hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vatslav Vorovski
Vatslav Vatslavovitš Vorovski (27. lokakuuta 1871 Moskova, Venäjän keisarikunta – 10. toukokuuta 1923 Lausanne, Sveitsi) oli venäläinen vallankumouksellinen bolševikki ja yksi Neuvosto-Venäjän ensimmäisistä diplomaateista. Hänet salamurhattiin vuonna 1923 Lausannen konferenssin yhteydessä.
Yläluokkaiseen insinööriperheeseen syntynyt Vorovski opiskeli nuoruudessaan Moskovan yliopistossa ja Moskovan teknillisessä valtionyliopistossa. Hänestä tuli jo opiskeluaikanaan sosialistinen aktivisti ja hän toimi vuodesta 1894 Moskovan työväenliitto -nimisessä varhaisessa sosialistisessa järjestössä. Vuonna 1897 hänet pidätettiin poliittisen toimintansa vuoksi ja vuonna 1899 hänet määrättiin kolmeksi vuodeksi sisäiseen karkotukseen Orloviin. Vuodesta 1902 hän asui maanpaossa Länsi-Euroopassa ja liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen, jonka jakautuessa hänestä tuli bolševikkisiiven kannattaja. Vorovski kirjoitti bolševikkien "Vperjod"-, "Iskra"- ja "Pravda"-lehtiin muun muassa marxismin teoriaa käsitelleitä artikkeleita. Vorovski palasi Venäjälle vuoden 1905 vallankumoksen aikana ja oli mukana sekä julkisessa että maanalaisessa poliittisessa toiminnassa. Myöhemmin hän johti bolševikkien maanalaista organisaatiota Odessassa. Hänet vangittiin vuonna 1912, mutta hän onnistui pakenemaan Ruotsiin ja asettui asumaan Tukholmaan. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen hänet nimettiin bolševikkien keskuskomitean ulkomaantoimiston johtajaksi hänen jäädessään edelleen Tukholmaan.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Vorovskista tehtiin Neuvosto-Venäjän virallinen Ruotsin-lähettiläs. Hän hoiti samalla suhteita myös Tanskaan ja Norjaan. Asemapaikan merkitystä lisäsi se, että Neuvosto-Venäjällä ei ollut vielä diplomaattisuhteita kovinkaan monen valtion kanssa. Palattuaan kotimaahan keväällä 1919 Vorovski oli jonkin aikaa valtion kustannusyhtymä Gosizdatin johdossa. Hän myös edusti Venäjän kommunistista puoletta Kommunistisen internationaalin toimeenpanevassa komiteassa. Vuodesta 1921 hän oli lähettiläänä Roomassa.
Vorovski edusti Neuvosto-Venäjää useissa rauhanneuvotteluissa ja kansainvälisissä konferensseissa. Hän osallistui 1920 Tarton rauhanneuvotteluihin Viron kanssa ja 1922 Genovan konferenssiin sekä myötävaikutti vuoden 1922 Rapallon sopimuksen syntyyn Nevosto-Venäjän ja Saksan välille. Elokuussa 1918 Suomen kanssa käydyissä tuloksettomissa Berliinin rauhanneuvotteluissa Vorovski johti Neuvosto-Venäjän valtuuskuntaa. Hänen viimeisekseen jäi vuoden 1923 Lausannen konferenssi. Äärioikeistolainen valkoinen emigrantti Maurice Conradi salamurhasi Vorovskin Lausannessa 10. toukokuuta 1923 ampumalla häntä hotelli Cecilen ravintolassa, jossa hän oli syömässä. Vorovskin mukaan Sveitsin viranomaiset eivät olleet tosissaan yrittäneet suojella häntä, vaikka hän oli ilmoittanut saaneensa tappouhkauksia. Vaikka murhalla oli useita silminnäkijöitä, sveitsiläinen oikeus vapautti myöhemmin Conradin. Suomalaissyntyisen valkoisen kenraalin Georg Elfvengrenin on väitetty olleen myös yksi Vorovskin murhan taustavoimista.
Jorma Pullinen
Jorma Antero Pullinen (12. syyskuuta 1931 Terijoki – 26. elokuuta 2018 Hamina) oli suomalainen upseeri, joka toimi Reserviupseerikoulun johtajana ja Pohjan prikaatin komentajana.
Pullisen vanhemmat olivat vänrikki Paavo Pullinen ja Tyyni Kostiainen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1957 oli Tuula Rinne ja toinen vuodesta 1979 Stina Öhrnberg. Hänen sisarensa oli kuvanveistäjä Laila Pullinen.
Pullinen tuli ylioppilaaksi Kannaksen yhteislyseosta 1951. Kadettikoulusta hän valmistui 1955 ja toimi sitten opetusupseerina  Jääkäripataljoona 4:ssä vuoteen 1956 ja Kadettikoulussa 1957–1965. Jyväskylän sotilaspiirin esikunnassa Pullinen oli toimistoupseeri 1967–1968 ja Pääesikunnan järjestelyosastolla vastaavassa tehtävässä 1968–1973. Pääesikunnan varusmiestoimiston päällikkönä hän työskenteli 1973–1974 ja YK:n Suomen pataljoonan komentajana 1973–1975. Pullinen oli Rannikkojääkäripataljoonan komentaja 1975–1977 ja puolustusministeriön YK-valvontajoukkotoimiston päällikkö 1977–1979. Pohjan Prikaatin komentajana hän toimi 1979–1981 Raimo Katonan jälkeen ja Reserviupseerikoulun johtajana 1981–1986 Veikko Linnakon jälkeen. Pullinen erosi vakinaisesta palveluksesta 1986.
Hänet ylennettiin vänrikiksi 1955, luutnantiksi 1956, yliluutnantiksi 1959, kapteeniksi 1961, majuriksi 1968, everstiluutnantiksi 1973 ja everstiksi 1979.
Howard Valentine
Howard Van Nostrand Valentine (14. joulukuuta 1881 New York – 25. kesäkuuta 1932 New York) oli yhdysvaltalainen pika- ja keskimatkojen juoksija sekä olympiavoittaja.
Valentine osallistui olympialaisiin kaksi kertaa, vuonna 1904 St. Louisissa sekä vuoden 1906 välikisoihin Ateenassa. Vuonna 1904 hän saavutti kultaa 4 mailin juoksun joukkuekilpailussa sekä hopeaa 800 metrin juoksussa. Tämän lisäksi hän sijoittui 1 500 metrin juoksussa seitsemänneksi sekä oli mukana 400 metrin juoksussa selviytymättä jatkoon. Vuonna 1906 hän kilpaili sekä 400 että 800 metrillä pääsemättä kummallakaan matkalla alkueristä jatkoon.
Ennätyksikseen Valentine juoksi 800 metrillä ajan 1.56,2 vuonna 1904 sekä 1500 metrillä 4.09,4 vuonna 1904.
Brilliant Disguise
Brilliant Disguise on Bruce Springsteenin kappale hänen vuoden 1987 "Tunnel of Love" -albumiltaan. Se oli ensimmäinen albumilta julkaistu single, päästen Yhdysvalloissa sijalle 5 "Billboard" Hot 100 -listalla ja ensimmäiseksi Mainstream Rock Tracks -listalla. Seuraava "Tunnel of Love" -single pääsi myös ensimmäiselle sijalle Mainstream Rock Tracks -listalla antaen Springsteenille kaksi peräkkäistä ykkössijaa kyseisellä listalla. "Brilliant Disguise" sai vähemmän kaupallista menestystä muissa maissa.
Kuten suuri osa "Tunnel of Love" -albumista, "Brilliant Disguise" nauhoitettiin Springsteenin Thrill Hill East -kotistudiossa vuoden 1987 tammi- ja toukokuun välisenä aikana useiden E Street Bandin jäsenten kanssa. Tällä kappaleella Springsteen soittaa useita soittimia tuettuna Roy Bittanin koskettimilla, Danny Federicin uruilla ja Max Weinbergin rummuilla.
