hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Izmail Sreznevski
Izmail Ivanovitš Sreznevski (; 13. kesäkuuta 1812 Jaroslavl – 21. helmikuuta 1880 Pietari) oli venäläinen kielitieteilijä ja slavisti. Hän tutki venäjän kielen varhaishistoriaa, mutta hänen eräillä töillään oli merkittävä vaikutus myös ukrainalaisten kansallisen identiteetin muotoutumiseen.
Sreznevski opiskeli valtiotiedettä Harkovan yliopistossa ja oli nuoruudessaan 1830-luvulla keskeisiä henkilöitä ”Harkovan romantiikaksi” kutsutussa varhaisessa akateemisessa kiinnostuksessa ukrainalaiseen kulttuuriin. Hän perehtyi slavistiikkaan ja julkaisi vuonna 1832 kokoelman keräämiään slovakialaisia kansanlauluja. Vuosina 1833–1838 hän julkaisi kokoelman "Zaporožskaja starina" (”Zaporožjen muinaisuus”), joka sisälsi hänen keräämäänsä Zaporožjen kasakoiden muinaisesta elämästä kertovaa kansanrunoutta selityksineen. Tässä teoksessa kuvattiin ensimmäisen kerran ukrainalaisia venäläisistä erillisenä kansakuntana. Teos sai ilmestyessään innostuneen vastaanoton, mutta 1870-luvulla suurin osa sen sisältämistä väitetysti vanhoista kansanrunoista osoitettiin nykyaikaisiksi väärennöksiksi. Sreznevski itse siirsi myöhemmin huomionsa venäjän kieleen ja luopui ukrainalaismielisyydestään.
Sreznevski oli slaavilaisen filologian professorina Harkovan yliopistossa vuosina 1842–1846 ja Pietarin yliopistossa vuodesta 1847 kuolemaansa asti. Vuodesta 1854 hän oli myös Venäjän tiedeakatemian jäsen ja toimitti tiedeakatemian kielitieteellistä lehteä, jossa hän julkaisi monia merkittäviä muinaiskirkkoslaavin ja muinaisvenäjän historiaan liittyneitä alkuperäislähteitä. Sreznevksin selvitys "Mysli ob istorii russkogo jazyka" (1849) oli merkkipaalu venäjän kielen historian tutkimuksessa. Ukrainan kieltä hän piti useimpien aikalaistensa tavoin vain venäjän kielen murteena. Hänen tutkimuksensa toimivat pohjana nykyään kiistellylle teorialle kantavenäjän kielestä, josta nykyinen venäjä ja ukraina olisivat suhteellisen myöhään erkaantuneet. Sreznevski kokosi aineistoa suureen muinaisvenäjän sanakirjaan, jota alettiin julkaista 1890-luvulla.
Sreznevskin tunnettuja oppilaita olivat muun muassa Vladimir Lamanski, Aleksandr Pypin, Anton Budilovitš ja Vikenti Makušev.
Emanuel Barbara
Emanuel Barbara (; 27. lokakuuta 1949 – 5. tammikuuta 2018) oli kapusiineihin kuulunut maltalainen pappi, joka toimi Malindin hiippakunnan piispana Keniassa, kunnes kuoli äkillisesti 68-vuotiaana.
Barbara nimitettiin myös apostoliseksi hallinnoijaksi Mombasan arkkihiippakuntaan marraskuussa 2013; tästä tehtävästä hän luopui helmikuussa 2015.
Karjalan tasavallan kansalliskirjasto
Karjalan tasavallan kansalliskirjasto ( lyh. НбРК, ) on Venäjällä, Karjalan tasavallan pääkaupungissa Petroskoissa toimiva tasavallan kansalliskirjasto. Se toimii Karjalan tasavallan kulttuuriministeriön alaisuudessa. Vuoden 2018 alussa kirjaston johtajana oli Marina Nikishina.
Ensimmäinen yleinen kirjasto perustettiin Petroskoihin 15. lokakuuta 1833. Toiminta saavutti kuitenkin vain pienen osan väestöstä. Vuonna 1865 kokoelmaan kuului 887 kirjaa ja niitä luki 105 henkeä. Vuonna 1872 kokoelma sisälsi 1047 teosta; kirjasto oli nimetty kaupungissa vierailleen ja kirjastolle 300 ruplaa lahjoittaneen suuriruhtinaan mukaan Aleksein kirjastoksi.
Vuonna 1918 kirjaston kokoelmat käsittivät jo 40 000 julkaisua, joita luki 40 vakitusta ja 300 tilapäistä asiakasta. Samana vuonna kirjasto kuitenkin paloi. Seuraavana vuonna perustettin Läänin lukutupa, johon koottiin kirjoja pappis- ja opettajaseminaareista, lukioista ja kauppakerholta. Sotavuosina 1941-1943 kirjaston toiminta siirrettiin (Vienan) Kemiin. Tämän jälkeen kirjastoa ja sen kokoelmaa entistettiin. Vuonna 1947 kirjasto muutettiin Karjalais-suomalaisen SNT:n (vuodesta 1956 Karjalan ASNT:n) yleiseksi valtionkirjastoksi.
Vuonna 1959 kirjasto muutti K. J. Gutinin suunnitelmaan rakennukseen Pushkinskajakadulle. Se sai Karjalan tasavallan kansalliskirjaston aseman vuonna 1991. Vuonna 2015 avattiin nelikerroksinen laajennusosa, jolloin kansalliskirjaston tilat kasvoivat yhteensä 4 771 neliömetriin.
Kirjaston kokoelmat käsittävät yli 1 miljoonaa kirjaa eri kielillä ja yli 500 000 sarjajulkaisujen numeroa. Sähköisessä muodossa on yli 2 miljoonaa tallennetta.
Porsche Supercup Euroopan Grand Prix 2012
Porsche Supercup Euroopan Grand Prix 2012 oli Porsche Supercup -kauden 2012 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 24. kesäkuuta Valencian katuradalla Espanjassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Euroopan GP:n ohessa.
Kjell Aukrust
Kjell Aukrust (19. maaliskuuta 1920 Alvdal, Hedmark, Norja – 24. joulukuuta 2002 Oslo, Norja) oli norjalainen prosaisti, runoilija, taiteilija ja kuvittaja. Hän oli 1900-luvun jälkipuoliskolla Norjan rakastetuimpia humoristeja niin piirtäjänä kuin kirjoittajanakin.
Aukrustin isä oli Stortinget-edustaja Lars Aukrust, setä Olav Aukrust, veli Odd Aukrust, merkittävä taloustieteilijä, joka vastasi Norjan valtion tilastotoimiston Statistisk sentralbyrån tutkimustoiminnasta, sekä serkku Tor Aukrust. Hänen puolisonsa oli Kari Holter vuodesta 1947.
Aukrust piti itseään ennen kaikkea piirtäjänä. Norjan Nasjonalgalleriet järjesti vuonna 1987 hänen piirroksistaan näyttelyn.
Aukrustin kirjoitti lapsuudestaan Alvdalissa kolmiosaiset muistelmat "Simen", "Bonden" ja "Bror Min". Hän loi kuvitteellisen Flåklypan kylän ja sen asukkaat. Niiden pohjalta ohjasi Ivo Caprino 1975 animaatioelokuvan "Pilvikallion vauhtikisat". Elokuva oli ensimmäinen täysimittainen norjalainen animaatioelokuva. Siitä tuli kansainvälinen menestys, ja siitä on tehty versiot yli 70 kielelle.
Kylän asukkaita on mukana myös täysimittaisessa käsin piirretyssä animaatiossa "Solan, Ludvig og Gurin med reverompa". Vuonna 1998 ensi-iltaan tulleen elokuvan tapahtumapaikkoja ovat Oslo ja Alvdal.
