Tupakan mosaiikkivirus
Tupakan mosaiikkivirus eli TMV () on lähinnä koisokasveilla, erityisesti tupakoilla esiintyvä kasvivirus. Viruksen tartunta aiheuttaa kasvin lehdillä laikkuuntumista ja värimuutoksia, mistä nimi mosaiikkivirus.
TMV oli ensimmäinen löydetty virus. Sen löysi venäläinen biologi Dimitri Ivanovski, hän suodatti bakteerisuodattimen läpi tupakan mehua ja totesi että suodatettu mehu pystyi edelleenkin saastuttamaan terveitä tupakanlehtiä, mutta piti sitä bakteerien tuottamana myrkkynä. Hän esitteli tuloksensa vuonna 1892 Pietarin tiedeakatemialle. Samoihin aikoihin hollantilainen Martinus Beijerinck teki samanlaisia kokeita, mutta hän julkaisi ne vasta kuusi vuotta myöhemmin vuonna 1898. Hän kuitenkin oli tullut siihen tulokseen että suodoksessa oli jotakin uuden tyyppistä taudinaiheuttajaa joka lisääntyi vai elävissä soluissa. Suodos oli steriili mutta se säilyi vuosia ifektointikykyisenä. Beijerinck kutsui tuntematonta taudinaiheuttajaa nimellä "contagium vivum fluidum" eli tarttuvaksi eläväksi nesteeksi.
Beijerinckin ansiosta suodattimen läpäisystä tuli viruksen kriteeri ja hän lienee ensimmäisä jotka käyttivät sanaa virus suodatettavasta "infektiivisestä" tekijästä. Samankaltaisten suodosten katsottiin sisältävän "virusta" jota silloin pidettiin nestemäisenä. 1900-luvulla mikrobiologit alkoivat ajatella että että suodatettva taudinaiheuttaja olisi jonkinlainen molekyyli. Lopullinen läpimurto uudelle ajattelutavalle tapahtui kuitenkin vasta 1930-luvulla. 1935 yhdysvaltalainen kemisti Wendell Stanley yhdessä John Northropin kanssa onnistuivat kiteyttämään tupakan mosaiikkiviruksen, joka saostui liuoksesta neulasmaisina kiteinä. Työssään he käyttivät James Summerin kehittämiä menetelmiä proteiinien kityttämiseen. Tulos herätti aikanaan suurta huomiota siitä että miten taudinaiheuttaja pystyi kiteytymään elottomina kiteinä. Stanley piti niitä aluksi proteiinina. Englantilaiset tutkijat Frederick Bawden ja Norman Pirie selvittivät että ne sisälsivät proteiinin lisäksi nukleiinihappoa. He julkaisivat Nature-lehdessä tiedonannon vuonna 1938 "Kasviviruspreparaatti täysin kiteisessä tilassa".
Vuonna 1939 saksalaiset tutlijat Gustav Kausche, Edgar Pfankuch ja Helmut Ruska julkaisivat ensimmäiset elektronimikroskooppikuvat TVM:stä. Se todettiin pitkiksi sauvoiksi joiden paksuus oli noin 15 µm ja pituus noin 300 µm.
Wendell Stanley, John Northrop ja James Summer saivat vuonna 1946 Nobelin kemian palkinnon.
TMV on mehulevintäinen RNA-virus. Se leivää myös siementen mukana. Sillä on yli 350 isäntäkasvia, joista useat kuuluvat koisokasveihin. Se pystyy tartuttumaan tomaatin, paprikan, tupakan, kurpitsan, pinaatin ja lisäksi monia koristekasveja. Virus voi säilyä kuivissa lehdissä vuosikymmeniä. 1960-luvulla tauti oli suhteellisen yleinen kasvihoneissa, mutta on vähentynyt kun viruksen kestävät lajikkeet ovat lisääntyneet.
Kasvit ovat monesti kitukasvuisia, ja niiden lehdissä on kelta-vihermosaiikkikuvioita tai juovia ja pilkkuja. Oireet saattavat muistuttaa ravinnepuutosoiretta tai torjunta-aineen aiheuttamaa vika, ja varmaa diagnosia ei voi tehdä kuin ELISA-testillä tai elektronimikroskooppilla.
Tauti leviää herkästi, jos sairaasta kasvista otetaan pistokkaita, veitsen mukana.
Tautia torjutaan hävittämällä sairaat kasvit, käsittelemällä siemeniä lämmöllä, ja pitämällä huolta hygieniasta kasvien käsittelyn yhteydessä. Tupakanpolttajat saattavat tartuttaa tautia kasveihin.