Anabasis (Arrianos)
Anabasis (, "Retki sisämaahan", myös "Anabasis Alexandri") on kreikkalaisen historioitsijan, filosofin ja sotilaan Arrianoksen (n. 90 – n. 175) pääteos. Se käsittelee Aleksanteri Suuren elämää ja sotaretkiä. "Anabasis" on tärkein nykypäivään säilynyt lähde Aleksanterin elämästä. "Anabasiksen" esikuva on Ksenofonin samanniminen teos.
Arrianos oli kotoisin Bithynian Nikomediasta. Hän opiskeli filosofiaa Epiktetoksen oppilaana ja ystävystyi tulevan keisari Hadrianuksen kanssa. Arrianos eteni roomalaisella virkamiesurallaan ja Hadrianuksen ollessa keisarina Arrianos oli konsuli joko vuonna 129 tai 130. Tämän jälkeen hän toimi Kappadokian maaherrana, jossa tehtävässä hän soti alaaneja vastaan. Virkamiesuransa aikana ja tämän jälkeen Arrianoksella oli aikaa kirjoittaa useita teoksia, jotka käsittelevät filosofiaa, maantiedettä, historiaa ja sodankäyntiä. Arrianos piti itse Aleksanteri Suurta käsittelevää "Anabasista" pääteoksenaan. Toinen Aleksanterian sotaretkeä käsittelevä teos oli "Indika", joka käsitteli Intian ihmeitä ja Nearkhoksen laivaston matkaa. "Indika" ja "Anabasis" ovat säilyneet kokonaisuudessaan. Arrianos kirjoitti myös teoksen "Tapahtumat Aleksanterin jälkeen", joka käsitteli diadokkien sotia. Tämä teos on säilynyt vain bysanttilaisessa yhteenvedossa.
Arrianoksen "Anabasis" on täydellisin kaikista Aleksanteri Suurta käsittelevistä lähteistä. Lisäksi kirjailijan käyttämät lähteet tiedetään tarkalleen. Arrianoksen "Anabasis" muodostaa sen taustan, jota vastaan kaikkia muita lähteitä voi verrata. Arrianos käsitteli kuitenkin tapahtumia, jotka olivat hänen eläessään jo yli 400 vuotta vanhoja. Aleksanteri Suuresta oli Arrianoksen aikana tullut retoriikassa yleisesti käytetty hahmo, jonka suuhun saattoi laittaa mitä tahansa.
Arrianos oli yksi monista kirjailijoista, jotka noin 100-luvun tienoilla kirjoittivat kreikaksi. Keisari Hadrianuksella, joka suosi kreikankielisiä kirjoittajia, oli tärkeä vaikutus kreikan kielen uuteen kukoistukseen. Muita tärkeitä tämän ajan kirjoittajia oli muun muassa historioitsija Appianos, joka käsitteli teoksissaan Rooman historiaa, sekä Pausanias, jonka matkakertomukset sisältävät paljon tietoa antiikin historiasta. Myös keisari Marcus Aureliuksen teos "Itselleni" oli kirjoitettu kreikaksi. Nämä kirjailijat, Arrianos mukaan lukien, eivät kuitenkaan käyttäneet ajallensa tyypillistä kreikkaa, vaan he kirjoittivat teoksensa tarkoituksella vanhahtavaan tyyliin, imitoiden yli 400 vuotta ennen heidän aikaansa käytettyä kieltä (attikismi). "Anabasiksen" teksti kärsii tästä taakasta eikä se ole tyyliltään kovin erikoinen. Arrianoksen kieli on kuitenkin hyvin selvää ja helposti ymmärrettävää.
Arrianoksen tyyliä ihailtiin jo antiikin aikana. Fotioksen mukaan Arrianos oli verrattavissa antiikin parhaimpiin kirjoittajiin. Fotios kiittää lisäksi Arrianosta tämän selkeydestä ja tyylistä, sekä siitä, että tämän teksti on vailla asiaan kuulumattomia poikkeamia.
