hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Narco
Narco on vuonna 2004 kuvattu ranskalainen draamakomedia. Elokuvan pääosia näyttelevät Guillaume Canet, Isabelle Breitman, Benoît Poelvoorde, Guillaume Gallienne ja François Berléand. Jean-Claude Van Damme tekee elokuvassa cameoroolin. Elokuvan ovat ohjanneet Tristan Aurouet ja Gilles Lellouche.
Faust (vuoden 2011 elokuva)
Faust on venäläisen Aleksandr Sokurovin ohjaama elokuva, joka on vapaasti sovitettu Faustin legendasta ja siitä kirjoittaneiden Johann Wolfgang von Goethen ja Thomas Mannin kirjoista. Se palkittiin vuonna 2011 Venetsian elokuvajuhlien pääpalkinnolla, Kultaisella leijonalla.
"Faust" on viimeinen osa Sokurovin tetralogiasta, joka käsittelee vallan olemusta, ja ensimmäinen, jonka pääosassa on fiktiivinen henkilö. Aiemmat osat käsittelivät Adolf Hitleriä ("Moolok", 1999), Vladimir Leniniä ("Telets", 2000) ja Hirohitoa ("Solntse", 2005).
Elokuva maksoi kahdeksan miljoonaa euroa, ja sen tuotanto sai yksityistä pääomaa, kun Vladimir Putin asettui tukemaan elokuvaa ja Venäjän elokuvatuotantoa. "Faustin" tuotantoyhtiönä oli pietarilainen Proline Film. Elokuvaa kuvattiin pääasiassa Tšekissä, mutta muutama kuvauspäivä oli myös Islannissa.
Stephen Turnbull
Stephen Turnbull voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Ignace Matondo Kwa Nzambi
Ignace Matondo Kwa Nzambi CICM (12. huhtikuuta 1932 – 9. syyskuuta 2011) oli kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. elokuuta 1964 ja nimitettiin Basankusun hiippakunnan piispaksi 18. marraskuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. huhtikuuta 1975. Pääkonsekraattorina toimi Joseph-Albert Malula, jota avustivat Pierre Wijnants ja Louis Nganga a Ndzando.
Matondo Kwa Nzambi sai 27. kesäkuuta 1998 nimityksen Molegben hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 23. toukokuuta 2007.
Bernard Nsayi
Bernard Nsayi (s. 1943) on brazzavillenkongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. kesäkuuta 1971 ja nimitettiin Nkayin hiippakunnan piispaksi 7. heinäkuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Beniamino Stella, jota avustivat Ignace Matondo Kwa Nzambi ja Ernest Kombo.
Nsayi erosi tehtävistään 16. lokakuuta 2001.
Daniel Mizonzo
Daniel Mizonzo (s. 29. syyskuuta 1953) on brazzavillenkongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 12. heinäkuuta 1981 ja nimitettiin Nkayin hiippakunnan piispaksi 16. lokakuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 2002. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Leonardo Sandri ja Robert Sarah.
Ernest Kombo
Ernest Kombo (27. maaliskuuta 1941 – 22. lokakuuta 2008) oli kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hän syntyi Pointe-Noiressa, ja hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 8. heinäkuuta 1973. Hän sai 5. joulukuuta 1983 nimityksen Nkayin hiippakunnan piispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1984. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Duraisamy Simon Lourdusamy.
7. heinäkuuta 1990 Kombo sai nimityksen Owandon hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi loppuikänsä.
Vuonna 1994 Kombo kertoi piispojen tapaamisessa Roomassa kannattavansa nunnien mahdollisuutta päästä kardinaaleiksi. Ennen kuolemaansa vuonna 2008 hän oli saanut hoitoa syöpään Ranskassa.
Joseph-Albert Malula
Joseph-Albert Malula (17. joulukuuta 1917 – 14. kesäkuuta 1989) oli kinshasankongolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihki papiksi Georges Six 9. kesäkuuta 1946, ja hänet nimitettiin Léopoldvillen vihkipiispaksi sekä Attanasuksen titulaaripiispaksi 2. heinäkuuta 1959. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Félix Scalais, jota avustivat Pierre Kimbondo ja Joseph Ngogi Nkongolo.
Malula sai 7. heinäkuuta 1964 nimityksen Léopoldvillen arkkipiispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 27. elokuuta. Arkkihiippakunnan muutettua nimensä 30. toukokuuta 1966 Malulasta tuli Kinshasan arkkipiispa. Hänet ylennettiin kardinaaliksi 28. huhtikuuta 1969, jolloin hän sai nimityksen Santi Protomartiri a Via Aurelia Antican kardinaalipapiksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja vuonna 1978 kahteen konklaaviin.
Malula johti arkkihiippakuntaansa, kunnes kuoli 71 vuoden iässä.
Vesparax
Vesparax on voimakas unilääkkeenä käytetty yhdistelmälääke. "Vesparax Novum"in sekä "Vesparaxette" -tablettien valmistaja on ollut belgialainen UCB Pharma S.A. Näitä lääkeitä käytettiin myös Suomessa.
Vesparaxin vaikuttavat aineet ovat 50mg brallobarbitaalia, 150mg sekobarbitaalia ja 50mg hydroksitsiiniä (joka on voimakas antihistamiini ja myös "Atarax"-allergialääkkeen vaikuttava aine). Nämä kaikki ainesosat ovat rauhoittavia ja unettavia, ja hydroksitsiini lisäksi poistaa mahdollista allergisista oireista johtuvaa ja unensaantia häiritsevää kutinaa. Vesparax herätti myös huomiota narkomaanien keskuudessa, koska aine tehosi nopeasti, vaikutti pitkään ja sillä oli vähemmän haittavaikutuksia. Vesparax on kuitenkin nykyisin useissa maissa kielletty.
Vesparaxette sisälsi 25 mg hydroksitsiinia, meballymaalia 75 mg sekä brallobarbitaalia 25 mg/tabletti. Valmiste oli tarkoitettu yksinomaan sairaaloille tarkoitettua laitosmaista käyttöä varten, ei reseptilääkkeenä yksittäishenkilöille.
Vesparax Novum sisälsi hydroksitsiinin sijasta: 16,5 mg etodroksitsiinia ja 33 mg brallobarbitaalia sekä 100 mg meballymaalia/tabletti.
Kumpaakin lääkevalmistetta varoitettiin antamasta herkästi addiktoituville eli lääkeriippuvaisille henkilöille.
Vesparaxin pitkästä puoliintumisajasta johtuen siitä on aiheutunut krapula-tyyppisiä jälkivaikutuksia käyttöä seuraavana päivänä, Vesparax on kuitenkin poistunut markkinoilta uudempien lääkkeiden myötä. Nykyisin Vesparax-nimen alla myydään ketiapiinia joissakin maissa.
Vesparaxin sisältämät hydroksitsiini ja sekobarbitaali pidentävät brallobarbitaalin puoliintumisaikaa. Vesparax oli niin kutsuttu lh-lääke, eli liikennevälineillä tehtävää ajamiskykyä haittaavaa. Lääke potentoi eli kasvattaa, muiden sedatiivien vaikutusta.
Muusikko Jimi Hendrix menehtyi alkoholin ja Vesparax-unilääkkeiden yhteisvaikutuksesta johtuvaan oksentamiseen tajuttomana ja oksennukseen tukehtumiseen.
Royal Australian Navy Memorial
Royal Australian Navy Memorial tai Sailors and Ships on Australian laivaston muistomerkki "ANZAC Paradessa" Canberran kaupungissa Australiassa. Muistomerkki paljastettiin vuonna 1986. Pronssinen veistos esittää ihmisiä tyypillisissä laivaston tehtävissä. Veistoksen suunnitteli ja valmisti Ante Dabro.
