hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rhamnus (kaupunki)
Rhamnus ( tai "Rhamnous") oli antiikin aikainen kaupunki ja Aiantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen "paralia"-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin. Rhamnuksen arkeologinen alue sijaitsee Marathónaksen kunnassa nykyisten Sésin ja Agía Marínan kylien välisellä rannikkoalueella.
Rhamnuksen paikka on ollut asuttu viimeistään neoliittisella kaudella. Kaupunki sijaitsi suojaisassa lahdessa Attikan koillisrannikolla. Rhamnuksen demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kahdeksan edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Rhamnūsios" ().
Klassisella kaudella Rhamnus oli yksi Attikan satamista ja sillä oli myös strategista merkitystä, koska se valvoi Eteläistä Euboianlahtea. Kaupunki linnoitettiin 400- tai 300-luvulla eaa. ja siellä oli todennäköisesti Ateenan varuskunta. Ateenan hävittyä Dekeleian Spartalle peloponnesolaissodan aikana vuonna 412 eaa. kaupungista tuli merkittävä Ateenan ruokahuollon reitti Euboialta tuleville elintarvikkeille.
Rhamnus tunnetaan myös sen Nemesiksen kultista. Kaupunki oli Nemesiksen keskeisin kulttipaikka ja kultti tunnettiin siellä viimeistään 500-luvulla eaa. Paikallinen Nemesis muistutti monin tavoin Artemista. Rhamnus oli muun muassa puhuja Antifonin syntymäpaikka. Kaupunki alkoi taantua hellenistisellä ajalla.
Ensimmäiset arkeologiset tutkimukset alueella alkoivat vuonna 1817. Kaivauksia suoritettiin akropoliilla vuonna 1880 ja sekä akropoliilla että pyhäkköalueella vuosina 1880–1893. Myöhemmin alueella on kaivettu muun muassa vuosina 1922–1923, 1947, 1958 ja 1960 sekä vuodesta 1975 lähtien. Kaivaukset on suorittanut Ateenan arkeologinen seura.
Rhamnuksen merkittävimmät rakennukset olivat Nemesiksen ja Themiksen temppelit, jotka tunnetaan yhdessä nimellä "Nemeseion". Ne sijaitsivat vierekkäin keinotekoisella tasanteella ylempänä rinteessä varsinaisen kaupungin ulkopuolella. Ensimmäinen, pienempi temppeli rakennettiin noin vuonna 480 eaa. varhaisemman, persialaissodissa tuhoutuneen temppelin paikalle. Se oli mahdollisesti omistettu kummallekin jumalalle tai vain Themikselle. Temppelin koko oli 10 x 6 metriä. Toinen temppeli rakennettiin noin vuonna 420 eaa. ja se oli omistettu pelkästään Nemesikselle. Sen koko oli noin 21,4 x 10 metriä ja siinä oli 12 x 6 pylvästä. Temppelissä oli Agorakritoksen tekemä paroslaisesta marmorista veistetty Nemesiksen kulttipatsas. Kummatkin temppelit edustivat doorilaista tyyliä. Temppelit hylättiin 300-luvulla jaa.
Varsinainen kaupunki oli linnoitettu muurein, joista osa ja muun muassa pääportti on säilynyt hyvin. Muurin pituus on ollut noin 800 metriä. Kaupungista, sen kaduista ja asuintaloista saa melko hyvän kuvan, sillä lukuisia asuintalojen pohjia on säilynyt. Kaupungissa oli mm. agora, gymnasion ja pieni teatteri, josta on säilynyt muutama marmorinen istuin. Myös osa satamasta on tunnistettu. Kaupungista pyhäkköalueelle johtaneen pääkadun varrelta on löytynyt lukuisia hautoja.
Apollonin temppeli
Apollonin temppeli tai Apollonin pyhäkkö voi viitata muun muassa seuraaviin Apollonille omistettuihin temppeleihin tai pyhäköihin:
Brett Pesce
Brett Pesce (s. 15. marraskuuta 1994) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Carolina Hurricanesin organisaatiossa. Hän on Carolinan kolmannen kierroksen varaus ja kaiken kaikkiaan 66. varaus .
Pesce pelasi amatööritasolla New Jersey Hitmenissä, EJHL:ssä. Sieltä hän siirtyi New Hampshiren yliopiston joukkueeseen. Tulokaskautensa jälkeen hän tuli varatuksi kolmannella kierroksella Carolina Hurricanesiin . Toisena vuotenaan kaudella 2013–2014 hän teki henkilökohtaisen ennätyksensä seitsemän maalia sekä 21 tehopistettä 41 pelissä. Viimeisellä kaudellaan Pesce sijoittui joukkueen puolustajien sisäisen pistepörssin toiseksi 16 pisteellään.
Yhteensä Pesce pelasi yliopistourallaan 109 ottelua. Kolmannen vuotensa jälkeen hän solmi kolmivuotisen tulokassopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa 27. maaliskuuta 2015. Hän siirtyi Hurricanesin AHL-farmiseura Charlotte Checkersiin, jossa teki ammattilaisdebyyttinsä 2. huhtikuuta 2015 Oklahoma City Baronsia vastaan. Hän pelasi Checkersissä kauden neljässä viimeisessä kotiottelussa.
Kautta 2015–2016 edeltävän harjoitusleirin päätteeksi Pesce ei onnistunut saamaan paikkaa Hurricanesin NHL-kokoonpanossa, joten hänet lähetettiin takaisin Checkersiin 14. lokakuuta 2015. Hän sai kuitenkin ensimmäisen kutsunsa NHL:ään pian Carolinan kärsittyä pelaajien loukkaantumisista. Peliaikaa Pesce ei saanut, ja hänet lähetettiin takaisin Checkersiin. Myöhemmin hänet kutsuttiin NHL:n puolelle uudelleen, jolloin hän myös debytoi San Jose Sharksille kärsityssä 5–2 -tappiossa 24. lokakuuta 2015.
Kaudella 2017–2018 Pesce tienaa yli 800 000 dollaria. Sen jälkeen hänen tulokassopimuksensa päättyy ja hänen ansionsa tulevat nousemaan. Pesce solmi kesällä 2017 Carolina Hurricanes kanssa kuusivuotisen jatkosopimuksen. Uuden sopimuksen arvo on 24,15 miljoonaa dollaria, eli yli neljä miljoonaa dollaria kaudessa. Hurricanesin toimitusjohtaja Ron Francis on arvioinut, että Pesce on jatkossa isossa roolissa joukkueen puolustuksessa.
Athenen temppeli
Athenen temppeli voi viitata muun muassa seuraaviin Athenelle omistettuihin temppeleihin:
Jyrki Raekallio
Arno Jyrki Johannes Raekallio (27. maaliskuuta 1929 Raahe – 18. joulukuuta 1988 Turku) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Raekallion vanhemmat olivat lehtori Yrjö Edvard Raekallio ja Irja Tellervo Weiste ja puoliso vuodesta 1953 lääketieteen lisensiaatti Eeva Liisa Laetitia Mustakallio. Pianisti, professori Matti Raekallio on heidän poikansa. Raekallio tuli ylioppilaaksi Heinolan keskikoulun jatkoluokalta 1947 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1954. Tohtoriksi Raekallio väitteli 1961, jolloin hän sai myös oikeuslääketieteen erikoispätevyyden. Turun yliopiston oikeuslääketieteen vt. apulaisprofessori Raekallio oli vuonna 1962, yksityislääkärinä hän toimi vuodesta 1954. Raekallio oli Turun yliopiston oikeuslääketieteen professori 1963–1988. Hänen tutkimusaiheitaan olivat vammojen iän määrittäminen, alkoholikysymykset, isyyden määritys ja kuolintodistusten luotettavuus.
