Paul Bern
Paul Bern (oik. Paul Levy, 3. joulukuuta 1889 – 5. syyskuuta 1932) oli saksalais-yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja Metro-Goldwyn-Mayerilla.
Paul Bern, syntymänimeltään Paul Levy, syntyi 3. joulukuuta 1889 juutalaisille vanhemmille Wandsbekissä, Schleswig-Holsteinissa, Saksassa, joka on nykyisin Hampurin kaupunginosa. Kun Bern oli pieni, hänen perheensä muuttivat Yhdysvaltoihin. Bern vietti köyhän lapsuutensa New Yorkin kaupungissa.
Bern työskenteli uransa alkuvaiheissa teatterissa näyttelijänä, managerina ja tuottajana vuodesta 1911 vuoteen 1915 New Yorkissa ja muutti Hollywoodiin työskentelemään kirjoittajana ja ohjaajana joillekin pienille elokuvayrityksille. Tämä johti hänen täysipäiväiseen tuottajan, ohjaajan ja käsikirjoittajan työhön Metro-Goldwyn-Mayerilla, joka oli elokuvatuotantoyhtiöistä suurin.
Bern ohjasi MGM:llä muun muassa elokuvat "Vahvoja sydämiä" (1920), "Häitten jälkeen" (1925), "Kauneusparaati" (1925) ja "Henki hengestä" (1925). Lisäksi hän tuotti muun muassa elokuvat "Yöllinen häväistysjuttu" (1929), "Anna Christie" (1930) ja "Grand Hotel" (1932) yhdessä Irving Thalbergin kanssa ja käsikirjoitti muun muassa elokuvat "Naisia ja rikkaita miehiä" (1923), "Avioliiton ilveilyä" (1924), "Miehiä" (1924), "Vakoojalentäjä" (1926), "Kolme tuntia" (1927), "Ilveilijäin kuningas" (1927) ja "Kyyhkynen" (1927). Hänen tunnetuimmat käsikirjoituksensa ovat "Ilveilijäin kuningas" ja "Kyyhkynen".
"Grand Hotel" voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon vuonna 1932. Bern oli silloin jo kuollut, joten Thalberg vastaanotti palkinnon yksin.
Yksityiselämässään Bern seurusteli näyttelijä ja komedienne Mabel Normandin kanssa vuosina 1923–1924, mutta he erosivat. He tapasivat toisensa elokuvan "Head Over Heels" (1922) kuvauksissa, kun Bern oli ohjaajana. Bern avioitui ensimmäisen ja viimeisen kerran 42-vuotiaana 2. heinäkuuta 1932 21-vuotiaan näyttelijän Jean Harlowin kanssa, joka oli yksi 1930-luvun Amerikan kuuluisimmista naisista. He tapasivat ensi kertaa Harlowin elokuvan "Hornan enkelit" (1930) yhteydessä. He menivät kihloihin kesäkuussa 1932.
Heidän avioliittonsa kesti vain kaksi kuukautta, kun Bern löytyi kuolleena heidän asunnostaan Benedict Canyon Driven Easton Drivella Beverly Hillsistä, alastomana kylpyhuoneesta. Bern jätti kiistanalaisen (eräät allekirjoituksen analyytikot ovat sanonneet, ettei itsemurhaviesti ollut hänen käsialaansa) itsemurhaviestin, jossa lukee: "Rakkaimpani, valitettavasti tämä on ainoa keino hyvittää kauhea vääryys, jonka olen tehnyt sinulle, ja pyyhkiä pois halveksittava nöyryytykseni. Rakastan sinua. Paul. Ymmärräthän, että viimeiltainen oli vain komediaa". Siitä seurasi skandaali, josta on siitä pitäen kiertänyt monenlaisia huhuja. Kuolinsyyksi todettiin kuitenkin itsemurha. Jotkut Bernin ystävät ja tämän elämäkerran kirjoittaja Ben Hecht uskovat tuottajan avovaimon Dorothy Milletten (1886–1932) ampuneen Bernin. Eräs todistaja kertoi, että oli nähnyt naisen, jonka tuntomerkit vastasivat Milletteä, joka oli vieraillut heillä sinä yönä kun Bern kuoli, mutta tätä ei ole varmuudella todistettu. Bern oli kertonut Harlow'lle Millettestä, vaikkakaan ei sanonut, että New Yorkin lain mukaan tämä oli hänen laillinen avovaimonsa, ns. "common-law wife". Bernin ja Harlow'n mentyä naimisiin Millette oli siirtynyt länsirannikolle San Franciscoon ja kirjoitellut ja soitellut Bernille, joka lähetti tälle yhä shekkejä, mutta vältti henkilökohtaista yhteydenpitoa. MGM:n lääkäri Edward Jones väitti itsemurhan syyksi sitä, että Bern olisi ollut impotentti. Bern haudattiin Inglewood Park Cemeteryn hautausmaalle, Inglewoodiin, Kaliforniaan.
Harlow kuoli viisi vuotta myöhemmin 7. kesäkuuta 1937 munuaisten vajaatoimintaan 26-vuotiaana. Millette löydettiin hukkuneena Sacramentojoesta lähellä Walnut Grovea . Hän oli tehnyt itsemurhan kaksi päivää myöhemmin Bernin kuolemasta 7. syyskuuta hyppäämällä "Delta King" -nimiseltä jokilaivalta, joka oli matkalla San Franciscosta Sacramentoon. Millette haudattiin East Lawn Memorial Parkin hautausmaalle Sacramentoon. Jean Harlow maksoi Milletten hautajaiset ja MGM:n silloinen johtaja Louis B. Mayer maksoi hautapaikan ja -kiven .