Marie Hamsun
Marie Hamsun (19. marraskuuta 1881 Elverum, Hedmark, Norja – 4. elokuuta 1969 Nørholm i Landvik, Aust-Agder, Norja) oli norjalainen kirjailija ja näyttelijä. Hänen puolisonsa oli kirjailija Knut Hamsun.
Hamsun julkaisi kaksi runokokoelmaa ja useita lastenkirjoja. Viisiosainen "Bygdebarn"-sarja (1924–1957) seuraa neljän sisaruksen, kahden pojan ja kahden tytön, elämää ympäristössä, joka muistuttaa kirjailijan lapsuuden kotiseutua "Strandbygdaa" Elverumissa. Kaksi ensimmäistä ovat episodimaisia kuvauksia maatilan elämästä ja leikeistä. Kirjat on käännetty useille kielille, ja hän sai viimeisestä kirjasta Norja kulttuuriministeriön lasten- ja nuortenkirjapalkinnon. Elämästään Knut Hamsunin kanssa hän kirjoitti kaksi muistelmakirjaa skrev hon två erinringsböcker: "Sateenkaari" ("Regnbuen", 1953) ja "Kultasateen alla" ("Under gullregnen",1959).
Marie ja Knut Hamsunilla oli neljä lasta Tore, Arild, Cecilia ja Ellinor.
Lester Thurow
Lester Carl Thurow (7. toukokuuta 1938 – 25. maaliskuuta 2016) oli taloustieteilijä ja MIT Sloan School of Managementin dekaani. Thurow opiskeli Harvardin yliopistossa taloustieteen tohtoriksi. Thurow kirjoitti talouteen liittyviä kirjoja, joista kolme oli New York Timesin bestsellereitä. Teoksessa "The Zero-Sum Society" Thurow kuvasi makrotalouden nollasummapeliksi.
USS Ronquil (SS-396)
USS Ronquil (runkonumero SS-396) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1944 vesillelaskettu Balao-luokan sukellusvene.
Alus tilattiin Portsmouthin laivastontelakalta Kitterystä Mainesta, missä köli laskettiin 9. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 27. tammikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 22. huhtikuuta.
Alus luovutettiin Espanjalle 1. heinäkuuta 1971.
Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen ostopäivänä nimellä "Isaac Peral" (S32). Alus lähti espanjalaisella miehistöllä varustettuna San Diegosta Cartagenaan, jonne se saapui 22. elokuuta. Alus siirrettiin reserviin jo vuonna 1982, mutta se poistettiin palveluksesta vasta 3. huhtikuuta 1984 uuden sukellusvene "Sirocon" palvelukseenoton yhteydessä.
USS Picuda (SS-382)
USS Picuda (runkonumero SS-382) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1943 vesillelaskettu Balao-luokan sukellusvene.
Alus tilattiin Portsmouthin laivastontelakalta Kitterystä Mainesta, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 12. heinäkuuta ja otettiin palvelukseen 16. lokakuuta.
Alus luovutettiin Espanjalle 1. lokakuuta 1972.
Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen luovutuspäivänä nimellä "Narcíso Monturiol" (S33). Espanja lunasti aluksen 18. marraskuuta 1974. Vuodesta 1975 alus makasi ankkurissa teknisten ongelmien vuoksi ja lopulta poistettiin alusluettelosta 30. huhtikuuta 1977.
USS Bang (SS-385)
USS Bang (runkonumero SS-385) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1943 vesillelaskettu Balao-luokan sukellusvene.
Alus tilattiin Portsmouthin laivastontelakalta Kitterystä Mainesta, missä köli laskettiin 30. huhtikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 30. elokuuta ja otettiin palvelukseen 4. joulukuuta.
Alus luovutettiin Espanjalle 1. lokakuuta 1972.
Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen luovutuspäivänä nimellä "Cosme García" (S34). Espanja lunasti aluksen vuonna 1974 ja se romutettiin vuonna 1983.
Teemu Kakkuri
Teemu Paavo Pekanpoika Kakkuri (s. 18. kesäkuuta 1960 Oulu) on teologian tohtori, seurakuntapastori ja entinen kansanopiston rehtori.
Teemu Kakkuri syntyi Oulun Tuirassa filosofian tohtori Pekka Kakkurin ja farmaseutti Maija-Liisa Kakkurin, s. Veijovuori, perheeseen. Vuonna 1991 Kakkurin puolisoksi tuli erityislastentarhaopettaja Kaisamaria Perko.
Kouluvuodet Kakkuri vietti Raahessa, jossa hän valmistui ylioppilaaksi Raahen lukiosta vuonna 1979. Opinnot jatkuivat Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Teologian kandidaatin ylemmän tutkinnon hän suoritti vuonna 1989. Teemu Kakkuriin sopii nimike herätyksen asiantuntija. Hän on väitellyt tohtoriksi 2011 Itä-Suomen yliopistossa Joensuussa kirkkohistoriasta aiheenaan sotienjälkeinen evankelisuus yhteiskunnassa ja kirkossa.
Kakkuri vihittiin papiksi 6.11.1989 Oulussa. Hän suoritti pedagogiset opinnot 1998, toimi Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) opiskelijapastorina vuodet 1988–1994, SLEY:n aluejohtajana vuodet 1995–1996 sekä Helsingin evankelisen opiston rehtorina 1997-2009. Vuonna 2010 Kakkuri toimi Suomen Kansanopistoyhdistyksen kehittämispäällikkönä. Vuosina 2011, 2012 ja 2013 hän hoiti Itä-Suomen yliopistossa kirkkohistorian yliopistonlehtorin sijaisuuksia. Vuonna 2013 Kakkuri palasi nuoruuden kotikonnuille Raaheen, nyt seurakuntapastorin virkaan. Kirjoitus- ja tutkimustyötä varten hänellä on pienyritys.
Kirjojen kirjoittamisen lisäksi Kakkuri kirjoittaa blogeja ja on toiminut kolumnistina Sana-lehdessä (2010–), Kotimaassa (2017) ja Rauhan tervehdyksessä (2018).
Villa Achille
Villa Achille on Helsingin Vuosaaressa sijaitseva talvihuvila, jonka rakennutti saksalainen Fritz Achilles. 1910-luvulla rakennetun hirsihuvilan on suunnitellut arkkitehti Fritz Lüsch. Vuonna 1967 huvila myytiin rakennusliike Polarille ja Helsingin kaupungille 1990. Nykyään rakennuksessa toimii yksityinen catering-yritys.
Luettelo valtioiden valuuttakurssijärjestelmistä
Tämä on luettelo maiden valuuttakurssinjärjestelmistä
Koneenrakentajakilta
Koneenrakentajakilta ry on Tampereen teknillisen yliopiston Teknisten tieteiden tiedekunnan konetekniikan opiskelijoiden ainejärjestö. Killan tarkoituksena ja tehtävänä on tukea opintoja tarjoamalla erilaisia opiskeluun ja sosiaaliseen kanssakäymiseen liittyviä tapahtumia ja palveluja.
Koneenrakentajakilta on perustettu vuonna 1967. Kilta rekisteröityi yhdistykseksi vuonna 2017. Kilta järjestää monenlaista toimintaa jäsenistölle. Kiltalaisille järjestetään mm. kurssitilaisuuksia, illanviettoja, tutustumismatkoja sekä hankkii opinto- ja ammattiohjausta. Kiltaan kuuluu noin 400 jäsentä.
