hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Nikolaos I Mystikos
Nikolaos I Mystikos (852-925) oli Konstantinopolin patriarkka vuosina 901–907 sekä 912–925. Hän työskenteli uutterasti saadakseen idän ja lännen kirkot yhdistymään uudelleen. Hän otti myös kantaa siihen, saako leski mennä naimisiin neljännen kerran.
Nikolaos oli Fotioksen läheinen työtoveri, ja aloitti uransa virkamiehenä mutta ryhtyi munkiksi Fotioksen syrjäyttämisen jälkeen vuonna 886. Leo VI nimitti hänet korkeaan neuvonantajan virkaan ("mystikos"), ja hänestä tuli patriarkka vuonna 901. Kun keisari halusi mennä neljännen kerran naimisiin kolmannen vaimonsa kuoltua, Nikolaos kieltäytyi siunaamasta avioliittoa tai neuvottelemasta siitä paavin kanssa. Nikolaos karkoitettiin luostariin Konstantinopolin ulkopuolelle. Leon kuolinvuonna hänet kutsuttiin takaisin pääkaupunkiin toimimaan Konstantinos VII:n sijaishallitsijana.
Vuoden 920 kirkolliskokous päätti että tavalliset ortodoksit eivät vieläkään voi mennä neljättä kertaa naimisiin, mutta keisarille se on sallittua jos se on välttämätöntä kruununperillisen varmistamiseksi.
Nikolaoksen neuvottelut paavi Johannes X:n kanssa johtivat kirkkojen lähentymiseen. Hän osallistui myös moniin ulkopoliittisiin neuvotteluihin.
Ilmarë (kuu)
Ilmarë on transneptunisen pikkuplaneetan Vardan kuu. Sen löysi K. S. Nollin johtama tutkijaryhmä Hubble-avaruusteleskoopilla vuonna 2009. Kuu on nimetty J. R. R. Tolkienin kirjoejn kuvitteellisen Varda-jumalattaren palvelijattaren, Ilmarën, mukaan.
Major League Baseball -kausi 1877
Kausi 1877 oli toinen National Leaguen kausi. Edellisen kauden päätteeksi kaksi joukkuetta oli erotettu liigasta, eikä niiden tilalle otettu uusia. Näin ollen liigassa pelasi vain kuusi joukkuetta. Useita liigojen välisiä otteluita pelattiin pienempien liigojen joukkueita vastaan, mutta mitään virallista World Seriesiin verrattavaa mestaruuskilpailua ei ollut ohjelmassa. Kauden jälkeen peräti puolet liigan joukkueista joutui syrjään erinäisistä syistä. Tilalle tuli kolme uutta joukkuetta, Providence Grays, Indianapolis Blues ja Milwaukee Grays.
Reichenbachin putoukset
Reichenbachin putoukset ( tai "Rychenbachfall") on Keski-Sveitsissä, Meiringenin eteläpuolella, Schattenhalbin kunnassa sijaitseva vesiputousketju. Putoukset sijaitsevat Reichenbach- eli Rychen Bach -purossa, joka laskee noin kilometrin matkalla 400 metriä ennen yhdistymistään Aarejokeen.
Erityisesti Reichenbachin putoukset ovat tulleet kuuluisaksi Arthur Conan Doylen Sherlock Holmes -tarinoista. Suurin putouksista on 120-metrinen matkailunähtävyys, jonne on funikulaariyhteys laaksosta.
Reichenbachin vedet käytetään suurelta osin hyödyksi kahdessa EWR Energie AG:n vesivoimalaitoksessa:
Putousten juoksutusta säännöstellään ottaen huomioon matkailun tarpeet. Kesäpäivisin vettä juoksutetaan putouksista 850 litraa sekunnissa, öisin 150 litraa. Talvisin putousten kautta ei kulje lainkaan vettä.
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1990
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1990 on järjestyksessään 42. ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan kausi. Osakilpailuja ajettiin 15 kappaletta kolmessa eri luokassa.
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1991
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1991 on järjestyksessään 43. ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan kausi. Osakilpailuja ajettiin 15 kappaletta kolmessa eri luokassa.
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1992
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1992 on järjestyksessään 44. ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan kausi. Osakilpailuja ajettiin 13 kappaletta kolmessa eri luokassa.
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1993
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1993 on järjestyksessään 45. ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan kausi. Osakilpailuja ajettiin 14 kappaletta kolmessa eri luokassa.
Ivanoe Bonomi
Ivanoe Bonomi (18. lokakuuta 1873 Mantova – 20. huhtikuuta 1951 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1921–1922 ja uudelleen toisen maailmansodan loppuvaiheessa 1944–1945.
Bonomilla oli luonnontieteellinen ja oikeustieteellinen koulutus. Hän kuului aluksi sosialisteihin ja hän toimi vuosina 1898–1903 sosialistisen puolueen (PSI) pää-äänenkannattajan, "Avantin!" päätoimittajana. Myöhemmin hän oli Milanossa ilmestyneen "Tempo"-lehden sekä aikakauslehti "Critica Socialen" päätoimittaja. Bonomi valittiin parlamenttiin sosialistien edustajana vuonna 1909 Mantovasta. Hän kuului puolueessaan Leonida Bissolatin johtamaan maltillisten reformisosialistien ryhmään, jotka erotettiin vuonna 1912 PSI:stä maltillisuutensa sekä Italian–Turkin sodan kannattamisen vuoksi, ja jotka perustivat sen jälkeen reformistisen sosialistipuolueen (PSRI). Bonomi tuki Italian osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan ja hän toimi 1916–1917 yleisten töiden ministerinä Paolo Bosellin hallituksessa. Maaliskuusta 1920 heinäkuuhun 1921 hän oli sotaministerinä Francesco Saverio Nittin ja Giovanni Giolittin hallituksissa, missä ominaisuudessa hän osallistui neuvotteluihin Jugoslavian kanssa solmitusta Rapallon sopimuksesta. Giolittin väistyttyä Bonomi tuli itse pää- ja sisäministeriksi heinäkuussa 1921, mutta hänen hallituksensa tuki parlamentissa oli heikko, eikä se kyennyt hillitsemään fasistien ja kommunistien keskinäisiä väkivaltaisuuksia. Bonomi erosi helmikuussa 1922 ja hänen seuraajakseen tuli Luigi Facta.
Benito Mussolinin noustua valtaan Bonomi vetäytyi politiikasta. Hän liittyi vuonna 1940 antifasistiseen liikkeeseen ja kohosi 1942 sen johtajaksi Italiassa. Heinäkuussa 1943 tapahtuneen Mussolinin syrjäyttämisen jälkeen Bonomi johti antifasististen ryhmien kansallista komiteaa ja liittoutuneiden vallattua Rooman kesäkuussa 1944 Kansallisen vapautuksen komitea nimesi hänet uudeksi pääministeriksi. Jouduttuaan erimielisyyksiin mainitun komitean kanssa Bonomi jätti eronpyyntönsä 26. marraskuuta samana vuonna, mutta brittien väliintulon seurauksena hänen eronsa peruttiin. Bonomin toinen hallitus loi pohjan Italian talouden ja hallinnon uudelleenrakentamiselle sodan jälkeen. Bonomi jätti pääministerin tehtävät 12. kesäkuuta 1945. Hänet valittiin perustuslakia säätävän kansalliskokouksen rauhansopimuskomitean puheenjohtajaksi, missä ominaisuudessa hän edusti Italiaa Euroopan ulkoministereiden tapaamisessa Pariisissa 1946. Vuodesta 1948 Bonomi oli Italian senaatin puhemiehenä. Viimeisinä vuosinaan hän kuului demokraattiseen sosialistipuolueeseen (PSDI).
