hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
JCVD
JCVD on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut belgialais-luxemburgilais-ranskalainen rikoskomediaelokuva. Elokuvan on ohjannut Mabrouk El Mechri ja käsikirjoittanut Christophe Turpin. Pääosissa näyttelivät muun muassa Jean-Claude Van Damme, François Damiens, Zinedine Soualem, Karim Belkhadra ja Jean-François Wolff.
Suomessa elokuva sai ensi-iltansa Night Visions -elokuvajuhlissa 4. huhtikuuta 2009.
Van Damme on joutunut urallaan pohjamutiin. Hän on joutunut rahapulaan ja oikeuteen lapsensa huoltajuuskiistan vuoksi. Van Dammen agenttikaan ei löydä hänelle kunnon roolia Steven Seagalin vietyä häneltä elokuvaroolin nenän edestä. Van Damme päättää palata takaisin Belgiaan selvittämään tilanteensa. Matkalla hän poikkeaa postissa hakemaan kirjekuoressa tulleet rahat. Epäonnekseen posti on ryöstäjien hallussa ja Van Damme joutuu muiden siviilien ohella panttivangiksi. Ryöstäjät päättävät käyttää näyttelijää hyväkseen ja antavat hänen puhua puhelimen kautta lunnaita roistoille. Tämä saa poliisit ja median luulemaan Van Dammen olevan postiryöstön takana.Elokuva herätti pääosin positiivista palautetta, ja muun muassa Time-aikakauslehti piti Van Dammen näyttelijäsuoritusta vuoden 2008 toiseksi parhaana elokuvaroolisuorituksena heti Heath Ledgerin jälkeen.
Elokuvan kuvauspaikkoina olivat Bryssel ja Schaerbeek, Belgiassa ja Luxemburg.
Aeroekologia
Aeroekologia () on monitieteellinen tutkimusala, jossa analysoidaan ekologian, meteorologian, fysiikan sekä tietokonemallinnuksen avulla lintujen, hyönteisten, lepakoiden, siitepölyn ja mikrobien riippuvaisuutta alimmista ilmakehän kerroksista. Aeroekologia eli ilmakehän ekologia on uusi tapa tutkia eri lajien liikkeitä ja muuttoa sekä sairauksien leviämistä. Samalla voidaan analysoida ja mallintaa itse ilmakehääkin.
Käsitteen on tehnyt tunnetuksi Bostonin yliopiston biologian professori Thomas H. Kuntz. Tutkijat hyödyntävät säätutkaverkostoja ja yksittäisiä tutkia paikantaakseen lintu- ja lepakkoparvet. Myös infrapunakameroita käytetään ja yksittäisiin lepakoihin voidaan kiinniittää radiovastaanottimia. Esimerkiksi lepakoiden liikkeistä saadulla tiedolla analysoidaan viljelysmaiden vuodenaikaista ja vuosittaista muuttumista ilmastonmuutoksen edetessä.
Kolmiodraama (yhtye)
Kolmiodraama on kolmihenkinen espoolainen rap-yhtye. Yhtyeeseen kuuluvat MC:t Bloge ja Oiva Vedätys sekä tuottaja Rammu. Yhtyeen taustajoukoissa pyörii myös tuottaja Eemo1. Kolmiodraama on julkaissut yhteensä neljä omakustannealbumia ja julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa "Jotain tasottavaa" Karma Musiikin kautta huhtikuussa 2011.
Kolmiodraaman perustajajäsenet Bloge ja Oiva Vedätys tutustuivat lukiossa kummankin asuessa Kirkkonummella. He aloittivat musiikin tekemisen vuosituhannen vaihteessa. He saivat mukaansa kolmannenkin jäsenen tuottajaksi, joka kuitenkin jättäytyi pois alkuvaiheilla. Bloge ja Oiva Vedätys jatkoivat musiikin tekoa duona käyttäen kuitenkin nimeä Kolmiodraama. He ehtivät julkaista yhden sinkun ja kolme omakustannealbumia kahdestaan, kunnes alun perin Pieksämäeltä kotoisin oleva Rammu liittyi yhtyeen uudeksi tuottajaksi 2006. Vaikka Rammu on yhtyeessä tuottajan roolissa, syntyvät Kolmiodraaman kappaleiden taustat enimmäkseen kaikkien kolmen jäsenen yhteistyönä. Eemo1:sen välityksellä yhtye päätyi lopulta Karma Musiikille, jonka kautta yhtyeen ensimmäisen studioalbumi "Jotain tasottavaa" julkaistiin 18. huhtikuuta 2011.
Taistelija (vuoden 2010 elokuva)
Taistelija "(The Fighter)" on 2010 ensi-iltansa saanut David O. Russellin ohjaama urheilu- ja draamaelokuva. Sen pääosissa ovat Mark Wahlberg, Christian Bale ja Amy Adams. Elokuva keskittyy ammattilaisnyrkkeilijä Micky Wardin (Wahlberg) elämään ja hänen velipuolensa ja valmentajansa Dicky Eklundin (Bale) väleihin. Amy Adams esittää Wardin tyttöystävää.
"Taistelija" on Russellin ja Wahlbergin kolmas yhteistyöelokuva. Aiemmat ovat "Kolme kuningasta" ja "I Heart Huckabees".
Elokuva sai seitsemän Oscar-ehdokkuutta: paras elokuva, paras ohjaus, paras miessivuosa (Christian Bale), naissivuosa (Amy Adams ja Melissa Leo), leikkaus ja paras alkuperäinen käsikirjoitus. Se voitti mies- ja naissivuosan palkinnot, joista jälkimmäisen sai Melissa Leo.
Jotain tasottavaa
Jotain tasottavaa on rap-yhtye Kolmiodraaman ensimmäinen virallinen studioalbumi. Se julkaistiin 18. huhtikuuta 2011 Karma Musiikin kautta. Albumin kappaleista "Lämmintä bissee ja kylmii naisii" ja "Meni vähän vituiks" on kuvattu musiikkivideot. Kumpikin video julkaistiin helmikuussa 2011. Levyn kansitaiteesta vastaa Samuli Lindberg.
Nälkämaan AG
Nälkämaan AG on rap-duo Mac Buenon & DJ Tatcin ensimmäinen virallinen studioalbumi. Sen julkaisi 3rd Rail Music 20. huhtikuuta 2011. Levyn tuotannosta vastaa kokonaan DJ Tatc, paitsi kappaleen "Hasisnippejä & kromipiissejä", jonka tuotannosta vastaa DJ Tatcin lisäksi Kummisetä. Suomenkielinen gangsta-rap -sivusto Redrum-187 julkaisi kappaleen "87250" ilmaisladattavaksi sivustollaan. Albumin kannen on taiteillut Mac Bueno. Albumin kappaleesta "Kova laki" tullaan julkaisemaan musiikkivideo.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 49.
Stiftelsen för det tvåspråkiga Finland
Stiftelsen för det tvåspråkiga Finland (suom. Kaksikielisen Suomen säätiö) on vuonna 2002 perustettu suomalainen säätiö. Sen päätoimiala on palvella tutkimusta ja kulttuuria. Käytännössä säätiön pääasiallinen tehtävä oli ohjata rahoitusta Ruotsalaiselle kansanpuolueelle (RKP); viimeisinä vuosina summa oli noin 1,6 miljoonaa euroa vuodessa.
Puoluelain muutos vuonna 2010 rajoitti samalta lahjoittajalta vuosittain vastaanotettavan summan 30 000 euroon. Ennen kuin laki tuli voimaan, Tvåspråkiga-säätiö tyhjensi kassansa RKP:lle, joka sai noin 3,3 miljoonan euron kertalahjoituksen. Puoluesihteeri Johan Johanssonin mukaan se riittäisi noin kahden vuoden menoihin. Jatkossa RKP:n rahoitus hoidetaan puoluetta lähellä olevasta tukisäätiöstä, Fonden för intressebevakning av det svenska i Finlandista.