The Ink Spots
The Ink Spots oli afroamerikkalainen pop -yhtye, joka toimi 1930–1950-luvuilla. 1940-luvulta alkaen Ella Fitzgerald levytti paljon yhtyeen kanssa.
Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran
Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran (18. huhtikuuta 1838 – 28. toukokuuta 1912, Pariisi, myös François Lecoq de Boisbaudran) oli ranskalainen kemisti, joka tunnetaan työstään alkuaineiden gallium, dysprosium ja samarium löytäjänä.
Hänen työnsä pääaihe oli spektroskopia ja sen soveltaminen harvinaisiin maametalleihin. Hän analysoi 35 alkuaineen spektrin bunsenlamppua tai sähkökipinää käyttäen ja tätä kautta löysi lantanoidit samarium (1880), dysprosium (1886) sekä havaitsi jälkiä europiumista (1890) - tosin europiumin löytäjäksi kuitenkin katsotaan Eugène-Anatole Demarçay vuonna 1901. De Boisbaudran myös eristi gadoliniumia 1885, mutta tämä alkuaine oli jo löydetty aikaisemminkin.
De Boisbaudranin merkittävin löytö oli gallium. Vuonna 1875 hän oli eristänyt useita milligrammoja galliumkloridia käyttäen tähän 52 kg raakamalmia. Myöhemmin hän valmisti 75 grammaa puhdasta galliumia 4 tonnista malmia. Hän laski galliumin atomimassan olevan 69,86, mikä on hyvin lähellä nykyistä arvoa 69,723. Hän sai gallium-tutkimuksista Davyn mitalin (1879) ja muita huomionosoituksia.
Marcos Aurélio
Marcos Aurélio de Oliveira Lima eli Marcos Aurélio (s. 10. helmikuuta 1984 Cuiabá) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Brasilian Primera Divisiónissa pelaavaa Coritiba ja on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.
Israel Ruong
Johan "Israel" Ruong, (26. toukokuuta 1903, Arjeplog – 1986) oli ruotsinsaamelainen kielentutkija, poliitikko ja Uppsalan yliopiston saamen kielen ja kulttuurin professori. Yhtenä alan merkittävistä asiantuntijoista hän edisti voimakkaasti saamelaistutkimusta ja taisteli saamelaisten oikeuksien puolesta.
Israel Ruong puhui äidinkielenään piitimensaamea. Hänen vanhempansa olivat katekeettoja ja vakinaisesti asuvia Labbas-järven rannalla. He ja suuri osa Ruongin sisaruksista kuolivat espanjantautiin, joka esiintyi Arjeplogissa 1920. Harrokissa varttunut Ruong kuvasi yksityiskohtaisesti kylää artikkelissaan ”Harrok – ett samiskt nybygge i Pite Lappmark"”", joka on julkaistu teoksessa "Kultur på karrig jord: festskrift til Asbjørn Nesheim". Hän opiskeli opettajaksi Luulajassa ja työskenteli opettajana Nomadskola-koulussa Jukkasjärvellä. Vuonna 1943 Ruong väitteli tohtoriksi. Ruong työskenteli erilaisten näkökulmien parissa saamen kielestä, varsinkin muoto-opin.
Ruong oli saamen kielen ja etnologian dosentti Upsalan yliopistossa 1949–1969 ja tuli professoriksi vuonna 1969. Israel Ruong oli yksi niistä, jotka tekivät aloitteen Nordisk samisk instituttin perustamiseksi, ja työskenteli Uumajan yliopiston saamelaisinstituution kehittämiseksi. Yhdessä Knut Bergslandin kanssa hän oli alkuunpanija Bergsland-Ruong-ortografialle vuodesta 1948. Ruong julkaisi uudella ortografialla oppikirjan ja kieliopin "Min sámigiella" (1970).
Ruong oli myös saamelaispoliitikko ja Ruotsin saamelaisten keskusliiton perustaja 1950. Hän oli Ruotsin saamelaisten keskusliiton puheenjohtaja vuosina 1959–1967. Vuosina 1960–1973 Ruong oli "Samefolket"-sanomalehden toimittaja.
1983 perustettiin Israel Ruong -stipendiaatti.
Sanzō Nosaka
Sanzō Nosaka (; 30. maaliskuuta 1892 Yamaguchin prefektuuri – 14. marraskuuta 1993 Tokio) oli japanilainen kommunistipoliitikko, joka toimi Japanin kommunistisen puolueen puheenjohtajana vuosina 1958–1982.
Nosaka valmistui Keiōn yliopistosta vuonna 1917. Hän kuului opiskeluaikanaan Suzuki Bunjin perustamaan Yūaikai-nimiseen vasemmistolaiseen järjestöön. Nosaka jatkoi opintojaan Englannissa ja liittyi vuonna 1920 Ison-Britannian kommunistiseen puolueeseen, minkä seurauksena hänet karkotettiin maasta muutamaa kuukautta myöhemmin. Hän palasi Japaniin vuonna 1922 ja osallistui Japanin kommunistisen puolueen perustamiseen. Hänet pidätettiin poliittisen toimintansa vuoksi muutamaksi kuukaudeksi vuonna 1923 ja uudelleen vuonna 1928 niin sanotuissa maaliskuun 15. päivän joukkopidätyksissä, mutta hänet vapautettiin terveyssyistä. Vuodesta 1931 Nosaka oleskeli Neuvostoliitossa ja edusti puoluettaan Kominternin toimeenpanevassa komiteassa. Hän asui 1930-luvulla ajoittain myös Yhdysvalloissa. Toisen maailmansodan aikana hän oli Kiinan Yenanissa kommunistisissien hallitsemalla alueella ja tuotti Kiinan aluetta miehittäviä japanilaisia joukkoja vastaan suunnattua propagandaa.
Nosaka palasi vuonna 1946 Japaniin, jossa hänet valittiin kommunistisen puolueen keskuskomiteaan ja parlamentin alahuoneeseen. Hän ryhtyi nyt kannattamaan julkisesti ajatusta kommunismiin johtavasta rauhanomaisesta kehityksestä väkivaltaisen vallankumouksen sijaan, minkä johdosta Kominform arvosteli häntä. Nosaka joutui piilottelemaan vielä 1950-luvun alussa, kun Yhdysvaltain miehitysviranomaiset vangitsivat näkyvissä asemissa olleita kommunisteja. Vuonna 1955 hänet valittiin kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi ja vuonna 1958 keskuskomitea puhemieheksi. Hänestä tuli puolueen johtava hahmo ja pitkäksi aikaa sen rauhanomaisen politiikan tärkein takuumies. Hän oli myös Japanin ylähuoneen edustajana vuosina 1956–1977. Nosaka luopui asemastaan puolueen johdossa vasta 90-vuotiaana vuonna 1982, minkä jälkeen hänet nimettiin puolueen kunniapuheenjohtajaksi.
Syyskuussa 1992 kaksi "Shūkan bunshun" -viikkolehden toimittajaa toi julkisuuteen salaisia KGB:n asiakirjoja, joiden mukaan Nosaka oli helmikuussa 1939 Yhdysvalloista käsin lähettämässään kirjeessä valheellisesti ilmiantanut Neuvostoliitossa asuneen japanilaisen kommunistijohtajan Kenzō Yamamoton Stalinin hallinolle väittäen epäilevänsä Yamamotoa ja tämän avovaimoa vakoojiksi, mahdollisesti mustasukkaisuuden vuoksi. Seurauksena oli ollut Yamamoton teloitus. Nosakan myönnettyä kiusallisen tiedon todeksi Japanin kommunistinen puolue joutui joulukuussa 1992 erottamaan satavuotiaan kunniapuheenjohtajansa. Hän kuoli seuraavana vuonna 101-vuotiaana.