Gametofyytti
Gametofyytti on kasvien sukupolvenvuorottelussa itiöstä kehittyvä monisoluinen, haploidi vaihe, joka tuottaa sukusoluja eli gameetteja mitoosilla. Hedelmöityneistä sukusoluista voi edelleen kehittyä diploidi sporofyytti, joka tuottaa itiöitä meioosin avulla. Heterosporisilla lajeilla on erilliset naaras- ja koirasgametofyytit, jotka kykenevät tuottamaan vain munasoluja tai siittiöitä. Homosporisilla lajeilla on vain yhdenlaisia gametofyyttejä, jotka voivat tuottaa sekä munasoluja että siittiöitä.
Kasvikunnan evoluutiossa gametofyytin koko on pienentynyt. Vanhemmissa kehityslinjoissa, kuten sammalissa ja sanikkaisissa, gametofyytit ovat näkyviä alkeisvarsikoita tai muodostavat näkyvän kasvin. Siemenkasvien gametofyytit ovat siitepölyhiukkasen tai siemenen sisään surkastuneita mikroskooppisen pieniä rakenteita, eikä niissä ole fotosyntetoivaa solukkoa.
William Onyeabor
William Onyeabor (26. maaliskuuta 1946 Enugu, Nigeria – 16. tammikuuta 2017 Enugu, Nigeria) oli nigerialainen electro funk -muusikko ja liikemies. Häntä on kuvattu electro funkin uranuurtajaksi. Onyeabor oli suosittu kotimaassaan Nigeriassa ja funk-piireissä 1970- ja 1980-luvuilla, mutta saavutti suurempaa maailmanlaajuista tunnettavuutta vasta vuonna 2013 julkaistun kokoelman "Who Is William Onyeabor?" myötä. Sittemmin David Byrne yhtyeineen on esittänyt hänen kappaleitaan tribuuttikonserteissa.
Veikko Linnakko
Veikko Aukusti Linnakko (7. joulukuuta 1921 Inkeroinen – 2. kesäkuuta 1997) oli suomalainen upseeri, joka toimi Savon prikaatin komentajana ja Reserviupseerikoulun johtajana.
Linnakon vanhemmat olivat Kalle Lindström ja Elsa Tökkäri. Hänen puolisonsa vuodesta 1948 oli Vappu Miettinen (er. 1981).
Linnakko tuli ylioppilaaksi Inkeroisen yhteiskoulusta 1942. Talvisodassa hän toimi Erillinen pataljoona 22:n Laatokan ilmapuolustuksessa 1940, jatkosodassa nuorempana upseerina Jalkaväkirykmentti 25:ssä ja Jalkaväkirykmentti 56:ssä. Hän haavoittui Loimolassa 1944 eli samana vuonna, jolloin hän valmistui Kadettikoulusta.
Linnakko toimi jatkosodan jälkeen ensin nuorempana upseerina Jääkäripataljoona 2:ssa 1945 ja Jalkaväkirykmentti 8:ssa vuodesta 1946, sitten vuodesta 1950 3. divisioonan esikunnan toimistoupseerina, komppanianpäällikkönä ja koulutusupseerina 5. prikaatissa–Karjalan prikaatissa 1953–1957 ja Pääesikunnan koulutusosaston toimistoupseerina vuodesta 1959. Reserviupseerikoulun toimistopäällikkönä hän työskenteli 1963, Taistelukoulun opettajana vuodesta 1964, Keski-Suomen sotilasläänin esikunnan koulutustoimiston päällikkönä vuodesta 1966 ja Hämeen jääkäripatalojoonan komentajana vuodesta 1970. Pääesikunnan jalkaväkitoimiston päällikkö Linnakko oli vuonna 1973, Savon prikaatin komentaja 1973–1975 ja Rerviupseerikoulun johtaja 1975–1981 Pentti Lehtosen jälkeen. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 1981.
Linnakko ylennettiin vänrikiksi 1942, luutnantiksi 1944, kapteeniksi 1951, majuriksi 1960, everstiluutnantiksi 1966 ja everstiksi 1973.
Remex
Remex (, ICAO: RXM) oli venäläinen lentoyhtiö. Sen kotikenttä oli Moskovan Ramenskojen lentoasema. Yhtiö perustettiin vuonna 1994 nimellä Skytrump Aviation. Nimi vaihdettiin vuonna 1997.
Remex lensi enimmäkseen rahtilentoja, mutta vuokrasi myös kaksi matkustajakonetta tilauslentoja varten. Se lopetti toimintansa vuoden 2000 loppupuolella.
Remex käytti toimintansa aikana seuraavia kuutta lentokonetta.
Georg Friedrich Haas
Georg Friedrich Haas (s. 16. elokuuta 1953 Graz, Itävalta) on itävaltalainen nykymusiikin säveltäjä. Vuodesta 2013 hän on toiminut Columbian yliopiston sävellyksen professorina New Yorkissa.
Haas opiskeli säveltämistä Gösta Neuwirthin ja Iván Erődin sekä pianonsoittoa Doris Wolfin johdolla Grazin musiikkikorkeakoulussa. Opintojensa jälkeen hän on toiminut oppilaitoksessaan opettajana. Hän on suorittanut jatko-opintoja Wienissä, Darmstadtin kesäkursseilla ja Pariisin IRCAMissa.
Haasin sävellystyyliä mikrointervalleineen ja hitaasti muuttuvine sointiväreineen on verrattu György Ligetiin. Italialainen musiikkilehti "Classic Voice" järjesti vuonna 2016 äänestyksen parhaista 2000-luvulla sävelletyistä teoksista, vastaajina sata eurooppalaista nykymusiikin tuntijaa. Eniten ääniä sai Haasin orkesteriteos "In Vain" vuodelta 2000. Myös 11 muuta Haasin teosta sai ääniä, yhteensä enemmän kuin kukaan muu säveltäjä.
Rus (lentoyhtiö)
Rus (, ICAO: RUR) oli venäläinen lentoyhtiö. Vuonna 1999 perustetun yhtiön kotikenttä oli Moskovan Vnukovon lentoasema. Aluksi se kuljetti vain rahtia, mutta vuokrasi vuonna 2000 yhden Tu-154M-koneen tilauslentoja varten ja osti vielä samana vuonna myös Tu-134A-koneen.
14. heinäkuuta 2001 Rusin Il-76TD syöksyi maahan yrittäessään lentoonlähtöä. Syiksi todettiin ylikuorma ja lentäjän virhe, ja onnettomuuden seurauksena yhtiön toimilupa peruttiin vielä samana vuonna.
Rus käytti toimintansa aikana seuraavia 11 lentokonetta.
Saaninkosken ruukki
Saaninkosken ruukki sijaitsi Pihtiputaalta Saaninjoen Saaninkoskessa ja se oli toiminnassa 1845–1870. Ruukin perusti uusikaarlepyyläinen kauppias Gustaf Adolf Lindqvist ja siihen kuului harkkohytti, kankivasarapaja ja ahjo. Ruukki sai toimintaprivilegionsa vuonna 1845 mutta se rakennettiin nähtävästi jo 1841–1842. Ruukin käyttämä järvimalmi tuli Saaninjärvestä, Elämäjärvestä ja Alvajärvestä.
Ruukin harkkohytti ja pato uudistettiin vuonna 1855 ja se toimi 1855–1863 Padasjoella sijainneen Vierun ruukin apuruukkina toimittaen sinne harkkorautaa. Harkkohytti lopetti toimintansa 1870 ja se purettiin 1873. Ruukin entisessä kankivasarapajassa toimi vielä jonkin aikaa ruukin lakkauttamisen jälkeen tamppilaitos ja pärehöylä.
Ruukin rakennukset ja rakenteet ovat lähes kokonaan hävinneet. Saaninjoen keskellä olevassa saaressa on jäänteitä ruukin padosta ja ruukin tullijauhomylly on edelleen jäljellä Saaninkosken etelärannalla.