Stiftelsen för det tvåspråkiga Finlandin merkittäviä rahoittajia ovat olleet Svenska kulturfonden, Konstsamfundet ja Stiftelsen Tre Smeder. Myös kaksikielisyyttä tukevat yritykset ovat rahoittaneet Tvåspråkiga-säätiötä. Säätiön hallitus ei ole halunnut kertoa ykstyisten rahoittajien nimiä; hallituksen silloisen puheenjohtajan Stig Gustavsonin mukaan rahoittajien paljastamiselle ei ollut perusteita, sillä rahoittaja ei voi ostaa säätiön kautta vaikutusvaltaa RKP:hen. Välissä on säätiön hallitus, joka vastaa rahankäytöstä.
Puoluelain muutos vuonna 2010 muutti myös säätiön toimintaa merkittävästi. Säätiön aikaisempi hallitus erosi; siihen olivat kuuluneet puheenjohtaja Stig Gustavsonin lisäksi Ole Norrback, Pär Stenbäck, Stig Stendahl, Christoffer Taxell ja Björn Wahlroos.
Vuosina 2008-2011 Stiftelsen för det tvåspråkiga Finland-säätiön osoite on ollut Fiskarsin johtaja Stig Stendahlin Puistokadun osoitteessa 'care of'- eli c/o-osoitteena Helsingissä.
Vuoden 2012 alusta lukien säätiön hallitukseen ovat kuuluneet kamarineuvos Henry Wiklund puheenjohtajana ja Jannica Fagerholm Signe ja Ane Gyllenbergin säätiöstä, hallitusammattilainen Carola Teir-Lehtinen, johtaja Susanna Korpivaara lääkeyhtiö GlaxoSmithKlinestä ja toimitusjohtaja Jan-Erik Stenman Veritaksesta.
Henry Wiklundin mukaan säätiön tarkoitus on edelleen pysytellä lähellä politiikkaa ja tukea ruotsin kielen asemaa julkisella sektorilla.
Presidentinvaaleissa 2012 säätiö lahjoitti ennakkoilmoitusten mukaan 300 000 euroa Eva Biaudet’n ja 26 000 euroa Paavo Lipposen kampanjoihin.
Sotasairaala
Sotasairaala on sairaala, jossa hoidetaan ensisijaisesti sodassa haavoittuneita. Nimitys vittaa sodan aikana toimivaan organisaatioon. Rauhanaikaisesta sodassa vammautuneiden hoitolaitoksesta on käytetty ainakin nimitystä sotavammasairaala.
Jatkosodan aikana Suomessa oli noin 50 sotasairaalaa, joiden ohella myös 29 kenttäsairaalaa ja 10 sairasjunaa. Tällaisissa junissa kuljetettiin noin 237 000 potilasta. Niistä oli merkittävä apu sota- ja kenttäsairaaloiden välisenä yhdyssiteenä. Etulinjojen tuntumassa oli joukkosidontapaikka (JSp).
Päämajassa lääkintähuollon johtajana toimi lääkintäkenraalimajuri Eino Suolahti. Lääkäreitä oli sotien aikana noin 1 400, mutta tarve olisi ollut moninkertainen. Sairaanhoitajia oli puolustusvoimien palveluksessa noin 5 500. Lisäksi oli lääkintälottia.
Sotasairaala oli haavoittuneen toipumisen kannalta tärkeä paikka. Niistä siirryttiin edelleen kuntoutukseen, kotiin ja työelämään. Jotkin sairaalat erikoistuivat tiettyjen vammojen hoitoon. Vammoista tavallisimpia olivat käsi- ja jalkavammat sekä keskikehon vammat. Hoito kesti usein pitkän aikaa. Ilmapiirin kohottamiseksi järjestettiin viihdytys- ja aseveli-iltoja sekä askartelua. Henkilökunta oli kovassa paineessa, kun esimerkiksi yhdellä kertaa saapui kokonainen sairasjunallinen hiljaisia ja tuskaisia haavoittuneita.
Américo
Américo, koko nimeltään Domingo Johnny Vega Urzúa (s. 24. joulukuuta 1977 Arica, Chile), on chileläinen laulaja.
Enkelioppi (kirja)
Enkelioppi () on Danielle Trussonin esikoisromaani vuodelta 2010. Teoksen on suomentanut Sirkka Aulanko, ja se ilmestyi suomeksi vuonna 2011 Tammen kustantamana.
Kirja oli nähtävänä usealla kustantajalla, ja lopulta se päätyi Viking Pressille reilusti kuusinumeroisella summalla. Myös elokuva-ala kiinnostui teoksesta, ja sopimuksen sai Columbia Pictures. Elokuvan ohjaa Marc Forster.
Romaani kertoo langenneista enkeleistä ja niiden ja ihmisten yhteisistä jälkeläisistä nefileistä, jotka Raamatun Vanhan testamentin 1. Mooseksen kirjan 6. luku kuvaa muinaisajan kuuluisiksi sankareiksi mutta jotka Trussonin käsissä ovat muuttuneet kauniiksi hohtaviksi hirviöiksi.
Tarinassa newyorkilainen nunna tietämättään sytyttää uudelleen enkelitutkijoiden ja heidän vastapuolensa, ihmisten ja langenneiden enkelien nefileiksi kutsuttujen jälkeläisten välisen vanhan sodan. Tarinaan sekoittuu vanhoja raamatunkohtia, Orfeukseen liittyvää kreikkalaista muinaistarustoa ja kapinaenkelien lankeemusta.
Enkelitutkijoilla on hallussaan aarre, jonka kauniit mutta kylmät nefilit tarvitsevat asemansa vahvistamiseksi. Evangeline on osallinen taistelussa, jossa ratkaistaan ihmiskunnan tulevaisuus."New York Timesin" kriitikon mukaan "Enkelioppi" on "äärettömän älykäs trilleri", lähempänä Umberto Ecoa kuin Dan Brownia.
Suora lähetys (Problemsin albumi)
Suora lähetys on suomalaisen Problems?-yhtyeen 12. albumi. Se on ensimmäinen pelkästään live-taltiointia sisältävä Problems?-levy. Levy julkaistiin 2. maaliskuuta 2011.
Kaulushai
Kaulushai ("Chlamydoselachus anguineus") on kaulushaikaloihin kuuluva syvissä vesissä elävä kalalaji. Se on ainoa nykyään elävä laji kaulushaiden heimossa ("Chlamydoselachidae").
Suurin tavattu kaulushai oli 196 cm pitkä. Naaraat ovat suurikokoisempia kuin koiraat, jotka harvoin kasvavat yleensä 73–97 cm:n mittaisiksi. Väriltään kala on harmahtavan ruskea. Kidusaukkoja sillä on kuusi ja kiduskansissa on röyhelöiset nahkareunukset. Selkäeviä kaulushailla on yksi, joka on pienikokoinen ja sijaitsee lähellä pyrstöä. Pyrstö on pitkä. Kaulushain rintaevät ovat pienet ja pyöreät ja peräevä suurikokoinen. Kaulushain hampaat ovat kolmikärkiset ja samanlaiset sekä ylä- että alaleuassa. Niitä on yhteensä noin 300 jakaantuneena 25 riviin. Kuono lajilla on lyhyt ja alaleuka hyvin pitkä.
Kaulushain lisääntymisestä ei tiedetä paljoa. Lisääntymiskausi on todennäköisesti ympäri vuoden ja koiras- ja naaraskaulushait ovat yhdessä vain parittelun ajan. Laji on ovovivipaarinen eli synnyttää eläviä poikasia, joita voi olla 2–12. Nuoret kaulushait ovat syntyessään noin 40 cm pitkiä ja kohdussa ollessaan käyttävät ravintonaan ruskuaista. Eräiden arvioiden mukaan kaulushainaaraan raskausaika voi kestää jopa 42 kuukautta eli kolme ja puoli vuotta, mikä on pisin raskausaika kaikista selkärankaisista eläimistä. Kaulushain eliniästä ei ole varmoja tietoja mutta joidenkin lähteiden mukaan se voi elää 25-vuotiaaksi
Kaulushaita tavataan laikuttaisesti ympäri valtameriä. Sitä tavataan Pohjois-Norjan rannikolta, Afrikasta Namibian ja Angolan rannikoilta, Etelä-Amerikasta Atlantin ja Tyynenmeren rannikkoseuduilta, Pohjois-Amerikasta, Australian ja Uuden-Seelannin lähistöiltä ja Japaninmerestä. Kaulushai elää syvissä vesissä yleensä 100–1 500 metrin syvyydellä merenpinnasta. Laji liikkuu verkkaisesti ja etsii ravinnokseen mustekaloja ja muita nilviäisiä ja kaloja.
