni, jotta se voitaisiin sellaisenaan käyttää. Sen takia mikrofonissa itsessään − tai sitä hyvin lähellä signaalitiellä – täytyy olla esivahvistin, joka vahvistaa signaalia. Kondensaattorimikrofoni on mikrofoneista herkin ja poimii suurimmat ja pienimmät taajuudet melko vaivattomasti. Äänimittauksissa kondensaattorimikrofoni on suosittu, koska sillä on hyvin tasainen taajuusvaste. Suurikalvoiset kondensaattorimikrofonit ovat kaikkein herkimpiä, mutta toisaalta ne eivät kestä yhtä suuria äänenpaineita kuin pienemmät ilman pysyviä herkkyyden muutoksia. Pienikalvoiset kestävät suurempaa painetta ja jonkin verran iskujakin. Pienten mikrofonien taajuusvaste on mahdollista ulottaa pitkälle ultraäänialueelle, yli 100 kilohertsiin, mutta suurempien mikrofonien taajuusvaste kattaa yleensä vain audioalueen eli enintään 20 kilohertsiä.
Dynaaminen mikrofoni
Dynaamisen mikrofoni on eräs mikrofonityyppi. Sen toimintaperiaate on vastakkainen dynaamiselle kaiuttimelle. Yksinkertaisimmillaan dynaaminen mikrofoni sisältää neljä osaa: kalvon, sähköä johtavan kelan, magneetin napakappaleineen, sekä johtimet. Kela on kiinnitetty kalvoon, joka kytkeytyy runkoon joustavilla ripustuksilla, samaan tapaan kuin kaiuttimen elementti. Ilman liike saa kalvon värähtelemään. Tällöin myös kalvoon kiinnitetty kela liikkuu magneettikentässä, ja siihen indusoituu vaihtojännite. Johtimet kuljettavat tämän heikon sähköisen signaalin vahvistimeen, joka vahvistaa signaalin esitys- tai tallennuskelpoiseksi. Dynaaminen mikrofoni toistaa sekä instrumentteja että laulua vaativissakin olosuhteissa melko laadukkaasti. Dynaamiset mikrofonit ovat erityisen suosittuja konserttikäytössä niiden kestävyyden, laadukkuuden ja hyvän toiston takia.
Kukkurukuu
Kukkurukuu on Mariska & Pahat Sudet -yhtyeen 14. syyskuuta 2012 julkaisema albumi. Se nousi heti julkaisuviikollaan Suomen Virallisen Albumilistan kolmannelle sijalle ja myi kultaa julkaisuvuonnaan 2012.
Albumin ensimmäinen single "Liekki" julkaistiin 28. toukokuuta 2012 ja siitä julkaistiin myös albumin tuottaneen Jukka Immosen kuvaama ja ohjaama musiikkivideo. Levyn toinen single ja nimikkoraita Kukkurukuu kohosi Suomen radioiden soitetuimmaksi kappaleeksi 2012 viikolla 39. ja sijoittui Latauslistalla parhaimmillaan viidenneksi.
Albumi on saanut nimensä meksikolaisen ”Tómas Méndezin” säveltämän klassikon ”Cucurrucucú paloman” mukaan, joka tunnetaan muun muassa Caetano Veloson esittämänä elokuvassa "Puhu hänelle". Kappaleesta kuuluisan version tehneen Pérez Pradon kuolinpäivä (14. syyskuuta) on sama kuin "Kukkurukuu"-albumin ilmestymispäivä.
Zumba Fitness
Zumba Fitness on Pipeworks Softwaren kehittämä ja Majesco Entertainmentin julkaisema videopeli, joka perustuu zumba-ohjelmaan. Se on saatavilla Wiille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Wii ja PlayStation 3 -versioiden mukana Zumba Belt, joissa Wii Remote- tai Move-ohjain työnnetään oikealle lonkalle. Peli julkaistiin marraskuussa 2010.
Pelin onnistumisen seurauksena Majesco Entertainment julkaisi toisen pelin Wiille, joka julkaistiin 15. marraskuuta 2011. Toisessa pelissä on myös lisää musiikkikappaleita esimerkiksi Pitbullilta ja Nicole Scherzingeriltä.
Arlan Kokshetau
Arlan Kokshetau on kazakstanilainen jääkiekkojoukkue Kökşetawn kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 2009 ja se pelaa Kazakstanin mestaruussarjassa.
Zeno Clash II
Zeno Clash II on ACE Teamin kehittämä toimintapeli. Peli on julkaistu huhtikuussa 2013 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle.
