hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
WOT
WOT Services Oy on suomalainen tietoturvayritys, joka tuottaa verkkosivujen haitallisuusluokitusta tekevää verkkopalvelua nimeltä Web of Trust (WOT). Yritys on perustettu 2006, ja sen osakkaina ovat muun muassa palvelun kehittäjät Timo Ala-Kleemola ja Sami Tolvanen sekä Teollisuussijoitus ja Michael Widenius. Yritys työllistää kymmenen henkeä.
Palvelu toimii verkkoselaimeen asennettavalla maksuttomalla lisäosalla, joka näyttää kunkin sivuston luokituksen ja mahdollistaa käyttäjän antavan oman arvioinnin sivustosta. Käyttäjät voivat myös rekisteröityä WOT-palveluun. Luokituksen tekevät WOT:n käyttäjät, jotka luokittelevat verkkosivun neljällä perusteella; tietoturvallisuus, sivuston yleinen luotettavuus, yksityisyys ja sopivuus lapsille. Web of Trustin lisäosaa on ladattu kaikkiaan yli 140 miljoonaa kertaa.
Huonon luokituksen saaneet yritykset ovat kritisoineet palvelua, ja WOTia vastaan on nostettu oikeusjuttuja.
WOT Services tekee yhteistyötä yrityksien kuten Facebook, hpHosts, LegitScript, Mail.ru, Panda Security, Phishtank, GlobalSign sekä TRUSTen kanssa. Esimerkiksi Facebookissa WOT tarkastaa kaikki käyttäjien toisilleen lähettämät linkit. WOT:ille Facebook-sopimus on sen toimitusjohtajan mukaan "rahallisesti huomattava", mutta tarkempia tietoja ei anneta.
WOT saa rahaa myymällä tietoja yrityksille.
WOT Serviceä kohtaan esitettiin marraskuussa 2016 painavia syytöksiä, kun saksalainen televisio-ohjelma Panorama väitti WOT:n myyneen lisäosan käyttäjien selaintietoja mainostajille. Ohjelmassa väitettiin, että käyttäjien tietoja ei oltu anonymisoitu riittävän hyvin.
Banū Hāshim
Banū Hāshim () oli arabialaisen Quraiš-heimon klaani. Profeetta Muhammad oli tämän klaanin jäsen; hänen isoisoisänsä oli Hashim ibn 'Abd Manaf, jonka mukaan klaani on nimetty. Tämän klaanin jäseniin viitataan "hašemiitteinä" ja he käyttävät sukunimeä Hašhemi. Abbas ibn Abd-al-Muttalibin jälkeläisten sukunimi on Abbasi. Muhammadin jälkeläiset käyttävät yleensä nimeä Abbasi al-Hashmi, El Abbasy tai Hussaini tai titteleitä Sayyid tai Sharif.
Ennen islamia arabit luokittelivat itsensä konfederaationsa, heimonsa, klaaninsa ja talonsa (perheensä) mukaan. Oli kaksi heimokonfederaatiota: adnanit ja qahtanit. Banū Hāshim on eräs Quraiš-heimon klaaneista adnanien konfederaatiosta. Sen nimi juontuu profeetta Muhammadin isoisoisän Hashimin nimestä ja se muodostaa yhdessä Banū Abd Shamsin, Banū Al-Muttalibin ja Banū Nawfalin kanssa osuuden Banū Abd Al-Manaf Quraišista.
Abd'al-Muttalibin talo Quraišin Banū Hāshimissa oli ylväs islamia edeltävänä aikana Mekassa, sillä he olivat perineet tehtäväkseen huolehtia pyhiinvaeltajista, jotka tulivat Mekkaan palvomaan Kaabaa. Kaaba oli Mekan pyhä alttari, jonka oli islamilaisen perinteen mukaan rakentanut profeetta Ibrahiim ja hänen esikoisensa ja perijänsä Isma'iil ja jonka sadat epäjumalankuvat olivat vallanneet. Epäjumalankuvat edustivat monia eri heimoja ja tämän seurauksena Mekasta tuli pyhiinvaellusten keskus ja Kaaban lähistöstä pyhä paikka. Pyhiinvaellusliikenne oli merkittävä tulonlähde Mekan kauppiaille.
Muhammad syntyi 'Abd al-Muttalibin taloon vuonna 570 jaa. Vuonna 610 jaa. hänen tehtävänsä kutsua ihmisiä palvomaan yhtä Jumalaa sekoitti Mekan perinteitä. Koska hän kuului 'huippuklaanin huipputaloon' (arvovallan suhteen), häntä ei salamurhattu tehtävänsä ensimmäisinä vuosina, sillä hänen setänsä eivät sallineet klaanin kunnian loukkaamista.
Vuonna 622 jaa. Mekan muslimiyhteisö muutti Yathribiin, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Medina, jotta voitaisiin välttää Mekan pakanoiden usein murhaava vaino.
Muslimien armeija valloitti Mekan vuonna 630. Kaaba puhdistettiin epäjumalankuvista ja siitä tuli muslimien pyhiinvaelluskohde. (Ei-muslimit eivät pääse Mekan ympärillä olevalle alueelle.)
Vaikka Muhammadilla oli useampi vaimo, vain muutama hänen lapsistaan eli tarpeeksi pitkään saadakseen jälkeläisiä. Hänen kaksi tyttärenpoikaansa olivat Hasan ibn Ali ja Husain ibn Ali tyttärensä Fatiman ja serkkunsa ja vävynsä Alin avioliitosta. Muhammad pyysi muslimien armoa rakkaille tyttärenpojilleen, ja täten heidän jälkeläisistään tuli hengellisen aristokratian muoto monien, mutta ei kaikkien, muslimien keskuudessa. Muhammadin tyttärenpoikien jälkeläiset ja Muhammadin setä 'Abbas ibn 'Abd al-Muttalib ja hänen poikansa tunnetaan titteleillä Sayyid tai Sharif.
Nykyisten Jordanian ja Marokon kuningassukujen voidaan katsoa kuuluvan Banū Hāshimiin, koska niiden jäsenet ovat tai he pitävät itseään Fatiman ja Alin jälkeläisinä. Myös Syyriassa (1920), Irakissa (1921–1958) ja Libyassa (1951–1969) on ollut tämän suvun hallitsijoita. Samoin Hijazin kuninkaat (1916–1925) sekä kaikki Mekan šarifit aina kolmannen kalifaatin ajoista vuoteen 1925 olivat Fatiman ja Alin jälkeläisiä.
Haystack (tietokoneohjelma)
Haystack on vuonna 2010 julkaistu tietokonesovellus jolla pystyi kiertämään estettyjä sivustoja internetissä. Ohjelma perustuu tietolikenteen salaukseen, jota internetsuodattimet eivät pysty estämään.
Tietokoneohjelma oli alun perin tarkoitettu kiertämään Iranin internetkieltoja vuoden 2009 mielenilmausten aikana. Haystackin verkkosivusto suljettiin 15.syyskuuta 2010.
Mekan valloitus
Muslimit valloittivat Mekan tammikuussa 630 jaa. (10. päivä ramadhaania vuonna 8). Valloitusta kutsutaan nimellä "Fatah-e-Mubeen", Mahtava voitto.
Vuonna 628 mekkalainen heimo Quraish ja muslimiyhteisö Medinassa allekirjoittivat kymmenvuotisen välirauhan Hudaybiyyahin sopimus ().
Sopimuksen ehtojen mukaan arabiheimoille annettiin vaihtoehdoksi liittyä joko muslimeihin tai Quraishiin. Jos jokin heimoista joutuu hyökkäyksen kohteeksi, liittoutuneella heimolla on oikeus vastata samalla mitalla. Tämän seurauksena Banū Bakr liittyi Quraishiin ja Banū Khuza'a Muhammadin joukkoihin. He elivät rauhassa, mutta islamia edeltävään aikaan ulottuvat motiivit aiheuttivat vihamielisyyttä. Banū Bakr ei välittänyt sopimuksesta ja hyökkäsi Banū Khuza'aa vastaan paikassa nimeltä Al-Wateer 8. päivä sha'ban-kuukautta. Quraish auttoi Banū Bakria. Vihollistensa painostamana Khuza'a etsi turvapaikkaa, mutta Bakrin päällikkö Nawfal ei kunnioittanut hyväksyttyjä perinteitä.