Outamba-Kilimin kansallispuisto
Outamba-Kilimin kansallispuisto () on Sierra Leonen pohjoisosassa sijaitseva kansallispuisto. Se on perustettu vuonna 1995. Puiston pinta-ala on 1 109,0 neliökilometriä (vuonna 2015). Kansallispuisto koostuu kahdesta erillisestä puistoalueesta: itäisemmästä Outambasta (741,0 km; toisen lähteen mukaan 738,15 km) ja läntisemmästä Kilimistä (368,0 km tai 388,5 km). Kansallispuiston Kimilin osa sijaitsee linnuntietä noin 150 kilometriä pääkaupunki Freetownista koilliseen. Maanteitse matka Makenin kautta kansallispuistoon on lähes kaksinkertainen. Puiston molemmat osat rajoittuvat pohjoisessa Guineaan. Kansallispuiston osien välissä sijaitsee ei-suojeltua maata ja pienempi, nimellä "Kuru Hills" tunnettu metsänsuojelualue.
Kansallispuiston osista Outamba on maastoltaan vaihtelevampi, ja sisältää mäkiä, ruohikkoa, tulvatasankoja ja sademetsiä sekä jokia. Kilimin alue on paljon avoimempi ja tasaisempi. Kansallispuiston päätoimipisteen luona on Little Scarcies -joen varrella sijaitsevia yksinkertaisia vuokramökkejä. Sieltä voi palkata oppaita norsujen löytämiseksi, avuksi lintutorneilla vierailuun tai melontaan jokea pitkin virtahepoja etsien. Kansallispuiston lajistoon kuuluvat suurista nisäkkäistä esimerkiksi kuuluvat esimerkiksi simpanssi, gueretsat, "Cercocebus atys" (eräs mangabeihin kuuluva häntäapinalaji), virtahepo, kääpiövirtahepo, bongo, kafferipuhveli, pahkasika ja metsänorsu.
Yläsäiniön naulatehdas
Yläsäiniön naulatehdas oli Viipurin maalaiskunnan Yläsäiniön kylässä Säiniönjoen kosken Luurinmäellä vuosina 1874–1885 toiminut manufaktuuripaja. Naulatehtaan perustaja nimineuvos August Collet myi sen pian rakentamisen jälkeen viipurilaiselle kauppiaalle Vasili Neustrojeville ja tämän kuoltua 1880 tehdas myytiin huutokaupalla viipurilaiselle porvarille Luka Petroville.
Tehtaassa oli vuonna 1881 kahdeksan naulakonetta joilla valmistettiin rauta- ja messinkinupinauloja sekä kenkänauloja. Tehtaan voimanlähteenä oli vesiratas. Naulat vietiin pääasiassa Venäjän markkinoille, mutta tehdas jouduttiin sulkemaan elokuussa 1885, kun tulliton naulojen vienti Venäjälle päättyi.
Läntisen alueen niemimaan kansallispuisto
Läntisen alueen niemimaan kansallispuisto () on Sierra Leonen Läntisellä alueella, aivan pääkaupunki Freetownin eteläpuolella sijaitseva kansallispuisto. Se on perustettu vuonna 2013. Puiston pinta-ala on 176,88 neliökilometriä (toisen lähteen mukaan 183,37 km). Kansallispuisto on nimetty Sierra Leonen aielistaan mahdollisena tulevina maailmanperintökohteena.
Kansallispuisto kattaa "Leijonan vuoristo"na tunnetun metsäisen alueen Läntisen alueen niemimaalla. Vuoriston korkein huippu kohoaa 971 metriä merenpinnan yläpuolelle. Metsästä yhä 60 prosenttia on luonnontilassa, ja eläimistö on monipuolinen suojelualueen uloittuessa lännessä Atlantin valtameren rannikolle. Kansallispuisto on yksi Sierra Leonen kahdeksasta biodiversiteetin keskeisimmästä alueesta (hot spot), ja sen kuvataan sisältävän 80–90 % maansa maa-alueen biodiversiteetistä.
Kansallispuiston suuria nisäkkäitä ovat muun muassa guineansimpanssi ("Pan troglodytes verus", simpanssin alalaji), piliocolobus-suvun apinoita (guineanruostegueretsa), läntinen musta-valkea colobus ("Colobus polykomos"), "Cercocebus atys" (eräs mangabeihin kuuluva häntäapinalaji), dianamarakatti, leopardi, jentinkinsukeltaja-antilooppi ("Cephalophus jentinki"), mustasukeltaja-antilooppi, kääpiöfilantomba ("Philantomba maxwellii"). Läntisen alueen niemimaan kansallispuistossa on havaittu ainakin 316 lintulajia. Joukossa on uhanalaisia tai lähesuhanalaisiakin lajeja kuten keltasukasnokka ja keltapääkaljukas, joka on löydetty uudelleen alueelta. Uhanalaisiin endeemisiin eläinlajeihin kuuluva sammakkolaji ("Cardioglosus aureolli") esiintyy myös niemimaalla.
Kansallispuiston alueella toimii orvoksi jääneiden tai kaltoin kohdeltujen simpanssien kotouttamiseen keskittynyt, vuonna 1995 perustettu Tacugaman simpanssien suojelutila ().
Natalia Castrén
Lovisa Natalia Castrén (o.s. Tengström; 24. joulukuuta 1830 Helsinki – 22. marraskuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen kulttuuripersoonallisuus. Hän kuului Johan Ludvig Runebergin piireihin ja hänellä katsotaan olleen tärkeä rooli senaikaisessa suomalaisessa kulttuurielämässä.
Natalia Castrénin isä oli filosofian professori Johan Jakob Tengström ja äiti Sofia Magdalena af Tengström, arkkipiispa Jacob Tengströmin tytär. Hän oli vuodesta 1850 naimisissa kielitieteilijä Matthias Alexander Castrénin kanssa, joka kuitenkin kuoli jo kaksi vuotta myöhemmin. Heidän ainoa lapsensa oli lehtimies ja historioitsija Robert Castrén.
Sumpulan ruukki
Sumpulan ruukki toimi Karjalan kannaksella Raudun Kuninkaanselän kylän pohjoispuolella Savotanojan kosken etelärannalla vuosina 1828–1897. Ruukin rakensi 1827–1828 Venäjän henkivartioston ratsutykistön eversti, ritari Alexander Andreijevitš Fock joka oli ostanut lähellä sijainneen Sumpulan hovin vuonna 1820. Ruukin masuunin käyttämä suomalmi saatiin Raudun, Sakkolan ja Valkjärven pitäjien alueelta ja valmistettu takkirauta vietiin Pietariin. Fock kuoli 1838 ja sen jälkeen ruukkia hoiti perikunnan nimissä ensin Fockin leski Anna Alexandrovna Fock ja sitten vanhin poika alikapteeni Alexander Fock.
Ruukin masuuni, valimo sekä muotti- ja kuivaushuone paloivat huhtikuussa 1842 mutta ruukki saattoi jatkaa toimintaansa jo seuraavana vuonna. Vuonna 1852 tehdyssä tarkastuksessa ruukin paikka todettiin hyväksi mutta itse ruukki oli huonossa kunnossa ja jo alun perinkin suunnittelematta ja kehnosti rakennettu. Vuonna 1873 todettiin uudessa tarkastuksessa ruukin suomalmivarojen olevan ehtymässä. Alexander Fock möi maaliskuussa 1875 suuren osan Sumpulan hovista Suomen valtiolle pitäen kuitenkin ruukin ja metsät itsellään. Ruukin masuunin toiminta lopetettiin huhtikuussa 1882 kun masuuni todettiin huonokuntoiseksi ja lisäksi ruukin lähistön metsät oli hakattu ruukin polttoaineeksi ja suomalmi loppunut lähialueiden soilta. Ruukin valimo ja konepaja jatkoivat vielä toimintaansa kunnes niiden rakennukset tuhoutuivat tulipalossa helmikuussa 1897. Ruukki ehti tuottaa vuosina 1827–1882 9 800 tonnia takkirautaa.
