hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Nicolae Iorga
Nicolae Iorga (18. kesäkuuta 1871 Botoşani – 28. marraskuuta 1940 Strejnicu) oli romanialainen historioitsija, kirjallisuuskriitikko ja konservatiivinen poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1931–1932. Hänen kansallismielisillä kirjoituksillaan ja luennoillaan oli suuri vaikutus Romaniassa. Hän kirjoitti elämänsä aikana arviolta yli tuhat kirjaa ja noin 25 000 artikkelia useilla eri kielillä.
Iorga opiskeli Iașin, Pariisin, Berliinin ja Leipzigin yliopistoissa, ja valmistui filosofian tohtoriksi 1893. Hänet nimitettiin 1895 keskiajan ja uuden ajan historian professoriksi Bukarestin yliopistoon. Iorga julkaisi seuraavina vuosina lukuisia teoksia Romanian ja romanialaisen kirjallisuuden historiasta. Hänen huomattavimpia teoksiaan olivat kolmiosainen ristiretkiä koskenut tutkimus "Notes et axtraits pour servir à l’histoire des croisades" (1899–1902), kaksiosainen Romanian kansan historia "Geschichte des rumänischen Volkes" (1905) ja viisiosainen Osmanien valtakunnan historia "Geschichte des osmanischen Reiches" (1908–1912). Hän toimitti myös Romanian historiaa koskeneita lähdejulkaisukokoelmia ja julkaisi vuonna 1892 yhden oman runokokoelman. Vuodesta 1905 Iorga toimitti "Neamul Românesc" -nimistä aikakauslehteä ja vuodesta 1909 "Neamul Românesc literar" -nimistä kirjallista kuukausilehteä. Iorgan toiminnan keskus oli Vălenii de Munten kylä Karpaateilla, johon hän oli asettunut asumaan. Hän perusti sinne kansankorkeakoulun vuonna 1908. Hän perusti myös Kaakkois-Euroopan tutkimusinstituutin vuonna 1913. Uransa myöhäisvaiheessa Iorga julkaisi vielä laajan kymmenosaisen Romanian historian "Istoria Românilor" (1936–1939).
Iorga valittiin Romanian parlamentin edustajainkamariin ensi kerran vuonna 1907 Iașin edustajana. Hän perusti oman Kansallisdemokraattisen puolueen. Hän osallistui vuonna 1913 toiseen Balkanin sotaan sota-akatemian professorina ja kannatti ensimmäisen maailmansodan aikana Romanian liittymistä ympärysvaltojen puolelle sekä vastarinnan jatkamista tappioista huolimatta. Vuosina 1919–1920 Iorga oli edustajainkamarin puhemies. Hän vaikutti 1920-luvun alkuvuosina luennoitsijana Pariisissa ja hänet valittiin 1919 Ranskan instituutin jäseneksi. Iorga toimi Romanian pääministerinä ja samalla myös opetusministerinä 1931–1932. Hän tuki vuonna 1930 valtaan nousseen kuningas Kaarle II:n itsevaltaista hallintoa, mutta vastusti ääriliikkeitä. Fasistisen Rautakaartin kannattajat murhasivat Iorgan marraskuussa 1940.
Toisen maailmansodan jälkeen Romanian kommunistihallinto kielsi Iorgan teokset, mutta Nicolae Ceaușescun valtakaudella hänet alettiin kuvata virallisessa propagandassa myönteisenä hahmona. Iorgan kuva on ollut vuodesta 1992 yhden Romanian leun setelissä (ennen vuoden 2005 rahanarvonmuutosta 10 000 leun setelissä).
Take Ionescu
Take Ionescu (synt. Dumitru Ionescu; 25. lokakuuta 1858 Ploești – 21. kesäkuuta 1922 Rooma, Italia) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian ulkoministerinä 1920–1921 ja lyhyen aikaa pääministerinä vuodenvaihteessa 1921–1922.
Ionescu kouluttautui Pariisissa lakitieteen tohtoriksi ja toimi sen jälkeen asianajajana Bukarestissa. Hänet valittiin vuonna 1884 Romanian parlamenttiin liberaalien ehdokkaana, mutta hän siirtyi seuraavana vuonna konservatiiveihin. Hän oli konservatiivien hallituksissa opetusministerinä 1891–1895 ja 1899 sekä valtiovarainministerinä 1900 ja 1905–1907. Erottuaan konservatiiveista Ionescu perusti vuonna 1908 oman konservatiivis-demokraattisen keskustapuolueen. Hän oli 1912–1914 sisäministerinä Titu Maiorescun hallituksessa ja vaikutti Romanian osallistumiseen toiseen Balkanin sotaan vuonna 1913.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Ionescu kannatti innokkaasti Romanian liittymistä sotaan ympärysvaltojen puolelle, ja onnistui vaikuttamaan tässä kysymyksessä merkittävästi yleiseen mielipiteeseen. Sodanjulistuksen ja Romanian armeijan katastrofaalisten vastaiskujen jälkeen Ionescu liittyi Ionel Brătianun kokoamaan kansalliseen yhtenäisyyden hallitukseen, jossa hän oli joulukuusta 1916 heinäkuuhun 1917 salkuttomana ministerinä ja sen jälkeen helmikuuhun 1918 saakka varapääministerinä. Romanian antauduttua keskusvalloille Ionescu siirtyi kesällä 1918 Pariisiin, jossa hän toimi maailmansodan loppuvaiheessa Romaniaa epävirallisesti edustaneen kansallisen neuvoston puheenjohtajana. Erimielisyyksien vuoksi Brătianu ei kuitenkaan kelpuuttanut häntä Romanian valtuuskuntaan Pariisin rauhankonferenssissa 1919. Vaikka Ionescun puolue menetti pääosan vaikutusvallastaan vuoden 1919 parlamenttivaaleissa, hänestä tuli kesäkuussa 1920 Alexandru Averescun hallituksen ulkoministeri. Hänellä oli merkittävä rooli Pikku-Ententenä tunnetun Romanian, Jugoslavian ja Tšekkoslovakian välisen puolustusliiton perustamisessa vuonna 1921. Averescun erottua Ionescusta tuli joulukuussa 1921 pääministeri, mutta hän joutui itsekin eroamaan jo tammikuussa 1922. Hän kuoli puoli vuotta myöhemmin Roomassa.
Artjom Dzjuba
Artjom Sergejevitš Dzjuba (, s. 22. elokuuta 1988 Moskova) on venäläinen jalkapalloilija, joka edustaa Venäjän valioliigassa pelaavaa Zenit Pietaria. Pelipaikaltaan oikeajalkainen Dzjuba on hyökkääjä. Hän kuuluu myös Venäjän jalkapallomaajoukkueeseen.
Dzjuba on FK Spartak Moskovan kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Venäjän valioliigassa kaudella 2006–2015. Kaudella 2012–2013 hän debytoi seuran paidassa Mestareiden liigassa. Osan Spartak-ajastaan Dzjuba vietti lainalla muissa seuroissa, kahdesti Tom Tomskissa, vuosina 2009 ja 2010, sekä niin ikään kahdesti FK Rostovissa, vuosina 2013–2014 ja 2015. Yhteensä Dzjuba pelasi Spartak Moskovan paidassa 126 ottelua tehden 26 maalia ja voittaen kaudella 2013-2014 Venäjän cupin.
Heinäkuussa 2015 Dzjuba siirtyi Venäjän valioliigan FK Zenit Pietariin voittaen heti samassa kuussa Venäjän supercupin.
Dzjuba pelasi Venäjän alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa yhdeksän ottelua tehden neljä maalia vuosina 2007–2010. Debyytti Venäjän jalkapallomaajoukkueessa tapahtui 11. marraskuuta 2011 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Maalitilinsä hän avasi syyskuussa 2014 EM-karsintaottelussa Liechtensteiniä vastaan. Vuoden 2015 syyskuussa, niin ikään EM-karsintaottelussa Liechtensteiniä vastaan, Dzyuba teki neljä maalia Venäjän voittaessa 7–0.