Quraishin käytös rikkoi Al-Hudaibiyyahin sopimuksen ehtoja ja se oli ilmiselvästi hyökkäys muslimien liittolaisia vastaan.
Abu Sufyan ibn Harb, Quraishin johtaja Mekassa, aisti, että tasapaino oli kallistunut Muhammadin eduksi ja että Quraish ei ollut tarpeeksi vahva pysäyttämään muslimeja valloittamasta Mekkaa. Abu Sufyan matkusti Medinaan ja yritti elvyttää sopimuksen. Vierailunsa aikana Ali ja hänen oma tyttärensä Ramlah, joka oli nyt yksi Muhammadin vaimoista, torjuivat hänet. Vaikka Muhammad kieltäytyi sopimuksesta ja Abu Sufyan palasi Mekkaan tyhjin käsin, yritys vaikutti siihen, että valloitus tapahtui ilman taistelua.
Muhammad kokosi joukkoihinsa noin 10 000 miestä ja marssi kohti Mekkaa.
Abu Sufyan matkusti Mekan ja Muhammadin välillä, yrittäen päästä sopimukseen.
Valloituksen aattona Abu Sufyan kääntyi muslimiksi. Kun Muhammad kysyi, hän myönsi, että mekkalaiset jumalat olivat voimattomia ja että totisesti ei ole muuta jumalaa kuin Allah. Muhammad puolestaan julisti Abu Sufyanin talon turvapaikaksi:
Hän julisti myös:
Muhammad vieraili Kaabassa seuralaistensa kanssa. Epäjumaltenkuvat rikottiin ja niin sanotut jumalat tuhottiin. Muhammad lausui Koraanista jakeen: "Sano: Totuus on tullut ja valhe kadonnut. Valhe on katoavaista.
Ihmiset kerääntyivät Kaaban luo ja Muhammad puhui:
Sitten Muhammad kääntyi ihmisiin ja sanoi:
"Oi Quraish, miten minun tulisi kohdella teitä?"
Ja he vastasivat: "Armolla, oi Allahin profeetta. Odotamme sinulta vain hyvää."
Muhammad julisti: "Puhun teille samoin sanoin kuin Yusuf puhui veljilleen. Tänä päivänä teitä vastaan ei ole moitteita. Menkää, sillä olette vapaita." Muhammadin arvovalta kasvoi mekkalaisten antautumisen jälkeen. Tiedustelijat ympäri Arabiaa tulivat Medinaan hyväksymään hänet.
Kymmenen ihmistä määrättiin tapettavaksi: Ikrimah ibn Abu Jahl, Abdullah ibn Saad ibn Abu Sarh, Habbar bin Aswad, Miqyas Subabah Laythi, Huwairath bin Nuqayd, Abdullah Hilal ja neljä naista, jotka olivat syyllisiä murhaan tai muihin rikokseen tai olivat panneet sodan alulle ja häirinneet rauhaa.
Heitä kaikkia ei kuitenkaan tapettu: Ikrimah eli hyväksyäkseen islamin ja taisteli myöhemmin muslimien joukoissa.
...ja Helena soittaa (vuoden 1952 elokuva)
...ja Helena soittaa on Lasse Pöystin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1952. Elokuva on Pöystin esikoisohjaus. Elokuva pohjautuu Aino Räsäsen romaaniin "... ja Helena soittaa" (1950) ja on toinen Helena-elokuva.
Kolmiodraamassa maatilan poika Arttu (Jussi Jurkka) lähtee sotaan vapaaehtoisena. Kun hänen paluunsa viivästyy, hänen morsiamensa Elina (Leena Häkinen) lupautuu haavoittuneena palanneelle rovastin pojalle Karille (Leif Wager). Kun Arttu palaa, myös hänen äitinsä puuttuu sotkun selvittämiseen.
Aikalaisarvioissa Lasse Pöysti sai ensi elokuvansa ohjaajana varsin myönteisen vastaanoton. Esimerkiksi Eugen Terttula ("Suomen Sosialidemokraatti") kirjoitti: ”Lasse Pöysti rikastuttaa – niin uskaltaa sanoa – jo tällä ensimmäisellä ohjaustyöllään kotimaista elokuvaa.” Samalla linjalla on Juha Nevalainen ("Ilta-Sanomat"), joka kiittää elokuvaa tyylikkääksi. Elokuvan heikkoudet löytyivät Aino Räsäsen tarinasta, jota esimerkiksi Ville Repo ("Uusi Suomi") 
piti pintapuolisena, kepeänä ja hajanaisena. Näyttelijät eivät saaneet erityisemmin kehuja, mutta sen sijaan kuvaaja Esko Töyri ja säveltäjä Einar Englund saivat.
Tv-kriitikko Arto Pajukallio ("Helsingin Sanomat") pitää filmiä neljästä Helena-elokuvasta parhaana.
Joseph Babinski
Joseph Jules François Félix Babinski (; 17. marraskuuta 1857 Pariisi – 29. lokakuuta 1932 Pariisi) oli ranskalainen neurologi. Hänet tunnetaan parhaiten Babinskin refleksistä, joka on patologinen plantaarinen (jalkapohjanpuoleinen) refleksi ja joka indikoi kortikospinaaliradan vauriota.
Babinski syntyi Pariisissa puolalaisen insinöörin ja tämän vaimon perheeseen. Vanhemmat olivat paenneet vuonna 1848 Varsovasta Pariisiin, koska Venäjä yritti pysäyttää Puolan itsenäistymispyrkimykset.
Babinski suoritti lääketieteen tutkintonsa Pariisin yliopistossa vuonna 1884. Hänestä tuli professori Jean-Martin Charcot'n lempioppilas Salpêtrièren sairaalassa.
Babinski jäi vaille tukea Charcot'n kuoltua vuonna 1893. Babinski ei osallistunut akateemisiin kilpailuihin. Hänellä oli paljon aikaa kliiniselle neurologialle työskennellessään "Hôpital de la Pitiéssä".
Babinski kiinnostui myös hysterian patogeneesistä, ja hän oli ensimmäinen, joka esitti hyväksyttävät erotusdiagnostiset kriteerit, joilla hysteria voitiin erottaa orgaanisista taudeista. Hän muodosti käsitteen "pitiatismi".
Babinski esitti ensimmäisen raportin "phenomène des orteils" vuonna 1986 "Société de Biologien" kokouksessa. Hänen mukaan jalkaterän normaali refleksi on varpaiden plantaarinen refleksi, mutta kortikospinaaliradan vamma aiheuttaa isovarpaan dorsaalisen fleksion – "Babinskin refleksin".
Ensimmäisen maailmansodan aikana Babinski hoiti useita traumaattisia neurologiatapauksia Pitié-sairaaloissa. Havaintojensa pohjalta hän kirjoitti vuonna 1917 yhdessä Jules Frometin kanssa teoksen ""Hysteropithiatisme en Neurologie de Guerre"", jonka käänsi seuraavana vuonna englanniksi Sir H. Rolleston. Babinski käänsi itse joitakin teoksiaan puolaksi.
Babinski toimi neurologian professorina Pariisin yliopistossa ja kirjoitti uransa aikana yli 200 tutkielmaa ahdistuneisuushäiriöstä.
Babinski kuoli Pariisissa 13. joulukuuta 1932. Viimeisinä elinvuosinaan hän sairasti Parkinsonin tautia.
Babinski ehti nähdä, kuinka hänen tieteellinen työnsä sai kansainvälistä arvostusta. Nykyisessä Liettuassa sijaitseva Vilnan yliopisto ja American Neurological Society sekä muut ulkomaiset järjestöt kunnioittivat hänen työtään.
Arseenitrikloridi
Arseenitrikloridi eli arseeni(III)kloridi (AsCl) on arseenin ja kloorin muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiassa orgaanisten arseeniyhdisteiden valmistamiseen. Arseenitrikloridi on muiden arseenin yhdisteiden tavoin erittäin myrkyllistä.
