hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vasili Tatištšev
Vasili Nikititš Tatištšev (; 29. huhtikuuta 1686 Pihkova – 26. heinäkuuta 1750 Boldino) oli merkittävä venäläinen valtiomies ja etnografi, joka muistetaan parhaiten ensimmäisestä kattavasta Venäjän historiaa kuvaavan kirjan kirjoittajana. Töidensä kautta hän toi esille suosikki-ideaansa, että autokratia on paras hallitustapa Venäjälle.
Isänsä puolelta 800-luvun ruhtinas Rurikin jälkeläinen Tatištšev syntyi lähellä Pihkovaa 19. huhtikuuta 1686 (juliaanisen kalenterin mukaan). Valmistuttuaan insinöörikoulusta Moskovasta hän osallistui suureen Pohjan sotaan Ruotsia vastaan. Pietari Suuren palveluksessa hän sai Ulkoasiaintoimistosta merkittävän viran, jota hän käytti Korkeimman salaneuvoston harjoittamaa politiikkaa vastaan ja tukeakseen Annan nousua Venäjän valtaistuimelle vuonna 1730.
Keisarinna Annan uskottuna hän sai tuottoisan viran Uralin alueen tehtaiden johtajana. Tässä virassa hän perusti Permin ja Jekaterinburgin kaupungit, jotka ovat sittemmin kasvaneet Uralin alueen keskuksiksi. Baškiirisotien aikana vuosina 1735-1740 hän oli Siperian operaatioiden komentaja talvesta 1736-37 ja koko operaation johtaja keväästä 1737 alkaen. Hänet siirrettiin pois komennosta maaliskuun 1739 jälkeen nimellisesti korruption vuoksi, mutta pääasiallisesti hankkimiensa lukuisten vihollisten vuoksi. Tatištšev päätti virkamiehen uransa Astrahanin kuvernöörinä 1741-44. Hän kuoli Boldinon tilalla lähellä Moskovaa juliaanisen kalenterin mukaan 15. heinäkuuta 1750.
Eläköidyttyään virastaan hän omistautui vanhempana valtiomiehenä tieteellisiin asioihin. Ajatellen, että Venäjän historiankirjoitus on laiminlyöty, hän löysi ja julkaisi joitakin kiinnostavia juridisia asiakirjoja, kuten Russkaja Pravda ja vuoden 1550 lakikokoelma ("sudebnik, судебник"). Hänen pääteoksensa oli ensimmäinen hahmotelma Venäjän historiasta, joka otsikoitiin "Venäjän historia varhaisista ajoista alkaen" ja joka julkaistiin viidessä osassa hänen kuolemansa jälkeen. Hän myös kokosi ensimmäisen venäjänkielisen ensyklopedisen sanakirjan.
Tatištševin teoksen tieteellinen arvo on kyseenalainen, koska jotkut historioitsijat syyttävät häntä epäluotettavien lähteiden kanssa työskentelystä. Sittemmin monet kyseenalaiset lähteet on vahvistettu luotettaviksi.
Ivo Stefanoni
Ivo Stefanoni (s. 5. kesäkuuta 1936) on italialainen entinen soutaja. Hän oli mukana voittamassa kultaa perämiehellisessä nelikossa vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa.
Stefanoni sai perämiehellisessä nelikossa lisäksi pronssia vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa. Vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa hän sijoittui joukkueineen kuudenneksi kahdeksikossa.
Romano Sgheiz
Romano Sgheiz (s. 28. kesäkuuta 1937 Colico) on italialainen entinen soutaja. Hän oli mukana voittamassa kultaa perämiehellisessä nelikossa vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja sai siinä lisäksi pronssia vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa.
Vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa Sgheiz oli mukana sijoittumassa perämiehettömässä nelikossa viidenneksi; vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa hän kilpaili jälleen perämiehellisessä nelikossa sijoittuen joukkueineen neljänneksi.
Myös Romanon veli Luciano Sgheiz on olympiaurheilija.
Alvaro Leonel Ramazzini Imeri
Alvaro Leonel Ramazzini Imeri (s. 16. heinäkuuta 1947 Guatemala, Guatemala) on guatemalalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. kesäkuuta 1971 ja nimitettiin San Marcosin hiippakunnan piispaksi 15. joulukuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Edward Idris Cassidy ja José Tomás Sánchez.
Ramazzini Imeri on toiminut alueensa alkuperäiskansojen oikeuksien turvaamiseksi, ja hänelle myönnettiin vuonna 2011 Pacem in Terris -palkinto. Hän on saanut lukuisia tappouhkauksia.
Johannes Kapp
Johannes Kapp (s. 14. toukokuuta 1929) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Fuldan hiippakuntaan 3. huhtikuuta 1954 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Melzin titulaaripiispaksi 8. heinäkuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eduard Schick, jota avustivat Paul Josef Cordes ja Heinrich Machens.
Kapp jäi eläkkeelle 13. heinäkuuta 2004.
Karlheinz Diez
Karlheinz Diez (s. 20. helmikuuta 1954) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Fuldan hiippakuntaan 10. lokakuuta 1978 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Villa Regiksen titulaaripiispaksi 13. heinäkuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Heinz Josef Algermissen, jota avustivat Johannes Kapp ja Czeslaw Kozon.
Angelo Vanzin
Angelo Vanzin (s. 8. helmikuuta 1932) on italialainen entinen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa perämiehellisessä nelikossa.
William Becklean
William Russell Becklean (s. 23. kesäkuuta 1936 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen entinen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa kahdeksikossa.
Becklean valmistui Yalen yliopistosta vuonna 1958. Hän myös paini ja nyrkkeili.
Reposaaren linnakepuisto
Reposaaren linnakepuisto on Porin Reposaaressa sijaitseva 1930-luvulla rakennettu rannikkopuolustusjärjestelmä. Linnoitus on saaren eteläosassa, Reposaaren taajaman länsipuolella. Alue on kokonaisuudessaan noin 20 hehtaarin suuruinen.
Linnakepuisto koostuu kahdesta tykkiasemasta, kahdesta ammusvarastosta, kolmesta miehistö- ja lääkintäkorsusta, tulenjohtoasemasta ja tähystystornista sekä näitä yhdistävistä juoksuhaudoista. Betonista rakennetut tykkiasemat, ammusvarastot ja tulenjohtoasema ovat alkuperäisiä. Puurakenteiset korsut sekä tähystystorni on rakennettu uudelleen 1990- ja 2000-luvuilla, samoin kuin yhdyshautojen puiset seinämät.
Linnakepuisto oli alun perin Reposaaren merisuojeluskunnan rannikkopatteri ja se rakennettiin vapaaehtoisvoimin vuonna 1935. Patterin rakentamisen rahoitti kauppaneuvos Werner Hacklin, se on tiettävästi Suomen ainoa yksityisin varoin rakennettu rannikkopatteri. Sen tarkoitus oli suojata Porin satamaa, sekä myös itse kaupunkia. Patteri oli merisuojeluskunnan hallinnassa syksyn 1939 ylimääräisiin kertausharjoituksiin saakka, jolloin Puolustusvoimat otti sen komentoonsa. Samalla patteri laajennettiin linnoitukseksi.
Talvisodan aikana seudun saaristopatterit onnistuivat pudottamaan yhden venäläisen pommikoneen Reposaaren länsipuolelle. Myös Reposaaren patteri häiritsi useita kertoja miinoitus- ja pommitustehtävissä olleita vihollisen lentokonelaivueita.
Jatkosodan aikana linnoituksessa oli aseistuksena neljä ruotsalaista 76 K 02-kenttätykkiä. Linnakkeen ulkopuolella oli kolme Canet 152/45 C-rannikkotykkiä. Lisäksi lähistöllä oli kaksi 87 K 95-kenttätykkiä ja Kallon saaressa kuusi 40 ja 75 mm:n ilmatorjuntatykkiä. Niillä ei kuitenkaan osallistuttu enää sotatoimiin.