FK Spartak Moskova
FK Zenit Pietari
Kauneuden kirous
Kauneuden kirous on Pentti Haanpään postuumisti julkaistu 11. romaani, joka ilmestyi vuonna 2015. Kirjan on kustantanut Into. Teoksen on toimittanut tietokirjailija Matti Salminen.
Teoksen ensimmäisen version Haanpää kirjoitti 1944 isältään Mikko Haanpäältä saamastaan aiheesta. Sen päähenkilö on Haanpään muuhun tuotantoon verrattuna poikkeuksellisesti nainen. Haanpää suunnitteli tarinasta elokuvakäsikirjoitusta ja lähetti synopsiksen Fenno-Filmille, joka ei kuitenkaan ollut kiinnostunut. Romaanikäsikirjoitusta hän tarjosi Lukumies-kustantamolle mutta kirja jäi julkaisematta. Hän kuitenkin hyödynsi tarinaa pilkkomalla siitä novelleja, jotka hän myi eri lehtiin.
Pari vuotta myöhemmin Haanpää kirjoitti tarinalle jatkoksi kaksi novellia, ”Heta” ja ”Heta Rahko korkeassa iässä”, jotka ilmestyivät jälkimmäisen novellin nimen saaneessa kokoelmassa (Otava 1947). Teokseen liittyy vielä kaksi muutakin novellia: ”Heinäkuu” ("Pohjan Liekki" -lehti, 1947) ja vuonna 1945 kirjoitettu ”Pekka Kortteinen” joka ilmestyi kirjassa "Vanhan voiman mies" (Otava 1995).
Matti Salminen kertoo esipuheessaan "Kauneuden kirouksen" synnyn ja löytymisen historian. Käsikirjoitus oli Haanpään tyttären Elsa Hyvärisen jäämistössä, josta sen 1990-luvulla löysi tutkija Esko Viirret.
Yussuf Poulsen
Yussuf Yurary Poulsen (s. 15. kesäkuuta 1994 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut RB Leipzigia heinäkuusta 2013 lähtien.
Hänen isänsä oli tansanialainen ja äitinsä on tanskalainen. Hänen isänsä kuoli syöpään vuonna 1999.
Poulsen aloitti uransa BK Skjoldissa puolustajana. Vuoden 2010 alussa hän siirtyi Lyngby BK:hon. Vuonna 2011 hän teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa ja maaliskuussa 2012 hän jatkoi sopimusta tanskalaisseuran kanssa kesään 2014. Heinäkuussa 2013 hän teki neljän vuoden sopimuksen saksalaisen RB Leipzigin kanssa.
Tanskan maajoukkuedebyyttinsä hän teki 11. lokakuuta 2014 Albaniaa vastaan.
Ante Aikio (kirjailija)
Ante Nils-Iisak Aikio (s. 1985, Inari) on saamelainen kirjailija, joikaaja ja yrittäjä.
Aikio kirjoittaa saamelaiseen mytologiaan pohjautuvaa "Aigi" -romaanisarjaa, jonka ensimmäinen osa "Jänkäjärven syöverit" julkaistiin Helsingin Taiteiden yössä vuonna 2013. Sarjan toinen osa kantaa nimeä "Lovi", se julkaistaan Turun kirjamessuilla syksyllä 2015. Aigi -kirjasarjan ensimmäinen osa on ilmestynyt englanniksi vuonna 2015. Käännöksen on suorittanut Ville Miettinen ja sen englanninkielinen nimi on "Fathoms of the Fenlake".
Saamelaisen kulttuurin esiin tuominen on leimannut Ante Aikion uraa jo nuoresta pitäen. Hän aloitti joikutaiteilijana kolmevuotiaana esiintyen isänsä Niiles-Jounin kanssa Japanissa. Taiteellinen ja luova toiminta ovat sittemmin olleet vahvasti mukana hänen yritystoiminnassaan.
Joikaajan ura alkoi jo lapsena, joten nuoresta iästä huolimatta Aikio on viettänyt useita taiteilijajuhlavuosia. Aikio vieraili vuonna 1996 Ulla Pirttijärven "Hoŋkoŋ dohkká" -lastenlevyllä, jonka nauhoituksissa hän pääsi kokemaan studiotyöskentelyä Nils-Aslak Valkeapään ohjauksessa. Aikuisiällään Aikio on vieraillut Korpiklaanin Jonne Järvelän sooloprojektin "Jonne" -esikoisalbumilla vuonna 2014. Ante ja hänen isänsä Niiles-Jouni esiintyivät Saimaa Sinfonietta -sinfoniaorkesterin kanssa Levin "Neljän Tuulen Festivaaleilla" vuonna 2014. Heidän esitettäväkseen sävellettiin "Joikusinfonia" säveltäjä Henri Sokan toimesta.
Aikio kumppaneineen on perustanut Levillä sijaitsevan Samiland -näyttelyn, joka avattiin yleisölle 2011 joulukuussa. Samiland kuuluu Unesco Observatorion kulttuurikyläohjelmaan. Aikio suunnitteli näyttelyn yhdessä Jaakko Peltosen kanssa ja kantoi päävastuun hankkeen toteuttamisesta. Samiland sisältää 500 m2 sisänäyttelyn ja 10 000 m2 ulkonäyttelyn.
Goranus on saamelaisen mytologian ympärille perustettu yritys, jonka Ante Aikio ja kumppanit perustivat vuonna 2013. Ante Aikio toimii Goranuksen toimitusjohtajana ja kantaa päävastuun yrityksen luovasta tuotannosta. Goranus etsii saamelaisen mytologian hahmoja ja niiden kuvauksia historiallisista lähteistä pyrkien luomaan ulkoiset piirteet löydetyille figuureille. Goranus on julkaissut Aikion kirjoittamaa Aigi-kirjasarjaa yhteistyössä Reuna-kustantamon kanssa.
Eräs avioliitto
Eräs avioliitto ja muita kadonneita juttuja on Pentti Haanpään novellikokoelma vuodelta 2014, johon on koottu eri lehdissä ilmestyneitä kertomuksia. Sen on toimittanut Matti Salminen ja kustantanut Into yhteistyössä Työväen Sivistysliiton kanssa.
Teoksen alkusanoissa sen toimittanut Matti Salminen kertoo, että kokoelma syntyi Haanpään juhlavuoden kunniaksi. Vuonna 2015 tuli kuluneeksi 110 vuotta Haanpään syntymästä ja 60 vuotta hänen kuolemastaan. Kertomuksia ei ole julkaistu aiemmin Haanpään novellikokoelmissa eikä kootuissa teoksissa, vaan ne ovat peräisin aikakauslehdistä, juhlajulkaisuista ja tutkimuksista. Suuri ansio niiden löytymisestä on Haanpää-tutkija Esko Viirteellä, joka 1990-luvulla selvitteli Haanpään tyttären Elsa Hyvärisen jäämistöä.
Kokoelmassa on 28 kertomusta, ja kymmenen niistä sivuaa jotakin Haanpään romaania. Haanpäällä oli tapana hyödyntää tuotantoaan muokkaamalla niistä novelleja julkaistavaksi lehdissä. Salminen huomauttaa alkusanoissa, että lukiessa eräitä "Noitaympyrään" liittyviä novelleja hänelle tuli tunne, ettei "Noitaympyrä" mahdollisesti olekaan tarkasti Haanpään käsialaa vaan sitä olisi muokattu kustantamossa, ja hän vertaa sitä Väinö Linnan "Sotaromaanin" kokemaan kohtaloon.
Teoksen lopussa on tietoja kokoelman kertomuksista.
Gaëtan Saku Bafuanga
Gaëtan Saku Bafuanga Baya (s. 22. heinäkuuta 1991 Nanterre) on ranskalainen kolmiloikkaaja. 181 senttimetriä pitkä ja 75 kilogrammaa painava Saku Bafuanga edustaa Stade Sottevillais 76:a ja hänen valmentajaan toimii Jean-Hervé Stievenart.
Saku Bafuanga oli mukana vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa sijoittuen finaalissa sijalle seitsemän tuloksella 16,79. Vuoden 2013 Frankofonisista kisoista Nizzasta hän saavutti hopeaa tuloksella 16,93.