Huoneenlämpötilassa arseenitrikloridi on väritöntä ja öljymäistä nestettä. Se ei liukene veteen vaan reagoi veden kanssa, jolloin muodostuu arseenihapoketta ja suolahappoa. Tämän vuoksi arseenitrikloridi muodostaa höyryjä ilman kosteuden vaikutuksesta.
Arseenitrikloridia voidaan valmistaa suoraan kloorikaasusta ja metallisesta arseenista tai kloorikaasun ja arseenitrioksidin välisellä reaktiolla. Teollisesti käytetyin tapa on kuitenkin arseenitrioksidin ja suolahapon välinen reaktio, joka suoritetaan 180–200 °C:n lämpötilassa. Reaktiossa muodostunut arseenitrioksidi tislataan pois, jotta reaktion tasapaino on tuotteiden puolella.
Yhdistettä voidaan valmistaa myös dirikkidikloridin ja arseenitrioksidin välisellä reaktiolla.
Arseenitrikloridia voidaan käyttää lähtöaineena valmistettaessa orgaanisia arseeniyhdisteitä. Yhdistettä voidaan käyttää myös vedettömänä liuottimena kloridinsiirtoreaktioissa ja puolijohdemateriaalien douppauksessa. Vedyllä pelkistämällä yhdisteestä voidaan valmistaa erittäin puhdasta arseenia.
Sobekhotep IV
Khaneferre Sobekhotep IV oli Egyptin 13. dynastian faarao. Hän oli 'jumalan isän' Haankhefin ja 'kuninkaan äidin' Kemin poika. Hänen veljensä Neferhotep I oli hänen edeltäjänsä istuimella.
Amonin temppelistä löytyneessä steelassa hän julistaa, että hän syntyi Thebassa. Joidenkin lähteiden mukaan hänen valtakaudellaan oli hyökkäys Nubiaa vastaan.
Kuninkaan uskotaan hallineen noin 10 vuotta. Hänet tunnetaan suhteelliseen suuresta määrästä monumentteja, mukaan lukien steelat, patsaat, sinetit ja muut pienet tavarat.
Sobekhotep IV:n vaimo oli 'kuninkaan vaimo' Tjan. Useita lapsia tunnetaan.
Tuula Tillaeus
Tuula Tillaeus-Ylömäki (15. marraskuuta 1945 – 10. kesäkuuta 2008) oli suomalainen laulaja ja teatterilainen, joka esitti vuosia päärooleja Valkeakosken kaupunginteatterissa, Hämeenlinnan kaupunginteatterissa, Tampereen työväen teatterissa ja Tampereen oopperassa.
Tuula Tillaeus opiskeli Valkeakosken musiikkiopistossa. Opinnot veivät Bayreuthiin asti Pekka Salomaan oopperakursseille. Hänen opettajiaan olivat myös Tamara Lund, Alexandru Ioniță ja Juri Statnik.
Tillaeus sai ensimmäisenä Valkeakosken kulttuuristipendin vuonna 1979. Tillaeus debytoi oopperalaulajana vuonna 1981, ja hän oli äänialaltaan mezzosopraano.
ArchiLogs
ArchiLogs on hirsitalojen suunnittelulaajennus ArchiCAD-ohjelmaan.
ArchiLogs on työväline hirsitalojen suunnittelijoille, markkinoijille ja valmistajille. Suunnittelutyö jatkuu ArchiCADin omilla mallinnustyökaluille tehdyn talomallin pohjalta. Kun suunnittelutyö on saatu valmiiksi, tekee ArchiLogs mallista määrälaskelmat. Lopuksi hirsitalomallista saadaan tarvittaessa myös työstökoodi CNC-koneelle.
ArchiLogsin lisenssi kiinnitetään ArchiCADin lisenssin suojaukseen eli on riippuvainen ArchiCAD-lisenssistä. Jos ArchiCAD-lisenssi on verkkomuotoinen, myös ArchiLogs-lisenssi on vastaavanlainen verkkolisenssi.
ArchiLogsin kehitys alkoi Suomessa jo 1990-luvulla. Aluksi laajennus tunnettiin pitkään nimellä M.A.D. Hirret. Kansainvälistymisen takia nimi muutettiin ensin muotoon M.A.D. Logs, ja nykyään maailmanlaajuisesti käytetty nimi on ArchiLogs. ArchiLogsista on myös pelkästään ulkonäköön painottuvalle suunnittelijalle kevyenti ArchiLogs Designer -versio, jolla hirsityksityiskohtien muokkaus onnistuu hyvin, mutta hirsiseinäkuvien teko ei lainkaan.
Alusta asti laajennuksessa on ollut kaksi osaa: itse laajennus, sekä sen käyttämä hirsiobjektikirjasto. Alun perin hirsikirjaston pystyi ostamaan erikseen, mutta nyt ne on liitetty yhdeksi kokonaisuuseksi.
ArchiLogs on saatavilla suomeksi ja englanniksi. Hirsitalosuunnittelijat ja -valmistajat käyttävät ArchiLogsia jo yli kymmenessä maassa. Tällä hetkellä tuotekehitys painottuu Frame-osaan, jolla pystytään mallintamaan puutaloille tyypillisiä rankarakenteita.
Erätalonpojan Keinot
Erätalonpojan keinot on vuonna 2007 avattu matkailupolku Posiolla. Reitti koostuu 35 tienvarsiopasteesta, jotka sijaitsevat eri puolilla Posiota. Opastetaulut kertovat kuvin ja tekstein 1900-luvun alkupuolen talonpoikaiskulttuurissa eläneiden Posion asukkaiden taidoista, elinehdoista ja ajatuksista. Taulujen aiheita ovat muiden muassa kansanlääkintä, poronhoito, tarinaperinne ja erätaidot.
Erätalonpojan Keinot on kunnianosoitus sisukkaille esivanhemmille, jotka hoitivat lehmiä, pitivät poroja, metsästivät, kalastivat, opettelivat myymään puuta sekä uittivat sitä. Luonnonläheistä talonpoikaiselämää rytmittivät vuoden- ja vuorokaudenaika, sää ja keli. Sulan maan aikana tehtiin eniten töitä, kun luonto antoi mahdollisuudet maanviljelyyn, kalastukseen ja metsästykseen. Talvisin askaroitiin käsitöitä sekä valmistettiin ja korjattiin tarve-esineitä.
Matkailupolun opastetauluja on Posiolla jokaisessa kylässä. Kukin taulu kertoo alueelle tyypillisistä elinkeinoista sekä lähiseutuun liittyvistä tarinoista. Opastetaulut on varustettu kuvien ja tekstien lisäksi kartalla, joka kertoo paikan sijainnin. Kartasta löytyy tietoa myös lähialueen yrittäjien tarjoamista palveluista, kuten majoituksesta, ohjelmapalveluista, työsuorituksista ja myytävistä luonnontuotteista. Samalla saa halutessaan yhteyden paikallisiin asukkaisiin ja niiden jälkeläisiin, joiden elämästä opastetauluissa kerrotaan.
Erätalonpojan Keinot on syntynyt vuosina 2005-2007 olleen hankkeen puitteissa. Hanketta ideoi ja hallinnoi Posion metsänhoitoyhdistys, jonka jäsenet ovat erätalonpoikien jälkeläisiä. Yhteistyökumppaneina olivat Posion kunta, Tiehallinnon Lapin piiri, Lapin ympäristökeskus, Lapin TE-keskus, Itä-Lapin työvoimatoimisto, Posion matkailuyhdistys ja Posion kotiseutuseura. Tärkeimmät rahoittajat olivat Euroopan unioni ja Suomen valtio. Mukana Erätalonpojan Keinoja luomassa oli myös suuri määrä posiolaisia yrittäjiä ja asukkaita.
Javier Tomeo
Javier Tomeo Estallo (9. syyskuuta 1932 Quicena, Huescan maakunta, Espanja – 22. kesäkuuta 2013 Barcelona, Katalonia, Espanja) oli espanjalainen kirjailija.
Tomeo suoritti oikeustieteen ja kriminologian tutkinnon Barcelonan yliopistossa.