Kriketin SM-sarja 2011
Kriketin SM-sarja 2011 käsitti kaksi erillistä sarjatasoa,1. ja 2.divisioona. Molemmissa sarjoissa pelattiin 40 syöttövuoton pelejä. Vantaa CC voitti Suomen mestaruuden ja Vantaa Super Kings voitti 2.divisioonan nousten kaudelle 2012 1.divisioonaan.2.divisioonassa pelattiin yksinkertainen sarja, jonka jälkeen 4 parasta ja toisaalla 4 heikointa kohtasi toisensa vielä kertaalleen loppusarjassa.
VantaaSuperKings nousee kaudeksi 2012. FinnAsia karsintaan.
FinnAsia nousi 1.diivisioonaan, josta SKK putosi.
Samuel Silverio Buitrago Trujillo
Samuel Silverio Buitrago Trujillo (21. kesäkuuta 1930 – 11. huhtikuuta 1990) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin lasaristien papiksi 22. joulukuuta 1956 ja nimitettiin Manizalesin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Aquae Novae in Numidian titulaaripiispaksi 11. lokakuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Arturo Duque Villegas, jota avustivat Tulio Botero Salazar ja Baltasar Alvarez Restrepo.
18. joulukuuta 1972 Buitrago Trujillo sai nimityksen Monterían hiippakunnan piispaksi ja 11. lokakuuta 1976 Popayánin arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka.
Arturo Duque Villegas
Arturo Duque Villegas (27. marraskuuta 1899 – 26. heinäkuuta 1977) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 20. maaliskuuta 1926 ja nimitettiin Ibaguén hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Vatarban titulaaripiispaksi 7. toukokuuta 1949. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. elokuuta.
17. maaliskuuta 1957 Duque Villegas sai nimityksen Ibaguén piispaksi ja 7. heinäkuuta 1959 Manizalesin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 23. toukokuuta 1975. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Tulio Botero Salazar
Tulio Botero Salazar (9. maaliskuuta 1904 – 1. maaliskuuta 1981) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin lasaristien papiksi 19. joulukuuta 1931 ja nimitettiin Cartagenan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Maridan titulaaripiispaksi 7. toukokuuta 1949. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernardo Botero Alvarez, jota avustivat Crisanto Luque Sánchez ja Julio Caicedo Téllez.
1. toukokuuta 1952 Botero Salazar sai nimityksen Zipaquirán hiippakunnan piispaksi ja 8. joulukuuta 1957 Medellínin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 2. kesäkuuta 1979. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Crisanto Luque Sánchez
Crisanto Luque Sánchez (1. helmikuuta 1889 – 7. toukokuuta 1959) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihki papiksi Bogotán arkkihiippakuntaan Bernardo Herrera Restrepo 28. lokakuuta 1916. Hänet nimitettiin 16. tammikuuta 1931 Tunjan hiippakunnan vihkipiispaksi ja Croaen titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paolo Giobbe.
9. syyskuuta 1932 Luque Sánchez sai nimityksen Tunjan piispaksi ja 14. heinäkuuta 1950 Bogotán arkkipiispaksi ja Kolumbian sotilaspiispaksi. Hänet ylennettiin kardinaaliksi 12. tammikuuta 1953, jolloin hän sai nimityksen Santi Cosma e Damianon kardinaalipapiksi. Hän osallistui vuoden 1958 konklaaviin ja kuoli vuonna 1959 ehtimättä jäädä eläkkeelle.
Buklitsiini
Buklitsiini on antihistamiini ja antikolinergi, joka on rakenteeltaan piperatsiinijohdos. Buklitsiini muistuttaa läheisesti syklitsiiniä ja meklotsiinia, ja buklitsiinia voidaan samoin käyttää pahoinvoinnin ja oksentelun ehkäisyyn. Buklitsiini on yksi migreenilääke "Migraleven" kolmesta ainesosasta. Lääkettä on ollut saatavilla Suomessa ainakin 1970-luvulta saakka, sitä on valmistanut belgialainen UCB Pharma -lääkeyhtiö tuotenimellä "Longifen".
Pikisaari (Lappeenranta)
Pikisaari sijaitsee Lappeenrannan keskustan pohjoispuolella Kariniemen ja Rapasaaren välissä. Matkaa keskustasta Pikisaareen on reilut 2 kilometriä. Saari on yhdistetty mantereeseen sillalla. Pikisaaressa on paljon asuintaloja ja monipuolinen virkistysalue. Erikoisuutena frisbeegolf-rata ja lenkkeilypolut saaren luoteisosan metsäkaistaleessa. Paikallisliikenteen linja 9 liikennöi Pikisaaren kautta kesäisin ja talvisin, joka arkipäivä.
Pikisaari kuuluu hallinnollisesti Linnoituksen kaupunginosaan.
Nykyinen Pikisaari koostuu Tervasaaresta, Peltosaaresta ja Katajasaaresta. Saaret on liitetty toisiinsa täyttömaalla. Suurin yhdistetyistä saarista oli pitkulainen Pikisaari, jota on aiemmin kutsuttu nimellä Tervasaari. Pikisaaresta on aiemmin voinut siirtyä Voisalmensaareen kevyenliikenteen siltaa pitkin. Tuolloin alue oli Rauma Repolan omistuksessa. Alueella sijaitsi saha ja sahan kuivaamo.
Rats of Tobruk Memorial
Rats of Tobruk Memorial on muistomerkki "ANZAC Paradessa" Canberran kaupungissa Australiassa. Se on rakennettu muistoksi australialaisille sotilaille, jotka taistelivat toisessa maailmansodassa. Veistoksen suunnitteli Marc Clark. Muistomerkki valmistui vuonna 1984.
Ratsastushousut
Ratsastushousut ovat ratsastuksessa käytettävät housut. Ratsastushousujen tärkeimmät ominaisuudet ovat riittävä väljyys tai joustavuus, jotta normaali ja tehokas ratsastus on mahdollista, sekä hankaamattomuus ja muutenkin mukavuus käytössä. Hankauksen välttämiseksi ratsastushousut ovat yleensä hyvin tyköistuvat, jotta ryppyjä ei muodostu, ja ne ommellaan siten että ratsastajan ja hevosen väliin tulee mahdollisimman vähän saumoja. Lahkeen sisäsivulla ei yleensä ratsastushousuissa olekaan saumaa.
Nykyaikaiset eurooppalaistyyppisessä ratsastuksessa käytettävät ratsastushousut on yleensä tehty joustavasta materiaalista ja ne ovat hyvin vartalonmyötäiset. Lahkeen malli vaihtelee sen mukaan, onko housut tarkoitettu käytettäviksi ratsastussaappaiden kanssa (saappaanvarren sisään tuleva kapea säärenmyötäinen lahje, jonka suussa yleensä tarrakiinnitys ja joka saattaa yltää vain puoleenväliin pohjetta) vai ratsastuskenkien kanssa ("jodhpurhousut", joissa on polvesta alaspäin jonkin verran levenevä kengän varren päälle tuleva lahje ja usein jalkaterän alle tuleva lenkki hiihtohousujen tapaan).