Vuoden 2013 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuista Tampereelta Saku Bafuanga saavutti hopeaa.
Pokémon: Johto League Champions
Pokémon: Johto League Champions on televisiosarja Pokémonin neljännen tuotantokauden nimi.
Suomessa kausi alkoi 9. marraskuuta 2002 jaksolla "Miten käy Goldenrodissa?", ja päättyi 5. toukokuuta 2003 jaksoon "Kovaa teetä", jolloin kauden jälkimmäinen puolisko eli 26 jaksoa jäi näyttämättä. Suomessa neljättä kautta näytettiin yhteensä 26:n jakson verran.
Kausi alkoi Kids' WB!:llä Yhdysvalloissa 18. elokuuta 2001 jaksolla "A Goldenrod Opportunity". Neljäs tuotantokausi käsitti 52 jaksoa, joka päättyi jaksoon "Machoke, Machoke Man" 7. syyskuuta 2002.
Brittiläisten Neitsytsaarten jalkapallomaajoukkue
Brittiläisten Neitsytsaarten jalkapallomaajoukkue edustaa Brittiläisiä Neitsytsaaria miesten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa. Sitä hallinnoi Brittiläisten Neitsytsaarten jalkapalloliitto. Joukkue kuuluu sekä maanosaliitto CONCACAFiin että kansainväliseen jalkapalloliitto FIFAan. Joukkue ei ole koskaan selviytynyt MM-kilpailujen, Gold Cupin tai Caribbean Cupin lopputurnaukseen. Se on osallistunut MM-karsintoihin vuoden 2002 MM-kisojen karsinnoista lähtien.
Caymansaarten jalkapallomaajoukkue
Caymansaarten jalkapallomaajoukkue edustaa Caymansaaria miesten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa. Sitä hallinnoi Caymansaarten jalkapalloliitto. Maajoukkue kuuluu sekä maanosaliitto CONCACAFiin että kansainväliseen jalkapalloliittoon FIFAan. Caymansaaret on osallistunut vuoden 1998 MM-kilpailujen karsintojen jälkeen aina MM-karsintoihin, mutta ei ole selviytynyt lopputurnaukseen. Se ei ole myöskään koskaan selvytynyt Gold Cupin lopputurnaukseen. Caribbean Cupissa Caymansaaret on esiintynyt neljästi. Sen paras sijoitus Caribbean Cupissa on neljäs vuodelta 1995, jolloin se toimi myös kilpailujen toisena isäntämaana.
Sulayman Bah
Sulayman "Saul" Bah (s. 21. tammikuuta 1986) on gambialais-ruotsalainen pikajuoksija, joka kilpailee pääosin 100 metrin juoksussa. Bah edustaa Ullevi FK Göteborgia.
Bah voitti pikaviestin Ruotsin mestaruuden vuonna 2014 ja seuraavana vuonna hopeaa 60 metriltä sisäratojen Ruotsin-mestaruuskilpailuista. Kesäkuussa 2015 hän juoksi 100 metriä Skarassa aikaan 10,22, joka on Ruotsin historian kolmanneksi nopein aika.
Gambiasta kotoisin oleva Bah muutti Ison-Britannian Manchesteriin, josta hän löysi tulevan vaimonsa, vuonna 2006. Vuonna 2011 Bah ja hänen vaimonsa muuttivat Ruotsiin ja Bah sai myöhemmin Ruotsin kansalaisuuden.
Andrei Levtšenko
Andrei Levtšenko (, s. 1. tammikuuta 1985 Harkova) on ukrainalainen lentopalloilija, joka edustaa Mestaruusliigassa pelaavaa Vammalan Lentopalloa. Pelipaikaltaan 204-senttinen ja 100-kiloinen Levtšenko on keskitorjuja. Levtšenkon iskulyönti ylettyy 354 senttimetrin korkeuteen.
Vuodet 2004-2008 ja 2009-2011 Levtšenko edusti kotimaansa pääsarjan Lokomotiv Harkovaa voittaen neljä kertaa maan mestaruuden ja viisi kertaa cup-mestaruuden. Kauden 2008-2009 hän pelasi latvialaisessa Elvi Kuldigassa. Kauden 2011-2012 Levtšenko pelasi Ranskan Pro A-liigan Arago de Sètessä. Vuodet 2012-2014 hän edusti valkovenäläistä Šahtjor Soligorskia.
Kauden 2014-2015 Levtšenko pelasi kazakstanilaisessa TNK KazChromessa. Syyskuussa 2015 hän siirtyi Suomen Mestaruusliigan Vammalan Lentopalloon.
Ford Transit (1978)
Toisen sukupolven Ford Transitia valmistettiin vuosina 1978–1986.
Koska ensimmäisen sukupolven Transitia myytiin edelleen yli kymmenen vuoden ikään ehtineenä erinomaiseen tahtiin, Ford päätyi lopputulokseen, että täysin uuden mallin sijaan tässä vaiheessa riittäisi perusteellinen kasvojenkohotus. Uudistunut Transit esiteltiin yleisölle maaliskuussa 1978. Suurimmat ulkonäölliset muutokset kohdistuivat keulaan, joka oli suunniteltu siten, että kaikki moottorit mahtuisivat sen sisään, eikä pidennettyä keulaa enää tarvittaisi osassa malleista. Etupuskuri ja -pelti olivat myös irrotettavissa huoltotöiden helpottamiseksi. Sisällä kojelauta oli aikaisempaa huomattavasti henkilöautomaisempi – siksikin että mittaristo ja muutama muu osa oli lainattu Ford Cortinasta. Perusrakenne pysyi muuttumattomana pyöräntuentoja myöten.
Moottoriosastolla nelisylinteriset V-moottorit jäivät historiaan. Tarjolla oli nyt "York"-diesel sekä kannen yläpuolisella nokka-akselilla varustettuja bensiinimoottoreita. Englantilaisten V6-moottorien valmistukseen käytettävät koneet ja työkalut siirrettiin Etelä-Afrikan tehtaalle, joka hyödynsi niitä vielä useiden vuosien ajan. Yhdysvalloissa uudet nelisylinteriset bensiinirivimoottorit tunnettiin nimellä "Pinto", mutta Euroopassa niistä käytettiin koodimerkintää "T88". Transitiin "Pinto"-moottoreita oli tarjolla kaksi: 1,6-litrainen (65 hv) ja 2,0-litrainen (75 hv). "Pintot" osoittautuivat alkuvaiheessa epäluotettaviksi, minkä vuoksi Ford käytti paljon aikaa ongelmien ratkaisemiseen. "York"-dieselmoottoreita jatkokehitettiin kylmäkäynnistystä silmällä pitäen, ottamalla käyttöön tehokkaat hehkutulpat. Valmistajan mukaan moottori käynnistyisi vaivatta 20 asteen pakkasessakin.
Vuonna 1979 maailmaa koetteli toinen öljykriisi, joka sai autonvalmistajat kehittelemään taloudellisempia moottoreita. Ford käynnisti useita suunnitteluprojekteja, joista yksi merkittävin oli polttoaineen suorasuihkutus dieselmoottoreissa. Kahdentoista vuoden ikään ehtineet "York"-dieselit siis korvattiin uusilla suorasuihkutteisilla dieselmoottoreilla vuonna 1984. Uusissa moottoreissa hehkutulpat voitiin jättää pois, sillä suorasuihkutusdiesel käynnistyy luotettavasti kylmällä ilman hehkutustakin. Uusi diesel oli 2,5-litrainen ja tuotti 68 hevosvoimaa.
Samaan aikaan suorasuihkutusdieselin esittelyn yhteydessä tehtiin myös pieniä ulkonäöllisiä muutoksia. Etusäleikkö vaihtui harmaaseen muoviseen, johon ajovalot oli integroitu. Takana vilkut sekä peruutus- ja sumuvalot siirtyivät takavalojen yhteyteen.
Ford Transit (1994)
Neljännen sukupolven Ford Transitia valmistettiin vuosina 1994–2000.