Marjaniemen VPK
Marjaniemen VPK on Helsingin Marjaniemessä toimiva vapaaehtoinen palokunta. Se perustettiin vuonna 1926 silloin vielä Helsingin pitäjään kuuluneen Marjaniemen huvilayhteiskunnan turvallisuuden parantamiseksi.
Nykymuodossaan Marjaniemen VPK on yksi aktiivisimpia Helsingin viidestätoista sopimuspalokunnasta. Palokunta suorittaa palo- ja pelastustehtäviä sisäsiainministeriön ohjeiden mukaisesti sekä Helsingin kaupungin kanssa sammutussopimuksen mukaisin ehdoin.
Operatiivisten vastuiden täyttämiseksi käytössä on kolme toimintayksikköä: sammutusyksikkö HE 631, vahingontorjuntayksikkö HE 6396, ja meriyksikkö HE 638.
Hälytystehtävien vuosittainen määrä vaihtelee 10–140 välillä; vuonna 2016 hälytyksiä oli 58 kappaletta.
Hälytyksiin osallistuva jäsenistö harjoittelee joka keskiviikko alkaen kello 18:30 Palopirtintien varikolla.
Vain elämää (6. tuotantokausi)
"Vain elämää" -sarjan kuudes tuotantokausi esitettiin Nelosella keväällä 2017. Kausi on ensimmäinen keväällä esitettävä, sillä aiemmat viisi tuotantokautta esitettiin syksyinä 2012–2016. Kaudella on myös uusi kuvauspaikka, kun se kuvataan Aurinkorannikolla, Espanjassa sijaitsevassa Castillo de Mondan linnassa. Kausi alkoi Nelosella 21. huhtikuuta 2017.
Kauden artisteina ovat Nikke Ankara, Laura Voutilainen, Irina, Robin, Petra, Olli Lindholm ja Samu Haber.
Tällä kaudella artistien omat jaksot on ensimmäistä kertaa jaettu kahdelle esityspäivälle (ensimmäistä jaksoa lukuun ottamatta), minkä myötä jaksoissa kuultavat kappaleet esitetään kokonaisina.
Jo ennen kauden alkua julkisuuteen nousi tieto, että ohjelmassa esitettävien ”Joutsenlaulu” ja ”Rakkaus on lumivalkoinen” -kappaleiden tekijä Jussi Hakulinen on esittänyt vaateita kappaleiden esittämiseen ohjelmassa.
Samu Haberin tulkitseman ”Joutsenlaulu”-kappaleen julkaisemisen ohjelman jälkeen julkaistavalla kokoelmalevyllä Hakulinen kielsi kokonaan, sillä alkuperäisestä teoksesta oli ohjelmaa varten poistettu useita säkeistöjä. Robinin tulkitseman ”Rakkaus on lumivalkoinen” -kappaleen julkaisemisesta levy-yhtiö joutui maksamaan 15 000 euroa, sillä siitä jätettiin esittämättä säe, jossa lauletaan ”vaikkei ole Jumalaa”, koska sen koettiin vaikuttavan Robinin imagoon. Lopullisessa versiossa kappaleesta ei kuitenkaan ole säästetty kuin kertosäe.
Ammunta kesäolympialaisissa 1900 – miesten trap
Miesten trap-ammunta kesäolympialaisissa 1900 käytiin 15. – 17. heinäkuuta. Kilpailuun osallistui 31 urheilijaa kolmesta eri valtiosta. Jokainen ampuja ampui 20 laukausta ja joka osumasta sai pisteen. Kilpailun voitti Ranskan Roger de Barbarin.
Ei ole tiedossa, miten tasatilanne ratkaistiin mitalistien järjestyksen selville saamiseksi. Myös tulokset sijasta 18 eteenpäin ovat kadonneet.
Alarik Tawaststjerna
Alarik Axel Tawaststjerna (12. joulukuuta 1873 Helsinki – 2. kesäkuuta 1922 Kauniainen) oli suomalainen arkkitehti.
Tawaststjernan vanhemmat olivat kenraalimajuri Fritiof Alarik Tawaststjerna (1824–1896) ja Josefina Maria Laurell (1838–1904). Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1892 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1897 ja filosofian maisteriksi 1900. Arkkitehdiksi Tawaststjerna valmistui Polyteknillisestä opistosta 1903.
Tawaststjerna oli muinaistieteellisen toimikunnan amanuenssina ja arkkitehtina 1911–1922. Hän toimi myös praktisoivana arkkitehtina Helsingissä ja oli Arkkitehti-lehden päätoimittajana 1917–1919.
Alarik Tawaststjerna oli naimisissa vuodesta 1903 filosofian maisteri Svea Ingmanin kanssa.
EBEL-kausi 2015–2016
Erste Bank Eishockey Ligan kausi 2015–2016 oli Itävallan jääkiekon pääsarjan 87. kausi. Sarjan runkosarjan voitti itävaltalainen EC Red Bull Salzburg, joka lopulta voitti mestaruuden. Loppuottelusarjassa Salzburg voitti tšekkiläisen Orli Znojmon voitoin 4–2.
Runkosarjassa jokainen joukkue pelasi 44 ottelua. Tämän jälkeen kuusi parasta jatkoi voittajien vaiheeseen, jossa pelattiin 10 ottelua. Voittajien vaiheen sijoitukset määrittivät joukkueiden paikat pudotuspeleissä. Runkosarjan kuusi viimeistä joutui häviäjien vaiheeseen, jonka kaksi parasta pääsivät myös pudotuspeleihin. Molempiin vaiheisiin jaettiin hyvityspisteitä runkosarjan perusteella: parhaalle kuusi, toiselle neljä, kolmannelle kaksi ja neljännelle yksi.
Runkosarjan voitti lopulta EC Red Bull Salzburg ennen EHC Black Wings Linziä. Salzburg ja Linz johtivat sarjaa pääasiassa koko kauden: kärjessä kävivät myös lopulta kuudenneksi jäänyt EC Dornbirn sekä kolmanneksi jäänyt tšekkiläinen Orli Znojmo.
Salzburg voitti myös voittajien vaiheen ennen tasapisteisiin noussutta Znojmoa. Pudotuspeleihin kotiedun saivat myös Vienna Capitals sekä HC Bolzano-Bozen. Häviäjien vaiheesta pudotuspeleihin etenivät EC Villacher SV ja EC KAC.
Runkosarjan pistepörssin voiton jakoivat kanadalaiset John Hughes (17+49=66) ja Andrew Kozek (40+26=66). Kozek voitti myös runkosarjan maalipörssin. Puolustajien pistepörssin voitti kanadalainen Sébastien Piché (16+32=48). Yli kymmenen ottelua pelanneista maalivahdeista parhaimman torjuntaprosentin omasi tanskalainen Sebastian Dahm. Pienin päästettyjen maalien keskiarvo oli yhdysvaltalaisella Jean-Philippe Lamoureuxilla.
Oliver Schnitt
Oliver Gustav Edvard Schnitt (s. 5. helmikuuta 1998) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa A-nuorten SM-liigaa Helsingin IFK:ssa. Hän toimii joukkueen varakapteenina.
Schnitt on Helsingin IFK:n oma kasvatti. Hän pelasi juniorina myös lainalla Grankulla IFK:n B-nuorten Mestisjoukkueessa kaudella 2014–2015.
Kaudella 2016–2017 Schnitt debytoi HIFK:n SM-liigajoukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen liigaottelunsa 21. tammikuuta 2017 vieraissa Pelicansia vastaan. Schnitt merkittiin heti HIFK:n ykköspuolustajapariin Oliwer Kasken viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa lopulta 18.48 minuuttia. Schnitt sai ottelussa myös yhden kahden minuutin jäähyn kampituksesta. Hän pelasi kautensa pääosin HIFK:n A-nuorissa.