Ratsastushousujen lahkeiden sisäsivua eli satulaa vasten tulevaa aluetta on tavallisesti vahvistettu niin kutsutuilla paikoilla. Alun perin paikkojen tarkoituksena oli varsinaisten housujen suojaaminen kulumiselta, ja ne usein ommeltiin tai teetettiin heti uusiin housuihin. Tällaiset paikat olivat kankaiset ja laajuudeltaan nykyisten "polvipaikkojen" luokkaa eli ylsivät lahkeen sisäsivulla hieman polvitaipeen ylä- ja alapuolelle. Nykyisin Suomessa käytetyissä ratsastushousuissa ovat yleisimpiä niin kutsutut "kokopaikat", jotka yltävät lahkeensuusta aina ylös takamukselle peittäen käytännössä koko hevosen (satulan) kanssa kosketuksiin tulevan alueen, joskin myös pelkkiä polvipaikkoja näkee. Nykyiset paikat ovat usein mokkanahkaa tai samantyyppistä synteettistä materiaalia, joka lisää housujen ja siten ratsastajan istunnan "pitoa" satulassa. Myynnissä ja käytössä on kuitenkin edelleen myös kangaspaikkaisia housuja, joissa erityistä lisäpitoa ei ole.
Ratsastushousujen materiaali vaihtelee housujen käyttötarkoituksen ja käyttövuodenajan sekä muodinkin mukaan (mm. farkkukankaiset ratsastushousut). Talvikäyttöön myydään paikoilla varustettuja toppahousuja ja -haalareita mutta myös enemmän normaalien ratsastushousujen mallisia esimerkiksi softshell-housuja. Housujen värit ja kuosit vaihtelevat arkikäytössä paljolti muodin mukaan. Esimerkiksi este- ja kouluratsastuksessa kilpailuasu kuitenkin edellyttää vaaleita, käytännössä tavallisesti valkoisia ratsastushousuja.
Ennen joustavien ja kestävien housukankaiden yleistymistä ratsastushousut ommeltiin joustamattomista kankaista, jolloin reiden ja vyötärön alueelle jouduttiin käytännön syistä jättämään liikkumavaraksi "pussit". Pussihousuja saatetaan edelleenkin toisinaan kutsua ratsastushousuiksi, vaikkeivät tällaiset housut lainkaan välttämättä ole muuten ratsastukseen sopivaa mallia.
Uukuniemi (kirkonkylä)
Uukuniemen kirkonkylä on kylä Parikkalan kunnassa. Se oli vuoden 2005 alussa Parikkalaan liitetyn Uukuniemen kunnan kirkonkylä. Kylällä on vanha kirkko sekä matkailukeskus Papinniemi. Uukuniemellä sijaitsee myös hautausmaa.
Uukuniemestä on saanut nimensä punkeista eristetty Uukuniemi-virus, jonka professori Ralf Pettersson 1960-luvun alussa eristi. Tähän Bunya-virusten ryhmään kuuluu muun muassa Suomessa myyräkuumetta aiheuttava virus. Kyseistä virusta käsittelee kolmasosa Petterssonin 120 alkuperäisjulkaisusta.
Víctor Manuel López Forero
Víctor Manuel López Forero (s. 29. maaliskuuta 1931) on kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Bogotán arkkihiippakuntaan 27. lokakuuta 1957 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Afufenian titulaaripiispaksi 6. toukokuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Aníbal Muñoz Duque, jota avustivat José Gabriel Calderón Contreras ja Alfonso López Trujillo.
López Forero sai 6. joulukuuta 1980 nimityksen Socorro y San Gilin hiippakunnan piispaksi ja 7. kesäkuuta 1985 Kolumbian sotilaspiispaksi sekä Cilibian titulaaripiispaksi. 21. kesäkuuta 1994 hänet nimitettiin Nueva Pamplonan ja 27. kesäkuuta 1998 Bucaramangan arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 13. helmikuuta 2009.
Enrique Sarmiento Angulo
Enrique Sarmiento Angulo (s. 1. kesäkuuta 1934) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Bogotán arkkihiippakuntaan Crisanto Luque Sánchez 24. lokakuuta 1958, ja hänet nimitettiin Bogotán vihkipiispaksi sekä Crepedulan titulaaripiispaksi 3. toukokuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mario Revollo Bravo, jota avustivat Rafael Sarmiento Peralta ja Víctor Manuel López Forero.
13. elokuuta 1994 Sarmiento Angulo sai nimityksen Bogotán apostoliseksi hallitsijaksi, jonka tehtävistä hän erosi saman vuoden joulukuun 27. päivänä.
Sarmiento Angulo oli Crepedulan titulaaripiispana, kunnes sai 6. elokuuta 2003 nimityksen Fontibónin hiippakunnan piispaksi. Hänet asetettiin tähän virkaan 13. syyskuuta.
Mentävä on
Mentävä on on suomalaislaulaja Dannyn vuonna 1973 julkaistu studioalbumi. Levyllä on myös kaksi Ami Aspelundin esittämää kappaletta.
A-puoli
B-puoli
Karl Borsch
Karl Borsch (s. 1. elokuuta 1959 Krefeld) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Aachenin hiippakuntaan 26. syyskuuta 1992 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Crepedulan titulaaripiispaksi 21. marraskuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. tammikuuta 2004. Pääkonsekraattorina toimi Heinrich Mussinghoff, jota avustivat Ernst Franz Gerd Werner Dicke ja Karl Reger.
Borsch opiskeli ensin vuosina 1979–1985 oikeustiedettä Bonnissa ja sitten vuosina 1985–1990 teologiaa Frankfurtin Philosophisch-Theologische Hochschule Sankt Georgenissa sekä Freiburg im Breisgaussa. Hänen tunnuslauseensa on "Quaerite primum regnum Dei" ("Etsikää ennen kaikkea Jumalan valtakuntaa"; Matt. 6:33).
Giovanni Benedetti
Giovanni Benedetti (12. maaliskuuta 1917 Spello – 3. elokuuta 2017) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. toukokuuta 1940 ja nimitettiin Perugian arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Limatan titulaaripiispaksi 12. joulukuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. tammikuuta 1975. Pääkonsekraattorina toimi Sebastiano Baggio, jota avustivat Ferdinando Lambruschini ja Siro Silvestri.
25. maaliskuuta 1976 Benedetti sai nimityksen Folignon hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 10. lokakuuta 1992.
Paul Khoarai
Paul Khoarai (29. toukokuuta 1933 – 27. joulukuuta 2012) oli lesotholainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Leriben hiippakuntaan 17. helmikuuta 1963 ja nimitettiin sen piispaksi 7. maaliskuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfonso Liguori Morapeli, jota avustivat Joseph Delphis Des Rosiers ja Ernest Arthur Green. Khoarai jäi eläkkeelle 30. kesäkuuta 2009.
Jääpallon SM-sarja 1960
Jääpallon SM-sarja kaudella 1959-1960 pelattiin yksinkertaisessa sarjassa. 1950-60 luvun vaihteen kolme suurta seuraa jakoivat mitalit, Oulun Palloseura voitti mestaruuden, Veiterä oli hopealla ja KUV sai pronssia. Mitaleista kamppailivat myös WP-35 ja Vastus, jotka olivat KUV:n kanssa tasapisteissä sarjan päätyttyä.
Uusinta putoamisesta: OLS - KUP 6-3.
KUP ja Reipas putosivat sarjasta. Tilalle nousivat Suomensarjasta Oulun Työväen Palloilijat ja Lappeenrannan Pallo-Toverit.
Yleisömäärät kerätty Helsingin sanomien otteluraporteista
OPS:n joukkue: Aarne Hyvönen, Jorma Ollanketo, Veijo Saariaho, Tauno Kaurala, Pauli Heiskanen, Matti Kovalainen, Raimo Kaarela, Heikki Ollikainen, Seppo Alatalo, Juhani Turpeenniemi, Alpo Aho, Seppo Yliluoma, Raimo Okkonen ja Jorma Kukkonen. Valmentaja Reino Arvola
Tuliterä
Tuliterä on Timo Parvelan kirjoittama romaani, joka aloittaa Sammon vartijat -sarjan. Teoksen kustansi Tammi vuonna 2007.