Uusi paviljonki
Uusi paviljonki () on Kauniaisten ruotsinkielisen koulukeskuksen yhteyteen vuonna 2002 valmistunut kulttuurirakennus, jonka merkittävin tila on jopa 380-paikkainen, sellisti Seppo Kimasen mukaan nimetty konserttisali. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Lehto Peltonen Valkama, pääsuunnittelijana Tarmo Peltonen. Konserttisalin akustiikan on suunnitellut Akukon Oy, vastaavana konsulttina Henrik Möller.
Puupaneloitu Seppo Kimanen -sali sopii erityisesti kamarimusiikin esittämiseen. Salin sointi on säädettävissä yhdeksän akustiikkaverhon avulla. Salissa on 220-paikkainen kokoontyöntyvä katsomo, minkä lisäksi salin etupermannolle mahtuu 160 irtotuolia.
Uusi paviljonki toimii Kauniaisten musiikkijuhlien päänäyttämönä.
Uuden paviljongin tiloissa on lisäksi luokkahuoneita eri kerroksissa. Pohjakerroksen luokkahuoneet toimivat konserttisalin vaatesäilytystiloina.
Pitch Perfect 3
Pitch Perfect 3 on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut musikaalikomediaelokuva, jonka on ohjannut Trish Sie. Se on jatko-osa elokuvalle "Pitch Perfect 2" (2015) ja elokuvatrilogian viimeinen osa. Elokuva on kaupallisesti kaikkien aikojen toiseksi menestynein musikaalikomedia, trilogian toisen osan ollessa menestynein.
"Pitch Perfect 3" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 22. joulukuuta 2017 ja Suomessa 5. tammikuuta 2018.
M-Anisidiini
m-Anisidiini eli 3-metoksianiliini (CHNO) on aromaattinen aniliinin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä. m-Anisidiini on o- ja p-anisidiinien isomeeri.
Huoneenlämpötilassa m-anisidiini on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin esimerkiksi happoliuoksiin ja etanoliin. Yhdiste on myrkyllistä ja sille altistuminen voi johtaa methemoglobiinin muodostumiseen veressä, mikä ilmenee muun muassa ihon värin muuttumisena sinertäväksi. Yhdiste on heikko emäs.
m-Anisidiinia voidaan valmistaa pelkistämällä m-nitroanisolia. Tyypillisempi tapa on kuitenkin asetyloida m-aminofenoli m-asetamidofenoliksi, joka metyloidaan ja amidiryhmän hydrolyysin seurauksena muodostuu m-anisidiinia. m-Anisidiinia voidaan käyttää muiden yhdisteiden kuten väriaineiden valmistukseen, mutta sen käyttö ei ole yhtä merkittävää kuin isomeeristen anisidiinien.
Saimaa (yhtye)
Saimaa on suomalainen post- progressiivisen rockin yhtye, jonka Matti Mikkola perusti vuonna 2004.
Yhtye on julkaissut kolme albumia, joista viimeisin, "Urheilu-Suomi", ilmestyi joulukuussa 2017.
King Krule
Archy Ivan Marshall (s. 24. elokuuta 1994), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään King Krule, on englantilainen laulaja ja tuottaja. Hän aloitti musiikin äänittämisen nimellä Zoo Kid vuonna 2010, mutta muutti nimekseen King Krule seuraavana vuonna. Hän on julkaissut nimen alla kaksi studioalbumia. Hän käytti nimensä inspiraationa Donkey Kong-pelisarjan King K. Rool -hahmoa.
King Krulen ja rnb-laulaja Frank Oceanin kollaboraatiosta on liikkunut paljon huhuja ja Frank pyysi Krulea äänittämään sanoituksia Blonde-albumille, mutta Krule uskoo, ettei Frank pitänyt niistä. Hän on myös tuottanut kappaleen "Death Whistles" Earl Sweatshirtille. Krule on myös vieraillut Ratkingin ja Mount Kimblen kappaleilla.
Lapsena Krule tykkäsi tehdä musiikkia niin paljon ja hän myöhästyi niin paljon koulusta, että sosiaalipalvelut uhkasivat Krulen vanhempia vankilatuomiolla. Hänet hyväksyttiin 14-vuotiaana BRIT Schooliin, joka keskittyy luovaan taiteeseen ja teknologiaan. Hän alkoi julkaisemaan musiikkia Bandcamp-sivustolle vuosina 2010–2011, jonka jälkeen True Panther -levy-yhtiö huomasi hänen lahjakkuutensa ja julkaisi "King Krule EP":n vuonna 2011.
Hän oli myös vuonna 2013 ehdolla BBC Sound -kilpailussa.
Studioalbumit
EP:t
Gangneung
Gangneung (, hanja: 江陵市) on kaupunki Etelä-Koreassa Gangwonin provinssissa, ja se on provinssin kolmanneksi suurin kaupunki. Vuonna 2012 kaupungin asukasluku oli 219 274.
Vuonna 2018 kaupunki oli mukana talviolympialaisissa, sillä kaupungissä järjestettiin kisojen kaikki jäätapahtumat.
Sadie Sink
Sadie Sink (s. 16. huhtikuuta 2002 Brenham, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki läpimurtonsa näytellessään Maxine "Max" Mayfieldiä jännitystieteissarjassa "Stranger Things".
Air Francen lento 358
Air Francen lento 358 oli Air Francen kansainvälinen reittilento Ranskasta Torontoon, Kanadaan. Yrittäessään laskeutua kone ajoi yli kiitotieltä ja putosi pellolle. Kaikki koneessa olleet 309 matkustajaa ja miehistön jäsentä selvisivät.
Lento lähti Charles de Gaullen kansainväliseltä lentoasemalta kello 13:32.
Koneen lähestyessä määränpäätään ulkona oli sateista. Kone sai luvan laskeutua kiitotielle 24L. Koneen laskeuduttua miehistö ei kyennyt pysäyttämään konetta ajoissa, ja kone saavutti 2 743 metriä pitkän kiitotien päädyn. Kone ajoi läpi lentoaseman turva-aidasta, törmäsi maahan ja liukui mäkeä alas 200 metriä, kunnen pysähtyi ja syttyi palamaan. Kaikki koneessa olleet saatiin evakuoitua.
Kone putosi vain kymmeniä metrejä ruuhkaisesta valtatiestä, ja tämä aiheutti tiellä tukkeutumisen.
Eräät silminnäkijät kertoivat koneeseen osuneen salama hieman ennen laskeutumista.
Onnettomuuden syyksi todettiin kuitenkin liian myöhäinen suihkujarrujen aktivointi, koska pilotti, joka ei lentänyt, oli jättänyt jarrun aktivoimatta, ja lentävä pilotti oli aktivoinut sen liian myöhään.
Caleb McLaughlin
Caleb McLaughlin (s. 13. lokakuuta 2001 Carmel, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki läpimurtonsa näytellessään Lucas Sinclairia jännitystieteissarjassa "Stranger Things".
52 kammioo
52 kammioo on suomalaisen hip-hop artisti Tapani Kansalaisen kolmas studio-albumi, jonka julkaisi Monsp Records 12. tammikuuta 2018.
Dacre Montgomery
Dacre Montgomery (s. 22. marraskuuta 1994 Perth, Länsi-Australia) on australialainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa vuoden 2017 elokuvassa "Power Rangers" ja "Stranger Things" -televisiosarjassa.
Tiburón-luokka
Tiburón-luokka oli Espanjan laivaston kahden 1950-luvun lopulla valmistetun aluksen muodostama pienoissukellusveneluokka.
