hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Freedy Kekäläinen
Freedy Kekäläinen (30. tammikuuta 1904 Yhdysvallat – 22. heinäkuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen Etsivän keskuspoliisin ja Valtiollisen poliisin virkailija, joka toimi muun muassa Valpon valvontatoimiston päällikkönä.
Amerikansuomalaiseen perheeseen syntynyt Kekäläinen saapui vanhempiensa mukana Suomeen jo alle vuoden ikäisenä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta ja siirtyi varusmiespalveluksensa jälkeen 1924 Etsivän keskuspoliisin pääosastolle. Valvontatoimiston esittelijänä toiminut Kekäläinen opiskeli virkansa ohessa Helsingin yliopistossa valtio-oppia, sosiologiaa ja kriminologiaa. Hän oli perehtynyt salakirjoituksiin sekä käsialatutkimukseen ja asiakirjaväärennöksiin, joista Kekäläinen antoi lausuntoja myös tuomioistuimille tavallisiin rikosasioihin liittyen.
Jatkosodan aikana hän oli salaisen Vapaus – Isänmaa – Aseveljeys -organisaation palkkalistoilla asiantuntijana. Moskovan välirauhan jälkeen hän vastasi Valpon osalta Helsingin Lauttasaaressa marraskuussa 1944 ammutun venäläisen upseerin Ivan Belovin murhatutkimuksista. Valvontatoimiston päälliköksi noussut Kekäläinen erotettiin Valpon palveluksesta kesällä 1945, jolloin hän siirtyi Matkaravinto Oy:n henkilöstöpäälliköksi. Joulukuussa 1949 Kekäläinen ja Valpon entinen päällikkö Otto Brusiin saivat sakkotuomion virkavirheestä, kun eräs oululainen luutnantti oli keväällä 1945 pidätetty aiheettomasti Kekäläisen tiedonannon perusteella asekätkentään liittyen.
Kekäläinen osallistui ahkerasti Valpoa käsittelevään julkiseen keskusteluun aina viimeisiin elinvuosiinsa saakka. Esimerkiksi tammikuussa 1977 "Uusi Maailma" -lehdessä julkaistiin Kekäläisen avoin kirje toimittaja Olle Leinolle, jossa hän kiisti väitteet Martta Koskisen kidutuksesta. Kekäläinen kuoli 88-vuotiaana heinäkuussa 1992. Hänet on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle.
Vuonna 2006 Helsingin kaupunginteatterissa esitetyssä "Matkalla Porkkalaan" -näytelmässä Kekäläisen roolissa nähtiin Santeri Kinnunen. Yle TV1:n vuonna 2015 tuottamassa televisiosarjassa "Punainen kolmio" häntä näytteli Jari Virman.
Kekäläinen on myös yksi kirjailija Tapani Baggen rikosromaaneissa esiintyvän ylietsivä Väinö Mujusen esikuvista.
Focus con Proby
Focus con Proby on Focusin studioalbumi vuodelta 1978.
Focus (Jan Akkermanin ja Thijs van Leerin albumi)
Focus on Jan Akkermanin ja Thijs van Leerin vuonna 1985 julkaisema albumi.
Bath Iron Works
Bath Iron Works on yhdysvaltalainen vuonna 1884 Bath Iron Works Limitedinä perustettu telakka, joka sijaitsee Kennebecin varrella Bathissa Mainessa. Telakka valmistaa aluksia yksityisille, yrityksille ja puolustusvoimille ja pääosa tuotannosta menee Yhdysvaltain laivastolle. Vuodesta 1995 alkaen telakka on kuulunut General Dynamicsiin.
Yhdysvaltain sisällissodassa palvellut ja Bathissa syntynyt kenraali Thomas W. Hyde perusti 1884 telakan Bathiin.
Suomen estetiikan seura
Suomen estetiikan seura ry (SES) on perustettu 2.3.1972.
Seura toimii filosofisen ja soveltavan estetiikan tutkijoiden, opiskelijoiden ja alan harrastajien yhteistyöfoorumina. Sen tavoitteena on toiminnallaan edistää estetiikan tutkimusta, luoda taiteiden ja tieteiden välisiä kontakteja ja herättää keskustelua esteettisistä arvoista. Seura on Tieteellisten seurain valtuuskunnan sekä estetiikan alan kansainvälisen kattojärjestön International Association of Aestheticsin (IAA) jäsen. SES:n jäsenyys on avoin kaikille asiasta kiinnostuneille.
Suomen Estetiikan Seura toimi vuosina 1996–2013 osana Synteesi-lehden julkaisijakuntaa yhdessä Suomen Semiotiikan Seuran ja Suomen Taidekasvatuksen Tutkimusseuran kanssa. Viime vuosina seura on tehnyt yhteistyötä mm. Kansainvälisen soveltavan estetiikan instituutin sekä Nuoren Voiman Liiton kanssa. SES jakaa vuosittain Vuoden esteettinen teko -palkinnon. Vuonna 2017 palkinnon sai Kontula Electronic -festivaali.
Seuran puheenjohtajia ovat olleet:
Anna Burns
Anna Burns (s. 1962 Belfast) on pohjoisirlantilainen kirjailija.
Burns sai vuonna 2018 Man Booker -palkinnon teoksestaan "Milkman", joka kertoo seksuaalisen häirinnän kohteeksi joutuneesta naisesta. Burns on ensimmäinen Man Booker -palkinnon saanut pohjoisirlantilainen.
Suomen urheilu 1966
Suomen urheilu 1966 käsittelee vuoden 1966 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Urheilutoimittajat laativat ensimmäistä kertaa erikseen myös ammattiurheilijoiden listan ja parhaaksi ammattiurheilijaksi valittiin ralliautoilija Timo Mäkinen.
Allyylibromidi
Allyylibromidi (CHBr) on bromattuihin alkeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä.
Huoneenlämpötilassa allyylibromidi on puhtaana väritöntä, mutta usein väriltään keltaista tai kellertävää. Väri tummenee valon vaikutuksesta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Allyylibromidin reaktiot ovat tyypillisiä alkeeneille ja alkyylibromideille. Se esimerkiksi reagoi nukleofiilien kanssa alkyloiden ne. Allyylibromidi ärsyttää voimakkaasti ihoa, silmiä ja hengitysteitä ja aiheuttaa muun muassa kyynelvuotoa.
Allyylibromidia voidaan valmistaa allyylialkoholin ja vetybromidin, allyylialkoholin, trifenyylifosfiitin ja bentsyylibromidin tai propeenin ja bromin välisellä reaktiolla.
Allyylibromidia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä. Se reagoi muun muassa happi-, typpi- ja rikkiyhdisteiden kanssa muodostaen allyylijohdannaisia. Siitä valmistetaan muun muassa lääkkeitä, väriaineita, polymeerejä ja organometalliyhdisteitä.
General Electric LM2500
General Electric LM2500 on GE Aviationin valmistama teollisuuden ja merenkulun käyttöön valmistettu kaasuturbiini, joka on muunnos yhtiön CF6-lentokonemoottorista.
Kaasuturbiinista valmistetaan kolmea varianttia:
Vuonna 2004 Yhdysvaltain ja ainakin 29 muulla laivastolla oli käytössään yli tuhat LM2500/LM2500+ moottoria. Muita käyttökohteita ovat muun muassa kantosiipialukset, ilmatyynyalukset ja nopeat lautat.
