hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
S/S Kronoborg
S/S Kronoborg oli uusikaupunkilaisen Rederibolaget Zachariassen & Co. -varustamon omistama rahtilaiva, joka oli 1930-luvun lopulla Suomen kauppalaivaston suurin alus (ja kaikista Suomen lipun alla purjehtineista höyrylaivoista toiseksi suurin, suurin höyrylaiva oli S/S Albertina/Kotka).
Kronoborg rakennettiin vuonna 1920 Belfastissa Pohjois-Irlannissa ja se sai nimekseen "Port Curtis". Vuonna 1936 sen nimeksi vaihtui "Tower Dale", mutta se myytiin jo samana vuonna Suomeen ja nimettiin "Kronoborgiksi". Alus oli sitten normaalissa rahtiliikenteessä.
Toukokuussa 1941 alus oli New Yorkissa lastaamassa suomalaisen kansanhuollon tarvitsemia tarvikkeita. Lastauksen jälkeen alus lähti satamasta määränpäänään Liinahamarin satama. Muutaman päivän matkanteon jälkeen alus joutui sakeaan sumuun. Sumun seasta ilmestyi aluksen taakse yllättäen brittiläinen risteilijä, joka antoi s/s Kronoborgille määräyksen jatkaa kohti Orkneysaaria. Aluksen kapteeni Uno Andersson ei kuitenkaan halunnut viivästyttää lastinsa saapumista Suomeen, joten hänen käskyllään höyrynpainetta ryhdyttiin kasvattamaan aluksen konehuoneessa. Sumun jatkuessa ja pimeyden haitatessa tähystystä entisestään päätti kapteeni irtautua saattueesta ja käski aluksen kaartamaan jyrkästi vasempaan. Irtautuminen onnistui, mutta lastin perillepääsy hidastui saksalaisten pidätettyä aluksen Kirkkoniemeen kokonaiseksi kuukaudeksi, jonka jälkeen alus pääsi lähtemään arvokkaan lastinsa kanssa Suomeen.)
Jatkosodan lopulla alus oli piilotettuna Vehasten saarten väliseen Syväsalmeen.
Kronoborg luovutettiin vuonna 1945 sotakorvauksena Neuvostoliittoon. Se sai uuden nimen "Kronstadt" ja oli liikenteessä vuoteen 1970 saakka, jolloin se myytiin romutettavaksi Espanjaan.
Oshivambo
Oshivambo on yhteisnimitys seitsemälle kielelle, joita puhutaan Angolassa ja Namibian pohjoisosassa. Kielten keskinäinen ymmärrettävyys on erittäin suuri, minkä takia niitä monessa yhteydessä pidetään oshivambon kielen murteina. Yli puolet Namibian väestöstä puhuu oshivamboa äidinkielenään.
Alueen pääheimoilla on kullakin oma kielensä/murteensa, mutta näistä vain kahdella, oshindongalla ja oshikwanyamalla, on kirjoitettu muoto. Niitä käytetään opetuskielinä monessa Namibian koulussa.
Lähetyssaarnaaja Martti Rautanen oli ensimmäinen, joka käänsi Raamatun oshivamboksi.
Kielessä ei esiinny niin sanottua äng-äännettä, vaan peräkkäiset n- ja g-kirjaimet lausutaan erillisinä äänteinä.
Basileides
Basileides () ja Basilides () ovat kreikkalaisia nimiä, jotka voivat viitata seuraaviin henkilöihin:
Basileides Tyroslainen
Basileides Tyroslainen () (245-175 eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Tyroksesta.
Basileides seurasi Dionysios Lamptrailaista epikurolaisen koulun johdossa Ateenassa noin vuonna 205 tai 204 eaa. Hän toimi koulun johdossa kuolemaansa saakka. Basileideen seuraajasta ei ole tietoa: Apollodoros Puutarhantyranni on seuraava epikurolainen johtaja, josta ollaan varmoja, mutta koulun johdossa on saattanut olla välissä ainakin yksi henkilö. Hänen nimensä on saattanut olla Thespis.
Vasili Lytkin
Vasili Iljitš Lytkin (), kirjailijanimeltään Iĺĺa Vaś (komiksi Илля Вась; 27. joulukuuta 1895 – 27. elokuuta 1981) oli komilainen kielitieteilijä ja kirjailija.
Vasili Lytkin syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Syktyvkarin alueella sijaitsevassa Tentjukovon kylässä. Koulunkäynnin jälkeen hän opiskeli Totman opettajaseminaarissa. Vuodesta 1916 lähtien hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja sen jälkeen Venäjän kansalaissotaan. Vuonna 1925 Lytkin valmistui Moskovan yliopiston filologisesta tiedekunnasta, minkä jälkeen hän harjoitti kielitieteen jatko-opintoja Moskovassa, Suomessa ja Unkarissa. Vuosina 1930–1933 hän työskenteli Moskovan yliopiston dosenttina ja Syktyvkariin perustetun Komin pedagogisen instituutin opettajana.
Vuonna 1933 Lytkin pidätettiin ja tuomittiin viideksi vuodeksi vankileirille vastavallankumouksellisesta toiminnasta syytettynä. Kolme vuotta tuomiosta kärsittyään hänen täytyi jäädä töihin Habarovskin aluepiirissä sijainneelle leirille. Vuonna 1939 Lytkin sai opettajanpaikan Orenburgin pedagogisesta instituutista ja suoritti siellä filologian tohtorin tutkinnon permiläisten kielten historiasta. Vuosina 1948–1949 hän johti Moskovan alueen pedagogisen instituutin venäjän kielen laitosta, mutta karkotettiin pian Rjazaniin, josta käsin hän työskenteli Neuvostoliiton tiedeakatemian kielitieteen instituutin tutkijana. Lytkinin maine puhdistettiin vuonna 1956, minkä jälkeen hän asui ja työskenteli Moskovassa.
Lytkin toimi 10 vuoden ajan tiedeakatemian kielitieteen instituutin suomalais-ugrilaisten kielten osaston johtajana, kirjoitti 11 monografiaa ja yli 300 tieteellistä artikkelia. Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi hänen hyväksyttiin vuonna 1958.
Lytkinin kaunokirjallisina pääteoksina pidetään vuonna 1927 ilmestynyttä, Venäjän kansalaissodasta kertovaa runoelmaa "Munöny" (”Menevät”) sekä vuonna 1929 julkaistunutta runovalikoimaa "Kyvburjas" (”Runoja”). Hän kirjoitti paljon myös lastenkirjallisuutta. Lytkinin kootut kominkieliset artikkelit julkaistiin vuonna 1994 kokoelmana "Myi medśa dona da musa" (”Mikä on kalleinta ja rakkainta”).
Stig-Olof Grenner
Stig-Olof Grenner (6. toukokuuta 1939 Helsinki – 14. maaliskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen uimari.
Grenner edusti Suomea Rooman 1960 kesäolympialaisissa. Hän ui 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa, joka sijoittui viidenneksi. Se on vielä 48 vuotta myöhemminkin kaikkien aikojen paras suomalaisen uintiviestijoukkueen saavutus olympialaisissa. Grenner karsiutui 100 metrin selkäuinnin välierissä ja 4 × 100 metrin sekauintiviestin alkuerissä.
Grenner voitti Pohjoismaitten mestaruuden 100 metrin selkäuinnissa vuosina 1957 ja 1959 sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1957. Suomen mestaruuden hän voitti 50 metrin radalla 13 kertaa ja 25 metrin radalla 16 kertaa. Suomen ennätyksiä hän ui 100:n ja 200 metrin selkäuinnin lisäksi 100 metrin vapaauinnissa ja 200 metrin sekauinnissa.
