Ryūkyū kobujutsu
Ryūkyū kobujutsu () eli Okinawan kobujutsu tai Okinawan kobudō tarkoittaa Riukiusaarilta peräisin olevia vanhoja asetekniikoita. Kobujutsu on läheisessä yhteydessä karateen, ja termi sisältääkin laajemmassa merkityksessään myös aseettomat puolustustaidot. Kobujutsulla ja karatella on yhtäläisyyksiä esimerkiksi kehon liikeperiaatteissa, ja osa karaten koulukunnista sisältää myös kobujutsun asetekniikoita.
Karaten ja kobudōn historia liittyy läheisesti toisiinsa. Niiden juuret ulottuvat useiden satojen vuosien päähän Ryūkyū–saarten kuningaskuntaan. Tuolloin kaupankäynti lähialueiden kanssa oli vilkasta, mikä edesauttoi taistelutaitojen kehittymistä. Japanilaisen Shimazu-klaanin noustua valtaan kuningaskunnassa määrättiin kaksi teräaseiden kanto – ja myyntikieltoa. Tämä vaikutti voimakkaasti aseettoman taistelutaidon kehittymiseen ja erilaisten arkipäiväisten työkalujen muokkautumiseen tehokkaiksi aseiksi. Yabiku Moden perusti Ryūkyū kobujutsu -yhdistyksen vuonna 1925. Hän pyrki välittämään tätä taitoa muille tutustumalla aseisiin. Shinken Taira oli Yabiku Modenin kuuluisin oppilas. Hän muokkasi mestareidensa katat, järjesti ne ja sai näin aikaan 40 uutta kobudo-kataa. Hän nimesi Katat niiden mestarien mukaan, jotka olivat ne luoneet, esim. Aburaja Yamaki, Matsu Higa, jne.
Shinko Matayoshi (1888-1947) syntyi rikkaaseen perheeseen, joka kuului Okinawan kuninkaalliseen sukuun. Tämä mahdollisti hänelle taistelutaitojen harjoittelun usean eri opettajan alaisuudessa, sekä kaksi pitkää Kiinan matkaa, joiden aikana hän oppi useita kiinalaisia taistelutaitoja. Sensei Matayoshi harjoitteli mestari Shokuko Agenan ohjauksessa bōn, sain, ekun ja kaman käyttöä. Mestari Agena oli kotoisin Gushikawan seudulta Okinawalta. Opiskeltuaan Agenan johdolla Matayoshi lähti Chataniin (eräs alue Okinawalla) ja harjoitteli siellä mestari Irein johdolla nunchakun ja tonfan käyttöä. Mantsuriassa hän opetteli veitsen- ja lassonheittoa sekä ratsastusta. Shanghaissa häntä opetti mestari Kingai mm. seuraavissa aseissa: tinbei ja rochin, nunti, surujin. Näiden lisäksi hän harjoitteli vielä aseettomia taistelutaitoja.
Shinko poika oli Shinpo Matayoshi (1921-1997), joka jatkoi isänsä perinnettä ja opetti Okinawan Kobudoa laajalti ympäri maailmaa. Hän systematioi opetusta ja perusti legendaarisen Kodokan dojon Okinawalle 1976.
Okinawalla on olemassa useita vanhoja kobudōtyylejä. Valtaosa okinawalaisen kobudōn harrastajista kuuluu historiallisesti joko Matayoshin tai Tairan kobudōn.
Katsyoshi Kanei (1941–1993) oli aluksi Shinken Tairan ja myöhemmin Shinpo Matayoshin oppilaana. Kaneilla oli vyöarvo 9.dan sekä Gojū-ryū-karatessa että Kobudōssa. Sensei Kanei perusti International Okinawan Kobudō kyōkai -liiton, jonka tavoitteena oli tavoitteena säilyttää ja opettaa edelleen perinteistä alkuperäistä kobudōta, juuri niin kuin vanhat mestarit olivat sitä kehittäneet ja opettaneet. Sensei Kanein dōjōt käyttävät Jinbukan-nimeä. Hän loi myös Jinbukanissa ensimmäisenä harjoiteltavan Fukyukatan.
Seisho Itokazu s.1945) aloitti kobudoharjoittelun 20 vuotiaana ja oli Shimpon oppilaana yli 30 vuotta. Hän toimi Shimpon kuoltua Kodokan Dojon Kanchona (pääopettaja) kymmenen vuoden ajan. Itokazu Sensei perusti Matayoshi Kobudo Shinbukai järjestön ja hänellä on Kobudossa 9. Dan vyöarvo. Seisho aloitti karateharjoittelun isänsä Seiki Itokazun (10. Dan) oppilaana 11-vuotiaana ja toimii nykyään myös Kounan Ryu Karaten (Uechi ryu) pääopettajana ja hänellä on siinä 10.Dan vyöarvo.Suomessa kobujutsua harjoitellaan pääasiassa tiettyjen karaten tyylisuuntien yhteydessä. Lajia opetetaan myös itsenäisesti. Karatetaustaa ei aina vaadita harjoittelijalta, mutta yleensä edellytetään aiempaa kokemusta jostakin aseettomasta kamppailutaidosta.
Suomessa harjoitettavia kobujutsu-suuntauksia ovat ainakin Ryūkyū-kobujutsu (Yuishinkai-karate-jutsu), Kenshinryu Kai (Hayashi-ha Shito-ryu kai karate), Shorinji-ryu kobujutsu, Taura Muso ryu kobudo ja Okinawan kobudo (Matayoshi Kobudo Shinbukai).