Kaulushai on pääosassa esiintymisaluettaan harvinainen, mutta IUCN luokittelee sen kannan elinvoimaiseksi, koska sille ei ole tällä hetkellä suuria uhkia. Toisinaan niitä saadaan sivusaaliina kalastettaessa trooleilla ja niiden liha on syötävää.
Vaikka laji tulee harvoin merien pintakerroksiin, eräät tutkijat arvelevat, että kaulushaihavainnot voisivat olla yksi syy merikäärmetarinoille erikoisen pitkulaisen ulkomuotonsa vuoksi.
Monotropa uniflora
Monotropa uniflora on Amerikassa ja Aasiassa kasvava monivuotinen, ruohovartinen loiskasvi, joka kuuluu mäntykukkien sukuun ja kanervakasvien heimoon.
"M. unifloralla" on hyvin hento varsi, joka kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Koko kasvi on vahamaisen läpikuultava ja täysin lehtivihreätön ja väritykseltään aavemaisen valkoinen tai vaaleanpunainen. Sillä on suomumaiset ja mustapilkkuiset lehdet, jotka ovat kiinni kukintovarressa.
"M. uniflora" kukkii alkukesästä alkusyksyyn. Sen kukinnossa on vain yksi viisiterälehtinen kukka, mistä kertoo myös lajin latinankielinen nimi "uniflora". Samasta juurakosta kohoaa tavallisesti useampia varsia, joihin on puhjennut jo kukka niiden ilmestyessä maasta. Aluksi kukka nuokkuu alaspäin mutta kohoaa vähitellen vaakasuoraan ponsien ja luotien kehittyessä. Se on kohottautunut täysin pystyyn ennen siemenkodan kypsymistä. Kota halkeaa kärjestään, jolloin siemenet pääsevät varisemaan maahan siihen avautuneista raoista. Tämän jälkeen kasvi lakastuu ja mustuu, mutta jää törröttämään pystyyn.
"M. uniflora" kehittyi todennäköisesti jo jurakauden aikana Lauraasian mantereella, mikä selittäisi sen poikkeuksellisen laajan levinneisyysalueen. Amerikassa se kasvaa Yhdysvaltojen ja Kanadan itäosien lehtimetsissä, Väli-Amerikan korkeilla ja viileillä vuorenrinteillä sekä Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Aasiassa se on levinnyt Japaniin, Kiinaan ja Himalajan Etelä-Aasian puoleisiin osiin.
"M. uniflora" elää vanhoissa, kosteissa ja varjoisissa metsissä. Se saa kaiken ravintonsa loisimalla haperoilla, jotka elävät puolestaan symbioosissa puiden kanssa.
Salisbury (Massachusetts)
Salisbury on kunta Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Essexin piirikunnassa, Massachusettsissa. Kunta on pinta-alaltaan 46,2 neliökilometriä ja siellä asui vuoden 2000 väestonlaskennan mukaan 7 827 asukasta. Salisbury sijaitsee Merrimackjoen ja Atlantin rannalla. Se asutettiin vuonna 1638 ja sitä kutsuttiin Colchesteriksi. Vuonna 1640 se sai kunnallisoikeudet, ja se nimettiin Salisburyksi.
Belgian tienumerointijärjestelmä
Belgian tienumerointijärjestelmässä moottoritiet numeroidaan tunnuksella A, valtatiet ja maantiet tunnuksella N ja kehätiet tunnuksella R.
Belgiassa kulkevat seuraavat tiet:
Season Film Festival
Season Film Festival (ent. Artisokka Film Festival) on Helsingissä järjestettävä laatuelokuvien elokuvajuhla. Juhla keskittyi aiemmin uuteen naiselokuvaan ja sen tekijöihin, mutta muutti keväästä 2013 lähtien linjansa yleiseksi. Lisäksi festivaalilla on ennakkonäytöksiä myöhemmin teatterilevitykseen tulevista elokuvista.
Elokuvajuhlan järjestää Helsinki International Film Festival – Rakkautta & Anarkiaa ry. Elokuvajuhla järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001. Festivaali on tunnettu aikaisemmin myös nimillä "Artisokka - Helsinki Woman Film Festival" ja "Nainen vai Artisokka - Women´s Film Festival". Festivaali saa tukea Elokuvataidetoimikunnalta, Helsingin kulttuurikeskukselta, Uudenmaan taidetoimikunnalta ja British Councililta.
Neproidi
Neproidi on tasokäyrä, joka on samalla episykloidin erikoistapaus.
Parametriesitys neproidille, kun kulmat ovat "x"-akselilla:
Tai jos kulmat halutaan "y"-akselille:
Suorakulma koordinaatistossa neproidin yhtälö on:
formula_5
Neproidin kaaren pituus ja pinta-ala ovat:
Säteen kaarevuus on:
Diplomaattinen tunnustaminen
Tunnustaminen on kansainvälisessä oikeudessa uuden valtion olemassaolon toteaminen toisten valtioiden taholta. Se voi olla oikeudellisesti pysyvä De jure tai valtion olemassaolo voidaan todeta esimerkiksi solmimalla diplomaattiset suhteet uuteen valtioon. Tosiasiallinen tunnustaminen eli De facto on luonteeltaan väliaikainen ja varauksellinen.
Puhutaan myös hallituksen tunnustamisesta valtiossa poliittisen vallankaappauksen jälkeen. Voidaan tunnustaa myös kaksi keskenään sotaa käyvää maata kansakunniksi.
Musta lauantai
Musta lauantai oli Apiassa Samoalla 28. joulukuuta 1929 sattunut yhteenotto Mau-liikkeen mielenosoittajien ja saarta tuolloin hallinneen Uuden-Seelannin poliisin välillä. Yhteenotto johti yhden poliisin ja 11 samoalaisen mielenosoittajan kuolemaan. Mustan lauantain seurauksena Mau-liikkeen kannattajia pidätettiin ja liike hajosi väliaikaisesti.
Mau oli 1900-luvun alussa Samoalla vaikuttanut alueen itsenäisyyttä ajava poliittinen liike. Se oli 1920-luvun loppupuolella kiihdyttänyt poliittista toimintaansa. Mau-liike oli myös kasvattanut suosiotaan ja sitä kannatti eri arvioiden mukaan kaksi kolmesta tai jopa 90 % väestöstä. Liikkeen johtohahmoja oli Olaf Nelson. Mau-liike järjesti laajaa passiivista vastarintaa Uuden-Seelannin hallintoa vastaan. Kun Mau-liikkeen kannattajat olivat estäneet ulkomaalaisten liikkeiden toiminnan Samoan pääkaupungissa Apiassa, alueen uusiseelantilainen hallintovirkamies George Richardson kutsui helmikuussa 1928 paikalle kaksi laivaston sota-alusta ja merijalkaväkeä. Mau-liikkeen jäseniä pidätettiin, mutta vangit jouduttiin vapauttamaan koska vankileirit ylikuormittuivat. Richardson lähti Samoalta huhtikuussa 1928 ja hänen tilalleen tuli Stephen Allen. Allen uskoi Mau-liikkeen kuihtuvan itsestään, mutta jännitteet Samoalla säilyivät. Vuonna 1928 poliisin ja Mau-liikkeen välillä oli kaksi väkivaltaista yhteenottoa.