Ampiaispuupistiäinen
Ampiaispuupistiäinen ("Tremex fuscicornis") on puupistiäisten heimoon kuuluva, Suomessa melko harvinainen hyönteinen. Vaikka ampiaispuupistiäinen munii pääasiassa sairaisiin ja jo heikentyneisiin puihin, sen on todettu joskus tuhoavan myös terveitä puita mahdollisesti luonnollisten petojen puuttuessa ja siten sitä joillakin alueilla pidetään tuhoeläimenä.
Täysikasvuiset yksilöt ovat tyypillisesti yli 2 cm:n pituisia. Naaraat ovat kookkaampia kuin koiraat. Jotkut naarat voivat olla munanasetin mukaan luettuna 4,5 cm:n pituisiakin. Eläinten vyötärö on leveä. Munanasettimet ovat pitkiä. Urokset ovat ruumiiltaan mustia ja niiden siivet ovat ruskeat. Naaraiden siipien väri on vaaleampi ja niiden ruumis on oranssinkeltainen ja tummaraitainen.
Munat ovat luonnonvalkoisia. Toukkien pituus voi olla 3–4 cm ja luonnonvalkoisia. Niiden tuntosarvet ovat lyhyet ja abdomenin takaosassa on piikki. Kotelot ovat n. 3 cm:n pituisia ja vaalean kellanruskeita muuttuen kehittyessään tummemmiksi. Ulostuloaukot ovat pyöreitä ja läpimitaltaan 5–6 mm.
"Tremex"-suvun lajit voi erottaa muista puupistiäisistä niiden isäntälajin mukaan. Muista puupistiäisistä lajin erottaa lyhyemmistä tuntosarvista, jossa "Tremex"eillä on 14-15. Niiden ruumiista puuttuvat myös pitkät keltaiset karvat.
Lajin luonnollinen levinneisyysalue on Euraasia, mutta sittemmin laji on levinnyt myös Australiaan ja Chileen, jonne sen uskotaan levinneen puutavaran mukana. Suomessa laji on melko harvinainen.
Ampiaispuupistiäinen munii munansa kesävihantiin lehtipuihin. Pääasiassa poppeleihin ("Populus") ja pajuihin ("Salix"). Muita lajin suosimia sukuja ovat omenapuut ("Malus"), päärynät ("Pyrus"), pyökit ("Fagus") ja vaahterat ("Acer"). Yleensä puut ovat kuolleita tai sairaita, mutta lajin on todettu munivan myös eläviin poppeleihin ("Populus"), jonka takia eläintä pidetään tuhoeläimenä.
Ampiaispuupistiäinen elää symbioosissa "Cerrena unicolor"-sienen kanssa, joka toimii sen toukkien ravintona. Pistiäiset kantavat sienen itiöitä takaruumiin rauhasissa, josta ne siirtyvät munan kanssa puuhun. Sieni tuhoaa puusolukkoa, johon toukka voi kaivaa tunneleita ja käyttää sienirihmastoa ravintonaan.
Ampiaispuupistiäisten kehitysvaiheiden määrää, kehityskauden pituutta ja sukupolvien määrää vuodessa ei tunneta.
Pistiäinen munii munansa, ja samalla symbioottisen sienen itiöt, puun jälsikerrokseen. Toukka kaivautuu syvemmälle puuhun ja elää sienirihmalla. Sen kaivamat käytävät voivat saavuttaa metrin pituuden. Toukka koteloituu käytäviin, muutaman senttimetrin päähän puun pinnasta. Kuoriuduttuaan täysikasvuiset yksilöt kaivavat tiensä leuoillaan ulos puusta.
Toisten puupistiäisten perusteella oletetaan, että täysikasvuiset ampiaispuupistiäiset eivät koskaan syö ja elävät vain sen aikaa, että ehtivät paritella ja munia. Suurimman osan elämästään ampiaispuupistiäiset elävät siten puun sisällä. Aikuisten ilmaantuminen jatkuu kesästä syksyyn.
Koiraat kuoriutuvat naaraita aiemmin ja parveilevat puun yllä. Parittelu tapahtuu puun yläosissa. Aikuisten ilmaantuminen jatkuu kesästä syksyyn.
Aareschlucht
Aareschlucht on Aarejoen kanjoni, Keski-Sveitsissä, Meiringenin eteläpuolella. Kanjoni on noin 1 400 metriä pitkä, korkeimmillaan lähes 200 metriä korkea ja kapeimmillaan muutaman metrin leveä.
Aareschucht on ollut nähtävyys 1800-luvulta alkaen: kanjonin läpi rakennettiin kulkureitti matkailijoita varten vuonna 1888. Kanjoni on avoinna matkailijoille huhtikuulta marraskuulle.
Kanjonin ohitse tunnelissa kulkee Kraftwerke Oberhasli AG:n rautatie, jolla on seisakkeet kanjonin molemmissa päissä (Aareschlucht West ja Aareschlucht Ost). Kanjonissa ei ole tietä, vaan sen ohi kulkee tie noin 120 metriä kanjonia ylempänä.
Anthony Dafaa
Anthony Clement Dafaa (s. 26. kesäkuuta 1988 Mombasa, Kenia) on kenialainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia. Kaudella 2016 hän oli voittamassa Suomen mestaruutta IFK:n joukkueessa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Dafaa on aikaisemmin pelannut kotimaansa pääsarjan lisäksi kahden kauden ajan Ruotsin aladivisioonissa.
Heptanaali
Heptanaali eli n-heptanaali on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on epämiellyttävä haju. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CH(CH)CHO. Heptanaalista käytetään myös nimeä "heptaldehydi".
Heptanaalin moolimassa on 114,185 g/mol, sulamispiste - 42 °C, kiehumispiste 150 °C, suhteellinen tiheys 0,82 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste 48 °C (c.c.), taitekerroin 1,4115-1,4135 ja CAS-numero 111-71-7.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Vanikoronmonarkki
Vanikoronmonarkki ("Mayrornis schistaceus") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Vanikoronmonarkkia tavataan Salomonsaariin kuuluvilla Vanikoron ja Buman saarilla. Lajin populaatioksi arvioidaan noin 5 000 yksilöä. Sen arvellaan olevan vähenemässä hitaasti elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Gianluca Bezzina
Gianluca Bezzina, tunnetaan myös taitelijanimellä Gianluca, (s. 9. marraskuuta 1989) on maltalainen lääkäri ja laulaja. Hän edusti Maltaa Eurovision laulukilpailussa 2013 kappaleella ”Tomorrow” ja sijoittui finaalissa kahdeksanneksi 120 pisteellä.
Ogealevunmonarkki
Ogealevunmonarkki ("Mayrornis versicolor") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Ogealevunmonarkkia tavataan Fidžiin kuuluvilla Ogea Levun ja Ogea Drikin saarilla. Lajin populaatioksi arvioidaan 2 000–3 000 yksilöä. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni. Sitä saattavat uhata myös syklonit ja eksoottiset saalistajat.
Fidžinmonarkki
Fidžinmonarkki ("Mayrornis lessoni") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Fidžinmonarkkia tavataan Fidžissä. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vanuatunmonarkki
Vanuatunmonarkki ("Neolalage banksiana") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Vanuatunmonarkkia tavataan Vanuatussa. Laji on huonosti tunnettu, mutta se on ilmeisesti melko yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uudenkaledonianlepinkäismonarkki
Uudenkaledonianlepinkäismonarkki ("Clytorhynchus pachycephaloides") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Uudenkaledonianlepinkäismonarkki ja amiraliteettienkaskaskäpinkäinen ovat pisimmät suomenkieliset linnunnimet, kummassakin 32 kirjainta.
