Hangul
Hangul (, McCune-Reischauer: han'gŭl, Pohjois-Koreassa "chosŏn'gŭl" (조선글)) on korean aakkosto. Ennen hangulin kehittämistä koreaa kirjoitettiin kiinan merkeillä, jotka koreaksi ovat hanja. Nimeä "hangul" ei voi kirjoittaa hanja-merkein, paitsi osa "Han" (한), joka merkitsee korealaista (韓).
Hangul kirjoitetaan merkkeihin tavuittain. Tavut koostuvat 24 kirjaimesta ("jamo"), joista 14 on konsonantteja ja 10 vokaaleja. Aikaisemmin on käytetty kolmea muutakin konsonanttia ja yhtä vokaalia.
Hangul kehitettiin Korean Joseon-dynastian neljännen kuninkaan Sejong Suuren käskystä. Häntä nimitetään järjestelmän keksijäksi. Järjestelmä valmistui vuonna 1443 tai tammikuussa 1444, ja julkaistiin 1446 dokumentissa nimeltä "Hunmin Jeongeum". Tämä nimi annettiin myös aakkostolle. Dokumentin julkaisupäivä 9. lokakuuta on Etelä-Koreassa Hangul-päivä, Pohjois-Koreassa vastinetta vietetään 15. tammikuuta.
Kuningas Sejong halusi että hangeulia käytettäisiin hanja-merkkien lisänä, käytettäväksi pääasiassa hanja-merkkien opettamiseen. Tämä oli myös syynä niiden nimeen "hunmin jeongeum", joka tarkoittaa ”oikeat äänteet kansan opetukseen”. Tuohon aikaan hanja-merkkejä osasivat lukea ja kirjoittaa vain miespuoliset aristokratian jäsenet, ja koska hanja oli ainoa käytössä oleva kirjoitusjärjestelmä, lukutaitoisia oli erittäin vähän. Oppinut eliitti vastusti hangul-järjestelmää ja piti hanjaa ainoana oikeana kirjoitusjärjestelmänä. Se aiheutti hangul-vastaisuutta myös hallinnossa, ja Joseon-dynastian kymmenes kuningas Yeonsan-gun kielsi vuonna 1504 hangul-järjestelmän opettamisen ja sen käytön asiakirjoissa. Hangul-järjestelmää olivat alkaneet käyttää naiset ja kouluttamattomat henkilöt.
Kun nationalismi rantautui Japanista Koreaan, eräät uudistusmieliset alkoivat pitää hangul-järjestelmää kansallisena symbolina. Se otettiin japaninmielisten poliitikkojen ajaman Gabo-reformin myötä ensimmäistä kertaa käyttöön virallisissa asiakirjoissa vuonna 1894. Japanin miehitettyä Korean 1910, hangul-järjestelmän opetuksesta tehtiin kouluissa pakollinen.
Vuonna 2009 Hangul-merkistöä kokeiltiin myös indonesialaisen cia-cia-kielen kirjoitusjärjestelmänä, mutta merkistö ei lopulta kuitenkaan vakiintunut käyttöön.
”Jamo” (자모, Hanja: 字母) on hangul-kirjoituksen perusosanen eli kirjain. Jamoja on 51 kappaletta, joista 24 on yksinkertaisia (eivät yhdisteitä). Loput 27 ovat kahden tai joskus kolmen jamon yhdistelmiä. Kirjainten määrä ryhmittäin on seuraava:Peruskirjainten muodot pohjautuvat kielen, suulaen, hampaiden ja kurkun aseman kuvaukseen. Konsonantit voidaan jakaa neljään ryhmään, tässä sulkeissa annetut nimet ovat perinteiset sinokorealaiset lingvistiset termit.Vokaalit muodostuvat kolmesta elementistä:
Yhdessä niistä muodostuu erilaisia yhdistelmiä, jotka kuvastavat vokaaliäänteitä:
Hangul-järjestelmässä jokainen tavu alkaa konsonantilla. Mikäli konsonanttia tavun alussa ei ääntämyksessä ole, kirjoitetaan tavun alkuun kirjain ㅇ (tavun lopussa ng), joka ei koskaan äänny tavun alussa. Siten vokaalialkuiset tavut myös aakkosjärjestyksessä järjestetään ㅇ-kirjaimen kohdalle.
Nykyisen aakkosjärjestyksen asetti Choi Sejin vuonna 1527.