Schnitt nousi kaudella 2017–2018 HIFK:n A-nuorten kapteeniksi. Hän johdatti joukkueen kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssiin. Schnitt pelasi kauden aikana myös yhden Mestarien liigan ottelun HIFK:n miesten joukkueessa. Kaudella 2018–2019 hän jatkaa A-nuorten varakapteenina.
Schnitt valmistui ylioppilaaksi Brändö gymnasiumista keväällä 2017. Hänen isosiskonsa Emma osallistui laulukilpailu "The Voice of Finlandin" kolmannelle tuotantokaudelle vuonna 2014 ja hän sijoittui finaalissa toiseksi.
Kinkkua, kinkkua
Kinkkua, kinkkua (kirjoitusasuna myös Kinkkua, kinkkua!; ) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut Bigas Lunan ohjaama espanjalainen satiirinen, eroottisesti latautunut draamakomediaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Penélope Cruz, Javier Bardem, Jordi Mollà, Stefania Sandrelli, Anna Galiena ja Juan Diego. Elokuvan käsikirjoittajina olivat Bigas Luna, Cuca Canals ja Quim Monzó, joka osallistui dialogin laatimiseen. Elokuvan tuottajana oli Andrés Vicente Gómez.
"Kinkkua, kinkkua" esitettiin Italiassa vuoden 1992 Venetsian elokuvajuhlilla, missä Bigas Luna voitti parhaan ohjaajan Hopeisen leijonan ja oli ehdolla parhaan elokuvan Kultaisen leijonan saajaksi. Lisäksi elokuva sai myös muun muassa kuusi Goya-ehdokkuutta. "Kinkkua, kinkkua" on Bigas Lunan ohjaaman niin sanotun Iberia-trilogian ensimmäinen osa. Trilogian muut osat ovat "Kultaiset munat" ("Huevos de oro", 1993) ja "Tissi ja kuu" ("La teta y la luna", 1994).
"Kinkkua, kinkkua" sijoittuu pieneen aragonialaiseen kaupunkiin, jonka keskipisteinä ovat suuri alusvaatetehdas ja bordelli. Köyhän yksinhuoltajaäidin ja prostituoidun, Carmenin (Anna Galiena), vanhin tytär Silvia (Penélope Cruz) tulee raskaaksi rikkaiden vanhempien pojalle José Luisille (Jordi Mollà), joka raskausuutisten johdosta kosii häntä. José Luisin Conchita-äiti (Stefania Sandrelli), suuren alusvaatetehtaan toinen omistaja, ei ilahdu raskaus- ja kihlausuutisista. Hän päättää erottaa rakastavaiset palkkaamalla alusvaatemalli Raúlin (Javier Bardem) viettelemään Silvian pois José Luisin sylistä.
"Kinkkua, kinkkua" kuvattiin Espanjassa, lähinnä Aragonian itsehallintoalueella. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Lolafilms, Ovídeo TV, S.A. ja Sogepaq.
"Kinkkua, kinkkua" sai ensi-iltansa Espanjassa 2. syyskuuta 1992 ja Suomessa 5. elokuuta 1994. Elokuva tuotti Espanjassa 1 808 588 euron lipputulot ja oli Suomessa 78. katsotuin elokuva 10 146 hengen katsojamäärällään vuonna 1994. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Espanjassa Universal Pictures International Spain, S.L. ja Suomessa Finnkino. Future Film julkaisi elokuvan Suomessa DVD:lle vuonna 2004.
"Kinkkua, kinkkua" on saanut elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 64% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6,4/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 14 arviointiin. 5 986 käyttäjästä 65% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,4/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 9 688 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,5/10.
Parranvaha
Parranvaha (myös "Parravaha") on siirtolohkare ja luonnonmuistomerkkinä rauhoitettu rajakivi Marttilan, Pöytyän ja Loimaan rajalla. Entisistä kunnista siihen ovat rajautuneet nykyään Loimaaseen kuuluva Mellilä ja nykyään Pöytyään kuuluva Karinainen.
Kivi sijaitsee Säkylän–Mellilän harjujaksolla Huovintien historiallisen tien varrella ja sen luona yhdistyvät nykyään Loimaaseen kuuluvan Mellilän Isoperän, Pöytyän Kaulanperän, nykyään Pöytyään kuuluvan Karinaisten Kyrön sekä Marttilan Siutilan kylien alueet.
Lähellä Parranvahan rajakiveä Marttilan kunnan alueella toimi vuosina 1944–1966 Kosken Tl kunnan kanssa yhteinen Parravahan kansakoulu.
Alan Bennett
Alan Bennett (s. 9. toukokuuta 1934) on englantilainen näytelmäkirjailija, käsikirjoittaja, näyttelijä ja kirjailija. Hän syntyi Leedsissä ja opiskeli Oxfordin yliopistossa historiaa sekä näyttelemistä. Hän jäi yliopistoon opettamaan ja tutkimaan keskiajan historiaa usean vuoden ajan. Hänen saavutti nopeasti mainetta tehtyään satiirisen "Beyond the Fringe" -revyyn yhdessä Dudley Mooren, Jonathan Millerin ja Peter Cookin kanssa vuonna 1960. Hän jätti yliopiston ja siirtyi kirjoittamaan kokopäiväisesti. Bennettin ensimmäinen näytelmä, "Forty Years On", sai ensi iltansa vuonna 1968.
Bennettin tunnettuja töitä ovat muun muassa historiallinen näytelmä "Madness of George III" (1991) ja siitä tehty elokuva "Hullu kuningas" (1994), omaelämänkerrallinen näytelmä "The Lady in the Van" (1999) ja sen pohjalta tehty "samanniminen elokuva" (2015), sarja televisiomonologeja nimeltään "Talking Heads" sekä näytelmä "The History Boys" (2005) ja sen elokuvasovitus "Wild Generation" (2006). Hän on myös lukenut suosittuja äänikirjoja.
Bennettiltä on suomennettu yksi kirja, pienoisromaani "Epätavallinen lukija" (2007).
Parravahan kansakoulu
Parravahan kansakoulu perustettiin vuonna 1944 yhteisenä Marttilan, Kosken Tl, Karinaisten ja Pöytyän kuntien kanssa kuntien raja-alueella sijainneelle Rahkion kulmakunnalle ja oli toiminnassa vuoteen 1966. Koulu sijaitsi Marttilan Siutilan kylässä lähellä Parranvahan eli Parravahan rajakiveä Marttilan kunnan pohjoisrajalla.
Koulun perustaminen liittyi etenkin siirtoväen asuttamisesta seuranneeseen oppilasmäärien kasvuun ja tämän kanssa samanaikaiseen luokkien ylimmän mahdollisen oppilasmäärän rajoittamiseen. Kun suuret ikäluokat olivat käyneet koulunsa ja muuttoliike kaupunkeihin ja kuntien keskustoihin alkoi, oppilasmäärät vähenivät, ja Parravahan kansakoulu lopetti toimintansa vuonna 1966 yhdessä muiden muassa Someron ja Kosken kuntien kanssa yhteisen Palojoen kansakoulun kanssa.
Parravahan koulun ohella Rahkion kulmakunnalla on toiminut Rahkion koulu Karinaisissa. Se sijaitsi Parravahan koulusta vajaat neljä kilometriä länsilounaaseen Rahkion kulmakunnan länsiosassa. Vuonna 2017 se ei enää ollut toiminnassa.
Rus
Rus tai RUS voi tarkoittaa seuraavia:
Benoît Hamon
Benoît Hamon (s. 26. kesäkuuta 1967 Saint-Renan, Ranska) on ranskalainen poliitikko ja entinen sekä Ranskan sosialistisen puolueen (PS) että Euroopan sosialidemokraattisen puolueen jäsen.