Uudenkaledonianlepinkäismonarkkia tavataan Uudessa-Kaledoniassa ja Vanuatussa. Laji on huonosti tunnettu, mutta se on ilmeisesti melko yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lepinkäismonarkki
Lepinkäismonarkki ("Clytorhynchus vitiensis") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Lepinkäismonarkkia tavataan Amerikan Samoassa, Fidžissä ja Tongassa. Lajin yleisyys vaihtelee levinneisyysalueen eri osissa, ja lajia on kuvattu harvinaisesta yleiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Fidžinlepinkäismonarkki
Fidžinlepinkäismonarkki ("Clytorhynchus nigrogularis") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Fidžinlepinkäismonarkkia tavataan Fidžissä. Lajin populaatioksi on arvioitu 3 500–15 000 yksilöä. Sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja laji on luoiteltu silmälläpidettäväksi.
Rennellinmonarkki
Rennellinmonarkki ("Clytorhynchus hamlini") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Rennellinmonarkkia tavataan Salomonsaarilla. Lajin on kuvattu olevan yleinen hyvin pienellä levinneisyysalueellaan, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Maciste contro i mostri
Maciste contro i mostri (”Maciste vastaan hirviöt”) on vuonna 1962 valmistunut italialais-jugoslavialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Guido Malatesta. Sen sankaria Macistea esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Reg Lewis. Elokuva on poikkeuksellisen heikko jopa oman tyylilajinsa edustajaksi, mutta se menestyi hyvin elokuvateattereissa.
”Miljoona vuotta ennen Kristuksen syntymää” kivikautinen heimo pakenee jääkautta hedelmälliseen Auringon Laaksoon. Siellä elää dinosaurus, jonka voimamies Maciste tappaa pelastaen samalla heimon päällikön pojan Aidarin. Luolissa asuva naapuriheimo hyökkää Aidarin heimon kimppuun ja ryöstää heidän naisensa, jotka he aikovat uhrata jumalilleen. Maciste ja Aidar pelastavat naiset, mutta Maciste jää vangiksi. Maciste ja häntä auttanut heimopäällikkö Fuanin jalkavaimo Moha tuomitaan kuolemaan, mutta äkillinen maanjäristys auttaa heidät pakoon. Fuanin heimo ja heihin liittynyt ulma-heimo hyökkäävät Aidarin kylään, mutta paikalle saapuva Maciste auttaa torjumaan heidät. Maciste ja Moha lähtevät yhdessä etsimään uusia seikkailuja.
"Maciste contro i mostri" on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä. Sen sisäkuvat on tehty Grottaferratan Interstudiolla ja ulkokuvaukset Jugoslaviassa sekä osittain Grotte di Solonen luolissa Rooman Tiburtinossa. Kiireessä kyhätyn elokuvan tarkoitus oli kerätä rahaa tuottaja Giorgio Marzellin toiseen meneillä olleeseen hankkeeseen.
Elokuva on poikkeuksellisen heikko jopa oman tyylilajinsa edustajaksi. Sen juoni on täynnä aukkoja ja vuoropuhelu täysin satunnaista. Kehonrakennuslehden sivuilta löydetty Reg Lewis harhailee eksyneenä kameran edessä ja lausuu vuorosanansa alentuvasti virnuillen. Hän työskenteli ilmaiseksi vastineena kahden elokuvan kuvaussopimuksesta, joka sittemmin raukesi. Mohaa esittää ensimmäisessä italialaiselokuvassaan englantilainen Margaret Lee. Naurettavat hirviöt on merkitty erikoistehostemestari Carlo Rambaldin nimiin, mutta Rambaldi itse on kieltänyt olevansa niiden tekijä.
Naiivin mielikuvituksen ja huvittavan kitschin yhdistelmä vetosi katsojiin melko hyvin ja tuotti Italiassa kohtalaiset 257 miljoonan liiran kassatulot (elokuvan budjetti oli sata miljoonaa). Espanjassa sen näki lähes 750 000 ja Ranskassa yli 550 000 katsojaa. 1970-luvulla "Maciste contro i mostri" muokattiin Ranskassa pornoelokuvaksi, joka julkaistiin nimellä "Esclaves nues pour des monstres" (”Alastomia orjia hirviöille”). Elokuvan yhdysvaltalainen versio "Fire Monsters against the Son of Hercules" (”Tulihirviöt vastaan Herkuleen poika”; myös "Colossus of the Stone Age", ”Kivikauden jättiläinen”) on kuuluisa poikkeuksellisen huonosta jälkiäänityksestään: Maciste on jossain vaiheessa muutettu Maxukseksi, ja joka kerta kun nimi mainitaan, kokonaan toinen ääni lausuu sen kohdalla ”Maxus”.
Elokuva on saatavilla saksalaisen Savoy Filmin laadultaan kohtalaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää saksan-, italian- ja englanninkieliset ääniraidat. Yhdysvaltalaiset julkaisut ovat tv-kopioita.
Boniface de Montferrat
Boniface de Montferrat (myös Montferratin Bonifacius) (; , "Vonifatios Momferratikos") (noin 1150 – 4. syyskuuta 1207) oli italialainen ylimys, Montferrat’n markiisi ja neljännen ristiretken johtaja. Valloitettuaan Konstantinopolin vuonna 1204 hän perusti Thessalonikan kuningaskunnan ja toimi sen kuninkaana. Tosin hän oli vuonna 1204 pyrkinyt korkeampaan tehtävään, Latinalaisen keisarikunnan keisariksi, mutta hänen sijastaan tehtävään valittiin Flanderin kreivi Balduin I.
Boniface de Montferrat’n isä oli William V, joka osallistui toiseen ristiretkeen.
Thessalonikan kuningaskunta oli lyhytikäinen ristiretkivaltio. Se sijaitsi nykyisten Kreikan ja Turkin alueella, vaikkakaan kuningaskunnan rajoja ei koskaan tarkkaan määritelty jatkuvien sotien vuoksi. Kuningaskunta sai nimensä kreikkalaisesta Thessalonikin kaupungista. Kuningaskunnan olemassaolo päättyi vuonna 1224, jolloin Epeiroksen despotaatti valloitti sen ja liitti itseensä.
Boniface de Montferrat sai surmansa vuonna 1207 Bulgarian ja ristiretkeläisten välisessä kahakassa Makedoniassa. Bulgarian hyökkäystä johti tsaari Kaloyan, joka pian tämän jälkeen alkoi piirittää Thessalonikaa.
Mika Rinne
Mika Rinne (s. 15. maaliskuuta 1970 Kauhajoki) on suomalainen entinen koripalloilija ja nykyinen valmentaja.
Rinne pelasi urallaan seitsemän kautta koripallon SM-sarjassa edustaen UU-Korihaita. Korihaissa hän voitti SM-hopeaa kaudelta 1994−1995 ja SM-pronssia kaudelta 1991−1992.
Seitsemän SM-sarjakauden jälkeen Rinne palasi takaisin kotipaikkakunnalleen Kauhajoelle ja II-divisioonassa pelanneeseen kasvattajaseuraansa Kauhajoen Pesukarhuihin, jonka tavoitteena oli saavuttaa paikka sarjatasoa ylempää, koripallon I-divisioonasta.
Kaudella 1998−1999 Pesukarhut voitti jo II-divisioonan lohkonsa runkosarjan, mutta I-divisioonan karsinnoissa ristiin pelattujen ottelujen vuoksi sarjanousu jäi kiinni lopulta ainoastaan kuudesta tehdystä pisteestä. Pesukarhujen nousu valtakunnalliseen I-divisioonaan tapahtui seuraavan kauden (1999−2000) päätteeksi. Nousu varmistui Tampereella pelatussa toisessa karsintaturnauksessa, jossa Rinne oli Pesukarhujen amerikkalaisvahvistusten lisäksi joukkueensa tukipilareita tehden nousun varmistaneissa kahdessa ensimmäisessä ottelussa 28 ja 24 pistettä.