Aikaisemmin on oletettu, että "Anabasiksen" teksti peilaisi suoraan Arrianoksen käyttämää päälähdettä, Ptolemaiosta. Nykytutkimus on kuitenkin osoittanut että "Anabasis" sisältää viittauksia Herodotoksen, Thukydideen ja Ksenofonin teoksiin. Esimerkiksi Aleksanterin haavoittumisen jälkeisten tapahtumien kuvaus, jossa Aleksanterin sotapäälliköt nuhtelevat tätä liiallisesta huimapäisyydestä, perustuu Nearkhoksen kertomukseen, mutta sotilaiden valitus siitä miten heidän kävisi, jos heidän kuninkaansa olisi saanut surmansa, muistuttaa kielellisesti Ksenofonin kuvausta siitä kuinka kreikkalaiset palkkasotilaat surevat kenraaliensa kuolemaa "Kyyroksen sotaretkessä". Tästä kohtauksesta voi päätellä, että Arrianos piti sotilaiden valittelua aiheellisena, ja että Aleksanterin kunnianhimo sai hänet altistumaan turhille vaaroille. Saman kohtauksen yhteyteen Arrianos on lisännyt lyhyitä kuvauksia, jotka kuvaavat kuinka Aleksanteri epäonnistui taltuttamaan kunnianhimonsa. Yksi näistä kohtauksista kertoo siitä kuinka Aleksanteri tapaa intialaisen filosofin Dandamiin. Sama tapahtuma löytyy myös Strabonin "Geografiasta", mutta Strabon on sijoittanut sen eri ajankohtaan, vaikka tarina muuten on sama kuin "Anabasiksessa". Seuraavassa kohtauksessa Arrianos kertoo toisesta filosofista, Kalanoksesta, joka antaa polttaa itsensä roviolla. Arrianos vertaa Kalanoksen haluun kuolla Aleksanterin haluun valloittaa maailma. Kaikissa näissä tapauksissa Arrianos ei vääristele lähteitään, mutta hän käyttää niitä hyväkseen esittäessään omaa kuvaansa Aleksanterista.
Vanhin "Anabasiksen" käsikirjoitus, niin kutsuttu "Codex Vindobonensis", on peräisin noin vuodelta 1200. Kaikki myöhemmät käsikirjoitukset ovat sen kopioita.
Fotioksen "Bibliotekhassa" on yhteenveto "Anabasiksesta" ja sitä seuranneesta teoksesta, joka käsitteli Aleksanterin kuoleman jälkeisiä tapahtumia. 900-luvulta peräisin oleva kokoelma katkelmia sisältää pätkiä "Anabasiksesta". 1100-luvulla Eustathios Thessalonikilainen siteeraa useaan otteeseen "Anabasiksesta" Homerosta ja Dionysios Periegetesta käsittelevissä kommentaareissaan.
"Anabasiksen" ensimmäinen painetun version julkaisi Trincavelli Venetsiassa vuonna 1535. Ennen kreikankielistä versiota "Anabasis" oli kuitenkin julkaistu latinaksi käännettynä. B. Facius käänsi sen vuonna 1508. Myös Charles Valgulius käänsi sen, mutta ajankohtaa ja julkaisupaikkaa ei tunneta. Italialainen humanisti Vergerio käänsi "Anabasiksen" helppolukuiseksi latinaksi keisari Sigismundille. Toinen latinankielinen versio painettiin vuonna 1503. "Edition princepsin" jälkeen "Anabasis" julkaistiin useaan kertaan: Strasburgissa vuonna 1539, Pariisissa vuonna 1575, Amsterdamissa vuonna 1688. "Anabasis" julkaistiin myös useaan kertaan 1700-luvulla.
Arrianos kertoo teoksensa esipuheessa käyttäneen lähteinään Ptolemaios ja Aristobuloksen teoksia, koska hän piti niitä luotettavimpina.
Nykytutkijat ovat samaa mieltä Arrianoksen kanssa siitä että Aristobulos ja Ptolemaios olivat hyvä lähteitä koska he olivat osallistuneet Aleksanterin sotaretkeen. Arrianos oli näiden lisäksi tutustunut muihin lähteisiin, ja lisäsi omaan kirjaansa tapahtumia, joita nämä kaksi eivät mainitse. Näihin lähteisiin kuuluu esimerkiksi Nearkhos.
Arrianos mainitsee lähteensä usein tarinan edetessä. Kuudennesta kirjasta edespäin hän käyttää lähteenään myös paljon Nearkhosta, joka hänkin oli silminnäkijä, ja maantieteiljiä Eratosthenestä. Arrianoksen teoksen on joskus tulkittu peilaavan suoraan Ptolemaioksen kadonneen teoksen sisältöä, mutta tätä ei nykyään pidetä todennäköisenä. Ptolemaioksen osuutta Arrianoksen teoksesta on myös yritetty löytää tekstin tyylin analyysin avulla.
"Anabasiksen" lopussa olevassa kappaleessa Arrianos ylistää Aleksanteria ja luettelee hänen omistaneen miltei kaikki mahdolliset hyveet, niin henkiset kuin ruumiillisetkin. Ylistyspuheen jälkeen Arrianos puolustaa Aleksanterin negatiivisia ominaisuuksia ja katsoo, että Aleksanterin tekoja täytyy katsoa kokonaisuutena. Aleksanterin suurenmoiset teot erottavat tämän koko muusta ihmiskunnasta. Arrianoksen ylistyspuhetta voi verrata Thukydideen kuuluisaan kuvaukseen Themistokleesta teoksessa "Peloponnesolaissota". Suurempi vaikutus Arrianokseen oli varmasti Ksenofonin kirjoittamalla Kyyros nuoremman ylistyspuheella teoksessa "Kyyroksen sotaretki".