"Juffi" Grenner pelasi myös vesipalloa Suomen maajoukkueessa ja voitti lajissa 12 Suomen mestaruutta vuodesta 1954 vuoteen 1966. Hän toimi Suomen Uimaliiton johtokunnassa sekä vuosina 1971–1990 seuransa Helsingfors Simsällskapin puheenjohtajana. Hänen isänsä Uno Grenner voitti Suomen mestaruuksia yleisurheilussa.
Kari Haavisto
Kari Haavisto (s. 26. huhtikuuta 1941 Helsinki) on entinen suomalainen uimari ja yritysjohtaja.
Haavisto edusti Suomea Rooman 1960 kesäolympialaisissa. Hän ui 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa, joka sijoittui viidenneksi. Se on vielä 48 vuotta myöhemminkin kaikkien aikojen paras suomalaisen uintiviestijoukkueen saavutus olympialaisissa. Haavisto karsiutui 400 metrin vapaauinnin alkuerissä Suomen ennätyksellä 4.36,0.
Haavisto sijoittui Leipzigin EM-kilpailuissa 1962 kuudenneksi 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja yhdeksänneksi 400 metrin vapaauinnissa. Pohjoismaitten mestaruuden hän voitti 400 metrin vapaauinnissa vuonna 1961. Samana vuonna hän paransi lajin Suomen ennätykseksi 4.34,8. Suomen mestaruuksia hän voitti kaikkiaan kahdeksantoista vuosina 1956–1962.
Haavisto toimi Suomen Uimaliiton liittohallituksessa ja seuransa Vetehisten johtokunnassa. Hänen vaimonsa Pirkko Haavisto (omaa sukua Hara) voitti SM-mitaleja viestiuinneissa.
Työelämässä Kari Haavisto on toiminut muun muassa Nokia-yhtymässä vuosina 1976-1987, viime vaiheessa talousjohtajana, sen jälkeen Metsä-Serlan varatoimitusjohtajana 1987-1992 ja Metsäliitto-Yhtymän finanssijohtajana vuodesta 1992-2003.
Admiral-luokka (taisteluristeilijä)
Admiral-luokan taisteluristeilijöihin kuului neljä taisteluristeilijää, joista ainoastaan yksi "HMS Hood" rakennettiin. Luokka palveli Britannian Kuninkaallisessa laivastossa toisessa maailmansodassa.
Amiraliteetti kutsui suunnittelijat marraskuussa 1916 tekemään ehdotusta uudeksi kokeelliseksi taistelulaivaluokaksi. Suunnitelmien piti perustua pienimpään mahdolliseen uppoumaan ja siinä tuli ottaa huomioon viimeisin tietämys vedenalaisesta suojauksesta. Suunnittelunpohjaksi tuli ottaa Queen Elizabeth -luokan taistelulaivat. Kun suunnitelmat esitettiin laivastonkomentajalle amiraali John Jellicoelle, hän esitti suunnitelmien muuttamista 30 solmun taisteluristeilijäksi.
Suunnitelmat muutettiin vastaamaan 36 300 tonnin 32 solmun nopeusluokan taisteluristeilijää, jonka suojana oli 8 tuuman panssarivyö. Samana päivänä kuin luokan ensimmäisen aluksen köli laskettiin telakalla Skagerrakin taistelussa menetettiin kolme taisteluristeilijää. Tämän seurauksena kaikki työt keskeytettiin. Suunnitelmat tarkastettiin ja esitettiin korjattuna elokuussa 1916 37 500 tonnin aluksena, jonka panssarivyötä oli kasvatettu. Myöhemmin elokuussa laivastonsuunnittelutoimisto esitti vielä yhden ehdotuksen, jossa uppouma oli kasvanut 40 600 tonniin kasvattaen panssarivyön paksuuden 12 tuumaan.
Lisäksi pohdittiin uusia aseistamisratkaisua kuten kolmitykkisiä 15 tuuman tykkitorneja siten että edessä ja takana olisi kolmi- ja kaksiputkinen torni tai sitten eteen kaksi kolmiputkista ja taakse yksi. Nämä vaihtoehdot olisivat kasvattaneet uppoumaa 40 900 - 43 500 tonniin pudottaen nopeuden samalla hieman yli 30 solmuun. Lopulta kahdeksan tykkinen ratkaisu hyväksyttiin ja samalla palattiin alkuperäiseen ideaan, jonka mukaan piti saada aikaiseksi Queen Elizabeth -luokkaa suurempi ja nopeampi alus.
Selkein ensimmäisen maailmansodan opeista laivanrakennukseen liittyen oli apuaseiden sijoittaminen riittävän ylös ja siten 5,5 tuuman tykit sijoitettiin pääosin kansirakenteiden yläosaan. Apuaseina oli kaksi yksiputkista etummaisen savupiipun kahtapuolin.
Toisaalta merikelpoisuutta sekä aluksen suojaa paransi uudelleen muotoiltu viistompi runkorakenne, joka myös takasi, että alukseen osuvat kranaatit eivät tulisi 90 asteen kulmassa. Tällöin todellinen suoja oli suurempi kuin teoreettinen panssarin paksuus.
Sotakabinetti teki 8. helmikuuta 1917 päätöksen rakentaa vain yhden aluksen HMS Hoodin, koska tiedustelu oli selvittänyt saksalaisten lopettaneen uusien raskaiden alusten rakentamisen. Muiden luokkaan kuuluvien alusten "Rodney", "Howe" ja "Anson" työt keskeytettiin 9. maaliskuuta. Alukset kuitenkin säilyivät telakoilla varastoituna odottamassa mahdollisia jatkotoimia lokakuuhun 1918, jolloin telakoille annettiin lupa tehdä aluksille mitä haluavat. Alusten panssarien ja koneiden myyminen jatkui aina elokuulle 1919.
Ilkka Suvanto
Ilkka Tuukanpoika Suvanto (s. 13. elokuuta 1943 Helsinki) on suomalaissyntyinen arkkitehti ja entinen uimari. Hän on ollut vuodesta 1968 Yhdysvaltain kansalainen.
Jo vuonna 1954 Yhdysvaltoihin muuttanut Suvanto edusti Suomea kaksien olympialaisten uintikilpailuissa. Rooman 1960 olympialaisissa hän osallistui 17-vuotiaana viiteen eri uintilajiin. Hän sijoittui 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä viidenneksi, mikä on vielä 48 vuotta myöhemminkin kaikkien aikojen paras suomalaisen uintiviestijoukkueen saavutus olympialaisissa. Lisäksi hän karsiutui 200 metrin perhosuinnin välierissä sekä 400 metrin vapaauinnin, 1 500 metrin vapaauinnin ja 4 × 100 metrin sekauintiviestin alkuerissä. Tokion 1964 olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin vapaauinnin, 400 metrin sekauinnin ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestin alkuerissä.
Vetehisiä edustanut Suvanto voitti seitsemän Suomen mestaruutta vuosina 1960–1964. Hän paransi Suomen ennätystä useilla eri uintimatkoilla ja alitti ensimmäisenä suomalaisena 10 minuutin rajan 800 metrin vapaauinnissa sekä 19 minuutin rajan 1 500 metrin vapaauinnissa.
Bernard Herrmann
Bernard Herrmann (29. kesäkuuta 1911 New York – 24. joulukuuta 1975 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, joka tunnettiin erityisesti elokuvamusiikin tekijänä. Hän vastasi muun muassa Orson Wellesin "Citizen Kanen" ja Martin Scorsesen "Taksikuskin" musiikista. Parhaiten hänet kuitenkin muistetaan moniin tunnettuihin Alfred Hitchcockin elokuviin, kuten "Vertigoon" ja "Psykoon", tekemästään musiikista. Herrmann sävelsi myös paljon konserttimusiikkia.
Robby Ginepri
Robby Ginepri (s. 7. lokakuuta 1982 Fort Lauderdale, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän on kerran selviytynyt Grand Slam -turnauksen välieriin Yhdysvaltain avoimissa 2005. Hän on voittanut kolme ATP-turnausta. Parhaimmillaan hän on ollut maailmanlistalla sijalla 15.