1950-luvulla Tomeo kirjoitti rikos- ja viihdekirjoja eri salanimillä. Hänen ensimmäinen varsinainen romaaninsa "El cazador" ilmestyi vuonna 1967. Tomeon tuotanto käsittää yli neljäkymmentä teosta: romaaneja, näytelmiä ja esseitä.
Yksi Tomeon tunnetuimmista teoksista on pienoisromaani "Amado monstruo" (1985; "Rakas hirviö", 1994. suom. Anu Partanen). Se on absurdi kuvaus kahdesta äitinsä alistamasta miehestä, joista toinen on työnhakija ja toinen häntä kuulusteleva pankin henkilöstöpäällikkö.
Tomeon maailmaa ja tyyliä on verrattu Franz Kafkaan, Thomas Bernhardiin ja Luis Buñueliin.
Treimani
Treimani on kylä Häädemeesten kunnassa, Lounais-Virossa. Se tunnettiin alun perin nimellä Dreimannsdorf (saksaa, ), ja kertomuksen mukaan sai tämän nimen suuren Pohjan sodan jälkeen, kun sodanaikaisista koettelemuksista henkiin jääneet kolme miestä perustivat maatilansa alueelle. Ensimmäinen maininta kylästä on peräisin vuodelta 1797.
Treimanissa on luterilainen kirkko, joka rakennettiin kulkutautien uhrien muistolle. Se vihittiin apostoli Mattiaksen nimellä vuonna 1867. Kylään perustettiin myös ortodoksinen kirkko vuonna 1940.
Kylän elinkeino on historiassa pitkälti painottunut meren hyödyntämiseen. Vuosina 1870–1927 kylän rannikolla rakennettiin noin 20 alusta, kun taas toisen maailmansodan jälkeen kylässä toimi kalastuskolhoosi.
Youssef ibn Tachfine
Youssef ibn Tachfine oli Marrakechin kalifi 1061-1106 ja Almoravidien dynastian luoja.
Tulevan kalifin serkku, Almoravidien berberiheimon päällikkö Abe Bekr oli laajentanut heimonsa aluetta, vuoteen 1042 siitä oli tullut varteenotettava mahti läntisen Saharan politiikassa ja vuoteen 1059 mennessä se oli ottanut valtaansa eteläisen Marokon ja perustanut Marrakechin kaupungin. Vuonna 1060 Abu Bekr siirtyi etelään kukistamaan autiomaakapinaa ja nimitti sijaisekseen serkkunsa Youssef ibn Tachfinen.
Youssef ibn Tachfine valloitti vuosina 1061-69 Keski-Marokon ja Länsi-Algerian heimomaat ja vuosina 1070-82 hän keskitti voimansa Algerian läntisten osien valloittamiseen sekä tämän jälkeen Pohjois-Marokon kukistamiseen. Espanjassa hän alisti valtaansa kaikki pienet muslimiruhtinaskunnat.
Abu Bkrin kuoltua vuonna 1087 Youssef ibn Tachfinesta tuli yksi maailman mahtavimmista muslimimonarkeista, jonka kuoleman jälkeen kalifina seurasi hänen poikansa Ali ibn Yusuf.
Michelle Monaghan
Michelle Lynn Monaghan (s. 23. maaliskuuta 1976 Winthrop, Iowa) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan roolisuorituksistaan elokuvissa "Kiss Kiss, Bang Bang" (2005), "Vaarallinen tehtävä III" (2006), "Gone Baby Gone" (2007), "Rakastunut bestman" (2008), "Eagle Eye" (2008), "Source Code" (2011) ja televisiosarjassa "True Detective" (2014). Monaghanilla on myös pieni rooli elokuvassa "" (2011).
Monaghan opiskeli journalismia Chicagossa, mutta alkoi tehdä mallin töitä opintojensa ohessa ja työskenteli Milanossa, Singaporessa, Tokiossa ja Hongkongissa jättäen opinnot lopulta kesken. Hän muutti New Yorkiin voidakseen keskittyä näyttelijänuraansa.
Monaghanin läpimurtorooli oli tv-sarjassa "Käytäväpeliä" ("Boston Public") vuonna 2002.
Monaghan tapasi australialaisen taiteilija Peter Whiten vuonna 2000 ja he avioituivat New Yorkissa vuonna 2005. Heillä on vuonna 2008 syntynyt tytär Willow Katherine White ja vuonna 2013 syntynyt poika Tommy Francis White.
The American
The American on Anton Corbijnin ohjaama vuonna 2010 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen trillerielokuva, jonka pääosissa näyttelevät George Clooney, Thekla Reuten, Violante Placido, Irina Björklund ja Paolo Bonacelli. Elokuva perustuu Martin Boothin kirjaan "A Very Private Gentleman" vuodelta 1990. Elokuvan ensi-ilta oli 1. syyskuuta 2010.
Kinksi
Kinksi on kylä Läänerannan kunnassa Virossa. Se mainittiin ensimmäisen kerran nimeltä vuoden 1564 kartoissa.
Kinksissa sijaitsee Marinan kirkko, joka on yksi Länsi-Viron vanhimmista kirkoista. Se rakennettiin linnoituskirkoksi lähelle kauppareittiä Saarenmaalta Pohjois-Viroon 1200-luvun loppupuoliskolla. Kirkkoon on todennäköisesti haudattu kalparitarien suurmestari Otto von Lutterberg, joka menehtyi Karusen taistelussa vuonna 1270.
Kasari jõgi
Kasari jõgi on joki Viron länsiosissa Raplamaan, Harjumaan, Läänemaan ja Pärnumaan maakunnissa. Joki laskee Väinämereen Matsalunlahdessa Läänerannassa. Joen rinnakkaisniminä käytetään sen yläjuoksulla Teenuse jõgi, Tiinuse jõgi tai Sipa jõgi.
Noin 24 kilometriä ennen joensuuta yhtyvät Vigala jõgi ja Teenuse jõgi Kasari jõeksi. Teenuse jõen valuma-alue on 1 636 km² ja Vigala jõen 1 577 km². Esimerkiksi hydrologi August Loopmann on esittänyt Kasari jõen pääuomaksi Vigalan haaraa, joka on Teenusen haaraa kuusi kilometriä pitempi. Toisaalta, noin viisi kilometriä ennen Vigala jõen yhtymiskohtaa, siihen yhtyy vasemmalta Velise jõgi, jonka valuma-alue on 868 km². Vigalan yläjuoksulle jää silloin valuma-alueeksi enää 709 km². Vigala jõen keskivirtaama on yhtymiskohdassaan 14 m³/s, kun se on Teenuse jõella 25 m³/s.
Joen alkulähde sijaitsee Rabiveren kylän haja-asutusalueella Kohilassa. Joki virtaa aluksi länteen, käyden lyhyesti Raplan puolella, halkoen asumattomia alueita tai haja-asutusalueita ja toimien lyhyesti rajajokena Kohilalle, Märjamaalle ja Sauelle. Se virtaa Märjamaalla noin 40 kilometriä ja käy tämän jälkeen Lääne-Nigulan reuna-alueella ennen kuin muuttuu Lääne-Nigulan ja Läänerannan rajajoeksi. Joki laskee mereen Läänerannan alueella Matsalun suistoalueella.