Pauli Klemetti
Pauli Klemetti (s. 11. heinäkuuta 1986 Iisalmi) on suomalainen ammattinyrkkeilijä. Amatööriaikanaan hän voitti nuorten Pohjoismaiden mestaruuden. Ammattilaisena hän ehti otella neljä ottelua, jotka kaikki voitti, ennen kuin jäi kiinni dopingista. Hänen dopingnäytteensä keskisarjan SM-ottelun yhteydessä 3. lokakuuta 2015 oli positiivinen. Hän voitti ottelun, jonka tuloksena hän olisi ollut Suomen-mestari mutta joutui palauttamaan vyön. Aiemmin samana vuonna dopingista kärysi nyrkkeilijä Juho Tolppola Suomen-mestaruusottelun yhteydessä. Hän sai kahden vuoden ottelukiellon.
Mateo Cañellas
Mateo Cañellas (s. 27. huhtikuuta 1972) on espanjalainen entinen keskimatkojen juoksija. Hän sai hopeaa Barcelonan yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1995 ja seuraavana vuonna euroopanmestaruuskilpailuissa Tukholmassa kultaa.
Vuonna 2007 hänestä tuli nuoriso- ja urheiluasioitten ministeri Baleaareilla. Hänen puolueensa on Unió Mallorquina Party.
Harry Pollitt
Harry Pollitt (22. marraskuuta 1890 Droylsden, Lancashire – 27. kesäkuuta 1960 valtameri) oli brittiläinen kommunistipoliitikko, joka toimi Ison-Britannian kommunistisen puolueen (CPGB) pääsihteerinä vuosina 1929–1939 ja 1941–1956 sekä puolueen puheenjohtajana vuosina 1956–1960.
Pollitt oli lähtöisin työläisperheestä; hänen isänsä oli tehdastyöläinen ja hänen äitinsä kutoja. Hän joutui keskeyttämään koulunkäyntinsä 13-vuotiaana työskennelläkseen kutomossa. Myöhemmin hän toimi levyseppänä ja levyseppien ammattiliiton johtajana. Hän oli mukana sodanvastaisessa toiminnassa ensimmäisen maailmansodan ja Neuvosto-Venäjää vastaan suunnatun kansainvälisen intervention aikana. Pollitt oli mukana perustamassa Ison-Britannian kommunistista puoluetta vuonna 1920 ja osallistui 1921 puolueen edustajana Kominternin kolmanteen kongressiin Moskovassa. Kotimaassaan hän eteni vuoteen 1929 mennessä puolueensa pääsihteeriksi. Yhdessä Rajani Palme Duttin kanssa hän pyrki kehittämään puolueesta keskitetysti johdettua vahvaa organisaatiota. Pollitt tuomittiin vuonna 1925 kansankiihotuksesta vuodeksi vankeuteen. Vuonna 1934 häntä syytettiin jälleen kiihotuksesta, mutta tällä kertaan hänet vapautettiin syytteistä.
Pollitt ilmaisi syyskuun 1939 alussa tukevansa Britannian sodanjulistusta natsi-Saksalle. Kun Neuvostoliiton hyökkäys Puolaan kaksi viikkoa myöhemmin osoitti Saksan ja Neuvostoliiton olevan liittolaisia, Pollitt joutui eroamaan puoluesihteerin tehtävistä virheelliseksi julistetun linjansa vuoksi. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 tilanne kuitenkin kääntyi päinvastaiseksi ja hänet kutsuttiin takaisin tehtäväänsä. Sodan jälkeen Britannian kommunistinen puolue hyväksyi Pollittin johdolla "The British Road to Socialism" -nimisen periaateohjelman. Pollitt tosiasiassa johti kommunistista puoluetta vuoteen 1956. Kun Neuvostoliiton kommunistinen puolue tuolloin virallisesti tuomitsi edesmenneen Josif Stalinin henkilökultin, stalinistina pidetty Pollitt joutui luopumaan puoluesihteerin tehtävästä. Hänet nimitettiin puolueen puheenjohtajaksi, mikä oli lähinnä kunniatehtävä. Hän kuoli vuonna 1960 ollessaan laivamatkalla Australiasta Englantiin.
Kulomäki (Hyvinkää)
Kulomäki on Hyvinkään Paavolan kaupunginosassa sijaitseva täyttömäki, joka rajautuu etelässä Paavolan asuinalueisiin ja pohjoisessa Hyvinkään Golfin golf-rataan. Kulomäellä toimi alun perin kaatopaikka ja se toimi myös soranottoalueena. Varsinainen täyttömäki rakennettiin 1980-luvulla ja se kohoaa noin 80 metrin korkeuteen.
Kulomäellä sijaitsee paikallisesti merkittävä Sveitsin hiihtokeskus. Hiihtokeskuksessa on neljä valaistua rinnettä, joiden korkeudet ovat 40 ja 80 metriä ja pituudet 250–400 metriä. Lisäksi hiihtokeskuksessa on pulkkamäki.
Myös Vantaalla on Kulomäki-niminen täyttömäki.
Pohdonsaari
Pohdonsaari (myös Sarvunsaari) on Vesilahden kunnassa Pyhäjärven Laukonselällä sijaitseva pieni kallioinen saari, jokan on pinta-alaltaan noin 0,46 hehtaarin suuruinen. Se on saanut nimensä vanhasta kansantarusta, joka on kuvattu muun muassa Zachris Topeliuksen julkaisemassa "Maamme kirjassa". Tarinan mukaan pirkkalaispäällikkö Matti Kurki ja novgorodilainen jättiläskokoinen Pohto kävivät saarella kaksintaistelun, jonka yhteydessä Kurki surmasi Pohdon. Palkkiokseen hän sai Ruotsin kuninkaalta Laukon kartanon, joka sijaitsee mantereella vain muutaman sadan metrin päässä Pohjonsaaren luoteispuolella.
Pohdonsaari on myös toiminut uhripaikkana jo ainakin rautakaudella. Lokakuussa 2015 saarelta löydettiin ainutlaatuiseksi kuvailtu uhrimenoissa käytetty kotkariipus, joka on peräisin merovinkiajalta 600–800-luvuilta ja valmistettu Venäjällä Permin alueella.
Paavola (Hyvinkää)
Paavola on Hyvinkään pohjoisosassa sijaitseva noin 3 400 asukkaan kaupunginosa. Kaupunginosa rajoittuu idässä Helsinki–Riihimäki-rataan, etelässä Vieremän kaupunginosaan, lännessä Sveitsin luonnonpuistoon ja pohjoisessa Kulomäkeen.
Paavola tunnetaan pitkälti melko tiiviisti rakennetuista 1960-, 70- ja 80-lukujen taloistaan, jotka on pääasiassa rakennettu alueen pääkadun, Jussilankadun, ympäristöön. Alueella toimii kaksi päiväkotia, koulu, terveyskeskus, kirjasto, lähikauppa sekä ravintoloita. Paavolassa puhutaan kymmeniä kieliä ja lähistöllä toimii englantipainoitteinen päiväkoti. Etäisyyttä Hyvinkään keskustaan on muutama kilometri ja Paavolan ja Hyvinkään rautatieaseman välillä liikennöi paikallisbussilinja 6.
