Päihde
Päihteet ovat farmakologisen määritelmän mukaan ilman hoidollista tavoitetta käytetyt, psyykkisiin toimintoihin vaikuttavat aineet. Yleisiä päihteitä ovat alkoholi, impattavat aineet ja huumeet, joista alkoholi sekä impattavat liimat ja liuottimet ovat laillisia päihteitä ja huumeet ovat kiellettyjä eli laittomia päihteitä tai sellaisiin rinnastettavissa olevia päihteitä. Lääkkeet ovat päihteitä silloin kun niitä väärinkäytetään lääkinnällisen tarkoituksen sijaan päihtymistarkoituksessa.
Päihteet sisältävät psykoaktiivisia aineita eli keskushermostoon vaikuttavia yhdisteitä. Päihteet vaikuttavat keskushermostoon ja tajuntaan euforisoivasti, piristävästi, lamaavasti ja hallusinogeenisesti.
Jos käyttäjälle muodostuu aineeseen riippuvuus ja toleranssi, ei käyttäjä välttämättä koe kovin voimakkaita vaikutuksia, vaan vaikutus on enemmänkin normalisoiva ja mahdolliset vieroitusoireet poistava. Monia päihteinä käytettyjä aineita käytetään myös lääkkeinä, erityisesti neurologisten ja psyykkisten sairauksien sekä kivun hoidossa. Esimerkiksi heroiini kehitettiin alun perin särky- ja yskänlääkkeeksi, eikä sen uskottu aiheuttavan riippuvuutta. Päihteitä käytetään myös joidenkin kulttuurien uskonnollisissa rituaaleissa ns. enteogeeneina. Näitä ovat yleensä suoraan luonnosta saatavat päihteet.
Huume on 1960-luvun lopussa suomen kieleen yleistynyt lyhyempi muoto termistä huumausaine. Jonkin aineen määritteleminen huumausaineeksi tapahtuu lainsäädännöllisin perustein. Aine luokitellaan huumausaineeksi silloin, kun sitä käytetään muuhun kuin lääkinnälliseen tarkoitukseen.
Päihteiden ja huumeiden ero on myös kulttuurisidonnaista. Länsimaisessa kulttuurissa sallittuina päihteinä on perinteisesti pidetty alkoholia, kun taas esimerkiksi Etelä-Amerikassa yleisin päihde on ollut kokapensaan lehdet ja Kaakkois-Aasiassa kannabis. Tämä kulttuurisidonnaisuus on synnyttänyt jännitteitä, kun eri kulttuurien huumausainekäsitykset ovat kohdanneet esimerkiksi maahanmuuton seurauksena. Länsi-Euroopassa tällaiseksi kysymykseksi on noussut muun muassa mieto piriste khat, joka on Somaliassa, Etiopiassa ja Jemenissä yleisesti käytettyä ja sosiaalisesti hyväksyttyä, mutta joka länsimaissa yleensä luokitellaan huumeeksi.
Päihteitä on käytetty ihmiskunnan koko tunnetun historian ajan. Arkeologisia todisteita psykoaktiivisten päihteiden käytöstä on löydetty ainakin viimeiseltä 10 000 vuodelta, ja historiallisia todisteita eri kulttuurien käyttämistä päihteistä viimeiseltä 5 000 vuodelta. Käymismenetelmällä tuotettavat olut ja viini ovat tuhansia vuosia vanhoja keksintöjä. Hamppu ja oopiumiunikko on tunnettu tuhansia vuosia, ja niistä on saatu kannabista ja oopiumia. Tislattuja alkoholijuomia ja lääketeollisuuden valmistamia lääkkeitä ei kuitenkaan ollut olemassa ennen niiden keksimistä. Tislaus on verrattain uusi keksintö. Oopiumista alettiin valmistaa morfiinia 1800-luvulla ja sitä seurasi tehokkaamman heroiinin sekä muiden opidoidien valmistus.
Suomen kirjakieleen sana päihtyä on tullut 1800-luvulla. Sana mainitaan ainakin kielitieteilijä Daniel Europaeuksen vuonna 1853 ilmestyneessä sanakirjassa.
Suomalaisen lääkäriseura Duodecimin mukaan päihde on ""päihtymistarkoitukseen käytetty, psyykkisiin toimintoihin vaikuttava aine"". Päihteen ja elintarvikkeen raja on jossain tapauksissa vaikea määritellä, koska monet yleisesti käytetyt nautintoaineet, kuten esimerkiksi kahvi, sisältävät pieniä määriä päihdyttäviä ja riippuvuutta aiheuttavia aineita.