Linnake oli puolustusvoimien hallussa aina vuoteen 1964 saakka, jolloin aseistus purettiin. Jäljelle jäi kaksi Canet-tykkiä, joilla järjestettiin harjoitusammuntoja vielä 1980-luvun loppuun asti. Molemmat tykit ovat edelleen paikoillaan museoituina. Rapistunut linnoitus kunnostettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1992 ja uudelleen 2007-2008.
Hän tuli ikkunasta
Hän tuli ikkunasta on Hannu Lemisen ohjaama elokuva olympiavuodelta 1952.
Elokuvan musiikki on Olli Hämeen ensimmäinen elokuvatyö. Elokuvasta leikattiin pitkiä jaksoja pois, jolloin hävisi muun muassa Maikki Länsiön tarjoilijan rooli.
Vahingossa Turun lentoasemalle päätynyt uusi jääkiekkovalmentaja Tom Mack ihastuu kahvilassa muotipiirtäjä Leila Linnaan. Romanssi kehittyy, ja tarinaan liittyy myös timanttien salakuljetusta. Mukana on lyhyt pätkä vanhan ajan jääkiekkoa ilman suojuksia ja valmentaja hohottamassa sormi ojossa.
Aikalaiskritiikissä vastaanotto oli etenkin juonen suhteen tyly. Helena Kara saa kuitenkin tunnustusta, ja Tauno Palon todetaan olevan elokuvan pelastus. Myöhemmin 1990-luvun televisioesityksen aikaan kriitikko kuitenkin löytää elokuvasta mielenkiintoista kulttuurihistoriallista antia ja todetaan sen puolustavan paikkaansa paikkaansa kotimaisena screwball-komediana, jossa on aistittavissa olympialaisten kuumeisen odotuksen vaikutus tunnelmaan.
Eräässä 2000-luvun kritiikissä saa huomiota Palon poikkeuksellinen rooli, rapakon takaa Suomeen saapuva jääkiekkovalmentaja, mutta todetaan kuitenkin, että elokuvassa on liiaksi aineksia, joista ei ole saatu kootuksi kunnon tulosta. Kuvaus saa kiitosta. Toinen kriitikko toteaa, että näppärän vuoropuhelun ansiosta juoni kulkee notkeasti. Oiva Salan herkullisesti esittämä homorooli on varhaisimpia suomalaisessa elokuvassa
Michael Steinbach
Michael Steinbach (s. 3. syyskuuta 1969 Überlingen, Baden-Württemberg) on saksalainen entinen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa pariaironelikossa.
Jeb Ivey
Jeb Ivey (s. 7. marraskuuta 1980) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Portlandin osavaltionyliopiston kasvatti Ivey on pelannut urallaan Saksan, Suomen ja Islannin pääsarjoissa sekä Ranskassa. Ivey pitää hallussaan virallista maailmanennätystä heitettyään 177 peräkkäisessä ottelussa onnistuneen kolmen pisteen heiton.
Tammikuussa 2012 Iveysta tuli Suomen miesten pääsarjojen kaikkien aikojen tarkin vapaaheittäjä. Saman vuoden maaliskuussa Ivey siirtyi Jukka Toijalan ohi Suomen pääsarjassa peräkkäisissä otteluissa onnistunut kolmen pisteen heitto -tilaston kärkipaikalle. 16. toukokuuta 2013 mennessä hän oli onnistunut kolmen pisteen heitossa 158 peräkkäisessä Suomessa pelatussa ottelussaan. Lisäksi Iveylla on perättäin onnistuneiden vapaaheittojen Suomen ennätys. 16. toukokuuta 2013 mennessä hän oli onnistunut 50 perättäisessä vapaaheitossa.
Heinäkuussa 2016 Ivey siirtyi 3+1-vuotisella sopimuksen Suomen I-divisioona A:ssa pelanneeseen Espoo Unitediin.
Iveylla on vaimo ja kaksi poikaa.
André Willms
André Willms (s. 18. syyskuuta 1972 Magdeburg) on entinen saksalainen soutaja. Hän voitti kultaa pariaironelikossa sekä kesäolympialaisissa 1992 Barcelonassa että kesäolympialaisissa 1996 Atlantassa. Lisäksi hän sai siinä pronssia kesäolympialaisissa 2000 Sydneyssä ja sijoittui siinä viidenneksi kesäolympialaisissa 2004 Ateenassa.
Screwballkomedia
Screwballkomedia on alkujaan yhdysvaltalainen komediaelokuvan laji, joka tuli suosituksi 1930-luvun laman aikana ja kukoisti vielä 1940-luvun alussakin. Sille ovat ominaisia nopeat nokkelat heitot, farssimaiset tilanteet, todellisuuspakoiset aiheet ja juonenkulku, jossa on flirttiä ja avioliittoa. Screwball-komedia kuvaavat usein yhteiskuntaluokkien ristiriitaa, kuten elokuvassa "Tapahtui eräänä yönä" (1934) ja "Godfrey järjestää kaiken" (1936). Myös teattereiden farssinäytelmiä sanotaan joskus screwball-komedioiksi.
Screwballkomedia syntyi tarjoamaan lohtua ja naurua 1930-luvun lamavuosina. Niiden farssimaiset tapahtumat ja nopea, nokkela dialogi kritisoivat usein rikkaita ihmisiä, suurteollisuutta, liike-elämää, pikkukaupunkien ahdasmielisyyttä, vallanpitäjiä ja muita pyhinä pidettyjä instituutioita, usein myös avioliittoa. Naiset näyttäytyvät screwballkomedioissa usein älykkäinä, itsenäisinä ja tasa-arvoisina ja kykenevät aivan yhtä piikittelevään sanailuun kuin miehetkin. Juonenkäänteisiin kuuluivat miesten ja naisten vastakkainasettelun ohella mitä erikoisimmat tapahtumat, kuten kidnappaus, muistinmenetys tai elokuvan "Hätä ei lue lakia" karannut leopardi.
Screwballkomedioita tehtiin Hollywoodissa 1930-luvun alusta 1940-luvun puoleenväliin yhteensä yli 200. Niiden naispäärooleja näyttelivät usein muun muassa Rosalind Russell, Carole Lombard, Jean Arthur, Claudette Colbert, Myrna Loy ja Irene Dunne. Miespääosien suosikkeja olivat Cary Grant, Joel McCrea, Melvyn Douglas, Fred MacMurray ja William Powell. Toinen toistaan oudompia sivuhahmoja näyttelivät usein Alice Brady, Charlie Ruggles, Eugene Pallette, Eve Arden, Mischa Auer, Una Merkel, Robert Benchley, William Demerest, Franklin Pangborn, Billie Burke ja Luis Alberni. Monet heistä leimautuivat screwball-”maailman” oudoiksi tyypeiksi niin, että heidän oli vaikea saada muunlaisia rooleja.
Arvostetuimpiin screwballkomedioiden ohjaajiin kuului 1940-luvun alkupuolella Preston Sturges, joka myös käsikirjoitti itse elokuvansa. Muita screwballkomedioiden ohjaajia olivat Frank Capra, Howard Hawks, Gregory LaCava, Mitchell Leisen, Ernst Lubitsch ja Lewis Milestone.
Suomalaisesta screwballkomediasta esimerkki on "Hän tuli ikkunasta".
Agía Pelagía
Agía Pelagía () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 419 (vuonna 2011).
Agía Pelagía on osa Potamóksen kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kytheran koillisrannikolla. Kylästä on matkaa saaren pääkaupunkiin Chóraan 20 kilometriä.