Ginepri voitti ensimmäisen ATP-turnauksensa Newportissa, Rhode Islandissa heinäkuussa 2003. Turnauksen finaalissa hän voitti Jürgen Melzerin erin 6–4, 6–7(3), 6–1.
Heinäkuussa 2005 Ginepri saavutti toisen voittonsa Indianapolisissa. Finaalissa hän voitti Taylor Dentin. Dent luovutti ottelun ollessa tilanteessa 4–6, 6–0, 3–0. Saman vuoden Yhdysvaltain avoimissa hän selvityi välieriin. Puolivälierissä hän voitti Guillermo Corian erin 4–6, 6–1, 7–5, 3–6, 7–5, mutta hävisi välierissä Andre Agassille 4–6, 7–5, 3–6, 6–4, 3–6.
Ginepri edusti maataan Pekingin olympialaisissa 2008, mutta hävisi heti ensimmäisellä kierroksella Novak Đokovićille.
Kolmannen ATP-turnausvoittonsa hän otti vuonna 2009 samassa paikassa kuin edellinen voitto, eli Indianapolisissa. Finaalissa hän voitti Sam Querreyn 6–2, 6–4.
Karri Käyhkö
Karri Kalervo Käyhkö (s. 16. joulukuuta 1937 Helsinki) on entinen suomalainen uimari.
Käyhkö edusti Suomea kaksien olympialaisten uintikilpailuissa. Melbournen 1956 olympialaisissa hän karsiutui 100:n ja 400 metrin vapaauinnin alkuerissä. Rooman 1960 olympialaisissa hän sijoittui 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä viidenneksi, mikä on vielä 48 vuotta myöhemminkin kaikkien aikojen paras suomalaisen uintiviestijoukkueen olympialaissaavutus. Lisäksi hän karsiutui 100 metrin vapaauinnin välierissä ja 4 × 100 metrin sekauintiviestin alkuerissä.
Euroopan-mestaruuskilpailuihin Käyhkö osallistui Torinossa 1954 ja Budapestissa 1958. Jälkimmäisissä hän sijoittui 100 metrin vapaauinnissa seitsemänneksi. Pohjoismaitten mestaruuden hän voitti 400 metrin vapaauinnissa vuosina 1955, 1957 ja 1959 sekä 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1957. Suomen mestaruuksia hän voitti eri uintimatkoilla lähes kolmekymmentä sekä lisäksi yhden vesipallon hallimestaruuden seuransa Vetehisten joukkueessa. Hän teki Suomen ennätyksiä eri uintimatkoilla yli 30 kertaa ja alitti toisena suomalaisena minuutin rajan 100 metrin vapaauinnissa.
Karri Käyhkön setä Kauko Käyhkö oli tunnettu muusikko.
Diogenes Tarsoslainen
Diogenes Tarsoslainen () (100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Tarsoksesta.
Diogenes oli mahdollisesti Demetrios Lakonialaisen oppilas. Hän kirjoitti useita teoksia, jotka kaikki ovat kadonneet. Niihin kuuluivat:Strabon kuvaa Diogeneen taitavaksi tragediankirjoittajaksi.
Matti Kasvio
Matti Juhani Kasvio (20. helmikuuta 1944 Helsinki – 21. elokuuta 2013 Espoo) oli suomalainen uimari.
Kasvio edusti Suomea Tokion 1964 olympialaisissa, joissa hän karsiutui 100 metrin vapaauinnin ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. EM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä Leipzigissa 1962 sekä kahdeksanneksi 200 metrin perhosuinnissa Utrechtissa 1966.
Kasvio voitti Pohjoismaitten mestaruuden 200 metrin perhosuinnissa vuonna 1963, 400 metrin vapaauinnissa vuonna 1965, 400 metrin sekauinnissa vuonna 1967 sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuosina 1961 ja 1967. Suomen mestaruuden hän voitti 23 kertaa henkilökohtaisilla matkoilla ja kymmenen kertaa viesteissä vuosina 1961–1972. Hän paransi Suomen ennätystä eri uintimatkoilla yhteensä yli 20 kertaa. Hän edusti seuratasolla Helsingin Työväen Uimareita ja Tapiolan Uimareita.
Matti Kasvion suvusta löytyy runsaasti uintimenestystä. Hänen isänsä Taisto Kasvio oli TUL:n mestari, ansioitunut valmentaja ja Tapiolan uimahallin johtaja. Äiti Mila Leskinen voitti kultaa työläisolympialaisissa. Entinen vaimo Ulla Patrikka-Jokinen edusti Suomea olympialaisissa. Lapsista Antti Kasvio on olympiamitalisti ja maailmanmestari, ja myös Mari, Nina ja Pinja ovat SM-mitalisteja.
Bernard de Tramelay
Bernard de Tramelay (k. 16. elokuuta 1153) oli järjestyksessä neljäs Temppeliherrain ritarikunnan suurmestari.
De Tramelay valittiin suurmestariksi vuonna 1151, kun edellinen suurmestari Everard des Barres oli eronnut temppeliherrain ritarikunnasta. Jerusalemin kuningas Baudouin III lahjoitti de Tramelaylle Gazan rauniokaupungin, jonka de Tramelay kunnosti ritarikuntaa varten.
Vuonna 1153 temppeliherrat osallistuivat Askalonin taisteluun. He rakensivat piiritystornin, jonka Askalonin egyptiläiset joukot kuitenkin sytyttivät tuleen. Kova tuuli levitti liekit myös Askalonin kaupunginmuuriin, josta osa paloi maan tasalle. Temppeliherrat ryntäsivät muuriin syntyneestä aukosta kaupunkiin, jossa miesluvultaan ylivoimainen egyptiläinen varuskunta tappoi de Tramelayn ja noin 40 temppeliritaria.
On epäselvää, miksi temppeliherrat hyökkäsivät kaupunkiin yltiöpäisesti ja niin pienellä joukolla. Erään tarinan mukaan saaliinhimoiset temppeliherrat ryntäsivät kaupunkiin ilman kuningas Baudoinin lupaa. Bernard de Tramelay puolestaan pidätteli muita ristiretkeläisiä, koska ei halunnut jakaa ryöstösaalista kuninkaan kanssa. Toisen version mukaan tämä väite saattoi olla kuitenkin Baudoinin komentajien keksimä valhe, jolla he olisivat puolustelleet sitä, etteivät menneet auttamaan alakynteen joutuneita temppeliherroja.
Baudoin valloitti Askalonin muutaman päivän kuluttua ja taistelun jälkeen temppeliherrat valitsivat uudeksi suurmestarikseen André de Montbardin.
Demetrios Lakonialainen
Demetrios Lakonialainen () (100-luvun loppu eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Zenon Sidonlaisen aikalainen, ja Protarkhoksen oppilas sekä Filodemoksen opettaja.
Demetrioksen teosten osia on löydetty Papyrusten huvilasta Herculaneumista. Tärkeimmät osittain säilyneet teokset ovat:
Lisäksi hän kirjoitti todennäköisesti myös seuraavat teokset:
Sekstos Empeirikos lainaa osaa Demetrioksen kirjoittamasta Epikuros-kommentaarista, jossa Demetrios tulkitsee Epikuroksen lausetta ”aika on aksidenssien aksidenssi”.
Saho Harada
Saho Harada (, s. 5. marraskuuta 1982 Tokio) on japanilainen taitouimari ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Pariuinnissa hänen parinsa on ollut Emiko Suzuki.
Harada voitti Ateenan olympialaisissa 2004 hopeaa joukkueohjelmassa. Pekingin olympialaisista 2008 Harada ja Suzuki voittivat pariuinnin pronssia. Harada on kahminut mitaleita myös MM-tasolta Japanin vahvan joukkuepanoksen siivittämänä.