Kolmannen sukupolven Transitille suoritettiin perusteellinen kasvojenkohotus syyskuussa 1994, jonka myötä Transitin voidaan katsoa siirtyneen neljänteen sukupolveensa. Nämä mallit saivat koodimerkinnäkseen "VE83". Muotoilua uudistettiin Fordin uuden tyylisuunnan mukaiseksi, johon kuului muun muassa ”hymynaamainen” etusäleikkö. Ohjaamossa kojelauta uudistui täysin ja oli aiempaa henkilöautomaisempi. Erotukseksi pakettiautosta ja suuremmista pikkubusseista, kahdeksan- ja yhdeksänpaikkaisista tila-autoversioista alettiin käyttää nimeä Ford Tourneo.
1990-luvun puoliväliin tultaessa turvallisuusasiat tulivat yhä tärkeämmiksi automarkkinoilla, minkä seurauksena Transiteihin tuli saataville turvatyynyt. Suomessa kuljettajan turvatyyny oli vakio- ja matkustajan lisävaruste. Toinen merkittävä turvallisuusratkaisu oli keskimmäisen istumapaikan kolmipisteturvavyö, joka oli aikansa pakettiautoissa edistyksellinen. Keväästä 1995 lähtien myös kaikissa pikkubussimalleissa oli kolmipisteturvavyöt jokaisella istumapaikalla.
"Pinto"-bensiinimoottorit alkoivat pikku hiljaa käydä jo vanhentuneiksi, ja henkilöauto-osastolla Ford olikin siirtynyt jo käyttämään nykyaikaisempia DOHC-moottoreita. Tämäntyyppisessä moottorissa on kaksi nokka-akselia avaamassa imu- ja pakoventtiileitä, ja joka sylinteriä kohden on kaksi venttiiliä, eli siis venttiileitä on yhteensä kahdeksan. Suuremman tehon ja puhtaampien pakokaasupäästöjen kustannuksella nousivat valmistuskulut, mutta kilpailukyvyn säilyttämiseksi ei vanhoja moottoreita haluttu enää Transitissa käyttää. Jotta uudet DOHC-moottorit mahtuisivat moottoritilaan, oli rintapelti muotoiltava kokonaan uusiksi. Tämä johti myös siihen, että lämmityslaitekin oli uusittava, ja samalla päätettiin vaihtaa koko kojelautakin uuteen. DOHC-moottorin iskutilavuus oli 2,0 litraa ja teho 114 hevosvoimaa. Dieselmoottori pysyi samana, mutta se koki pieniä uudistuksia, ja tarjolla oli nyt neljä tehovaihtoehtoa (70/75/85/100 hv).
Omer Damari
Omer Damari (, s. 24. maaliskuuta 1989 Rishon LeZion) on israelilainen jalkapalloilija, joka edustaa Itävallan Bundesliigassa pelaavaa FC Red Bull Salzburgia lainalla Saksan 2. Bundesliigan RB Leipzigistä. Pelipaikaltaan molempijalkainen Damari on hyökkääjä. Hän kuuluu myös Israelin jalkapallomaajoukkueeseen.
Damari aloitti uransa kotimaansa Maccabi Petah Tikvassa, jossa hän pelasi vuosina 2006-2011 Ligat ha'Alia. Otteluita kertyi 118 ja maaleja 29. Vuodet 2011-2014 Damari edusti saman sarjan Hapoel Tel Aviv FC:tä, jonka paidassa hän debytoi myös Eurooppa-liigassa. Hapoelin riveissä Damari pelasi 101 ottelua viimeistellen hienot 56 maalia.
Kaudeksi 2014-2015 Damari siirtyi Itävallan Bundesliigan, Austria Wienin joukkueeseen. Hän pelasi seurassa puoli vuotta tehden 13 ottelussa kahdeksan maalia. Tammikuussa 2015 Damari siirtyi Saksan 2. Bundesliigan RB Leipzigiin, jossa hän pelasi kevätkaudella kymmenen ottelua ilman maaleja. Kaudeksi 2015-2016 hän siirtyi lainalla Itävallan Bundesliigan FC Red Bull Salzburgiin.
Damari on edustanut Israelia monissa nuorten maajoukkueissa. Israelin jalkapallomaajoukkueessa debyytti tapahtui marraskuussa 2010 ystävyysottelussa Islantia vastaan. Tuossa ottelussa Damari teki myös maajoukkueuransa ensimmäiset kaksi osumaa. Lokakuussa 2014, EM-karsintaottelussa Andorraa vastaan, Damari teki hattutempun.
Ford Transit (2006)
Kuudennen sukupolven Ford Transitia valmistettiin vuosina 2006–2013. Se valittiin Vuoden pakettiautoksi 2007.
Vuonna 2006 viidennen sukupolven Transit kävi läpi perusteellisen kasvojenkohotuksen. Eniten muotoilu muuttui keulan osalta, johon tuli samankaltainen ilme kuin vuoden 1998 konseptimallissa. Ulkonäön ohella muutoksia tehtiin myös ohjaamossa, jossa kojelauta ja ohjauspyörä vaihdettiin täysin uusiin.
Aiempi bensiinimoottori korvattiin Rangerin 2,3-litraisella 146-hevosvoimaisella, mutta Suomen tuontiohjelmasta se jätettiin pois. Kaikissa dieselmoottoreissa siirryttiin käyttämään yhteispaineruiskutusta. 2,0-litrainen diesel vaihtui 2,2-litraiseen, josta oli kolme tehovaihtoehtoa (85/110/130 hv). 2,4-litraisia oli myös tarjolla kolme eritehoista versiota (100/115/140 hv).
Vuonna 2007 130-hevosvoimaisen 2,2 litran dieselin teho nousi 140 hevosvoimaan. Transit-malliston uusi moottori oli viisisylinterinen 3,2-litrainen diesel, joka tuotti 200 hevosvoimaa tehoa. Kyseinen moottori oli saatavana ainoastaan takavetoiseen versioon.
Loppuvuodesta 2008 110-hevosvoimaisen 2,2-litraisen moottorin tehoa nostettiin 115 hevosvoimaan.
Vuoden 2006 puolivälissä Ford esitteli urheilullisen Transit Sport Van -mallin, jossa oli moottorina 2,2 litran (130 hv, 2007 lähtien 140 hv) diesel. Ulkoasua on piristetty raidoituksella, 18 tuuman kevytmetallivanteilla, korinmuotoilusarjalla ja pakoputkien kaksoisulostulolla. Varusteluun sisältyi matkustajan turvatyyny, tuulilasinpyyhkijöiden sadetunnistin, kuuden levyn CD-vaihtaja, veluuriverhoilu, monitoimiohjauspyörä ja kuormatilan suojasarja.
Juhlistaakseen Transitin valintaa Vuoden pakettiautoksi 2007, Ford valmisti yhden kappaleen ekstrapitkää Transit XXL:ksi nimettyä mallia, joka rakennettiin yhdistämällä kaksi tavallista Tourneo-pikkubussia. Auto on 7,4 metriä pitkä ja siinä on istumapaikat kahdeksalle hengelle. Moottorina on 2,2-litrainen (130 hv) diesel, ja ylelliseen varusteluun kuuluu nahkaverhoilu, DVD-soitin matkustamon näyttöruuduilla ja 16 tuuman kevytmetallivanteet.
Ford Transit (2013)
Seitsemännen sukupolven Ford Transitia on valmistettu vuodesta 2013 lähtien.
Seitsemännen sukupolven Ford Transit -mallistossa on kaksi erikokoista mallia. Keskikokoinen, etuvetoinen Transit Custom esiteltiin vuonna 2012 Englannissa ja suurempi takavetoinen Transit Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2013.
Takavetoisen Transitin kehittivät yhteistyössä Fordin Euroopan ja Pohjois-Amerikan suunnitteluosastot. Pohjois-Amerikan markkinoilla takavetoinen Transit korvasi Ford Econolinen.
Pakettiauton koripituuksia on Suomessa tarjolla kolme (L2, L3, L4) ja -korkeuksia kaksi (H2, H3) kappaletta. Linja-automallin saa Suomessa vain keskipitkällä (L3) ja pisimmällä (L4) koripituudella. Keskipitkä linja-auto on aina keskikorkea (H2) ja pitkä korkea (H3). Istuimia on 14–18 henkilölle korimallista riippuen.