Lauantaiaamuna 28. joulukuuta 1929 Mau-liikkeen jäseniä saapui Apiaan sitä ympäröivistä kylistä. Kerääntyminen oli järjestetty kahden Uuteen-Seelantiin karkotetun Mau-liikkeen jäsenen paluun kunniaksi. Mau-liikettä oli ennalta varoitettu siitä, että sen etsintäkuulutetut jäsenet pidätettäisiin. Samoalaisten tullessa Apian oikeustalon ohi poliisi päätti yrittää liikkeen sihteerin pidätystä. Samoalaiset vastustivat poliisia ja tilanne kärjistyi kahakaksi. Paikalle saapui aseistautuneita poliiseja jotka ampuivat mielenosoittajia mahdollisesti haavoittaen ja tappaen useita. Poliisi joutui kuitenkin perääntymään kohti läheistä poliisiasemaa ja heidän perääntyessään väkijoukko hakkasi yhden poliisin kuoliaaksi. Poliisiasemalle saapuneet poliisit tulittivat väkijoukon päiden yli aseman parvekkeelta konekiväärillä. Lopulta aseman polttamista pelänneet kolme poliisia avasivat kivääritulen suoraan väkijoukkoon. Syntyi paniikki ja väkijoukossa olleista muun muassa samoalainen päällikkö Tupua Tamasese Lealofi III haavoittui kuolettavasti hänen yrittäessään rauhoittaa tilannetta. Yhteensä tulituksessa kuoli 11 samoalaista ja haavoittui 30.
Tapauksen jälkeen lamaani John Luxford totesi mielenosoittajien kuolinsyyn olleen poliisin kivääritulitus. Hänen mukaansa konekiväärillä ei oltu ammuttu väkijoukkoon. Edelleen hänen mukaansa poliisin tuliaseiden käyttö oli oikeutettua. Vuoden 1930 puolella Mau-liike julistettiin kumoukselliseksi. 1 500 liikkeen kannattajaa hajaantui saarelle ja heitä etsittiin merijalkaväen voimin. Maaliskuussa Mau-liike suostui hajottamaan toimintansa. Viranomaisten toiminta mustan lauantain jälkeen syvensi entisestään samoalaisten kokemaa epäluottamusta viranomaisiin.
Sinisen timantin tapaus
Sinisen timantin tapaus on selkkaus, joka on hiertänyt Saudi Arabian ja Thaimaan välejä yli 20 vuotta.
Tapaus sai alkunsa vuonna 1989, kun prinssi Faisal Fahd Abdulazizin palatsissa puutarhurina työskennellyt thaimaalainen Kriangkrai Techamong varasti palatsista suuren määrän jalokiviä. Saaliiseen kuului myös erittäin arvokas sininen timantti. Techamong pakeni Thaimaahan ja sai myytyä korut. Hänet pidätettiin vuonna 1990, ja Thaimaa palautti jalokivet Saudi-Arabiaan. Kriangkrai Techamong tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen.
Saudi-Arabialaiset kuitenkin totesivat pian, että osa koruista oli edelleen kateissa ja suurin osa palautetuista oli väärennöksiä. Saudi-Arabia vaati Thaimaalta toimia korujen palauttamiseksi ja lähetti myös Bangkokiin useita henkilöitä selvittämään asiaa. Vuonna 1990 kolme saudidiplomaattia ja yksi liikemies surmattiin hämärissä olosuhteissa. Myös yksi thaimaalainen poliisi murhattiin. Saudi-Arabia syytti Thaimaan poliisia sekaantumisesta jalokivien piilotukseen, ja lopetti työlupien myöntämisen thaimaalaisille.
Vuonna 1995 tapaukseen liittyneen jalokivivälittäjän vaimo ja poika murhattiin. Poliisikomentaja Chalor Kerdthes tuomittiin sittemmin elinkautiseen vankeusrangaistukseen murhista. Vuonna 2010 viisi poliisia sai syytteen saudiliikemiehen murhasta.
Tunnustus
Tunnustus on oikeudenkäyntiin liittyvä oikeustieteellinen termi. Tunnustus tai tunnustaminen tarkoittaa Suomessa asianosaisen (kantajan tai vastaajan) antamaa lausumaa siitä, että jokin vastapuolen väittämä, asianosaiselle epäedullinen seikka on tosi.
Jos asianosainen on asiassa, jossa "sovinto on sallittu" (dispositiiviset asiat), oikeudessa tunnustanut jonkin seikan, niin tunnustus on hänen osaltaan sitova. Jos asianosainen peruuttaa tunnustuksen, tuomioistuin ratkaisee – asianosaisen peruutuksen syyksi esittämien perusteiden ja muiden asianhaarain nojalla – mikä vaikutus tunnustuksella on todisteena.
Asiassa, jossa "sovinto ei ole sallittu" (indispositiiviset asiat), tuomioistuin ratkaisee, mikä vaikutus asianosaisen tunnustuksella on todisteena. Tällaisissa asioissa tunnustus ei tule automaattisesti riidattomaksi, vaan tuomarin tulee ratkaista tunnustuksen todistusvoima. Hän voi käyttää vapaata todistusharkintaa asiaa ratkaistessaan.
Tunnustaminen () on oikeuskielessä eri asia kuin myöntäminen (). Käytännössä nämä termit usein sekoitetaan keskenään, vaikka niillä on selvä merkitysero. Usein puhutaan jonkun tosiseikan myöntämisestä vaikka tarkoitetaan sen tunnustamista.
Harry Baals
Harry William Baals (16. marraskuuta 1886 – 9. toukokuuta 1954) oli Fort Waynen kaupungin republikaaninen pormestari Indianan osavaltiossa vuosina 1934–1947 ja vuodesta 1951 kuolemaansa saakka.
Virkakautensa aikana Baals alensi veroja ja rakennutti kaupunkiin maanalaisen viemäröintijärjestelmän ja jätevedenpuhdistamon, joka on edelleen käytössä. Hänen kunniakseen nimettiin postuumisti katu (Harry Baals Drive), mutta sen nimi lyhennettiin myöhemmin muotoon H. W. Baals Drive.
Vuoden 2011 alussa kaupungin viranomaiset järjestivät nettiäänestyksen uuden hallintorakennuksen nimestä, ja "Harry Baals Government Center" sai yli 90% äänistä. Fort Waynen varapormestari kuitenkin sanoi, ettei rakennusta luultavasti nimetä Baalsin mukaan, koska "hän ei ole niin tunnettu Fort Waynen ulkopuolella".
Baalsin jälkeläiset ovat alkaneet käyttää nimestään ääntämismuotoa 'Bales'. Hänen maalliset jäännökset on siunattu Lindenwoodin hautausmaalle Fort Waynen kaupungissa. Hän kuoli munuaistulehdukseen vuonna 1954.
Lakimiesliiton Kustannus
Lakimiesliiton Kustannus on perinteinen suomalainen juridisen kirjallisuuden kustantaja, joka perustettiin vuonna 1958.
Kirjojen kustantaminen on kuulunut Lakimiesliiton toimintaan jo vuodesta 1948, jolloin julkaistiin Viljo Linnin kirjoittama Kunnallisverotuksen opas. Lakimiesliiton hallituksen piirissä alettiin 1950-luvulla pohtia kustannustoiminnan laajentamista ja sen toteuttamiseksi tarpeellisen kustannusosakeyhtiön perustamista. Monien valmisteluvaiheiden jälkeen Lakimiesliiton Kustannus Oy perustettiin vuonna 1958.
1980-luvulla Lakimiesliitossa erotettiin kollektiivinen edunvalvonta ja taloudellinen toiminta toisistaan. Vuonna 1979 tehdyllä liiton hallituksen päätöksellä päätettiin painottaa Lakimiesliiton Kustannus Oy:n toimintaa liiketaloudelliseen suuntaan. Alun perinhän yhtiön tarkoituksena ei ollut liiketoiminta sanan varsinaisessa merkityksessä. Alkuperäisessä yhtiöjärjestyksessä todettiin, että yhtiö toimii aatteellisella pohjalla taloudellista etua tavoittelematta.
