Corona baari &amp; biljardi
Corona baari & biljardi on Helsingissä sijaitseva baari. Sen ovat perustaneet Aki Kaurismäki, Mika Kaurismäki, Erkki Lahti ja Kari Pulkkinen toukokuussa 1992.
Idea sai alkunsa "Boheemielämän" (1992) kuvauksissa Ranskan Ivryssa. Aki Kaurismäki istui catering-auton takaosassa nahkaisessa nojatuolissaan ja ilmoitti Pulkkiselle: ”Kari, perustetaan baari Helsinkiin!” Samaan aikaan toisaalla Mika Kaurismäki käveli Eerikinkadulla tyhjän liikehuoneiston ohi: ”Ikkunat oli peitetty ja siinä luki ’loppuunmyynti’. Sanoin tyttöystävälle, että tuohon tulee baari!”
Mallia otettiin maailmalta, muun muassa New York -tyylisistä rennoista street baareista. Omistajat halusivat luoda paikasta sellaisen, jossa itsekin viihtyisivät – vastakohdan Suomen sen aikaiselle ahdistavalle, sumean humalahakuiselle ravintolakulttuurille. Ensimmäisenä suunnitelmana oli vaatimaton 10–20-paikkainen aulabaari alakerrassa sijaitsevan (Kaurismäkien vuonna 1987 perustaman) Andorra-elokuvateatterin portaikon yläpäähän. Suunnitelma laajeni, kun naapurin Väripirtti-niminen maali- ja tapettikauppa lopetti toimintansa ja katutason viereinen liiketila vapautui. Takaosan biljardisalin pitäjiksi pyydettiin Harri Lahtinen ja Kari Laine, joista Lahtinen pyörittää yhdeksän pool-pöytää ja yhden snooker-pöydän käsittävää Corona-biljardia edelleen. Hetken aikaa samoissa tiloissa toimi myös kirjakauppa, kunnes se meni konkurssiin.
Paikan nimeen liittyy nostalginen vivahde: ”Corona Baarit olivat oman aikansa (60–70-luvun) tunnetuin kahvilaketju ainakin Kehä kolmosen ulkopuolella. Niissä oli aina mainiot jukeboksit, joista saattoi kuunnella vaikkapa Creamia tai Renegadesia.” (Aki Kaurismäki)
Yksi Coronan ominaispiirteistä on alusta saakka ollut portsarin puuttuminen. ”Pidettiin kaljan hinta niin korkeana, että se toimi portsarina”, täsmentää Lahti. Baariin ja sitä seuranneeseen ravintolakulttuurin aukenemiseen vaikutti myös Alkon lupapolitiikan vapautuminen. Biljardipuoli oli valtakunnan ensimmäinen pelisali, jossa sai anniskella. Rakennusmestarien talossa, Eerikinkatu 11:ssä sijaitseva ravitsemusliike löysi nopeasti vakituisen asiakaskuntansa. Boheemiin iltaelämään ja kansainväliseen kapakkatunnelmaan toi oman lisänsä myös erinomainen sijainti: Suomen elokuva-arkiston Orion-teatteri ja Tavastia-klubi ovat lähellä. Baarin metrin verran katutason alapuolella sijaitseva etuosa on satunnaisten ohikulkijoiden suhteen hyvällä tarkkailuetäisyydellä. Iltapäiväauringossa kylpevä terassi tuo puolestaan mieleen klassiset pariisilaiset taiteilijakahvilat.
Varsinaisen tunnelman luo henkilökunta. ”Se on paljon tärkeämpää, että on hyvä tyyppi kuin että on ammattibaarimikko. Me palkattiin sellaisia työntekijöitä, jotka ovat vähän erilaisia ja fiksuja”, on Pulkkinen määritellyt. ”Jotta ne olisivat yhtä fiksuja kuin meidän asiakkaat”, lisää Lahti. Coronan pöydissä on vuosien varrella ideoitu näyttelijä Matti Pellonpään ja laulaja Rauli Badding Somerjoen valokuvamuotokuvien, "Zombie ja Kummitusjuna" -elokuvan (1991) julisteen ja Rosa Liksomin seinämaalauksen välittömässä läheisyydessä elokuvia, levyjä, kirjoja, taidenäyttelyitä, performansseja, seminaareja, näytelmiä ja erikokoisia, enemmän tai yleensä vähemmän onnistuneita kulttuurivallankumouksia.
Coronan takaosassa paksut syvänpunaiset Twin Peaks -verhot peittävät raollaan olevaa verkko-ovea. Sen takaa aukenee portaikko alakertaan, jossa ovat pitäneet vuonna 2004 tapahtuneesta uudistuksesta alkaen majaansa entisen Andorran toiseen saliin rakennettu 200-paikkainen Dubrovnik Lounge & Lobby ja 183-paikkainen elokuvateatteri Kino.
Andorran kaksi alkuperäistä salia menestyivät 80-luvulla – ohjelmistoon kuului esimerkiksi Suomessa ennen näkemätöntä Jim Jarmuschin ja Pedro Almodóvarin tuotantoa – mutta muutamien vuosien tauon aikana kaupungista katosi Peter von Baghin mukaan niin sanottu art house -yleisö ja ”2000-luvun taitteen erikoisuus olikin siinä, että kaupungin suosituimman baarin alla oli kaupungin epäsuosituin elokuvateatteri”.