Suomeen tuodaan ainoastaan 2,2-litraista Duratorq TDCi -dieselmoottoria kahdella tehovaihtoehdolla (125/155 hv). Pienintä 100-hevosvoimaista versiota ei ole Suomen tuontiohjelmassa. Voimansiirtona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto. Muualla tarjolla ovat myös 2,3-litrainen Duratec-bensiinimoottori, 3,2 ja 2,4 litran TDCi:t sekä vain Pohjois-Amerikassa 3,5 EcoBoost- ja 3,7 Ti-VCT V6 -bensiinimoottorit. Kuusivaihteinen automaattivaihteisto on saatavana ainoastaan Pohjois-Amerikan markkinoilla.
Suomessa pakettiauton varustetasot ovat ECOnetic ja Trend.
ECOneticissa on vakiona kuljettajan turvatyyny, ABS-jarrut, ESP, sähköikkunat, 16 tuuman teräsvanteet, kauko-ohjattava keskuslukitus, ajotietokone, lämmitettävä kahdeksassa suunnassa säädettävä kuljettajan istuin, radio, Bluetooth-järjestelmä, päiväajovalot, ohjauspyörän kallistuksen ja etäisyyden säätö, lämmitettävät sähköpeilit ja ikkunaton liukuovi matkustajan puolella.
Trendissä on lisäksi pölykapselit, sumuvalot, CD-soitin, Ford SYNC -hätäaputoiminto, manuaali-ilmastointi, nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja vaihteenvalitsimen nuppi sekä vakionopeudensäädin.
Transitin pikkubussiversiossa on turvaverhot, jotka suojaavat kaikkien viiden istuinrivin matkustajia. Verho on pituudeltaan 4,5 metriä, ja sen on sanottu olevan maailman suurin turvatyyny.
Kafi
Oy Kafi Ab oli Teuvalla vuosina 1974–1991 toiminut matkailuvaunujen valmistaja, joka ehti itsenäisenä yrityksenä valmistaa runsas tuhat vaunua ennen kuin siirtyi Lohja Caravans Oy:n omistukseen vuonna 1979. Kafi jatkoi Lohjan tuotemerkkinä vuoteen 1991 saakka, ja kaikkiaan Kafi-merkkisiä matkailuvaunuja tehtiin 9 300 kappaletta.
Alun perin oli tarkoitus, että Teuvalla ryhdyttäisiin kokoamaan ruotsalaisen Karosseri AB Elitin laadukkaina pidettyjä Kabe-matkailuvaunuja. Tätä varten ruotsalaisyritys ja pari autoalan yrittäjää Porista perustivat tehtaan Teuvalle, jossa oli saatavana taitavia puuseppiä. Jostain syystä Kabe-vaunuja ei ryhdyttykään valmistamaan, vaan kehitettiin oma Kafi-mallisto (Kabe i Finland).
Ensimmäinen Kafi-malli oli 510, ja vuonna 1975 esiteltiin Kafi 460. Malliston myyntivaltteina olivat tukevuus, lämpimyys ja kodikkaana pidetty sisustus. Kafi esitteli usein muista valmistajista poikkeavia ratkaisuja, joista osasta jouduttiin kuitenkin luopumaan.
Tehtaan uusi omistaja Lohja Caravans teetti Teuvalla 1980-luvulla Kafi-vaunujen ohella myös Solifer-merkillä myytyjä vaunuja. Matkailuvaunujen lisäksi Kafin tehtaalla valmistettiin 3 000 taukotupavaunua Tielaitokselle ja suuria määriä myös Neuvostoliittoon. Kolmas tuoteryhmä olivat Kafi Commercial -kioskivaunut.
Kafin suosio matkailuvaunumerkkinä hiipui laatu- ja kosteusongelmiin. Vuoden 2014 lopussa Suomessa oli yhä rekisterissä lähes 3 000 Kafi-vaunua.
Luettelo Maija Vilkkumaan kappaleista
Tämä on luettelo Maija Vilkkumaan kappaleista hänen soolouraltaan. Kappaleet on pyritty järjestämään julkaisuajan mukaan vanhimmasta uusimpaan.
Ion Gheorghe Maurer
Ion Gheorghe Maurer (23. syyskuuta 1902 Bukarest – 8. helmikuuta 2000 Bukarest) oli romanialainen kommunistipoliitikko. Hän toimi Romanian ulkoministerinä 1957–1958, nimellisenä valtionpäämiehenä 1958–1961 ja pääministerinä 1961–1974.
Maurer oli osittain saksalaista sukujuurta. Hänellä oli keskiluokkainen tausta ja hän oli koulutukseltaan lakimies. Hän kuului Romanian kommunistiseen puolueeseen vuodesta 1936. Toisen maailmansodan aikana hän oli vangittuna. Sodan jälkeen hän toimi kommunistisessa Romaniassa monissa johtavissa asemissa. Vuosina 1958–1961 hän oli suuren kansalliskokouksen presidiumin puhemies eli Romanian nimellinen valtionpäämies, minkä jälkeen hän siirtyi pääministeriksi. Pääministerikaudellaan hänen on sanottu olleen Romanian toiseksi vaikutusvaltaisin johtaja presidentti Nicolae Ceaușescun jälkeen. Maurer omistautui varsinkin ulkopolitiikalle. Hän pyrki Ceaușescun tavoin lisäämään Romanian itsenäistä liikkumavaraa suhteessa Neuvostoliittoon ja yritti myös sovitella 1960-luvulla Neuvostoliiton ja Kiinan välistä kiistaa. Ideologisesti häntä pidettiin maltillisena.
Maurerin on oletettu vetäytyneen pääministerin tehtävistä vuonna 1974 siksi, että hän ei hyväksynyt Ceaușescun voimistuvaa itsevaltaisuutta. Virallisesti eron syynä oli heikentynyt terveys. Maurer oli loukkaantunut vakavasti, kun häntä kuljettanut jeeppi suistui tieltä metsästysmatkan aikana vuonna 1970. Maurer kuoli Bukarestissa 97-vuotiaana vuonna 2000.
SC Austria Lustenau
SC Austria Lustenau on vuonna 1914 perustettu jalkapalloseura Lustenausta, Itävallasta. Sen edustusjoukkue pelaa kaudella 2018–2019 maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Ligassa. Seuran kotikenttänä toimii 8 800 katsojaa vetävä Reichshofstadion.
Ilie Verdeț
Ilie Verdeț (10. toukokuuta 1925 Comănești – 20. maaliskuuta 2001 Bukarest) oli romanialainen kommunistipoliitikko ja diktaattori Nicolae Ceaușescun lanko. Hän toimi Romanian apulaispääministerinä vuosina 1966–1974 ja pääministerinä 1979–1982. Kun Ceaușescu syrjäytettiin joulukuussa 1989, Verdet julisti itsensä väliaikaisen hallituksen johtajaksi, mutta hänet syrjäytettiin jo noin 20 minuutin kuluttua julistuksen antamisesta. Hän perusti vuonna 1990 Sosialistisen työväenpuolueen. Verdet johti tätä kääpiöpuoluetta vuoteen 1999.
Mari Jungstedt
Mari Jungstedt (s. 31. lokakuuta 1962) on ruotsalainen rikoskirjailija.
Jungstedt on opiskellut taloustiedettä Uppsalassa, käynyt opettajakorkeakoulua Tukholmassa ja valmistunut toimittajaksi Sundsvallin toimittajakorkeakoulusta. Hän on työskennellyt radio- ja televisiotoimittajana. Jungstedt toimi kymmenen vuotta Ruotsin television alueuutisten uutisankkurina ja myöhemmin TV4:n ajankohtaisohjelman vetäjänä. Nykyisin hän on vapaa kirjailija.
Jungstedt on ollut perustamassa Nobel-palkinnolle kilpailijaa, jonka jakaa Uusi akatemia, Den Nya Akademien, johon on liittynyt noin sata kulttuurialojen edustajaa. Palkinto jaetaan 10. joulukuuta, kuten Nobelin kirjallisuuspalkintokin on jaettu.