Vuoden 1983 alusta kustannusyhtiölle siirrettiin myös koulutuskeskuksen toiminta ja markkinointi. Vuoteen 1983 mennessä Lakimiesliiton perinteinen kustannus- ja koulutustoiminta oli kokonaisuudessaan keskitetty Suomen Lakimiesliiton Kustannus Oy:hyn.
Lakimiesliiton omistaman yhtiön liiketoiminta kehittyi voimakkaasti erityisesti 27. maaliskuuta 1986 jälkeen, jolloin nimi muuttui Kauppakaariyhtymäksi ja yhtymään liitettiin yritysostojen kautta muita yhtiöitä.
Kauppakaari Oyj yhdistyi osakevaihdolla vuonna 2000 Talentum Oyj:öön ja siitä tuli Talentumin tytäryhtiö. Samalla siirtyivät Talentumille määräaikaisella sopimuksella aputoiminimet ja tavaramerkit, ”Lakimiesliiton Koulutus” ja ”Lakimiesliiton Kustannus”. Kustannustoiminta oli tässä tilanteessa ulkoistettu kokonaan Lakimiesliiton ulkopuolelle. Ajan mittaan tämä ratkaisu kuitenkin alettiin kokea ongelmalliseksi etenkin jäsenpalvelun kannalta. Lakimiesliitossa alettiin etsiä muita vaihtoehtoja ja ratkaisuksi löytyikin yhteistyö toisen jäsenpalveluja omakustannushintaan tuottavan järjestön kanssa.
Suomen Lakimiesliiton aputoiminimet ja tavaramerkit ”Lakimiesliiton Koulutus” ja ”Lakimiesliiton Kustannus” siirtyvät pitkäaikaisella sopimuksella Helsingin seudun kauppakamarille 1. tammikuuta 2009.
Lakimiesliiton Kustannus on nykyään aktiivinen ja näkyvä juridiikkaan keskittyvä ammattikirjallisuuden kustantaja, joka julkaisee vuosittain kymmeniä teoksia yhteistyössä Lakimiesliiton kanssa. Kirjoja kustannetaan kaikilta oikeudenaloilta ja myös väitöskirjat kuuluvat Lakimiesliiton Kustannuksen kustannusohjelmaan. Teoksia myydään kirjakauppojen lisäksi verkkokaupassa sekä osoitteessa Kalevankatu 12, Helsinki, sijaitsevassa kustantajan kirjamyymälässä.
Lakimiesliiton 60-vuotiaalla julkaisu- ja koulutustoiminnalla uusia haasteita ja mahdollisuuksia (artikkeli, LakimiesUutiset)
Lakimiesliiton Kustannus
Lakimiesliitto
Helsingin seudun kauppakamari
Lakimiesliiton Koulutus
Vetelin lukio
Vetelin lukio oli Vetelin keskustassa sijaitseva toisen asteen oppilaitos.
Veteliin ryhdyttiin perustamaan oppikoulua jo 1930-luvun jälkipuoliskolla, koska lähin oppikoulu oli Kokkolassa. Vetelin yhteiskoulun kannatusyhdistys perustettiin 25. heinäkuuta 1937, ja koulusta suunniteltiin kolmiluokkaista. Kouluun saatiin valtioneuvoston lupa vasta vuonna 1945, kun suojeluskunnat oli määrätty lakkautettavaksi ja Vetelin suojeluskunnan omaisuus, mm. Suojala-niminen rakennus, päätettiin luovuttaa Vetelin kunnalle koulukäyttöön. Vuodenvaihteessa 1948–1949 koulun ylläpito-oikeus siirtyi kunnalta kannatusyhdistykselle.
Keväällä 1949 Vetelin oppikoulu sai oikeuden antaa keskikoulun päästötodistuksia, sillä koulusta oli tullut neliluokkainen.
Uusi koulutalo Kaskela rakennettiin vuosina 1955–1956 Suojalan viereen.
Kannatusyhdistys päätti vuonna 1955 anoa lukio-opetusoikeutta, ja oikeus myönnettiin vuonna 1956, vaikka kouluhallitus oli suhtautunut hankkeeseen nihkeästi. Ensimmäiset ylioppilaat – kaikkiaan 16 – valmistuivat keväällä 1959.
1960-luvun alussa alettiin suunnitella uutta koulurakennusta, mutta hanke venyi, ja uusi rakennus Tietola valmistui vasta joulukuussa 1966. Koulun ylläpito siirtyi kannatusyhdistykseltä Vetelin kunnalle vuonna 1967. Kannatusyhdistykselle oli kertynyt suuret velat.
Vetelissä siirryttiin peruskoulujärjestelmään elokuussa 1974, ja koulun nimi muuttui tuolloin Vetelin lukioksi; se oli kuitenkin vuoteen 1985 saakka osa kunnan koululaitosta. Oppilasmäärät olivat suurimmillaan 1970-luvun lopulla: syksyllä 1978 lukion 1. luokan aloitti 148 oppilasta. Kurssimuotoiseen opetukseen siirryttiin syksyllä 1982 ja luokattomaan lukio-opetukseen syksyllä 1995. Tietola-rakennus kunnostettiin vuosina 2002–2003. Vuonna 2006 lukion 50-vuotisjuhlien kunniaksi julkaistiin historiikki ja opiskelijamatrikkeli "Koulutietä 50 vuotta: Vetelin lukio 1956–2006".
Vetelin lukio lakkautettiin keväällä 2018 pienentyneiden opiskelijamäärien takia.
Stig Gustavson
Stig Gunnar Gustavson (s. 17. kesäkuuta 1945 Tukholma, Ruotsi) on vuorineuvos, diplomi-insinööri ja talouselämän vaikuttaja. Gustavson toimi "KCI Konecranes Internationalin" (myöh. Konecranes) toimitusjohtajana 1994–2005 ja hallituksen puheenjohtajana 2005–2016.
Gustavson on toiminut myös Arcada-säätiössä (Stiftelsen Arcada) sekä Stiftelsen för det tvåspråkiga Finland -säätiön puheenjohtajana. Gustavsonia on luonnehdittu ruotsalaisen rahan luottomieheksi, sillä hän on toiminut paljon ruotsalaisten pääomasijoittajien kanssa. Suomen Liikemiesyhdistys valitsi Gustavsonin vuoden liikemieheksi 2001. Häntä on pidetty monipuolisena liiketoiminnan osaajana, jota on kuvailtu sanoilla helposti lähestyttävä, energinen, selkeä, selväjärkinen, nopealiikkeinen ja kärsimätön. Johtajana hän on avoin, mutta myös särmikäs, itsevarma ja kova, hänen tavoitteensa ei ollut olla rakastettu johtaja, vaan kunnioitettu johtaja.
Stig Gustavson syntyi suomalaiseen perheeseen Tukholmassa, mutta muutti jo kuukauden ikäisenä Helsinkiin. Gustavson harrasti aktiivisesti partiotoimintaa ja politiikkaa ja liittyi ruotsalaisen kansanpuolueen jäseneksi, mutta poliitikon uran sijaan hän seurasi isänsä Gunnar Gustavsonin perässä tekniselle alalle. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1971. Opiskeluaikanaan Gustavson osallistui aktiivisesti ylioppilaskunnan hallituksen toimintaan vastaten talousasioista.
Uransa Gustavson aloitti Wärtsilän tehtaanjohtajana Nuutajärven lasitehtaassa ja Järvenpään emalitehtaassa 1970–1976, mistä hän siirtyi Raha-automaattiyhdistykseen ja Sponsor Oy:öön. Toimitusjohtajan ura alkoi ruotsalaisessa Bruun System Ab:ssä 1979. Forrex Oy:n toimitusjohtajasta hän siirtyi 1982 Koneen Roxon-yksikön johtajaksi.
Vuonna 1988 Gustavson nimitettiin samana vuonna perustetun itsenäisen Kone Cranes -liiketoiminta-alueen johtoon. Alkuajat oltiin noususuhdanteen huipulla. Laman aikana Gustavson aloitti mittavan rakenneuudistusohjelman, jossa tuotantolaitosten määrä putosi 19:stä neljään. 1994 syntyi "KCI Konecranes International Oy", jonka toimitusjohtajaksi tuli Gustavson. Ruotsalaisen pääomasijoittajan Industri Kapitalin avulla hänestä tuli myös yhtiön omistaja.