Etelä-Koreassa ja Pohjois-Koreassa käytetään hieman erilaista aakkosjärjestystä, joista molemmat noudattavat Choi Sejinin peruskirjainten järjestystä.
Konsonanttien järjestys on:
ㄱ ㄲ ㄴ ㄷ ㄸ ㄹ ㅁ ㅂ ㅃ ㅅ ㅆ ㅇ ㅈ ㅉ ㅊ ㅋ ㅌ ㅍ ㅎ
Kaksoiskonsonantit sijoitetaan heti niitä vastaavan yksinkertaisen kirjaimen jälkeen.
Vokaalien järjestys on:
ㅏ ㅐ ㅑ ㅒ ㅓ ㅔ ㅕ ㅖ ㅗ ㅘ ㅙ ㅚ ㅛ ㅜ ㅝ ㅞ ㅟ ㅠ ㅡ ㅢ ㅣ
Konsonantit:
ㄱ ㄴ ㄷ ㄹ ㅁ ㅂ ㅅ ㅇ ㅈ ㅊ ㅋ ㅌ ㅍ ㅎ ㄲ ㄸ ㅃ ㅆ ㅉ ㅇ
Ensimmäinen ㅇ vastaa tavunloppuista äännettä /ng/. Toinen ㅇ on tavun alkuinen mykkä äänne. Kaksoiskirjaimet ovat lopussa, ennen mykkää ㅇ:a, mutta kaikkien muiden kirjainten jälkeen, toisin kuin Etelä-Koreassa.
Vokaalit:
ㅏ ㅑ ㅓ ㅕ ㅗ ㅛ ㅜ ㅠ ㅡ ㅣ ㅐ ㅒ ㅔ ㅖ ㅚ ㅟ ㅢ ㅘ ㅝ ㅙ ㅞ
ㅐ ja ㅔ sijoitetaan kaikkien perusvokaalien jälkeen, ei ㅏ:n ja ㅓ:n perään.
Aakkosten nimi on ""ganada"-järjestys" (가나다訓), 
joka on saanut nimensä järjestyksen kolmen ensimmäisen konsonantin mukaan ("g", "n", and "d"), liittämällä niihin ensimmäinen vokaali ("a"). Kirjainten nimet antoi Choi Sejin vuonna 1527. Pohjois-Koreassa nimiä on sittemmin muutettu.
Konsonanteilla on nykyisin kaksitavuiset nimet, joissa kyseinen konsonantti esiintyy sekä nimen alussa, että lopussa.
Kolmea lukuun ottamatta nimeämisjärjestelmä on "kirjain" + "i" + "eu" + "kirjain". Ensimmäisen tavun muodostaa ""kirjain" + "i""-yhdistelmä, toisen ""eu" + "kirjain"". Poikkeavat kolme ovat "g", "d" ja "s", sillä tavuille "euk", "eut" ja "eus" ei ole hanja-merkkejä. "Yeok" (役) kirjoitetaan "euk"in tilalle. Koska mikään hanja ei lopu "t" eikä "s", Choi valitsi kaksi hanjaa, jotka luettaisiin korealaisittain: 末 ("kut" "loppu") ja 衣 ("os" "vaatteet").
Alun perin Choi antoi kirjaimille "j", "ch", "k", "t", "p" ja "h" epäsäännölliset yksitavuiset nimet "ji", "chi", "ki", "ti", "pi" ja "hi". Nämä muutettiin nykyiselleen vuonna 1933.
Kaksoiskonsonanttien nimissä on sana "ssang" (쌍), joka merkitse ”kaksosta” tai ”kaksinkertaista” ennen kirjaimen nimeä.
Vokaalien nimet ovat yksinkertaisesti kyseiset äänteet, tosin koska järjestelmään kuuluu konsonanttimerkki jokaisen tavun alussa, näidenkin eteen on kirjoitettava mykkä ㅇ ("ieung").
Alkuperäisistä kirjaimista ovat jääneet pois käytöstä seuraavat:
Lisäksi on olemassa kaksi käytöstä poistunutta muodoltaan johdettua kirjainta, jotka kuvastavat yksittäistä äännettä:
Hangulia voidaan kirjoittaa sekä vaaka- että pystysuoraan. Perinteinen kirjoitussuunta on sama kuin kiinan, siis ylhäältä alas ja oikealta vasemmalle. Ju Si-gyeong ajoi vaakasuoraa järjestelmää, ja se muovautui yleiseksi käytännöksi (vasemmalta oikealle ja ylhäältä alas).