Sebastian Koto Khoarai
Sebastian Koto Khoarai OMI (s. 11. syyskuuta 1929) on lesotholainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1956 ja nimitettiin Mohale's Hoekin hiippakunnan piispaksi 10. marraskuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. huhtikuuta 1978. Pääkonsekraattorina toimi Alfonso Liguori Morapeli, jota avustivat Joseph Patrick Fitzgerald ja Paul Khoarai.
Citizens’ War Memorial
Citizens’ War Memorial on Christchurchin tuomiokirkon edessä sijaitseva muistomerkki Christchurchin kaupungissa Uudessa-Seelannissa. Muistomerkki rakennettiin ensimmäisessä maailmansodassa kuolleiden muistolle. Muistomerkki paljastettiin 9. kesäkuuta 1937. Veistos on 16 metriä korkea. Muistomerkin suunnitteli arkkitehti George Hart, ja veistoksen valmisti William Trethewey.
Alppihiihto talviolympialaisissa 2014
Alppihiihdossa kilpailtiin Sotšin 2014 talviolympialaisissa 9. – 22. helmikuuta Roza Hutorin alppikeskuksessa. Paikalle yleisöä mahtui 7 500 henkilöä. Tapahtumia oli kymmenen, joista viisi oli miehille ja viisi naisille. Tapahtumia olivat miesten sekä naisten pujottelu, suurpujottelu, supersuurpujottelu, syöksylasku ja alppiyhdistetty.
Useat ikään liittyvät ennätyksen alpihiihdossa rikottiin näissä olympialaisissa:
Jääpallon SM-sarja 1958
Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 1957-1958 ratkaistiin yksinkertaisessa sarjassa. Käpylän Urheilu-Veikot voitti mestaruuden. Mestaruus oli KUV:n ensimmäinen. Edellisen kerran helsinkiläisjoukkue oli voittanut mestaruuden 14 vuotta aiemmin.
Tarmo ja VPS putosivat sarjasta. Tilalle Suomensarjasta nousivat Helsingin IFK ja Kouvolan Urheilijain Palloilijat.
KUV: Ohto Uotinen, Olavi Varma, Kai Ström, Nils Månsson, Matti Niemi, Lauri Martti, Kauko Korpela, Tauno Timoska, Reijo Rihtamo, Pentti Jokinen, Tapio Hovi, Kurt Tuulamo, Veikko Laurikainen, Väinö Sampo ja Antti Einiö valmentaja: Yrjö Sotiola.
Sergio Tejera
Sergio Tejera Rodríguez (s. 28. toukokuuta 1990 Barcelona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Alavésia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Tejera liittyi Espanyolin junioriakatemiaan 10-vuotiaana vuonna 2000. Kuusi vuotta myöhemmin hän siirtyi englantilaisen Chelsean reservijoukkueeseen.
Tammikuussa 2009 hän palasi takaisin kotimaahansa lainasopimuksella Mallorcaan. 24. heinäkuuta 2009 saarelaisseura käytti osto-optionsa Tejerasta, ja hän allekirjoitti joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen.
Hän teki ensiesiintymisensä Mallorcan edustusjoukkueessa 7. marraskuuta 2010 ottelussa Real Zaragozaa vastaan.
Highway to Hell (täsmennyssivu)
Highway to Hell voi viitata:
Kadonneen valkoisen naisen syndrooma
Kadonneen valkoisen naisen syndrooma () tai kadonneen kauniin tytön syndrooma () on termi, jota media- ja yhteiskuntakriitikot käyttävät kuvatakseen traagista katoamistapausta. Yleensä tapaukseen liittyy nuori, viehättävä valkoihoinen tyttö tai nainen. Tapauksen seuranta on mediassa usein ylimitoitettua suhteessa kadonneisiin miehiin, eri etnistä alkuperää oleviin naisiin tai vähemmän viehättäviin henkilöihin verrattuna.
Yhdysvalloissa on tutkittu, että media tahtoo keskittyä ”neitoihin hädässä”, usein juuri nuoriin valkoisiin naisiin. Yhdysvalloissa esimerkkinä on käytetty Irakin sotaa, jossa yhdysvaltalainen sotilaspartio joutui väijytykseen. Partiossa oli kolme naispuolista sotilasta, Jessica Lynch, Shoshana Johnson ja Lori Piestewa. Heistä Lynch oli valkoihoinen ja vaaleahiuksinen, Johnson tummaihoinen yksinhuoltajaäiti ja Piestewalla oli hopi-intiaanien sukujuuret. Piestewa kuoli väijytykseen, kun taas Lynch ja Johnson otettiin sotavangeiksi. Kun heidät lopulta vapautettiin, media kohdisti huomionsa valkoihoiseen Lynchiin, ei tummaihoiseen Johnsoniin tai partion miehiin. Lynch kertoi myöhemmin hämmästelleensä, miksi hänestä tehtiin mediassa sankari ja muut unohdettiin lähes täysin.
Seuraavien tapauksien yhteydessä on puhuttu kadonneen valkoisen naisen syndroomasta:
Ray of Light (täsmennyssivu)
Ray of Light voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Avid Media Composer
Avid Media Composer on ammattilaiskäyttöön suunniteltu videonmuokkausohjelma. Sen ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1989. Ohjelmalla on leikattu muun muassa elokuvat 2012, Iron Man 2, Kuolema saa odottaa ja Avatar.
Express Yourself (täsmennyssivu)
Express Yourself voi viitata:
Open Your Heart
Open Your Heart voi viitata:
Open Hearts
Open Hearts voi viitata:
Vihdin Pallo
Vihdin Pallo on vuonna  1967 perustettu sekä naisten että miesten tasolla maakuntasarjassa pelaava vihtiläinen pesäpalloseura. Vihdin Pallo on voittanut 14 naisten SM-sarjakauden aikana neljä SM-mitalia. Vihdin Pallo voitti naisten Suomen mestaruuden viimeksi vuonna 1998. Vuonna 2004 seura putosi naisten Superpesiksestä, mutta nousi takaisin kauden 2011 päätteeksi voittaen neljännessä finaalissa Kempeleen Kirin 2–0.
Vihdin Pallolla on kaudella 2012 naisten joukkueet Superpesiksessä sekä Ykköspesiksessä ja suomensarjassa.
Miesten edustusjoukkue pelaa suomensarjan etelälohkossa ja kakkosjoukkue maakuntasarjassa.
Tyttöjen ja poikien juniorijoukkueita seuralla on useissa ikäluokissa.
Vihdin Pallo on perustettu vuonna 1967. Pesäpallo oli seuran tärkein laji alusta saakka. Sen lisäksi ensimmäisinä vuosikymmeninä seuran toimintaan kuului useita muitakin palloilulajeja. Vuonna 1990 lentopallolle perustettiin erikoisseura, ja ViPasta tuli samalla käytännössä pesäpallon erikoisseura.
Pesäpallon ja lentopallon eriytyminen omiin erikoisseuroihinsa osui ajankohtaan, jolloin ViPa aloitti ensimmäisen kautensa naisten superpesiksessä. Samoihin aikoihin alkoi myös ViLePassa voimakas nousu lentopallon eliittiä kohden.
1990-luvulla ViPa saavutti naisten superpesiksessä kultaa (1998), hopeaa (1992), ja pronssia (1994, 1999). Lisäksi joukkue oli useaan kertaan mitalien tuntumassa. Kauden 2003 ViPa pelasi ykköspesiksessä, nousten heti takaisin superiin. Kausi 2004 on Vihdin Pallon 14:s superpesiksessä.