Joen yläjuoksu on metsäistä ja soista aluetta, jota haja-asutus rikkoo. Se virtaa Linnusoon luonnonsuojelualueella ja alitettuaan valtatien 4 se sivuaa Varbolan kohdalla useita pieniä suoja-alueita. Niissä se meanderoi ja palmikoi hieman. Ennen valtatietä sen uomaa on oikaistu useassa kohdassa. Pajakan kylän kohdalla joki levenee lammikoiden sarjaksi ja siihen yhtyy vasemmalta Vardi jõgi . Russalussa joki palmikoi useasti ja sen jälkeen siihen yhtyy vasemmalta Konnaveski jõgi ja oikealta Ellamaa oja . Pienessä Sipan kylässä se alittaa kantatien 29, ja se on ensimmäinen taajama, minkä läpi se virtaa. Tämän jälkeen peltomaisemat yleistyvät ja Teenusen taajama sijaitseekin peltoaukealla. Vigala jõgi yhtyy pääuomaan 24 kilometriä ennen joensuuta . Joen virtaama kasvaa silloin suuresti ja saa paikallisestikin nimen Kasari jõgi. Nyt jokeen yhtyvät etelästä Allika jõgi ja Vanamõisa jõgi ja sitten joki alittaa valtatien 10 . Joen ylittämiseksi siihen rakennettiin vuonna 1904 betonisilta, joka oli 308 metriä pitkä. Sen viereen on valmistunut uusi silta vuonna 1990, jonka pituus on 273 metriä. Tiestä alkaa Matsalun kansallispuisto, jossa joki haarautuu neljäksi rinnakkaiseksi uomaksi, jotka laskevat Itämereen erikseen. Niistä eteläisin on ruopattu kanavaksi ja se toimii joen pääuomana. Muita sivuhaaroja ovat Raana jõgi, Rõuge jõgi ja Aru oja. Viimeisellä osuudellaan Kasari jõgeen yhtyvät etelästä vielä Penijõgi ja Tuudi jõgi ja pohjoisesta Liivi jõgi . Raana jõgi yhtyy pohjoisesta tulevaan Rannamõisa jõgeen, joka myös laskee Matsalunlahteen.
Joki haarautuu suistoalueella, joka kuuluu kokonaisuudessaan Matsalun kansallispuistoon.
Kirjastokimppa
Kirjastokimppa tarkoittaa itsenäisten kunnan- ja kaupunginkirjastojen välistä vapaaehtoisuuteen perustuvaa yhteistyötä, joka ylittää kunta- ja hallintorajat. Kirjastokimpan muodostavat yleensä samassa maakunnassa sijaitsevat kirjastot, mutta kimpat saattavat toimia myös yli maakuntakirjasto- ja läänirajojen. Kimpan tavoitteena on hyödyttää kaikkia osapuolia ja asiakkaita. Maakuntakirjastot ovat monen kirjastokimpan keskeisiä toimijoita.
Kirjastokimpat eivät ole virallisia tai hallinnollisia organisaatioita ja ne eivät saa valtionrahoitusta kuten maakuntakirjastot ja keskuskirjasto. Kimppojen kokoonpano ja toimintatapa muuttuvat tarpeen mukaan. Vuonna 2003 noin 70 % yleisistä kirjastosta kuului johonkin kimppaan.
Kimpan kirjastot käyttävät useimmiten samaa kirjastojärjestelmää ja voivat tehdä yhteistyötä aineistohankinnassa. Muita yhteistyömuotoja ovat muun muassa tapahtumien järjestäminen ja yhteinen aineistorekisteri, josta asiakas näkee kimpan kaikkien kirjastojen teokset ja niiden tilan (lainassa ja paikalla olevat niteet, teosten varaustilanteen). Muita asiakkaalle näkyviä yhteistyön muotoja ovat kirjastojen väliset aineistojen kuljetukset, joilla parannetaan aineiston saatavuutta.
Toinen kirjastoyhteistyömalli on seutukirjasto, joka eroaa kirjastokimpasta niin, että seutukirjaston muodostavilla kirjastoilla on yhteinen hallinto. Kirjastokimpan kirjastoilla on jokaisella oma johtajansa, seutukirjastoa johtaa yksi yhteinen kirjastonjohtaja.
Kangasniemi, Kirkkonummi, Leppävirta, Luumäki, Rautalampi, Rautavaara, Reisjärvi, Siilinjärvi, Somero, Sotkamo, Sulkava, Suonenjoki, Vaala, Vaasa.
Oliver Oakes
Oliver Oakes (s. 11. tammikuuta 1988) on brittiläinen moottoriurheilija.
Hän aloitti uransa Karting-sarjoissa, joissa kilpaili vuosina 1995-2005 voittaen World Karting mestaruussarjan vuonna 2005. Vuonna 2006 hän kilpaili Formula BMW ADAC ja Formula BMW UK -sarjoissa sijoittuen kuudenneksi ja viidenneksi. Vuonna 2007 Oakes kilpaili Formula Renault ja Eurocup Formula Renault-sarjoissa. Vuonna 2008 Oakes kilpaili International Formula Master ja Britannian F3-sarjoissa. Vuonna 2010 Oakes kilpaili GP3-sarjassa Atech CRS Racing -tallissa saavuttamatta pisteitä, mutta ajoi melkein joka kilpailussa maaliin saakka. Hänen parhaaksi sijoituksekseen jäi kahdeksas sija Britannian sprinttikilpailusta.
Perkjärvi–Savikko-rautatie
Perkjärvi–Savikko-rautatie oli Karjalankannaksella sijainnut kapearaiteinen rautatie. Se kulki Pietari–Viipuri-radan varrella sijainneelta Perkjärven asemalta itään Savikon kulmakunnalle sijainneelle "Savikon Saha ja Tiili Oy:n" tiilitehtaalle. Radan pituus oli 6 km. 150–300 henkilöä työllistäneen tiilitehtaan ja sahan omisti venäläinen ruhtinas Ivan Saltykov (1870–1941). Rataa käytettiin tiilitehtaan valmistamien tiilien kuljettamiseen Perkjärven asemalle, jossa ne uudelleenlastattiin Valtion Rautateiden tavaravaunuihin.
Savikon tiilitehdas oli perustettu vuonna 1900 ja se oli toiminnassa aina vuoteen 1939 saakka. Saltykov omisti sen vuoteen 1930 saakka, jolloin hän myi Perkjärven rannalla sijainneen asuinpalatsinsa "Valkean hovin" Muolaan kunnalle ja muutti Ranskaan. Saltykovin luopuessa toiminnasta, tehtaan omistajaksi tuli Viipurin`Saha Oy:n tytäryhtiö Saha ja tiili Oy. Savikon saha oli huomattavin Muolaan sahoista. Tiilitehtaan vuosituotanto oli 4000-5000 standardia.
Alexander Blomqvist
Alexander Blomqvist (29. joulukuuta 1796 Helsinki – 18. joulukuuta 1848 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja oppihistorian professori.
Blomqvist syntyi ruukinpatruuna Alexander Magnus Sederholmin ja palvelija Anna Katarina Nybergin aviottomana lapsena.
Hän kävi Helsingin triviaalikoulua 1804–1811 ja Porvoon lukiota 1811–1815 päästen ylioppilaaksi 1815. Blomqvist opiskeli sitten Turun akatemiassa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1819. Blomqvist oli Turun akatemian ylimääräinen kirjastoamanuenssi 1820, kamarikirjuri 1822–1826 ja vt. akatemiavouti 1822–1824 sekä kreikan kirjallisuuden dosentti 1823–1828. Hän toimi Helsingin yleisen kirjaston kirjastonhoitajana 1826–1828, Helsingin yliopiston apulaisena ja varakirjastonhoitajana 1828–1838, oppihistorian professorina 1838–1848 sekä yliopiston kirjastonhoitajana 1845–1848. Blomqvist oli lisäksi Uusmaalaisen osakunnan inspehtori 1840–1847 ja yliopiston pysyvä rahastontarkastaja 1845. Blomqvist toimi myös Suomen virallisen lehden Finlands Allmänna Tidningin toimittajana 1826-1848.
Blomqvist oli naimisissa vuodesta 1826 Kristina Charlotta Harringin kanssa. Heillä oli seitsemän lasta, joista Anton Gabriel Blomqvist (1836–1904) oli metsänhoitaja ja Evon metsäopiston johtaja ja Anna Charlotta Elisabet Blomqvist (1827–1901) johti ruotsalaista tyttökoulua Helsingissä. Maria Kristina Sofia Blomqvist (1834–1888) oli naimisissa kirjakauppias ja yliopiston konsistorin amanuenssi Claes Theodor Sederholmin kanssa.
Johan Robert Tengström
Johan Robert Tengström (24. toukokuuta 1823 Turku – 13. marraskuuta 1847 Pariisi) oli suomalainen yliopiston dosentti ja kirjailija.
Tengströmin vanhemmat olivat professori Johan Jakob Tengström ja Sofia Magdalena af Tengström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1839 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1844, lisensiaatiksi 1846 ja tohtoriksi 1847. Hän opiskeli myös Berliinissä 1843 ja teki opintomatkan Keski-Eurooppaan 1846-1847.