Eemeli Lakkala
Juho Eemeli Lakkala (3. toukokuuta 1900 Kolari – 9. toukokuuta 1974 Pello) oli pientilallinen ja SKDL:ää edustanut kunnallispoliitikko ja kansanedustaja. Hän oli yksi tunnetuimpia ns. korpikommunismin edustajia.
Eemeli Lakkalan vanhemmat olivat asutustilallinen Leander Lakkala ja Hilda Maria Holck. Hän kävi kiertokoulun ja kansakoulun ja oli sitten metsätyömiehenä ja pientilallisena Kolarissa.
Lakkala osallistui kommunistien toimintaan Kolarissa jo 1920-luvulla ja oli silloin yhden kauden kunnanvaltuutettuna. Hän joutui poliittisen toimintansa takia Tammisaaren pakkotyölaitokseen vuosiksi 1930–1931. Vankilasta päästyään hän ei enää voinut osallistua Kolarin kunnallispolitiikkaan menetetyn kansalaisluottmuksen takia. Myöhemmin 1930-luvulla Lakkala yritti päästä sosialidemokraattien kunnallisvaaliehdokkaaksi, mutta nämä eivät ottaneet häntä listoilleen.
Talvisodan aattona Lakkala joutui ensin turvasäilöön ja sitten uudelleen Tammisaaren pakkotyölaitokseen. Hän vapautui sieltä välirauhan aikana, mutta jatkosodan alla hänet vietiin aluksi Köyliön pakkotyölaitokseen ja sieltä rintamalle Itä-Karjalaan Nikke Pärmin pataljoonaan. Pataljoonassa tapahtuneiden rintaman yli loikkausten jälkeen Lakkala siirrettiin ensin pakkotyöleirille Itä-Karjalaan, ja vuonna 1942 hänet tuomittiin viideksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Lakkala pääsi vapaaksi jatkosodan päätyttyä.
Sodan päätyttyä kommunistit saattoivat toimia laillisesti, ja heidän johtamansa SKDL menestyi vaaleissa niin, että suurimmillaan SKDL sai esimerkiksi Kolarissa yli 50 prosenttia äänistä. Lakkala valittiin Kolarin kunnanvaltuustoon vuoden 1945 kunnallisvaaleissa. Hänestä tuli Kolarin johtava kunnallispoliitikko, ja hän oli kunnanvaltuutettuna vuoteen 1972 saakka toimien myös kymmenen vuotta kunnanhallituksen ja viisi vuotta kunnanvaltuuston puheenjohtajana. "Kolarin keisariksi" luonnehdittu Lakkala onnistui luomaan myös toimivat suhteet paikkakunnan toiseen valtapuolueeseen Maalaisliittoon. SKP:n sisällä Lakkala kuului enemmistöläisiin, ja hän esitti kriittisiä arviota Neuvostoliitosta niin, että häneltä tämän vuoksi evättiin puolueen kultainen ansiomerkki.
Valtakunnallisella tasolla Lakkala toimi SKDL:n kansanedustajana Lapin läänin vaalipiiristä vuosina 1958–1962. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosina 1950, 1956 ja 1962.
Tummarevonhäntä
Tummarevonhäntä ("Amaranthus hybridus" ssp. "powellii", syn. "A. powellii") on Etelä- ja Pohjois-Amerikassa kasvava revonhäntälaji. Aikaisemmin tummarevonhäntä luokiteltiin omaksi lajikseen, mutta nykyään sen katsotaan olevan yksi viljarevonhännän ("A. hybridus") alalajeista.
Yksivuotinen tummarevonhäntä kasvaa 30–70 cm korkeaksi. Sen varsi on pysty, vankka, yläosasta haarova sekä kalju tai latvasta harvakarvainen. Pitkäruotiset lehdet ovat 5–11 cm pitkiä, ehyitä, ehytlaitaisia ja ovat varressa kierteisesti. Ne ovat otakärkisiä, lyhytsuippuisia, ainakin aivan kärjestä tylppiä ja vaihtelevat muodoltaan puikeista vinoneliömäisiin. Väriltään ne ovat tummanvihreitä ja alta korkeintaan hieman karvaisia.