Gustavson menestyi KCI Konecranesin toimitusjohtajana yhtiön kohotessa maailman johtavien nostolaitteiden ja kunnossapitopalveluiden toimittajien joukkoon. Täyttäessään 60 vuotta 2005 Gustavson siirtyi hallituksen puheenjohtajaksi, uudeksi toimitusjohtajaksi nimitettiin Pekka Lundmark.
Gustavson luopui Konecranesin hallituksen puheenjohtajan paikasta keväällä 2016 ikäänsä vedoten. Seuraavan vuoden keväällä hän kertoi myös luopuvansa paikastaan yhtiön hallituksessa sen toimikauden loppuessa.
Gustavson on saanut seuraavat kunnianosoitukset.
Kim Matula
Kimberly "Kim" Marie Matula (s. 23. elokuuta 1988 Fort Worth, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Tunnetuksi hän tuli "Kauniit ja rohkeat" -sarjan Hope Loganina.
Medicine Man (elokuva)
Medicine Man ("Medicine Man") on John McTiernanin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva.
Lääkeyritys lähettää tohtori Rae Cranen Amazonin sademetsään "vahtimaan" tohtori Robert Cambellia, josta ei ole kuulunut mitään sen jälkeen kun hän katkaisi yhteytensä ulkomaailmaan ja hänen vaimonsa jätti hänet. Crane toimittaa Cambellille kaikkea kaasukromatografista golfpalloihin, mutta Cambell ei ole tyytyväinen koska ei saanut toivomaansa tutkimusassistenttia.
Kun Crane ei suostu lähtemään, Cambell paljastaa löytäneensä lääkkeen syöpään, mutta hän kadotti sen ja nyt lääkettä on jäljellä enää vähän. Cambell suojelee myös erittäin tarkasti metsässä asuvaa intiaaniheimoa.
Elokuvasta on käytetty Suomessa myös nimiä:
Verhoilu
Verhoilu on käsityön erikoisala, jonka osaaja on verhoilija.
Verhoilu jaotellaan kolmeen eri osa-alueeseen. Niitä ovat perinteinen verhoilu, teollinen verhoilu ja ajoneuvoverhoilu. Perinteinen verhoilu keskittyy entisöintiin ja perinteisten tekniikoiden sekä materiaalien käyttöön. Perinteisiä verhoilumateriaaleja ovat esimerkiksi kierrejoustimet ja meriheinä-pehmusteet. Teollinen verhoilu käsittää puolestaan teollisesti valmistettujen tuotteiden verhoilemisen sekä teollisuudessa tapahtuvan uustuotannon. Teollisessa verhoilussa käytetään nykyaikaisia materiaaleja ja työkaluja, kuten vaahtomuovia ja vaahtomuovisahaa. Ajoneuvoverhoilu keskittyy nimensä mukaan ajoneuvojen erilaisiin verhoilutöihin. Ajoneuvoverhoiluun kuuluu ajoneuvojen entisöiminen.
Verhoilija voi toimia esimerkiksi yrittäjänä tai työllistyä huonekaluteollisuuteen. Muita alan ammatteja ovat esimerkiksi koneompelija, leikkaaja, päällystäjä ja tyylihuonekalujen entisöintiverhoilija.
Jacqueline MacInnes Wood
Jacqueline MacInnes Wood (s. 17. huhtikuuta 1987 Windsor, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Tunnetuksi hän tuli "Kauniit ja rohkeat" -sarjan Steffy Forresterina. Jacqueline on seurustellut näyttelijä Daren Kagasoffin kanssa.
Piotr Kozieradzki
Piotr Kozieradzki (s. 1970, Varsova, Puola) on puolalainen rumpali. Hänet tunnetaan parhaiten työstään yhtyeissä Hate ja Riverside.
Hate
Domain
Riverside
Goetia
Kataxu
Thunderbolt
Mika Mäkiaho
Mika Mäkiaho (s. 28. elokuuta 1987 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa. Pienikokoisen Mäkiahon vahvuudet ovat asenteessa ja suoraviivaisuudessa.
Mäkiaho on Kalevan Pallon kasvatti. Hän voitti B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2005 ja A-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2008. Mäkiaho oli kaudella 2007–2008 KalPan A-nuorten paras maalintekijä 21 osumallaan, joilla hän sijoittui A-nuorten SM-liigan maalipörssissä viidenneksi JYPin Harri Pesosen ja Ilveksen Matias Soinnun kanssa. Samalla kaudella Mäkiaho debytoi myös SM-liigassa, jossa hän pelasi kuusi ottelua ilman tehopisteitä.
Huhtikuussa 2008 Mäkiaho teki sopimuksen Jokipoikien kanssa. Mestiksen tulokakausi toi hänelle 41 runkosarjaottelussa tehot 10+9=19. Marraskuussa 2008 Mäkiaho palasi lainalle KalPaan, joka kärsi miehistövajeesta. Hän pelasi siellä viisi ottelua ilman tehopisteitä. Mäkiaho voitti Jokipojissa Mestis-hopeaa keväällä 2009. Hän teki saman vuoden huhtikuussa vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Mäkiahon kausi 2009–2010 päättyi jo tammikuussa 2010, kun hän loukkasi nilkkansa jouduttuaan KooKoon Niko Palosen taklaamaksi. Taklaustilanteessa Mäkiaho kaatui koko painollaan nilkkansa päälle. Palonen sai tilanteesta ulosajon. Mäkiaho pelasi kauden aikana 32 runkosarjaottelua tehoin 7+3=10. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden.
Kaudeksi 2010–2011 Mäkiaho siirtyi Kajaanin Hokkiin. Toukokuussa 2011 hän jatkoi sopimustaan vuodella.
Peeter Kümmel
Peeter Kümmel (s. 11. huhtikuuta 1982 Tartto) on virolainen maastohiihtäjä.
Hiihdon MM-kisoissa Kümmel kilpaili ensimmäisen kerran Sapporossa 2007. Oslossa 2011 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa kuudenneksi. Olympialaisissa Kümmel kilpaili ensimmäisen kerran Torinossa 2006, jossa hän karsiutui sprintin karsinnoissa. Vancouverissa 2010 hän oli perinteisen hiihtotavan sprintissä neljästoista.
Maastohiihdon maailmancupissa Kümmel kilpaili ensimmäisen kerran Otepäässä tammikuussa 2003. Ensimmäisen maailmancupin pisteensä hän saavutti toisessa maailmancupin kisassaan Lahdessa, jossa hän sijoittui perinteisen sprintissä 18:nneksi. Parhaimmillaan Kümmel on sijoittunut maailmancupissa viidenneksi Otepään perinteisen sprintissä helmikuussa 2008.
Seuratasolla Kümmel edustaa Tartu Skiclubia. Hän on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi. Kümmel asuu Otepäässä.
Jun Fukuyama
Jun Fukuyama (, s. 26. marraskuuta 1978) on japanilainen seiyū, joka on esiintynyt animesarjoissa ja videopeleissä. Hän on myös laulaja. Hän syntyi Fukuyamassa Hiroshiman prefektuurissa, mutta varttui Takatsukissa Osakan prefektuurissa. Vuonna 2007 hänet palkittiin ensimmäisellä miespääosan Seiyu Awards -palkinnolla Lelouch Lamperougen roolista "Code Geassissa".
Seututie 228
Seututie 228 oli vuoteen 1996 asti Palikkalasta Ypäjältä valtatieltä 10 Loimaalle valtatielle 9 kulkenut tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa seututietä 213 jatkettiin Loimaalta Palikkalaan ja seututienumero 228 lakkautettiin.
Seututie 179
Seututie 179 oli vuoteen 1996 asti Ahvenkoskelta Ruotsinpyhtään ja Ruotsinkylän kautta Elimäelle kulkenut tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa tie uudelleennumeroitiin yhdystieksi 1792 sen liikenteellisen merkityksen vähennyttyä.