Tengström toimi yliopiston filosofian dosenttina 1846–1847.
Juho Komulainen
Juho Petter Komulainen (4. tammikuuta 1875 Iisalmi – 10. huhtikuuta 1927) oli suomalainen kansanedustaja, ammatiltaan palstatilallinen ja kirvesmies.
Komulainen kävi kansakoulua kaksi lukukautta ja työskenteli sen jälkeen kirvesmiehenä Iisalmella ja Vieremällä. Hänellä oli pientila Vieremällä, missä hän toimi kunnan ammattientarkastajana. Hänen ensimmäinen puolisonsa kuoli 1924, jonka jälkeen hän avioitui uudestaan.
Komulainen oli Kuopion läänin vaalipiiristä valittuna kansanedustajana 1924–1927, ja hän kuului Työväen ja pienviljelijäin vaaliliiton eduskuntaryhmään. Hän oli Viereämän kunnanvaltuustossa ja oli valittuna varapuheenjohtajaksi.
Piha (täsmennyssivu)
Piha voi tarkoittaa seuraavia:
Vesi- ja ympäristöhallitus
Vesi- ja ympäristöhallitus oli vuosina 1970–1995 toiminut suomalainen keskusvirasto, joka vastasi ympäristöasioista. Vuoteen 1986 saakka sen nimi oli pelkkä Vesihallitus. Sen tilalla toimii nykyään Suomen ympäristökeskus.
Vesihallitus perustettiin vuonna 1970 maa- ja metsätalousministeriön alaisuuteen edistämään vesivarojen käyttöä ja suojelua sekä vesistöntutkimusta ja ehkäisemään vesivahinkoja. Sen nimi muutettiin 1.10.1986 alkaen Vesi- ja ympäristöhallitukseksi, sillä toimiala oli laajentunut muihinkin ympäristökysymyksiin.
Aili Siiskonen
Aili Siiskonen (9. helmikuuta 1907 Mikkeli – 15. tammikuuta 1983 Mikkeli) oli suomalainen vasemmistopoliitikko ja kansanedustaja. Hän kuului aluksi SDP:hen, mutta siirtyi siitä erkaantuneeseen oppositioon ja edelleen Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattiseen Liittoon. Siiskonen työskenteli myös muun muassa Kansaneläkelaitoksen piiriasiamiehenä.
Siiskonen työskenteli Vapaus-lehden kirjapainossa Mikkelissä lähettinä, toimistoapulaisena sekä latojana 1919–1934 ja sen jälkeen lehden toimittajana 1934–1941. Mikkelin poliisilaitoksen kirjurina hän oli vuosina 1941–1943 ja Mikkelin läänin rikospoliisikeskuksen kanslistina 1943–1953. Kansaneläkelaitoksen piiriasiamiehenä hän toimi 1953–1972. Hän oli Mäntyniemen lomakodin johtaja.
Siiskonen valittiin eduskuntaan Mikkelin läänin vaalipiiristä kaudeksi 1958–1962. Toisen kauden hän oli kansanedustajana 1966–1970. Hän oli aluksi Sosialidemokraattisen opposition eduskuntaryhmässä ja sitten loppukauden ja seuraavan kautensa TPSL:n ryhmässä. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosien 1956 ja 1968 presidentinvaaleissa.
Kunnallispolitiikassa Siiskonen vaikutti sekä kaupunginvaltuustossa että kaupunginhallituksessa. Hänellä oli useita luottamustoimia, ja hänelle myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi 1977. Hän teki pitkän ja ansiokkaan päivätyön työläisurheilun piirissä.
Lorcan maanjäristys 2011
Lorcan maanjäristys 2011 () oli voimakkuudeltaan 5,1 momenttimagnitudin maanjäristys, joka aiheutti tuhoja 11. toukokuuta 2011 Lorcan kaupungissa Murcian alueella Kaakkois-Espanjassa noin kello 19 paikallista aikaa. Se tuhosi useita rakennuksia, ja tuhannet ihmiset joutuivat poistumaan rakennuksista. Järistystä edelsi voimakkuudeltaan 4,4 momenttimagnitudin maanjäristys. Yhdysvaltain geologisen keskuksen mukaan järistyksen keskus oli kilometrin syvyydessä lähellä Lorcan kaupunkia.
5,1 magnitudin järistyksessä kuoli yhdeksän ihmistä ja loukkaantui 130. Järistys oli Espanjan tuhoisin 50 vuoteen.
Pikku pingviini
Pikku pingviini on vuoden 1995 animaatioelokuva, joka kertoo Pikku Pingviinin seikkailusta. Musikaalielokuvan päähahmoja ovat Hubie, Marina, Rocko ja Drake.
Villi ja vitun vapaa
"Villi ja vitun vapaa" on tamperelaisen rap-artisti Petri Nygårdin kolmas single hänen viidenneltä studioalbumiltaan "Kaikki tai ei mitään". Singlestä julkaistiin musiikkivideo 29. huhtikuuta 2011. Kappaleesta on julkaistu myös Nygårdin virallisia remixversioita.
HMS Swiftsure (1903)
HMS Swiftsure oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Swiftsure-luokan taistelulaiva ensimmäisessä maailmansodassa.
Chilen hallitus tilasi aluksen Armstrong Whitworthin Elswickin telakalta nimellä "Constitucíon". Aluksen suunnitteli Reed. Sen köli laskettiin 26. helmikuuta 1902 telakkanumerolla 733. Alus laskettiin vesille 12. tammikuuta 1903. Chile asetti aluksen myyntiin alkuvuodesta 1903. Britannian hallitus lunasti 3. joulukuuta aluksen estääkseen sen joutumisen venäläisille. Alus nimettiin 7. joulukuuta "HMS Swiftsureksi", ja se valmistui 15. kesäkuuta 1904.
Alus palveli 1904–1908 Koti- ja Atlantilaivastoissa. Se joutui 3. kesäkuuta 1905 "HMS Triumphin" yliajamaksi. Alus palveli 1909–1912 Välimeren laivastossa ja sen jälkeen vuonna 1913 Itä-Intian aseman lippulaivana.
Ensimmäisen maailmansodan aikana alus oli Punaisellamerellä ja Suezin kanavan valvojana. Maaliskuussa 1915 se osallistui Dardanellien operaatioon, ja se palasi kotimaahan joukkojen evakuoinnin jälkeen. Se partio 1916–1917 Atlantilla, mistä palattuaan alus siirrettiin Chathamissa reserviin. Syksyllä 1918 alusta oli tarkoitus käyttää sulkulaivana Oostendessä, mutta aselepo astui voimaan ennen operaation toteuttamista.
Sodan jälkeen alus oli maalilaivana, kunnes se myytiin romutettavaksi 18. kesäkuuta 1920 Stanleelle Doveriin.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 2011
Kansainvälisen ampumaurheiluliiton (ISSF) haulikkolajien maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Serbian Belgradissa 3.-14. syyskuuta 2011.
Kilpailuissa syntyneet uudet ja sivuavat maailmanennätykset.
Kilpailuissa oli jaossa maapaikkoja Lontoon olympialaisiin:
Tetrahydrobiopteriini
Tetrahydrobiopteriini, (BH4, THB) on luonnollisesti esiintyvä koentsyymi, joka on välttämätön joidekin aromaattisten aminohappojen hydroksylaasin toiminnalle.
Fenyylialaniinihydroksylaasi eli PAH löytyi ensimmäisenä. Todettiin, että tetrahydrobiopteriinin puute saa aikaan harvinaisen aineenvaihdunnan häiriön, joka lisää veren fenyylialaniinipitoisuutta. Fenyylialamiinin kertyminen elimistöön aiheuttaa kehitysvammaisuutta ja muita vakavia terveysongelmia.
Tetrahydrobiopteriini ja Fe2+-ioni ovat tryptofaanihydroksylaasin toiminnalle välttämättömiä koentsyymejä jotka vaikuttavat serotoniiniaineenvaihdunnan kautta muun muassa keskushermoston toimintaa. Saunassa kudosten lämmetessä elimistöön syntyy tetrahydrobiopteriinia, jota tarvitaan verisuonten normaalin toiminnan ylläpitämisessä.