Alus oli 21,5 metriä pitkä ja sen leveys ja syväys olivat 2,7 metriä. Aluksen uppouma oli pinnalla 78 tonnia ja sukellettaessa 81 tonnia. Alusten voimanlähteenä oli yksiakselinen Pegaso-dieselmoottori, joka tuotti 4 000 hevosvoimaa pinta-ajossa, ja sukelluksissa 400 hevosvoiman sähkömoottori. Pinta-ajossa aluksen maksiminopeus oli kymmenen solmua ja sukelluksissa 14,5 solmua. Aseistuksena aluksella oli kaksi 533 millimetrin torpedoputkea. Aluksella oli viiden hengen miehistö.
Kisakenttä
Kisakenttä oli vuosina 1911–1998 ilmestynyt urheiluaiheinen aikakauslehti.
Lehden perusti ja alkuvuosina sitä toimitti Anni Collan. Ensimmäisessä numerossa sen tarkoitukseksi ilmoitettiin ruumiillisen kasvatuksen edistäminen, jotta elämä tulisi rikkaammaksi ja työ sujuisi paremmin. Lehdessä julkaistiin muun muassa liikuntakasvatusaiheisia kirjoituksia, leikkejä, lauluja nuotteineen sekä ajankohtaisia kirjoituksia liikunnan, urheilun ja terveyskasvatuksen aloilta. Collan julkaisi myös partiota koskevia kirjoituksia, vaikka partioliike oli autonomian aikana kielletty.
Vuoden 1921 ensimmäisestä numerosta alkaen lehden ilmoitettiin olevan Suomen Naisten Liikuntokasvatusliiton äänenkannattaja. Lehden pitkäaikaisena päätoimittajana 1930-luvulta 1980-luvulle oli Liisa Orko. Myöhemmin lehteä julkaisi Suomen voimistelu- ja liikuntaseurat (SVoLi), joka lopetti sen julkaisemisen vuonna 1998. Puheenjohtaja Aitkoski-Catonin mukaan lehti ei viestittänyt SVoLin nimeä. Se ei myöskään ollut taloudellisesti kannattava.
Ensimmäisenä ilmestymisvuonnaan 1911 "Kisakenttä" julkaisi useita kirjoituksia urheilu- ja kilpailuaatteesta. Monet kirjoittajat suhtautuivat kriittisesti kilpaurheiluun ylipäätään ja pitivät sen yleistymistä naisten keskuudessa riskinä, vaikkakin todettiin kilpailuilla olevan motivoiva vaikutus. Asiaa puitiin uudelleen kiertokyselyssä vuonna 1928. Sen tarkoitus oli selvittää, pitäisikö Suomen Naisten Liikuntokasvatusliiton muuttaa kilpaurheilulle kielteistä kantaansa, miten liiton tulisi suhtautua kilpaileviin naisiin, mitkä lajit olisivat sopivimpia ja kannattaako liiton jättäytyä ulkopuolelle, jos kilpailut näyttävät tuottavan tuloja järjestäville liitoille. Työväen urheiluliitolla oli tuolloin yleisurheilussa kilpailutoimintaa naisille. Mielipiteet jakautuivat. Osa vastusti etenkin naisten kilpaurheilua edelleen ja kannatti pitäytymistä urheilumerkkien suorittamisessa, mutta esimerkiksi TUL:n Elina Jääskeläinen puolsi naisten kilpaurheilua voimakkaasti ja vertasi suhtautumista jazziin, tupakoimiseen ja ryyppäämiseen, jotka hänen mielestään yleinen mielipide oli hyväksynyt naisillekin. Osa vastaajista vierasti ajatusta kiilpailusta mutta piti omaa näkemystään mahdollisesti vanhanaikaisena. Arvo Wartia katsoi naisvapautuksen jo ratkaisseen kysymyksen sopivuudesta. Kustaa Levälahden mielestä sopivuutta ei voitu ratkaista teoreettisella keskustelulla vaan selvittää asia kokeellisesti laajentamalla kilpailutoimintaa. Lauri Pihkala yritti viivyttää asiaa eri perusteilla. Väinö Laherma arvioi, että naisten yhteiskunnallinen asema ei ole ollut omiaan innostamaan urheiluun ja että asiaa täytyy erityisesti tukea. Ivar Wilskman ilmoitti, että hän ei ole saanut naisten kilpailujen seuraamisesta esteettistä nautintoa. Ainikki Kivi ironisoi kielteisiä näkemyksiä ilkeämielisten miesten ja vanhahkojen naisten puheina ja kysyi, kuka naiivisti uskoo naisten tyytyvän urheilumerkkiin, kun kilpailussa on tarjolla liemikauha, laakeriseppele tai herätyskello.
Foca-luokka
Foca-luokka oli Espanjan laivaston kahden 1950-luvun lopulla valmistetun aluksen muodostama pienoissukellusveneluokka.
Saksan toisen maailmansodan lopun aikaisiin Seehund-luokan alusten suunnitelmiin pohjautunut alus oli 13,9 metriä pitkä ja sen leveys oli 1,8 ja syväys 1,5 metriä. Aluksen uppouma oli pinnalla 16 tonnia ja sukellettaessa 20 tonnia. Alusten voimanlähteenä oli yksiakselinen Pegaso-dieselmoottori, joka tuotti 160 hevosvoimaa pinta-ajossa, ja sukelluksissa 110 hevosvoiman Siemens-sähkömoottori. Pinta-ajossa aluksen maksiminopeus oli 9,2 solmua ja sukelluksissa 12 solmua. Aluksen toimintamatkan ollessa 700 merimailia seitsemän solmun nopeudella. Aseistuksena aluksella oli kaksi 533 millimetrin torpedoputkea. Aluksella oli kolmen hengen miehistö.
Maria Lasonen-Aarnio
Maria Lasonen-Aarnio on suomalainen filosofi, joka toimii filosofian apulaisprofessorina Helsingin yliopistossa. Hän on suoritti tohtorin tutkinnon 2010 Oxfordin yliopistossa. Tämän jälkeen hän toimi vuodesta 2010 apulaisprofessorina Michiganin yliopistossa, vuodesta 2015 lähtien urapolku (tenure track) -toimessa. Hän siirtyi Helsingin yliopistoon saatuaan syksyllä 2017 Euroopan tutkimusneuvoston (ERC) tutkimushankerahoituksen. Lasonen-Aarnion tutkimusaloja ovat tietoteoria ja mielenfilosofia.
Alkukreikka
Alkukreikka ("proto-kreikka") on nimitys kreikan kielen varhaisimmalle tunnistettavissa olevalle vaiheelle sen jälkeen, kun se erkani indoeurooppalaisesta kantakielestä eli proto-indoeurooppalaisesta kielestä. Se ajoitetaan 2000-luvun eaa. loppupuolelle ja 1000-luvun eaa. alkuun.
Alkukreikka syntyi indoeurooppalaisesta kantakielestä satojen vuosien aikana tapahtuneiden äänteellisten, muoto-opillisten ja sanastollisten muutosten tuloksena. Indoeurooppalaista kantakieltä puhuttiin noin 4000–3500 eaa. oletettavasti Mustanmeren pohjois- ja itäpuolisilla alueilla. Siitä ei ole kirjallisia jäänteitä, mutta sen kielioppi on rekonstruoitu laajan tutkimuksen ansiosta. Kantakielestä erkanivat aluksi anatolialaiset ja tokaariset kielet. Jäljelle jääneessä ryhmässä, myöhäisen indoeurooppalaisen kantakielen aikana, kehittyi noin 3000–2000-luvuilla eaa. yhteisiä kielen piirteitä, joiden perusteella alkukreikka on indoeurooppalaisten kielten sisällä läheisintä sukua indoiranilaisille kielille. Sen lisäksi siinä on läheistä sukulaisuutta armenian ja fryygian kieliin.