Seututie 184
Seututie 184 oli vuoteen 1996 asti Perniöstä Kiskoon kulkenut tie. Vuoden 1996 tienumerointijärjestelmässä tie uudelleennumeroitiin yhdystieksi 1840 sen liikenteellisen merkityksen vähennyttyä.
Seututie 187
Seututie 187 oli vuoteen 1996 asti Kiskosta Suomusjärven Kitulaan kulkenut tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa tie uudelleennumeroitiin yhdystieksi 1870 sen liikenteellisen merkityksen vähennyttyä.
Seututie 193
Seututie 193 oli vuoteen 1996 asti Merimaskusta Askaisten ja Mietoisten kautta Mynämäelle kulkenut tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa tie uudelleennumeroitiin sen liikenteellisen merkityksen vähennyttyä Yhdystieksi 1930.
Seututie 198
Seututie 198 oli vuoteen 1996 asti Laitilasta Uuteenkaupunkiin kulkenut tie. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa seututiet 198, 205 ja 219 yhdistettiin kantatieksi 43 niiden liikenteellisen merkityksen suurennuttua.
Seututie 202
Seututie 202 oli vuoteen 1996 asti Mynämäeltä Yläneelle kulkenut tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa tie uudelleennumeroitiin Yhdystieksi 2020 sen liikenteellisen merkityksen pienennyttyä.
Jesper Modin
Jesper Modin (s. 4. kesäkuuta 1988 Sundsvall) on ruotsalainen maastohiihtäjä, joka on erikoistunut sprinttikilpailuihin. Modinin paras sijoitus maailmancupissa on kolmas Roglassa 2009. Kaudella 2010–2011 hän sijoittui sprintticupissa kolmanneksi. Hän oli viides vuoden 2011 maailmanmestaruuskilpailuiden sprintissä. Kaudella 2011–2012 hän voitti Teodor Petersonin kanssa maailmancupin parisprintin Düsseldorfissa.
Horisontti (rakennus)
Horisontti on vuonna 2008 valmistunut tornitalo Jyväskylän Lutakossa. Rakennus on 51 metriä korkea, siinä on 15 kerrosta ja 65 asuntoa. Se oli vuosina 2008–2018 Jyväskylän korkein asuinrakennus, kunnes sen ohitti KOAS Tower. Talo sijaitsee aivan Kuokkalan sillan vieressä. Horisontti on Jyväskylän Lutakon maamerkki ja taloa rakennettaessa sitä markkinoitiin luksustalona. Jälkikäteen talosta löytyi rakennusvirheitä sekä vesikatossa, että paloeristeissä joita korjattiin vuonna 2014.
Mackenzie Mauzy
Mackenzie Mauzy (s. 14. lokakuuta 1988 Greensboro, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Tunnetuksi hän tuli "Kauniit ja rohkeat" -sarjan Phoebe Forresterina.
BR-Lelut
BR-Lelut oli tanskalainen vuonna 1963 perustettu lelukauppaketju.
Sen omistaja oli tanskalainen Top-Toy, joka haettiin konkurssiin 28. joulukuuta 2018. Syyksi on kerrottu heikko joulumyynti. Viimeiset myymälät suljettiin 31. joulukuuta 2018.
Edith ja Børge Rasmussen ostivat vuonna 1950 pienen lehtikioskin Kööpenhaminan lähettyvillä olevasta Roskilden maaseutukaupungista. Lehtikioski laajeni paperikaupaksi. Edith ja Børge Rasmussen huomasivat pian, että lelut kävivät hyvin kaupaksi.
Paperikaupasta päätettiin tehdä lelukauppa kuitenkin vasta vuonna 1963, kun Børgen pojat Henrik ja Bjarne Gjørup tulivat mukaan yritykseen. BR-Lelujen nimi syntyi Børge Rasmussenin nimikirjaimista. Samana vuonna avattiin toinen BR-Lelut-myymälä ja siitä lähtien yksi myymälä vuosittain. Nykyään BR-Lelut-ketjulla on 244 myymälää Pohjois-Euroopassa. Yritys on 100-prosenttisesti Gjørupin perheen omistuksessa. Yrityksen johdosta vastaa perheen 3. sukupolvi, kun Lars ja Peter Gjørup toimivat toimitusjohtajina.
BR-Lelut-myymälöitä sijaitsi Tanskassa, Ruotsissa, Suomessa, Norjassa ja Saksassa. Suomessa myymälöitä oli 26 kpl, Helsingissä (5), Espoossa (3), Tampereella (2), Turussa (2), Vantaalla (2), Hyvinkäällä, Hämeenlinnassa, Kokkolassa, Kouvolassa, Kuopiossa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Lempäälässä, Oulussa, Porissa, Salossa ja Vaasassa. Suomen emoyhtiön nimi on TOP-TOY A/S, filial i Finland, jonka aputoiminimiä ovat BR-Lelujen lisäksi TOYS Scandinavia ja Lelulaatikko-Toyshop.
Celtika
Celtika on Robert Holdstockin vuonna 2001 ilmestynyt fantasiaromaani, ensimmäinen osa "Merlinin kronikat" -sarjaa. Teoksen on suomentanut Leena Peltonen.
Otaniemen vesitorni
Otaniemen vesitorni on Alvar Aallon suunnittelema vesitorni Espoon Otaniemessä, aivan Kehä I:n vierellä. Torni on valmistunut vuonna 1971 ja on tilavuudeltaan 6 000 kuutiometriä. Se on luonnonväristä betonia, kaksitoistajalkainen ja säiliöosa on muodoltaan kaksitoistakulmainen. Säiliöosan verhouksen muodostavat teräsbetoniset elementtilankut, jotka ovat irrotettavissa. Säiliöosa on esijännitetty. Tornin korkeus on 52 metriä. Sen alla on monimuotoinen toimistorakennus ja lisäksi huippulämpökeskus.
Lord Valentine’s Castle
Lord Valentine's Castle on Robert Silverbergin romaani, ensimmäinen osa "Majipoor" -sarjaa.
Rautagraali
Rautagraali on Robert Holdstockin vuonna 2002 ilmestynyt fantasiaromaani, toinen osa "Merlinin kronikat" -sarjaa. Teoksen on suomentanut Karistolle Leena Peltonen.
Apurímac (joki)
Apurímac (""apu""= jumaluus ""rimac""=oraakkeli, puhuja) on joki Perussa. Se saa alkunsa Arequipan maakunnasta maan eteläosassa 5 597 metriä korkean Nevado Mismin harjanteilla olevan jäätikön sulamisvesistä. Joen alkulähde on 10 kilometriä Caylloman kylästä ja vain 160 kilometriä Tyynenmeren rannikolta. Apurímac on yksi maailman suurimman jokisysteemin, Amazonin lähteistä.
Se virtaa pääosin luoteeseen ohi Cuzcon kapeissa, jopa 3 000 metriä syvissä kanjoneissa, jotka ovat kaksi kertaa syvempiä kuin Yhdysvaltain Grand Canyon. Joen kulkua muokkaavat kosket ja putoukset. Vain kaksi kuudesta yrityksestä laskea koko joki on onnistunut.
730 kilometrin jälkeen Apurímac yhtyy Mantarojokeen ja muuttuu Enejoeksi 440 metriä merenpinnan yläpuolella. Ene ja Perené yhdistyvät 330 metriä merenpinnan yläpuolella Tambojoeksi, josta tulee Ucayali liityttyään Urubambaan 280 metriä merenpinnan yläpuolella. Ucayali on Amazonin pääuoma. Joskus koko jokea sen alkulähteiltä Ucayaliin kutsutaan nimellä Apurímac, jolloin joen pituus on 1069,80 kilometriä.
Seututie 286
Seututie 286 oli vuoteen 1996 asti Tammelan Lautaportaasta Sääksmäen lähelle Tarttilaan kulkenut tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa tie uudelleennumeroitiin Yhdystieksi 2846 sen liikenteellisen merkittävyyden pienennyttyä.