Agía Pelagía oli kalastajakylä 1950-luvulle saakka. Se alkoi kasvaa 1980-luvulla, ja nykyisin kylä keskittyy erityisesti matkailuun. Kylä on nykyisin saaren suurin matkailukeskittymä. Agía Pelagíassa on satama, useita ravintoloita, kauppoja ja hotelleja. Kylän läheisyydessä on useita rantoja, kuten Fyrí Ámmos ja Loréntso. Hieman ennen Agía Pelagíaa, Potamóksen suunnasta saavuttaessa, on juomakelpoinen lähde. Legendan mukaan lähteestä juonut tulee menemään naimisiin Kytheralla. Myös Ágia Sofían tippukiviluola sijaitsee lähellä.
Xue Haifeng
Xue Haifeng (; s. 13. tammikuuta 1980) on kiinalainen jousiampuja. Hän kilpaili yksilökilpailussa sekä vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa että vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä. Jälkimmäisellä kerralla hän osallistui myös joukkuekilpailuun ja oli siinä mukana saamassa pronssia.
Kristina Poplavskaja
Kristina Poplavskaja (-Bagvilienė; s. 24. heinäkuuta 1971 Vilna) on liettualainen entinen soutaja. Hän sai pronssia pariairokaksikossa vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä. Hän oli aiemmin kilpaillut kesäolympialaisissa 1992 Barcelonassa ja sijoittunut yksikössä yhdenneksitoista.
Sarah Siegelaar
Sarah Elaine Siegelaar (s. 4. lokakuuta 1981 Heemstede) on alankomaalainen soutaja. Hän oli mukana saamassa kahdeksikossa pronssia vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa ja sitten hopeaa vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä. Hän on Olivier Siegelaarin sisko.
Olivier Siegelaar
Olivier Siegelaar (s. 24. lokakuuta 1986 Haarlem) on alankomaalainen soutaja. Hän on Sarah Siegelaarin veli.
Siegelaar kuului kahdeksikon olympiapronssia saavuttaneeseen Alankomaiden joukkueeseen Rio de Janeirossa 2016. Hän oli samassa veneluokassa neljäs vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja viides Lontoossa 2012. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut kahdeksikossa pronssia 2009 ja 2015, ollut neljäs 2010 ja kuudes 2011 sekä sijoittunut perämiehettömässä nelosessa neljänneksi 2014. Junioreiden MM-kilpailuissa hän sai pariaironelosessa pronssia 2004.
John Guidetti
John Alberto Fernando Andre Luigi Olof Guidetti (s. 15. huhtikuuta 1992 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Celta Vigoa ja on pelipaikaltaan on hyökkääjä.
Guidetti aloitti jalkapalloilu-uransa Brommapojkarnan junioriakatemiasta, josta hän siirtyi myöhemmin perheensä muuton myötä kenialaiseen Ligi Ndogoon. Huhtikuussa 2008 hän teki juniorisopimuksen englantilaisen Manchester Cityn kanssa, joka oli pituudeltaan kolmivuotinen.
Kesällä 2010 Manchester Cityn päävalmentaja Roberto Mancini halusi nähdä Guidettin pelaavan seuran edustusjoukkueessa, minkä ansiosta hän matkasi joukkueen mukana Yhdysvaltoihin harjoitusleirille. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa harjoituskaudella portugalilaista Sporting Lissabonia vastaan. Kaksi kuukautta myöhemmin 22. syyskuuta 2010 hän teki virallisen ensiesiintymisensä englantilaisseurassa liigacupin ottelussa West Bromwich Albionia vastaan.
25. marraskuuta 2010 Guidetti teki kuukauden lainasopimuksen Burnleyn kanssa, jonka jälkeen sitä oli mahdollisuus jatkaa. Ensimmäistä kertaa avauskokoonpanossa hän oli 26. joulukuuta 2010 ottelussa Barnsleytä vastaan, jossa syntyi myös hänen ensimmäinen ja ainoa maalinsa joukkueessa.
Kesän 2011 siirtoikkunan viimeisenä päivänä hän siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella alankomaalaiseen Feyenoordiin.
Albertus Wielsma
Albertus Wielsma (19. joulukuuta 1883 Amsterdam – 26. maaliskuuta 1968 Amsterdam) oli alankomaalainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja oli siellä mukana saamassa pronssia perämiehettömässä nelikossa.
Miikka Sopanen
Miikka Sopanen (s. 25. lokakuuta 1973) on suomalainen koripallovalmentaja.
Sopanen toimi Pyrbasketin apuvalmentajana vuosina 1999–2002 Jarmo Laitisen alaisuudessa, kunnes siirtyi joukkueen päävalmentajaksi kauden 2002–2003 ajaksi. Kyseisenä kautena Pyrbasket oli 12:s 14 joukkueen sarjassa.
Pyrbasketin jälkeen Sopanen valmensi I-divisioonassa Korikobria ja BC Jyväskylää. Kaudeksi 2008–2009 Sopanen siirtyi takaisin pääsarjatasolle KTP:n päävalmentajaksi, mistä tehtävästä hänet vapautettiin maaliskuussa.
Kaudella 2009–2010 Sopanen toimi Lappeenrannan Catzin päävalmentajana ja voitti joukkueineen naisten Suomen mestaruuden. Lisäksi hänet valittiin samalla kaudella naisten SM-sarjan vuoden valmentajaksi. Sopanen ei jatkanut seuraavalla kaudella Catzin päävalmentajana.
Sopanen piti valmentajantehtävistä kaksi välivuotta, kunnes hän teki Kaudeksi 2012–2013 1+2-vuotisen päävalmentajasopimuksen Korisliigaan nousseen FoKoPo:n kanssa. Lisäksi hän toimi neuvonantajana seuralle muun muassa sen juniorityössä. Sopanen on myös valmentanut usean vuoden ajan Suomen nuorisomaajoukkueita.
Sopanen siirtyi yhden FoKoPo-kauden jälkeen Tampereen Pyrinnön organisaatioon. Hän toimi seuran koripallojaoston valmennuspäällikkönä, kaudella 2014–2015 Pyrintö II:n päävalmentajana ja seuraavalla kaudella joukkueen apuvalmentajana. Sopanen sai myös SM-hopeamitalin keväällä 2016 Pyrinnön miesten edustusjoukkueen saavutuksen myötä.
Toukokuussa 2016 Sopanen siirtyi Naisten Korisliigan edelliskauden hopeajoukkue Hyvinkään Pontevan päävalmentajaksi 1+2-vuotisella sopimuksella.
Bernardus Croon
Bernardus Hermanus Croon (11. toukokuuta 1886 Amsterdam – 30. tammikuuta 1960 Amsterdam) oli alankomaalainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja oli siellä mukana saamassa pronssia perämiehettömässä nelikossa.
Johannes I
Johannes I on ainakin seuraavien hallitsijoiden ja kirkonmiesten nimi:
Pidemmälle viety
Pidemmälle viety on Vieläki Lepposaa -rap-yhtyeen ja rap-artisti Haamun 4. huhtikuuta 2012 julkaistu yhteisalbumi. Se julkaistiin Joku Roti Recordsin kautta. Albumin kappaleesta "Selviytymisoppia" julkaistiin musiikkivideo toukokuussa 2011.
Bonnie Dunbar
Bonnie Jeanne Dunbar (s. 3. maaliskuuta 1949) on yhdysvaltalainen insinööri ja entinen NASAn astronautti. Hän on viiden avaruussukkulalennon veteraani.Dunbarin materiaalitieteen ja fysiologian väistöskirja käsitteli simuloidun avaruuslennon vaikutuksia luuston vahvuuteen ja murtumakestävyyteen.