Dubrovnikin ja Kinon aikakaudella toiminta on elpynyt runsaslukuisten konsertti- ja festivaalitapahtumien ja satunnaisempien elokuvatapahtumien voimasta. Etenkin jazz-klubimainen Dubrovnik, jonka takaseinällä on Jimi Hendrixin muotokuva, on ottanut merkittävän paikkansa helsinkiläisessä kulttuurielämässä. Seinille kiinnitetyt nuotit ovat peräisin Anssi Tikanmäen "Arvottomiin" (1982) säveltämän ”Grand Finalen” alkutahdeista.
Oma lukunsa on Coronan seinän takaa löytyvä, ovensa entisen Haarikkakellarin tiloissa vuonna 1993 avannut Moskova eli Kafe Mockba – ”pysähtyneisyyden ajan viimeinen valuuttabaari” –, jonka avajaisissa esiintyi Puna-armeijan kuoro. Mika Kaurismäki kertaa lähtökohtia:
”Coronasta tuli parissa vuodessa menestys. Siellä oli iltaisin niin kova meteli, ettei kuullut omaa ääntään saati sitten toisten. Päätettiin avata semmoinen baari, johon kukaan ei tulisi. Että saisi istua ja puhua rauhassa. - - Kävin 1990-luvun alussa Moskovassa elokuvafestivaaleilla ja menin tuttuun ravintolaan. Se oli muutettu ranskalaiseksi. Harppua siellä soitettiin kynttilänvalossa ja tarjottiin nouveau cuisinea. Ei mitään tekemistä vanhan neukkumeiningin kanssa. Sieltä tuli idea paikasta, jossa vanhoja arvoja vielä kunnioitetaan.”
Paikan sisustuksesta vastasi muun muassa "I Hired a Contract Killer"- (1990) ja "Boheemielämää"-elokuvien lavastajana toiminut John Ebden. Moskovaan tullaan sisään Eerikinkadulta, parkkihallin hämärän luiskan lähistöltä. Ovessa ei enää ole nimeä, vaikka alun alkujaan ikkunaan oli kiinnitetty paperilappu, jossa luki Kafe Mockba ja sen vieressä kyltti Mect Het (”ei vapaita paikkoja”). Peter von Bagh on kuvaillut paikkaa vuoden 2006 Aki Kaurismäki -kirjassaan:
”Viereisen oven Moskova-baari on tarkka kopio sosialististen maiden ravintoloista: sisustus, levysoitin ja LP-levyjen valikoima (keskeisenä suuri eestiläinen laulaja Georg Ots, jonka ääntä kuullaan myös Kaurismäen elokuvissa). Juomat ovat ehtaa tavaraa nekin. Seinältä saadaan lukea: ’Luotamme Leniniin, muut maksavat käteisellä.’ Seinällä on myös valokopio Suomen itsenäisyysjulistuksesta nimikirjoituksineen (Lenin, Trotski, Stalin...) ja niiden alla kuulakärkikynällä vielä yksi nimi: Aki Kaurismäki. "Mies vailla menneisyyttä" -elokuvan tärkeä kohtaus, jossa Esko Nikkari tilittää solmuisia liikeasioitaan ’M:lle’, tapahtuu Moskovan baaritiskillä, Pellonpään suggestiivisen valokuvan alla.
Ovessa lukee jo alkuillasta, että baari on täynnä. Silloin baari on vielä tyhjä, mutta loppuillasta on tungosta ja väki on unenomaisesti latautunut sosialismin kulta-aikojen aaltopituudelle. Naamiaisista ei ole kyse, elämä vain sattuu jäljittelemään taidetta.”
Baaritiskin takana hyllyllä on vodkapullojen lomassa Jussi-patsas, jonka basisti ja näyttelijä Silu Seppälä sai pääosastaan "Zombie ja Kummitusjunassa". ”Silu toi sen tänne vanhasta kantapaikastaan Kannusta, kun se lopetti Punavuoressa. Tänne se jäi, kun Silu muutti Lappeenrantaan", muistaa Mika Kaurismäki. Toisella seinällä on neuvostoliittolaisen runoilijan, laulajan ja näyttelijän Vladimir Vysotskin valokuva. Tuulikaapin viereisen puolalaisen jukeboksin Aki Kaurismäki löysi Tšekkoslovakiasta kuvatessaan 1990-luvun alkupuolella elokuvaa "Leningrad Cowboys Meet Moses" (1994). Jukeboksi on täynnä tšekkoslovakialaisia hittejä.
Moskova Baarin henkilökunnalle on annettu omistajien taholta erityinen ohjeistus palvelun epäystävällisyyteen liittyen: synkkä jurotus ja pinnan alla vain vaivoin kytevä äreys kuuluu paikan alkuperäisiä esikuvia noudattavaan tunnelmaan, vaikka lipsumista ystävällisyyden puolellekin satunnaisesti tapahtuu. Julma tylytys ja edesmenneen sosialismin eksotiikka ovat houkutelleet paikalle turisteja, kulttuurimatkailijoita ja liikemiesryhmiä ympäri maailman.
Kaurismäetkin käyvät yhä usein alkuillasta baarissaan. ”Täällä minä käyn kun olen Suomessa. Arki-iltoina saa vielä istua rauhassa. Välillä törmätään Akinkin kanssa. Jos törmätään, niin useimmiten täällä.” (Mika Kaurismäki)
Kaikki yllämainitut paikat suljetaan vuonna 2019 alkavan talon putkiremontin vuoksi ja niille etsitään korvaavia tiloja.