Taalintehtaan kirkko
Taalintehtaan kirkko on Kemiönsaaren kunnassa Taalintehtaalla sijaitseva kirkko. Vuosina 1921–1922 rakennetun kirkon rakennutti Taalintehtaalla toiminut metodistiseurakunta. Vuonna 1934 Taalintehtaan rautatehtaan omistajiin kuulunut paroni Wrede osti kirkon ja tarjosi evankelis-luterilaisen seurakunnan käyttöön, ja se vihittiin vuonna 1934 evankelis-luterilaiseksi. Seurakunta osti kirkon 1974.
Kirkon kellotapuli on vuodelta 1959, ja sen on piirtänyt Dag Englund. Suuri kello on valettu tehtaan valimossa, pieni kello on tehtaan vanha palokello. Kirkko on rakennettu masuunikuonasta valetuista slakitiilikivistä.
Kirkon alttaritaulu on vuodelta 1934 ja sen on maalannut Axel Haartman. Taulun aiheena on "Golgata"
Kirkon akustiikka on hyvä, ja sitä käytetään konserttitilana.
Urut ovat yhdeksänäänikertaiset, ja ne on rakentanut 1967 Hans Heinrich.
Delta Arae
Delta Arae (δ Ara / δ Arae) on kaksoistähti Alttarin tähdistössä 187 valovuoden päässä Maasta. Sen optinen kaksoistähti δ Arae B sijaitsee 47,4 kulmasekunnin päässä.
Emiko Suzuki
Emiko Suzuki (, s. 12. marraskuuta 1981 Urawa, nyk.Saitama) on japanilainen taitouimari ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Pariuinnissa hänen parinaan on uinut Saho Harada.
Suzuki voitti Ateenan olympialaisissa 2004 hopeaa joukkueohjelmassa. Pekingin olympialaisista 2008 Suzuki ja Harada voittivat pariuinnin pronssia. Suzuki on kahminut mitaleita myös MM-tasolla Japanin vahvan joukkuepanoksen siivittämänä.
Benito Casagrande
Benito Guglielmo Giovanni Casagrande (s. 6. kesäkuuta 1942 Turku) on suomalainen arkkitehti. Hän vaikuttaa pääasiassa kotikaupungissaan Turussa. Casagrande valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1970.
Casagrande on suunnitellut useita Turun tunnettuja rakennuksia, kuten Hansakortteli-ostoskeskuksen. Hän oli mukana Turun kulttuuripääkaupunkihanke Turku 2011:n neuvottelukunnassa.
Casagrande on toiminut Italian kunniakonsulina vuodesta 1992 ja tätä ennen kunniavarakonsulina 1985–1992. Hänelle on myönnetty tunnustuksia ja ansiomerkkejä sekä Suomessa että Italiassa, muun muassa Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki (2000) ja Italian Tasavallan Ansioritarikunnan komentajamerkki (1993).
Vuonna 2006 Turun yliopisto vihki Casagranden kasvatustieteen kunniatohtoriksi. Hänen serkkunsa poika Marco Casagrande, entinen palkkasotilas, on myös arkkitehti. Turussa vuodesta 1929 toiminut Leluliike Casagrande on Benito Casagranden isoisä Antonio Casagranden perustama.
Gerrit Paulus Hekstra
Gerrit Paulus Hekstra (s. 29. joulukuuta 1933) on hollantilainen lintutieteilijä.
Hekstra tutki pöllöjä ja nimesi uuden pöllölajin, bolivianpöllösen ("Otus koepckeae", myös "Megascops koepckeae") vuonna 1982 Maria Koepcken kunniaksi Amsterdamin yliopiston eläintieteen laitoksen julkaisussa "Bulletin of the Zoological Museum of the University of Amsterdam".
Vösendorf
Vösendorf on kunta Itävallassa, Ala-Itävallan osavaltion Mödlingin piirikunnassa (). Asukkaita kunnassa on 6 082 (2010) ja väestötiheys on 580 as./km². Pinta-alaa Vösendorfilla on 10,49 neliökilometriä.
Vösendorf sijaitsee moottoriteiden Süd Autobahn A2 ja Wiener Außenring Autobahn varrella. Myös Wiener Außenring Schnellstraße S 1 -tie alkaa kunnasta. Vösendorfin naapurikunnat ovat Wien, Hennersdorf, Biedermannsdorf, Wiener Neudorf ja Brunn am Gebirge.
Kunnan nähtävyyksiin lukeutuu esimerkiksi vanha Vösendorfin linna. Vösendorfissa sijaitsee myös suuri elokuvateatteri sekä Shopping City Süd -ostoskeskus.
Vösendorfin ystävyyskunnat ovat Kindberg Steiermarkin osavaltiossa, Roßdorf Saksassa ja Reggello Italiassa.
Buhl (Haut-Rhin)
Buhl on kunta Ranskan itäosassa Alsacen alueella Haut-Rhinin departementissa lähellä Saksan rajaa. Kunnassa on arviolta 3 301 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 8,8 neliökilometriä.
Buhl sijaitsee 50-kilometrisen Lauchjoen laaksossa Vogeesien vuoristossa "Parc Naturel Régional des Ballons des Vosges" -luonnonpuiston alueella. Laaksoa kutsutaan myös nimellä Florival ("Florigeravallis": "vallée des fleurs", "kukkaislaakso"). Buhl sijaitsee Vogeesien korkeimman huipun Grand Ballonin (1 424 m) kupeessa. Kunnan läheisyydessä kulkee tie D430. Buhlin naapureita ovat Murbach lounaassa ja Schweighouse (Lautenbachin kunnassa) pohjoisessa. Kaakossa sijaitsee Hugsteinin rauniolinna. Buhl kuuluu Guebwillerin arrondissementtiin.Varhaisin maininta Buhlista on vuodelta 1135 muodossa "Bühele". Hugsteinin linna ("le château du Hugstein") valmistui vuonna 1227. Rakentamisesta teki aloitteen Hugo (Hugues) de Rothenbourg Murbachin luostarista. Linnan rauniot sijaitsevat Guebwillerin ja Buhlin rajalla. Saint-Jean-Baptisten 1800-luvulla rakennetussa uusromanttisessa kirkossa on alttaritaulu 1400-luvulta. Luultavimmin Martin Schongauerin käsialaa oleva taulu tuotiin Ranskan vallankumouksen aikana Buhliin turvaan Colmarin luostarista.
Buhlissa syntyneitä merkkihenkilöitä on muun muassa ranskalais-sveitsiläinen insinööri Maurice Koechlin (1856–1946). Ranskalainen taidemaalari Alexandre Bida (1813–1895) kuoli Buhlissa.
Buhl (Idaho)
Buhl on kaupunki Yhdysvalloissa Idahon osavaltion eteläosassa Twin Fallsin piirikunnassa. Se sijaitsee siirtolaisten käyttämän historiallisen Oregon Trail -reitin varrella. Osavaltion pääkaupunki Boise sijaitsee 195 kilometriä luoteeseen Buhlista ja piirikunnan pääkaupunki Twin Falls puolestaan 26 kilometriä itään (maanteitse). Snake River -joki virtaa seitsemisen kilometriä Buhlin pohjoispuolitse.
Buhlin halki kulkee mantereen poikki länsi–itäsuunnassa johtava maantie U.S. Route 30 (Astoria (Oregon) – Atlantic City (New Jersey)). Buhlia on kutsuttu "maailman kirjolohipääkaupungiksi" ("Trout Capital of the World"), sillä suurin osa Yhdysvalloissa kulutetusta kirjolohesta tuotetaan kaupungin ympäristössä olevissa kasvatusaltaissa.
Buhl perustettiin 17. huhtikuuta 1906. Se sai nimensä Frank H. Buhlin mukaan, joka oli pääsijoittajana paikallisessa keinokasteluhankkeessa (Twin Falls South Side project) 1900-luvun alussa.