Päihteillä voi olla seuraavanlaisia vaikutuksia, jotka aiheuttavat päihtymyksen:
Kun välittäjäaineiden vapautuminen lisääntyy tai vähenee, välittäjäaineita pääsee synapsirakoon enemmän tai vähemmän kuin tavallisesti. Amfetamiini vaikuttaa välittäjäaineiden vapautumista lisäävästi: amfetamiini saa viejähaarakkeen synapsirakkulat vapauttamaan kaiken adrenaliinin ja dopamiinin. Kun MAO-entsyymien toiminta häiriintyy, välittäjäaineet eivät hajoa kuten tavallisesti, vaan jäävät synapsirakoon. Amfetamiini vaikuttaa MAO-entsyymien toimintaa häiritsevästi: normaalisti dopamiini ja adrenaliini häviäisivät MAO-entsyymin hajottamana, mutta amfetamiini estää tämän hajotusprosessin. Kun takaisinottoproteiinien toiminta häiriintyy, välittäjäaineet eivät imeydy takaisin hermosoluun vaan jäävät synapsirakoon. Kokaiini vaikuttaa takaisinottoproteiinien toimintaa häiritsevästi. Kun päihde jäljittelee välittäjäaineen toimintaa, päihde kiinnittyy samaan reseptoriin kuin välittäjäaine. Kannabis vaikuttaa kiinnittymällä samaan reseptoriin kuin välittäjäaine. Kun uusien välittäjäainemolekyylien tuotanto estyy, välittäjäaineita ei synny niin paljon kuin tavallisesti.
Suomen huumausainelain mukaan huumausaineita ovat ne aineet ja valmisteet, jotka on lueteltu huumausaineita koskevassa kansainvälisessä yleissopimuksissa vuodelta 1961 (Sopimussarja 43/65) sekä psykotrooppisia aineita koskevassa yleissopimuksessa vuodelta 1971 (Sopimussarja 60/76) tarkoitettuja aineita ja valmisteita. Sosiaali- ja terveysministeriön päätöksillä määrätään tarkemmin mitkä nämä aineet ja valmisteet ovat. Sosiaali- ja terveysministeriö päättää siten yksittäistapauksittain siitä, mitkä aineet tai valmisteet ovat huumausaineita. Ensimmäinen kansainvälinen huumeita rajoittava sopimus on kansainvälinen oopiumisopimus, joka tuli suomessa voimaan vuonna 1922.
Monia huumeita ja muita päihteitä voidaan esim. poltella savukkeissa tai piipussa, nuuskata nenään, syödä tai käyttää suonensisäisesti. Huumeilla on usein monia käyttötapoja. Vuonna 2005 huumausaineiden ongelmakäyttäjiä arvioitiin Suomessa olevan 14 500—19 100.
Monia huumeita, kuten kannabista, heroiinia ja amfetamiinia voidaan käyttää suun kautta. Kannabiksen vaikuttavan aineen voi sekoittaa ruokaan ja juomaan.
Kokaiinin vaikutus kestää suun kautta otettuna pitempään kuin nuuskattuna tai poltettuna.
Huumesieniä voi käyttää suun kautta.
Huumeiden polttaminen on huumeiden käyttötapa, jossa hengitetään huumeen palaessa syntyvää savua esimerkiksi savukkeen kautta. Käyttötapa aiheuttaa huumeiden muiden terveyshaittojen lisäksi myös hengityselinten sairauksia.
Hasis valmistellaan ennen polttamista. Huumeiden polttamiseen käytetään erilaisia menetelmiä, kuten vesipiippua.
Heroiinia käytetään nuuskauksen ja suonensisäisen käytön lisäksi polttamalla. Kokaiinia poltettaessa vaikutukset kestävät vähemmän aikaa verrattuna muihin käyttötapoihin.
Myös huumesieniä voi käyttää polttamalla.
Huumeiden nuuskaus tarkoittaa huumeen vetämistä nenään hengitysilman mukana, jolloin huume imeytyy nenän limakalvojen kautta.
Imppaus eli imppaaminen on haihtuvien aineiden, kuten nestekaasujen ja teknisten liuottimien, hengittämistä päihtymistarkoituksessa.