Alkukreikka voidaan erottaa omaksi kielekseen indoeurooppalaisesta kantakielestä 2000-luvun eaa. loppupuolella. Sen aikana muodostuivat ne kielen piirteet, jotka erottavat kreikan kielen indoeurooppalaisesta kantakielestä sekä muista indoeurooppalaisista kielistä, mutta jotka ovat yhteisiä kaikille muinaiskreikan murteille ennen niiden erkaantumista toisistaan. Aikakauteen ajoittuu ensimmäisten kreikkaa puhuneiden kansojen tulo nykyisen Kreikan alueelle noin 2300–2100 eaa. Kreikan esihistoriassa tämä oli pronssikautta ja varhaisen ja keskisen helladisen kauden taitetta.
Alkukreikasta ei ole säilynyt kirjoitettuja dokumentteja, mutta sitä on rekonstruoitu samalla tavalla kuin indoeurooppalaista kantakieltä. Varhaisimmat kreikankieliset dokumentit ovat peräisin alkukreikkaa 1000-luvulla eaa. seuranneen niin kutsuttu mykeneläisen kreikan ajalta. Se oli erityisesti mykeneläisen kulttuurin kukoistusajan (1400–1200 eaa.) kieli, ja edusti jo kreikan murteiden eriytymistä.
Alkukreikan piirteet kuvataan seuraavassa lähinnä yhtäläisyyksinä ja eroina suhteessa indoeurooppalaiseen kantakieleen, jonka mukaiset rekonstruoidut muodot alkavat asteriskilla (*).
Fonologisia eli äänneopillisia muutoksia olivat muun muassa:Morfologisia eli muoto-opillisia muutoksia olivat muun muassa:Syntaksissa eli lauseopissa tapahtuneeseen kehitykseen kuuluvat muun muassa:Suuri osa kreikan sanastosta on indoeurooppalaista alkuperää. Tämä pätee luonnollisesti ennen kaikkea ydinsanastoon, jota on tarvittu jo muinoin. Tällaista sanastoa ovat esimerkiksi:Myöhempää, ei-indoeurooppalaista sanastoa kreikan varhaisiin muotoihin tuli Kreikan alueen alkuperäisiltä asukkailta sekä naapurikansoilta. Tällaista sanastoa ovat esimerkiksi:
Aiolialainen murre
Aiolialainen murre () oli yksi muinaiskreikan päämurteista tai oikeammin murreryhmistä. Aiolialaisia murteita puhuttiin aiolialaisten heimojen alueilla, ja ne ovat saaneet nimensä Aioliin alueesta Vähässä-Aasiassa.
Aiolialaisia murteita puhuttiin alun perin Thessalian ja Boiotian alueilla Attikan luoteispuolella. Näiltä alueilta lähteneet asuttajat perustivat siirtokuntia Aioliin alueelle Vähän-Aasian luoteisosaan noin 1000-luvulta eaa. alkaen, ja näin murre levisi myös sinne. Lesbos oli merkittävin Aioliin saarista.
Lesboksella aioliin murretta käyttivät runoudessaan muun muassa Alkaios ja Sapfo, Boiotiassa puolestaan Korinna.
Aiolialaisten murteiden alaryhmiä olivat:Yhteisiä
Boiotian murteessa
Thessalian murteessa
Lesboksen murteessa
Arkado-kyproslainen murre
Arkado-kyproslainen murre oli yksi muinaiskreikan päämurteista tai oikeammin murreryhmistä. Arkado-kyproslaisia murteita puhuttiin Arkadiassa keskisellä Peloponnesoksella sekä Kyproksella.
Arkado-kyproslaiset murteet olivat läheistä sukua mykeneläiselle kreikalle. Kummatkin kuuluivat yhdessä joonialaisen ja attikan murteen kanssa itäisiin kreikkalaismurteisiin. Murteiden välistä suhdetta ei kuitenkaan tunneta tarkasti. Arkado-kyproslaisessa murteessa on yhtäläisyyksiä myös pamfylian murteeseen.
Arkadia ja Kypros ovat maantieteellisesti erillään toisistaan, ja murteiden yhteydelle, samoin kuin niiden suhteelle mykeneläiseen murteeseen, on esitetty erilaisia selityksiä. Yleisimmän teorian mukaan arkado-kyproslainen murre olisi kehittynyt akhaialaiseksi murteeksi kutsutusta mykeneläisestä murteesta, joka oli Peloponnesoksen akhaijien murre. Doorilaisten valloitettua Peloponnesoksen rannikkoalueet niin kutsutun doorilaisvalloituksen yhteydessä noin 1100-luvulla eaa., minkä seurauksena rannikkoalueet tulivat läntisten kreikkalaismurteiden ja doorilaisten murteiden alueeksi, akhaijeja muutti idemmäksi muun muassa Kyprokselle, mikä vei murteen sinne (tosin Kyprokselle tuli asukkaita myös monista muista suunnista). Osa Peloponnesoksen mykeneläisistä vetäytyi puolestaan niemimaan keskiosan Arkadian vuoristoon, joka säästyi doorilaisvalloitukselta. Tämän seurauksena alueelle jäi erillinen saman murteen alue, jota ympäröi doorilaismurteiden alue joka puolelta.
Koinee-kreikka syrjäytti murteen vähitellen 300-luvun eaa. jälkimmäiseltä puoliskolta lähtien. Viimeisenä sitä vaikuttaa esiintyneen uskonnollisessa käytössä, joka oli konservatiivisempaa kielenkäytön aluetta.
Ardado-kyproslaisen murteen alamurteita olivat:Murteita kirjoitettiin erilaisilla kirjoitusjärjestelmillä, sillä Arkadiassa oli käytössä kreikkalainen kirjaimisto ja Kyproksessa oma kyproslainen kirjoitus, jolla kirjoitettiin myös eteokypriootin kieltä.
Ardado-kyproslaisen murteen piirteitä ovat muun muassa:
Attikan murre
Attikan murre ("attikalainen kreikka", ) oli yksi muinaiskreikan murteista. Se muodosti yhdessä joonialaisten murteiden kanssa attikalais-joonialaisten murteiden ryhmän, ja sitä puhuttiin Attikan alueella, merkittävimpänä Ateenassa. Ateenan suuren kulttuurisen merkityksen vuoksi murteella on ollut suuri vaikutus kreikan kielen myöhempään kehitykseen.
Attikan murre oli kehittynyt joonialaisista murteista, joiden alkuperäistä pääaluetta oli Euboian saari Attikan lähistöllä. Ne muodostivat itäisten kreikkalaismurteiden ryhmän yhdessä arkado-kyproslaisten murteiden ja varhaisemman mykeneläisen murteen kanssa.
Attikan murteen pääaluetta oli Attika eli Ateenan kaupunkivaltion muodostanut alue. Alkuperäisen alueen suhteellisen pienen koon vuoksi murre oli varsin yhtenäinen erityisesti kirjallisessa muodossaan. Ateenan poliittisen järjestelmän ja koulutusmahdollisuuksien ansiosta murre oli kirjoitettuna myös laajempien piirien käytössä kuin monissa muissa kaupunkivaltioissa. Murre levisi myös Ateenan perustamiin siirtokuntiin, kuten Lemnoksen siirtokunnat sekä Sigeion ja Amfipolis. Koska Ateenassa oli suhteellisen paljon ulkomaalaisia eli metoikkeja, myös tämä levitti murretta muualle; toisaalta attikaan tuli tätä kautta vaikutteita muista murteista.