Vuoden väestölaskennassa Buhlin asukasluku oli 3 985. Kotitalouksia oli 1 561. Joka kolmannessa taloudessa oli alle 18-vuotiaita lapsia. Buhlilaisista 86,8 % määritteli itsensä valkoihoisiksi. Alle 18-vuotiaita oli 28,5 % kaupunkilaisista, väestön mediaani-ikä oli 36 vuotta. Jokaista yli 18-vuotiasta naispuolista buhlilaista kohti oli 88,1 miespuolista henkilöä. Valtakunnallinen elinkustannusindeksi Buhlissa oli 82,9 (alhainen) vuonna 2008.
Kaupungin huomattavia asukkaita ovat olleet muun muassa pastori Eugene Scott (1929–2005) ja näyttelijä Marjorie Reynolds (1917–1997).
Bühl (Sveitsi)
Bühl on kunta Bernin kantonissa Sveitsissä.
Bühlin naapurikunnat ovat Hermrigen, Kappelen BE, Walperswil ja Epsach.
Kuntaa kutsutaan myös nimellä Bühl BE erottamaan se muista Bühl-nimisistä paikoista. Myös nimeä Bühl bei Aarberg käytetään. Bühliläisistä 95,12 % puhuu äidinkielenään saksaa ja 2,57 % ranskaa.
Kaj Englund
Kaj Gustaf Georg Englund (13. maaliskuuta 1905 Oulu – 20. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka keskittyi erityisesti asuntosuunnitteluun.
Englund pääsi ylioppilaaksi 1923. Hän opiskeli Helsingissä Teknillisessä korkeakoulussa ja valmistui arkkitehdiksi 1931. Hän meni veljensä Dag Englundin kanssa Kaarlo Borgin toimistoon töihin, mutta perusti vuonna 1944 oman toimiston. Hän toimi opettajana Taideteollisuuskeskuskoulussa 1930–1936 ja vuosina 1954–1967 erityisopettajana Teknillisessä korkeakoulussa. Hän voitti opiskeluaikanaan 1929 arkkitehtiopiskelijoille järjestetyn teekkareiden asuntolan suunnittelukilpailun. Rakennus valmistui valmistui Polin viereen Lönnrotinkadun ja Albertinkadun kulmaan 1931, jolloin Englund valmistui arkkitehdiksi.
Englund piirsi erityisesti asuntoja, niin pien- kuin kerrostaloja. Hän toimi Helsingissä vuonna 1939 pidetyn Asuntonäyttelyn komissaarina ja kirjoitti artikkeleita asumiseen liittyvistä kysymyksistä.
Englund pyrki 1930-luvulla ajan nuorten arkkitehtien tapaan ratkaisemaan pienasuntojen suunnitteluun liittyviä kysymyksiä. Sotien jälkeen asia tuli erityisesti ajankohtaiseksi, kun asuntorakentaminen vilkastui ja tarvittiin standardityyppisiä asuntoja. Hän keskittyi tyyppitalojen suunnitteluun ja toimi sosiaaliministeriön arkkitehtina, ja kymmeniä hänen suunnitelmiaan tyyppipiirustuksia julkaistiin 1941–1945. Hän oli Suomen Arkkitehtiliiton Standardisoimislaitoksessa vuodesta 1942 ja sen johtaja 1945–1950.
Englund suunnitteli kerrostaloja Helsingin esikaupunkeihin, kuten Herttoniemeen, Pohjois-Haagaan ja Maunulaan, muun muassa Männikkötie 5:een. Myös muualla Suomessa, esimerkiksi Vaasassa ja Pietarsaaressa on hänen suunnittelemiaan asuinkerrostaloja. Veljensä Dag Englundin kanssa hän suunnitteli ja rakennutti 1938 Helsingin Lauttasaareen suvun yhteisen neljän perheen asuintalon Villa Bjergesin, joka samana vuonna esiteltiin Arkkitehti-lehdessä. Englund suunnitteli talon pihaan kalliopuutarhan, joka esiteltiin Arkkitehti-lehdessä 1946. Artikkeliin piirsi kuvat Englundin vaimo, taiteilija Li (Lyyli Inkeri) Englund, joka toimi tarvittaessa avustajana Englundin arkkitehtitoimistossa. Li Englund suunnitteli painettuja sisustustekstiilejä ja tapetteja. Lauttasaaressa on Klaarantie 9:ssä Kaj ja Li Englundin yhteistyönä suunnittelema kerrostalo, jonka Kaj Englund rakennutti.
Englundin suunnittelema Sarlinin pääkonttori Länsi-Vantaalla edustaa hänen harvinaista toimistorakennussuunniteluaan. Hän on suunnitellut yksityiskohtia kirkkorakennuksiin. Muun muassa Taalintehtaan kirkon tapuli on hänen käsialaansa, samoin Muonion kirkon kattovalaisimet.
Kaj Englundin arkisto on Suomen arkkitehtuurimuseossa, jonne se tuli lahjoituksena kahdessa osassa vuosina 1997 ja 2001.
Kaj Englund menestyi suunnistajana lajin alkaessa levitä Suomeen 1930-luvulla. Hän edusti HIFK:ta ja voitti suunnistuksen ensimmäisen henkilökohtaisen Suomen mestaruuden vuonna 1935 sekä seuraavana vuonna ensimmäisen viestisuunnistuksen Suomen mestaruuden yhdessä veljiensä Bengt ja Dag Englundin kanssa. Vuonna 1938 hän voitti viestimestaruuden Bengt ja Göran Englundin kanssa.
Paul Kiparsky
Rene Paul Victor Kiparsky (s. 28. tammikuuta 1941 Helsinki) on kielitieteen professori. Hän on nykyisin professorina Stanfordin yliopistossa. Hän opiskeli Helsingin ja Minnesotan yliopistoissa, väitteli MIT:ssä ja toimi siellä myös professorina vuosina 1965–1984. Kiparsky on Göteborgin ja Konstanzin yliopistojen kunniatohtori, ja sai Alexander von Humboldt -palkinnon vuonna 1993.
Kiparsky oli abstrakteja kielimalleja kehittäneen generativistisen kielentutkija Noam Chomskyn oppilas, ja hän on tämän lailla tutkinut intialaisen grammaatikon Pāṇinin töitä.
Kiparskyn isä oli slaavilaisten kielten tutkija Valentin Kiparsky.
Tetrakat
Tetrakat ("Xanthomixis") on madagaskarinkerttujen heimoon kuuluva varpuslintusuku, joka on kotoperäinen Madagaskarilla. Aiemmin suku luettiin kuuluvaksi kerttuihin. Tetrakoihin kuuluu BirdLifen mukaan neljä lajia.
Lapuan vaakuna
Lapuan kaupungin vaakunan aiheena on pitäjän sinetti. Vanhimmassa sinetissä on tosin kuvattu ainoastaan kohti katsova karhunpää.
Vaakunan heraldinen selitys on "kultakentässä musta, kävelevä, punavaruksinen karhu, jolla ratsastaa siniseen vyötettyyn mekkoon, housuihin ja paulakenkiin pukeutunut mies, pidellen oikeassa kädessään iskuun kohotettua mustaa nuijaa." Vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 11. joulukuuta 1950.
Idänkallionakkeli
Idänkallionakkeli ("Sitta tephronota") on aasialainen nakkelien sukuun kuuluva varpuslintu.
Linnun pituus on 15,5 cm, siipien kärkiväli 25–30 cm ja paino noin 40–55 g. Idänkallionakkeli on suurin läntisen palearktisen alueen nakkeleista. Sen höyhenpuku muistuttaa pähkinänakkelia, johon eroina ovat vaaleanharmaa selkäpuoli, pitempi musta silmäjuova, lähes kokonaan harmaa pyrstö ja kirkkaan punaruskean värin puuttuminen alaperästä ja kupeilta. Sukupuolet ovat samannäköisiä. Nuori lintu on erotettavissa vanhasta vain lähietäisyydeltä, sen puku on himmeämpi ja isojen peitinhöyhenten kärjet ovat ruskehtavat.