Dunbar työskenteli Rockwell Internationalilla Kaliforniassa avaruussukkulan lämpöeristyksen parissa. Dunbarilla on yksityislentäjän lupakirja. Dunbar oli naimisissa astronauttikollega Ronald Segan kanssa. Heillä ei ole lapsia.
Dunbar työskenteli hyötykuormavirkailijana/lennonjohtajana Johnsonin avaruuskeskuksessa vuonna 1978. Hän työskenteli lennonjohtajana Skylabin tuhoutuessa ilmakehässä 1979 minkä jälkeen hän työskenteli avaruussukkulan hyötykuormien integroinnin parissa.
Dunbarista tuli NASAn astronautti elokuussa 1981. Helmikuussa 1994 hän harjoitteli Tähtikaupungissa, Venäjällä 13 kuukautta venäläisen avaruusasema Mirin kolmikuukautisen lennon varamiehistössä. Maaliskuussa 1995 hän sai Kosmonauttien koulutuskeskus Juri Gagarinissa pätevyyden pitkäkestoisten Mir-miehistöjen lennolle.
Viiden avaruussukkulalennon veteraanina Dunbar on viettänyt yli 1 208 tuntia (50 päivää) avaruudessa. Dunbar toimi tehtäväspesialistina avaruussukkulalennoilla STS-61-A "Challenger" (Spacelab-missio) 30.10.–6.11.1985, STS-32 "Columbia" 9.–20.1.1990 ja STS-71 "Atlantis" 27.6.–7.7.1995 (ensimmäinen avaruussukkulan telakointi Miriin ja miehistöjen vaihto), ja toimi hyötykuormasta vastaavana sukkulalennoilla STS-50 "Columbia" 25.6.–9.7.1992 ja STS-89 "Endeavour" 22.–31.1.1998.
Lähdettyään NASAsta syyskuussa 2005 Dunbar työskenteli yksityisen seattlelaisen avaruus- ja ilmailumuseon "Museum of Flight"in johdossa huhtikuuhun 2010.
Tampereen Sähkölaitos
Tampereen Sähkölaitos Oy on Tampereen kaupungissa toimiva ja kaupungin omistama energiayhtiö. Tampereen Sähkölaitos tuottaa ja myy sähköä, kaukolämpöä ja kaukojäähdytystä yksityis- ja yritysasiakkaille pääasiassa Pirkanmaalla. Sen pääkonttori sijaitsee Ratinan kaupunginosassa Tampereen keskustan tuntumassa.
Pääosa sähköstä ja kaukolämmöstä tuotetaan Naistenlahden ja Lielahden voimalaitoksilla yhteistuotantona, mutta yhä suurempi osa kaukolämmöstä tuotetaan erillistuotantona ympäri kaupunkia sijoittuvissa lämpölaitoksissa. Keväällä 2013 Tampereen Sarankulmassa otettiin käyttöön pellettilaitos, joka oli valmistuessaan Suomen suurin . Vuonna 2017 otettiin käyttöön Kaupinojan kaukojäähdytyslaitos, jossa tuotetaan jäähdytystä Näsijärven syvänteiden kylmyyden avulla. Laitos on Suomen ja Euroopan suurin järvijäähdytyslaitos. Kaukojäähdytyksen liiketoiminta aloitettiin jo 2015, mutta aluksi jäähdytys tuotettiin siirrettävillä konteilla. Kesällä 2018 rakennettiin Tarasteelle aurinkopuisto, josta voi vuokrata oman nimikkopaneelin.
Tampereen sähkölaitos -konserniin kuuluu emoyhtiö Tampereen Sähkölaitos Oy:n lisäksi Tampereen Sähköverkko Oy, Tampereen Vera Oy sekä Tammervoima Oy, jonka toinen omistaja on Pirkanmaan Jätehuolto.
Torstaina, marraskuun 15. päivän iltana 1888 Tampereen kaupungin oma sähkölaitos ensi kertaa valaisi kaupunkia. Tällöin myös maan ensimmäinen kunnallinen sähkölaitos aloitti toimintansa. Se toimi vuosina 1888-2008 Tampereen kaupungin omistamana energialiikelaitoksena.
1.1.2009 Tampereen Sähkölaitos yhtiöitettiin.
"Naistenlahti 1"
"Naistenlahti 2"
"Lielahden voimalaitos"
"Tarastenjärven jätteenpolttolaitos"
"Tammerkosken keskiputouksen vesivoimalaitos" 
"Tampellan vesivoimalaitos" 
"Finlaysonin vesivoimalaitos" 
Voimalaitosten lisäksi Tampereen Sähkölaitoksella on noin 10 lämpölaitosta, joissa tuotetaan kaukolämpöä.
Aladdin (musikaali)
Aladdin on Disneyn samannimiseen animaatioelokuvaan pohjautuva musikaali, joka sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa Seattlen 5th Avenue Theatressa heinäkuussa 2011. Musikaalia alettiin esittämään myös Broadwaylla New Amsterdam Theatressa maaliskuussa 2014. Musikaali sai viisi Tony-ehdokkuutta.
Teoksen musiikista vastaa Alan Menken ja sanoituksista Howard Ashman, Tim Rice ja Chad Bequelin. Tarina seuraa taikulampun löytävän köyhän nuoren miehen Aladdinin elämää.
Suomessa musikaali sai ensi-iltansa Polar Illusionsin tuottamana kaksikielisenä versiona Aleksanterin teatterissa syksyllä 2012, missä sitä esitettiin noin kahden kuukauden ajan, elokuusta lokakuuhun. Teoksen käsikirjoitus oli eri kuin Broadway-versiossa. Musikaalin pääosissa nähtiin Jon-Jon Geitel sekä Anna Victoria Eriksson ja sen ohjasi Samuel Harjanne.
DNA-sekvensseri
DNA-sekvensseri on tieteellinen tutkimuslaite, jota käytetään . Kun laitteeseen sijoitetaan tutkittavaa DNA:ta sekvensseri selvittää siitä adeniinin, guaniinin, sytosiinin ja tymiinin järjestyksen. Laite tuottaa DNA:n emäsjärjestyksestä tekstiraportin.
DNA-molekyyli on ollut tunnettu aines ihmisen soluissa jo 1800-luvun lopulla. Ensimmäisen nukleiinihapon eristi Friedrich Miescher (1844-1895). Vuonna 1927 geneetikot esittivät teorian, että perimää ohjaa solun tumassa oleva toimiva kemiallinen mekanismi. Vuonna 1953 James Watson (s. 1928), Francis Crick (1916-2004) ja Rosalind Franklin (1920-1958) ratkaisivat DNA:n kaksoiskierrerakenteen. Genomin perusrakenteen tunteminen oli ensimmäinen askel geneettisen koodin avaamisessa. Aikaisemmat menetelmät DNA:n emäsjärjestyksen avaamiseksi olivat työläitä ja vaativat myrkyllisten kemikaalien sekä radioaktiivisten materiaalien käyttöä. Vuonna 1986 Leroy Hood (s. 1938) kehitti ensimmäisen sekvensointikoneen. Tämä puoliautomaattinen kone käytti nukleoidiemästen tunnistuksessa neljää fluoresoivaa väriainetta. Prototyyppi lisensoitiin Applied Biosystemsille, joka vuonna 1987 esitteli ensimmäisen automaattisen DNA-sekvensserin, mallimerkiltään ABI 370A. Se hyödyntää Sangerin sekvensointimenetelmää. Tätä tekniikkaa hyödynsivät ensimmäisen sukupolven sekvensserit. Uuden menetelmän avulla ihmisen perimän selvitysprojekti nopeutui ja uusien sekvensserimallien avulla DNA:n sekvensointi on nopeutunut edelleen. Kun koko ihmisen perimän selvittäminen maksoi vuonna 2003 noin 3 miljardia dollaria, niin vuoteen 2014 mennessä hinnan odotetaan laskevan 1000 dollariin.