Suomen urheilu 1967
Suomen urheilu 1967 käsittelee vuoden 1967 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Parhaaksi ammattiurheilijaksi valittiin autourheilija Rauno Aaltonen.
Spartanburg
Spartanburg on kaupunki Spartanburgin piirikunnassa, Etelä-Carolinan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on väkiluvultaan osavaltion 12. suurin kaupunki. Vuoden väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 37 647, ja suurkaupunkialueen 318 999.
Beaufort (Etelä-Carolina)
Beaufort [ˈbjuːfərt] on kaupunki Etelä-Carolinan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on Beaufortin piirikunnan hallintokeskus. Kaupunki sijaitsee Sea Islands -saarijonoon kuuluvalla Port Royalin saarella. Vuoden väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 12 361, ja suurkaupunkialueen 187 010.
Hilton Head Island
Hilton Head Island on kaupunki Beaufortin piirikunnassa, Etelä-Carolinan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Vuoden väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 37 099, ja suurkaupunkialueen 187 010.
RIM-67 Standard
RIM-67 Standard ER (SM-1ER/SM-2ER) on pitkänmatkan ilma- ja meritorjuntaohjus, joka kehitettiin alun perin Yhdysvaltain laivaston käyttöön. 
RIM-67 kehitettiin korvaamaan laivaston aluksille sijoitettu 1950-luvulla kehitetty RIM-8 Talos. Lopulta ohjus korvasi myös RIM-2 Terrierin, koska ohjukset olivat saman kokoisia ja ne voitiin sijoittaa Terrieriltä vapautuneisiin tiloihin. RIM-66 Standard MR on sama ohjus, mutta ilman ER järjestelmän lisämoottoria.
Mandi Sirola
Amanda (Mandi) Sofia Sirola (o.s. Sundell; 20. tammikuuta 1881 Kangasala – 7. kesäkuuta 1965 Helsinki) oli suomalaisen vasemmistopoliitikko Yrjö Sirolan puoliso ja yksi Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) perustajajäsenistä.
Mandi Sundellin vanhemmat olivat seppä Aksel Vilhelm Sundell ja Vilhelmina Simontytär. Hän kävi Tammisaaren käsityöopiston ja oli sen jälkeen Kangasalan opistossa kudonnanopettajana. Hän nai vuonna 1903 kansakoulunopettaja Yrjö Sirolan, josta tuli hieman myöhemmin Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) huomattava poliitikko. Pariskunta asui vuosina 1910–1913 Yhdysvaltain Duluthissa. Heille syntyi vuonna 1903 yksi poika, Aimo, joka kuitenkin kuoli pian Amerikasta paluun jälkeen vuonna 1913. Mandi alkoi tämän jälkeen työskennellä miehensä rinnalla.
Mandi Sirola oli vuoden 1918 sisällissodan aikana miehensä alaisena Kansanvaltuuskunnan ulkoasiainosaston toimistovirkailijana, pääasiassa vastaanottaen vieraita. Sirolat pakenivat sodan lopussa Neuvosto-Venäjälle ja osallistuivat molemmat elokuussa 1918 Moskovassa SKP:n perustavaan kokoukseen. Mandi Sirola valittiin marras–joulukuun vaihteessa 1918 puolueen keskuskomiteaan täydennysjäsenenä samassa yhteydessä Kullervo Mannerin ja Eino Rahjan kanssa. Häntä ei valittu uudelleen syyskuun 1919 toisessa puoluekokouksessa.
Sirolat siirtyivät kesällä 1920 Tukholmaan, ja Mandi kieltäytyi seuraavana vuonna palaamasta Venäjälle miehensä kanssa. Sen sijaan hän tuli keväällä 1922 salaa Suomeen ja hänet vangittiin saman vuoden lokakuussa Ätsärissä. Turun hovioikeus tuomitsi hänet helmikuussa 1923 Venäjän-aikaisen toimintansa vuoksi valtiopetoksen valmistelusta 23 kuukauden kuritushuonerangaistukseen, jonka hän suoritti Hämeenlinnan keskusvankilassa. Hän lopetti sen jälkeen yksipuolisesti yhteydenpidon Neuvostoliittoon jääneeseen Yrjöön, joka yritti vuosien ajan jatkaa kirjeenvaihtoa hänen kanssaan. Mandi Sirola ei vankilasta vapauduttuaan osallistunut poliittiseen toimintaan ja elätti itsensä käsitöitä tekemällä. Hän asui äitinsä kuolemaan saakka tämän kanssa Kangasalla, sen jälkeen Uuraisilla ja 1950-luvun puolivälistä alkaen Helsingissä, jonkin aikaa Inkeri Lehtisen kanssa. Hän kuoli Helsingin kaupungin vanhainkodissa 84-vuotiaana vuonna 1965.
Ahlroos
Ahlroos voi tarkoittaa:
Suomen saksalaiset
Suomen saksalaiset ovat Suomessa asuvia saksalaisia. Vuoden 2017 lopulla Suomessa asui 6 183 saksankielistä henkilöä. Saksan kansalaisia Suomessa asui 4 014.
Vuonna 1924 Suomessa oli 1 645 saksalaista. Saksalaiset olivat pääosin kauppiaita. Saksalaisia on asunut myös Baltian maissa ja Pietarissa, ja osa Suomeen eri aikoina muuttaneista saksalaisista on ollut pietarinsaksalaisia, osa baltiansaksalaisia, osa on eri aikoina muuttanut Saksasta. Suomen saksankielisissä on lisäksi ollut ainakin sveitsiläisiä, muiden muassa Fazer-, Huber- ja Oesch-suvut.
Saksalaisten sukujen merkitys oli keskeinen Suomen ja Helsingin kehitykselle 1800-luvulla. Saksa oli tuolloin Helsingin kolmanneksi puhutuin vähemmistökieli, ja kaupunkiin perustettiin edelleen toimivat Saksalainen koulu, Saksalainen seurakunta ja Saksalainen kirjasto.
Falls Church
Falls Church on kaupunki Virginian osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 12 332. Vuonna 2017 sen arviotiin olleen 14 583. Se on osa Washington DC:n metropolialuetta.
Fomin
Fomin voi tarkoittaa:
Anaktorion
Anaktorion (, alun perin "Wanaktorion", , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Akarnaniassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Áktio-Vónitsan kunnan alueella lähellä nykyistä Néa Kamarínan kylää.
Anaktorionin kaupunki sijaitsi niemellä Ambrakianlahden etelärannalla. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisen Néa Kamarínan kylän lounaispuolella linnuntietä noin neljä kilometriä länteen Vónitsan kaupungista.
Anaktorion oli Joonianmereltä Ambrakianlahdelle purjehdittaessa Akarnanian ensimmäinen kaupunki Aktionin niemen jälkeen. Etäisyys kaupungista niemelle oli noin 40 stadioninmittaa eli vajaa kahdeksan kilometriä. Anaktorionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä "Anaktoria" (). Sen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Siihen kuului muun muassa Aktionin niemen alue.
Anaktorion oli Korintin siirtokunta, antiikin lähteiden mukaan yhdessä Korkyran kanssa. Se perustettiin Korintin tyranni Kypseloksen aikana noin vuonna 657–626 eaa. Perustajaksi mainitaan Ekhiades. Kaupunki oli jonkin aikaa seudun tärkeimpiä kreikkalaiskaupunkeja. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Anaktorios" ().