Idänkallionakkeli elää Keski-Aasiassa Turkin itäosista Luoteis-Pakistaniin ja Kazakstaniin. Lajin esiintymisalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja yksilömäärä Euroopassa on 43 000–210 000. Laji on paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.
Idänkallionakkelista tunnetaan neljä alalajia: "tephronota" Keski-Aasiassa, "iranica" Turkmeniassa ja Iranin Kohorasanissa, "obscura" Armeniassa ja Azerbaidžanissa sekä "dresseri" Pohjois-Irakissa, Länsi-Iranissa ja Kaakkois-Turkissa.
Idänkallionakkelit asuvat kivikkoisilla vuorenrinteillä ja laaksoissa kolmen kilometrin korkeudelle saakka, usein jokien ja purojen tuntumassa. Paikoin, kuten Iranissa, se voi pesiä kivikkoisissa tammimetsiköissä.
Idänkallionakkelin pesä on kallionhalkeamassa tai -kolossa, puunkolossa tai -onkalossa, usein vanhassa tikan, mehiläissyöjän tai sininärhen kolossa. Pesätunnelin pituus on noin 5 cm. Pesänrakennusmateriaaleina käytetään muun muassa pihkaa, mutaa, lantaa, karvoja, korsia, pieniä luita ja karvoja. Pari voi käyttää samaa pesää monta vuotta. Pesässä voi olla mutaa ja/tai pihkaa jopa 10 cm kerros ja se voi painaa noin 10 kg, eräässä tapauksessa 32 kg. Naaras munii 4–8, tavallisesti viisi tai kuusi munaa, joita se hautoo yksin. Haudonta-aika on 12–14 päivää. Poikasia ruokkivat sekä naaras että koiras. Poikaset lähtevät pesästä 24–26 päivän ikäisinä, jolloin niiden siipisulat ovat täysimittaisia. Laji pesii toisinaan kahdesti kesän aikana.
Kesäaikaan idänkallionakkelit syövät pääasiassa hyönteisiä ja matoja, syksyllä ja talvella enimmäkseen siemeniä. Poikasia ruokitaan pääasiassa eläinravinnolla, mutta vähäisessä määrin myös pähkinöillä.
Custer’s Revenge
Custer’s Revenge on Atari 2600:lle vuonna 1982 julkaistu aikuisviihdepeli. Sitä on sanottu yhdeksi kaikkien aikojen huonoimmista videopeleistä, ja sitä on pidetty yhtenä syynä vuoden 1983 videopelilamaan Atarin osalta.
"Custer’s Revengessä" pelaaja ohjaa alastonta George Armstrong Custeria, jonka tehtävänä on liikkua ruudun toiselle puolelle intiaanien nuolia vältellen. Toiselle puolelle päästyään pelaajan tulee raiskata kohtaamansa alaston intiaaninainen. Kuten muutkin aikuisviihdettä sisältävät pelit, peliä ei myyty suoraan kauppojen hyllyiltä, vaan peliä piti kysyä erikseen kassalta. Peliä myytiin Atari 2600 peleille epätavallisesti punaisessa nahalla vuoratussa pakkauksessa.
Bruce Chatwin
Bruce Chatwin (13. toukokuuta 1940 – 18. tammikuuta 1989) oli englantilainen matkakirjailija, toimittaja ja kuvataiteen asiantuntija.
Tunnetuimman teoksensa "Patagonia, Patagonia" Chatwin kirjoitti matkusteltuaan kuusi kuukautta Patagoniassa. Hän kirjoitti myös romaaneja.
Vuonna 2008 The Times asetti hänet sijalle 46 listatessaan Britannian merkittävimpiä sodanjälkeisiä kirjailijoita.
Chatwin työskenteli Sothebyn huutokauppakamarilla impressionismin asiantuntijana. Sieltä hänet keksittiin Sunday Times Magazineen kirjoittamaan kuvataiteista ja muotoilusta. Sothebyllä Chatwin nousi johtotehtäviin, mutta lopetti vuonna 1966 ja lähti opiskelemaan arkeologiaa. Hän jätti opintonsa kahden vuoden kuluttua ja matkusti Mauritaniaan, Iraniin ja Afganistaniin, ja otti valokuvia ja teki muistiinpanoja paimentolaisten elämästä.
Chatwin kuoli AIDSia sairastettuaan. Hän oli biseksuaali. Hänen hautajaisensa toteutti kreikkalaisortodoksinen pappi. Chatwin oli kääntynyt uskoon koettuaan jonkinlaisen näyn Athosvuorella.
Volmari Porkka
Volmari (Frans Woldemar) Porkka (5. elokuuta 1854 Vehkalahti – 25. joulukuuta 1889 Helsinki) oli suomalainen kielentutkija, yksi aikansa johtavia kansanrunouden ja suomalais-ugrilaisten kielten tutkijoita. Hän teki runonkeruumatkoja Länsi-Inkeriin 1881–1883 ja suomen sukulaiskansojen alueelle Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran tilauksesta, merkiten muistiin paljon itkuvirsiä, kansanrunoutta ja muuta kansanperinnettä.
Porkan vanhemmat olivat talollinen Erik Porkka ja Helena Kiiski. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1877 ja toimi kansakoulunopettajana Helsingissä vuodesta 1878 vuoteen 1882.
Sittemmin Porkka opiskeli kielitiedettä ja fonetiikkaaa Leipzigissä ja valmistui filosofian tohtoriksi 1885 julkaistuaan ansiokkaana pidetyn saksankielisen väitöskirjan. Seuraavana vuonna 1886 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston suomen kielen lehtoriksi. Jo vuosina 1881–1883 hän oli kerännyt pari tuhatta kansanrunoa Länsi-Inkeristä. Viimeistä matkaansa hän kuvasi vuonna 1886 ilmestyneessä Suomi-kirjassa.
Saatuaan väitöstutkimuksensa valmiiksi Porkka lähti 1885 marien (tseremissit) pariin Suomalais-ugrilaisen seuran stipendin turvin, mutta joutui palaamaan seuraavana vuonna kotimaahan sairastuttuaan keuhkotautiin. Hän hoidatti terveyttään Saksassa kolme vuotta, mutta menehtyi saamatta aineistoa julkaistuksi. Vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1895 ilmestyi teos "Tscheremissische Texte mit Übersetzung".
Porkka, joka oli kotoisin Suursaarelta, kannatti suomalaisuusaatetta. Hän oli Valvoja -nimisen lehden perustajia ja kirjoitti lehteen mm. artikkelit "Kuvaelmia Suursaarelta" (1881), "Inkerin itkuvirsiä" (1883) ja "Suomenkielisiä merisanoja" (1885). Sekä suursaarelaiset että suomalaisuusaatteen kannattajat ihailivat ja kunnioittivat häntä. Porkan hautapaadesta tuli lähes pyhiinvaelluskohde. Porkka kuoli naimattomana Helsingissä vuonna 1889.
Colin McRae Rally 2005
Colin McRae Rally 2005 on "Colin McRae Rally" -pelisarjan viides osa. Peli ilmestyi syyskuussa 2004.
Pelissä on yli 70 erikoiskoetta yhdeksässä eri rallimaassa (Australia, Espanja, Iso-Britannia, Japani, Kreikka, Ruotsi, Saksa, Suomi ja Yhdysvallat), joista neljässä on ns. Super Special -erikoiskokeet (Japani, Ruotsi, Saksa ja Yhdysvallat). Pelissä on valittavana 30 eri ralliautoa, jotka on lajiteltu eri autoluokkiin (4WD, 2WD, Group B jne.) Pelissä on uudistettu grafiikka sekä paranneltu vauriomallinnus. Pelistä on tehty myös mobiilipeliversio.