Jungstedt tunnetaan Gotlantiin sijoittuvasta dekkarisarjasta, jonka päähenkilöitä ovat komisario Anders Knutas ja journalisti Johan Berg. Kirjoissa kuvataan poliisin työtä, tv-työtä ja mediamaailmaa sekä tiedotusvälineiden ja poliisin yhteistyötä. Sarjan ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 2003. Jungstedt on kirjoittanut myös Gran Canarialle sijoittuvaa dekkarisarjaa. Ruben Eliassenin kanssa kirjoitettu ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 2015. Jungstedt ja Eliassen tapasivat Kanarialla vuonna 2012 ja kihlautuivat vuonna 2013. Pari erosi vuonna 2015 ja Jungstedt jatkaa sarjan kirjoitamista yksin.
Constantin Dăscălescu
Constantin Dăscălescu (2. heinäkuuta 1923 Breaza – 15. toukokuuta 2003 Bukarest) oli romanialainen kommunistipoliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1982–1989.
Dăscălescu toimi Romanian kommunistisen puolueen Galațin piirin ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1965–1974, minkä jälkeen hän työskenteli puolueen keskushallinnossa. Maan pääministeriksi hänet nimitettiin vuonna 1982. Dăscălescu oli viimeinen diktaattori Nicolae Ceaușescun valtakauden pääministereistä ja hänen on sanottu olleen heistä kaikkein uskollisin Ceaușesculle ja tämän vaimolle Elenalle. Häntä on luonnehdittu kasvottomaksi virkamieheksi, joka totteli presidentin määräyksiä. Vallankumouksellisen liikehdinnän puhjettua joulukuussa 1989 Dăscălescu lähetettiin Timișoaraan ensin tukahduttamaan mielenosoituksia ja sitten neuvottelemaan mielenosoittajien kanssa, mutta neuvottelut eivät johtaneet mihinkään Ceaușescun taipumattomuuden vuoksi. Välittömästi Ceaușescun teloituksen jälkeen Dăscălescu määräsi viimeisellä määräyksellään kaikki poliittiset vangit vapautettaviksi, ennen kuin joutui itse eroamaan.
Dăscălescu joutui vuonna 1990 muun entisen puoluejohdon kanssa oikeuteen syytettynä satojen mielenosoittajien surmauttamisesta edellisvuonna. Hänet tuomittiin vuonna 1991 murhasta elinkautiseen vankeuteen, mutta hänet vapautettiin myöhemmin heikon terveyden perusteella.
Bucciali
Bucciali on vuosina 1922-1933 valmistettu ranskalainen automerkki.
Angelo ja Paul Albert Bucciali valmistivat autoja aluksi BUC-merkkisinä. Niissä oli aluksi kaksitahtinen moottori, myöhemmin myös kuusisylinterinen 1,5 litran moottori. BUC-merkkiä valmistettiin vuosina 1922-26.
Bucciali TAV-6 kohahdutti Pariisin autonäyttelyssä lokakuussa 1928. Uusi malli TAV-6 oli etuvetoinen ja siinä oli portaaton automaattivaihteisto. Moottori oli 2,4 litrainen ja myöhemmin 6- tai 8-sylinterinen. Kaikissa pyörissä oli erillisjousitus. Etuvetoinen auto oli 1920-luvulla harvinainen. Vuotta myöhemmin esiteltiin ensimmäinen amerikkalainen etuvetoauto Cord ja pian sen jälkeen myös saksalainen DKW alkoi valmistaa etuvetoautoja.
Vain prototyypin asteelle pääsi 1930-luvulla kehitetty Bucciali Double Huit, jossa oli kaksi kahdeksansylinteristä rivimoottoria rinnakkain. Sen 16-sylinterisen moottorin iskutilavuus oli 8 litraa. Moottorin teho oli 88 kW (120 hv).
OM-asuntovaunu
OM-asuntovaunut ovat toiminimi Onni Mäkivirran Punkalaitumella vuosina 1962–1967 vamistamia matkailuvaunuja, joita tehtiin kaikkiaan noin 400. Yritys oli ensimmäinen teollisen mittakaavan matkailuvaununtekijä Suomessa ja työllisti parhaimmillaan noin 30 ihmistä.
Taksiautoilija Onni Mäkivirta rakensi ensimmäisen matkailuvaununsa omaan käyttöön vuonna 1960. OM-vaunuja tehtiin viittä eri mallia, pituudeltaan 2,8–4,4 metriä. OM 15 -mallissa oli takaosassa sauna.
Hannu Haahti (professori)
Hannu Gabriel Haahti, sukunimi vuoteen 1906 "Hahnsson" (3. marraskuuta 1895 Rymättylä – 29. kesäkuuta 1953) oli suomalainen lääkäri ja tuberkuloosiopin professori.
Haahden vanhemmat olivat kirkkoherra Hannu Haahti, vuoteen 1906 Hahnsson ja Lovisa Gabriela Geitlin (1870–1940). Hän oli naimisissa vuodesta 1922 Anna Elise Nevanlinnan, vuoteen 1906 Neovius (s. 1896) kanssa. Professori, lääketieteen tohtori Eero Haahti oli heidän poikansa. Haahden sisar oli kirjailija Elli Kaarlehto ja veli everstiluutnantti Usko Haahti.
Haahti pääsi ylioppilaaksi 1913 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1917, lisensiaatiksi 1923 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1928. Haahti vertasi väitöskirjassaan "Armeija terveydellisenä tekijänä yhteiskunnassa" tilastollisia menetelmiä käyttäen asevelvollisten kuolleisuutta siviilissä oleviin ikätovereihin verrattuna ja havaitsi asevelvollisten kuolleisuuden hälyttävän suureksi vaikka 1920-luvulla kutsunnoissa hylättiin muun muassa terveydellisistä syistä 40 prosenttia ikäluokista.
Sisällissodan aikana ja sen jälkeen 1919-1923 pataljoonanlääkärinä eri joukko-osastoissa. Sittemmin Haahti toimi Helsingin sotilassairaalan alilääkärinä 1923–1928, Viipurin sotilassairaalan alilääkärinä 1928, Helsingin kaupungin tuberkuloosisairaalan röntgenalilääkärinä 1929–1945 sekä Vakuutus Oy Varmassa 2. lääkärinä 1929–1935 ja ylilääkärinä 1935–1946. Haahti oli Helsingin yliopiston tuberkuloosiopin dosenttina 1935–1945 ja tuberkuloosi- ja keuhkosairausopin vt. professorina 1943–1945 ja professorina 1945–1953. Haahti oli myös Tuberkuloosilääkäriyhdistyksen puheenjohtajana 1945–1953.
Montserratin jalkapallomaajoukkue
Montserratin jalkapallomaajoukkue edustaa Montserratia miesten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa. Sitä hallinnoi Montserratin jalkapalloliitto. Se on sekä maanosaliitto CONCACAFin että kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n jäsen. Montserrat on osallistunut vuoden 2002 MM-kilpailuista lähtien kaikkien MM-kilpailujen karsintoihin, mutta ei ole koskaan edennyt lopputurnaukseen. Se ei ole selviytynyt myöskään Gold Cupin tai Caribbean Cupin lopputurnaukseen. Vuonna 2003 julkaistiin dokumentti The Other Final, joka kertoo Montserratin ja Bhutanin välisestä ottelusta, joka pelattiin samaan aikaan kuin vuoden 2002 MM-kilpailujen loppuottelu. Montserrat ja Bhutan olivat tuolloin FIFA-rankingin kaksi huonointen sijoittunutta joukkuetta. Montserrat hävisi ottelun 4–0.
Erkki Mikkola
Erkki Mikael Mikkola (18. heinäkuuta 1904 Ikaalinen – 13. helmikuuta 1940) oli suomalainen maantieteilijä, valokuvaaja ja geologi.
Mikkolan vanhemmat olivat seminaarinjohtaja Juho Mikael Mikkola ja Fanny Maria Sirén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1922 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1926 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1932.