Persialaissodissa Anaktorion oli kreikkalaisten puolella. Se osallistui Plataiain taisteluun vuonna 479 eaa. 800 hopliitilla yhdessä Leukaksen kanssa. Korintin ja Korkyran jouduttua sotaan korinttilaiset saivat kaupungin petoksella kokonaan käsiinsä peloponnesolaissodan alla vuonna 432 eaa. Peloponnesolaissodassa kaupunki oli Korintin tavoin Spartan puolella. Kaupunki säilyi korinttilaisilla vuoteen 425 eaa. saakka, jolloin akarnanialaiset saivat kaupungin valtaansa Ateenan avustuksella. Tämän jälkeen korinttilaiset asuttajat karkotettiin, ja akarnanialaiset asuttivat kaupungin omalla väellään. Tämän jälkeen kaupunki oli todennäköisesti osa Akarnanian liittoa.
Anaktorion löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. lähtien. Kolmannessa pyhässä sodassa 356–346 eaa. kaupunki oli Theban puolella. Kaupunki säilyi merkittävänä vielä hellenistiselle kaudelle ja roomalaisen kauden alkupuolelle saakka. Octavianus siirrätti väestön vuonna 31 eaa. perustamaansa Nikopoliin kaupunkiin, jonka jälkeen Anaktorion toimi Nikopoliin satamana.
Kaupungin paikkaa tutki ensimmäisenä William Martin Leake 1800-luvun alkupuolella. Nykyisen Áktio-Vónitsan kunnan osa Anaktórion kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on ottanut nimensä kaupungista.
Anaktorionin paikalta on löydetty kaupungin raunioita. Kaupunki on ollut ympäröity muurein. Sen tunnetuin pyhäkkö oli Apollon Aktiokselle omistettu temppeli, joka sijaitsi Aktionin niemellä.
Kaupungilla oli kaksi satamaa, joista toinen sijaitsi kaupungin muurein ympäröidyn alueen sisäpuolella ja toinen Aktionin niemellä Joonianmeren puoleisella rannalla.
Siitinluu
Siitinluu eli penisluu (lat. "baculum") on siitintä tukeva luu. Useilla nisäkkäillä, kuten petonisäkkäillä, hyönteissyöjillä, siipijalkaisilla ja lähes kaikilla kädellisillä ihmistä lukuun ottamatta on siitinluu.
Evoluutiobiologi Tuomas Aivelon mukaan klassinen selitys ihmisen siitinluun puuttumiselle on sukupuolivalintaan liittyvä: luuton siitin on vaikeampi pitää erektiossa, joten onnistunut erektio on ollut naaraille merkki uroksen hyvästä kunnosta. Oletuksen tueksi on tosin vähän todisteita. Katoaminen liittynee myös laajempaan kädellisten evoluutioon. Tarkkaa syytä ihmisen siitinluun puuttumiselle ei tiedetä.
Siitinluu on suosittu metsästysmuisto muun muassa karhunmetsästäjillä.
Arkesseia
Arkesseia () tai Arkeseia () () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Karpathoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Arkásan kylän lähellä.
Arkesseia sijaitsi niemessä olevalla kukkulalla Karpathoksen länsirannikolla noin kilometrin länteen nykyisestä Arkásan kylästä. Paikka tunnetaan nykyisin sen raunioihin viittaavalla nimellä Palaiókastro tai Paliókastro (”Vanha linna”). Arkesseian kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Arkesseian historiasta tiedetään vain vähän. Sen paikka on ollut asuttu jo mykeneläisellä kaudella. Antiikin aikana klassisella kaudella Arkesseia kuului saaren kolmen merkittävimmän poliksen ("tripolis") joukkoon Brykuksen ja Karpathoksen ohella. 400-luvulla eaa. kaupunki kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Löytöjen perusteella asutus paikalla vaikuttaa jatkuneen hellenistiselle ja vielä varhaiskristilliselle kaudelle saakka. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Arkasieus" () tai "Arkaseieus" ().
Alueen arkeologiset tutkimukset suoritettiin 1930-luvulla Dodekanesian saarten italialaisvallan aikana.
Arkesseian paikalta on löydetty kaupungin jäänteitä geometriselta hellenistiselle kaudelle. Kaupungilla oli akropolis, joka on ollut ympäröity muurein. Muurit on ajoitettu klassiselle ja hellenistiselle kaudelle, ja ne ympäröivät noin 1,5 hehtaarin kokoisen alueen. Vanhin osa muureista on kuitenkin oletettavasti mykeneläisaikaista kyklooppimuuria. Kukkulalla on myös useiden rakennusten sekä muun muassa vesisäiliöiden raunioita. Kaupungilla oli kaksi satamaa, jotka sijaitsivat kukkulan koillispuolella.
Varhaiskristillisellä kaudella kaupungin paikalla on ollut useita basilikakirkkoja eri rakennusvaiheissa. Varhaisin, Alypoksen basilikana tunnettu kirkko tuhoutui 500-luvun jaa. alkupuolella. Tämän jälkeen rakennettiin uusi, Pyhälle Anastasialle omistettu kolmilaivainen basilikakirkko, jonka pituus oli noin 25 metriä. Muun muassa sen mosaiikkilattiaa ja marmoripylväitä on säilynyt. Basilikan rauniot ovat myöhemmän Pyhän Sofian ("Agía Sofía") kirkon lähellä akropoliin itäpuolella. Kolmas basilikakirkko tunnetaan Eukharistoksen basilikana.
Sisämaasta noin 1,5 kilometriä itään on löydetty mykeneläisaikainen kammiohauta 1500-luvulta eaa. Haudan sisällä oli paljon keramiikkaa.
Leavenworth (Washington)
Leavenworth on kaupunki Chelan piirikunnassa, Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 1 965. Kaupungin pormestarina toimii nykyisin Cheri Kelley Farivar. Leavenworthin koko keskusta on suunniteltu näyttämään baijerilaiselta kylältä.
Brikindera
Brikindera () oli antiikin aikainen kaupunki ja oletettavasti myös kaupunkivaltio ("polis") Rhodoksen saarella Kreikassa. Se sijoitetaan saaren itäosaan lähelle nykyistä Archángeloksen kaupunkia.
Brikinderan historiasta ei tiedetä paljoakaan. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Sitä on arveltu myös Ialysoksen alaiseksi polikseksi tai muuksi kaupungiksi. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Brikindera kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se mainitaan liiton verotusluetteloissa vuosina 429/428 eaa., 421/420 eaa. ja 415/414 eaa. Kaupungin arvellaan lakanneen olemasta poliksena viimeistään klassisen kauden alkupuoliskolla ennen vuotta 400 eaa. Brikindera mainitaan yhdessä Herodaan miimijambissa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Brikindarios" ().
Brykus
Brykus ( tai "Brykous", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Karpathoksen saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee linnuntietä noin seitsemän kilometriä pohjoiseen nykyisestä Ólympoksen kylästä ja noin 3,5 kilometriä pohjoisluoteeseen Avlónan kylästä.
Brykus oli rakennettu pienelle niemelle saaren pohjoisosan länsirannikolle. Niemen itäpuolella oli luonnonsatamalahti. Niemen alue tunnetaan nykyisin nimellä Ágios Ioánnis siellä olevan Pyhän Johannes Teologin ("Ágios Ioánnis Theológos") kirkon mukaan, sekä kaupungin nimistä vääntyneissä nykykreikkalaisissa nimimuodoissa Vrykoúnta ja Vourgoúnta.
Brykuksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Kaupungin paikkaa on arvioitu poliksen paikaksi harvinaisen huonon oloiseksi, koska alue on karua, ympärillä on vain vähän maatalousmaata, satamalahti on ollut melko huono ja soveltumaton talvikäyttöön, eikä kaupunki sijainnut tärkeimpien merenkulkureittien varrella.
Brykuksen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Löytöjen perusteella se on ollut olemassa viimeistään arkaaisella kaudella. Klassisella kaudella Brykus kuului saaren kolmen merkittävimmän poliksen ("tripolis") joukkoon Arkesseian ja Karpathoksen ohella. 400-luvulla eaa. kaupunki kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Hellenistisellä kaudella Brykus oli Rhodoksen vaikutuspiirissä tai alaisuudessa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Brykontios" () tai "Brykūntios" ().
Brykuksen paikalla on raunioita arkaaiselta myöhäiselle roomalaiselle kaudelle saakka. Kaupungin akropoliina toimi korkeampi kohta kaupungin niemen kaulan kohdalla. Kaupunki on ollut ympäröity muurein, jotka on ajoitettu klassiselle ja hellenistiselle kaudelle. Akropoliilla sijaitsi ainakin hellenistisellä kaudella Athene Lindialle omistettu temppeli, mikä kertoo osaltaan tuon ajan rhodoslaisista vaikutteista kaupungissa. Myös Poseidon Porthmiokselle omistettu temppeli kuului oletettavasti kaupungin alaisuuteen.
Kaupungin muihin pyhäköihin kuuluivat löytöjen perusteella nymfeille ja kabiireille omistetut pyhäköt. Pyhän Johannes Teologin kirkko niemen kärjen lähellä on rakennettu nymfien luolan paikalle, ja sen rakentamisessa on käytetty antiikin aikaista materiaalia. Kaupungin ympäristöstä on löydetty kallioon kaiverrettuja hautoja hellenistiseltä kaudelta.
Arvid Kuha
Gustaf Arvid (Arvi) Kuha, vuoteen 1906 Göös (5. helmikuuta 1877 Jyväskylä – 25. kesäkuuta 1959) oli suomalainen opettaja, kauppakoulun johtaja ja yritysjohtaja.
Kuhan vanhemmat olivat opettaja, kustantaja ja valtiopäivämies K. G. Göös ja Fanny John. Kuha tuli ylioppilaaksi 1895 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1898 ja Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta 1906. Hän opiskeli myös ulkomailla. Kuha toimi opettajana Viipurin kauppakoulussa 1906–1907 ja Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa 1907–1910. Jyväskylän kauppakoulun johtajana Kuha toimi 1910–1912 ja Systema-yhtiössä prokuristina 1912–1919 ja yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 1920. Tätä tehtävää Kuha hoiti vuoteen 1931 asti ja työskenteli sitten Suomen vientiyhdistyksen osastopäällikkönä. Suomen sisällissodan aikana Kuha oli valkoisten päämajan intentendin adjutantti, keväällä 1918 hän oli Finlands Vänner -toimiston johtaja Tukholmassa.
Diakrioi (Rhodos)
Diakrioi (, myös "Diakria", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja oletettavasti myös kaupunkivaltio ("polis") Rhodoksen saarella Kreikassa. Sen sijaintipaikkaa ei tiedetä.
Myöskään Diakrioin historiasta ei tiedetä paljoakaan. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se saattoi olla saaren jonkun suuremman poliksen alaisuudessa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Diakrioi kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se mainitaan liiton verotusluetteloissa neljästi vuosien 430/429 eaa. ja 415/414 eaa. välillä. Kaupungin arvellaan lakanneen olemasta poliksena viimeistään klassisen kauden alkupuoliskolla ennen vuotta 400 eaa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Diakrios" ().
Eteokarpathioi
Eteokarpathioi (, monikko) oli antiikin aikainen heimo tai muu kansanryhmä ja sen "koinon" ja kaupunkivaltio ("polis") Karpathoksen saarella Kreikassa. Nimitys ei ole varsinaisesti kaupungin tai muun paikan nimi.
Eteokarpathioista tiedetään vain vähän. Nimitys esiintyy kahdessa näiden ja Ateenan väliseen politiikkaan liittyvässä piirtokirjoituksessa. Ensimmäinen on Deloksen meriliiton verotusluettelo vuodelta 434/433 eaa. Sen perusteella Eteokarpathioi kuuluivat ainakin tuolloin Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Toinen piirtokirjoitus vuodelta 445–430 eaa. mainitsee Ateenan myöntäneen Eteokarpathioille jonkinlaisen itsehallinnon. Eteokarpathioin olemassaolosta ei ole merkkejä enää 400-luvun eaa. jälkeen.
Nimen perusteella Eteokarpathioi, ”Aidot karpathoslaiset”, saattoivat olla Karpathoksen saaren alkuperäisten minolaisen ja mykeneläisen kauden asukkaiden jälkeläisiä, toisin sanoen edelsivät kansana doorilaisten tuloa saarelle. Heidän kielensä saattoi myös olla joku muu kuin kreikan kieli. Tässä mielessä näitä on verrattu Kreetan alkuperäisväestöön kuuluneisiin eteokreetteihin. On kuitenkin mahdollista, että kyseessä oli jollain muulla perusteella erottunut kansanryhmä. Heidän identiteettinsä on saattanut perustua muun muassa Karpathoksen (Krapathoksen) esiintymiseen Homeroksen "Iliaan" laivaluettelossa.
Eteokarpathioilla oli Karpathoksella todennäköisesti omia kyliä, mutta ei välttämättä omaa kaupunkia, joka olisi ollut poliksen keskus. He asuttivat todennäköisesti saaren vuoristoisia sisäosia, siinä missä doorilaiset olivat asuttaneet rannikot. Eteokarpathioihin liittyi ilmeisesti Apollonille omistettu pyhäkkö, joka sijaitsi mahdollisesti Karpathoksen eteläisissä keskiosissa.
Gambrion
Gambrion (, myös "Gambreion", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Aioliissa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyisiä Bergamaa ja Kınıkiä.
Gambrionin historiasta ei tiedetä paljoakaan. Sen tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Poliksena kaupungin mainitsee muun muassa Ksenofon. Kaupunki oli suuren osan klassisesta kaudesta Persian vallan alla ja mahdollisesti osa Lyydian satraappikuntaa. Se oli vielä tuohon aikaan oletettavasti vain osittain kreikkalaistunut. Persian kuningas antoi kaupungin hallittavaksi Gongylos Eretrialaiselle 400-luvulla eaa., ja tämän jälkeläiset hallitsivat kaupungissa vielä seuraavalla vuosisadalla. Kaupunki löi omaa hopea- ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Gambreiōtēs" (). Gambrionin suhde Palaigambrioniin (”Vanha Gambrion”) on epäselvä.
Hyporeiai
Hyporeiai () oli antiikin aikainen kaupunki ja oletettavasti myös kaupunkivaltio ("polis") Akarnaniassa Kreikassa. Sen sijaintipaikkaa ei tunneta, mutta sen arvioidaan sijainneen Akarnanian itäosassa lähellä Aitolian rajaa.
Myöskään Hyporeiain historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupunki oli olemassa poliksena ilmeisesti vasta myöhemmällä klassisella kaudella noin 400–323 eaa. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Mikäli kaupunki oli polis, se on saattanut olla 300-luvulla eaa. Akarnanian liiton jäsen.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Hypōreatēs" ().
Larissa (Aiolis)
Larissa (, myös "Larisa", tai "Larissa/Larisa Frikonis", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Aioliissa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Buruncukia.
