Lapsityövoima Venäjällä ja Neuvostoliitossa 1800–1900-luvulla
Termi lapsityö tarkoittaa alaikäisten lasten tekemää työtä, joka on haitallista ja vaarallista lapsen fyysiselle ja henkiselle kehitykselle. Lapsityövoima häiritsee lasten koulunkäyntiä, irrottaa lapsen perheestään ja altistaa hänet vakaville vaaroille ja sairauksille (kansainvälisen työjärjestö ILO:n määritelmä) (ks.Lapsityö).
Lapsityövoimaa on käytetty Venäjän historiassa eri ammattialoilla, kuten maatalous-, teollisuus- ja palvelualoilla .. Vasta Neuvostoliiton aikana lapsityövoimasta luovuttiin.
Lasten työntekoon suhtauduttiin Venäjällä 1900-luvulle asti hyvin neutraalisti ja nähtiin sen olevan tärkeä osa lasten kasvatusta ja hänen kehittymistään aikuiseksi. Heikko taloudellinen tilanne, perheen koko ja kokoonpano vaikuttivat kylissä asuvien lapsien tarpeeseen tehdä töitä. Köyhyys pakotti lapset töihin. Talonpoikien kesken työt jaettiin perheessä iän, sukupuolen ja fyysisten ominaisuuksien mukaan. Työikä määräytyi iän perusteella. Virallinen työikä alkoi 17-vuotiaana ja jatkui 65 ikävuoteen asti. Lapset alle 5–6-vuotta ja aikuiset yli 65-vuotta useimmiten eivät tehneet töitä .
Iältään 8–14-vuotiaat lapset tekivät puoliaikaista työpäivää, ja he työskentelivät kevyemmän työn parissa, kun taas 14–16-vuotiaat lapset tekivät saman verran töitä, mutta raskaamman työn parissa. Venäjän eri alueilla oli omat käytännöt, milloin nuori siirtyi kokoaikaiseen työhön . Ennen teollistumisen aikakautta lapset työskentelivät myös kartanoissa ja valtiolla .
Vuoden 1818 maaorjalain mukaan 8 ikävuoteen asti vanhempien piti elättää omaa lastaan, jonka jälkeen lapsen piti itse tienata ruokansa. Lapsen täytettyään 10 vuotta, hänestä tuli harjoittelija, jolloin hän alkoi itse tienaamaan tulonsa. Perintöorjat saivat ruokaa omistajiltaan 11-12 ikävuoteen asti, jonka jälkeen heistä tuli palkallisia työharjoittelijoita .
Venäjän teollistuminen vaikutti lapsityövoiman kysyntään 1800–1900-luvun taitteessa. Eri teollisuuden aloilla työskenteli työläisten ohella myös maalta saapuvia työläisiä, joiden koulutustaso oli heikkoa ja joiden työvoima oli edullista. Tämän ohella töihin otettiin myös naisia ja lapsia, sillä heidän työnteosta maksettiin alhaisempaa palkkaa kuin koulutetuille työläisille tai maataloustyöläisille . Lapset saivat 45% vähemmän palkkaa kuin täysi-ikäiset työntekijät. .
Halvan työvoiman vuoksi lapsityövoimaa käytettiin eri teollisuuden aloilla. Esimerkiksi metalliteollisuudessa työskenteli 1000 työntekijää kohti 11 lasta, jotka edustivat molempaa sukupuolta ja olivat 12-15 vuotta vanhoja, ruokateollisuudessa 14 lasta, paperiteollisuudessa 58 lasta, hedelmätuotannossa 40 lasta, tupakkateollisuudessa 60 lasta ja tulitukkutehtailla 141 lasta. Tämän ohella lapsia työskenteli myös puuteollisuudessa, olutpanimoilla ja sokeriteollisuudessa. Lapsen ikä, kunto ja terveystodistus vaikuttivat lapsen työllistymiseen
Vuonna 1882 säädettiin laki alaikäisistä tehdastyöläisistä (Zakon o maloletnih, rabotajushih na zavodah, fabrikah i manufakturah), jonka tarkoituksena oli rajoittaa lasten työllistymistä teollisuusaloille.
Laki kielsi
1) 12-vuotiailta lapsilta työnteon. 
2) 12–15-vuotiailta lapsilta yli 8 tuntisia työpäiviä, ja heidän työntekonsa ei saanut kestää yhtämittaisesti 4 tuntia enempää. 
3) Alle 15-vuotiaiden lasten työskentelyn yötöissä eli kello 21.00–05.00 aikana. Alle 15-vuotiaat lapset eivät myöskään saaneet tehdä töitä sunnuntaisin ja juhlapäivinä. 
4) Alle 15-vuotiaiden lasten työskentelyn terveyttä vaarantavissa tehtaissa, jotka olivat valtion sisäministerin määräämiä .Tämän lisäksi laki määräsi teollisuusalojen ottavan vastuun alaikäisen lapsen koulutuksesta. Jos alaikäisellä lapsella ei ollut kansakoulun todistusta koulunkäynnistään, työpaikan piti tarjota lapselle mahdollisuus opiskeluun 3 tuntia päivässä tai 18 tuntia viikossa 
Vuonna 1885 säädettiin uusi tehdaslaki lasten ja naisten yötyöstä (Zakon o vospreshenii notšnoj raboty nesovershennoletnim i šenšhšinam na fabrikah, zavodah i manufakturah), joka kielsi alle 17-vuotiaiden lasten ja naisten työskentelyn yötöissä. Laki vaikutti paperi-, vaate- ja tulitikkuteollisuuteen. Vuonna 1897 laki laajeni koskemaan kaikkia vaateteollisuuden työpaikkoja . 