Mikkola oli geologisessa toimikunnassa vt. nuorempana apulaisgeologina 1929–1933, vakinaisena nuorempana apulaisgeologina 1933–1936, vt. vanhempana apulaisgeologina 1935–1936 sekä vakinaisena vanhempana apulaisgeologin1 1936–1940. Hän oli Suomenmaa-teoksen toimitussihteerinä 1929–1931 ja Suomen geologisen seuran sihteerinä vuodesta 1928.
Mikkola oli myös valokuvaaja joka julkaisi kuvateokset "Inari-Lappi ja Petsamo" (1932) ja "Kainuu kuvissa" (1938). Teoksien maisemakuvat oli otettu panoraamakameralla. Mikkola kaatui talvisodan aikana Taipaleessa helmikuussa 1940.
Erkki Mikkola oli naimisissa vuodesta 1935 filosofian maisteri Toini Aurora Teittisen kanssa.
Talouden haavoittuvuuden indeksi
Talouden haavoittuvuuden indeksi () on Yhdistyneiden kansakuntien käyttämä mittari kansantalouden kohtaamien äkillisten, talouselämään tai ympäristöön kohdistuvien muutosten määrälle ja talouden kyvylle kestää näitä muutoksia.
Indeksin arvoa käytetään yhtenä kolmesta ehdosta päätettäessä valtioiden kuulumisesta YK:n vähiten kehittyneiden maiden (LDC) listalle. LDC-lista on yleisesti tunnustettu kehitysavun kohdentamiskriteeri. Vähiten kehittyneiden maiden tavoin monet pienet saarivaltiot ovat keskimääräistä alttiimpia yllättäville luonnonkatastrofeille ja nopeille maailmantalouden muutoksille.
EVI muodostetaan seuraavien osatekijöiden perusteella:
Mitä suurempi indeksiarvo on, sitä herkemmin ulkoiset äkkimuutokset aiheuttavat vakavaa häiriötä valtion talouselämälle. Indeksiarvo 36 tai suurempi oli vuosina 2012–2015 (samoin 2018) kriteerinä valtion liittämiseksi vähiten kehittyneiden maiden listalle ja EVI-indeksi 32 katsottiin kynnykseksi kansantalouden riittävälle tokenemiskyvylle ulkoisia häiriöitä vastaan (kypsymisraja). Vuoden 2015 kolmivuotiskatsauksessa haavoittuvimpina talouksina pidettiin eli suurimmat indeksiarvot saivat Kiribati (71,5), Gambia (70,7), Liberia (57,9), Eritrea (56,8) ja Etelä-Sudan (56,0).
EVI on ollut käytössä LDC-kriteerinä vuodesta 1999.
Storeggan vyöry
Storeggan vyöry oli Norjanmerellä noin vuonna 6 200 eaa. tapahtunut suuri merenalainen maanvyöry. Sitä pidetään kaikkien aikojen suurimpana maanvyörynä, jonka yhteydessä liikkui arviolta 2 500 – 3 500 km³ verran maamassoja noin 290 kilometrin levyisellä alueella. Storeggan vyöry oli viimeinen jääkauden aikaisen mannerjäätikön sulamisen jälkeen alueella tapahtunut suuri maanvyöry.
Euroopan mannerjalustan reunalla nykyisen Norjan ja Islannin välissä tapahtunut vyöry aiheutti Pohjois-Atlantin rannikoille tuhoisan tsunamin, joka iski Shetlandinsaarille jopa 30 metrin korkuisena. Storeggan vyöryn syynä oli todennäköisesti maanjäristys, mutta sen laukeamista edisti ilmeisesti myös mannerjalustan rinteen yläpäässä tapahtunut merenpohjan metaanihydraattiesiintymien purkautuminen.
Storeggan vyöryn aiheuttama tsunami iski tuhoisasti useiden metrien korkuisena myös muualle Pohjanmeren rannikoille muun muassa nykyisten Britannian, Belgian ja Hollannin alueille. Tsunamin arvellaan tuhonneen lopullisesti muinaisella Doggerlandin saarella vaikuttaneen neoliittisen kulttuurin.
Kramerspitz
Kramerspitz tai Kramer on 1985m korkea vuori Garmisch-Partenkirchenissä, Baijerin osavaltiossa Saksassa. Vuorelta on esteetön näköala Saksan korkeimmalle huipulle, Zugspitzelle, ja Karwendel-vuoristoon. Vuori kuuluu Ammergaun Alppien vuoristoalueeseen.
Vuoren huipulle voi vaeltaa Garmischista St. Martinin (1040 m) tai Stepbergalmin (1583 m) kautta. Vuorelle nousu onnistuu helposti kokeneelta vaeltajalta ja viimeiselle sadalle korkeusmetrille on asetettu joitakin varmistusvaijereita avuksi vaikeimpiin paikkoihin.
Andrea Doria (D553)
Andrea Doria (runkonumero D553) on Italian laivaston Andrea Doria -luokan hävittäjä.
Alus tilattiin 27. lokakuuta 2000 Riva Trigososta Fincantierin telakalta. Sen köli laskettiin 19. heinäkuuta 2002 ja alus laskettiin vesille 14. lokakuuta 2005. Alus liitettiin laivastoon 22. joulukuuta 2007.
Alus osallistui Intian valtamerellä merirosvojen torjuntaan, jolloin se joutui 22. marraskuuta 2011 tulitaisteluun merirosvojen kanssa. Kahakassa kumpikaan alus ei vaurioitunut eikä kummankaan aluksen miehistö kärsinyt tappioita.
Alus on palveluksessa 2015.
Caio Duilio (D554)
Caio Duilio (runkonumero D554) on Italian laivaston Andrea Doria -luokan hävittäjä.
Alus tilattiin 27. lokakuuta 2000 Riva Trigososta Fincantierin telakalta. Sen köli laskettiin 19. syyskuuta 2003 ja alus laskettiin vesille 123. lokakuuta 2007. Alus liitettiin laivastoon 3. huhtikuuta 2009 ja se otettiin operatiiviseen palvelukseen 22. syyskuuta 2011.
Alus aloittie 12. helmikuuta 2008 avomerikokeet ja se liitettiin laivastoon 3. huhtikuuta 2009 La Speziassa. Se osallistui 5. toukokuuta kolmen muun Horizont-luokan aluksen kanssa yhteiseen sotaharjoitukseen.
Alus osallistui ensimmäiseen Natoharjoitukseensa Proud Manta 2011:een 4.-17. helmikuuta 2011 Joonianmerellä jo ennen operatiivisen valmiuden saavuttamista, minkä se saavutti Gaetassa 22. marraskuuta.
Alus on palveluksessa 2015.
Carriacou
Carriacou on Karibianmerellä sijaitsevan Grenadan saarivaltion toiseksi suurin saari pääsaari Grenadan jälkeen. Se sijaitsee koilliseen pääsaaresta ja on maan pohjoisimpia saaria yhdessä Petite Martiniquen kanssa. 34 neliökilometrin Carriacoulla asuu noin 6 000 ihmistä. Se on näin Grenadiinien saariryhmän suurin ja ilmeisesti myös väkirikkain saari.
Saaren väestö koostuu pääosin Afrikasta tuotujen orjien jälkeläisistä. Ensimmäinen saarella vieraillut eurooppalainen oli ilmeisesti Guadeloupella asunut ranskalainen kilpikonnanpyydystäjä Jean-Baptiste Du Tertre vuonna 1656. Saarella on yhä ranskalaista vaikutusta muun muassa kylien nimissä, kuten L’Esterre, La Resource ja Beausejour. Pääkielenä puhutaan nykyisin englantia, minkä lisäksi on paikallisia ranskan kielen ja afrikkalaisten kielten sekoituksina syntyneitä kreolikieliä.
Saaren suurin kaupunki ja pääsatama on noin tuhannen asukkaan Hillsborough, jossa on myös pieni sairaala ja saaren pääpoliisiasema. Saareen kulkee säännöllisiä vene- ja ilmatyynyalusreittejä, ja saarella on myös lentokenttä. Muita kyliä saarella ovat L'Esterre, Harvey Vale ja Windward.