Shayne Gostisbehere
Shayne Gostisbehere (s. 20. huhtikuuta 1993 Margate, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa NHL-joukkue Philadelphia Flyersia. Gostisbehere kirjautti kauden 2015–2016 aikana historiaa, sillä tuolloin hänestä tuli ainoa puolustaja, joka on kyennyt ensimmäisellä NHL-kaudellaan tekemään tehopisteitä yli 11 perättäisessä ottelussa.
Gostisbehere kävi vuodet 2009–2011 Connecticutissa South Kent Schoolia, ja toimi viimeisellä kaudellaan joukkueen kapteenina. Vuodesta 2011 eteenpäin hän kävi Union Collegea ja pelasi sen menestyneessä joukkueessa Union Dutchmenissa. Gostisbehere valittiin kaudella 2011–2012 ECAC:n tulokkaiden tähdistökentälliseen ja voitti ECAC:n mestaruuden. Philadelphia Flyers varasi hänet kolmannella kierroksella 78. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2012.
Gostisbehere pelasi ensimmäisen kerran NHL:ssä kaudella 2015–2016 kun Flyersin puolustaja Mark Streit loukkaantui. Hän asetti kaudella uuden NHL:n tulokkaiden ennätyksen puolustajille, kun hän kirjautti ainakin pisteen peräti 15 peräkkäisessä ottelussa. Kauden aikana hän teki 66 ottelussa tehot 17+29=46. Kauden päätteeksi hän voitti Flyersin sisäisen Barry Ashbee Trophyn, joka annetaan joukkueen parhaalle puolustajalle. Sen lisäksi hän oli toinen äänestyksessä Calder Memorial Trophyn saajaksi, mutta palkinnon voitti Chicago Blackhawksin Artemi Panarin. Pudotuspeleissä Gostisbehere teki yhden maalin Philadelphian hävitessä ensimmäisellä kierroksella Washington Capitalsille.
Luettelo Suomen myydyimmistä videopeleistä viikoittain vuonna 2014
Luettelo Suomen myydyimmistä videopeleistä viikoittain vuonna 2014 perustuu Figman tietoihin Suomen viikoittain myydyimmistä videopeleistä.
HMS Barfleur (1768)
HMS Barfleur oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1768 vesillelaskettu Barfleur-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Sir Thomas Sladen suunnittelema alus tilattiin 19. lokakuuta 1761 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi heinäkuuhun 1767 saakka Edward Allin ja sen jälkeen Joseph Allin. Alus nimettiin 15. marraskuuta, ja sen köli laskettiin 22. marraskuuta 1762. Alus laskettiin vesille 30. heinäkuuta 1768, ja se valmistui vartiolaivana tammikuussa 1771. Sen valmistuskustannukset olivat 49 222 puntaa 3 shillinkiä ja penny.
Alus oli kesäkuussa 1773 kuningas Yrjö III:n laivastokatselmukseen määrätyn osaston komentajan vara-amiraali Thomas Pyen lippulaivana päällikkönään Edward Vernon.
Yhdysvaltain vapaussodassa alus oli kontra-amiraali Samuel Hoodin lippulaivana Leewardsaarilla. Se osallistui 28. huhtikuuta 1781 lippulaivana päällikkönään John Knight ratkaisemattomaan Martiniquen edustalla tapahtuneeseen kohtaamiseen kontra-amiraali Comte de Grassen johtaman Ranskan laivaston osaston kanssa. Taistelussa aluksella sai surmansa viisi miestä.
Alus osallistui sodan aikana vielä Chesapeaken, St. Kittsin ja Saintesin taisteluihin. Alus osallistui 5. syyskuuta 1781 Chesapeaken taisteluun päällikkönsä Alexander Hoodin johdolla ja Samuel Hoodin lippulaivana. Hood kärsi taistelussa tappion, millä oli vaikutusta vapaussodan lopputulokseen.
Ranskan vallankumoussodissa ja Napoleonin sodissa alus osallistui vuonna 1794 Ushantin taisteluun kontra-amiraali George Bowyerin lippulaivana päällikkönään Cuthbert Collingwood. Alus kohtasi taistelussa 29. toukokuuta 1794 Ranskan laivaston "Indomptablen", ja se osallistui päätaisteluun 1. kesäkuuta menettäen yhdeksän miestä kaatuneina ja 25 haavoittuneina. Vuonna 1795 alus osallistui Groix'n taisteluun ja pari vuotta myöhemmin Cabo de São Vicenten taisteluun.
Napoleonin sotien päätyttyä alus siirrettiin Chathamissa reserviin, ja se romutettiin tammikuussa 1819.
HMS Barfleur (1697)
HMS Barfleur oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1697 vesillelaskettu 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 20. joulukuuta 1694 Deptfordin telakalta, jossa sen rakennustöistä vastasi Fisher Harding. Alus laskettiin vesille 10. elokuuta 1697. Sen suunniteltu hinta oli 33 958 puntaa.
Alus otettiin palvelukseen 1701 amiraali Sir George Rooken laivasto-osastoon amiraali Sir Cloudesley Shovellin lippulaivana päällikkönään Thomas Jennings. Seuraavana vuonna alus oli edelleen Rooken laivasto-osastossa päällikkönään Francis Wyvill. Se oli elokuussa Cadizin edustalla valvomassa saartoa ja 12. lokakuuta Vigon taistelussa. Alus valtasi takaisin helmikuussa 1695 vallatun HMS "Dartmouthin". Se aloitti kotimatkan 19. lokakuuta.
Alus oli vuonna 1704 Shovellin lippulaivana päällikkönään James Stewart, joka sai surmansa helmikuussa 1705. Alus osallistui 13. elokuuta 1704 Vèlez-Málagan taisteluun, jolloin sen miehistöstä sai surmansa kuusi ja haavoittui 24. Vuonna 1705 aluksen päälliköksi tuli Sir Edward Whitaker, ja se kuului edelleen Shovellin laivastoon. Alus oli seuraavana vuonna kotivesillä päällikkönään Robert Fairfax. Alus siirrettiin Portsmouthista Deptfordiin vuonna 1713 uudelleen rakennettavaksi 80-tykkisenä kolmannen luokan linjalaivana.
Alus rakennettiin uudelleen vuoden 1706 hankintaohjelman () mukaisesti. Muutostyö tilattiin 3. elokuuta 1713 Deptfordin telakalta, jossa rakennustyöstä vastasi heinäkuuhun 1715 saakka Joseph Allin ja sen jälkeen Richard Stacey. Sen köli laskettiin 9. joulukuuta, ja se laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1716. Työt saatiin päätökseen 4. syyskuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat 23 956 puntaa 12 shillinkiä ja 9 pennyä. Kustannukset sisälsivät varustamisen, mutta myöhemmin maksettiin vielä maaliskuussa 1717 tehdyistä muutoksista 1 891 puntaa 3 shillinkiä ja 5 pennyä.
Alus osallistui vuonna 1718 Cape Passaron taisteluun. Se palveli myös Itävallan perimyssodassa vuosina 1739–1748 osallistuen muun muassa Toulonin taisteluun 22. helmikuuta 1744. Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1745.
Alus muutettiin 80-tykkiseksi kolmannen luokan linjalaivaksi vuonna 1755. Alus sijoitettiin vuonna 1764 emälaivaksi, ja se romutettiin heinäkuussa 1783.