90-luvun alkuvuosien väkevän nousubuumin ja suuren yleisönsuosion siivittäessä toimintaa, Nummelaan, Vihdin suurimpaan taajamaan, rakennettiin uusi uljas pesäpallostadion. Vihdin Pallon runsaslukuinen talkooväki teki tuhansia työtunteja stadionin rakentamisessa ja kehittämisessä. Kunta avusti ajanmukaisen kentän saamisessa rahallisesti, ja ViPan talkooväki teki vastineeksi kunnan omistukseen mainion liikuntapaikan komeine katsomoineen, kioskeineen ja sosiaalitiloineen.
Miesten joukkue pelasi 1990-luvulla yhden kauden ykköspesiksessä, mutta joukkueen sarjatasoksi on vakiintunut suomensarja, jossa se on usean kauden ajan kuulunut lohkonsa parhaisiin
Kärkilyöntikuningatar:
Vuoden jokeri:
Kultainen räpylä:
Vuoden pelinjohtaja:
Piikkisika
Piikkisika ("Hystrix cristata") on piikkisikojen heimoon kuuluva jyrsijälaji. Lajia tavataan Italiassa sekä Pohjois- ja Keski-Afrikassa.
Täysikasvuinen piikkisika painaa 15–30 kg. Se on pituudeltaan noin 70 cm ja korkeudeltaan noin 25 cm. Piikit ovat pitkiä; niitä kasvaa päässä, niskassa ja selässä. Piikkien pituus vaihtelee välillä 15–40 cm. Väriltään piikkisika on valkoruskea. Sillä on kaksi etuhammasta yläleuassa ja kaksi alaleuassa sekä näiden lisäksi takahampaat ylä- ja alaleuassa pureskelua varten.
Piikkisika pelottaa vihollisia pois ravistamalla häntäänsä saaden aikaan ratinaa. Puolustautuessaan se kääntää takapäänsä vihollista kohti ja heiluttaa piikikästä häntäänsä. Piikeissä on satoja pieniä väkäsiä, jotka vaikeuttavat pistäneen piikin irroittamista.
Piikkisikoja pyydystetään ruoaksi sen elinalueilla. Laji myös tuhoaa ihmisten viljelyksiä syömällä kasvustoja, niin juuria kuin varsiakin.
Pisimpään elänyt piikkisika kuoli vankeudessa 28-vuotiaana.
Nimestään huolimatta piikkisika ei ole sukua sioille. Nimi lienee käännöslaina jostakin eurooppalaisesta kielestä, joihin sen uskotaan siirtyneen latinan ilmauksesta "porcus spinus", joka tarkoittaa piikikästä sikaa.
Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti, että piikkisian suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "piikikäs".
Sandringhamin kartano
Sandringhamin kartano on Britannian kuningasperheen omistama kartano Sandringhamin kylässä Norfolkissa. Kartanoon kuuluu 8 000 hehtaarin tilukset, ja se on ollut kuningasperheen omistuksessa vuodesta 1862. Alkuperäinen kartano oli rakennettu 1700-luvulla, ja nykyisen ulkoasunsa kartano sai 1860-luvun jälkeen Walesin prinssi Edwardin omistusaikana.
Hullukaalit
Hullukaalit ("Hyoscyamus") on pieni ruohokasvisuku koisokasvien heimossa. Suvun tieteellinen nimi tarkoittaa sianpapua kreikaksi.
Hullukaaleihin kuuluu vanhoja rohtokasveja ja erittäin myrkyllisiä kasveja. Joidenkin lajien siemenet säilyvät itämiskelpoisina erittäin kauan.
Finnhits 3
Finnhits 3 on suomalaisia iskelmiä sisältävän Finnhits-albumisarjan kolmas albumi, joka ilmestyi vuonna 1976. Levyn kappaleet on äänitetty vuosien 1967 ja 1976 välillä. Levytyksistä suurin osa on kuitenkin levytetty vuosina 1975 ja 1976. Vanhemmista levytyksistä kokoelmaan on valikoitu "Kanssasi sun", joka on äänitetty vuonna 1970 mutta nousi hittilistoille vasta vuonna 1975. "Ruusut hopeamaljassa" -levytyksestä on julkaistu vuonna 1967 levytetty versio, vaikka laulusta nousi vuonna 1975 listoille saman vuoden maaliskuussa levytetty versio nimeltään "Ruusuja hopeamaljassa".
Albumi oli Mitä Suomi soittaa -listan ykkösenä huhti- ja toukokuussa 1976.
A-puoli
B-puoli
Jan Sterling
Jan Sterling (3. huhtikuuta 1921 New York, New York – 26. maaliskuuta 2004 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Sterling esiintyi Broadwaylla ensimmäistä kertaa 15-vuotiaana ja elokuvadebyyttinsä hän teki vuonna 1947.
Sterling oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi vuoden 1954 elokuvasta "Paluuta ei ole" ("The High and the Mighty"). Hänen muihin elokuviinsa kuuluvat muun muassa "Sanattomia tunteita" ("Johnny Belinda", 1948) ja "Mitä kovemmin he kaatuvat" ("The Harder They Fall", 1956). Kaikkiaan Sterling näytteli yli 40 elokuvassa.
Sterling oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäisen puolisonsa oli John Merrivale ja toinen Paul Douglas, jotka molemmat olivat myös näyttelijöitä. Sterling on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Laura Lajunen
Laura Lajunen (s. 1992) on suomalainen kilpauimari. Hän harjoittelee Ruotsissa, missä edustaa tukholmalaista Simklubben Neptunia. Suomessa kilpaillessaan hän edustaa kasvattajaseuraansa Swimming Jyväskylää.
Lajusen päämatkoja ovat 200–1500 metrin vapaauinnit. Hän on vapaauinnin eri matkojen moninkertainen Suomen mestari. Lisäksi hän on hallitseva Ruotsin mestari 800 m:n ja 1500 m:n vapaauinnissa 50 metrin ja 25 metrin radalla.
Lähde
Martti Ranttila
Martti Johannes Ranttila (16. lokakuuta 1897 Karuna – 24. tammikuuta 1964 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen taidemaalari. Hänen töitään oli ensi kerran esillä näyttelyssä Helsingissä vuonna 1921, jolloin hän sai I palkinnon Suomen Taideyhdistyksen dukaattikilpailussa.
Ranttilan vanhemmat olivat kansakoulun- ja musiikinopettaja Juuso Ranttila ja Anna Ranttila (s. Filman).
Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1915–1918 ja 1919–1920. Sen jälkeen hän opiskeli 1920–1921 Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Alvar Cawénin johdolla. Hän teki opintomatkoja myös ulkomaille, muun muassa Italiaan.
Ranttila kuvasi töissään pääosin maisemia ja henkilöitä, mutta hän maalasi myös asetelmia. Teokset ovat usein pelkistettyjä tutkielmia, joissa on ajattomuuden tuntu ja aiheen kuvauksen yleispätevyyttä. Ranttilan taiteellinen kokonaistuotanto jäi verrattain vähäiseksi, sillä hän viimeisteli teoksiaan pitkään ja huolellisesti. Vuonna 1936 valmistuneen Myllykosken kirkon alttaritaulu on Ranttilan maalaama.
Ranttilalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1958.
Sinihuppu
Sinihuppu ("Diloba caeruleocephala") on loppusyksyn tummanharmaa yökköslaji. Se on ollut taksonomisesti hankala laji, joka on kuuloelimen poikkeavan rakenteen vuoksi sijoitettu moniin eri perhosryhmiin. DNA-sekvensoinnin perusteella se kuuluu munkkiyökkösiin. Vanhoissa teoksissa lajista käytetään myös nimiä sinihilkka ja sinipääkehrääjä.