Tummarevonhännän yksineuvoiset, säteittäisest kukat sijaitsevat jopa yli 10 cm pitkässä, lehdettömässä latvakukinnossa. Kukinto on lyhyt, vankkahaarainen ja väriltään valkoisenvihreä tai joskus hieman punertava. Osakukinnot ovat tavallisesti enintään 5 cm pitkiä, hoikkia, usein kaarevia tai mutkaisia sekä kauttaaltaan myös emikukkaisia. Kukkien esilehdet ovat noin 2 kertaa emikukkien kehälehtien pituisia ja harittavia. Esilehtien kalvolaita on vähitellen kapeneva ja lähes otamaiseen kärkeen ulottuva. Emikukkien kehälehtiä on viisi kappaletta. Kehälehdet vaihtelevat nauhamaisista lusikkamaisiin ja ne ovat suippo- tai teräväkärkisiä, lyhytotaisia ja sijaitsevat vain hieman limittäin. Suomessa tummarevonhäntä kukkii heinä-lokakuussa. Hedelmänä on pähkylämäinen, kansiluomainen kota.
Laji muistuttaa suuresti viherrevonhäntää ("A. retroflexus").
Tummarevonhäntä on alun perin lähtöisin Pohjois- ja Etelä-Amerikasta, mutta on levinnyt ihmisen mukana muun muassa Pohjois-Eurooppaan. Suomessa tummarevonhäntä on satunnainen uustulokas, jota on tavattu Etelä-Suomesta sekä Raahen seudulta.
Suomessa tummarevonhäntää on tavattu lastaus- ja kaatopaikoilla sekä lintujenruokintapaikoilla.
Tummarevonhäntä sopii myös ihmisravinnoksi.
Hélène Dutrieu
Hélène Dutrieu (10. heinäkuuta 1877, Tournai, Belgia – 26. kesäkuuta 1961, Pariisi) oli belgialainen ratapyöräilyn maailmanmestari, temppupyöräilijä, moottoripyöräilijä, kilpa-autoilija, lentäjä ja sota-ajan ambulanssikuljettaja. Hän toimi myös sotilassairaalan johtajana.
Dutrieu syntyi 10. heinäkuuta 1877 Tournaissa, Belgiassa. Hänen isänsä oli Belgian armeijan upseeri. Dutrieu lopetti koulun 14-vuotiaana ansaitakseen elantonsa.
Dutrieu ryhtyi ammattilaispyöräilijäksi ja kilpaili Simpson Lever Chain-joukkueessa. Vuonna 1895 hän teki naisten tunnin ajon maailmanennätyksen. 1897 ja 1898 hän voitti naisten nopeusajon maailmanennätyksen Ostendissa, Belgiassa ja sai lempinimen ""La Fléche Humaine"" (""ihmisnuoli""). Elokuussa 1898 hän voitti "Grand Prix d'Europe" -kilpailun ja marraskuussa Course de 12 Jours -kilpailun Lontoossa. Belgian kuningas Leopold II myönsi Dutrieu'lle Pyhän Andreaksen ristin jalokivin. Myöhemmin hän ryhtyi tekemään erilaisia temppuja pyörällä ja esiintyi muun muassa lontoolaisessa messukeskuksessa Olympiassa.
Vuonna 1908 Clément Bayardin tehdas pyysi Dutrieu'ta toimimaan ensimmäisen rakentamansa ultrakevyen lentokoneen, Demoisellen koelentäjänä. Kone rikkoutui lähdössä. Dutrieu kuitenkin jatkoi lentämistä. 19. huhtikuuta 1910 hänestä tuli säilyneiden tietojen mukaan ensimmäinen nainen, joka oli lentänyt matkustaja mukanaan. 25. marraskuuta 1910 Dutrieu sai virallisen lentolupakirjan ja hänestä tuli maailman 4. naislentäjä ja ensimmäinen belgialainen nainen. Dutrieu esiintyi ilmailutapahtumissa ja hän sai lempinimekseen "tyttöhaukka". Hänen uraansa lentäjänä liittyy pienehkö skandaali kun Dutrieu paljasti, ettei hän käyttänyt korsettia lentäessään. Syyskuussa 1910 Dutrieu lensi välilaskutta Ostendista Bruggeen.
26. syyskuuta ja 1. lokakuuta välisenä aikana hän kuljetti matkustajia ilmailutapahtumassa Burton upon Trentissä, Englannissa. Dutrieu oli ensimmäinen nainen joka teki yli tunnin kestäneen lennon.