"Game Realityn" arvostelussa peli sai kehuja grafiikasta, vaurioiden mallinuksesta, pelaamisen mukavuudesta ja äänistä. Huonoa pelissä sanottiin olevan vähäinen uudistuminen ja on vain haamuautoja vastaan oleva moninpeli.
Sekuntikello
Sekuntikello on kädessä pidettävä kello, jota käytetään mittaamaan jonkin tapahtuman kestoa tai kahden tapahtuman välillä kulunutta aikaa. Sitä käytetään ajanottoon esimerkiksi laboratoriokokeissa ja useissa urheilulajeissa, kuten pikajuoksu. Sekuntikello näyttää kuluneen ajan jopa sekunnin sadasosien tarkkuudella, ja pisin mitattava aika voi olla jopa yli tunnin pituinen. Toimintaperiaatteeltaan sekuntikellot ovat mekaanisia tai digitaalisia (kvartsi-) kellolaitteita, jotka on varustettu pysäytys- ja käynnistystoiminnoilla ja digitaaliset versiot usein myös erilaisilla väliaikojen muistitoiminnoilla.
Myös monista digitaalisista rannekelloista löytyy sekuntikellotoiminto, samoin se on muun muassa monissa matkapuhelimissa.
Apameia
Apameia tai Apamea () oli antiikin aikana usean eri kaupungin nimi:
Toivakan vaakuna
Toivakan kunnanvaakuna on saanut aiheensa Toivakan nimestä. Kylväjä viittaa maatalouteen mutta myös tulevaisuuden toivoon. Vaakuna on toisaalta myös puhuva yhdistämällä tämä sekä kuva-aiheen vakka kunnan nimeksi.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 23. huhtikuuta 1957. Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä kylväjä hopeavaatteissa; kylvövakka hihnoineen ja virsut kultaa”.
Leppävirran vaakuna
Leppävirran kunnanvaakuna on suoraan kunnan nimeen viittaava puhuva vaakuna.
Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 14. kesäkuuta 1950. Vaakunan selitys on ”mustan kentän tyvessä aaltokoroinen kultahirsi, jonka yläpuolella kultainen, punanorkkoinen ja -silmuinen leppä”.
Apameia (Syyria)
Apameia tai Apamea (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Syyriassa Orontesjoen varrella. Seleukos I Nikator perusti sen 300-luvulla eaa. ja nimesi sen vaimonsa Apaman mukaan. Syyrian hellenistämisen vuoksi kaupunkia kutsuttiin kuitenkin "Pellaksi" Makedonian pääkaupungin mukaan. Kaupungista tuli seleukidien valtakunnan tärkein varuskuntakaupunki. Myöhemmin roomalaiset valtasivat sen. Keisari Augustuksen aikana Apameiassa oli noin 100 000 asukasta.
Päiväni murmelina
Päiväni murmelina ("Groundhog Day") on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Harold Ramis. Hän myös teki käsikirjoituksen yhdessä Danny Rubinin kanssa. Pääosia näyttelevät Bill Murray ja Andie MacDowell.
Elokuva valittiin vuonna 2006 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. American Film Institute valitsi "Päiväni murmelina" vuonna 2000 sadan parhaan amerikkalaiskomedian listalle sijalle 34. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi "Päiväni murmelina" kaikkien aikojen neljänneksi hauskimmaksi komediaksi.
Päähenkilö Phil Connors herää joka aamu samaan päivään amerikkalaisessa pikkukaupungissa, jossa hän on televisiouutisryhmänsä kanssa tekemässä juttua kaupungin vuosittaisesta murmelipäivästä. 
Kaikki tapahtumat alkavat toistua päivä päivältä samanlaisina paitsi hänen omat reaktionsa tapahtumiin.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano pitää "Päivääni murmelina" hillittömän hauskana ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Arviot siitä, kauanko Phil oli vankina aikasilmukassa vaihtelevat. Kuvausten aikana Ramis, joka on buddisti, sanoi että koska buddismissa sielu pääsee seuraavalle tasolle 10 000 vuodessa, myös Phil oli aikasilmukassa saman ajan. DVD:n kommenttiraidalla Ramis arvioi ajaksi 10 vuotta. Myöhemmin kun joillain sivustoilla ajaksi saatiin 8 vuotta 8 kuukautta ja 16 päivää, Ramis totesi, että "luulen 10-vuotisen arvion liian lyhyeksi. Kestää ainakin 10 vuotta tulla missään taidossa hyväksi ... ajan on oltava enemmänkin 30 – 40 vuotta." WhatCulture-verkkosivusto vertaili 2014 eri kestoarvioita ja arvioi Philin viettäneen 12 395 päivää—melkein 34 vuotta— Murmelipäivässä.
Kiurukertut
Kiurukertut ("Cincloramphus") on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Aiemmin suku luettiin kuuluvaksi kerttuihin. Kiurukerttuihin kuuluu BirdLifen mukaan neljä lajia.
Joutsan vaakuna
Joutsan kunnanvaakuna on saanut aiheensa alueen vanhoista erämaaseuduista, joihin jousi ja koro viittaavat. Jousi viittaa myös suoraan Joutsan nimeen.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 10. marraskuuta 1955. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kuusikoroinen tyviö sekä hirsittäinen jousi, jonka päällikkeenä paaluittainen nuoli, jousen jänne ja nuolen kärki ja sulat kultaa, muu hopeaa”.
Espírito Santon lippu
Espírito Santon lippu on Brasilian osavaltion Espírito Santon symboli. Sen suunnitteli Jerônimo Monteiro vuonna 1908 ja osavaltion virallinen lippu siitä tuli 7. syyskuuta 1909. Siinä on kolme tasapaksua vaakaviivaa, joiden värit ovat ylhäältä alas taivaansininen, valkoinen ja vaaleanpunainen. Värit on omaksuttu osavaltion suojeluspyhimyksen, Penhan Neitsyen, vaatteista. Lipun keskellä, valkoisessa kentässä, on portugalinkielinen lause "Trabalha e Confia" (Tee työtä ja usko). Lause pohjautuu jesuiittaveljestön perustajan, Pyhän Ignatius Loyolan sanontaan ”Tee työtä, kuten kaikki riippuisi sinusta ja usko, kuten kaikki riippuisi Jumalasta”.
Estadio Centenario
Estadio Centenario on Uruguayn pääkaupungissa Montevideossa sijaitseva jalkapallostadion.
Stadion valmistui vuonna 1930. Sen nykyinen kapasiteetti on noin 76.609 .
Stadion on Uruguayn maajoukkueen kotikenttä. Myös Peñarol käyttää sitä.
Stadion oli 1930 MM-kilpailujen päänäyttämö. Sillä on pelattu myös Mundialito ja useita Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuja.
Lavrentija
Lavrentija () on yksi itäisimmistä Tšukotkan autonomisen piirikunnan kylistä Venäjän kaukoidässä, vaikka kylistä esimerkiksi Uelen (itäisin) ja Inchoun ovat idempänä. Lavrentija on Euraasian itäisimmän kunnallispiirin keskustaajama. Lavrentija sijaitsee Beringinsalmen rannalla suunnilleen vastapäätä Alaskan Nomea.
Kylä on saanut nykyisen nimensä James Cookilta, joka nimesi paikkakunnan edustan lahden kirkkokalenterin Pyhän Laurentiuksen päivän mukaan. Neuvostoaikana lahden etelälaidalle perustettiin vuonna 1933 Lavrentija vuonna 1927 perustetun piirin hallintokeskukseksi. Paikalla asui aiemmin tšuktšeja. Kylässä ja esimerkiksi siitä noin 20 kilometriä etelään sijaitsevan "Lorino"n kylässä, jonne Lavrentijan alkuperäisiä asukkaita neuvostoaikana siirrettiin, puhutaan venäjän lisäksi harvinaista naukaninjupikin kieltä.