Ateenan kaupunkivaltion noustua klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Kreikan merkittävimmäksi, myös Attikan murteesta tuli arvostetuin kreikan murteista ja lopulta yksi tärkeimmistä koko myöhemmän kreikan kielen kehitykseen vaikuttaneista murteista. Filippos II otti attikalaisen kreikan 300-luvulla eaa. Makedonian valtakunnan viralliseksi kielimuodoksi. Hellenistisellä kaudella attikalaisesta kreikasta tuli Makedonian valloitusten myötä puolestaan Lähi-idän ja Egyptin hellenististen valtakuntien käyttämä kielimuoto, ja se muodosti pohjan aikakauden yleiskieleksi muodostuneelle koinee-kreikalle.
Attikalainen kreikka oli kreikkalaisen tragedian kielimuoto yhdessä doorilaisesta murteesta tulleiden vaikutteiden kanssa, sekä kreikkalaisen komedian kielimuoto. 400-luvulta eaa. lähtien siitä tuli myös kreikkalaisen proosakirjallisuuden hallitseva kieli, missä se syrjäytti joonialaisen murteen, ja sitä käyttivät muun muassa Thukydides, Ksenofon, Platon, Aristoteles, Lysias, Isokrates, Demosthenes ja Gorgias.
Roomalaisella kaudella kehittyi attikismi eli kirjallisuuden tyylisuuntaus, jossa pyrittiin palaamaan klassisen kauden attikalaiseen kreikkaan aikakauden koinee-kreikan sijasta. Attikisteja olivat muun muassa Plutarkhos ja Lukianos. Attikismi vaikutti myös keskiajalla bysantin kreikassa.
Attikan murteen piirteitä suhteessa muuhun kreikkaan olivat:
Doorilainen murre
Doorilainen murre () oli yksi muinaiskreikan päämurteista tai oikeammin murreryhmistä. Doorilaisia murteita puhuttiin doorilaisilla alueilla, erityisesti Peloponnesoksella, Kreetalla ja eteläisillä Egeanmeren saarilla.
Laajasti ottaen doorilaisiin murteisiin voidaan lukea myös luoteiskreikkalaiset murteet, joita puhuttiin laajalla alueella Kreikan länsi- ja luoteisosissa. Yhdessä varsinaiset doorilaismurteet ja luoteiskreikkalaiset murteet muodostavat länsikreikkalaisten murteiden ryhmän.
Doorilaista kreikkaa puhuneet doorilaiset olivat alun perin puolinomadisia heimoja, jotka asuivat nykyisen Kreikan pohjoisissa keskiosissa Pindos-vuoriston ympäristössä. Niin kutsutun doorilaisvalloituksen aikaan doorilaiset siirtyivät noin 1200–1100 eaa. nykyisen Kreikan luoteis- ja länsiosiin sekä Peloponnesokselle, jonka nämä valtasivat kokonaan niemimaan sisäosien Arkadiaa lukuun ottamatta, joka jäi arkadian murteen alueeksi. Hieman myöhemmin doorilaiset asuttivat myös Kreetan sekä Egeanmeren eteläosien saaria, kuten Theran, Rhodoksen ja Kosin. Siirtokuntien perustamisen myötä noin 800 eaa. lähtien doorilaismurteet levisivät myös Suur-Kreikkaan ja Sisiliaan nykyisen Italian eteläosien alueelle, Pohjois-Afrikan rannikolle sekä Mustallemerelle. Merkittäviä doorilaisia siirtokuntia olivat muun muassa Korintin perustama Syrakusa (n. 734 eaa.), Spartan perustama Taras (n. 700 eaa.) sekä Theran perustama Kyrene.
Arkaaiselta kaudelta lähtien doorilainen murre oli kuorolyriikan vakiintunut kielimuoto, vaikkakin siihen sekoittui myös aineksia joonialaisen murteen mukaisesta eeppisestä kielestä sekä aiolialaisen murteen mukaisesta lesboslaisesta runoudesta. Doorilaisen runouden nimiä ovat muun muassa Eumelos ja Alkman. Simonides ja Pindaros alkoivat korvata doorilaisia muotoja joonialaisen epiikan muodoilla. Tämä lyyrisen doorilaisen murteen muoto vaikutti attikalaisen tragedian kuoro-osuuksiin. Syrakusan doorilaista murretta käyttivät muun muassa komediakirjailija Epikharmos ja runoilija Sofron sekä tieteilijä Arkhimedes, ja taraslaista murretta pythagoralaiset filosofit Filolaos ja Arkhytas. Theokritos käytti runoissaan keinotekoista doorilaista murretta, joka saattoi perustua Aleksandriassa tunnettuun kyreneläiseen murteeseen.
Hellenistisellä kaudella kehittyi vakiintuneita doorilaisen murteen omia koinee-muotoja. Akhaian liiton doorilainen koinee perustui Korintin ja Sikyonin murteisiin, Aitolian liiton luoteisdoorilainen koinee Aitolian murteisiin, Sisilian doorilainen koinee Syrakusan murteeseen ja Etelä-Italian doorilainen koinee Taraksen murteeseen.
Doorilaisen murteen alaryhmiä olivat:Doorilaismurteiden muista erottavia piirteitä olivat muun muassa:
Luvanjärvi
Luvanjärvi on Kainuussa Hyrynsalmella sijaitseva järvi.
Järven pinta-ala on 840 hehtaaria eli 8,4 neliökilometriä. Se on 7,4 kilometriä pitkä ja 2,6 kilometriä leveä. Sillä on laaja ja yhtenäinen järvenselkä, joka ulottuu järven länsipäästä sen itäpäähän. Järven keskellä on kapeikko, jossa järven leveys on 650 metriä. Kapeikon länsipuolesta on käytössä nimi Niskanselkä. Järven länsipäässä näkyy järvelle Myhkyrin vaara, jonka laki kohoaa 65 meriä vedenpinnan yläpuolelle. Etelärannasta 400 metrin päässä sijaitsee Kypäräsaaren kohdalla Kypärävaara, joka kohoaa yli 80 metrin korkeudelle.
Järvessä on laskettu olevan 11 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 8 hehtaaria, mikä on noin 0,9 % järven kokonaispinta-alasta. Karttaan nimetyt saaret ovat lännestä alkaen lueteltuina Jokisaari, Niskansaari, Tirro, Kypäräsaari, Selkäsaari ja Nuottisaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 39 miljoonaa kuutiometriä eli 0,039 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 4,7 metriä ja suurin syvyys on 24 metriä. Syvin kohta sijaitsee Niskanselällä, jossa järven pituussuuntainen syvänne sijaitsee. Syvänteen länsipäässä on 24 metriä syvää, mutta muualla syvänteessä 20–22 metriä syvää. Järven itäpuolella on yleensä 3–6 metriä syvää.
Järven rantaviivan pituus on 30 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 3 kilometriä. Rantojen asutus on harvaa haja-asutusta ja sinne on rakennettu lisäksi alle 50 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet seututieltä 904, joka ohittaa järven kauempaa sen eteläpuolelta, tai seututieltä haarautuvalta ja järven kiertävältä yhdystieltä 19241. Järven rannoilla tai niiden läheisyydessä on vain Kypärävaaran kylä ja Tololanniemen ja Ollilanniemen kulmakunnat.
Järvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Luvanjoen valuma-alueen (59.7) Luvanjärven alueella (59.72), jonka Luvanjärven lähialueeseen (59.722) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 170,7 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään Mikitänjärven alueelta (59.73), missä sijaitsevat lähimpänä Ilvesjärvi (148 ha) ja Jokilampi (11 ha) ja nimenä tuttu Mikitänjärvi (915 ha), ja Kokkojoen valuma-alue (59.76), jonka pääjärvi on Kokkojärvi (383 ha). Luvanjärven lähialueella ei ole muita yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea kuin Luvanjärvi.