Huumeita voidaan pistää suoneen. Suonensisäisessä käytössä on suuri riski yliannostukseen, tulehduksiin ja tartuntatauteihin. Narkomaaneilta on jouduttu amputoimaan ruumiinosia, kun epäpuhtaat huumeet ovat aiheuttaneet verisuonivaurioita.
Alkoholi aiheuttaa Suomessa eniten myrkytyskuolemia. Seuraavaksi yleisintä on kuolla lääkkeiden päihdekäyttöön. Yleisimmin kuollaan tällöin kodeiinin yliannostukseen tai tramadolin, buprenorfiinin tai metadonin käyttöön alkoholin kanssa.
Ison-Britannian parlamentin alainen tieteellinen elin Science and Technology Select Committee laati vuonna 2005 seuraavan , jossa päihteet asetetaan järjestykseen niiden haitallisuuden mukaan siten, että ensimmäisenä on ihmisille vahingollisin: heroiini, kokaiini, barbituraatit, metadoni, alkoholi, ketamiini, bentsodiatsepiini, amfetamiini, tupakka, buprenorfiini, kannabis, päihteinä käytettävät liuottimet, DOM, LSD, metyylifenidaatti, anaboliset steroidit, GHB, ekstaasi, alkyylinitriitit ja khat.
Vuonna 2009 Ison-Britannian valtion johtava huumausaineasiantuntija professori David Nutt kommentoi tapaa, jolla Britanniassa sijoitetaan huumausaineita eri vaarallisuusluokkiin. Maan asiantuntijat ovat olleet erimielisiä mm. ekstaasin vaarallisuuden tasosta. Journal of Psychopharmacology julkaisi Nuttin artikkelin, jossa hän vertasi ekstaasin ja hevosratsastuksen tilastollista vaarallisuutta. Artikkelissaan Nutt toi esiin, että hevosratsastus tuottaa Britanniassa vuosittain kymmenen henkilön kuoleman ja vielä useammin pysyvän hermostollisen vaurion. Hevosratsastus yhdistettiin myös vuodessa yli sataan liikenneonnettomuuteen, joihin liittyi usein myös kuolonuhreja. Ekstaasin osalta vakavia haittoja ilmeni yksi kymmentätuhatta altistuskertaa kohden, kun hevosratsastuksessa haittoja ilmeni yksi kolmeasataaviittäkymmentä altistuskertaa kohden. Nutt kritisoi artikkelissa sitä, miksi yhteiskunta sallii ja jopa kannustaa muihin vähintään yhtä riskialttiisiin, mielihyvää tuottaviin vapaa-ajan toimintoihin, mutta suhtautuu täysin toisella tapaa huumausaineiden käyttöön. Nuttin mukaan huumausainepolitiikan kehittyminen uskottavaan suuntaan vaatii suhteellisten haittojen ja riskien rationaalista arvioimista todistusaineiston perusteella.
Vuonna 2010 Nutt kollegoineen kehitti 16-kriteerisen arviointimenetelmän päihteiden haittojen arvioimiseksi. Menetelmällä arvioitiin kahdenkymmen päihteen haittoja Iso-Britanniassa sekä käyttäjälle että muille. Kokonaishaittojen mukaan järjestys haitallisimmasta haitattomimpaan oli: alkoholi, heroiini, crack-kokaiini, metamfetamiini, kokaiini, tupakka, amfetamiini, kannabis, GHB, bentsodiatsepiinit, ketamiini, metadoni, mefedroni, butaani, khat, anaboiliset steroidit, ekstaasi, LSD, buprenorfiini, psilosybiinisienet.
Samalla menetelmällä arvioitiin kahdenkymmen päihteen haittoja euroopanlaajuisesti vuonna 2015. Arviointia oli tekemässä asiantuntijoita 40:sta Euroopan valtiosta. Kokonaishaittojen mukaan järjestys haitallisimmasta haitattomimpaan oli: alkoholi, heroiini, crack-kokaiini, kokaiini, metamfetamiini, tupakka, amfetamiini, kannabis, GHB, metadoni, ketamiini, bentsodiatsepiinit, mefedroni, butaani, ekstaasi, khat, anaboliset steroidit, LSD, buprenorfiini, psilosybiinisienet.
Nuorilla miehillä päihteet ja seksuaalinen riskikäyttäytyminen liittyvät vahvasti toisiinsa.