Gloria in excelsis Deo
”Gloria in excelsis Deo” (latinaa, ”Kunnia Jumalalle korkeudessa”) on kristillinen hymni, joka alkaa niillä sanoilla, joilla enkelit Luukkaan jouluevankeliumin mukaan ylistivät Jumalalle Jeesuksen syntyessä. Siitä käytetään myös nimeä "Hymnus angelicus" (enkelten hymni) taikka "Gloria maior" (Suuri kunnia), erotukseksi "Gloria minor" -nimisestä hymnistä, joka alkaa: ""Gloria Patri" (""Kunnia Isälle""). Ortodoksisessa kirkossa se tunnetaan nimellä "Suuri ylistysveisu" tai "Suuri doksologi".
Luukkaan evankeliumissa oleva enkelien ylistyslaulu kuuluu nykyisessä raamatun­suomennoksessa: "Jumalan on kunnia korkeuksissa, maan päällä rauha ihmisillä, joita hän rakastaa." Tämän jatkoksi kirjoitettiin jo varhais­kristillisenä aikana "Laudamus"-hymni, joka tunnetaan myös Hilariuksen kiitos­virtenä, Hilarius Poitierslaisen mukaan, jota on pidetty sen kirjoittajana. Tämä kiitos­virsi esiintyy hieman lyhennettynä ja Richard Faltinin säveltämänä myös suomalaisessa virsi­kirjassa virtenä nro 126.
"Gloria" kuuluu katolisen messun säännöllisiin osiin, "Missa ordinarium", ja se on mukana useimmissa sävelletyissä messuissa. Se on yleisessä käytössä myös protes­tantti­sissa kirkoissa. Orto­doksisessa
kirkossa se on osa kirkon aamu­palvelusta.
"Laudamus" kuuluu "yksityisiin psalmeihin", jollaisia 100- ja 200-luvuilla laadittiin jäljitellen Vanhan testamentin psalmeja. Muita esimerkkejä tästä runouden lajista ovat Te Deum ja Phos Hilarion. Siitä tuli 300-luvulla osa aamurukouksia, ja sellaisena se esiintyy yhä bysanttilaista riitusta noudattavissa ortodoksisissa kirkoissa.
Hymnin latinalaisen käännöksen tekijänä on perinteisesti pidetty Hilarius Poitierslaista (n. 300–368), joka mahdollisesti tutustui siihen ollessaan maan­paossa itä­malla vuonna 360. Se on siis vanhempi kuin Raamatun tunnetuin latinan­kielinen käännös, Vulgata, joka on vuodelta 382. Latinan­kielisessä hymnissä kreikan kielen sana "ὑψίστοις" (korkein) käännettiin sanalla "excelsis", kun taas Pyhä Hieronymus piti tämän Raamatussa (Luuk. 2.14) esiintyvän sanan parhaimpana käännöksenä sanaa "altissimis".
Suomalaisen virsikirjan virsi 126 on hieman lyhennetty suomennos latinalaisen Gloria-hymnin "laudamus"-osasta.
Bysanttilaisessa riituksessa, jota noudattavat ortodoksinen kirkko ja idän katoliset kirkot, Gloria tunnetaan nimellä doksologia. Siitä on kaksi versiota, joiden tekstit poikkeavat toisistaan jonkin verran: suuri doksologia ja pieni doksologia. Suuri doksologia voidaa lukea tai laulaa. Sitä käytetään aamu­palveluksessa sunnuntaisin ja juhla­päivinä, pientä doksologiaa arki­päivinä ja kompletoriossa, mutta ei ehtoollis­jumalan­palveluksessa.
Suuri doksologia on yksi aamu­palveluksen koho­kohdista. Sen edellä diakoni avaa pyhät ovet, ja pappi nostaa kätensä sanoen: "Kunnia sinulle, joka olet näyttänyt meille valon", minkä jälkeen kuoro laulaa dokso­login. Samalla kaikki kirkossa olevat öljy­lamput sytytetään. Suuren doksologin lopuksi lauletaan trishagion ja sen jälkeen päivän tropari.
Pientä doksologiaa käytettäessä liturgi vain lukee sen, pyhät ovet pysyvät kiinni eikä lamppuja tai kynttilöitä sytytetä. Sen jälkeen ei lueta Trishagionia vaan ektenia.
Toisin kuin bysanttilaisessa, roomalaisessa riituksessa tämä hymni ei sisälly kanonisten tuntien rukouksiin, mutta se lauletaan tai lausutaan sunnuntaisin ja kirkollisina juhla­päivinä messussa Kyrien jälkeen. Se jätetään kuitenkin pois katumuksen- ja surunl­uontoisissa messuissa sekä paaston­aikana ja adventin aikana. Varhais­keski­ajalla Gloria kuului vain piispojen toimittamiin messuihin, mutta 1000-luvulta lähtien myös tavallisten pappien toimittamiin.
Tridentiinisessä messussa pappi nostaa kätensä olka­päidensä korkeudelle hymnin alku­sanojen ("Gloria in excelsis Deo") ajaksi, ja sanan "Deo" ajaksi hän liittää ne yhteen ja kumartuu. Sen jälkeen hän jatkaa seisten, kädet yhdessä ja kumartuu ristiä kohti sanojen "Adoramus te", "Gratias agimus tibi", "Iesu Christe" ja "Suscipe deprecationem nostram" sekä loppusanojen ajaksi, jolloin hän samalla tekee ristin­merkin. Juhlallisessa messussa pappi korottaa ääntään alkusanojen aikana, kun taas diakoni ja alidiakoni seisovat hänen takanaan; sen hälkeen he seuraavat häntä alttarille ja yhdessä hänen kanssaan hiljaisesti lausuvat loppuosan hymnistä, minkä jälkeen he istuutuvat ja odottavat, että kuoro saa saman tekstin loppuun lauletuksi.