Hamon oli Itä-Ranskasta valittu Euroopan parlamentin jäsen (MEP) vuosina 2004–2009. Hän oli opetusministeri huhtikuusta 2014 elokuuhun 2014. Hän erosi tehtävästä, kun presidentti François Hollande hylkäsi sosialistisen ohjelman. Hän johti Ranskan sosialistipuolueen vasemmistosiipeä vuonna 2008 puolueen Reimsin kongressissa ja oli ehdokkaana sen ensimmäiseksi sihteeriksi. Toukokuussa 2012 Hollande nimitti hänet kauppa- ja valtiovarainministeriön apulaisministeriksi, joka vastaa yhteisötaloudesta.
Hamon valittiin PS:n presidenttiehdokkaaksi vuoden 2017 Ranskan presidentinvaaleihin. Hän oli asettunut ehdokkaaksi valittaessa PS:n ehdokasta kilpailijoinaan vahvana ehdokkaana pidetty Manuel Valls ja entinen teollisuusministeri Arnaud Montebourg. Hamonia ei aluksi pidetty todennäköisenä voittajana, mutta jo ennakkoäänestyksessä 22. tammikuuta hän sai kuitenkin enemmän ääniä (36,1 prosenttia) kuin Valls (31,2 prosenttia). Hamon nousi ensimmäisellä kierroksella 22. tammikuuta kärkeen Vallsin edelle ja sai Montebourgin tuen, joka oli kolmas.
Hamon sijoittui vuoden 2017 presidentinvaaleissa viidenneksi 6,36 prosentin ääniosuudella. Hän tuki toisella kierroksella Emmanuel Macronia.
Heinäkuussa 2017 Hamon jätti sosialistisen puolueen ja perusti Mouvement du 1er Juillet (M1717) -puolueen, joka nimettiin myöhemmin Génération.s, le mouvementiksi.
Raffles Placen metroasema
Raffles Place on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Raffles Placen alueella Singaporen keskusta-alueella. Sitä käyttävät North South Linen ja East West Linen junat. Se avattiin 12. joulukuuta 1987.
Jaan Õunapuu
Jaan Õunapuu (13. syyskuuta 1958 Mustjala, Saarenmaa, Viro) on virolainen poliitikko. Hän ollut Viron Sosiaalidemokraattisen puolueen jäsen vuodesta 2010.
Õunapuu liittyi 2002 agraaripuolueeksi luonnehdittuun Kansanliittoon. Hän on ollut riigikogun jäsen vuodesta 2010. Hän oli Partsin hallituksessa alueministeri, samoin Ansipin ensimmäisessä hallituksessa.
Õunapuu on ollut Tarton apulaiskaupunginjohtaja 10. kesäkuuta 2016 lähtien vastuualueenaan yrittäjyysasiat (rekisteröinti) ja taloustoimi (kirjanpito). Hän on valmistunut Eesti Põllumajanduse Akadeemiasta 1982.
Serotoniini-N-asetyylitransferaasi
Serotoniini-N-asetyylitransferaasi eli aryylialkyyliamiini-N-asetyylitransferaasi on entsyymi, joka katalysoi asetyyliryhmän siirtoa asetyylikoentsyymi-A:lta aryylialkyyliamiineille. Tuotteina muodostuu asetyloituja amiineja esimerkiksi serotoniinista muodostuu asetyyliserotoniinia. Serotoniini-N-asetyylitransferaasi on tärkeä entsyymi melatoniinin tuotannon säätelyssä ja osallistuu näin myös eläinten vuorokausirytmiä. Serotoniini-N-asetyylitransferaasin EC-numero on EC 2.3.1.87.
Rakenteeltaan serotoniini-N-asetyylitransferaasi on dimeeri ja nisäkkäillä sen molekyylimassa on noin 30–40 kDa. Sitä esiintyy erityisesti aivojen käpyrauhasessa ja silmien verkkokalvolla. Serotoniini-N-asetyylitransferaasi aktivoituu fosforyloivien entsyymien vaikutuksesta ja fosforyloituvia aminohappoja ovat seriini ja treoniini. Serotoniinin lisäksi serotoniini-N-asetyylitransferaasin entsyymin substraatteja ovat myös dopamiini, fenetyyliamiini, histamiini ja tryptamiini. Asetyylikoentsyymi-A:n sitoutuessa entsyymissä tapahtuu merkittävä konformaation muutos, joka edistää serotoniinin ja muiden aryyliamiinisubstraattien sitoutumista entsyymiin.
Serotoniini-N-asetyylitransferaasin toimintaa kontrolloi monimutkainen synteesiin, synteesin jälkeiseen modifikaatioon ja deaktivoitumiseen vaikuttava systeemi johon liittyviä entsyymejä ovat muun muassa adenylaattisyklaasi ja proteiinikinaasi C. Tämä systeemi reagoi ympäristön valon määrään. Esimerkiksi valon lisääntyessä cAMP-molekyylin määrä vähenee, mikä johtaa serotoniini-N-asetyylitransferaasin fosforylaation vähenemiseen ja sitä kautta entsyymin aktiivisuus heikkenee. Serotoniini-N-asetyylitransferaasin inhibiittoreita ovat muun muassa melatoniini ja kannabinoidit.
Hill Climb Racing 2
Hill Climb Racing 2 on suomalaisen Fingersoftin Androidille ja iOS:lle kehittämä ajopeli, joka julkaistiin Androidille marraskuussa 2016 ja iOS:lle joulukuussa vuonna 2016. Peli on jatkoa vuonna 2012 julkaistulle huippusuositulle Hill Climb Racingille. Suurin ero edeltäjäänsä nähden on moninpelimahdollisuus, jota "Hill Climb Racing"in fanit olivat odottaneet ja pyytäneet.
Peli oli ladattu yli 20 miljoonaa kertaa joulukuussa 2016 ja noin kuukausi myöhemmin luku oli jo yli 40 miljoonaa. Lisäksi se on ollut pelien latauslistojen kärjessä noin 65 maassa sekä ollut ladatuin ajopeli 121 maassa.
Pelissä on kolme pelitilaa. Ensimmäisessä ajetaan edeltäjänsä tavoin rataa niin pitkälle kuin mahdollista, toisessa pelitilassa ajetaan muita pelaajia vastaan lyhyemmillä radoilla ja nopein pelaaja voittaa. Kolmannessa puolestaan voi pelata kavereitaan vastaan päivittäisissä ja viikottaisissa kilpailuissa.
Pelissä voi ostaa ja virittää autoja, ja pelinsisäistä rahaa kertyy yksinpelitilassa kolikkoja keräämällä, tai moninpelitilassa kilpailuissa menestymällä. 
Uutta edeltääjänsä nähden myös on, että kulkuneuvojen ja kuskin ulkonäköä voi muokata.
Ohjaimina toimivat kaksi poljinta; kaasu ja jarru/peruutus.
Seikkailupelitilassa pelaajan on tarkoitus ajaa niin pitkälle kuin hän pääsee. Ratoja on tällä hetkellä seitsemän: maaseutu, metsä, kaupunki, vuoristo, talvi, kaivokset, ranta sekä aavikkolaakso. Radoissa on myös ratojensisäiset tulostaulukot, joissa näkyy maailman, alueen sekä kavereiden parhaat tulokset. 100 metrin välein saa distance bonuksia jotka voi saada vain yhden kerran ja joista saa rahaa viidelläkymmenällä rahalla.
Cup-kilpailuissa ajetaan muita pelaajia vastaan erilaisilla lyhyillä radoilla, useimmiten cup-kilpailussa ratoja on kaksi, kolme tai neljä. Yhdessä cup-kilpailussa on lähestulkoon aina neljä kilpailijaa. Cup-kilpailuja on kahdenlaisia: rankattuja sekä rankkaamattomia. Rankatuissa kilpailussa parhaiten radoilla pärjänneet saavat ranking-pisteitä, ja heidän tasonsa voi nousta. Huonommin menestyvät menettävät ranking-pisteitä ja heidän taso voi laskea. Uudelle tasolle nouseminen avaa uusia kilpailuja sekä ajoneuvoja. 
Rankkaamattomat kilpailut eivät vaikuta ranking-pisteisiin.
