Postimies soittaa aina kahdesti
Postimies soittaa aina kahdesti ("The Postman Always Rings Twice") on Bob Rafelsonin ohjaama yhdysvaltalainen neo-noir-tyylinen rikosdraamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1981.
Neo-noir-jännityselokuvan pääosissa ovat Jack Nicholson Frank Chambersina ja Jessica Lange Cora Smithinä. "Postimies soittaa aina kahdesti" on eroottinen jännityselokuva.
"Postimies soittaa aina kahdesti" perustuu James M. Cainin klassikkorikosromaaniin "Vahinko kello kaulassa" vuodelta 1934 ja on elokuvaversioista tunnetuin. Käsikirjoituksen romaanin pohjalta on laatinut David Mamet. Elokuvan tuottajat ovat Charles Mulvehill ja Bob Rafelson.
Kulkuri Frank Chambers (Jack Nicholson) pysähtyy aterioimaan kalifornialaiseen syrjäseudun kuppilaan ja päätyy työskentelemään siellä. Pientä ruokapaikkaa pyörittävät kaunis nuori nainen Cora Smith (Jessica Lange) ja häntä paljon vanhempi aviomies Nick Papadakis (John Colicos), joka on Kreikasta saapunut maahanmuuttaja. Frankille ja Coralle kehittyy pian intohimoinen suhde. Cora on kyllästynyt elämäntilanteeseensa: hän on naimisissa miehen kanssa, jota ei rakasta, ja työskentelee pienessä ruokapaikassa, jonka hän haluaisi omistaa ja jota hän haluaisi kehittää. Cora ja Frank suunnittelevat murhaavansa Nickin voidakseen aloittaa uuden elämän yhdessä menettämättä kuitenkaan ruokapaikkaa. Heidän ensimmäinen murhayrityksensä epäonnistuu, mutta lopulta he onnistuvat.
Paikallinen syyttäjä arvailee, mitä on oikeasti tapahtunut, mutta hänellä ei ole todisteita arvauksen todeksi osoittamiseksi. Syyttäjä yrittää syyttää rikoksesta ainoastaan Coraa saadakseen Coran ja Frankin kääntymään toisiaan vastaan. Vaikka Cora ja Frank kääntyvät toisiaan vastaan, Coran asianajajan viekas juoni estää Coran täyttä tunnustusta joutumasta syyttäjän käsiin. Kun syyttäjä ei onnistu löytämään uusia todisteita, Cora hyötyy sovitteluratkaisusta, jossa tunnustaa syyllistyneensä tappoon ja saa ehdonalaisen tuomion. Coran ja Frankin myrskyisä suhde rauhoittuu, ja he alkavat suunnitella yhteistä tulevaisuutta. Mutta juuri kun Frank ja Cora ovat valmistautumassa vihdoinkin elämään "onnellisina elämänsä loppuun asti", Cora kuolee auto-onnettomuudessa Frankin ollessa kuskina.
"Postimies soittaa aina kahdesti" kuvattiin Kalifornian Santa Barbarassa vuonna 1980.
Elokuva on James M. Cainin romaanin "Vahinko kello kaulassa" neljäs elokuvaversio. Ensimmäinen versio oli ranskalainen elokuva "Viimeinen tienhaara" (1939), toinen italialainen elokuva "Riivaajat" (1943) ja kolmas yhdysvaltalainen elokuva "Kohtalon tuomio" (1946). Vuoden 1981 versio on toinen englanninkielinen versio ja ensimmäinen värillinen.
Elokuva on neljäs Jack Nicholsonin ja Bob Rafelsonin yhteistyö. Aikaisemmat elokuvat ovat "Head" (1968), "Rajut kuviot" (1970) ja "Vain unelmilla on siivet" (1972). "Postimies soittaa aina kahdesti" -elokuvan jälkeen he tekivät yhdessä vielä elokuvat "Koirat karvoissaan" (1992) ja "Verta ja viiniä" (1996).
"Postimies soittaa aina kahdesti" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 20. maaliskuuta 1981. Suomen ensi-ilta oli 25. syyskuuta 1981. Elokuvan levittäjä oli Paramount Pictures. "Postimies soittaa aina kahdesti" oli kaupallinen menestys ja tuotti kotimaassaan noin 12,4 miljoonan dollarin lipputulot.
Elokuva oli ehdolla vuoden 1981 Cannesin elokuvajuhlien kilpailuun, mutta ei päässyt.
Alkuun elokuva sai joiltakin kriitikoilta nihkeän kielteisen vastaanoton, ja monen mielestä se oli hukkaan heitetty uudelleenfilmatisointi alkuperäisestä "Kohtalon tuomio" -elokuvasta. Elokuvan loppua pidettiin heikkona ensimmäiseen elokuvaan verrattuna. Monet kriitikot olivat myös sitä mieltä, että elokuvan "Postimies soittaa aina kahdesti" -nimi ei selity elokuvassa, mikä voi aiheuttaa katsojissa hämmennystä.
Jotkut kriitikot ylistivät sen eroottista hehkua, mutta vuonna 2014 eräs suomalainen kriitikko sanoo, ettei ymmärrä syytä ylistämiseen, koska hän kokee että elokuvassa sitä hehkua pyritäänkin päin vastoin riisumaan, seksi on puolikoomista ähellystä ja ohjaaja karsii siitä viimeisetkin romantiikan rippeet, niin että elokuva on tiivistä realismia. Hän kehuu näyttelijöiden suoritusta ja Sven Nyqvistin kuvausta. Toinen suomalaiskriitikko kehuu myös että kyseessä on koko elokuvan tekijäryhmän "tasavahva, vääjäämätöntä kohtalokkuutta huokuva teos".
Rotten Tomatoes -sivuston arvosana on 83 prosenttia, ja se perustuu kahteentoista arvosteluun, joista vain kaksi on negatiivisia.
Intrada julkaisi 14. toukokuuta 2012 elokuvan lopullisen soundtrack-albumin, johon sisältyvät Michael Smallin elokuvasävellykset.
Warner Home Video julkaisi elokuvan DVD:lle Yhdysvalloissa 20. elokuuta 1997. Warner Home Video julkaisi elokuvan Blu-ray-version 21. tammikuuta 2014.