Kosti Rasinperä
Kosti Rasinperä (s. 18. heinäkuuta 1931) on suomalainen kanslianeuvos ja urheiluvaikuttaja. Hän toimi Suomen olympiakomitean pääsihteerinä vuosina 1977–1996. Lisäksi Rasinperä on toiminut useissa luottamustehtävissä, muun muassa Kuortaneen urheiluopiston johtokunnan puheenjohtajana.
Nykyään Porissa asuva Rasinperä oli omalla urheilu-urallaan maaottelutason pikajuoksija, edustaen kasvattajaseuraansa Kuortaneen Kuntoa sekä Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän voitti 100 metrin SM-pronssia Kalevan kisoissa 1956.
Luettelo italialaisista koiraroduista
Italialaisista koiraroduista Suomessa suosituin on lagotto romagnolo, ja muita koiraihmisten keskuudessa suhteellisen tunnettuja bolognese, italianvinttikoira, maremmano-abruzzese, cane corso, napolinmastiffi ja volpino italiano. Italiassa suosituin kotimainen rotu on puolestaan Suomessa toistaiseksi täysin tuntematon maremmanajokoira. Kaiken kaikkiaan italialaiset rodut eivät kuitenkaan ole saavuttaneet suomalaisittain eivätkä kansainvälisesti läheskään samanlaista suosiota kuin esimerkiksi saksalaiset tai brittiläiset rodut keskimäärin. Italian kennelliitto Ente Nazionale della Cinofilia Italiana on hyväksynyt myös kolme sellaista rotua joilla ei ole vielä FCI-tunnustusta.
"Mezzo" tarkoittaa roturisteytystä, joka on tehty kahden italialaisen rodun kesken. Risteytyksen toinen osapuoli on lähes poikkeuksetta cane corso.Italiassa tällä hetkellä suosituimmat tai muodissa olevat kotimaiset rodut:
Kahden miehen helvetti
Kahden miehen helvetti ("Hell in the Pacific") on John Boormanin ohjaama elokuva vuodelta 1968. Se kuvaa toisen maailmansodan aikaisia tapahtumia, sodan mielettömyyttä, tapahtumapaikkanaan nimeämätön Tyynenmeren saari.
Elokuva rinnastetaan Robert Aldrichin maineikkaaseen "Likaiseen tusinaan" mutta on jäänyt vaille samanlaista huomiota, kriitikon arvion vuoksi siksi, että se on ”huomattavasti epähollywoodmaisempi”.
Elokuvassa esiintyy vain kaksi henkilöä. He puhuvat eri kieltä eivätkä pysty siten kommunikoimaan puheen tasolla. Ohjaaja on ulkoisten ainesten vähyydestä huolimatta silti elokuvallisin keinoin onnistunut kertomaan tarinan, sodankäynnin mielettömyyden kuvauksen.
Henkilöt haaksirikkoutuvat autiolle saarelle yhtä aikaa. Aseettomat miehet tajuavat vihollisuuksista huolimatta, että päästäkseen pois heidän on tehtävä yhteistyötä, ja vähitellen univormujen repaleistuessa he muuttuvat sotilaista ihmisiksi. Paluu sotilaaksi tapahtuu uusien univormujen myötä. Kriitikko antaa ansion elokuvan voiman syntymisestä kahdelle näyttelijälegendalle. Elokuvan on sanottu toimivan parhaiten, kun siinä ei ole tekstitystä eikä katsoja ymmärrä kieltä.
Elokuva on kuvattu Tyynenmeren Palaun saarella lähellä Filippiinejä. Molemmat näyttelijät palvelivat toisessa maailmansodassa, Marvin Yhdysvaltain merijalkaväessä Tyynellämerellä, missä hän haavoittui. Hän sai ansioistaan Purple Heart -mitalin. Mifune palveli Japanin ilmavoimissa.
Elokuvan loppua muutettiin alkuperäisestä versiosta, kun se julkaistiin DVD:nä. Teatteriversion loppua on pidetty epäonnistuneena, siinä molemmat miehet saavat surmansa räjähdyksessä. Suomessa esimerkiksi TV2:ssa maaliskuussa 2012 nähtävässä versiossa on tarinan kannalta onnistuneempi loppuratkaisu.
HMS B.11
HMS B.11 oli Britannian Kuninkaallisen laivaston B-luokan sukellusvene. Alus laskettiin vesille 24. helmikuuta 1906 Vickersin telakalla Barrow'ssa ja se valmistui 11. heinäkuuta.
Alus tilattiin Vickers, Sons & Maximilta Barrow-in-Furnessista osana vuosien 1904-1905 laivasto-ohjelmaa. Se laskettiin vesille 24. helmikuuta 1906 ja alus valmistui puoli vuotta myöhemmin 11. heinäkuuta.
"HMS B.11" viipyi vuoteen 1912 saakka Britteinsaarilla lähinnä rannikonvalvontatehtävissä, minkä jälkeen se siirrettiin "HMS B.9" ja "HMS B.10" kanssa Maltalle. Se tehtävänä oli partioida Dardanellien alueella ja se upotti joulukuussa 1914 Turkin laivaston taistelulaivan "Mesudiyen". Italian liityttyä 1915 sotaan alus siirtyi Venetsiaan, jonka edustalla se partioi. Sodan lopulla alus muutettiin vartioveneeksi. Se myytiin 1919 romutettavaksi.
Riot grrrl
Riot grrrl on underground-feministinen punk rock -liike, joka sai alkunsa Yhdysvalloissa 1990-luvulla. Se on usein liitetty kolmannen aallon feminismiin. Ryhmän käsittelemiä teemoja ovat muun muassa raiskaus, perheväkivalta, seksuaalisuus, rasismi, sekä yhteiskunnan patriarkaaliset ja naista alistavat rakenteet.
Tunnetuimpia suuntauksen yhtyeitä ovat Bikini Kill, Jack Off Jill (myöhempi Scarling), Bratmobile, Adickdid, Bangs, The Butchies, Calamity Jane, Emily's Sassy Lime, Excuse 17, Fifth Column, The Frumpies, Heavens to Betsy, Huggy Bear, Sleater-Kinney sekä myös queercore-yhtye Team Dresch.
Riot grrrl on paitsi indie-tyylisuunta myös alakulttuuri, omaehtoista toimintaa, fanzine-julkaisutoimintaa, taidetta, poliittista ja muuta aktivismia sekä naismuusikoiden tukiverkosto.
C-luokka (sukellusvene, Britannia)
C-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut sukellusveneluokka, johon kuului 38 Vickersin 1905–1910 valmistamaa alusta. Aluksista menetettiin kymmenen ja loput romutettiin sodan päätyttyä.
Alus luokka tilattiin neljässä osassa. Kaksi ensimmäistä tilausta vuosien 1905-1906 (C.1-C.11) ja 1906-1907 (C.12-C.18) laivasto-ohjelmissa on niin kutsuttu Group I ja loput vuosien 1907-1908 (C.19-C.30) ja 1908-1909 (C.31-C.38) laivasto-ohjelmissa tilatut veneet muodostivat Group II:n.
HMS Violet (1897)
HMS Violet oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Violet-luokan torpedovenehävittäjä.
Alus tilattiin William Doxford and Sonsilta Sunderlandista. Sen köli laskettiin 13. heinäkuuta 1896 ja alus laskettiin vesille 3. toukokuuta 1897. Alus valmistui kesäkuussa 1898, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 54117 puntaa.
"HMS Violet" palveli Britteinsaarilla ja se myytiin 7. kesäkuuta 1920 romutettavaksi J. Houstonille Montroseen.