Haasteita on kolmenlaisia: päivittäisiä, viikottaisia sekä suositeltuja. Päivittäisissä ja viikottaisissa kilpailuissa ajetaan pelinsisäisiä kavereita vastaan satunnaisella cup-radalla ja nopeimmin ajanut pelaaja voittaa päivän tai viikon kuluttua, riipuen siitä, kumpi on kyseessä. Suositeltuja haasteita on päivittäin kolme, ja ne ovat satunnaisten pelaajien haasteita. 
Haasteita voittamalla saavuttaa tiettyyn rajaan asti achiementejä.
Tesla (mikroarkkitehtuuri)
Tesla on NVidian mikroarkkitehtuuri grafiikkasuorittimille.
Arkkitehtuurin suorittimet tukevat ohjelmoitavuutta GPGPU-käyttöön mm. OpenCL, CUDA ja C++ AMP rajapinnoilla.
Arkkitehtuurin seuraaja on Fermi.
Tesla-arkkitehtuurissa ohjelmoitavissa oleva mikroarkkitehtuuri korvaa aiemmat kiinteätoimiset, joita oli aiemmin GeForce 7-sarjassa.
Arkkitehtuuri tukee Unified Shader mallia ja kilpaili AMD:n TeraScale-sarjan kanssa.
Arkkitehtuuri on nimetty Serbialaisen keksijän ja fyysikon Nikola Teslan mukaan.
Fermi (mikroarkkitehtuuri)
Fermi on NVidian mikroarkkitehtuuri grafiikkasuorittimille.
Arkkitehtuurin suorittimet tukevat ohjelmoitavuutta GPGPU-käyttöön mm. OpenCL, CUDA ja C++ AMP rajapinnoilla.
Arkkitehtuuri on seuraaja Tesla arkkitehtuurille.
Arkkitehtuurin seuraaja on Kepler.
Arkkitehtuuria on käytetty GeForce 400 -sarjassa ja GeForce 500 -sarjassa.
Arkkitehtuuria on käytetty seuraavissa malleissa:
Venezuela talviolympialaisissa 2014
Venezuela osallistui Sotšin talviolympialaisiin vuonna 2014 yhden urheilijan joukkueella. Maan ainoa edustaja oli 43-vuotias alppihiihtäjä Antonio Pardo, joka toimi maan lipunkantajana sekä avajaisissa että päättäjäisissä. Hän oli vasta viides venezuelalainen, joka osallistui talviolympialaisiin, ja ensimmäinen, joka osallistui alppihiihtoon. Hän kuitenkaan ei päässyt maaliin asti kilpailussa.
Pascal (mikroarkkitehtuuri)
Pascal on NVidian mikroarkkitehtuuri grafiikkasuorittimille. Arkkitehtuuri on esiteltu huhtikuussa 2016 GP100 suoritinpiirin yhteydessä.
Arkkitehtuurin suorittimet tukevat ohjelmoitavuutta GPGPU-käyttöön mm. OpenCL, CUDA ja C++ AMP rajapinnoilla.
Arkkitehtuuri on seuraaja Maxwell-arkkitehtuurille.
Arkkitehtuurin seuraajan odotetaan olevan nimeltään "Volta".
Arkkitehtuuria käyttävät seuraavat mallit:
Kirja (täsmennyssivu)
Kirja voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kepler (mikroarkkitehtuuri)
Kepler on NVidian mikroarkkitehtuuri grafiikkasuorittimille.
Arkkitehtuurin suorittimet tukevat ohjelmoitavuutta GPGPU-käyttöön mm. OpenCL, CUDA ja C++ AMP rajapinnoilla.
Arkkitehtuuri on seuraaja Fermi arkkitehtuurille.
Arkkitehtuurin seuraaja on Maxwell.
Arkkitehtuuria on käytetty myös Tegra K1 järjestelmäpiirissä.
Arkkitehtuuria käyttävät seuraavat mallit:
Maxwell (mikroarkkitehtuuri)
Maxwell on NVidian mikroarkkitehtuuri grafiikkasuorittimille.
Arkkitehtuurin suorittimet tukevat ohjelmoitavuutta GPGPU-käyttöön muun muassa OpenCL, CUDA ja C++ AMP rajapinnoilla.
Arkkitehtuuri on seuraaja Kepler-arkkitehtuurille.
Arkkitehtuurin seuraaja on Pascal.
Ensimmäiset arkkitehtuuria käyttävät mallit olivat GeForce GTX 750 ja GeForce GTX 750 Ti suorittimet. Molemmat julkaistiin 18. helmikuuta 2014.
Toisen sukupolven arkkitehtuuri on käytössä Nintendo Switch pelikonsolissa.
Mikroarkkitehtuurin ensimmäinen sukupolvi on GM10x. Sarjan piirit käyttävät merkintöjä:
Mikroarkkitehtuurin ensimmäinen sukupolvi on GM20x. Sarjan piirit käyttävät merkintöjä:
AMD Radeon Rx 300 -sarja
Radeon Rx 300 -sarja on AMD:n mallisto grafiikkasuorittimia.
Sarja on seuraaja AMD Radeon Rx 200 -sarjalle.
Malliston seuraaja on AMD Radeon Rx 400 -sarja.
Mallistoon kuuluvat kolme sarjaa:
Malliston grafiikkasuorittimet käyttävät Graphics Core Next -mikroarkkitehtuuria.
Fiji-malli R9 Fury -sarjassa käyttää HBM-muistia.
Luis Brunetto
Luis Ángel Brunetto (27. lokakuuta 1901, Rosario, Argentiina – 7. toukokuuta 1968 Rosario, Argentiina) oli argentiinalainen kolmiloikkaaja. Hän voitti olympiahopeaa Pariisissa 1924 tuloksella 15,425 metriä. Etelä-Amerikan mestari hän oli vuosina 1924, 1926–27, 1929 ja 1931.
Peippolan terästehdas
Peippolan terästehdas oli Karjalan kannaksella Uudenkirkon Peippolan kylässä Peippolanjoen kosken rannalla sijainnut manufaktuuripaja joka oli toiminnassa 1800–1844.
Terästehtaan perustivat vapaaherra Demien von Demienov ja pietarilaiset kauppiaat Jakob Österman ja Vasili Iljin. Tehdas, jossa oli kaksi nippurautavasaraa ja kankirautavasara sekä leikkaussakset, aloitti toimintansa helmikuussa 1802. Tehtaassa valmistettiin takoraudasta polttoterästä kuumentamalla lieskauunissa laatikoita joissa oli hiilijauheella ympäröityjä rautakankia. Raaka-aine tuli yleensä Venäjältä mutta ajoittain käytettiin myös suomalaista järvimalmista valmistettua rautaa. Tehdas siirtyi sittemmin Östermanin yksin omistamaksi ja myöhemmin omistajaksi tuli Östermanin poika Wilhelm Österman. Tehtaaseen hankittiin myös venytysvasara ja ahjo teräksen ja karkeiden manufaktuurituotteiden takomista varten.
Vuonna 1833 tapahtuneen tulipalon jälkeen teräksen valmistuksesta luovuttiin ja tehdas muutettiin kankirautapajaksi. Kankirautapaja valmistui vuonna 1838 mutta paloi heti aloitettuaan toimintansa. Vuonna 1839 tehdas sai luvan laitteistolle johon kuului kankivasara, ahjo ja nippuvasara sekä kaksi naulavasaraa. Raaka-aineena käytettiin nyt Viipurista ja Pietarista tuotua romurautaa ja valmiit tuotteet toimitettiin myös näihin kaupunkeihin. Peippolan tehdas paloi kolmannen kerran 1844 eikä sitä enää rakennettu uudestaan.