Sarjanousun jälkeen edustusjoukkueen nimi muuttui pääseuran mukaan Kauhajoen Karhuksi. Kausien 2000−2004 aikana Rinne oli tärkeä osa joukkuettaan ja etenkin kolmen pisteen heittäjänä sarjan suomalaista parhaimmistoa.
Kaudeksi 2004−2005 Rinne siirtyi Karhun kakkosvalmentajaksi päävalmentaja Greg Gibsonin avuksi. Rinne kuitenkin harjoitteli yhä aktiivisesti ja kauden seitsemänteen otteluun hän tekikin paluun pelaavaan kokoonpanoon. Rinne pelasi viimeiseksi jäänellä I-divisioonakaudellaan kakkosvalmentajan pestinsä ohella lopulta yhteensä 15 ottelussa, mutta sai aiempiin kausiin nähden selvästi vähemmän peliaikaa.
Rinne jatkoi Karhussa Gibsonin kakkosvalmentajana kaudelle 2009−2010 saakka. Tämän jälkeen hän valmensi Karhun juniorijoukkueita, kunnes palasi edustusjoukkueen apuvalmentajaksi elokuussa 2015.
Charlotte Lilius
Eva Charlotte Edelhofer-Lilius (o.s. Lilius; s. 14. kesäkuuta 1899 Pietari) oli suomalainen ruotsin, saksan ja ranskan kielellä kirjoittanut kirjailija, lausujatar ja kääntäjä.
Charlotte Lliuksen vanhemmat olivat ratainsinööri Karl Albert Lilius (1869–1935) ja sveitsiläinen Leonore Charlotte Brack (s. 1872).
Lilius pääsi ylioppilaaksi 1917 ja suoritti ranskan, saksan ja englannin kielen kääntäjätutkinnon 1922. Hän kirjoitti matkakuvauksia, esseitä, novelleja, runoja ja arvosteluja sekä piti esitelmiä ja lausuntailtoja Suomessa, Virossa, Puolassa, Italiassa, Ranskassa, Sveitsissä ja Belgiassa. Lilius toimi myös Barnens Dagblad-lehden päätoimittajana.
Charlotte Lilius käänsi 1930-luvulla ranskan ja saksan kielelle Larin-Kyöstin teoksia, ja vuonna 1952 hän saksansi Mika Waltarin romaanin "Sinuhe egyptiläinen".
Lilius avioitui vuonna 1944 sveitsiläisen maalarin Heinrich (Rico) Edelhoferin (1892–1987) kanssa, ja he asettuivat Luganoon. Charlotte Lilius oli pormestari Theodor Werner Liliuksen veljentytär.
Italian demokraattinen sosialistipuolue
Italian demokraattinen sosialistipuolue ("Partito Socialista Democratico Italiano", PSDI) oli Italiassa vuosina 1947–1998 toiminut oikeistososiaalidemokraattinen puolue. Sen perustivat Italian sosialistisesta puolueesta (PSI) eronneet jäsenet, jotka eivät hyväksyneet sosialistien yhteistyötä kommunistien kanssa. PSDI oli kylmän sodan aikana Italian kristillisdemokraattien (DC) tärkeä tukipuolue. Puolueen merkittävin johtaja oli Giuseppe Saragat, joka toimi Italian presidenttinä vuosina 1964–1971.
Vuoden 1947 alussa PSI:n antikommunistiset jäsenet, jotka eivät halunneet jatkaa yhteistyötä kommunistisen puolueen (PCI) kanssa, perustivat oman puolueen nimellä Italian työväen sosialistinen puolue ("Partito Socialista dei Lavoratori Italiani", PSLI). Muutamaa kuukautta myöhemmin kristillisdemokraatteja edustanut pääministeri Alcide De Gasperi erotti PCI:n ja PSI:n hallituksestaan, jolloin PSLI jäi tukemaan De Gasperin hallitusta vahvistaen siten sen enemmistöä. Puolue otti vuonna 1952 nimekseen Italian demokraattinen sosialistipuolue samalla kun siihen liittyi eräitä muita PSI:n ulkopuolisia sosialistiryhmiä. PSDI osallistui vuodesta 1954 alkaen kristillisdemokraattien johtamiin keskustahallituksiin. Puolue kannatti joidenkin teollisuudenalojen kansallistamista, mutta sijoittui lähinnä poliittiseen keskustaan ja saattoi siten osallistua hyvin moniin koalitiohallituksiin seuraavina vuosikymmeninä.
PSDI oli mukana Italian hallituksessa vuosina 1947–1951, 1954–1957, 1958–1959, 1962–1963, 1963–1968, 1968–1969, 1970–1972, 1972–1974, 1979–1987 sekä 1987–1994. Puolueen vaa’ankieliasema tarjosi sille kokoaan vahvemman aseman, vaikka sen kannatus 1950–1970-lukujen vaaleissa oli pääosin vain 4–5 prosenttia.
Sosialistinen puolue lopetti 1950-luvun puolivälissä yhteistyön kommunistien kanssa, minkä jälkeen sen linja läheni PSDI:tä, ja vuodesta 1963 alkaen myös PSI osallistui kristillisdemokraattien johtamiin hallituksiin. PSI ja PSDI yhdistettiin lokakuussa 1966, mutta liitto jäi lyhytikäiseksi. Kommunistien menestyttyä vuoden 1968 vaaleissa nousi esiin kysymys kommunistien mahdollisesta osallistumisesta tulevaan hallitukseen. PSDI:n entiset jäsenet eivät edelleenkään hyväksyneet yhteistyötä kommunistien kanssa ja erosivat siksi uudelleen PSI:stä heinäkuussa 1969 muodostaen Yhtenäisen sosialistipuolueen (PSU), joka otti seuraavana vuonna käyttöön PSDI:n vanhan nimen. PSDI säilyi 1980-luvulle saakka suhteellisen pienestä koostaan huolimatta vaikutusvaltaisena puolueena, joka piti usein hallussaan merkittäviä asemia Italian hallituksessa.
Monien muiden Italian puolueiden tavoin myös PSDI kärsi vuonna 1992 paljastuneessa "tangentopoli"-korruptioskandaalissa, joka johti puolueen kannatuksen romahtamiseen. Suuri osa puolueen johtajista siirtyi 1994 muihin puolueisiin. PSDI liittyi vuonna 1998 PSI:n seuraajapuolueen SI:n kanssa Italian demokraattisiin sosialisteihin (SDI). PSDI perustettiin uudelleen alkuperäisellä nimellään vuonna 2004, mutta sen kannatus on jäänyt mitättömän pieneksi.
Johan Erik Keto
Johan Erik Keto (1. tammikuuta 1826 Mustasaari – 7. lokakuuta 1882 Mustasaari) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Kedon vanhemmat olivat herastuomari Mickel Keto ja Maria Herrgård. Keto, jonka äidinkieli oli ruotsi, oli paitsi taitava maanviljelijä, myös innokas valistusmies. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsen 1862 ja edusti talonpoikaissäätyä valtiopäivillä 1863, 1867, 1877 ja 1882. Keto toimi useissa valiokunnissa ja paneutui erityisesti maataloutta koskeviin kysymyksiin. 1867 talonpoikaissääty merkitsi hänen lausuntonsa perusteella pöytäkirjaan kiitollisuutensa keisarille uutta valtiopäiväjärjestystä koskevasta esityksestä.
Kedon puoliso oli Maria Kristina Martola (k. 1897).