Lavrentija on autonomisen piirikunnan Tšukotkan piirin hallintokeskus. Lavrentijan maalaiskunta on tämän 4 838 asukkaan piirin suurin kunta, jossa vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan asui 1 459 henkeä. Kylässä toimii muun muassa koulukeskus, piirin museo, sairaala, ja lentokenttä.
Oheinen taulukko kuvaa Lavrentijan kylän (maalaiskunnan) väkiluvun kehitystä vuosina 1959–2010 suoritettujen väestönlaskentojen mukaan.
MOL-ohjelma
MOL-ohjelma ( tai ) oli osa Yhdysvaltain ilmavoimien avaruuslento-ohjelmaa, peruutetun "X-20 Dyna-Soar" -avaruuslentokoneprojektin seuraaja. Ohjelmasta ilmoitettiin julkisuudessa samana päivänä jolloin Dyna-Soar-ohjelma peruutettiin, 10. joulukuuta 1963. Alun perin MOLin tarkoituksena oli todistaa ihmisen hyödyllisyys avaruudessa sotilastehtävissä. Ohjelma sai kuitenkin uuden suunnan 1960-luvun puolivälissä: pyrittiin kehittämään tiedustelutarkoituksiin suunniteltu avaruusasema. Avaruusasema käytti NASAn Gemini-ohjelmasta kehitettyä Gemini B -avaruusalusta. MOL:n rakentajana toimi Douglas Aircraft Company. Gemini B/MOL -alus oli ulospäin samanlainen NASAn Gemini-avaruusaluksen kanssa vaikkakin se koki useita muutoksia. Näkyvin niistä oli avaruusaluksen ja avaruusaseman yhdistävä lämpökilven läpi menevä luukku.
MOLia testattiin Titan II:n polttoainetankista rakennetulla aseman mallilla. Yhdysvaltain ilmavoimat laukaisi Gemini 2:n paluukapselin ja MOLin yhdistelmän avaruuteen 33 minuutin testilennolle 3. marraskuuta 1966 Titan IIIC-9 kantoraketilla Cape Canaveralista Floridasta. Gemini 2-MOL -avaruuskapseli laskeutui Ascension Islandin lähistölle Etelä-Atlantilla, mistä "USS La Salle" nouti sen.
MOLissa oli tarkoitus käyttää heliumin ja hapen sekoitusta avaruusaseman hengitysseoksena. Miehistö oli tarkoitus laukaista Gemini B:n ja MOL:n kanssa ja he palaisivat maahan Gemini B:llä. Heidän tehtävänään oli suorittaa jopa 30 päivän ajan sotilaallista tiedustelua käyttäen tehokasta optiikkaa, kameroita ja tutkaa.
MOL-ohjelman julkistuksen vastapainona Neuvostoliitto aloitti oman sotilasavaruusasemaohjelman kehityksen, Almazin. Kolme Almaz-asemaa lensi Saljut-avaruusasemina. Ensimmäinen asema oli epäonnistunut, kahta seuraajaa käytettiin onnistuneesti useiden viikkojen ajan.
Vuodesta 1965 suurikokoinen kamerajärjestelmä liitettiin avaruusohjelmaan sotilastiedustelua varten. Kamerajärjestelmän nimi oli KH-10 "Dorian" (katso KH-vakoilusatelliitit). Projekti peruutettiin 10. kesäkuuta 1969 ennen kuin yhtään todellista lentoa ehdittiin suorittaa.Miehitetyt MOLit olisi laukaistu Titan IIIM kantoraketilla SLC-6:sta Vandenberg Air Force Basesta, Kaliforniasta ja LC-40:stä Cape Canaveralista, Floridasta.
MOL-ohjelma lakkautettiin kesäkuussa 1969, kun päätettiin, että miehittämättömien vakoilusatelliittien ominaisuudet täyttivät tai ylittivät mahdollisten miehitettyjen MOL-lentojen saavutukset. Ohjelman peruutuksen aikaan ohjelmassa oli 14 MOL-astronauttia ja NASA tarjosi alle 35-vuotiaille mahdollisuuden siirtyä NASAn astronauttiohjelmaan. Seitsemän 14:stä MOL-astronautista oli alle 35-vuotiaita ja tarttui ehdotukseen: Richard H. Truly, Karol J. Bobko, Robert Crippen, C. Gordon Fullerton, Henry W. Hartsfield, Robert F. Overmyer ja Donald Peterson. Jokainen heistä lensi lopulta avaruussukkulalla.
Silkkikerttuset (suku)
Silkkikerttuset ("Cettia") on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Silkkikerttusia on BirdLife Suomen luokittelussa neljä lajia.
Rondônian lippu
Rondônian lippu on Brasilian osavaltion Rondônian symboli. Sen värit edustavat alueen kasvillisuutta (vihreä), mineraalirikkauksia (keltainen), taivasta (sininen) ja rauhaa (valkoinen). Tähti on Wezen, joka symboloi Rondôniaa Brasilian lipussa.
Mundialito
Copa de Oro de Campeones Mundiales eli Mundialito oli jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 50-vuotisjuhlien kunniaksi järjestetty turnaus. Suomessa turnauksesta käytettiin kisojen aikana englanninkielistä nimeä Gold Cup.
Turnaus pelattiin 30. joulukuuta 1980 – 10. tammikuuta 1981 ensimmäisten eli 1930 kilpailujen isäntämaassa Uruguayssa. Kaikki ottelut pelattiin Montevideon Estadio Centenariolla.
Entisistä maailmanmestareista turnaukseen osallistuivat vuosien 1930 ja 1950 mestari Uruguay, vuosien 1934 ja 1938 mestari Italia, vuosien 1954 ja 1974 mestari Länsi-Saksa, vuosien 1958, 1962 ja 1970 mestari Brasilia sekä vuoden 1978 mestari Argentiina. Vuoden 1966 mestarin Englannin kieltäydyttyä osallistumasta mukaan kutsuttiin vuosien 1974 ja 1978 hopeajoukkue Alankomaat.
Alkulohkot pelattiin kahtena kolmen joukkueen lohkona, joiden voittajat selviytyivät loppuotteluun. Turnauksen voitti isäntäjoukkue Uruguay. Loppuottelua seurasi noin 71 000 katsojaa. Ottelun tuomitsi itävaltalainen Erich Linemayer. Turnauksen maalikuninkuuden voitti kolmella maalillaan Uruguayn Waldemar Victorino, joka teki myös loppuottelun voittomaalin saatuaan syötön Venancio Ramosin kulmalipun tuntumasta antamasta vapaapotkusta. Muita Uruguayn tärkeimpiä pelaajia olivat keskikentällä 21-vuotias Ruben Paz sekä puolustuksessa Hugo de León. Joukkuetta valmensi vuonna 1950 maalivahtina maailmanmestaruuden voittanut Roque Gastón Máspoli. Argentiinan joukkueessa pelasi 20-vuotias tuleva tähti Diego Maradona, joka teki joukkueensa ainoan maalin tasapeliin päättyneessä ottelussa Brasiliaa vastaan. Ennen turnausta Länsi-Saksan joukkue oli pelannut 24 peräkkäistä tappiotonta ottelua ja voittanut vuoden 1980 Euroopan-mestaruuden, mutta nyt se hävisi molemmat ottelunsa.
EIA
EIA on lyhenne, joka voi tarkoittaa seuraavia asioita:Eia voi myös tarkoittaa seuraavaa henkilöä:
Wildlife (Mott the Hooplen albumi)
Wildlife on Mott the Hoople -yhtyeen vuonna 1971 julkaistu kolmas studioalbumi. Levy oli kahta edeltäjäänsä kokeellisempi ja yleissävyltään rauhallisempi.