Larissa sijaitsi Aioliin rannikon lähellä, antiikin lähteiden mukaan noin 70 stadioninmittaa eli 13 kilometriä kaakkoon Kymestä. Kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta. Aioliin Larissaa ei tule sekoittaa toiseen Larissaan, joka sijaitsi Troaksen alueella.
Larissan alkuperäiset asukkaat olivat pelasgeja. Strabon yhdisti kaupungin Larissaan, joka mainitaan Homeroksen "Iliaassa", Troaksen Larissan sijasta sopivamman sijainnin vuoksi. Aiolialaiset valtasivat kaupungin Troijan sodan jälkeen, ja siitä tuli yksi Aiolian liiton dodekapoliin kahdestatoista kaupungista. Arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. lähtien ja pääosan klassista kautta kaupunki oli Persian vallan alla. Kyyros II Suuri perusti kaupunkiin egyptiläisistä sotilaista koostuneen varus- ja siirtokunnan vuonna 546 eaa., ja siksi Strabon erotti kaupungin muista samannimisistä kutsumalla sitä ”egyptiläiseksi Larissaksi”.
400-luvulla eaa. kaupunki pyrki eroon Persian vallasta ja kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Larissan asukkaat olivat osaksi egyptiläisten jälkeläisiä vielä Ksenofonin aikaan 300-luvulla eaa., ja vain osaksi aiolialaisperäisiä kreikkalaisia. Kaupunkia pidettiin kuitenkin kreikkalaisena poliksena. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Larissaios" () tai "Larisaios" ().
Larissa löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Strabonin aikaan kaupunki oli autioitunut.
Larissan akropoliina eli linnavuorena toimi kukkula, joka sijaitsee heti nykyisen Buruncukin itäpuolella. Noin 3/4 sen alueesta on kaivettu, ja kukkulalta on löydetty linnoitteiden, mukaan lukien muurien ja tornien, sekä palatsin, temppeleiden, stoien eli pylväshallien ja muiden rakennusten raunioita sekä katujen jäänteitä. Kaupungissa on ollut suunniteltu asemakaava. Rakennukset on ajoitettu pääosin 500-luvulle eaa. ja muurit ja muut linnoitteet 400-luvulle eaa. Kaupunki sai vetensä vesijohtoja pitkin.
Palaigambrion
Palaigambrion (, myös "Palaigambreion", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Aioliissa nykyisen Turkin alueella. Sen sijaintia ei tunneta, mutta se on saattanut sijaita jossakin Gambrionin lähellä.
Palaigambrionin historiasta ei tiedetä paljoakaan. Sen tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Poliksena kaupungin mainitsee Ksenofon. Palaigambrion oli suurimman osan klassista kautta Persian vallan alla. Sen suhde Gambrioniin on epäselvä.
Oiva Björkbacka
Oiva Björkbacka (s. 24. maaliskuuta 1934 Kontupohja, Karjalan ASNT, Neuvostoliitto) on entisen Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) pitkäaikainen järjestövaikuttaja.
Björkbacka syntyi Neuvosto-Karjalassa, johon hänen Reisjärveltä kotoisin olleet vanhempansa olivat muuttaneet Kanadasta vuonna 1931. Hänen isänsä oli kirvesmies. Perhe palasi Suomeen jo 1935 ja asettui Rajamäelle. Björkbacka ei päässyt käymään oppikoulua, mutta hän opiskeli Sirola-opistossa vuosina 1953–1954 ja 1956–1957 sekä Moskovan puoluekoulussa 1958–1961 ja Moskovan yhteiskuntatieteiden akatemiassa 1963–1967 pääaineenaan filosofia ja sen alle kuulunut sosiologia. Hän opiskeli Mokovassa pidempään kuin kukaan muu SKP:n lähettämä. Hän valmistui Moskovassa maisteriksi ja valmisteli sosiologian väitöskirjaa, joka jäi kesken kun hänet kutsuttiin takaisin Suomeen vuonna 1967. Björkbacka oli vuosina 1955–1963 opintojensa ohessa SDNL:n järjestöosaston toimitsijana, vuonna 1962 Suomen Festivaalitoimiston palveluksessa ja vuosina 1967–1991 SKP:n palkattuna työntekijänä eri tehtävissä. Vuonna 1967 hänestä tuli puolueen ensimmäinen tutkimussihteeri, joka järjesti puolueen yhteiskunnallista tutkimustoimintaa ja seminaareja.
SKP:n sisäisessä linjajaossa Björkbacka kuului enemmistöläisiin. Vähemmistön "Tiedonantaja" julisti vuonna 1969 Björkbackan, Erkki Salomaan, Jorma Simpuran ja Pentti Kinhan puolueen pahimmaksi ”oikeistokoplaksi”. Björkbacka oli piirisihteeri vuosina 1971–1976 ja varmisti piirin pysymisen enemmistöläisten käsissä. Vuonna 1977 hän siirtyi SKP:n tiedotuspäälliköksi. Hän oli puolueen poliittisen toimikunnan (ns. politbyroon) jäsen vuosina 1972–1988. Björkbacka oli myös Kansan Sivistystyön Liiton (KSL) pääsihteerinä 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa sekä myöhemmin "Kommunisti"-lehden päätoimittajana. Hän on ollut myös Otto Wille ja Hertta Kuusisen Säätiön hallituksen jäsen vuodesta 1967 ja sen puheenjohtaja vuosina 1985–2014. Hän kuuluu myös UKK-Seuran hallitukseen.
Björkbacka on kirjoittanut teoreettisia artikkeleita ja kääntänyt RIA Novosti -uutispalvelun venäjänkielisiä uutisia. Eläkepäivillään hän on kirjoittanut Luoteis-Helsingissä ilmestyvään paikallislehti "Tanotorveen". Hän on myös julkaissut omakustanteina kirjoituskokoelman "Mikä mättää maailmassa? Kolumneja, katsauksia, kirjallisuutta" (2002), runokokoelman "Raikuja, kaikuja, haikuja: Runoja pöytälaatikostani vuosilta 1953–2003" (2004) ja esseekokoelman "Oivalluksia: Alku ja loppu, Minun mittani ja muita" (2013). Hänen venäläissyntyinen puolisonsa Angelina Kazmina-Björkbacka on julkaissut muistelmateoksen "Venäläinen onni: Stalinin kauden perhekronikka" (2010).
Herman Tammilehto
Herman Robert Tammilehto (22. toukokuuta 1902 Seinäjoki – 27. lokakuuta 1954 Seinäjoki) oli Seinäjoen kauppalanjohtaja vuosina 1935–1954. Hän toimi asianajajana Tampereella 1932–1933.
Saint-Jean-d’Arves
Saint-Jean-d’Arves on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 26 kilometriä Saint-Jean-de-Mauriennen kaupungista lounaaseen.
Kunnan alueella oleva hiihtokeskus on osa laajempaa Les Sybellesin hiihtokeskusaluetta. Kunnan nähtävyyksiä on 3 514 metriä korkea vuori Aiguilles d’Arves.
Saint-Colomban-des-Villards
Saint-Colomban-des-Villards on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Saint-Jean-de-Mauriennen kaupungista länteen.
Kunnan sijaitsee Villardsin laaksossa, jonka kautta pääsee Les Sybellesin hiihtokeskusalueelle.