Lorenzo Kihlman
Mauritz Lorenzo Kihlman (11. helmikuuta 1861 Pietarsaari – 15. toukokuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi Suomen prokuraattorina sekä Suomen itsenäistymisen jälkeen diplomaattina ja korkeimman hallinto-oikeuden jäsenenä.
Kihlmanin vanhemmat olivat professori Alfred Kihlman ja Hilda Wilhelmina Augusta Forssell. Hän tuli hovioikeuden auskultantiksi 1885 ja palveli 1885–1887 Turun hovioikeudessa ja vuodesta 1888 Vaasan hovioikeudessa, mistä virasta hänet erotettiin 1904. Asianajajana Helsingissä Kihlman toimi 1904–1905, vuoden 1905 suurlakon jälkeen hänestä tuli 1906 prokuraattorin apulainen ja 1908 prokuraattori. Erottuaan prokuraattorin virasta 1909 Kihlman toimi taas asianajana 1910–1917. Suomen itsenäistyttyä hän oli lähettiläänä Pariisissa ja Madridissa 1918 ja sitten korkeimman hallinto-oikeuden jäsenenä 1919–1931. Kihlman otti osaa hengelliseen työhön muun muassa Helsingin ruotsalaisen NMKY:n puheenjohtajana 1927–1929, "Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland" -järjestön johtokunnan jäsenenä sekä Helsingin Diakonissalaitoksen johtokunnan varapuheenjohtajana 1929–1943. Hän toimi myös vanhainkotien perustamisen hyväksi.
Kihlmanin puoliso vuodesta 1889 oli Ida Mathilda Ekström (k. 1932). Kirjallisuudentutkija Erik Kihlman ja kirjailija Bertel Kihlman (1898–1977) olivat heidän lapsiaan.
Kihlmanin kesähuvila, Villa Rulludd, on museona Espoossa.
Guido Malatesta
Guido Malatesta (2. lokakuuta 1918 Gallarate – 14. kesäkuuta 1970 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Malatesta työskenteli aluksi toimittajana. Muutettuaan Roomaan hän siirtyi elokuva-alalle toimien käsikirjoittajana ja apulaisohjaajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyönsä oli "I miliardari" (”Miljonäärit”) vuonna 1956. Myöhemmin Malatesta ohjasi muun muassa peplum-elokuvia ja spagettiwesternejä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä "James Reed".
Lyocell
Lyocell on muuntokuitu, jota käytetään erilaisissa tekstiileissä. Sen valmistukseen tarvitaan erittäin puhdasta selluloosaa, jotta lopputuote olisi mahdollisimman korkealaatuinen. Lyocell-kuitu on noin kaksi kertaa viskoosia vahvempaa. Lyocell-kuitu valmistetaan kuivasuihku-märkäkehräyksellä, jossa liuossuihkua vedetään kuivana ennen kastelemista kuten märkäkehräyksessä, mikä antaa sillä sen erityisen vahvuuden. Lyocell-kuitu tuli markkinoille 1990-luvun alussa. Lyocell tunnetaan nykyään paremmin kauppanimellä Tencel (valmistaja Lenzing, joka osti alkuperäisen valmistajan Courtaulds'n).
Reg Lewis
Reg Lewis (23. tammikuuta 1936 Niles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kehonrakentaja, joka on esiintynyt myös elokuvissa.
Kehonrakennusta nuoresta saakka harrastanut Lewis osallistui 1950-luvulla Mae Westin showkiertueeseen ja voitti IFBB:n Mr America -kilpailun vuonna 1963. Hän pyrki elokuvauralle vuonna 1962 valmistuneessa italialaisessa peplum-filmissä "Maciste contro i mostri", mutta palasi epäonnistuneen kokeilun jälkeen pian takaisin Amerikkaan. Myöhemmin Lewis jatkoi kehonrakennusuraansa ja esiintyi komediassa "Don’t Make Waves" (1967) ja Mae Westin kanssa elokuvassa "Sextette" (1978).
Helena Dragaš
Helena Dragaš (n. 1372-1450) oli Bysantin keisari Manuel II Palaiologosin puoliso.
Helena Dragaš syntyi Serbiassa Dejanovićin aatelissukuun. Hänen isänsä Constantine Dragaš hallitsi yhtä pienistä ruhtinaskunnista, jotka syntyivät Serbian keisarikunnan hajottua 1371.
Helena ja Manuel II Palaiologos menivät naimisiin vuonna 1392, pian Manuelin isän kuoleman jälkeen. Patriarkka Antonius IV kruunasi heidät molemmat juhlavassa seremoniassa.
Heille syntyi seitsemän poikaa ja kolme tytärtä.
Italian kansanpuolue (1919)
Italian kansanpuolue ("Partito Popolare Italiano", PPI) oli Italiassa vuosina 1919–1926 toiminut puolue, jota on pidetty toisen maailmansodan jälkeen perustetun kristillisdemokraattisen puolueen edeltäjänä.
Puolueen perusti tammikuussa 1919 sisilialainen pappi Luigi Sturzo. Puolue sai marraskuun 1919 vaaleissa noin 20 prosentin kannatuksen ja Italian edustajainhuoneeseen 101 paikkaa 508:sta. Jo seuraavana vuonna se otettiin mukaan Giovanni Giolittin hallitukseen. PPI osallistui 1920-luvun alussa useisiin Italian hallituksiin, jopa Benito Mussolinin ensimmäiseen hallitukseen lokakuusta 1922 huhtikuuhun 1923. Sitten se kuitenkin siirtyi oppositioon fasistipuolueen valtaa vastaan. Vatikaani veti aiemman tukensa pois kansanpuolueelta ja Sturzolta. Fasistit lakkauttivat vuonna 1926 kaikki kilpailevat puolueet, jolloin PPI:n johtajat joutuivat lähtemään maanpakoon. Puolueen viimeisenä puoluesihteerinä toimi Alcide De Gasperi.
Kristillisdemokraattisen puolueen (DC) perustivat vuonna 1943 PPI:n entiset johtajat eräiden muiden katolisten järjestöjen tuella.
Maijaliisa Auterinen
Maijaliisa Auterinen (18. toukokuuta 1909 Helsinki - 13. elokuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen kustannustoimittaja ja kääntäjä.
Auterisen vanhemmat olivat ensyklopedisti Lauri Juhana Hendell-Auterinen (1878-1938) ja Mathilda Louise (Liisi) Donner (1885-1923). Maijaliisa Auterinen pääsi ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta yhteiskoulusta 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1934. Hän toimi vuodesta 1935 lähtien Kustannus Oy Otavan kustannusvirkailijana.
Auterinen suomensi muun muassa Margaret Mitchellin romaanin "Tuulen viemää" ja Albert Camus'n romaanin "Putoaminen" sekä kaksi Georges Simenonin Maigret-kirjaa.
Luigi Sturzo
Luigi Sturzo (26. marraskuuta 1871 Caltagirone, Sisilia – 8. elokuuta 1959 Rooma) oli italialainen pappi ja poliitikko, joka perusti vuonna 1919 Italian kansanpuolueen, myöhemmän kristillisdemokraattisen puolueen edeltäjän.
Sturzo opiskeli Caltagironen pappisseminaarissa ja hänet vihittiin vuonna 1894 roomalaiskatoliseksi papiksi. Hän valmistui myöhemmin jumaluusopin tohtoriksi Rooman Gregoriaanisesta yliopistosta. Jo 1890-luvulla hän ryhtyi tukemaan talonpoikien ja työläisten poliittista järjestäytymistä kotiseudullaan Sisiliassa ja perusti "La Croce di Constantino" -nimisen sanomalehden. Hän vastusti hallituksen pyrkimyksiä lakkauttaa työväenyhdistykset. Vuosina 1905–1920 Sturzo toimi kotikaupunkinsa Caltagironen pormestarina ja istui maakuntaneuvostossa Catanian edustajana.
