Siporex
Siporex on suomalaisen Lennart Forsénin 1930-luvulla kehittämä, höyrykarkaisumenetelmällä valmistettu kevytbetoni. Siporexia käytetään niin rakennusten ulko- ja väliseinissä kuin ylä-, väli- ja alapohjissa. Siporex-harkoista ja elementeistä valmistetaan muun muassa paloseiniä ja -muureja. Tuotannon ylijäämäharkoista ja -elementeistä valmistetaan kevytbetonimursketta ja kevytbetonijauhetta.
Siporexin hyvinä puolina pidetään sen yksikerroksisuutta, joka parantaa seinän eristävyyttä. Erillistä lämmöneristettä ei välttämättä tarvita. Muita hyötyjä ovat kosteus- ja muiden rakennusfysikaalisten riskien vähäisyys.
Siporexia käytetään paloseinissä ja -muureissa ja se on erinomainen rakennusmateriaali hyvän palonkestonsa ansiosta. Betonista poiketen siporexin huokoisuus suojelee materiaalia höyrystyvän veden aiheuttamilta vauriolta. Siporex-rakenteet kuuluvat paloturvallisuusluokituksessa kaikkein turvallisimmaksi katsottuihin paloluokkiin.
375 mm paksun ulkoseinän ilmaääneneristävyys Rw on noin 47 dB. Sivutiesiirtymä ulkoseinää pitkin estetään katkaisemalla seinärakenne tai sitomalla seinä raskaisiin runkorakenteisiin.
Siporex kuuluu M1-luokiteltuihin rakennusmateriaaleihin, mikä määrittelee rakennusmateriaalien vaatimuksia tavanomaisissa työ- ja asuintiloissa hyvän sisäilman laadun kannalta. M1-merkki kertoo vähäpäästöisyydestä.
Siporexia käytetään märkätiloissa väliseinäratkaisuna. VTT on myöntänyt Siporex väliseinäratkaisulle märkätilasertifikaatin
Siporexin perusraaka-aineita ovat sementti, hienoksi jauhettu hiekka, vesi ja masuunikuona. Raaka-aineet annostellaan viiden kuutiometrin kokoiseen sekoittimeen, josta juokseva seos valetaan vakiokokoisiin teräsmuotteihin.
Muotteihin lisättävä alumiinijauhe saa aikaan kemiallisen prosessin, jossa massaan syntyy vetykaasua, joka nostattaa seoksen ja huokoistaa sen. Muotin sisältö kovetetaan 60-asteisessa lämpötunnelissa, jonka jälkeen materiaali paloitellaan leikkauskoneessa harkoiksi, palkeiksi, laatoiksi tai elementeiksi. Leikkauksen jälkeen materiaali höyrykarkaistaan korkean lämpötilan ja paineen avulla. Karkaisu antaa Siporexille sen lopullisen lujuuden ja ominaisuudet.
Valmistusmenetelmällä voidaan tuottaa myös raudoitettuja elementtejä. Raudoitteet valmistetaan hitsattavasta teräksestä, pinnoitetaan korroosionestomassalla ja sijoitetaan muottiin ennen valua.
Elementtien ja harkkojen urat, pontit ja viisteet tehdään karkaisemattomaan massaan leikkauskoneessa. Ne voidaan myös jyrsiä tai höylätä tuotteiden jälkikäsittelyn yhteydessä.
Suomessa Siporexia valmisti vuoteen 2013 asti H+H Finland, jolla oli alun perin Lohjan Kalkkitehtaan 1972 perustama tehdas Ikaalisissa. Tehtaan lopettamista edeltävänä vuonna Siporexista valmistettujen Jämerä-kivitalojen valmistus ja myynti siirtyi virolaiselle Aerocille, jolla on kevytbetonitehdas Virossa.
Lohja-yhtiön Siporex-liiketoiminta juonsi juurensa vuonna 1935 perustettuun ja vuonna 1947 Lohjan Kalkkitehtaan ostamaan Sasekaan, jolla oli juuri ennen sotia rakennettu tehdas Helsingin Vuosaaressa. Tehdas valmisti Kahi-kalkkihiekkatiiliä ja Siporex-kevytbetonia. Vuonna 1972 Lohja perusti Siporex-tehtaan myös Ikaalisiin, ja tuotanto siirrettiin sinne kokonaan niin, että Vuosaaren toiminta loppui 1978. 1990-luvun alussa, kun Oy Lohja Ab ja Wärtsilä yhdistyivät Metraksi, Ikaalisten tehtaan ostivat Lohjan palveluksessa olleet Eero Kalliokoski ja Juha Vine, jotka myivät tehtaan 1999 tanskalaiselle H+H:lle.
Vuonna 1936 valmistunut Malmin lentokentän terminaali on ensimmäinen rakennus Suomessa, jossa on käytetty Siporexia betoniseinien lämmöneristeenä. Rakennetta käytettiin sylinterinmuotoisessa keskiosassa. Helsingin Merihaan kulttuurisauna on rakennettu Siporexista.
Siporexista tehdyt talopaketit on vuodesta 1974 tunnettu nimellä Jämerä-kivitalot. Sitä aiemmin kevytbetonitaloja myytiin nimellä LK-pientalot (Lohjan Kalkki). Jämerän on omistanut vuosien varrella Oy Lohja Ab, Suomen Siporex Oy, tanskalainen H+H-konserni ja viimeisimpänä vuodesta 2012 virolainen Bauroc International AS -konserni.