HMS Sylvia (1897)
HMS Sylvia oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Violet-luokan torpedovenehävittäjä.
Alus tilattiin William Doxford and Sonsilta Sunderlandista. Sen köli laskettiin 13. heinäkuuta 1896 ja alus laskettiin vesille 3. heinäkuuta 1897. Alus valmistui tammikuussa 1899, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 55778 puntaa.
"HMS Sylvia" palveli Britteinsaarilla ja se myytiin 23. heinäkuuta 1919 romutettavaksi Wardille New Hollandiin.
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut 1996
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1996 Kuopiossa 17.–18. helmikuuta. Moniottelukilpailut käytiin Tampereella 3.–4. helmikuuta.
Moukarinheiton talvimestaruuskilpailut pidettiin Porissa 24. helmikuuta ja kiekonheiton sekä keihäänheiton talvimestaruuksista kilpailtiin Kajaanissa 3. maaliskuuta.
Vuohinen
Vuohinen on hevosen, muiden suurten eläinten ja joskus koirien jalan metakarpofalangiaali- (MCPJ) ja metatarsofalangiaalinivel (MTPJ). Sen muodostavat kolmannet metakarpaali- (etujalka) tai metatarsaaliluut (takajalka). Parilliset proksimaaliset sesamoidiluut niveltyvät kolmansien metakarpaali/-tarsaaliluiden kämmen- tai jalkapöytäluiden distaalipinnalle ja kiinnittyvät jäykästi proksimaalisen sormi-/varvasluun reunaan.
Vuohinen on sarananivel ("ginglymus"), joka taipuu eteen- ja taaksepäin muttei kierry, adduktoidu tai abduktoidu.
Vuohista kutsutaan joskus "nilkaksi", mutta tämä nimitys on virheellinen, koska vuohisnivel vastaa ihmisen rystystä tai jalan päkiää.
Vuohiskarvoilla tarkoitetaan hevosen vuohisessa ja jalan alaosassa kasvavaa muuta karvapeitettä pidempää karvaa.
Mukul Roy
Mukul Roy (; s. 17. huhtikuuta 1954 Kanchrapara, Länsi-Bengali) on intialainen poliitikko ja parlamentin ylähuoneen, Rajya Sabhan jäsen, joka edustaa Länsi-Bengalia. Roy on puolueensa All India Trinamool Congressin pääsihteeri. Roy toimi Manmohan Singhin hallituksessa merenkulkuministerinä keväästä 2009 maaliskuuhun 2012. Kun rautatieministeri Mamata Banerjee erosi virastaan siirtyäkseen Länsi-Bengalin pääministeriksi, Roy hoiti vuoden 2011 toukokuusta heinäkuuhun myös rautatieministerin virkaa. Rautatieministeriksi valittiin tämän jälkeen saman puolueen poliitikko Dinesh Trivedi, joka erosi tehtävästään maaliskuussa 2012. Trivedi joutui eroamaan matkustajalippujen hintojen korotuksen sisältäneen rautatiebudjetin julkaisemisen jälkeen. Trivedin edustaman puolueen puheenjohtaja, Mamata Banerjee, vastusti korotusta. Trivedi erosi 18. maaliskuuta ja Roy vannoi valan kaksi päivää myöhemmin.
Carl-Gustaf Ehrnrooth (sijoittaja)
Carl-Gustaf Casimir Ehrnrooth (s. 5. elokuuta 1969) on suomalainen sijoittaja. Hänet valittiin syyskuussa 2008 Solomon R. Guggenheimin säätiön hallitukseen. Ehrnrooth on Nykytaiteen museo Kiasman Tukisäätiön perustaja ja säätiön hallituksen varapuheenjohtaja. Hän on Ekoport Oy:n hallituksen puheenjohtaja.
Carl-Gustaf Ehrnrooth osakkaana sukunsa omistamissa sijoitusyhtiöissä, jotka omistavat muun muassa konsultti- ja insinööritoimisto Pöyryä, Fennogens Investments S.A.:ta, ja tekstiili- ja vaatetusalan yhtiötä Marimekkoa. Hän on myös Confido Capitalin hallituksen jäsen, sekä oli aikaisemmin Amanda Capital Private Equity Fund and Mandatum pankin johtokuntien jäsen.
Ehrnrooth opiskeli taloustiedettä Svenska handelshögskolanissa, sekä liikehallintoa, tietotekniikkaa ja ympäristölainsäädäntöä Helsingin yliopistossa.
Ehrnrooth on toiminut myös läheisessä yhteistyössä Villa Mairean ja Maire Gullichsenin säätiöiden kanssa, joiden johtokunnissa hänen vaimonsa Maire Gullichsen-Ehrnrooth on; molemmat valvovat tärkeitä kansainvälisiä taidekokoelmia. Ehrnrooth on kerännyt suomalaista ja pohjoismaista 1900-luvun taidetta kahdenkymmenen vuoden ajan. Hänen oma taidekokoelmansa koostuu yli 500 teoksesta, pääasiassa suomalaisesta, ruotsalaisesta, norjalaisesta, tanskalaisesta ja islantilaisesta taiteesta, johon hän on alkanut lisätä eurooppalaista ja yhdysvaltalaista nykytaidetta. Osa Ehrnroothin suomalaisista teoksista oli esillä Pro Artibus taidemuseossa Tammisaaressa syyskuussa 2008.
Ehrnrooth asuu perheineen Helsingissä ja Etelä-Ranskassa.
Tyvikalvo
Tyvikalvo on soluväliaineen erikoismuoto, joka esiintyy epiteelisolujen ja sidekudoksen rajalla, lisäksi se ympäröi lihas- ja rasvasoluja sekä ääreishermojen tukisoluja.
Tyvikalvo tarjoaa epiteelisoluille kiinnittymispinnan, johon ne sitoutuvat proteiineilla. Sen toinen puoli toimii puolestaan sidekudoksen rajapintana. Verisuonet ulottuvat tyvikalvoon, mutteivät sen läpi epiteeliin. Ravintoaineet diffundoituvat tyvikalvon läpi epiteelille. Munuaisissa tyvikalvolla on erittäin tärkeä tehtävä suodattimena. Tyvikalvolle tyypillisiä molekyylejä ovat tyypin IV kollageeni (muodostaa säikeiden sijaan kolmiulotteisen verkoston), laminiini, heparaanisulfaattiproteoglykaani ja entaktiini.
Submediantti
Submediantti eli alamediantti tarkoittaa sävelasteikossa VI asteen säveltä, eli alenevassa skaalassa toonikan ja dominantin puoliväliin sijoittuvaa säveltä. Subdominanttia vastaa duurissa solmisaatiotavu "la" ja mollissa "fa".
Omakuva (Elin Danielson-Gambogin maalaus)
Omakuva on Elin Danielson-Gambogin (1861-1919) öljymaalaus vuodelta 1900. Maalaus on Ateneumin taidemuseon hallussa. "Omakuva" on kooltaan 96 × 65,5 cm ja se oli syntyessään suurimpia omakuvia mitä siihen mennessä Suomen maalaustaiteen historiassa tunnettiin. Maalauksen omistaa nykyään Ateneumin taidemuseo. Se talletettiin vuonna 1903 Antellin kokoelmiin.
"Omakuva" kuvaa mustapukuista taiteilijaa ateljeessaan väripaletti ja sivellin käsissään. Taiteilija istuu maalauksessa huoneessa, jonka ruutuikkunoiden alaosassa on harso. Tuo harso pehmentää ikkunoista tulevaa valoa ja luo kuin "pyhän" sädekehän taiteilijan pään ympärille. Taiteilija on maalauksessa elinvoimaisen näköinen istuessaan suoraryhtisenä punaisine poskineen hiukset löysästi nutturalla.