Sturzo perusti tammikuussa 1919 Italian kansanpuolueen ("Partito Popolare Italiano", PPI) ja ryhtyi toimimaan sen puoluesihteerinä. Puolue sai marraskuun 1919 parlamenttivaaleissa 101 paikkaa Italian edustajainhuoneeseen. Sturzo oli keskeisenä henkilönä neuvottelemassa PPI:n osallistumisesta Italian hallituksiin seuraavina vuosina, mutta hän ei itse toiminut ministerinä. Hän vastusti Benito Mussolinin tuloa pääministeriksi lokakuussa 1922 ja jätti seuraavan vuoden heinäkuussa politiikan vetäytymällä luostariin. Vatikaani veti tukensa pois Sturzolta ja painosti hänet eroamaan puolueensa johdosta. Lokakuussa 1924 hän lähti maanpakoon. Sturzo palasi Italiaan vuonna 1946. Vuonna 1952 hänet nimitettiin elinikäiseksi senaattoriksi.
Luigi Federico Menabrea
Luigi Federico Menabrea, de Valdoran markiisi (4. syyskuuta 1809 Chambéry – 24. toukokuuta 1896 Chambéry) oli italialainen matemaatikko, kenraalin arvoinen sotilasinsinööri ja poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1867–1869.
Menabrea palveli alkujaan insinööriupseerina Sardinian kuningaskunnan armeijassa. Myöhemmin hän oli mekaniikan ja rakennusopin professorina Sardinian sotilasakatemiassa, tykistökoulussa sekä Torinon yliopistossa. Hänet valittiin vuonna 1848 Sardinian parlamenttiin ja lähetettiin diplomaattiselle komennukselle Parmaan ja Modenaan, tarkoituksenaan suostutella nämä alueet yhdistymään Sardinian kuningaskuntaan. Vuoden 1859 sodan puhjettua Menabrea ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin Sardinian armeijan insinöörikunnan komentajaksi. Hän johti sodassa Peschieran piiritystä ja osallistui Solferinon taisteluun. Vuonna 1860 kuningas Viktor Emanuel II nimitti hänet senaattoriksi ja myönsi hänelle kreivin arvon. Sen jälkeen hän sai johtaa eräiden kaupunkien linnoitustöitä, sotilasoperaatioita Anconan ja Capuan luona sekä Gaetan piiritystä, joka johti 1861 kyseisen linnoituksen kukistumiseen.
Italian yhdistyttyä Menabrea nimitettiin kesäkuussa 1861 Bettino Ricasolin hallituksen meriministeriksi. Vuoden 1866 Prahan rauhanneuvotteluissa hän toimi Italian täysivaltaisena edustajana. Lokakuussa 1867 Menabrea nimitettiin pää- ja ulkoministeriksi. Hän sai ensitöikseen selvitellä Italian ja Ranskan suhteissa syntynyttä kriisiä, jonka oli aiheuttanut Giuseppe Garibaldin vapaaehtoisten epäonnistunut yritys vallata Ranskan suojelema Kirkkovaltio. Menabrean hallitus lakkautti 1869 pappisseminaarien oppilaille siihen asti kuuluneen vapautuksen asevelvollisuudesta. Hallitus jätti paikkansa vaalitappion jälkeen saman vuoden joulukuussa. Menabrea oli vielä myöhemmin Italian lähettiläänä Lontoossa 1876–1882 ja Pariisissa 1882–1892. Hän sai 1875 markiisin arvon.
Menabrea liittyy myös tietokoneiden suunnittelun esihistoriaan. Hän julkaisi vuonna 1842 Charles Babbagen analyyttistä konetta käsitelleen tutkielman "Notions sur la machine analytique de Charles Babbage", jonka Ada Lovelace seuraavana vuonna käänsi englanniksi.
Greta Backman-Dahlgren
Greta Alexandra Backman-Dahlgren (29. lokakuuta 1909 Porvoon maalaiskunta - 25. heinäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Greta Backman-Dahlgrenin vanhemmat olivat maanviljelijä Carl Johan Backman (1866-1951) ja Fanny Maria Gustafsdotter (1874-1943). Hän suoritti yläkansakoulunopettajatutkinnon 1931 ja opiskeli Helsingin yliopistossa 1936-1937.
Greta Backman-Dahlgren oli naimisissa lääketieteen lisensiaatti John Alvin Dahlgrenin (1909-1971) kanssa.
Giuseppe Saracco
Giuseppe Saracco (6. lokakuuta 1821 Bistagno – 9. tammikuuta 1907) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä 1900–1901.
Saracco oli alkuperäiseltä ammatiltaan asianajaja. Hänen poliittinen uransa alkoi jo vuonna 1849 Sardinian kuningaskunnan kansalliskokouksen jäsenenä. Hän tuki Camillo Cavouria. Vuodesta 1865 Saracco kuului Italian senaattiin. Hän toimi 1887–1889 ja 1893 työministerinä sekä 1898–1900 ja 1902–1905 senaatin puhemiehenä. Hän kokosi kesäkuussa 1900 maltillisista liberaaleista muodostuneen hallituksen, mutta joutui eroamaan jo seuraavan vuoden helmikuussa, sillä parlamentin mielestä hän oli toiminut liian pehmeästi Genovan suuren satamalakon suhteen.
Saraccon pääministerikauden merkittävin tapahtuma Italiassa oli kuningas Umberto I:n salamurha heinäkuussa 1900.
Sulo J. Saksa
Sulo Josef Saksa, kirjailijanimi Juuso Sarkka, (s. 28. kesäkuuta 1909 Kangasniemi) on suomalainen maanviljelijä ja kirjailija.
Sulo Saksa oli naimisissa mielisairaanhoitaja Lilli Hukan kanssa. Kuvanveistäjä Juhani Saksa (s. 1939) on heidän poikansa.
Nimellä "Juuso Sarkka":
Nimellä "S. J. Saksa":
Luigi Luzzatti
Luigi Luzzatti (11. maaliskuuta 1841 Venetsia – 29. maaliskuuta 1927 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä 1910–1911.
Luzzatti toimi vuodesta 1867 valtio-opin professorina Padovan yliopistossa ja vuodesta 1894 Perugian yliopistossa sekä vuodesta 1898 myös Rooman yliopistossa. Hänet valittiin 1870 Italian edustajainhuoneeseen, mutta vaali kumottiin, koska hän ei ollut vielä ylittänyt vaalikelpoisuusikärajaa, ja hän pääsi edustajainhuoneeseen vasta kahden täytevaalin jälkeen vuonna 1871. Luzzatti tultiin tuntemaan kansantalouskysymysten osaajana ja hän osallistui kauppasopimusneuvotteluihin useiden maiden kanssa. Hän toimi rahaministerinä 1891–1892, 1896–1898, 1903–1905 ja 1906. Viimeisenä vuonna hän sai aikaiseksi Italian valtionvelan alentamisen. Vuosina 1909–1910 Luzzatti oli maatalousministerinä. Maaliskuussa 1910 hänestä tuli pää- ja ulkoministeri, mutta joutui eroamaan jo vuotta myöhemmin. Hän kannatti innokkaasti Italian osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan ja oli vielä kerran rahaministerinä keväällä 1920. Hänet nimitettiin 1921 Italian senaattiiin.