Pihlgren ja Ritola
Pihlgren ja Ritola Oy on suomalainen vuonna 1930 perustettu yritys, joka valmistaa tapetteja. Se on toinen Suomen kahdesta yhä toimivasta tapettitehtaasta Sanduddin rinnalla. Molemmat yritykset toimivat Pirkanmaalla Akaan Toijalassa.
Pihlgren ja Ritola on erikoistunut palvelemaan entistäjiä ja erilaisten perinteisten sisustustyylien suosijoita. PR-paperitapettien valikoimaan kuuluu antiikki- ja tyylitapetteja sekä vanhoihin suomalaisiin perinneaiheisiin eri aikakausilta. Tapetit painetaan yhä lähes 200 vuotta vanhalla liimaväreihin perustuvalla rotaatiopainomenetelmällä. Tapetteja ovat suunnitelleet muiden muassa Erik Bruun, Rut Bryk, Lisa Johansson-Pape, Birger Kaipiainen, Ritva Koski,
Ritva Kronlund, Yki Nummi, Vuokko ja Antti Nurmesniemi, Jukka Pellinen, Annikki ja Ilmari Tapiovaara sekä Tapio Wirkkala ja Maaria Wirkkala.
Asterix: Taikajuoman salaisuus
Asterix: Taikajuoman salaisuus on vuonna 2018 valmistunut ranskalainen tietokoneanimaatioelokuva perustuen René Goscinnyn ja Albert Uderzon Asterix-sarjakuviin. Elokuva julkaistaan Ranskassa 5. joulukuuta 2018. Elokuva on järjestykseltään kymmenes animoitu Asterix -elokuva. Näyttelijä Christian Clavier tekee paluun Asterixin rooliin tällä kertaa äänenä. Clavier näytteli hahmoa kahdessa ensimmäisessä näytelmäelokuvassa vuosina 1999-2002.
Pisonia floribunda
Pisonia floribunda on pisonioihin kuuluva jopa 15 metriä korkeaksi kasvava puulaji. Sitä kasvaa yleisenä Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla.
"P. floribunda" voi kasvaa 15 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat 3,5–8 senttimetriä pitkiä, soikeita tai pyöreähköjä, ja ne kasvavat usein vastakkaisesti. "P. floribunda" on kaksikotinen eli heteet ja emit ovat eri yksilöissä. Hedelmä on noin senttimetrin pituinen pähkylä.
Sitä tavataan kuudella Galápagossaarella, ja lisäksi siitä on varmistamattomia havaintoja Ecuadorin Guayasin maakuntaan kuuluvalta Punásaarelta. Laji kasvaa Galápagossaarten "Scalesia"-vyöhykkeen kuivissa metsissä.
"P. floribunda" kasvaa yleisenä Galápagossaarilla, eikä sen esiintymisessä ole ollut havaittavissa taantumaa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteleekin sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Allemond
Allemond on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Kunta tunnetaan myös nimellä Allemont. Se sijaitsee noin 45 kilometriä Grenoblesta itään.
Kunnan alueella on mineraalivarantoja, ja niitä hyödyntämään sinne perustettiin 1700-luvulla kuninkaallinen valimo. Kunnan läpi virtaava joki Eau d'Olle padottiin 1970-luvulla Verneyn padolla, ja sen seurauksena sinne muodostui tekojärvi Lac du Verney.
Solvang
Solvang on kaupunki Santa Barbaran piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Santa Ynezin laaksossa. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 5 245. Pormestarina toimii nykyisin Jim Richardson.
Tanskalaiset uudisasukkaat perustivat Solvangin 1911 ja se sai kaupunkioikeudet toukokuussa 1985. Moni rakennus kaupungin keskustassa on rakennettu perinteiseen tanskalaiseen tyyliin.
Tex Winter
Morice Fredrick ”Tex” Winter (25. helmikuuta 1922 Wellington, Texas – 10. lokakuuta 2018 Manhattan, Kansas) oli yhdysvaltalainen koripallovalmentaja, joka tuli tunnetuksi lajiin huomattavasti vaikuttaneen kolmiohyökkäyksen kehittäjänä. Winter toimi NBA:ssa 1970-luvulla kaksi kautta Houston Rocketsin päävalmentajana ja teki kymmenien kausien uran yliopistovalmentajana. Menestystä hän keräsi kahden NBA:n aikansa parhaan joukkueen, 1990-luvun Chicago Bullsin ja 2000-kymmenluvun alun Los Angeles Lakersin apuvalmentajana saavuttaen yhteensä yhdeksän NBA:n mestaruutta. Vuonna 2009 hän voitti kymmenennen NBA-mestaruutensa Lakersin konsulttina. Hänet on nimetty Basketball Hall of Fameen.
Winter valmensi yliopistojoukkueita vuosikymmenien ajan. Vuonna 1962 julkaistiin Winterin kolmiopelistä kertova kirja "The Triple-Post Offense". Vuosina 1971–1973 Winter toimi NBA-joukkue Houston Rocketsin päävalmentajana. Vuosina 1985–1998 hän toimi Chicago Bullsin apuvalmentajana voittaen kuuluisassa dynastiassa kuusi NBA:n mestaruutta. Vuosina 1999–2008 Winter toimi apuvalmentajana Los Angeles Lakersissa jossa voitti kolme mestaruutta lisää. Jokaisella mestaruuskaudellaan Winterin joukkueen päävalmentajana toimi Phil Jackson. Kaudella 2008–2009 Winter saavutti vielä yhden mestaruuden Lakersin konsulttina. Vuonna 2011 Winter nimettiin Basketball Hall of Fameen.
Winter kuoli 96-vuotiaana Kansasin Manhattanilla 10. lokakuuta 2018.
Jim Pembroke Band
Jim Pembroke Band oli Jim Pembroken yhtye, joka toimi vuosina 1979–1980. Yhtyeen kokoonpano vaihteli sen toiminnan aikana: sen ensisinglellä soittaa Pembroken lisäksi Ronnie Österberg, Hasse Walli, Antero Jakoila ja Make Lievonen, mutta albumilla kokoonpanossa soitti Pembroken ja Österbergin lisäksi Mats Huldén, Olli Haavisto, Timo Vakkilainen, ja Petteri Salminen. Yhtyeessä ehtivät soittaa heidän lisäkseen ainakin Sakari Kukko, Pekka Nylund, Luumu Kaikkonen ja Jukka Syrenius. Yhtyeeltä julkaistiin sen olemassaolon aikana kaksi singleä ja albumi Flat Broke. Lisäksi kaksi yhtyeen livekappaletta julkaistiin kokoelmalevyillä: Otis Rush -coveri "All Your Love" albumilla Metropolis ja Randy Newman -coveri "Money that I Love" albumilla Provinssi-rock ’80 Live.
Akzidenz-Grotesk
Akzidenz-Grotesk on Berthold-kirjapainon vuonna 1898 julkaisema sans-serif tai groteski kirjasintyyppi. Kirjasintyypin nimi oli aluksi "Accidenz-Grotesk", ja sen kirjainmuodot perustuvat Royal Grotesk -kirjasintyyppiin, jonka oli suunnitellut Ferdinand Theinhardt. Theinhardtin kirjapaino yhdistyi sittemmiin Bertholdiin.
Bertholdin taiteellisen johtajan Günter Gerhard Langen johdolla Akzidenz-Grotesk laajeni 1950- ja 1960-luvuilla kokonaiseksi kirjainperheeksi. Kirjasintyypin merkistöä laajennettiin ja uudet leikkaukset AG Medium Italic, AG ExtraBold, AG Italic, AG ExtraBold Condensed & Italic ja AG Super suunniteltiin. 2000-luvulla Akzidenz-Groteskiin on lisätty vielä useita muitakin leikkauksia.