Syyskuussa 1911 Dutrieu matkusti Yhdysvaltoihin, Henri Farmanin suunnittelemalla kaksitasokoneella. Dutrieu kilpaili naisten korkeusennätyksestä ja "Rodman-Wanamaker"-palkinnosta, jonka Matilde Moisant voitti useasti. 1913 hänet palkittiin ensimmäisenä naislentäjänä Kunnialegioonan arvomerkillä.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Dutrieu toimi ambulanssikuljettama. Hän oli vastuussa Messimin sairaalan ambulansseista. Myöhemmin hänestä tuli Campagne à Val-de Grâce -sotilassairaalan johtaja. Vuonna 1922 Dutrieu avioitui Pierre Mortierin kanssa ja otti Ranskan kansalaisuuden. Hänestä tuli Aéro-Club de Francen naisosaston varapuheenjohtaja.
Petrus Ragvaldi
Petrus Ragvaldi (k. n. 1567) oli Turun tuomiokapitulin viimeinen katolinen dekaani ja myöhemmin Kemiön luterilainen kirkkoherra.
Petrus Ragvaldi oli syntyään Siuntion Sjundbyn sukua ja hänen isänsä oli oli nimeltään Ragvald Jönsinpoika. Petrus Ragvaldi on mahdollisesti toiminut Helsingin kirkkoherrana 1533. Hän oli kaniikki sekä tuomiokapitulin dekaani ja sai Kustaa Vaasalta Pyhän Ruumiin prebendan 1536.
Paavali Juustenin piispainkronikassa kerrotaan: ""Herran vuonna 1554 ne, jotka vielä olivat jäljellä tuomiokapitulin vanhasta kokoonpanosta, nimittäin dekaani herra Petrus Ragvaldi, pyhän Lauritsan kanunki maisteri Mikael Agricola, Turun kirkkoherra maisteri Knuut sekä Turun koulun rehtori maisteri Paavali Juusten, jonka hallussa tuolloin oli Pappisalttarin prebenda, lähtivät kuuluisan ja lempeän herran kuningas Kustaan käskystä Tukholmaan toukokuun alussa. Kun kaikista muista asioista oli neuvoteltu, hänen Majesteettinsa kutsui heidät erilleen erääseen paikkaan Gripsholman linnan ulkopuolella olevalle tasangolle ja sanoi, ettei Ruotsin tuomiokirkkojen prelaattien enää ollut tarpeen käydä Rooman kuuriassa saadakseen vahvistuksen piispanvirkaan, koska tämä oikeus oli jo Hänen Majesteetillaan kotona Ruotsissa"".
Petrus Ragvaldi sai Kustaa Vaasalta 1554 nimityksen Kemiön kirkkoherran virkaan, minkä nimityksen myöhemmät kuninkaat vahvistivat.
Purjeveneluokat olympialaisissa
Purjeveneluokat olympialaisissa ovat aikojen kuluessa muuttuneet. Vuoden 2016 Rio de Janeiron kisoissa on kahdeksan luokkaa. Taulukko osoittaa, milloin luokat ovat tulleet ensimmäistä kertaa olympialaisiin. Pitkä-ikäisin purjehduksen olympialuokka on Finnjolla, joka tuli Helsingin olympialaisiin vuonna 1952. Uusia luokkia on kolme kappaletta: 49er 49erFX, monirunko ja leijalautailu.
Poistuneita Lontoon olympialaisten jälkeen ovat: purjelautailu eli RS-X, jossa Suomen Tuuli Petäjä voitti hopeaa, ja Elliot 6m Match Race -vene, jossa Suomen tiimi Audi Match Race Team Finland – Silja Lehtinen, Silja Kanerva ja Mikaela Wulff – voitti pronssimitalin. Tippujista pisimmät perinteet on Starilla, joka on ollut olympialaisissa vuodesta 1948.
Yli 112 vuoden aikana veneluokat ovat vaihdelleet. Purjehdusurheilu käyttää hyväkseen veneitä jotka ovat teknisesti edistyneitä, ja syyt luokkien vaihtoon toisiin ovat vaihdelleet taloudellisista ja teknologisista, emotionaalisiin ja poliittisiin. Jotkut entiset olympialuokat ovat edelleen kansainvälisesti hyvin aktiivisia kilpapurjehdusluokkia. Jotkut jatkavat esim. purjehduskoulukäytössä ja jotkut ovat kadonneet. Vanhoista olympialuokista atiivisimmin kilpailevat edelleen kansainvälisesti Louhet, Star-veneet ja niin sanotut metri-veneet kuten 5.5m, 6mR, 8mR ja 12mR. Entiset olympialuokat, miehistöineen, muodostavat tärkeän ja merkittävän osan yleisen purjehduksen ja olympiapurjehduksen historiaa. Oheiset taulukot ovat katsanto veneluokkiin ja siihen, milloin ne olivat käytössä Olympialuokkina.