"Omakuva" on kaudelta, jolloin Danielson-Gambogin maalauksia huomattiin myös Italiassa. Italian kuningas Umberto III esimerkiksi oli ostanut hänen maalauksensa Kesä Firenzen näyttelystä vuonna 1899. Danielson-Gambogi oli osallistunut samana vuonna myös Venetsian biennaaliin.
"Omakuva"-maalaus sai myös tunnustusta. Danielson-Gambogi sai sillä hopeamitallin Firenzessä vuonna 1900.
Italiaan Elin Danielson-Gambogi oli asettunut vuonna 1898. Hän meni naimisiin toskanalaisen taiteilija Raffaello Gambogin kanssa. Tätä ennen Danielson-Gambogi oli asunut muun muassa Pariisissa, Bretagnessa ja Ahvenanmaan Önningebyssä.
Leena Ahtola-Moorhause: Elin Danielson-Gambogi: Omakuva. Teoksessa Ateneum-Opas. Toim. Timo Huusko,2007, s.68.
Johtosävel
Johtosävel on musiikkitermi, jolla tarkoitetaan tavallisesti duuri- tai mollisävelasteikon VII asteen säveltä
, joka on puolisävelaskelen toonikan alapuolella. Johtosäveltä vastaa duuriasteikolla solmisaatiotavu ti (si) ja molliasteikolla "so". Esimerkiksi C-duurin johtosävel on nuotti H, a-mollissa (harmonisessa tai melodisessa) nuotti Gis.
Luonnollisen molliasteikon seitsemättä säveltä eli alennettua 7. astetta (esim. a-mollissa nuotti G), joka on kokosävelaskelen toonikaa alempana, nimitetään tavallisesti subtoonikaksi.
Martino
Martino on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kokemäenjoen luodot
Kokemäenjoen luodot eli Porin luodot ovat Kokemäenjoen suuhaarojen eli juopien väliin jääviä suistosaaria Porissa, heti Porin keskustan pohjoispuolella. Suurimpia luotoja ovat Hevosluoto, Kvistiluoto ja Hanhiluoto sekä sen kanssa yhteen kasvaneet Raatimiehenluoto ja Kirjurinluoto. Pienempiä luotoja ovat Liljanluoto, Pajukarit ja Polsanluoto. Mantereeseen maankohoamisen myötä yhtyneisiin luotoihin kuuluu lisäksi muiden muassa Pormestarinluoto. Luodot ovat osa Porin kansallista kaupunkipuistoa ja ne muodostavat myös yhden Museoviraston määrittelemistä Valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Luodot toimivat merkittävänä vapaa-ajan ja virkistysalueena heti kaupungin keskustan ja vanhojen teollisuusalueiden välittömässä läheisyydessä. Kulttuurihistoriallisesti arvokkaita kohteita alueella ovat Kirjurinluoto, joka on tunnettu etenkin Pori Jazz -tapahtumastaan sekä Huvilajuovan 1900-luvun alun vuosikymmeninä muodostunut huvila-alue. Kirjurinluoto on vanha kaupunki- ja kansanpuisto, joka syntyhistorialtaan muistuttaa Kuopion Väinölänniemeä, Oulun Hupisaaria tai Helsingin vanhoja kansanpuistoja. Nykyään alueella on lisäksi kaupunginpuutarha, kahviloita, kesäteatteri, uimaranta, leikkikenttiä, pienoisgolfrata sekä esiintymislava ja konserttiareena. Myös siirtolapuutarha-alue Hevosluodon eteläkärjessä on merkittävä.
Vakituista asuinrakentamista ei itsenäisinä saarina olevilla luodoilla toistaiseksi ole, mutta Porin kaupunki on hakemassa vuoden 2017 asuntomessuja. Hevosluotoon on tarkoitus rakentaa omakoti- ja vapaa-ajanasuntoja sekä siirtolapuutarha. Lisäksi joen ylitse tulee uusi silta.
Paitsi kulttuurihistoriallisesti luodot ovat arvokkaita myös luonnoltaan ja maisemiltaan. Ne ovat osa koko Suomen edustavinta suistomuodostumaa ja arvokas myös lintuvetenä. Näillä on merkitystä sekä ekologisena käytävänä että viljelymaisemana.
Luodoiksi nimitettyjä saaria on Kokemäenjoessa myös Porin luodoista sisämaahan päin, muun muassa Ulvilassa Kirkkojuovan mantereesta erottama Saarenluoto sekä Kokemäellä muun muassa Vitikkalanluoto ja Kiettareenluoto. Uusia suistosaaria, kuten Täiluoto ja Tukkiluoto on myös muodostunut ja muodostuu koko ajan joen nykyisessä suistossa Porin luotojen pohjoispuolella.
Lasse Nousiainen
Lasse Nousiainen on suomalainen kirjailija, jonka esikoisteos Konttaava koomikko julkaistiin tammikuussa 2017. Nousiainen on myös toimittaja, käsikirjoittaja ja komediantekijä. Parhaiten hänet tunnetaan Yleisradion Radio Millennium -ohjelmasta. Nousiainen on toiminut mm. näyttelijänä ja käsikirjoittajana Radio Millenniumin suosituissa musiikkivideoparodioissa sekä Ylen nenäpäivätiimissä. Hän on tehnyt myös YleX:lle Keskusradio- ja Luontoradio-ohjelmia yhdessä Tero Saleniuksen kanssa. Tällä hetkellä Nousiainen työskentelee Yle Kulttuurissa.
Myrsky Näsijärvellä
Myrsky Näsijärvellä on Werner Holmbergin kuolinvuonnaan 1860 maalaama teos, kooltaan 36×50 cm. Tätä öljyvärein kankaalle maalattua teosta pidetään yhtenä Holmbergin päätöistä ajalta, jolloin pyrittiin realismiin 1800-luvun alkupuolen romanttisen kauden jälkeen.
Maalaus kuvaa äkillistä sadekuuroa Näsijärvellä. Tummat pilvet lähestyvät rantaa, jossa näkyy vene ja tuulen piiskaama koivu. Musta järvenselkä ja pilvet luovat kuvaa rajuilman saapumisesta.
Ulkoilmamaalaus oli tulollaan, ja näihin aikoihin oli tapana tehdä luonnoksia ulkona, vaikka lopullinen teos maalattiin ateljeessa. Holmberg yhdisteli muiden tapaan luonnoksia varsinaiseen maalaukseen.
HMS Derwent (1903)
HMS Derwent oli Britannian Kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Alus tilattiin Hawthorn Leslie and Companyltä Newcastle upon Tynestä osana vuosien 1901-1902 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 12. kesäkuuta 1902 ja alus laskettiin vesille 14. helmikuuta 1903. Alus valmistui heinäkuussa 1904.
"HMS Derwent" upposi osuttuaan miinaan 2. toukokuuta 1917 Le Havren edustalla.
HMS Eden (1903)
HMS Eden oli Britannian Kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Alus tilattiin Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnista Newcastle upon Tynestä osana vuosien 1901-1902 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 12. kesäkuuta 1902 ja alus laskettiin vesille 13. maaliskuuta 1903. Alus valmistui kesäkuussa 1904.
"HMS Eden" upposi törmättyään "SS Franceen" 18. kesäkuuta 1916 Englannin kanaalissa.
HMS Waveney (1903)
HMS Waveney oli Britannian Kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Alus tilattiin Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnistä Newcastle upon Tynestä osana vuosien 1902-1903 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 20. lokakuuta 1902 ja alus laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1903. Alus valmistui kesäkuussa 1904.
"HMS Waveney" myytiin 10. helmikuuta 1920 romutettavaksi.