HMS Prince George (1772)
HMS Prince George oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1772 vesillelaskettu Barfleur-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Sir Thomas Sladen suunnittelema alus tilattiin 11. kesäkuuta 1766 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi heinäkuuhun 1767 Edward Allin ja sen jälkeen Joseph Harris. Aluksen köli laskettiin 18. toukokuuta 1767, ja se laskettiin vesille 31. elokuuta 1772. Alus valmistui vartiolaivaksi 23. tammikuuta 1777. Sen valmistuskustannukset olivat 50 043 puntaa, 4 shillinkiä ja 3 pennyä, ja varustamiskustannukset olivat lisäksi 3 580 puntaa, 19 shillinkiä ja 7 pennyä.
Alus muutettiin 98-tykkiseksi alukseksi lisäämällä puolikannelle kahdeksan 12 naulan tykkiä.
Vuonna 1780 alus kuului amiraali Sir George Rodneyn laivasto-osastoon Cabo de São Vicenten taistelussa. Se osallistui myös Saintesin taisteluun vuonna 1782 ja Groix’n taisteluun vuonna 1795. Vuonna 1807 alus oli Länsi-Intiassa kontra-amiraali Alexander Cochranen laivasto-osastossa päällikkönään Woodley Losack. Osasto valtasi 17. huhtikuuta "Telemacon", "Carvalhon" ja "Masterin". Cochranen osaston mukana alus osallistui Tanskan Länsi-Intian saarten valtaukseen: Sankt Thomas vallattiin 22. joulukuuta ja Sankt Croix 25. joulukuuta.
Alus muutettiin vuonna 1832 kelluvaksi nosturiksi (), ja se romutettiin vuonna 1839.
Onkimus
Onkimus on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Nisunperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Onkimus kuuluu Tavinojan valuma-alueeseen.
Järvi on 800 metriä pitkä, 350 metriä leveä ja sen pinta-ala on 23 hehtaaria. Se sijaitsee peltojen äärellä painaumassa, jonne laskee yksi suuo-oja, yksi pelto-oja, joka on Kaakkurin laskuoja, ja idästä laskee Pikku-Onkimuksen laskuoja. Järven laskuoja lähtee länsikulmasta ja yhtyy 600 metrin jälkeen Tavinojaan. Rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä, mutta ranta on pääosin suota ja vain etelässä rantaan ulottuu kallioita. Rannalla on vain yksi rakennus eikä rantaan johda teitä. Yhdystie 2763 ohittaa järven länsipään 200 metrin etäisyydeltä.
Sekä Pikku-Onkimus että Onkimus ovat molemmat reheviä järviä, jotka muodostavat yhdessä 24 hehtaarin alueen Onkimuksen ollessa selvästi suurin järvi. Lammet ovat rannoiltaan soistuneita ja järven keskiosat ovat kasvaneet lähes umpeen sarakasvuston takia. Nykyään ei tunneta linnuston tilaa, mutta ennen täällä tavattiin heinätavia, mustakurkku-uikkua, harmaahaikaraa ja naurulokkia.
Järven vanha nimi on ollut myös Kohosjärvi tai Korhostenjärvi . Vuonna 1885 talollinen Johan Nisu Viljakkalasta haki lupaa saada laskea "Onkimusjärvi". Järvenlasku on harkittu, sillä myös katselmus suoritettiin ja se johti nopeaan päätökseen. Vuonna 1886 lupa saatiinkin. Laskun seurauksena järvi kutistui ja muodosti kaksi järviallasta, joista Pikku-Onkimus on toinen. Järvenlaskun aikataulusta tiedetään, että vuoden 1884 Senaatinkartaston Viljakkalan kartassa järvi on jo piirretty kaksiosaisena. Vuoden 1907 lohkorajakartassa kuivatettu alue näkyy vielä jakamattomana ja yhteisenä vesijättömaana.
Pikku-Onkimus
Pikku-Onkimus , joka kirjoitetaan myös Pikku Onkimus , on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Pikku-Onkimus kuuluu Tavinojan valuma-alueeseen.
Lampi on 150 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Se sijaitsee noin 400 metriä laajan suon keskellä ja sen rannat ovat avosuota, jota on enemmän kuin avovettä. Suolle laskee kaksi pelto-ojaa, mutta lammen laskuoja on sen ainoa oja. Ylimys sijaitsee noin kuusi metriä ylempänä ja siitä laskevan 700 metriä pitkän laskuojan vedet päätyvät lopulta Pikku-Onkimukseen. Pikku-Onkimus on 30 senttimetriä korkeammalla kuin Onkimus, jonne sen oma laskuoja laskee. Lammella on 400 metriä rantaviivaa, mutta sen lähelle on rakennettu vain yksi rakennus. Lammelle ei johda tietä.
Sekä Pikku-Onkimus että Onkimus ovat molemmat reheviä järviä, jotka muodostavat yhdessä 24 hehtaarin alueen. Lammet ovat soistuneet ja ne ovat kasvaneet lähes umpeen sarakasvuston takia. Nykyään ei tunneta linnuston tilaa, mutta ennen täällä tavattiin heinätavia, mustakurkku-uikkua, harmaahaikaraa ja naurulokkia.
Pikku-Onkimus on syntynyt järvenlaskun seurauksena, kun Onkimus laskettiin vuoden 1886 jälkeen.
HMS Princess Royal (1773)
HMS Princess Royal oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1773 vesillelaskettu Barfleur-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Sir Thomas Sladen suunnittelema alus tilattiin 10. syyskuuta 1767 Portsmouthin telakalta, missä rakennustöistä vastasi lokakuuhun 1772 saakka Thomas Bucknall ja sen jälkeen Edward Hunt. Sen köli laskettiin 31. lokakuuta 1767, ja se laskettiin vesille 18. lokakuuta 1773. Se valmistui 19. syyskuuta 1777. Aluksen valmistuskustannukset olivat 48 729 puntaa 8 shillinkiä ja 11 pennyä, minkä lisäksi varustaminen maksoi 6 453 puntaa 5 shillinkiä ja 6 pennyä.
Alus muutettiin 98-tykkiseksi alukseksi lisäämällä puolikannelle kahdeksan 12 naulan tykkiä.
Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1777 Kanaalin laivastoon päällikkönään Mark Milbanke. Seuraavana vuonna alus oli vara-amiraali John Byronin lippulaivana päällikkönään William Blair. Alus lähti 9. kesäkuuta 1778 Pohjois-Amerikkaan. Se oli Halifaxissa ja 29. syyskuuta Sandy Hookissa. Se lähti 13. joulukuuta Länsi-Intiaan. Alus osallistui 6. heinäkuuta 1779 Grenadan taisteluun.
Alus osallistui vuonna 1795 Genovan taisteluun ja Hyeresin taisteluun.
Alus romutettiin vuonna 1807.
HMS Formidable (1777)
HMS Formidable oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1777 vesillelaskettu Barfleur-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Sir Thomas Sladen suunnittelema alus tilattiin 17. elokuuta 1768 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi maaliskuun 1773 saakka Joseph Harris ja sen jälkeen William Gray. Alus nimettiin 13. lokakuuta 1768, ja sen köli laskettiin joulukuussa 1769. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1777, ja se valmistui 17. huhtikuuta 1778. Aluksen valmistuskustannukset olivat 50 090 puntaa 12 shillinkiä ja penny, minkä lisäksi varustamiskustannukset olivat 3 633 puntaa 12 shillinkiä ja 10 pennyä.
Alus muutettiin 98-tykkiseksi alukseksi lisäämällä puolikannelle kahdeksan 12 naulan tykkiä.
Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1778 vara-amiraali Sir Hugh Palliserin lippulaivana päällikkönään John Bazely. Alus osallistui 27. heinäkuuta Ushantin taisteluun. Seuraavana vuonna aluksen päällikkönä oli John Stanton, ja samana kesänä se kuului Hardyn laivasto-osastoon. Alus oli helmikuussa 1780 kuparoitavana Plymouthissa. Vuoden 1780 aikana alus oli ensin Gearyn osastossa ja sitten Darbyn.