Järven laskujoki on 700 metriä pitkä Luvankoski, joka laskee Niemelänjärveen (221 ha).
Joonialainen murre
Joonialainen murre () oli yksi muinaiskreikan päämurteista tai oikeammin murreryhmistä. Joonialaiset murteet olivat läheistä sukua Attikan murteelle, ja niitä puhuttiin alun perin kreikkalaisen maailman itäosien joonialaisilla alueilla sekä siirtokunnissa.
Joonialaiset murteet olivat läheistä sukua Attikassa puhutulle Attikan murteelle, ja muodostavat yhdessä sen kanssa attikalais-joonialaisten murteiden ryhmän. Se puolestaan muodostaa yhdessä arkado-kyproslaisten murteiden kanssa itäisten kreikkalaismurteiden ryhmän.
Joonialaisten murteiden pääaluetta oli alun perin Euboian saari sekä pohjoiset ja keskiset Kykladit (mm. Andros, Naksos, Paros). Noin 1000 eaa. lähtien joonialaismurteet levisivät siirtokuntien perustamisen myötä Joonian rannikolle Vähään-Aasiaan ja sen edustan saarten siirtokuntiin (mm. Khios, Samos), Egeanmeren pohjoisrannikolle (Khalkidike sekä Traakian rannikko), Propontiksen ja Pontoksen rannikoille sekä Suur-Kreikan ja Sisilian siirtokuntiin nykyisen Italian eteläosissa (mm. Naksos, Zankle). Vähän-Aasian rannikolla joonialainen murre levisi lopulta alun perin aiolialaisen murteen Smyrnasta aina Halikarnassokseen saakka, joka oli alun perin doorilaisen murteen aluetta.
Homeroksen runokieli homeerinen kreikka oli Vähä-Aasian joonialaista murretta, jossa oli myös aiolialaisen murteen vaikutusta sekä joitakin mykeneläisen kreikan aineksia, jotka olivat peräisin pitkästä suullisesta perinteestä. Tätä eeppistä joonialaista taidekieltä käytettiin myöhemmin heksametri- ja elegiarunoudessa myös joonialaismurteiden alueen ulkopuolella; sitä käytti muun muassa Boiotiassa elänyt Hesiodos. Jooniaa käyttivät runoudessaan myös Arkhilokhos, Semonides ja Hipponaks.
Joonialaisella murteella kirjoitetiin myös vanhin kreikkalainen proosakirjallisuus, sillä sitä käyttivät monet historioitsijat, filosofit ja tiedemiehet, kuten Herakleios, Hekataios, Herodotos ja Demokritos sekä Hippokrates ja tämän koulukunta. Joonialaisen historiankirjoituksen vaikutus näkyy vielä muutoin Attikan murretta kirjoittaneella Thukydideellä. Attikan murre korvasi muut joonialaiset murteet 400-luvulle eaa. tultaessa, vaikkakin sai paljon vaikutteita jooniasta kehittyen 300-luvulta eaa. lähtien yleiskreikkalaiseksi koinee-kreikaksi.
Joonialaiset murteet jaetaan tutkimuksessa seuraaviin alaryhmiin:Antiikin aikana Herodotos jakoi joonialaiset murteet puolestaan neljään muotoon: Kaarian joonialaisten kaupunkien murre, Lyydian joonialaisten kaupunkien murre, Samoksen murre sekä Khioksen ja Erythrain murre. Näistä ei kuitenkaan ole merkkejä kirjoitetun kielen jäänteissä.
Joonialaisten murteiden yhteisiä piirteitä olivat muun muassa:Muita sanojen murremuotoja verrattuna Attikan murteeseen ovat esim.:
Eränkävijät
Eränkävijät on suomalainen Yle TV1:llä esitetty luonto-ohjelma, jossa seurataan suomalaisten eränkävijöiden metsästystä ja kalastusta.
Sarjan 1. tuotantokausi esitettiin vuonna 2016. 2. tuotantokausi esitettiin vuonna 2017. Sarja on myyty yli 30 maahan nimellä "Love of the Wild". Sarja voitti parhaan TV-ohjelman Kultainen Venla -palkinnon 2017 ja 2018, sekä paras esiintyjä -palkinnon 2018. Palkintoja olivat noutamassa vuonna 2017 Aki Huhtanen, Äijä-koira ja Teemu Hostikka ja vuonna 2018 Aki ja Teemu. Sarjan 3. tuotantokausi alkaa 14. lokakuuta 2018.
Muinainen makedonia
Muinainen makedonian kieli oli muinaiskreikalle läheistä sukua ollut kieli tai muinaiskreikan murre, jota puhuttiin antiikin aikana Makedonian valtakunnassa. Nykyinen slaavilaisiin kieliin kuuluva makedonian kieli ei ole muinaisen makedonian jälkeläinen.
Makedonialaiset käyttivät makedonian kieltä jo kauen ennen kuin Makedonian valtakunnasta tuli suuri tekijä alueen politiikassa. Tutkijat ovat olleet erimielisiä makedonian suhteesta kreikan kieleen. Erään näkemyksen mukaan makedonia oli erillinen kieli, joka oli sukua illyrialaisten ja traakialaisten kielille. Toisen näkemyksen mukaan makedonia oli kuitenkin yksi luoteiskreikkalaisista murteista eli doorilaisista murteista termin laajassa merkityksessä. Muun muassa niin kutsutun Pellan kiroustaulun kieli sekä monien Makedoniasta löydettyjen varhaisten piirtokirjoitusten kieli on doorilaista kreikkaa. Myös Makedoniassa käytetty nimistö vaikuttaa olleen kreikkalaista.
Makedonian murteessa saattoi kuitenkin olla illyrialaisia ja traakialaisia vaikutteita. Ateenalaisille ja muille kreikkalaisille makedonian murre oli ilmeisesti vain rajallisesti ymmärrettävissä, ja sitä kuvattiin ”barbaariseksi”. Makedoniaa kirjoitettiin kreikkalaisella kirjaimistolla.
Filippos II teki klassisella kaudella 300-luvulla eaa. attikalaisesta kreikasta Makedonian valtakunnan virallisen kielen. Makedonian valloitusten kautta tämä muoto levisi laajalle alueelle ja oli keskeisenä osatekijänä hellenistisellä kaudella kehittyneessä koinee-kreikassa.
Pamfylian murre
Pamfylian murre ("pamfylialainen kreikka") oli yksi muinaiskreikan murteista. Sitä puhuttiin Pamfyliassa Vähän-Aasian etelärannikolla. Murre perustui useisiin eri kreikkalaisiin murteisiin, mutta se tunnetaan kreikan päämurteita huonommin.
Pamfylia sijaitsee Vähän-Aasian etelärannikolla Kyproksen luoteispuolella. Pamfylian murre perustui useisiin eri kreikkalaisiin murteisiin: länsikreikkalaisiin murteisiin, arkado-kyproslaiseen murteeseen sekä aiolialaiseen murteeseen. Tämä on todennäköisesti seurausta siitä, että alueelle tuli kreikkalaisia siirtokuntalaisia eri alueilta, pääosin Peloponnesokselta. Lisäksi murre sai paljon vaikutteita anatolialaisista kielistä todennäköisesti alkuperäisen ei-kreikkalaisen väestön opittua kreikkaa huonosti, mikä puolestaan saattoi lopulta muuttaa koko kreikan kieltä alueella.