Fields of Gold
Fields of Gold on Stingin vuoden 1993 kappale hänen "Ten Summoner’s Tales" -albumiltaan. "Fields of Gold" ja kaikki muut albumin kappaleet nauhoitettiin Wiltshiren Lake Housessa, miksattiin Lontoon The Townhouse Studiolla ja masteroitiin New Yorkissa Masterdiskillä. Kappaleen huuliharppusoolon soittaa Brendan Power. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Kevin Godley. Singlen kansikuva kuvattiin Wiltshiren Wardour Old Castlessa, kuten myös "Ten Summoner’s Tails" -albumin kansikuva.
"Fields of Gold" ylsi sijalle 16 Iso-Britannian listoilla, sijalle 23 "Billboard" Hot 100 -listalla ja toiseksi "Billboard" Adult Contemporary -listalla. Se oli hitti Irlannissa, Saksassa, Alankomaissa, Sveitsissä ja monissa muissa maissa.
Kappale sisällytettiin Stingin vuonna 1994 julkaisemaan "" -kokelma-albumiin ja myöhempään vuoden 1997 "The Very Best of Sting & The Police" -kokoelma-albumiin. Sting uudelleenlevytti kappaleen vuonna 2006 hänen klassisen tyylin "Songs from the Labyrinth" -albumin bonuskappaleeksi, jossa kappaletta säestää ainoastaan luuttu.
Kappaleen on coveroinut muun muassa yhdysvaltalainen laulaja Eva Cassidy. Tapani Kansa levytti kappaleesta vuonna 1994 suomenkielisen version ”Kultaniityt”, jonka Kansa oli itse sanoittanut.
Peron naulatehdas
Peron naulatehdas oli Karjalan kannaksella Viipurin maalaiskunnan Suurperon kylässä Perojoen Kyrökoskella sijainnut naulatehdas joka oli toiminnassa 1876–1939.
Tehdas syntyi jatkamaan kauppias Aleksander Bergin omistaman Viipurin Papulan kaupunginosassa vuosina 1862–1876 toimineen Viipurin naulatehtaan toimintaa. Tehdas valmisti konenauloja, galvanoitua ja tavallista rauta-, messinki- ja kuparilankaa, rautakettinkiä sekä ruuveja ja muttereita. Tuotteet menivät pääosin Venäjälle ja tehtaan tuotanto kasvoi niin kauan kuin tuotteita voitiin viedä Venäjälle tullivapaasti. Tullien käyttöönoton jälkeen tehtaan tuotanto alkoi pienentyä niin että se oli vuonna 1890 noin 1 500 tonnia ja vuonna 1913 noin 1 000 tonnia. Taloudellisiin vaikeuksiin joutunut naulatehdas siirtyi 1919 Oy Ferraria Ab:n omistukseen joka fuusioi sen itseensä 1920. Naulatehtaan toiminta lienee päättynyt vuonna 1939.
Maria Magdalena Eek
Maria Magdalena Eek (1733 – 20. lokakuuta 1800, Turku) oli turkulainen sokerileipuri. Hän toimi menestyksekkäällä urallaan mm. hovihankkijana.
Maria Eek oli porvarisperheen tytär isostavihasta toipuvassa Turussa. Hän oli raatimies Henric Eekin tytär ja hovioikeudenneuvos Johan Eekin sekä rykmentinvälskäri Henrik Abraham Eekin sisar. Hänen sisarensa Elisabet Eek oli naimisissa tullaajan kanssa, kun taas toinen siskoksista Anna Christina Eek pysyi Maria Magdalenan tavoin naimattomana.
Vuonna 1782 Maria Eek haki lupaa valmistaa kauppaveroa vastaan kakkuja ja keksejä ja muuta leipurintaksojen ulkopuolella olevia leivonnaisia. Hän sai saman oikeuden kuin naiset vastaavissa tapauksissa: hän sai henkilökohtaisen luvan, jonka mukaan vain hän itse sai myydä mitä hän itse oli valmistanut oman toimeentulonsa turvaamiseksi, ei palkata oppilaita tai muita työntekijöitä. Häntä ei sen vuoksi koskaan rekisteröity leipuriksi, jonka takia hänen toimintansa jäljille on vaikea päästä. Tästä huolimatta menestyvällä yrittäjällä "neito Eekillä" oli monia työntekijöitä, eikä hän elättänyt vain itseään, vaan myös sisarensa ja kasvattityttärensä, osti oman talon ja palkkasi useita naisia myymään hänen tuotteitaan kaduilla.
Maria Eek oli menestyksensä takia leipurikillan monien valitusten kohteena. Leipureiden kitkeryyden aiheutti nimenomaan hänen menestyksekäs myyntityönsä kaupungin kaduilla, sillä leipureille katumyynti ei ollut sallittua muulloin kuin markkina-aikaan. Hän sai kuitenkin jatkaa uraansa kuolemaansa saakka, vaikka hänestä valitettiin jopa kuninkaalle. Hän oli menestyksestään ja varallisuudestaan huolimatta kuollessaan veloissa kiinteistönsä arvon verran veljelleen Henrik Abraham Eekille.
Yleisurheilun Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut
Yleisurheilun Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut järjestetään kahden vuoden välein. Järjestävänä organisaationa toimii Etelä-Amerikan yleisurheiluliitto. Ensimmäiset Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut käytiin Montevideossa vuonna 1919. Naiset kilpailivat Etelä-Amerikan-mestaruuksista ensimmäisen kerran Limassa vuonna 1939.
Urimalahden ruukki
Urimalahden ruukki oli Lapinlahdella Urimajoen alkupäässä Urimolahden rannalla sijainnut harkkohytti joka oli toiminnassa vuosina 1792–1858. Se oli Suomen ensimmäinen teollisesti järvimalmia sulattanut harkkohytti.
Harkkohytti rakennettiin 1792 paikalla sijainneen vanhan vesimyllyn lähelle. Vesiratas toimi laitoksen palkeiden ja kankivasaran voimanlähteenä mutta laitos jäi vaatimattomaksi koska vesivoimaa ei ollut paljoa tarjolla. Laitokseen kuului myös 1800-luvun alussa rakennettu pienoismasuuni jota ei kuitenkaan käytetty pitkään.
Harkkohytin toiminta päättyi Lastukosken perkauksen ja järvimalmin lähteenä olleen Syvärijärven pinnan laskun myötä. Malmiveneet eivät enää päässeet ruukille ja niinpä ruukki suljettiin 1858 ja purettiin seuraavana vuonna.
Urimajoen eteläisen jokihaaran poikki rakennettu betonipato on rakennettu perimätiedon mukaan käyttäen runkona vanhaa ruukin patoa. Padon alapuolella saaressa oleva 1900-luvulla rakennettu paja on tiettävästi rakennettu ruukin harkkohytin paikalle ja rannan puolella sijaitsevat 1900-luvulta peräisin olevat myllyn ja voimalaitoksen betoniperustukset sekä lahonnut uittoränni ovat perimätiedon mukaan ruukin vasarapajan paikalle rakennettuja.
Dongo (Italia)
Dongo on kunta Pohjois-Italiassa Comon maakunnassa Lombardian alueella. Se sijaitsee Comojärven pohjoisrannalla.
Dongo on tullut tunnetuksi paikkana, missä partisaanit vangitsivat Benito Mussolinin ja Italian sosiaalisen tasavallan ministereitä 27. huhtikuuta 1945. He yrittivät paeta Sveitsiin saksalaisessa sotilassaattueessa. Pidätys tehtiin Dongon ja Musson väliselle tielle asetetussa tiesulussa. Pidätyksen jälkeen heidät vietiin kaupungintalolle, "Palazzo Manziin", jossa heidän pidätyksensä virallistettiin.
Palazzo Manzissa on sodan päättymisen museo, "Museo della Fine della Guerra". Se perustettiin vuonna 2014. Aiemmin samalla paikalla toimi vuodesta 1998 lähtien vastarintamuseo "Museo della Resistenza".
Ranskalainen Arromanches-les-Bains on ollut Dongon ystävyyskaupunki vuodesta 1998 lähtien. Tällä Normandian rannikolla olevalla kaupungilla on ollut Dongon tavoin vaikutus fasismin kukistumiseen.