Vuonna 1781 aluksen päällikkönä oli John Cleland. Alus lähti 15. maaliskuuta murtamaan Gibraltarin saartoa, ja määränpäähän se saapui 12. huhtikuuta. Kesän ja syksyn alus kuului Darbyn laivasto-osastoon. Aluksen pohjaan lisättiin joulukuussa kuparia Portsmouthissa. Vuonna 1782 aluksen päällikkönä oli John Symons ja se oli amiraali Sir George Rooneyn lippulaivana. Alus lähti 14. tammikuuta Länsi-Intiaan, jonne se saapui 19. helmikuuta. Helmikuussa aluksen päälliköksi tuli Sir Charles Douglas Symonsin jäädessä toiseksi kapteeniksi.
Alus osallistui 12. huhtikuuta voitokkaaseen Saintesin taisteluun.
Alus romutettiin vuonna 1813.
Bento Rodriguesin pato-onnettomuus
Bento Rodriguesin pato-onnettomuus tapahtui Minas Geraisin osavaltiossa Brasiliassa 5. marraskuuta 2015. Rautamalmikaivoksen kahden jätealtaan padon murtuminen aiheutti ympäristökatastrofin. Jäteliejuvyöry saastutti läheisen Rio Doce -joen, johon pääsi arseenia, sinkkiä, kuparia ja elohopeaa. Maailman suurimman kaivosyhtiön BHP Billitonin ja brasilialaisen Vale S.A.:n puoliksi omistama kaivosyhtiö Samarco lupasi korvata ympäristövahinkoja noin 240 miljoonan euron edestä.
Pato-onnettomuutta pidetään Brasilian kautta aikojen pahimpana ympäristövahinkona. Televisiokanava TV Globon mukaan viranomaiset olivat huolissaan kaivoksen turvallisuudesta jo vuonna 2007, ja Samarco onnistui hankkimaan tarvittavat ympäristöluvat puutteellisin tiedoin. Myös Samarcon palkkaamat konsultit varoittivat yhtiötä turmapadon kunnosta jo kaksi vuotta aiemmin.
Canopus-luokka (linjalaiva)
Canopus-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston yhdeksän 84-tykkisen toisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu pohjautui vallatun Ranskan laivaston alukseen "Frankliniin", joka oli liitetty Britannian kuninkaalliseen laivastoon nimellä HMS "Canopus". Ensimmäiset tilatut alukset olivat 80-tykkisiä kolmannen luokan linjalaivoja, mutta luokittelu muutettiin helmikuussa 1817.
Clarioninpeukaloinen
Clarioninpeukaloinen ("Troglodytes tanneri") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Clarioninpeukaloista tavataan Meksikolle kuuluvalla Clariónin saarella. Vuonna 1988 lajin populaatioksi arvioitiin 170–200 paria. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen populaatio ja levinneisyysalue ovat hyvin pienet.
Lehmijärvi (Ylöjärvi, Viljakkala)
Lehmijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Lehmijärvi kuuluu Tavinojan valuma-alueeseen.
Järvi on 500 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,8 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaalla ja sen rannat ovat puolittain soistuneita. Siihen laskee kolme suo-ojaa ja sen oma laskuoja lähtee järven länsipäästä. Se yhtyy 1,3 kilometrin jälkeen Tavinojaan, joka laskee Kyrösjärven Viljakkalanselkään. Valuma-alue on vain yksi neliökilometri, joten vesi vaihtuu järvessä hitaasti. Veden laskennallinen viipymä on 166 vuorokautta. Rantaviivan pituus 1,5 kilometriä. Rantaan on rakennettu kuusi vapaa-ajan asuntoa ja länsipuolella sijaitsee Lehmijärven maatila. Järvelle pääsee idästä yhdystieltä 2763 tai lännestä Hämeentaipaleelle johtavalta tieltä.
Järven vedenlaatua on tutkittu talvella vuonna 2013. Veden väri on hyvin ruskeaa ja se sisältää humusta. Veden happamuudentaso oli tutkimusajankohtana hapahko, mutta järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä. Koska järven ympärillä ei viljellä maata, on ravinnekuormitus pientä. Ainoa uhka ovat haja-asutuksesta tulevat pistekuormitukset. Veden ravinnepitoisuudet ovat järven tyyppi huomioiden normaalit tai ne ovat lievästi kohollaan. Typpipitoisuudet ovat normaaleja. Veden happitilanne on tyydyttävä tai jopa välttävä. Pintavesien tilanne oli parempi kuin alusvesien. Pintavesissä hapen kylläisyysaste oli kuitenkin 45 % ja pohjan lähellä happi oli kulunut vähiin. Kesällä tilanne on todennäköisesti parempi, mutta järven suojainen sijainti estää veden lämpötilakerrosten perusteellisen sekoittumisen tuulisilla säillä. Vaikka pohjan happitilanne oli huono, ei silloin havaittu merkkejä ravinteiden liukenemisesta takaisin veteen. Lehmijärven vedenlaatu on kokonaisuudessaan tyydyttävä.
Vuoden 1799 isojakokartassa järven nimi oli sama kuin nykyään. Järvellä ei tuolloin asuttu, mutta sen läheltä oli avattu kaksi rantaan ulottuvaa niittyä. Kyntöjärven ja Viljakkalanselän välinen polku ohitti järven sen eteläpuolelta.
Pihapeukaloinen
Pihapeukaloinen ("Troglodytes aedon") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Pihapeukaloista tavataan lähes koko Etelä- ja Keski-Amerikassa sekä Meksikossa ja suuressa osassa Yhdysvaltoja sekä Kanadan eteläosissa. Sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 21 500 000 km. Lajin kannaksi on arvioitu yli 50 miljoona yksilöä, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Himoistenjärvi (Ikaalinen)
Himoistenjärvi eli Himostenjärvi on Pirkanmaalla Ylöjärven ja Ikaalisten rajalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Himoistenjärvi on Tavinojan lähdejärvi ja luuluu siten Tavinojan valuma-alueeseen.
Himoistenjärvi sijaitsee Ylöjärven ja Ikaalisten kaupunkien välisellä rajalla niin, että suurin osa siitä sijaitsee Ylöjärven puolella. Se on 1,2 kilometriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 9,3 hehtaaria. Järvessä on kaksi erilasta osaa. Pohjoinen osa on 700 metriä pitkä ja 250 metriä leveä avovesialue. Eteläinen osa on enää vain 20-40 metriä leveä lähes umpeen soistunut lahti. Muuten järven rannat ovat kovaa maata. Järveen laskee kaksi lyhyttä suo-ojaa. Järven laskuoja Tavinoja lähtee eteläisen lahden perukasta länteen ja laskee Kyrösjärveen Viljakkalanselällä. Koska järven valuma-alue on pieni, vaihtuu järven vesi hitaasti. Sen laskennallinen viipymä järvessä on 147 vuorokautta. Järven eteläosan ympäristössä sijaitsevat useimmat pellot. Rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä. Pohjoisosan rannoilla sijaitsee muutama vapaa-ajan asunto. Eteläosan eteläpuolella sijaitsee kaksi maatilaa. Näihin pääsee yhdystieltä 13285 haarautuvalta tieltä.
Himoistenjärven eteläpäässä on pitkä lahti, joka on kasvamassa umpeen. Lahden pohjukassa sijaitsee myös laskuojan luusua. Rehvöitynyttä aluetta on yhteensä 5 hehtaaria ja siellä viihtyvät erityisesti vesilinnut. Lajistoa ja niiden pesintää ei olla selvitetty. Lahdessä viihtyvät sekä luhtien että nevojen kasvilajit.