Seututie 406
Seututie 406 oli vuoteen 1996 asti Ruokolahden Hörkkölästä Pohja-Lankilan ja Särkilahden kautta Putikon eteläpuolelle Kultakiveen kulkenut tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa tie uudelleennumeroitiin Yhdystieksi 4063. Tie on vaihtoehtoinen reitti Imatralta Punkaharjulle: se on vajaan kilometrin lyhyempi vaihtoehto kuin kuutostie, joten sen merkittävyys ei ole laskenut yhtä paljon kuin muiden seututeiden, jotka muutettiin tienumerouudistuksessa yhdysteiksi.
Seututie 404
Seututie 404 oli vuoteen 1996 asti Poiksillasta Niukkalaan kulkenut tie. Tie uudelleennumeroitiin vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa Yhdystieksi 4040 sen liikenteellisen merkityksen vähennyttyä.
Seututie 349
Seututie 349 oli vuoteen 1996 asti Virtain ja Ähtärin välinen tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa seututiet 349, 708, 706 ja 742 muutettiin kantatieksi 68 niiden liikenteellisen merkittävyyden kasvettua.
Seututie 631
Seututie 631 oli vuoteen 1996 asti Uuraisten ja Hirvaskankaan välinen tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa seututiet 627 ja 631 yhdistettiin, jolloin seututienumero 631 poistui käytöstä ja tie sai seututienumeron 627.
Seututie 645
Seututie 645 oli vuoteen 1996 asti Suolahden ja Sumiaisten välinen tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa tie muutettiin Yhdystieksi 6450 sen liikenteellisen merkityksen vähennyttyä.
Seututie 470
Seututie 470 oli vuoteen 1996 asti Viljolahden ja Heinäveden välinen tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa tie muutettiin Yhdystieksi 4703 sen liikenteellisen merkityksen vähennyttyä.
Seututie 480
Seututie 480 oli vuoteen 1996 asti Kesälahden ja Villalan välinen tie. Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa tie muutettiin Yhdystieksi 4800 sen liikenteellisen merkityksen pienennyttyä.
Julie Bertucelli
Julie Bertuccelli (s. 12. helmikuuta 1968) on ranskalainen elokuvaohjaaja. Hänen elokuvansa "Puu" on hänen toinen pitkä näytelmäelokuvansa. Hänen isänsä on elokuvaohjaaja Jean-Louis Bertuccelli.
Ennen ohjaajaksi ryhtymistä Bertuccelli työskenteli apulaisohjaajana. Hän on tehnyt 12 dokumenttielokuvaa Ranskan yhteiskunnasta ja oli mukana Krzysztof Kieślowskin niissä elokuvissa, jotka on tehty Ranskassa, muun muassa tämän Väritrilogiassa.Hän sai César-palkinnon vuonna 2004 ja Prix Marguerite Durasin ensimmäisestä pitkästä näytelmäelokuvastaan "Depuis qu'Otar est parti...".
Sinikala
Sinikala ("Pomatomus saltatrix") on suurikokoinen ja kaupallisesti merkittävä ahvenkala, joka elää subtrooppisilla merialueilla kaikkialla maailmassa. Se on heimonsa ja sukunsa ainoa laji.
Sinikalalla on pitkä, sivuilta litistynyt ruumis, jonka pituus on yleensä 20–60 senttimetriä. Suurin koskaan pyydetty sinikala oli 120 senttimetriä pitkä ja painoi 14 kilogrammaa. Sillä on vihertävänsininen selkä, hopeanhohtoiset kyljet ja vatsa sekä lähes suora kylkiviiva. Pää on suurikokoinen ja sen yläpinnalla kulkee selvä harjanne. Suu on eteenpäin suuntautunut ja alaleuka voi olla yläleukaa hieman pidempi. Sekä ylä- että alaleuassa on vahvoja, teräviä hampaita yhdessä tiiviissä rivissä. Päätä, ruumista ja evien tyveä peittävät pienet suomut.
Sinikalalla on kaksi selkäevää, joista etummainen on lyhyt ja matala ja taempi selvästi pitempi. Etummaisessa selkäevässä on 7–8 ohutta, kalvon yhdistämää piikkiruotoa ja takimmaisessa yksi vankka piikkiruoto sekä 23–28 pehmeämpää ruotoa. Peräevä on etummaista selkäevää hieman lyhyempi ja siinä on 2 piikkiruotoa ja 23–27 pehmeämpää ruotoa. Sekä selkä- että peräevät ovat vaaleanvihreät ja vivahtavat keltaiseen samoin kuin lovinen, sameanvihreä pyrstöevä. Rintaevät ovat tyvestään sinertävät ja yleensä niin lyhyet, ettei niiden kärki ulotu etummaisen selkäevän etureunan tasalle.
Sinikala elää maailman kaikilla subtrooppisilla ja trooppisilla merialueilla Tyynenmeren itä- ja luoteisosia lukuun ottamatta. Sitä tavataan niin Atlantin länsi- ja itäreunalla kuin Välimeressä ja Mustassameressäkin. Intian valtameressä sen levinneisyysalue ulottuu lännessä Omanin etelärannikolta Itä-Afrikan rannikolle ja idässä Intian lounaisrannikolta Malakan niemimaalle ja Australian länsirannikolle. Tyynenmeren alueella se elää vain Australian ja Uuden-Seelannin lähivesillä.
Sinikala on pelaginen kala, joka elää mannerjalustan alueella 0–200 metrin syvyydessä. Yleensä se on aktiivinen päivällä ja muodostaa suuria parvia, jotka ovat nuorilla kaloilla tiiviitä ja täysikasvuisilla löyhempiä. Talviaikaan se vaeltaa lämpimämmille alueille ja siirtyy kesäksi taas viileämpiin vesiin. Sinikala on nopea ja ahne petokala, joka tappaa ennemmän kuin tarvitsee syödäkseen. Se käyttää ravinnokseen kelttejä ja muita kaloja sekä vähemmässä määrin äyriäisiä ja pääjalkaisia. Se lisääntyy keväällä ja kesällä ja voi elää enimmillään 9 vuotta.
Sinikalaa kalastetaan verkoilla, siimoilla ja kurenuotilla sekä harvemmin pohjatrooleilla. Vuotuinen kokonaissaalis on ollut 2000-luvulla 14 000 – 44 000 tuhatta tonnia, josta suurimman osuuden ovat saaneet Yhdysvallat ja Turkki. Sinikalaa myydään enimmäkseen tuoreena tai savustettuna mutta jossain määrin myös kuivasuolattuna ja pakastettuna. Se on myös suosittu urheilukalastuksen kohde, vaikka saattaakin purra varomatonta kalastajaa.
Puu (elokuva)
Puu ("The Tree") on Julie Bertucellin toinen pitkä näytelmäelokuva. Se on valmistunut vuonna 2010. Elokuva esitettiin vuoden 2010 Cannesin elokuvajuhlien päätteeksi palkintoseremonian jälkeen ja sai kymmenminuuttiset seisaallaan esitetyt suosionosoitukset.
Elena Runggaldier
Elena Runggaldier (s. 10. heinäkuuta 1990 Bolzano, Italia) on italialainen mäkihyppääjä. Hän edustaa seuratasolla GS Fiamme Giallea.
Runggaldier on kilpaillut Continental Cupissa vuodesta 2005 lähtien. Hän on voittanut yhden osakilpailun ja sijoittunut kahdessa kolmanneksi. Maailmancupin osakilpailussa hän on ollut parhaimmillaan viides ja sekajoukkuekilpailussa kolmas.
Runggaldier osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 2009 eli heti kun kilpailu tuli mukaan ohjelmaan. Tuolloin hän oli 32. Runggaldier voitti hopeaa Oslon kisoissa 2011 hävittyään kilpailun voittaneelle Daniela Iraschkolle 12,8 pisteellä. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli 12:s. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai kultaa 2010, hopeaa 2008 ja pronssia 2006.
Treasure Chest
Treasure Chest on vuonna 2002 julkaistu saksalaisen power metal -yhtyeen Helloweenin kokoelmalevy.