Tetrahydrobiopteriinista käytetään myös nimeä 5,6,7,8-tetrahydrobiopteriini.
Tetrahydrobiopteriinin kemiallinen kaava on CHNO, moolimassa 241,247 g/mol ja CAS-numero 17528-72-2.
Louhtovuoren kalliomaalaus
Louhtovuoren kalliomaalaus sijaitsee Kuolimon rannalla Mikkelissä, Suomenniellä, Etelä-Savossa. Maalauksessa on useita pieniä kuvakenttiä. Maalaus merkittiin Timo Miettisen löytämäksi vuonna 1981, vaikkakin opettaja Jaakko Jäkälä oli havainnut sen jo vuonna 1975, muttei ilmoittanut löydöstään eteenpäin.
Maalaus sijaitsee Kuolimon länsirannalla yli kymmenen kilometrin päässä Suomenniemen kirkosta luoteeseen. Kurkiselän kohdalla on kallioseinämä, joka aukeaa itäkoilliseen. Kallio nousee suoraan vedestä ja kuviot sijaitsevat noin seitsemän metrin korkeudella järven pinnasta pinen ulkoneman pinnalla.
Maalaus jakaantuu useaan kuvakenttään, jotka sijaitsevat lähellä toisiaan. Korkeimmalla sijaitseva pääkenttä on maalattu sileän ulkonevan pinnan päälle. Siihen on maalattu viisi tai kuusi hirvieläintä. Suurin hirvistä näyttää laukkaavan. Alempana on yksi ihmishahmo.
Pääkentän alla on kohta, missä ei erotu kuvioita, mutta jossa on selviä värjäytymiä. Kalliossa olevan terassin oikealla sivulla löytyy kuviokatkelma, joka saattaa esittää eläintä. Siirryttäessä vielä enemmän oikealle löydetään vielä pari vaaleaa värjäytymää. Värjäytymät saattavat olla haalistuneita ja sään kuluttamia maalauksia. Pekka Kivikäs on havainnut myös venekuvion.
Maalauksen alla on terassi, jonka päällä voi seistä. Siltä ei kuitenkaan ylety maalauksille, joten ainoa tapa maalata kuvioita, on tehdä se veneestä tai jäällä seisten. Maankohoamisen tunteva henkilö voi ajoittaa maalaukset. Maalaus sijaitsee Matkuslammen eli Mäntyharjun reitillä.
Jumalniemen kalliomaalaus
Jumalniemen kalliomaalaus sijaitsee Jumalniemen kaupunginosassa Kotkassa, jyrkän kallion laella olevan siirtolohkareen kyljessä. Kalliomaalauksesta on jäljellä pieni punainen jälki. Siitä voi havaita vasemmalle suuntaavan tai kaksipäisen eläimen piirteitä, mutta varmaa tunnistusta ei voi tehdä. Kalliomaalaus sijaitsee ulospäin kallistuvalla pinnalla ja on siten altis sään vaikutuksille. Maalauksen ajoittuminen esihistorialliselle ajalle on epävarmaa.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2012
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2012 pelattiin Kanadassa 26. joulukuuta 2011 – 5. tammikuuta 2012. Ottelupaikkakuntina olivat Calgary ja Edmonton. Kisat tuottivat Hockey Canadalle yli 22 miljoonan dollarin tuotot eli noin 17 miljoonaa euroa. Myös kisoissa tehtiin uusi nuorten MM-kisojen yleisöennätys 455 342 katsojaa, edellinen ennätys oli Ottawan kisoista 2009. Kisojen virallinen tunnuskappale oli "I Was There" jonka esitti Paul Brandt. Maailmanmestaruuden voitti Ruotsi voittaen turnauksen kaikki ottelut, Ruotsin edellinen maailmanmestaruus oli Länsi-Saksan kisoista 1981. A-lohko pelasi ottelunsa Calgaryssä.
B-lohko pelasi ottelunsa Edmontonissa.
Putoamissarjan viimeiseksi jäänyt joukkue putosi sarjaporrasta alemmaksi.
Tanska putosi 1. divisioonaan ja Saksa nousi pääsarjaan.
Chandler Egan
Henry Chandler Egan (21. elokuuta 1884 Chicago – 5. huhtikuuta 1936 Everett) oli yhdysvaltalainen golfaaja ja olympiavoittaja.
Egan osallistui Saint Louis´n kesäolympialaisiin 1904, missä hän voitti joukkuepelin kultaa ja yksinpelin hopeaa kanadalaisen George Lyonin jälkeen. Amatöörien Yhdysvaltain-mestaruuden Egan voitti vuosina 1904 ja 1905. Myöhemmin hän suunnitteli useita golfkenttiä Yhdysvaltain länsirannikolle.
Eganin serkku Walter Egan pelasi myös Saint Louisin kesäolympialaisten kultaa voittaneessa joukkueessa.
Burt McKinnie
Burt Plumb McKinnie (17. tammikuuta 1879 – 22. marraskuuta 1946) oli yhdysvaltalainen golfaaja ja olympiamitalisti.
McKinnie osallistui Saint Louis´n kesäolympialaisiin 1904 saavuttaen hopeaa joukkuepelissä ja pronssia yksinpelissä. Jälkimmäisessä hän hävisi välierässä maanmiehelleen Chandler Eganille.
Ammatiltaan McKinnie oli muusikko.
Francis Newton
Francis Clement ”Frank” Newton (3. tammikuuta 1874 Washington, DC – 3. elokuuta 1946 Greenwich, Connecticut) oli yhdysvaltalainen golfaaja ja olympiamitalisti.
Newton osallistui Saint Louisin kesäolympialaisiin 1904 saavuttaen hopeaa joukkuepelissä ja pronssia yksinpelissä. Jälkimmäisessä hän hävisi välierässä kanadalaiselle George Lyonille.
Newton oli golfin lisäksi hyvä myös tenniksessä. Hän työskenteli kemistinä ja yritysmaailmassa.
Duncan-luokka (taistelulaiva)
Duncan-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston kuuden taistelulaivan muodostama alusluokka, joka laskettiin vesille vuosina 1900-1903. Vuonna 1889 Britannian merimahdin perusta oli Välimerelle sijoitetuissa taistelulaivoissa, joiden kyky arvioitiin kestämään Venäjän ja Ranskan laivastojen yhteenlaskettu taisteluarvo. Maa teki hyökkäämättömyyssopimuksen Ranskan kanssa 1904 ja seuraavana vuonna Venäjän laivasto tuhoutui Tsushiman taistelussa. "HMS Dreadnoughtin" vesillelasku 1906 aiheutti alusluokan vanhenemisen yhdessä yössä.
Luokka tilattiin täydentämään vuoden 1898 laivasto-ohjelmaa, kun todettiin Ranskan ja Venäjän laivasto-ohjelmien ylittävän kuninkaallisen laivaston kapasiteetin. Luokan kaksi viimeistä alusta lisättiin vuosien 1899–1900 laivasto-ohjelmaan. Alukset olivat pienennettyjä Fromidable-luokan aluksia, ja niiden panssarointia oli kevennetty nopeusvaatimuksien saavuttamiseksi. Alusten tuli olla nopeampia kuin Venäjän keisarilliselle laivastolle valmistuvien alusten. Suunnitellun uppouman tuli olla kuitenkin 14000 tonnia.
Alukset suunniteltiin kuitenkin vastaamaan lähinnä London-luokan aluksia ja tuon luokan suojaa lisäävät keksinnöt otettiin käyttöön. Niiden vyön ja tornien paksuus oli kuitenkin pienempi. Seitsemän tuumainen vyö oli 238 jalkaa pitkä ja se oli 15 jalkaa veden pinnan alapuolella. Se jatkui keulaan oheten portaittain kolmeen tuumaan.
Alusten nopeustarpeen vuoksi koneiden tehoa kasvatettiin 3000 hevosvoimalla 18000 hevosvoimaan. Samalla rungonmuotoa muutettiin vastaamaan 19 solmun huippunopeutta ja 18 solmun todellista nopeutta. Aluksen nelisylinteriset TE moottorit otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön, ja ne kytkettiin kahteen akseliin. Moottoreihin oli kytkettynä 24 Belleville kattilaa.