Järven vedenlaatua on tutkittu alkutalvella vuonna 1990. Sen vesi oli kirkasta, lievästi ruskean väristä ja sen humuspitoisuus oli alhainen. Järven valuma-alue on luonnontilainen, joten ravinnekuormitus on vähäistä. Veden happamuustaso oli normaali, mutta pohjan lähellä alhaisempi eli hapahko. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä. Järven veden fosforin ja typen ravinnepitoisuudet noudattivat normaaleja talvien arvoja. Happipitoisuus oli alkutalvella erinomainen, lopputalvella se laskee hieman mutta ei hälyttävästi. Himoistenjärvi soveltuu virkistyskäyttöön erinomaisesti. Vain eteläosan umpeen kasvaminen vähentää virkistysarvoa.
Pertti Lassila
Pertti Lassila (s. 1949) on suomalainen kirjallisuudentutkija ja kirjallisuuskriitikko sekä Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti.
Lassilan on kirjoittanut useita kirjallisuushistoriallisia teoksia ja toimittanut Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran vuonna 1999 julkaiseman Suomen kirjallisuudenhistorian kolmannen osan. Hän on kirjoittanut kirjallisuusarvosteluja "Helsingin Sanomiin" vuodesta 1972. Lisäksi Lassila on toiminut yliopistonopettajana, tutkijana ja kustannusjohtajana Suomessa ja vierailevana professorina Saksassa ja Itävallassa.
Lassilan ensimmäinen kaunokirjallinen teos "Ihmisten asiat" ilmestyi vuonna 2013. Hänen toinen romaaninsa "Armain aika" oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 2015. Lassilan kolmas romaani "Kesän kerran mentyä" julkaistiin vuonna 2017.
J. W. Ahlqvist
John Werner Ahlqvist (1881 Tornio – 1. kesäkuuta 1940 Whitefish, Trout Lake) oli kanadansuomalainen työväenliikkeen aktivisti.
J. W. Ahlqvist syntyi Tornion raastuvanoikeuden talonmiehen ja kaupungin palvelijan perheeseen. Vanhempien kuoltua hänet myytiin kymmenvuotiaana huutolaispojaksi räätälille. Vuonna 1903 Ahlqvist muutti Kanadaan, jossa hän työskenteli räätälinä Torontossa. Hän oli perustamassa raittius- ja työväenyhdistystä ja liittyi Kanadan sosialistipuolueeseen. Ahlqvist työskenteli aktiivisesti Canadan Suomalaisen Järjestön perustamiseksi. Hän toimi järjestön toimeenpanevan komitean ensimmäisenä puheenjohtajana ja vuosina 1913–1920 järjestön sihteerinä. Hän oli perustamassa Canadan Suomalaisen Järjestön sanomalehteä "Vapautta" ja työskenteli myöhemmin lehden liikkeenhoitajana.
Tristan Jeskanen
Tristan Jeskanen (s. 5. helmikuuta 1996, New York) on yhdysvaltalais-suomalainen ohjaskelkkailija.
Jeskanen saavutti Yhdysvaltain väreissä nuorten MM-hopeaa vuodelta 2014 joukkuekilpailusta Itävallan Iglsistä. Miesten maailmancupin osakilpailussa hän on sijoittunut parhaimmillaan sijalle 13 kaudella 2014–2015 parikilpailussa Justin Krewsonin kanssa. Vuonna 2015 Jeskanen sai Suomen edustusoikeuden maailmancupiin. Ensimmäisessä maailmancupin osakilpailussaan Suomen väreissä Lake Placidissa Jeskanen saavutti heti pisteitä sijoittuen sijalle 29. Hänestä tuli ensimmäinen suomalainen maailmancupiin osallistunut ohjaskelkkailija ja näin ollen myös ensimmäinen lajissa maailmancup-pisteitä saavuttanut suomalainen.
Jeskasen äiti on yhdysvaltalainen ja hänen isänsä Sami Jeskanen muutti aikanaan Suomesta Yhdysvaltoihin, jossa hän toimii nykyisin yliopistossa historian opettajana. Tristan Jeskanen itse asui nuorempana jonkin aikaa Suomessa ja on nyt myös muuttanut pysyvästi Suomeen. Hän asuu Lahdessa.
Guatemalanpeukaloinen
Guatemalanpeukaloinen ("Troglodytes rufociliatus") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Guatemalanpeukaloista tavataan El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa ja Nicaraguassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 98 500 km. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Okrapeukaloinen
Okrapeukaloinen ("Troglodytes ochraceus") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Okrapeukaloista tavataan Costa Ricassa ja Panamassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 17 300 km. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Andienpeukaloinen
Andienpeukaloinen ("Troglodytes solstitialis") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Andienpeukaloista tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Ecuadorissa, Kolumbiassa, Perussa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 554 000 km². Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Páramopeukaloinen
Páramopeukaloinen ("Troglodytes monticola") on uhanalainen peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Páramopeukaloista tavataan Kolumbiassa Sierra Nevada de Santa Martan alueella. Vuoden 2015 uhanalaisuusarvioinnissa sen populaatioksi arvioitiin 70–400 yksilöä. Lajin kanta on laskussa ja se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Tepuipeukaloinen
Tepuipeukaloinen ("Troglodytes rufulus") eli aiemmalta nimeltään tepuinpeukaloinen on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Tepuipeukaloista tavataan Brasiliassa, Guyanassa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 58 600 km. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Calvin Pickard
Calvin Pickard (s. 15. huhtikuuta 1992 Winnipeg, Manitoba, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-seura Toronto Maple Leafsin organisaatiossa. Hän on Avalanchen toisen kierroksen varaus . Hänen isoveljensä Chet on myös jääkiekkomaalivahti, joka on varattu Nashville Predatorsiin .
Pickard aloitti junioriuransa WHL-joukkue Seattle Thunderbirdsissä kaudella 2008-2009. Toisella kaudellaan hän voitti 62 pelaamastaan ottelusta vain 16 torjuntaprosentilla 91,4 ja tuli valituksi vuoden 2010 WHL:n lännen ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Ennen varaustilaisuutta hänet rankattiin Pohjois-Amerikan parhaaksi maalivahdiksi. Yhteensä hänet varattiin kolmantena maalivahtina toisella kierroksella numerolla 49 Colorado Avalancheen. Kaudella 2010-2011 Pickard kutsuttiin Kanadan juniorimaajoukkueen leirille, josta häntä ei kuitenkaan valittu lopulliseen kokoonpanoon vuoden 2011 nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin.
Pickardin ja Colorado Avalanchen solmima kolmivuotinen tulokassopimus julkaistiin 25. maaliskuuta 2011. Hän pelasi loppukauden Avalanchen AHL-farmiseura Lake Erie Monstersissa. AHL-kauden päätyttyä Pickard lähetettiin takaisin Thunderbirdsiin päättämään junioriuransa. Kaudella 2012-2013 Pickard pelasi ensimmäisen kokonaisen kautensa ammattilaistasolla. Hän pelasi 47 ottelua, joista voitti 20.