Vuonna 1890 hyväksyttiin laki "Zakon ob izmenenii postanovlenij o rabote maloletnih, podrostkov v lic šhšenskogo pola na fabrikah, zavodah i manufakurah i o rasprostranenii pravil o rabote i obutšhenii maloletnih na remeslennye zavedenija", jonka mukaan käsityötehtailla yötyön aika lyhennettiin alkamaan kello 22.00 ja loppumaan kello 04.00. Lasiteollisuudessa lapset saivat tehdä yötöitä 6 tuntia. Alaikäisiä lapsia kutsuttiin 6 tunniksi töihin, jotka eivät sisältäneet taukoja tai 9 tunniksi töihin kahteen 4,5 tuntiseen vuorotyöpätkään 
Vuonna 1915 työlakia muutettiin palvelemaan ensimmäisen maailmansodan tarpeita. Naisille ja lapsille, jotka tekivät töitä maanpuolustuksen puolesta ei saanut teetättää ylitöitä .. 
Vaikka laki suojeli kansalaisiaan, tehtaat rikkoivat lakeja ja määräyksiä piittaamatta työntekijöiden terveydestä ja hyvinvoinnista, mikä johti tehtailla lasten tapaturmiin ja kuolleisuuteen. Esimerkiksi Kuma-joen lasiteollisuudessa työskenteli vuonna 1900 250 työntekijää ja osa heistä oli 8–9-vuotiaita lapsia. Vuonna 1882 tehtaalla Bogorsko-Gluhovskoj manufakture 67% tapaturmista sattui lapsille raskaiden työolojen takia. Tehdasteollisuudessa valvottiin hyvin heikosti lasten ja naisten oikeuksia, minkä takia tapaturman sattuessa vain 1/10 tapaturmista tutkittiin . 
Useimmiten lapsityövoimaa hyödynnettiin tulitikkuteollisuudessa. Tuhatta työntekijää kohden tehtaalla työskenteli 141 lasta. Tulitikku- ja tupakkatehdas olivat työympäristöltään vaarallisimmat työpaikat lapsille sekä muille tehtaan työntekijöille. Tulitikkujen valmistuksessa hyödynnettiin valkoista fosforia, joka aiheutti työntekijöille erilaisia komplikaatioita, kuten hampaiden tippumista ja luusairauksia. Vasta 1906 vuonna laki kielsi valkoisen fosforin käytön tulitikkujen valmistamiseen, mutta vasta vuonna 1910 siitä luovuttiin tulitikkutehtailla kokonaan. Tulitikkutehtailla useimmiten rikottiin lakia ja annettiin huonosta työnteosta sakkoja 
Venäjän taloudelliset ongelmat vaikuttivat lapsi- sekä naistyövoiman kysyntään vuosien 1895-1904 aikana. Vuonna 1895 tuhatta työntekijää kohtaan tehtaalla työskenteli 105 lasta ja vuonna 1901 heitä oli jo 141. Lapsityövoiman kysyntään vaikutti työn edullisuus. Palkkauksessa näkyi myös sukupuoliero. Tyttölapset saivat huonompaa palkkaa kuin poikalapset, minkä takia tyttölapsia alettiin palkkaamaan poikalapsiin verrattuna enemmän töihin. Tulitikkutehtailla 1895 vuonna työskenteli tuhatta alaikäistä työntekijää kohden 426 tyttölasta ja 574 poikalasta ja vuonna 1904 449 tyttölasta ja 551 poikalasta.
Neuvostoliiton aikana lasten työnteko oli kiellettyä, ellei sille ollut valtion määräämää oikeutusta tai tarvetta. Lapsityövoima ei ollut vain ideologisesti ja oikeudellisesti hyväksyttävää, vaan sillä ei myöskään ollut paikkaa komentotaloudessa. Neuvostoliiton talous oli hallinnollisesti määrättyä, ja työvoiman liikkuvuus ja työmarkkinat olivat tarkasti säänneltyjä. Lasten yhteiskunnallinen rooli määrittyi perheen sosiaalistumisen ja koulutuksen avulla. Neuvostoliiton yhteiskunnallisessa rakenteessa nuorten tehtävänä oli toimia kommunismin rakentajina . 
Lainsäädäntö lasten työnteosta muuttui Neuvostoliiton aikana. Vuonna 1922 alle 16-vuotiaiden lasten työllistäminen oli kiellettyä. Vain poikkeustapauksissa ammattiliitot ja työnväenliitot saattoivat antaa suostumuksen alle 14–16 -vuotiaiden lasten työnteolle . Vuodesta 1956 lähtien lasinsäädäntö salli 15-vuotiaiden lasten työnteon poikkeustapauksissa, jolloin lapsen piti saada ammattiliiton komitean ja yrityksen suostumus työntekoon. Vuoden 1974 lainsäädännössä määriteltiin edellytykset, joiden täyttyessä yli 14-vuotiaat lapset saivat tehdä töitä. Edellytykseksi katsottiin hyvä terveydentila, huoltajan, lapsen oppilaitoksen ja ammattiyhdistyksen suostumus lapsen työntekoon .
Virallisesti lapsityövoimaa tapahtui koulutusten merkeissä, kun lapsia valmistettiin työelämään. Lasten pakkotyötä tapahtui sadonkorjuun aikana kollektiivisilla maatiloilla. Tällaista toimintaa järjestivät koulut poliittisten viranomaisten pyynnöstä. Tämän tyyppinen pakkotyövoima kohdistui myös kaupunkilaisiin ja teollisuustyöntekijöihin. Vaikka maataloustyöntekijöiden puute aiheutti lapsityövoiman kysyntää, tiukat säädökset estivät lapsityövoiman käyttöä laajassa mittakaavassa muilla aloilla .