Carriacou tunnetaan etenkin Windwardin kylässä harjoitetusta puuveneiden rakennuksesta. Elinkeinon toivat saarelle skotlantilaiset siirtomaaherrat 1800-luvulla. Saaren muita pääelinkeinoja ovat kalastus, maanviljely ja karjanhoito. Maanviljely on limettihedelmien tuotantoa lukuun ottamatta pientä omavaraisviljelyä.
Ariete-luokka
Ariete-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston 42 aluksen muodostama torpedoveneluokka, joista ainoastaan "Ariete" valmistui ennen Italian antautumista. Ne olivat suurennettuja Spica-luokan aluksia, jotka oli suunniteltu saattuetehtäviin.
Telakoilla keskeneräisinä jäi saksalaisten haltuun ja toistakymmentä saatiin palvelukseen ennen sotatoimien päättymistä.
Christian Albrecht Bluhme
Christian Albrecht Bluhme (1794–1866) oli tanskalainen konservatiivipoliitikko. Hän toimi Tanskan pääministerinä vuosina 1852–1853 ja 1864–1865.
Peter Georg Bang
Peter Georg Bang (1797–1861) oli tanskalainen sitoutumaton poliitikko. Hän toimi Tanskan pääministerinä vuosina 1854–1856.
Carl Christoffer Georg Andræ
Carl Christoffer Georg Andræ (1812–1893) oli tanskalainen poliitikko. Hän toimi Tanskan pääministerinä vuosina 1856–1857.
Carl Edvard Rotwitt
Carl Edvard Rotwitt (1812–1860) oli tanskalainen poliitikko. Hän toimi Tanskan pääministerinä vuosina 1859–1860.
Christian Emil Krag-Juel-Vind-Frijs
Christian Emil Krag-Juel-Vind-Frijs (8. joulukuuta 1817 Frijsenborg – 12. lokakuuta 1896 Boller) oli tanskalainen konservatiivipoliitikko. Hän toimi Tanskan pääministerinä vuosina 1865-1870.
Ludvig Holstein-Holsteinborg
Ludvig Holstein-Holsteinborg (1815 – 1892) oli tanskalainen kreivi ja keskustapoliitikko. Hän toimi Tanskan pääministerinä vuosina 1870–1874.
Tert-butyylitolueeni
tert"-Butyylitolueeni eli t"-butyylitolueeni (CH) on aromaattisiin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena ja muiden orgaanisten kemikaalien synteesiin.
"tert"-Butyylitolueeni on huoneenlämpötilassa väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen liukenematonta veteen, mutta liukenee hyvin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, dikloorimetaaniin ja bentseeniin. Aine ärsyttää voimakkaasti ihoa, silmiä ja limakalvoja. Altistumisesta tert-butyylitolueenille voi seurata hermostovaurioita. "tert"-Butyylitolueenia on eristetty kissanminttuihin kuuluvan "Nepeta leucophylla"-kasvin eteerisistä öljyistä.
"tert"-Butyylitolueenia valmistetaan tolueenista Friedel–Crafts-alkylointireaktiolla. Alkyloivana yhdisteenä käytetään isobuteenia, tert-butyylikloridia tai tert-butyylibromidia. Pääasiassa tolueeni alkyloituu p-asemasta, mutta sivutuotteena voi muodostua myös hieman m-isomeeria..
"tert"-Butyylitolueenia voidaan käyttää hartsien liuottimena. Lisäksi siitä valmistetaan muita yhdisteitä kuten hapettamalla saatavia tert-butyylibentsaldehydiä ja tert-butyylibentsoehappoa.
Christen Fonnesbech
Christen Fonnesbech (1817–1880) oli tanskalainen konservatiivipoliitikko. Hän toimi Tanskan pääministerinä vuosina 1874–1875.
Tage Reedtz-Thott
Tage Reedtz-Thott (1839–1923) oli tanskalainen konservatiivipoliitikko. Hän toimi Tanskan pääministerinä vuosina 1894–1897.
Liikuta mua
Liikuta mua on laulaja-lauluntekijä Tommi Kaleniuksen kolmas sooloalbumi. Se on julkaistu huhtikuussa 2015.
Albumi sisältää Jipun kanssa esitetyt duettokappaleet ”Ajattele” ja ”Liikuta mua”. Levyn päätöskappaleen ”Suvivirsi” on sovittanut Matti Mikkola ja Saimaa-yhtyeen perkussionisti Toni Kulku. Albumin on tuottanut Pekka Ruuska ja julkaissut Kaiku Recordings.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 8.
Port-de-Paix
Port-de-Paix (Haitin kreoliksi "Pòdepè" tai "Pòdpè") on Haitin kunta ja Nord-Ouestin departementin pääkaupunki Atlantin valtameren rannikolla. Port-de-Paix'n väkiluku on 250 000 (v. 2009).
Aiemmin Port-de-Paix oli merkittävä banaanin ja kahvin vientisatama, mutta nykyään se on Miamista lähtevän salakuljetuksen keskus. Kristoffer Kolumbus nimesi kaupunkia ympäröivän alueen Valparaísoksi laskettuaan siellä maihin 6. joulukuuta 1492. Alueella on paljon kauniita hiekkarantoja. Kaupungin ja heti sitä vastapäätä sijaitsevan Tortugan saaren välillä kulkee lauttayhteys.
Port-de-Paix'n perustivat vuonna 1665 ranskalaiset sotajoukot, jotka englantilaiset miehittäjät olivat häätäneet Tortugasta. Vuonna 1676 ranskalainen Saint-Dominguen siirtokunta siirrettiin Tortugalta Port-de-Paix'iin, ja se säilyi hallintokeskuksena pääkaupungin siirtämiseen Cap Françaisiin asti vuonna 1711. Ensimmäinen mustien orjien kapina kaupungissa syttyi vuonna 1679.
1800-luku oli kaupungille suuren kasvun aikaa, mutta vuoden 1902 tulipalo tuhosi Port-de-Paix'n lähes täysin, eikä se koskaan saavuttanut aiempaa asemaansa.
Port-de-Paix on myös samannimisen arrondissementin pääkaupunki. Arrondissementtiin kuuluu neljä kuntaa: Port-de-Paix, Bassin-Bleu, Chansolme and Tortugan saari.
Hugo Hørring
Hugo Egmont Hørring (1842–1909) oli tanskalainen konservatiivipoliitikko. Hän toimi Tanskan pääministerinä vuosina 1897–1900.
Hannibal Sehested (1842–1924)
Hannibal Sehested (1842–1924) oli tanskalainen konservatiivipoliitikko. Hän toimi Tanskan pääministerinä vuosina 1900–1901.
Hannibal Sehested
Hannibal Sehested (1609 – 13. syyskuuta 1666) oli tanskalais-norjalainen poliitikko ja Tanskan kuninkaan Kristian IV:n vävy. Hän toimi Norjan kenraalikuvernöörinä (käskynhaltijana) vuosina 1642–1651.
Sehested osallistui Tanskan sodanjohtoon vuosien 1643–1645 sodassa Ruotsia vastaan. Sen yhtä vaihetta nimitetään hänen mukaansa "Hannibalsfejdeniksi". Rauhan tultua hän pyrki Norjan kenraalikuvernöörinä parantamaan Norjan asemaa Tanskan osana, mutta nämä pyrkimykset johtivat hänen kukistamiseensa vuonna 1651. Hän palasi kuitenkin merkittävään asemaan toimimalla sovittelijana ja neuvottelijana Ruotsin ja Tanskan sodassa 1658–1660. Sen jälkeen hän toimi muun muassa Tanskan kamarikollegion presidentin tehtävässä.
Seitsemän sisarusta (vuorijono)
Seitsemän sisarusta (, murteellisesti myös "De syv søstre") on vuorijono Alstenin saarella, Alstahaugin kunnassa, Norjan Nordlandissa. Vuorijono sijaitsee Vefsninvuonon edustalla.
Vuoret ovat pohjoisesta etelään Botnkrona 1 072 m, Grytfoten 1 019 m, Sjæringen 1 037 m, Tvillingene (”Kaksoset”) 945 m ja 980 m, Kvasstinden 1 010 m ja Breitinden 910 m.