Koska Pamfylian alue oli maantieteellisti suhteellisen erillään muista kreikkalaisista alueista, murre säilytti joitakin arkaaisia piirteitä muita murteita paremmin. Vastaavasti hellenistisellä kaudella murre vaikuttaa säilyneen erillisenä muita murteita pidempään, kun kreikka yleisesti kehittyi kohti koinee-kreikkaa.
Pamfylian murteen piirteitä olivat muun muassa:
Red Sparrow
Red Sparrow on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draama- ja jännityselokuva, jonka on ohjannut Francis Lawrence. Se perustuu Jason Matthewsin samannimiseen romaaniin vuodelta 2013. Juoni kertoo venäläisistä ja amerikkalaisista vakoojista, ja elokuvan pääosia esittävät Jennifer Lawrence, Joel Edgerton, Matthias Schoenaerts, Charlotte Rampling, Mary-Louise Parker ja Jeremy Irons.
"Red Sparrow" sai maailmanensi-iltansa 15. helmikuuta Newseumissa, Washington D.C:ssä. Teatteriensi-illan se sai Yhdysvalloissa ja Suomessa 2. maaliskuuta 2018.
Jyväskylän teknillinen seura
Jyväskylän Teknillisen Seuran (JTS) tarkoituksena on toimia Jyväskylässä ja sen lähiseuduilla asuvien jäsentensä yhdyssiteenä. Vuonna 1901 perustetun seuran jäseneksi voivat liittyä teknillisen korkeakoulututkinnon suorittaneet diplomi-insinöörit, arkkitehdit, lisensiaatit ja tekniikan tohtorit sekä muut alueella merkittävästi teknisiin tieteisiin vaikuttavat henkilöt.
Vuosisadan alussa Jyväskylän teknillinen seura oli paikkakunnan kehityksen moottori ja herrainkerho. Seuran piikkiin menivät tuolloin Jyväskylän asemakaava, vesi- ja viemäröinti, sähköistyminen ja teknillisen päätöksenteon organisointi. Jyväskylän yliopiston emeritusprofessorin Ilkka Nummelan kokoama Jyväskylän teknillisen seuran 110-vuotishistoriikki käsittelee seuran vaiheita erityisesti Jyväskylän kaupungin modernisoijana, mutta myös aktiivisena teknillisen alan vapaa-aikaorganisaationa.
JTS järjestää jäsenistölleen yritysvierailuja, seminaaritapahtumia, koulutustilaisuuksia sekä perinteikkäitä juhlia. Seura on myös TEK:n alueseura Keski-Suomen alueella.
Grace VanderWaal
Grace VanderWaal (s. 15. tammikuuta 2004, Kansas City) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja ukulelen soittaja. Hän nousi julkisuuteen voitettuaan America's Got Talent -kykykilpailun kauden 11.
Hän julkaisi voiton jälkeen EP:n "Perfectly Imperfect", joka nousi parhaimmillaan sijalle 9 Billboard TOP200 -listalla. Ensialbuminsa "Just The Beginning" VanderWaal julkaisi 3. marraskuuta 2017. Albumi nousi parhaimmillaan Billboardin TOP200 listalla sijalle 21.
Helena Anttonen
Helena Tarja Marjut Anttonen (s. 2. kesäkuuta 1952 Simpele) on suomalainen ohjaaja, dramaturgi ja kirjailija, joka on toiminut myös usean eri teatterin johtajana.
Helena Anttonen syntyi paperityöntekijä Pentti Anttosen ja siivooja Kaarina Anttosen perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1981–1994 oli Heikki Pursiainen ja toinen vuodesta 1992 on Markku Pulli. Anttonen tuli ylioppilaaksi 1972 ja suoritti dramaturgin tutkinnon 1977. Hän oli dramaturgi MTV-teatterissa 1977–1978 ja Televisioteatterissa 1980–1982. Anttonen toimi johtajana Penniteatterissa 1983–1986, Teatteri Pienessä Suomessa 1986–1988, Kajaanin kaupunginteatterissa 1988–1995 ja Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1995–2002. Hän sai Oulun läänin taidemitalin vuonna 1995.
Anttonen on kääntänyt karjalanmurteelle:
Anttonen on paitsi dramatisoinut ja ohjannut, myös kirjoittanut useita näytelmiä:
Kosti Kuronen
Kosti Antero Kuronen (s. 5. maaliskuuta 1934) on suomalainen arkkitehti.
Kuronen valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1965 ja hänellä on oma arkkitehtitoimisto. Kurosen tunnetuin suunnittelutyö on vuonna 1981 valmistunut Helsingin Kaivopiha ja siihen liittyvät liikerakennukset Citytalo ja Hansatalo, joissa oli Suomen ensimmäiset kaksoislasijulkisivut. Muita Kurosen suunnittelemia rakennuksia ovat Helsingissä entinen STS-pankin liiketalo Paasivuorenkadulla Siltasaaressa (1981) ja Talin keilahalli (1974), muualla Suomessa muun muassa Lahden suurhalli (1981), STS:n entinen liiketalo Tampereen Itsenäisyydenkadulla (1976), entiset tai nykyiset kunnantalot Puolangalla (1966), Vilppulassa (1968), Pudasjärvellä (1974), Jurvalla (1983) ja Vihdissä (1987) sekä Keravan kauppahalli (1985).
Kuronen voitti 1970-luvulla suunnittelukilpailun Helsingin Linnanmäen huvipuistoon kaavaillusta näköalatornista, jota ei kuitenkaan rakennettu.
Aloitettuaan 1970-luvulla golf-harrastuksen Kuronen on erikoistunut golfkenttien suunnitteluun. Hän on suunnitellut Suomeen yli 50 golfkenttää, enemmän kuin kukaan toinen. Lisäksi hän on suunnitellut pari suomalaisten suosimaa golfkentää Viroon ja Espanjan Aurinkorannikolle.
Kuronen on televisiokokkina tunnetun Sara La Fountainin isäpuoli.
Toni Haikonen
Toni Haikonen (s. 1971 Rovaniemi) on entinen suomalainen mottorikelkkailija. Kansainvälisesti tunnetuksi hän tuli Pohjois-Amerikassa. Toni Haikonen on myös yksi "lentävä suomalainen". Hän niitti mainetta rajulla ajotyylillään: ajaa hyppyyn täyttä vauhtia ja lentää pidemmälle kuin moni muu kilpailijansa. Toni vaikutti snowcrossin nopeaan kehitykseen 90-luvun puolivälissä.
Tonin ollessa 4-vuotias, Haikosten perhe muutti Kemijärvelle. Tonin isä, Raimo kisasi silloin snowcrossissa ja perhe kävi usein katsomassa kisoja. Jo nuorella iällä Toni unelmoi ammattiurasta moottorikelkkailijana. Toni aloitti kelkkailun 9-vuotiaana. Motocrossin hän aloitti 13-vuotiaana. Ensimmäisiin snowcross-kisoihin Toni otti osaa 12-vuotiaana. Hän tuli kisojen viimeiseksi: kelkka lopetti toimintansa 100 metriä ennen maalia, ja Toni jäi ensimmäisestä sijasta viimeiseksi, kunnes moottori alkoi taas toimia.
Vuosina 1983-1992 Toni kisasi Euroopassa. 1993 Toni muutti Yhdysvaltoihin 22-vuotiaana, jolloin unelma ammattikelkkailijan urasta kävi toteen. Pohjois-Amerikan snowcrossissa Toni ansaitsi tittelin "Flying Finn", Lentävä Suomalainen. 11 vuotta tuli Tonilla taukoa kisaamiseen, kun hän vasta 41-vuotiaana palasi snowcrossin pariin, tällä kertaa kuitenkin harrastajana. Asuessaan Floridassa Toni ei nähnyt lunta 7:n vuoden aikana.