Roomalainen messukirja vuonna 1970 uudistettuna yksin­kertaisti käytäntöä. Nykyisen messu­järjestyksen mukaan se tulisi mieluiten laulaa läsnä­olevan seura­kunnan yhteis­lauluna, mutta sen voi myös esittää kuoro tai se voidaan lausua yhteen ääneen.
Englannin anglikaanisen kirkon rukouskirjan ("Book of Common Prayer") vuoden 1549 laitoksessa Gloria oli sijoitettu samaan kohtaan kuin roomalaisessa riituksessa, mutta myöhemmin se siirrettiin jumalan­palveluksen loppuun, välittömästi ennen loppu­­siunausta. Rukouskirjaa uudistettiin vuosina 1552 ja 1662, mutta tapa, jonka mukaan Gloria kuului palveluksen loppuun, säilyi 1900-luvulle saakka. Nykyisen Common Worshipin mukaan se voidaan vaihto­­ehtoisesti sijoittaa joko alku­­peräiselle kohdalleen tai palveluksen loppuun.
Myös Yhdysvaltojen episkopaalisen kirkon rukous­kirjassa vuodelta 1928 Gloria on sijoitettu ehtoollis­palveluksen loppuun. Se voidaan kuitenkin myös esittää "Gloria Patri"n sijasta psalmien ja kiitosvirsien jälkeen iltahartauksissa. Tätä rukouskirjaa käyttävät yhä Yhdysvaltojen episkopaalisesta kirkosta eronneet "Continuing Anglican"-liikkeet. Episkopaalisen kirkon vuonna 1979 vahvistetussa rukous­kirjassa Gloria on kuitenkin siirretty jumalan­palveluksen alku­puolelle: riituksessa 1 sen paikka "Kyrie"n jälkeen tai sen sijasta. Riituksen 2 mukaisissa nyky­kielisissä ehtoollis­jumalan­palveluksissa Gloria tai muu ylistys­­laulu lauletaan jokaisena sunnuntaina paitsi adventin ja paaston aikana.
Gloria-hymni on käytössä myös luterilaisissa kirkoissa, yleensä ei kuitenkaan latinaksi vaan paikallisille kielille käännettynä. Saksassa ja Tanskassa siihen liittyvän "Laudamuksen" kuitenkin syrjäytti jo 1500-luvulla Nicolaus Deciuksen kiitos­virsi "Ainoan Herran Jumalan" (nykyisessä suomalaisessa virsi­­kirjassa virsi 128).
Suomen evankelis­­luterilaisessa kirkossa Kunnia-hymnin Luukkaan evankeliumista peräisin olevien alku­sanojen jälkeen laulettiin ennen yleensä joko Deciuksen "Ainoan Herran Jumalan" (nykyinen virsi 128) tai "Jumala isä taivaassa" (nykyinen virsi 130). Kun "Laudamus" vuonna 1938 otettiin hieman lyhennettynä virsi­­kirjaan (nykyinen virsi 126), on sen ja Glorian yhteen­kuuluvuus osittain palautettu. Nykyisen Kirkkokäsikirjan mukaan Kunnian jälkeen lauletaan jokin kiitos­virsi Pyhälle Kolminaisuudelle omistettu virsi. Laudamusta suositellaan käytettäväksi lähinnä suurimpina juhla­päivinä.
Samoin kuin katolisessa ja anglikaanisessa, myös luterilaisessa kirkossa Kunnia ja kiitosvirsi jätetään pois paaston­aikana tuhka­keski­viikosta lähtien sekä adventtiaikana ensimmäistä adventti­sunnuntaita seuraavasta maanantaista lähtien.
Gloriaa on laulettu ja lauletaan edelleen monilla eri sävelmillä, joita nykyiset tutkijat ovat luetelleet pitkälti yli 200. Roomalainen messukirja luettelee useita sävelmiä, joilla se voidaan laulaa koko­nai­suu­dessaan. Keski­ajalla siitä sävellettiin lisäksi useita mukaelmia, joita laulettiin paikoitellen siihen saakka, kunnes paavi Pius V vuonna 1570 uudisti messu­kirjan. Niissä alku­peräiseen Gloriaan oli saatettu lisätä esimerkiksi viittaus Jeesuksen äitiin, Neitsyt Mariaan. Tällaisten lisäysten käyttö Neitsyt Marian kunniaksi oli niin yleistä, että messu­kirjan vanhemmissa versioissa ennen vuotta 1921 "Glorian" kohdalla oli huomautus: "Sic dicitur "Gloria in excelsis Deo", etiam in Missis beatæ Mariæ, quando dicenda est". ("Kun "Gloria in excelsis Deo" on lausuttava, se lausutaan tässä muodossa, myös ylistetyn Neitsyen messuissa.
Lähes kaikkiin poly­fonisiin sävellettyihin messuihin sisältyy Gloria. Lisäksi on useita ainoastaan sen käsittäviä sävellyksiä, joista tunnetuimpa ovat säveltäneet:
On myös useita sävellyksiä, jotka on laadittu "Glorian" tai siihen liittyvän "Laudamuksen" erikielisiä käännöksiä varten. Suomessa sellainen on esimerkiksi Richard Faltinin "Laudamus"-sävelmä vuodelta 1889 ("Me kiitämme sinua"), joka on nykyisessä virsikirjassa virsi 126.
Sanat "Gloria in excelsis Deo" esiintyvät myös useissa joululauluissa, esimerkiksi alkujaan ranskalaisessa laulussa Kuului laulu enkelten.