Pekka Nylund
Pekka Nylund (s. 15. kesäkuuta 1957) on suomalainen kitaristi, jonka yhtyeitä ovat olleet muun muassa Piirpauke, Los Ustads, Pohjantahti, Jukka Gustavson Organ Fusion Band, Sahti ja Suhkan Uhka. Lisäksi hän on soittanut useilla Gustavsonin soololevyillä. 2000-luvulla Nylund on soittanut BigJam-yhtyeessä, joka on käyttänyt myös nimeä Wigwam Revisited.
Hotdog (albumi)
Hotdog on rap-artisti Pyhimyksen ensimmäinen Lika-Aki -taiteilijanimellä julkaistu albumi. Se julkaistiin digijulkaisuna, lp-levynä ja c-kasetilla 3. maaliskuuta 2017. Aiemmin Lika-Aki -nimellä on julkaistu vain yhteislevy "Katuvisioita" Perhosveitsi-Heikin eli Heikki Kuulan kanssa.
Visitors
Visitors tai The Visitors voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Mangaaniheptoksidi
Mangaaniheptoksidi eli mangaani(VII)oksidi (MnO) on mangaanin ja hapen muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Aine on suhteellisen pysymätöntä ja reagoi herkästi, jopa räjähdysmäisesti.
Huoneenlämpötilassa mangaaniheptoksidi on tummanviolettia tai ruskeaa nestettä, jolla on vihreä kiilto. Yhdisteellä on voimakas pistävä haju. Mangaaniheptoksidin rakenne koostuu kahdesta MnO-tetraedristä, jotka jakavat yhden kärjen. Yhdiste reagoi veden kanssa muodostaen permangaanihappoa ja se on siis happoanhydridi. Aine liukenee tetrakloorimetaaniin. Mangaaniheptoksidi on erittäin voimakas hapetin ja reagoi orgaanisten yhdisteiden kanssa sytyttäen ne palamaan. Tällöin aine pelkistyy mangaanidioksidiksi. Reaktio voi olla jopa räjähdysmäinen. Kuumennettaessa mangaaniheptoksidia noin 95 °C:n lämpötilaan se hajoaa räjähdysmäisesti mangaanidioksidiksi ja hapeksi.
Mangaaniheptoksidia voidaan valmistaa permanganaattisuolan esimerkiksi kaliumpermanganaatin ja rikkihapon välisellä reaktiolla.
Crimson Day
Crimson Day on tamperelainen melodista heavy metalia esittävä yhtye. Yhtye on perustettu vuonna 2013 ja on julkaissut sen jälkeen EP:n ja kaksi studioalbumia.
Crimson Day perustettiin Tampereella 2013. Yhtye oli ollut toiminnassa aiemmin eri nimellä, mutta nimeä päätettiin vaihtaa yhtyeessä tapahtuneiden kokoonpanomuutoksien yhteydessä. Samalla yhtyeeseen liittyivät soolokitaristi Ari Balzar ja laulaja Valtteri Heiskanen. Yhtye äänitti ja julkaisi ensimmäisen EP:nsä samana vuonna.
Vuonna 2014 bändin kitaristi ja toinen lauluntekijä Jyri Murto päätti jättää yhtyeen. Murron korvasi The Jasser Arafatsissa vaikuttava Jesse Liukkonen. Yhtye alkoi äänittää esikoisalbumiaan Order of the Shadows, joka julkaistiin loppuvuodesta 2015 saksalaisen levy-yhtiö Iron Shield Recordsin kautta.
Pian esikoisalbumin julkaisun jälkeen Heiskanen jätti bändin. Heiskasen paikalle pyydettiin väliaikaisesti Lassi Landströmiä, jonka Liukkonen tunsi entuudestaan. Hyvin menneiden harjoitusten ja esiintymisen jälkeen Landström kiinnitettiin yhtyeen viralliseksi laulajaksi. Yhtye alkoi säveltää uutta materiaalia, ja julkaisi kaksi uutta singleä syksyllä 2016.
Vuoden 2017 Crimson Day kulutti esiintyen ja nauhoittaen uutta materiaalia. Yhtyeen toinen studioalbumi At The Mountains Of Madness julkaistiin omakustanteena tammikuussa 2018, jonka jälkeen yhtye lähti ensimmäiselle Suomen kiertueelleen. Crimson Dayn kotisivu
Crimson Dayn Facebook
Urpola
Urpola on Mikkelin 11. kaupunginosa, joka sijaitsee noin kilometri Mikkelin torilta etelään aivan Savon radan eteläpuolella. Kaupunginosan naapureina ovat pohjoisessa Nujamiehen, idässä Kenkäveronniemen, etelässä Kattilansillan ja lännessä Pitkäjärven kaupunginosat.
Urpolassa sijaitsevat muun muassa Urpolan koulu, Selännekadun silta, Urpolan kartano ja Urpolan luontokeskus. Urpolanlammen pohjoisosa uimarantoineen ja läheisine urheilukenttineen kuuluu Urpolaan.
Rönö (täsmennyssivu)
Rönö voi viitata seuraaviin:
Eeva Eerola
Eeva Eliina Eerola (s. Pesonen, 1942 Kärsämäki) on suomalainen nuorisonohjaaja, maatalon emäntä, aluesihteeri ja kirjailija.
Eeva Eerola syntyi Kärsämäellä Kustaa ja Olga Maria (s. Glad) Pesosen perheen nuorimpana lapsena.
Hän avioitui vuonna 1966 alavieskalaisen maanviljelijä Seppo Raimo Johannes Eerolan kanssa. Perheeseen syntyi kuusi lasta.
Eeva Eerola kävi Kärsämäellä kansakoulun. Hän opiskeli Raudaskylän kristillisessä opistossa vuonna 1960 ja kansankorkeakoulussa 1963–64 sekä valmistui nuorisonohjaajaksi Järvenpään  Luther-Opistosta 1965. Saarnalupatutkinnon hän suoritti Oulun tuomiokapitulissa vuonna 1988.
Eerola toimi nuorisonohjaajana  Oulussa 1965–1967 sekä Alavieskan seurakunnan nuorisonohjaajana 1968–1972. Maatalon emäntänä hän toimi Alavieskassa ja vuodesta 1990 Herättäjä-Yhdistyksen aluesihteerinä Keski- Pohjanmaalla vuoteen 2007, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Eerola toimi maallikkoedustajana Kirkolliskokouksessa 1996–2004. Hän on toiminut Alavieskassa pyhäkoulutyössä, kirkkovaltuuston ja -neuvoston jäsenenä sekä kuulunut useisiin seurakunnan johtokuntiin. Hän on ollut edustajana rovastikunta- ja  hiippakuntakokouksissa.
Eerola on kirjoittanut hartauskirjallisuutta, runoja ja romaaneita. Alavieska-lehdessä, Keskipohjanmaassa sekä Hengellisessä Kuukauslehdessä on julkaistu hänen kirjoituksiaan. Hän on toiminut blogistina Kotimaa 24:ssä.