Juutalaistaustainen Luzzatti oli myös aktiivi sionistiliikkeen kannttaja etenkin maatlousyhteisöjen perustamissa Palestiinassa
Panosvyö (albumi)
Panosvyö on Viikatteen yhdestoista studioalbumi. Se julkaistiin 2. toukokuuta 2014 sekä CD-, LP- että digiversiona. Levynjulkaisutapahtuma järjestettiin päivää aiemmin Jyväskylän Lutakossa.
Albumi koostuu suomeksi käännetyistä Motörhead-yhtyeen kappaleista ja on Viikatteen ensimmäinen täysimittainen cover-albumi. Yhtyeen keulahahmon Kaarle Viikatteen mukaan idea Motörhead-coveralbumin tekemisestä oli hänen mielessään jo aiemmat 15 vuotta. Hänen mukaansa myös kappaleiden sovitukset on pyritty pitämään melko lähellä alkuperäisiä versioita.
Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1.
Anna-Maija
Anna-Maija on suomalainen naisen etunimi. Se on kahden nimen, Annan ja Maijan, yhdistelmä. Nimi on annettu 1900-luvun alusta joulukuuhun 2016 mennessä kaikkiaan 3782 henkilölle. Nimen kulta-aikaa oli 1940- ja 1950-luvut, jolloin Suomessa yleensäkin annettiin tytöille paljon yhdysnimiä. Kyseisen nimen sai tuolloin yli 1 700 suomalaista tyttöä. 2000-luvulla nimen on saanut vain 41 henkeä.
Anna-Maija ei ole suomenkielisessä kalenterissa omaa nimipäivää, mutta Annan nimipäivä on 9. joulukuuta ja Maijan 2. heinäkuuta.
Katso Anna ja Maija.
Anna-Leena
Anna-Leena on suomalainen naisen etunimi. Se on kahden nimen, Annan ja Leenan, yhdistelmä. Joulukuuhun 2016 mennessä nimi on annettu kaikkiaan 1416 henkilölle. Nimen kulta-aikaa olivat 1960- ja 1970-luvut. Kyseisen nimen sai tuolloin 474 suomalaista tyttöä. 2000-luvulla nimen on saanut vain 59 henkeä.
Anna-Leenalla ei ole suomenkielisessä kalenterissa omaa nimipäivää, mutta Annan nimipäivä on 9. joulukuuta ja Leenan 22. heinäkuuta.
Katso Anna ja Leena.
Marja Myllylä
Marja Myllylä (s. 11. heinäkuuta 1951 Oulu) on tamperelainen näyttelijä, joka on näytellyt teatterissa, elokuvissa ja televisiossa. Yksi hänen tunnetuimmista rooleistaan on draamasarjassa "Klikkaa mua", jossa hän näyttelee päähenkilö Ellan Eeva-äitiä.
Hän kävi Suomen teatterikoulun vuosina 1975–1979. Hänet on ollut kiinnitetty Kajaanin kaupunginteatteriiin (1974–1975, 1979–1989), Kajaanin kaupunginteatteriin (1989–1997) ja Vaasan kaupunginteatteriin (1997–2009). Vuodesta 2009 alkaen Myllylä on ollut freelance-näyttelijä.
Waking Up
Waking Up on yhdysvaltalaisen pop rock-yhtye OneRepublicin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 17. marraskuuta 2009. Albumilta on julkaistu yhteensä neljä singleä, "All the Right Moves", "Secrets", "Marchin On" ja "Good Life". "Waking Up" sai musiikkikriitikoilta vaihtelevaa palautetta.
Trukinmonarkki
Trukinmonarkki ("Metabolus rugensis") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Trukinmonarkkia tavataan Mikronesiassa. Lajin populaatioksi arvioidaan 1 000–2 499 yksilöä. Se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen populaatio ja levinneisyysalue ovat pienet, ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Mustamonarkki
Mustamonarkki ("Symposiachrus axillaris") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustamonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruskomonarkki
Ruskomonarkki ("Symposiachrus rubiensis") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Ruskomonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Harmaapäämonarkki
Harmaapäämonarkki ("Monarcha cinerascens") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Harmaapäämonarkkia tavataan Indonesiassa, Papua-Uudessa-Guineassa, Salomonsaarilla ja Itä-Timorissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kuumaa vahaa
Kuumaa vahaa ("American Hot Wax") on Floyd Mutruxin ohjaama yhdysvaltalainen musiikkielokuva vuodelta 1978.
Elokuvan päätapahtumana on Alan Freedin vuonna 1959 New Yorkin Brooklynissa sijaitsevassa Paramount-teatterissa järjestämä ensimmäinen jokavuotiseksi aiottu rock’n roll -show. Poliisi keskeytti konsertin ja siitä lähtien Freedin ura radio-DJ:nä ja musiikkivaikuttajana lähti alamäkeen payola-syytösten ja tuomion myötä.
Alan Freediä esittää Tim McIntire, ja mukana on sellaisia 1950-luvulla vaikuttaneita muusikoita kuin Chuck Berry, Jerry Lee Lewis ja Screamin’ Jay Hawkins. Lisäksi elokuvaa varten on koottu sellaisia artisteja ja yhtyeitä kuin Big Beat Band, Prof. LaPlano & The Planotones, tyttöyhtye Delights, Clark Otis, The Chesterfields (jolle Carole Kingiä muistuttava Louise tekee kappaleita) ja Timmy & The Tulips.
Musiikkitutkimusta elokuvaa varten on tehnyt Rick M. Eaker. Musiikkituottaja on Kenny Vance.
Musiikkiesitysten lisäksi tapahtumassa esitettiin elokuva "Minkäpä tyttö sille voi" ("The Girl Can’t Help It").
Elokuvasta on julkaistu soundtrack-albumi "American Hot Wax".
Eljas Pohtila
Eljas Heikki Pietari Pohtila (1. elokuuta 1943 Salla – 10. maaliskuuta 2014 Espoo) oli suomalainen professori ja Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja, oppiarvoltaan maatalous- ja metsätieteiden tohtori.
Pohtila syntyi porotilallisen perheeseen. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui metsänhoitajaksi 1968 ja väitteli tohtoriksi 1977. Työuransa hän aloitti Helsingin yliopistossa mutta palasi Lappiin, jossa hän toimi Metsäntutkimuslaitoksen tutkijana ja Rovaniemen tutkimusaseman johtajana. Vuonna 1980 hänestä tuli Lapin piirimetsälautakunnan päämetsänhoitaja. 1987 hän tuli Metsätehon toimitusjohtajaksi Helsinkiin. V. 1989 Pohtila nimitettiin Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtajaksi, missä virassa toimi vuoteen 2003 eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Helena Kantakuzene
Helena Kantakouzene (1333-1396) oli Bysantin keisarinna, keisari Johannes V Palaiologosin puoliso.
Helena Kantakouzenen vanhemmat olivat Irene ja Johannes VI Kantakuzenos. Äitinsä tavoin Helena vaikutti politiikkaan sekä aviomiehensä että poikansa Manuel II:n valtakaudella, mutta ennen kaikkea hän sovitteli perheenjäsenten tulehtuneita keskinäisiä suhteita. Vuonna 1379 hän järjesti aviomiehensä ja kahden poikansa paon vankilasta, mutta jäi itse Andronikos IV:n pojan vangiksi kahdeksi vuodeksi yhdessä isänsä ja kahden siskonsa kanssa.
Keisarinnoille tyypilliseen tapaan hän panosti hyväntekeväisyyteen, ja suosi aikansa oppineita. Kuuluisin näistä on Demetrios Kydones, joka omisti keisarinnalle käännöksensä pyhän Augustuksen teoksista. Kydones oli tiiviissä kirjeenvaihdossa Helenan isän kanssa, ja häneltä on säilynyt myös kuusi Helenalle osoitettua kirjettä viidenkymmenen vuoden ajalta.