Frederic William Henry Myers
Frederic William Henry Myers (6. helmikuuta 1843 – 1901) oli englantilainen runoilija, kielitieteilijä, okkultisti ja Psyykkisen tutkimuksen seuran perustajajäsen.
Frederic William Henry Myers syntyi vuonna 1843 Keswickissä Cumberlandissa isänään kappalainen Frederic Myers. Hänen äidinisänsä oli teollisuusmies ja parlamenttiedustaja John Marshall. Vuonna 1860 Frederic valittiin Cambridgen yliopiston Trinity Collegen nuorimmaksi stipendiaatiksi. Valmistuttuaan 1865 hän toimi Trinity Collegen klassisten kielten opettajan virassa neljä vuotta, minkä jälkeen hänet nimitettiin väliaikaiseen toimeen opetusministeriössä ja vuonna 1872 koulujen tarkastajakuntaan.
HMS Boyne (1904)
HMS Boyne oli Britannian Kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Alus tilattiin Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnista Newcastle upon Tynestä osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 16. helmikuuta 1904 ja alus laskettiin vesille 12. syyskuuta. Alus valmistui toukokuussa 1905.
"HMS Boyne" myytiin 30. elokuuta 1919 romutettavaksi.
HMS Doon (1904)
HMS Doon oli Britannian Kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Alus tilattiin Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnista Newcastle upon Tynestä osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 16. helmikuuta 1904 ja alus laskettiin vesille 8. marraskuuta. Alus valmistui kesäkuussa 1905.
"HMS Doon" myytiin 27. kesäkuuta 1919 romutettavaksi.
HMS Kale (1904)
HMS Kale oli Britannian Kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Alus tilattiin Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnista Newcastle upon Tynestä osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 16. helmikuuta 1904 ja alus laskettiin vesille 8. marraskuuta. Alus valmistui elokuussa 1905.
"HMS Kale" upposi osuttuaan miinaan 27. maaliskuuta 1918 Pohjanmerellä.
Grand Prince Hotel Akasaka
Grand Prince Hotel Akasaka () on hotelli ja pilvenpiirtäjä Chiyodan alueella Tokiossa Japanissa. Alkuperäinen hotelli sijaitsi Kitashirakawan palatsissa, josta tehtiin hotelli vuonna 1955. Vuonna 1982 valmistunut uusi hotelli on Kitashirakawan palatsin vieressä, ja sen suunnitteli japanilainen arkkitehti Kenzo Tange.
Hotelli oli jo päätetty purkaa, kun sitä päätettiin käyttää vuoden 2011 maanjäristyksessä kodittomiksi jääneiden majoituspaikkana.
Maksupääte
Maksupääte on korttimaksujen välittämiseen tarvittava laite, joka mahdollistaa maksutapahtumien varmentamisen kauppiaan ja asiakkaan välillä.
Suomessa ensimmäiset maksupäätteet otettiin käyttöön huoltoasemien bensiiniautomaateilla 1980-luvun puolivälissä. Sen jälkeen ne yleistyivät kauppojen kassoilla.
Maksupäätteiden käyttöönotto liittyy pankki- ja luottokorttien määrä nopeaan kasvuun 1980-luvulla. Ensimmäiset luottokortit esiteltiin alun perin Yhdysvalloissa vuonna 1951, kun Diners Club otti käyttöön 200 asiakkaalle myönnetyn kortin, jota pystyi käyttämään 27 ravintolassa New Yorkissa. Pian tämän jälkeen American Express ja Visa julkaisivat ensimmäiset korttinsa.
Luottokortit rantautuivat Suomeen 1960-luvulla. Seuraavalla vuosikymmenellä pankit alkoivat kehittää omia maksukorttejaan. Pankkikorteilla nostettiin aluksi rahaa käteisautomaateista, mutta pian tarjolle tuli kuvallisia kortteja, joilla pystyi maksamaan kaupan kassalla samaan tapaan kuin luottokorteilla. Nykyisin tavallisia maksukortteja ovat yleisluottokortit ja pankkikortit. Lisäksi lukuisat palveluntarjoajat kuten kauppaketjut, hotellit ja huoltoasemat tarjoavat asiakkailleen erilaisia maksuaika- ja luottokortteja.
Ennen maksupäätteiden yleistymistä muovirahalla maksaminen oli hidasta ja vaivalloista, kun kortista piti ”höylätä” paperikopio, joka piti täyttää ja allekirjoittaa.
Maksupäätteiden toiminta perustui aluksi muovikorttien magneettinauhan lukemiseen. Pankkikorttimaksut perittiin silloin asiakkaan tililtä muutaman päivän viiveellä. Magneettinauhat on nyttemmin korvattu mikrosiruilla, jotka parantavat korttien turvallisuutta ja mahdollistavat maksujen reaaliaikaisen siirron. Nykyiset kortit ja maksupäätteet ovat kansainvälisesti yhteensopivia. Ne perustuvat Europayn, Mastercardin ja Visan (EMV) kehittämään sirukorttistandardiin.
EMV-maksutapahtumista saa enemmän tietoa kuin magneettinauhakorteilla tehdyistä maksuista, mikä vähentää epäselvien maksutapahtumien määrää. Sirukortille pystytään tallentamaan huomattavasti enemmän tietoa kuin magneettinauhalle, mikä auttaa estämään väärinkäytöksiä ja tehostamaan riskien hallintaa. Tulevaisuudessa kaikki yhdistelmäkortit ollaan muuttamassa EMV- sirukorteiksi. Niitä käytettäessä asiakkaan ei tarvitse enää allekirjoittaa kassakuittia, vaan henkilökohtaisen tunnusluvun näppäily maksupäätteeseen riittää.
Maksupäätteet kehittyvät, ja tunnusluvun näppäilyn sijasta ollaan pienissä maksuissa siirtymässä kontaktittomaan lähimaksamiseen sekä mobiilimaksamiseen. Siinä korttia ei tarvitse enää asettaa maksupäätteeseen, vaan ainoastaan pitää sitä lukulaitteen läheisyydessä. Yksi mahdollinen lähimaksamisen tapa on matkapuhelimen ja maksukortin yhdistäminen, jolloin puhelinta voi käyttää maksamisen välineenä.
Koivumaisema
Koivumaisema on Berndt Lindholmin (1841-1914) öljymaalaus paperille vuodelta 1864. Vuonna 1896 Ateneumin taidemuseolle lahjoitetun maalauksen koko on 22,5 × 24 cm.
Lindholm oli aloittanut edellisenä vuonna opiskelun Düsseldorfin taideakatemiassa. Hän oli kuitenkin tyytymätön opetukseen ja lähti oppien vastaisesti piirtämään ja maalaamaan luontoon Münchenin ympäristöön. Lindholmin pyrki tuolloin maisemissaan maalauksellisuuteen, mikä näkyy myös Koivumaisemassa.
Taidehistorian kannalta tärkeää Lindholmissa oli, että hän oli ensimmäinen suomalainen taidemaalari, joka ymmärsi modernin ulkoilmamaalauksen merkityksen ja sovelsi sitä elämänsä aikana tuotantoonsa.
Timo Huusko: Berndt Lindholm: Koivumaisema. Teoksessa Ateneum- opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.23.
Chiswick
Chiswick [] on suuri lähiö Lontoon länsiosassa ja se kuuluu Hounslowin hallintoalueeseen. Alue sijaitsee Thames-joen varrella vajaat kymmenen kilometriä Charing Crossista länteen. Junamatka Waterloon asemalle kestää puoli tuntia, metromatka Victorian asemalla noin 20 minuuttia.
Chiswickin kohdalla Thames-joki on soutajien suosiossa, Oxfordin ja Cambridgen yliopistojen välisen soutukilpailun maali on lähellä Chiswickin siltaa.