Sinihuppu on tummasävyinen, hyvin karvainen perhoslaji. Etusiivet ovat pohjaväriltään ruskehtavan harmaat, ja niiden poikki kulkee kaksi mustaa, mutkittelevaa poikkiviirua. Ulomman poikkiviirun etuosassa viiru on yleensä kaksinkertainen. Poikkiviirujen väliin jäävä alue on yleensä muuta siipeä tummempi, ja siinä on laaja, kahdesta vaaleasta rengasmaisesta täplästä muodostuva kuvio, joka tuo mieleen kaksi kahdeksikkoa. Takasiivet ovat harmahtavan valkoiset, naaraalla yleensä hieman koirasta tummemmat, ja siiven ulkoreunassa on pitkänomainen musta täplä. Ruumis ja jalat ovat kauttaaltaan pitkien karvojen peittämät. Koiraan tuntosarvet ovat huomattavan tuuheat. Siipiväli on 36–40 mm.
Sinihupun levinneisyys kattaa Etelä- ja Keski-Euroopan Kaukasukselle asti. Suomessa se on hyvin eteläinen laji, jota tavataan vain aivan etelärannikon tuntumassa sekä lounaissaaristossa ja Ahvenanmaalla. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena syys-lokakuun vaihteessa.
Sinihuppu elää puistoissa, puutarhoissa ja metsänreunuksilla. Perhoset lentävät hämärän laskeuduttua ja tulevat valolle. Naaras houkuttelee koiraita tuottamillaan feromoneilla ja parittelu kestää 4–6 tuntia. Parittelun jälkeen naaras odottaa kolme vuorokautta, kunnes alkaa munia vaihtelevankokoisia, naaraan peräpäästä irronneiden karvojen suojaamia munarykelmiä ravintokasvien oksille. Munat talvehtivat, ja toukat kuoriutuvat keväällä. Toukka käy läpi viisi ulkonäöltään hieman poikkeavaa kehitysastetta, ja niitä voi tavata touko-kesäkuussa. Täysikasvuinen toukka tekee kotelokopan maa-aineksesta tai lehtiroskista ja koteloituu sen sisään. Aikuinen perhonen on elänyt laboratorio-oloissa noin kaksi viikkoa.
Eteläisessä Euroopassa sinihuppu voi olla merkittävä hedelmänviljelyn tuholainen.
Toukka elää monilla ruusukasveihin kuuluvilla puilla, erityisesti pihlajilla ("Sorbus"), orapihlajilla ("Crataegus"), omenapuilla ("Malus") ja kirsikoilla ("Prunus").
Italian Grand Prix 2011
Italian Grand Prix 2011 oli Formula 1 -kauden 2011 13. osakilpailu, joka käytiin 11. syyskuuta Monzan moottoriradalla Milanossa, Italiassa.
Kilpailun voitti Sebastian Vettel. Toiseksi ajoi Jenson Button ja kolmanneksi tuli Fernando Alonso.
Lentopallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 2011
Lentopallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2011 pelattiin Itävallassa ja Tšekin tasavallassa 10.–18. syyskuuta 2011. Serbian lentopallomaajoukkue voitti loppuottelun Italiaa vastaan.
Otteluvoitto 3–0 tai 3–1: 3 pistettä voittajalle, 0 hävinneelle
Otteluvoitto 3–2: 2 pistettä voittajalle, 1 hävinneelle
tasapisteissä ratkaisee järjestyksen:
a) voitetut ottelut, b) eräsuhde ja c) eräpistesuhde.
Uuden maailman rotat ja hiiret
Uuden maailman rotat ja hiiret ovat Pohjois- ja Etelä-Amerikassa esiintyviä jyrsijöitä. Ne eivät ole taksonominen ryhmä, vaan sekalainen joukko erilaisia "Muroidea"-yläheimoon kuuluvia lajeja. Lajit ovat ulkomuodoltaan ja elintavoiltaan hyvin erilaisia. Pääosa lajeista kuuluu kuuluu "Cricetidae"-heimoon, mutta ryhmässä on mukana myös muutamia "Muridae"-heimoon kuuluvia lajeja, kuten ainoa Etelä-Amerikassa elävä "Muridae"-laji.
Uuden maailman rottien ja hiirten katsotaan joskus muodostavan oman alaheimonsa ("Sigmodontinae", syn. "Hesperomyinae"), joskus ne taas jaetaan kolmeen alaheimoon ("Sigmodontinae", "Neotominae" ja "Tylomyinae").
Etelä–Etelä-yhteistyö
Etelä–Etelä-yhteistyö on akateemikoiden ja poliitikkojen historiallisesti käyttämä termi, jolla kuvataan kehitysmaiden välistä yhteistyötä raaka-aineiden, teknologian ja osaamisen välittämiseksi.
Vuonna 1978 YK perusti kehitysmaiden yhteistyön edistämiseksi oman yksikön. Laajemmin kehitysmaiden välillä alkoi syntyä yhteistyötä kuitenkin vasta 1990-luvun lopulla. Kehitysmaiden välisen yhteistyön avulla on kyetty vähentämään maiden riippuvuutta teollisuusmaiden avustusohjelmista, mikä on aiheuttanut muutoksen kansainvälisissä valtasuhteissa. Käytännössä suurin osa kehitysmaiden ulkomaankaupasta tapahtuu kuitenkin edelleen teollisuusmaiden kanssa.
Urho Lehtinen
Urho Valdemar Lehtinen (24. syyskuuta 1887 Tampere – 6. marraskuuta 1982) oli suomalainen taidemaalari. Hänen töitään oli ensi kerran julkisesti esillä Turussa vuonna 1907. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa muotokuvia, maisemamaalauksia sekä kirkkomaalauksia, joista tunnetuimpia ovat Jämsän, Kankaanpään ja Ylistaron kirkkojen suuret henkilösommitelmat. Hänet tunnetaan erityisesti suomalaisen kansanelämän kuvaajana.
Lehtisen vanhemmat olivat puuseppä ja koristeveistäjä Juho Lehtinen ja Maria Amanda Lehtinen (s. Palmqvist). Lehtinen opiskeli Turun piirustuskoulussa Victor Westerholmin ja Elias Muukan johdolla vuosina 1903–1905 ja sen jälkeen Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä vuosina 1906–1909, opettajinaan muun muassa Albert Gebhard, Eero Järnefelt ja Väinö Blomstedt.
Taideopintojensa ohessa Lehtinen hankki myös ammattimaisen koristemaalarin taidot. Taiteilijanuransa alussa hän toimikin koristemaalarina mutta ryhtyi hyvän näyttelymenestyksensä myötä pian päätoimiseksi taiteilijaksi. Vuonna 1911 Lehtinen solmi avioliiton Hilja Lentzin (1886–1968) kanssa, ja pari muutti Helsingistä ensin vuonna 1917 Jämsään ja vuonna 1920 Jyväskylään, jossa Lehtinen osallistui aktiivisesti kaupungin taide-elämään.
Lehtisen maalaustuotanto on varsin laaja ja monipuolinen. Sihen sisältyy niin maisemia, henkilösommitelmia, muotokuvia kuin kukka-asetelmia, ja hän maalasi myös kirkkojen koristuksia ja kirkkomaalauksia. Varhaiset teokset olivat värimaailmaltaan impressionistisia mutta myöhemmin taiteilijan tyyli muuttui ekspressionismin suuntaan. Vaikka Lehtisen töissä näkyy vaikutteita monista eri taidesuunnista ja tyyleistä, hänen taiteensa lähtökohtana on pidetty suomalaista kansanomaisuutta. Maalausten ohella Lehtinen teki paljon piirustuksia, joihin hän ikuisti lukuisia lähiympäristönsä ihmisiä.