Sirkku Grahn
Sirkku Meeri Grahn (s. 20. maaliskuuta 1932 Alatornio) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1955–57 ja sitten muun muassa Lahden ja Turun kaupunginteattereissa.
Grahn näytteli 1980-luvulla muutamissa elokuvissa, kuten "Yö meren rannalla" (1981), "Minä, siili ja trumpetti" (1983), "Päivää, herra Kivi" (1984) ja "Viimeinen keikka" (1984).
American Hot Wax (albumi)
American Hot Wax on soundtrack-tupla-albumi Paramount Picturesin samannimisestä elokuvasta, jonka on ohjannut Floyd Mutrux ja jonka pääosassa on Tim McIntiren esittämä Alan Freed. Albumi on omistettu Freedin muistolle – "miehelle, joka aloitti sen kaiken".
Julkaisuvuosi on 1978 ja levy-yhtiö A&M Records.
Levyllä on sekä alkuperäisiä monofonisia äänityksiä 1950-luvulta sellaisilta artisteilta kuin Chuck Berry, Little Richard, Jackie Wilson ja Buddy Holly että live-esiintymisiä elokuvan "Brooklyn Paramount" -konsertista.
Introduction of Alan Freed 
1. Big Beat Band: "Hot Wax Theme" – 2:17
2. Prof. LaPlano and The Planotones: "Rock And Roll Is Here to Stay" – 4:13
3. Delights: "Mister Lee" – 2:37
4. Delights: "Maybe" – 3:30
5. Clark Otis: "Hey Little Girl" – 2:49
6. Chuck Berry: "Reelin’ And Rockin’" – 2:55
7. Chuck Berry: "Roll Over Beethoven" – 1:591. The Chesterfields: "Why Do Fools Fall in Love" – 2:40
2. The Chesterfields: "That Is Rock And Roll" – 3:50
3. Screamin’ Jay Hawkins: "I Put a Spell on You" – 4:20
4. Timmy & The Tulips: "Mister Blue" – 2:42
5. Jerry Lee Lewis: "Whole Lotta Shakin’ Goin’ on" – 3:02
6. Jerry Lee Lewis: "Great Balls of Fire" – 2:00
1. Chuck Berry: "Sweet Little Sixteen" – 3:00
2. Jackie Wilson: That’s Why (I Love You So) – 2:03
3. The Moonglows: "Sincerely" – 3:09
4. The Drifters: "There Goes My Baby" – 2:07
5. The Mystics: "Hushabye" – 2:31
6. Buddy Holly: "Rave on" – 1:47
7. Maurice Williams & The Zodiacs: "Stay" – 1:371. Little Richard: "Tutti Frutti" – 2:22
2. The Cadillacs: "Zoom" – 2:21
3. The Elegants: "Little Star" – 2:38
4. The Turbans: "When You Dance" – 2:55
5. Bobby Darin: "Splish Splash" – 2:10
6. Frankie Ford: "Sea Cruise" – 2:41
7. The Spaniels: "Goodnight It’s Time to Go" – 2:44
Joe Esposito, Ed Hokenson ja Bruce Sudano ovat yhtyeestä Brooklyn Dreams, joka on Millennium Recordsin kiinnitys.
Brenda Russell on duosta Brenda and Brian Russell (Rocket Records).
Gary Barone, Jock Ellis, Tim McIntire, Wolfgang Melz ja Don Poncher ovat yhtyeestä Funzone (First Artists Records).
Paul Griffin on Warner Bros. Recordsin ja Jerry Lee Lewis Mercury Recordsin artisti.LP-levykansiossa on avautuvat kannet ja sisäpuolella on valokuvat elokuvan esiintyjistä: Alan Freed, Clark Otis, Timmy and The Tulips, Cheryl, Jerry Lee Lewis, Screamin’ Jay Hawkins, Prof. La Plano and The Planotones, Chuck Berry, Teenage Louise, Mike (Jay Leno), The Delights, Artie Moress ja The Chesterfields.
Lance Freed, Rick Eaker, Lawrence P. Mortorff, Marcia Vance, Gil Friesen, Jerry Moss, Michael Ochs, House Of Oldies – Bleecker St., New York City, Carl Fortina, Don Phillips, Eric Mercury, Jon Waxman, Jan Westley, Dorene Lauer, Patti Roberts, Eldridge Walker, Dorothy Rupe, Gretchen Renell, Dick Smedley, Ken Powell.
Minä, siili ja trumpetti
Minä, siili ja trumpetti on Matti Ijäksen käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1983.
Noin kymmenvuotias kaupunkilaispoika Ailu (Kimmo Lempinen) joutuu kesäksi hiljaiseen saareen, jossa hänen isänsä (Risto Salmi) työskentelee siltatyömaalla. Isän työ- ja vapaa-ajan kiireiden vuoksi poika viettää paljon aikaa lossivahti Kettusen (Esko Pesonen) ja tämän taiteilijavaimon (Sirkku Grahn) hoivissa. Ailu löytää merestä kolhiintuneen trumpetin ja pelastaa siltatyömaalta lemmikikseen siilin.
Elokuva sai Tampereen elokuvajuhlien kotimaisen kilpailun pääpalkinnon 1984.
Brünigpass
Brünigpass on alppisola Sveitsissä. Sen korkein kohta on 1 008 metrin korkeudessa meren pinnasta. Sola yhdistää Bernin kantonin ja erityisesti Bernin ylämaan () ja Haslitalin Sveitsin itäisempiin osiin, muun muassa Luzernin, Obwaldenin ja Nidwaldenin kantoneihin.
Sola on ikivanha kulkureitti. Ensimmäinen varsinainen solatie otettiin käyttöön 1860-luvulla. Se on kansallinen päätie numero 4 (H4) ja valtatie numero 8 (N8), jota muutetaan moottoritieksi (A8). Tie on auki ympäri vuoden.
Brünigpassin kautta kulkeva Zentralbahnin rautatie Interlakenista Luzerniin otettiin käyttöön vuonna 1888.
Bert Karlsson (kitaristi)
Bert ”Patti” Karlsson on turkulainen kitaristi, joka on soittanut muun muassa yhtyeissä Kaamos, Woodoo ja Yellow.
Muita yhtyeitä, joiden riveissä Karlsson on esiintynyt ovat The Jolly Jokers (1964), Madmen, Separate (1968–69), Turku Big Band (1975), Nakkila Jazz och Poesi (1975), Combination (1977), Aulos (1978), Tuiskulan soittokunta (1979), Hansa (1980), Kari Veisterä Unit (1984), Anneli Saaristo Band (1984–), Bandola (1987–2000), Vysotskij-ryhmä (1994), Trio Tuula Amberla – Ilpo Murtojärvi - Bert Karlsson (1994), Esa Pethman Octet (1994), West Coast Jazz Band (1994), Quarteto Feliz Azar featuring Anneli Saaristo (1996, 1998–2000, 2006), Taljanka (2000–01), Trek ja Roland Wilson Band (2003–). Karlsson on ollut mukana myös Turun teattereiden tuotannoissa.
Vuonna 1989 Patti Karlsson oli mukana sovittamassa Anneli Saariston Eurovision laulukilpailujen flamencotyylistä edustuskappaletta ”La dolce vita”. Hän myös esiintyi toisena kitaristina Antero Jakoilan ohella kappaleen finaaliesityksessä Lausannessa.
Karlsson on tehnyt musiikkia Matti Ijäksen elokuviin "Minä, siili ja trumpetti" sekä "Pilkkuja ja pikkuhousuja".
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1994
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1994 on järjestyksessään 46. ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan kausi. Osakilpailuja ajettiin 14 kappaletta kolmessa eri luokassa.