Kauden 2014-2015 Pickard aloitti Monstersissa, mutta hänet kutsuttiin Coloradoon 16. lokakuuta 2014 Semyon Varlamovin loukkaannuttua. Hän teki samana päivänä NHL-debyyttinsä Ottawa Senatorsia vastaan, kun hänet vaihdettiin loukkaantuneen Reto Berran tilalle. Pickard päästi 27 laukauksesta neljä maalia 5-3 -tappioon päättyneessä ottelussa. Pickard lähetettiin takaisin Monstersiin 25. lokakuuta, mutta hänet nostettiin 18. marraskuuta takaisin NHL:n puolelle Semyon Varlamovin kärsittyä nivusvammasta. Picard sai ensimmäisen voittonsa NHL:ssä 22. marraskuuta tultuaan maaliin huonosti aloittaneen Reto Berran tilalle. Pickard torjui kaikki 17 laukausta 4-3 -jatkoaikavoitossa. Berran huonon pelaamisen vuoksi Pickard otti itselleen aloittavan maalivahdin paikan Varlamovin paluuseen asti, jonka jälkeen Pickard toimi joukkueen kakkosmaalivahtina. 28. joulukuuta Pickard lähetettiin takaisin AHL:ään, jossa hän pelasi aloittavana maalivahtina.
Pickard on edustanut Kanadaa jääkiekon MM-kilpailuissa vuonna 2016 ja vuonna 2017.
Pickardin isoveli Chet pelaa myös ammattilaismaalivahtina. Hänet on varattu Nashville Predatorsiin ja hän pelaa nykyisin tanskalaisessa Metal Ligaen -joukkue Odense Bulldogsissa.
Zach Trotman
Zachary Ross Trotman (s. 26. elokuuta 1990, Carmel, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa AHL-seura Ontario Reignissa. Hän on Boston Bruinsin seitsemännen kierroksen varaus .
24. maaliskuuta 2012 Trotman teki kolmivuotisen tulokassopimuksen NHL-seura Boston Bruinsin kanssa.
28. joulukuuta 2013 Dennis Seidenbergin loukkaannuttua Trotman kutsuttiin AHL-farmijoukkue Providence Bruinsista ylös NHL:n puolelle, jossa hän teki debyyttinsä ottelussa Ottawa Senatorsia vastaan. Trotman teki ensimmäisen NHL-maalinsa 2. huhtikuuta 2015, jolloin teki voittomaalin 3–2 -lukemiin päättyneessä ottelussa Detroit Red Wingsiä vastaan.
Erkki Rahkamaa
Erkki Johannes Rahkamaa (s. 1938) on suomalainen kemisti ja emeritusprofessori. Hän oli Oulun yliopiston rakennetutkimuksen kemian professori 1980–2001. Hän tutki hererosyklisten orgaanisten yhdisteiden molekyylirakenteiden ja ydinmagneettiresonanssispektrien parametrien välisiä korrelaatioita.
Gapps
Yritys on perustettu vuonna 2010 ja sen palveluksessa työskenteli 24 henkilöä joulukuussa 2017. Gappsin liikevaihto vuonna 2017 oli 2.85 miljoonaa euroa.
Vuonna 2014 Gapps voitti Yleisradion viestintäjärjestelmien kilpailutuksessa monet suomalaiset IT-talot. Kilpailutuksen tuloksena Yleisradio siirtyi käyttämään Gappsin tarjoamaa Google Apps -viestintäjärjestelmää.
Gapps on historiansa aikana saavuttanut kunniamainintoja eri yrityskilpailuissa.
Tuomari Dee
Tuomari Dee (myös Tuomari Di) on kirjailija Robert van Gulikin luoma puoliksi kuvitteellinen hahmo joka perustuu kiinalaiseen Tang-dynastian aikaiseen Di Renjienä tunnettuun piirikunnan tuomariin eli johtajaan. Tuomari Dee selvittää kirjoissa erilaisia rikoksia kuten raiskauksia, murhia sekä korruptiota ja petoksia. Suomessa van Gulikin teoksia on julkaissut WSOY SaPo-nimikkeen alla.
Tuomari Deen hahmon perustan uskotaan olevan Di Renjiessä, joka toimi piirikunnan tuomarina Tang-dynastian aikaisessa Kiinassa. Piirikunnan tuomarilla oli käytössään alueen poliisivoimat ja sotilaat. Hollantilainen Robert van Gulik löysi vanhan kiinalaisen salapoliisikertomuksen "Di Gong An," joka perinteiseen kiinalaiseen tapaan esitti tuomarin ratkomassa kolmea rikosta samaan aikaan. Tarina poikkesi kuitenkin perinteisistä tarinoista, sillä se sisälsi yliluonnollisia voimia kuten paholaisia sekä henkiä. Van Gulik käänsi kirjan englanniksi nimellä Celebrated Cases of Judge Dee vuonna 1949. Van Gulikin tarinoissa Tuomari Deellä on apuna hänen perheensä pitkäaikainen hoitaja Hoong, johon viitataan usein nimellä ”sihteeri Hoong”. "Kiinalaisissa kultamurhissa" Tuomari Dee törmää kahteen ”vihreiden metsien veljeen” eli maantierosvoihin Chiao Taihin ja Ma Joongiin. Kun he yrittävät ryöstää Tuomarin, he vaikuttuvat niin paljon hänen persoonallisuudestaan, että jättävät rikollisen elämän ja liittyvät hänen seurueeseensa. "Kiinalaisissa järvimurhissa" Tuomarin joukkoon liittyy kokenut huijari ja uhkapeluri Tao Gan.
Tuomari Dee on van Gulikin kirjoissa tiukka, oikeudenmukainen, vaativa ja on tarvittaessa valmis kiduttaamaan epäiltyjä. Hän antaa aikansa tapaisesti vakavista rikoksista kovia tuomioita.
Listattuna ovat Robert van Gulikin kirjoittamat kirjat ilmestymisjärjestyksessä. Perässä on suomenkielinen julkaisuvuosi.Kaikki kirjat ovat WSOY:n julkaisemia.
Vuonna 1969 Howard Baker tuotti kuusi TV-jaksoa perustuen tuomari Dee-tarinoihin. Sarja sai huonon vastaanoton ja kritiikkiä tuli mm. siitä että tuomari Deetä näytellyt Michael Goodliffe yritettiin maskeerata kiinalaiseksi.
1974 Gerald Isenberg teki televisioelokuvan kirjasta "Kiinalaiset sokkelomurhat".
Lisäksi kiinalaisia elokuvia on tuotettu muutamia.
Timo Rahko
Timo Kalevi Rahko (s. 25. maaliskuuta 1939 Rovaniemen maalaiskunta) on suomalainen eläinlääkäri. Hän oli Eläinlääketieteellisen korkeakoulun patologisen anatomian professori 1973–1995 ja patologian professori 1995–1998.
Rahkon entinen puoliso on pianotaiteilija Raija Alestalo-Rahko. Rahkon veli on professori Kauko Rahko.
Buleuterion (Delfoi)
Buleuterion () oli antiikin aikainen buleuterion eli neuvoston kokouspaikka Delfoissa Kreikassa. Se sijaitsi Apollonin pyhäkköalueella pyhän tien varressa Apollonin temppelin eteläpuolella ja Ateenalaisten aarrekammion vieressä.
Buleuterion oli rakennettu arkaaisella kaudella noin vuonna 600–500 eaa. Siinä kokoontui Delfoin paikallinen bule eli neuvosto. Rakennus oli suorakulmion muotoinen suhteellisen pienikokoinen kokoustila ja siinä oli ovet kolmella sivulla. Rakennuksen sisällä oli todennäköisesti pylväikkö ja puiset istuimet sivustoilla. Rakennuksesta on löydetty piirtokirjoituksia, joiden perusteella sen käyttötarkoitus on tunnistettu. Rakennuksesta on säilynyt vain perustuksia ja muita vähäisia osia.