Jyväskylään muuton jälkeen myös koristemaalaus palasi Lehtisen toiseksi ammatiksi, ja hänet tunnetaankin laajasti kirkkomaalarina. Hän työskenteli kaikkiaan 50 eri kirkossa, joihin hän maalasi alttaritauluja, uskonnollisaiheisia henkilösommitelmia, koristesommitelmia ja lasimaalauksia. Hän laati myös kirkkojen sisävärityssuunnitelmia ja teki niiden entisöinti- ja puhdistustöitä.
Lehtinen sai ensimmäisen puolisonsa kanssa kolme lasta. Leskeksi jäätyään hän avioitui Annelin Ikosen (s. 1928) kanssa.
Urho Lehtisestä on julkaistu Louna Lahden, Jyrki Markkasen ja Esa Sirosen kirjoittama monografia "Sinappiaurinko".
Ukita Naoie
Ukita Naoie (, 1529 – 1. helmikuuta 1582) oli japanilainen Sengoku-kauden daimio.
Naoie palveli alkujaan Urakami-klaania, ja vuonna 1544 hänelle myönnettiin oma läänitys. Hän suoriutui annetuista tehtävistään menestyksekkäästi ja auttoi Urakamia taistelussa petollisia vasalleja vastaan. Lopulta Naoien vaikutusvalta nousi niin suureksi, että Urakamin vasallit seurasivat mieluummin häntä. Naoie solmikin liittouman voimakkaan Mori-klaanin kanssa Urakamia vastaan ja kukisti Urakamin vuonna 1577.
Vuonna 1578 Mori-klaani päätyi sotaan nousevaa Oda Nobunagaa vastaan ja kutsui Naoien mukaan. Naoie ei kuitenkaan uskonut Morin mahdollisuuksiin ja lähetti vain hieman joukkojaan Kōzukin taisteluun. Naoie kuoli vuonna 1582, ja klaanin johtoon nousi Naoien poika Ukita Hideie.
Hōjō Sōun
Hōjō Sōun, tunnetaan myös nimellä Ise Nagauji (, 1432 – 8. syyskuuta 1519), oli myöhemmän Hojo-klaanin perustaja ja merkittävä daimio Sengoku-kauden Japanissa.
Sōunin isosisko oli naimisissa Imagawa-klaania johtajeen Imagawa Yoshitadan kanssa, minkä myötä Sōun liittyi Imagawa-klaanin palvelukseen Surugan provinssissa. Vuonna 1476 Yoshitada menehtyi taistelussa, ja Sōun liittyi auttamaan perintäkiistassa tämän poikaa, Imagawa Ujichikaa. Kiitoksena palveluksistaan Sōunin hallintaan myönnettiin linna.
Sōun jatkoi Imagawan palveluksessa, ja vuonna 1495 hän sai haltuunsa Odawaran linnan, josta tuli sittemmin hänen klaaninsa pitkäaikainen tukikohta. Sōun kuoli vuonna 1519 ja kuolemansa jälkeen siirsi klaanin johtajuuden pojalleen Hōjō Ujitsunalle.
Karl Reger
Karl Reger (s. 7. syyskuuta 1930) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Aachenin hiippakuntaan 25. heinäkuuta 1960 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Árd Srathan titulaaripiispaksi 23. joulukuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. helmikuuta 1987. Pääkonsekraattorina toimi Klaus Hemmerle, jota avustivat Ernst Franz Gerd Werner Dicke ja Pascàsio Rettler.
Reger jäi eläkkeelle 15. maaliskuuta 2006.
Hohtopensasyökkönen
Hohtopensasyökkönen ("Amphipyra pyramidea") on eteläisessä Suomessa jokseenkin yleinen loppukesän ja alkusyksyn yöperhoslaji.
Hohtopensasyökkönen on melko kookas yöperhonen. Etusiivet ovat kauttaaltaan voimakkaan kiiltävät ja pohjaväriltään tummanruskeat. Rengastäplä ja ulompi poikkiviiru ovat terävärajaiset, vaaleat ja erottuvat selkeästi. Sisempi poikkiviiru on yleensä ruskeampi, voimakkaasti mutkitteleva ja tekee siiven etureunassa jyrkän mutkan kohti siiven tyveä. Poikkiviirujen väliin jäävä siiven osa on jokseenkin tasaleveä ja ulomman poikkiviirun luona väriltään hyvin tumma. Takasiivet ovat terävärajaisesti erottuvaa ruskeaa etureunaa lukuun ottamatta voimakkaan kuparinruskeat. Pään etuosan huulirihmat ovat kokonaan vaaleat. Siipiväli on 47–52 mm.
Hohtopensasyökkösen voi sekoittaa vain harvinaisempaan hämypensasyökköseen ("Amphipyra berbera"). Lajien erottaminen toisistaan voi olla varsin hankalaa.
Hohtopensasyökköstä tavataan Pohjois-Afrikasta ja Etelä-Euroopasta Keski-Euroopan ja Venäjän läpi aina Japaniin saakka. Suomessa sitä tavataan etelä- ja keskiosissa suunnilleen Vaasa-Joensuu-linjalle saakka. Perhosia voi tavata heinäkuun lopusta lokakuun alkupuoliskolle.
Laji viihtyy kosteissa lehdoissa sekä lehti- ja sekametsissä. Aikuiset perhoset lentävät pimeän laskeuduttua ja tulevat valolle, mutta huomattavasti useammin makealla nesteellä kostutetulle syötille. Toukka koteloituu kotelokopan sisään maahan. Muna talvehtii.
Toukka elää tammella ("Quercus") ja muutamilla muilla lehtipuilla sekä kuusamilla ("Lonicera") ja syreenillä ("Syringa") .
Klaus Hemmerle
Klaus Hemmerle (3. huhtikuuta 1929 – 23. tammikuuta 1994) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän syntyi Freiburg im Breisgaussa, ja hänet vihittiin papiksi 25. toukokuuta 1952. Hänet nimitettiin Aachenin hiippakunnan piispaksi 9. syyskuuta 1975 ja vihittiin piispaksi 8. marraskuuta 1975. Pääkonsekraattorina toimi Johannes Pohlschneider, jota avustivat Hermann Josef Schäufele ja Joseph Ludwig Buchkremer.
Joe Kocur
Joseph George ”Joe” Kocur (s. 21. joulukuuta 1964) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Kocur pelasi ennen ammattilaisuraansa Yorkton Terriersissä juniorisarja SJHL:ssä ja Saskatoon Bladesissä juniorisarja WHL:ssä. Detroit Red Wings varasi hänet NHL:ään numerolla 88 viidennellä kierroksella. Hänen ammattilaisuransa alkoi Red Wingsin silloisessa farmijoukkueessa Adirondack Red Wingsissä AHL:ssä.
Kocur pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa kaudella 1984–1985 (debyytti helmikuussa 1985) ja vakiinnutti paikkansa seuraavalla kaudella. Hän oli kovaa taklaava alempien ketjujen laitahyökkääjä, joka hoiti myös poliisin roolia. Hänestä ja joukkuetoveristaan Bob Probertista alettiin 1980-luvulla käyttää yhteistä lempinimeä "Bruise Brothers". Kocur oli kaudella 1985–1986, jolla hän sai yhteensä 377 jäähyminuuttia, koko NHL:n jäähytilaston kärkinimi, minkä lisäksi hän oli joukkueensa eniten jäähyminuutteja saanut pelaaja myös kausina 1986–1987 ja 1989–1990. Hän teki NHL-uransa ennätyspisteet, 36 tehopistettä (16 maalia ja 20 syöttöpistettä 71:ssä runkosarjaottelussa), kaudella 1989–1990. Kaikkina muina runkosarjakausina hän teki alle 20 pistettä.