FaceTime
FaceTime on Applen videopuheluohjelma. FaceTime vaatii iOS-laitteen, joka on julkaistu iPhone 4:n jälkeen (iPhone 4, iPod Touch 4. sukupolvi, iPad 2, Kolmannen sukupolven iPad, iPad mini) tai Mac-tietokoneen, jossa on Mac OS X 10.6.6 tai uudempi ja iSight kamera.
FaceTime toimii myös 3G-yhteydellä uusissa iPhone (4S ja 5) sekä iPad (3. sukupolvi) laitteissa. 
FaceTimella soittaminen on ilmaista, mutta tarvitsee data-yhteyden toimiakseen, joka voi olla maksullinen.
FaceTime esiteltiin 7. päivänä kesäkuuta Steve Jobsin WWDC 2010 -puheessa.
FaceTime Macille esiteltiin Back to the Mac -tapahtumassa 20. päivä lokakuuta, jolloin ohjelman beta-versio tuli ladattavaksi.
Ensimmäinen vakaa Mac-versio FaceTimesta tuli 24. helmikuuta Mac App Storeen. Maaliskuun 2. päivänä tuli FaceTime iPad 2 -laitteelle, jossa on etu- ja takakamerat FaceTimea varten.
FaceTimella voi tehdä puhelun Macista Maciin, iOS-laitteesta iOS-laitteeseen, tai iOS-laitteesta Maciin. Edellisen sukupolven iPhone tai iPod Touch ei ole yhteensopiva FaceTimen kanssa. FaceTimea ei voi käyttää muilla kuin Applen laitteilla.
FaceTimea voi käyttää Jailbreakatulla laitteella 3G-verkon kanssa.
FaceTimen käyttöön vaaditaan molemmilta osapuolilta Apple ID.
Tommi Lanki
Tommi Sakari Lennart Lanki (s. 10. tammikuuta 1969 Kotka) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Hän toimi Suomen Koripalloliiton toiminnanjohtajana vuosina 2007–2008.
Langen kasvattajaseura on Kotkan Pojat (KoPo). Hän aloitti pääsarjauransa kaudella 1986–1987 KTP:ssä. Hän edusti seuraa kolme kautta ja voitti sinä aikana Suomen-mestaruuden ja koripallon Suomen cupin. Vuonna 1989 Lanki siirtyi HoNsUn pääsarjajoukkueeseen muttei saavuttanut seurassa mestaruuksia. Hän vaihtoi seuraa Lahden Namikaan vuonna 1994 ja voitti heti Suomen cup-mestaruuden. Kaudella 1995–1996 hän teki pääsarjassa 19,7 pistettä ottelua kohden, mikä oli hänen uransa korkein pistekeskiarvo. Kauden 1999–2000 jälkeen Lanki lopetti pääsarjauransa. Kauden päätteeksi hän voitti toisen Suomen-mestaruutensa.
Anopinistuin
Anopinistuin on vanhoissa coupé- ja avomallisissa autoissa käytetty lisäistuin, joka on sijoitettu varsinaisen matkustamon ulkopuolelle. Se oli yleinen etenkin 1930-luvulla valmistetuissa amerikkalaisissa kaksipaikkaisissa autoissa. Britanniassa anopinistuimella varustettua korimallia kutsuttiin 2/4-paikkaiseksi.
Varhaiset mallit olivat kokoontaitettavia istuimia. Myöhemmät anopinistuimet oli upotettu ajoneuvon korirakenteeseen ja istuimen suojaluukku toimi selkänojana.
Enrique Vila-Matas
Enrique Vila-Matas (s. 31. maaliskuuta 1948 Barcelona, Espanja) on espanjalainen kirjailija, jonka omaperäinen tuotanto yhdistelee eri kirjallisuuden lajeja.
Vila-Matas opiskeli lakia ja lehdistöoppia. Vuonna 1968 hänestä tuli elokuvalehden toimittaja, ja myöhemmin hän ohjasi kaksi lyhytfilmiä. Varusmiespalvelunsa aikana 1971 hän kirjoitti ensimmäisen teoksensa. Palattuaan Barcelonaan hän jatkoi työtä elokuvakriitikkona. Vuosina 1976 – 1978 hän asui Pariisissa Marguerite Durasin vuokralaisena.
”Hän opetti minulle, että hyvään romaaniin kuuluu struktuuri, draama, henkilöhahmot. Kysyin kavereiltani, mitä struktuuri tarkoittaa”, Vila-Matas on kertonut.
Pariisissa hän kirjoitti toisen romaaninsa "La asesina ilustrada" (1977), mutta vasta romaani "Historia abreviada de la literatura portátil" (1985) nosti hänet maineeseen. Vila-Matas on julkaissut useita romaaneita, novelli-, essee- ja artikkelikokoelmia. Teoksessa "París no se acaba nunca" (2003) hän muistelee nuoruutensa Pariisin vuosia.
”Hemingwayn kirjassa A Movable Feast, (suom. Nuoruuteni Pariisi) ihmiset olivat köyhiä ja onnellisia. Minä olin köyhä ja onneton. Mutta opin sentään kirjoittamaan koneella”, Vila-Matas on sanonut.
Hänen käännetyimpiä teoksiaan on "Bartleby y compañia" (2001; "Bartleby ja kumppanit", suom. Anu Partanen. Basam Books, 2007). Romaani koostuu pelkistä alaviitteistä. Ne käsittelevät kirjailijoita jotka eivät kirjoita. Kerrotaan myös taiteilijasta, joka ei maalaa ja filosofista, joka kieltäytyy ajattelemasta.
Fakta ja fiktio kietoutuvat toisiinsa myös 2008 ilmestyneessä teoksessa "Dietario voluble", joka on eräänlainen päiväkirja. 2010 ilmestynyt "Dublinesca" on romaani, joka kertoo kriisiin joutuneesta kustantajasta.
Vila-Matas on saanut useita kirjallisuuspalkintoja paitsi kotimaassaan myös Ranskassa ja Italiassa, ja hänen teoksiaan on käännetty kolmellekymmenelle kielelle.
Mackenzie King
Mackenzie King voi viitata seuraaviin asioihin:
Anastasija Vinnikava
Anastasija Vinnikava (, , s. 15. huhtikuuta 1991 Dzjaržynsk, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen laulaja. Hän edusti maatansa vuoden 2011 Euroviisuissa kappaleella "I Love Belarus", joka ei selviytynyt finaaliin. Hänen alkuperäinen kappaleensa oli "Born in Byelorussia", mutta se myöhemmin vaihdettiin kappaleeseen "I Am Belarus". Laulu kuitenkin rikkoi laulukilpailun sääntöjä, sillä se oli esitetty julkisesti ennen 1. syyskuuta 2010, ja jouduttiin vaihtamaan uudelleen.
Igor Kon
Igor Kon, , (21. toukokuuta 1928 Leningrad, Neuvostoliitto – 27. huhtikuuta 2011 Moskova, Venäjä) oli venäläinen sosiologi. Hänen aiheitaan olivat seksuaalisuus, nuoriso, vieraantuminen ja myös sosiologian historia.
Kon suoritti lisensiaatin tutkinnon Leningradissa 1950 historiassa ja filosofiassa. Hän sai tieteen tohtorin arvonimen 1959. Julkaisutoimintansa hän aloitti 1960-luvulla, jota pidetään neuvostososiologian ensimmäisenä kultakautena. Hän julkaisi myös ulkomailla. Hän käsitteli ensimmäisenä Neuvostoliitossa homoseksuaalisuutta ja piti keskeisenä ajatuksena vapauden lisääntymistä seksuaalisuuden alueella ja siinä mielessä hän arvosteli voimakkaasti ortodoksisen kirkon ja kommunistien näkemyksiä.
Kon julkaisi satoja artikkeleita ja nelisenkymmentä kirjaa, joista keskeinen teos on 1989 ilmestynyt Johdatus seksologiaan (ei suom.). James Riordanin kanssa hän toimitti teoksen "Sex and Russian Society" (1993) ja "The Sexual Revolution in Russia" (1995).