Eeva Eerolan ensimmäinen kertomus julkaistiin Lasten kuvalehdessä tytön ollessa kymmenvuotias. Jatkoa tarinoijana seurasi Rauhan tervehdyksessä. Kuvauskohteina olivat luonto sekä muut pienet jutut. Vuonna 1988 käynnistyi Eerolan mittava kirjailijan ura. Hän on julkaissut lahjakirjan muotoisia hartauskirjoja kolmetoista kappaletta, romaanitrilogian, kolme runokirjaa sekä postillan, saarnakokoelman.
Herättäjä-Yhdistyksen aluesihteerinä toimiessaan Eeva Eerolan toimialue käsitti seurakunnat omalla alueella sekä lukuisia seurakuntia oman alueen ulkopuolella. Näissä hän palveli saarnaajana ja seurapuhujana.
Đông Sơnin pronssikulttuuri
Đông Sơnin pronssikulttuuri oli Kaakkois-Aasiassa 1000-luvulta eaa. noin 100-luvulla jaa. kukoistanut pronssikautinen kulttuuri, jonka ehkä tunnetuin ilmentymä olivat pronssista taidokkaasti valmistetut gongirummut ja muut pronssiesineet. Pronssiesineiden valmistus alkoi Mã-joen varrella ja myöhemmin kulttuuri levisi myös Punaisenjoen alueelle ja edelleen sieltä muualle Kaakkois-Aasiaan. Joitakin kulttuurin piirteitä, kuten gongirumpujen valmistus, on säilynyt Kaakkois-Aasian eri pienkulttuurien keskuudessa.
Đông Sơnin pronssikulttuuri sai nimensä Đông Sơnin löytöpaikan mukaan lähellä Vietnamin pääkaupunki Hanoita. Đông Sơn sijaitsee Mã-joen etelärannalla. Mã-joen ja läheisen Chu-joen yhtymäkohdan tasankoalueella alettiin valmistaa pronssiesineitä 1000-luvun ja 700-luvun ennen ajanlaskun alkua välisenä aikana. Alueen asukkaat käyttivät hiekkakivestä valmistettuja muotteja ja valupatoja esimerkiksi pronssisten kirveiden, nuolenkärkien, vasaroiden ja korujen tekoon. Erityisen tunnetuksi ovat tulleet kulttuurin noin metrin kokoiset taidokkaasti valmistetut gongirummut. 700-luvulle tultaessa Mã-joen ja Punaisenjoen alueet muodostivat yhtenäisen kulttuurialueen. Đông Sơn muodosti pronssiesineiden tuotannon keskittymisalueen, jota pidetään yhtenä tunnetuimmista esimerkeistä vallan keskittymisestä keskushallintojohtoiseksi esihistoriallisen Kaakkois-Aasian alueella. Đông Sơnin kulttuuri levisi 600-luvun eaa. ja 100-luvun jaa. välisenä aikana myös muualle Kaakkois-Aasiaan. Đông Sơnin kulttuurilla oli myös yhteyksiä Nykyisen Etelä-Kiinan Yunnanin alueella vallinneeseen Dianin pronssikulttuuriin, joka kukoisti ennen ajanlaskun alkua edeltäneinä vuosisatoina.
Đông Sơnin kulttuuri on liitetty Cổ Loan linnoitukseen Punaisenjoen jokitasangolla lähellä Hanoita ja linnoitus on puolestaan liitetty mahdollisesti ensimmäiseen alueen kotoperäiseen kuningaskuntaan. Riisinviljelystä tuli Đông Sơnin kulttuurin asukkaiden elinkeinojen kulmakivi ja kulttuuri tuotti neljää eri tyyppiä edustavia pronssisia auroja.
Joitakin Đông Sơnin kulttuurin piirteitä ylläpitäneitä pienkulttuureja on säilynyt nykypäiviin saakka. Kulttuurille tyypillisten gongirumpujen valmistus on säilynyt vuoristoheimojen, kuten karenien keskuudessa. Đông Sơnin ja Dianin kulttuurien vaikuttama arkkitehtuuriperinne on säilynyt puolestaan eri Vietnamin, Filippiinien, Malesian ja Indonesian alueen pienkulttuurien parissa.
Kulttuurin kuuluisien gongirumpujen käyttötarkoitus ei ole täysin selvä. Musiikki-instrumentteina niillä on saattanut olla maagis-rituaalinen merkitys. Rummun lyöntipinta koristeltiin tavallisesti tähti- tai aurinkokuviolla, joiden sisällä on sisäkkäisiä ympyrän kehiä tyyliteltyine ihmis- ja lintuhahmoineen. Jotkin koristeet kuvaavat paalujen varassa seisovia satulakattoisia taloja, jollaisia rakennetaan edelleen Sulawesilla ja Sumatralla. Gongirumpuja on löytynyt hyvin laajalta alueelta aina Uudesta-Guineasta asti. Tämä viitannee niiden levinneen meriteitse kulkeneita kauppareittejä pitkin.
Lastenkulttuuri
Lastenkulttuurilla tarkoitetaan ammattilaisten lapsille tuottamaa, lasten kanssa yhdessä tekemää kulttuuria. Lastenkulttuuria on myös lasten itsensä luoma kulttuuri, joka perustuu esimerkiksi leikkiin. Usein lastenkulttuurista puhuttaessa tarkoitetaan alle 18-vuotiaille suunnattua kulttuuritoimintaa. Näin ollen lastenkulttuurin käsite kattaa yleensä myös nuortenkulttuurin.
Lapsille suunnattu kulttuuri on hyvin laaja ja monitahoinen kokonaisuus. Lastenkulttuurin ammattilaiset, joihin voi kuulua niin tuottajat ja lastenkulttuurikeskusten henkilökunta kuin taiteilijat ja taidekasvattajat, operoivat yleensä monen taiteenlajin kentällä yhtäaikaisesti. Myös erilaiset erityisryhmät ja vähemmistöt näkyvät vahvasti lastenkulttuurin arjessa. Esimerkiksi koululuokalle järjestettävässä taidetyöpajassa huomioidaan nykyään niin erityistä tukea tarvitsevat lapset kuin kulttuuriset vähemmistötkin, ja vuosittaisen valtakunnallisen lastenkulttuurifoorumin teemana on vuonna 2018 kulttuurinen diversiteetti lastenkulttuuripalveluissa.
Lastenkulttuuripolitiikka on erityisesti opetus- ja kulttuuriministeriön painopiste. Sen tavoitteena on, että taide ja kulttuuri olisivat pysyvä osa lasten ja nuorten elämää lastenkulttuurikeskusten, taiteen perusopetuksen järjestäjien, taidelaitosten, museoiden, teattereiden, orkestereiden, kirjastojen, perinneyhdistysten ja muiden taide- ja kulttuuritoimijoiden työn kautta.
Lastenkulttuuripolitiikka liittyy lapsen oikeuksiin, joiden perustana on Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimus lapsen oikeuksista. Lapsen oikeuksien sopimus on kansainvälinen ihmisoikeussopimus, joka asettaa sopimusvaltioille velvoitteen kunnioittaa ja noudattaa siinä taattuja lapsen oikeuksia ja myös velvoitteen saattaa kansallisen lainsäädäntönsä vastaamaan sopimuksessa vahvistettuja oikeuksia.
Suomessa lapsen oikeuksien toteutumista edistää mm. lapsiasiavaltuutettu yhteistyössä eri viranomaisten kanssa.
Järjestötasolla lasten kulttuuristen oikeuksien toteutumista edistää muun muassa Suomen lastenkulttuurikeskusten liitto, joka kokoaa yhteen lastenkulttuurin laatuperiaatteisiin sitoutuneet lastenkulttuurikeskukset.