Kocur siirtyi maaliskuussa 1991 New York Rangersiin pelaajakaupassa, jossa Rangers sai hänen lisäkseen Pär Djoosin, ja jossa Red Wingsiin siirtyivät Jim Cummins, Kevin Miller ja Dennis Vial. Siirron jälkeisinä kausina hänen jäähylukemansa laskivat selvästi NHL-uransa alkuvuosiin verrattuna. Vuonna 1994 hän oli voittamassa ensimmäisen kerran urallaan Stanley Cupia. Maaliskuussa 1996 Kocur siirtyi Vancouver Canucksiin pelaajakaupassa, jossa Rangers sai vaihdossa maalivahti Kay Whitmoren. Hän edusti Canucksia vain kauden 1995–1996 lopun.
Kocur pelasi syksyllä 1996, jolloin oli ilman NHL-sopimusta, San Antonio Dragonsissa IHL:ssä ennen kuin palasi saman vuoden joulukuussa Detroit Red Wingsiin. Hän oli voittamassa Red Wingsissä Stanley Cupin mestaruutta vuosina 1997 ja 1998. Hänen viimeiseksi kaudekseen jäi kausi 1998–1999, jolla hän oli sivussa yli 40:stä ottelusta loukkaantumisten vuoksi.
Kocur pelasi 15 kautta kestäneellä NHL-urallaan 820 runkosarja- ja 118 pudotuspeliottelua. Hän teki runkosarjassa yhteensä 162 tehopistettä, 80 maalia ja 82 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 22 tehopistettä, 10 maalia ja 12 syöttöpistettä. Jäähyminuutteja hänelle kertyi runkosarjassa 2 519 ja pudotuspeleissä 231.
Pelaajauransa jälkeen Kocur toimi 2000-luvun alussa aluksi Detroit Red Wingsin videovalmentajana ja vuosina 2002–2004 apuvalmentajana. Hän on toiminut myös seuran alumniyhdistyksen puheenjohtajana. Kocur on myös perustanut oman yrityksen nimeltä Kocur Enterprises.
Tekonahka
Tekonahka on synteettistä materiaalia, joka muistuttaa nahkaa. Keinotekoiset nahat, jotka eivät ime kosteutta on yleensä valmistettu PVC- tai PVC:n ja polyuretaanin yhdistelmästä.
Tekonahkaa käytetään taloudellisista, käytännöllisistä tai ideologisista syistä. Vegaanit käyttävät tekonahkaa, koska vastustavat eläinten tappamista ja niiden ihon käyttämistä vaatteena. Se on yleensä halvempaa kuin aito nahka, on usein helpompi säilyttää ja puhdistaa. Se on myös säänkestävää. Aitoa nahkaa voi joskus olla vaikea erottaa laadukkaasta tekonahasta. Tekonahan ominaisuudet, kuten kestävyys, hoitotarve ja tuntuma, voivat olla lähellä aitoa nahkaa.
Joe Son
Joseph Hyungmin Son (s. 22. marraskuuta 1970) on korealaissyntyinen näyttelijä ja vapaaottelija.
Son syntyi Koreassa, mutta muutti Kaliforniaan nuorena. Hänet tunnetaan vapaaottelijana erityisesti ottelustaan Keith Hackneyta vastaan. Hackney voitti ottelun lyötyään Sonia useaan otteseen nivusiin, mikä oli tuolloin sallittua. Son jättäytyi vapaaottelemisesta hävittyään neljä ottelua voitoitta. Hän otteli itse luomallaan tyylillä, jota hän kutsui nimellä ”Joe Son Do”.
Sonin tunnetuin elokuvarooli oli vuoden 1997 elokuvassa "Austin Powers – kumma jätkä", jossa hän näytteli roistoa nimeltä Random Task. Hän on esiintynyt myös useissa muissa elokuvissa, kuten "".
Syyskuussa 2011 Son tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen vapauteen vuonna 1990 tehdystä väkivaltaisesta joukkoraiskauksesta. Tuolloin Son ja Santiago Lopez Gaitan kaappasivat 19-vuotiaan naisen jouluaattona, ja raiskasivat tämän useita kertoja auton takapenkillä.
Lokakuussa 2011 elinkautisrangaistustaan suorittanutta Sonia syytettiin sellitoverinsa surmasta.
Rasti-Salokylä
Rasti-Salokylä on Ranta-Salokylän, Peräsalokylän ja Rastin muodostama kyläkeskus nykyisen Kiteen, entisen Kesälahden kunnan alueella.
Ranta-Salokylä on yksi Rasti-Salokylän kylistä. Ranta-Salokylään kuuluu Aittolahti, Salokylä ja Mäntylahti. Ranta-Salokylässä on Kesälahden mattopesula, korkea Hunonmäen lintutorni, Mäntyrannan leirintäalue, Mäntyrannan yleinen uimaranta, Karwood-tehdas sekä kalasatama. Ennen Ranta-Salokylällä toimi kauppa ja koulu.
Peräsalokylä kuulu myös Rasti-Salokylään. Peräsalokylällä on ampumarata ja Haavikon metsästysmaja.
Rasti on yksi Rasti-Salokylän kylistä. Rastissa toimii Karjalan lomakeskus. Ennen Rastissa toimi koulu. Rastissa on paljon kesäasutusta. Rastin Ulponniemessä pidetään Rasti-Salokylän erilaisia kyläjuhlia.
Ranta-Salokylä ja Rasti sijaitsevat Väärämäentien varrella, kirkasvetisen Puruveden äärellä.
8b/10b-koodaus
Tietoliikenteessä 8b/10b on linjakoodaus, jossa 8 bitin jono eli tavu muunnetaan 10 bitin jonoksi, jotta saavutettaisiin balanssi ykkösten ja nollien määrissä (joka joissain käytöissä mahdollistaa tasavirtabalanssin), riippumatta siitä mitä data on. Vähintään 20 bitin pituisessa jonossa on ero ykkösten ja nollien lukumäärässä korkeintaan 2. Pidemmässä bittijonossa ero pienenee suhteessa jonon kokoon.
IBM-toteutuksen kuvailivat 1983 Al Widmer ja Peter Franaszek.
The Librarian 2 – paluu kuningas Salomonin kaivoksille
The Librarian 2 – paluu kuningas Salomonin kaivoksille on järjestyksessään toinen yhdysvaltalaiselle TNT-kaapelikanavalle tuotetuista The Librarian -franchisen televisioelokuvista. Sarjassa huippuälykäs kirjastonhoitaja Flynn Carsen (Noah Wyle) suojelee kirjaston salaisessa osastossa säilytettäviä historiallisia ja usein maagisia esineitä. Se on jatkoa ensimmäiselle osalle "The Librarian – kohtalon keihäs" (2004).
Tämä televisioelokuvasarjan toinen osa alkaa vuoden kuluttua edellisen osan tapahtumista. Flynn Carsen on muuttanut äitinsä luota. Vaarallisilla etsintämatkoillaan hän on löytänyt muun muassa kristallikallon. Palattuaan kotiin syntymäpäiväjuhliltaan hän havaitsee asuntonsa myllätyn. Flynniltä ryöstetään hänelle postissa samana päivänä lähetetty kirje. Kirjeessä oli Kuningas Salomonin kaivoksien sijainnista vihjeitä antava kartta. Flynnin esimiehen Judsonin (Bob Newhart) mukaan kaivokseen kätketty Salomonin kirja antaa lukijalleen vallan hallita aikaa ja avaruutta, joten kirja on pidettävä salassa. Flynn lähtee varkaan perään.
Sarjan seuraava osa oli "The Librarian 3 – Juudaksen maljan kirous" (2008).