hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Top Hat, White Tie &amp; Tails
Top Hat, White Tie & Tails on kahden albumin kokoelma englantilaisen Pasadena Roof Orchestran tuotannosta vuosilta 1974–1977.
Levy-yhtiö on Pickwick International ja levymerkki Ditto. C-kasetteja on valmistettu Länsi-Saksassa. Julkaisuvuotta ei ole mainittu.
Kappaleet julkaissut levy-yhtiö on Transatlantic Records. Aloitus- ja päätöskappaleet ovat livetaltiointeja.
Pasadena Roof Orchestra
The Pasadena Roof Orchestra (lyh. PRO) on englantilainen yhtye, joka on erikoistunut 1920- ja 1930-lukujen jazz- ja swing -musiikkityyleihin, vaikkakin heidän koko ohjelmistonsa on huomattavasti laajempi. Orkesteri on toiminut vuodesta 1969 lähtien, mutta kokoonpano on vaihtunut usein. Se on saavuttanut suosiota Yhdistyneen kuningaskunnan ulkopuolella, etenkin Saksassa.
The Pasadena Roof Orchestran perusti marraskuussa 1969 John Arthy, joka leipurin työnsä ohessa toimi BBC:n sessiobasistina. Arthy sai haltuunsa eräällä ullakolla säilytetyn varaston musiikkisovituksia, jotka olivat peräisin 1920-luvulta, ja tämän löydön vahvistamana hän päätti koota oman yhtyeen. Yhtyeen nimeämistä inspiroi Harry Warrenin kappale "(Home in) Pasadena". Tuohon aikaan oli menossa huomattava 1920-luvun musiikin elvytysliike (tunnetaan nimellä Trad/Rad-liike; eräs kilpailevista yhtyeistä oli The Temperance Seven). Arthy lähti uuden yhtyeensä kanssa musiikillisesti eri suuntaan kuin suurin osa elvyttäjistä: vähemmän huumoria ja enemmän vakavampaa, antaumuksellista musiikin tulkintaa.
Orkesterin ensimmäinen laulusolisti oli John "Pazz" Parry, Arthyn vanha ystävä (kaksikko oli ollut yhtyeessä The Water Rats Jazz Band). Arthyn toimiessa orkesterinjohtajana ja soittaen myös kontrabassoa ja sousafonia PRO tuli pian suosituksi.
Orkesteri alkoi toimia ammattimaisesti vuonna 1975. Heidän ensimmäinen LP-levynsä äänitettiin syksyllä 1974 ja esiteltiin seuraavana keväänä Cannesissa Midem-musiikkimessuilla. Orkesterin seuraava toimi oli kiertue Länsi-Saksassa (jossa em. elvytysliike oli hyvin suosittu) saman vuoden syksyllä.
Orkesteri oli esiintymismatkalla Yhdysvalloissa vuosina 1993 ja 2001 (heidän 25-vuotisjuhla-albuminsa kannessa on valokuva yhtyeestä Kalifornian Pasadenassa Ambassador Theatren edessä). He ovat työskennelleet sellaisten tunnettujen musiikintekijöiden kuin kuin Robbie Williams (vuonna 2005) ja Bryan Ferry (vuonna 2000) kanssa.
John Arthy vetäytyi syrjään vuonna 1997, mutta yhtye jatkaa edelleen kiertuetoimintaa ja levyttämistä orkesterinjohtaja ja laulaja Duncan Gallowayn johdolla. Vuonna 2009 orkesteri oli kiertueella Isossa-Britanniassa ja Saksassa.
Vuonna 2003 Pasadena Roof Orchestra (vierailijoineen) julkaisi DVD:n 30-vuotisjuhlakonsertistaan Regent's Parkissa, Lontoossa. Tallenne on saatavana vain DVD2-formaattina.
Tämä DVD oli lajissaan ensimmäinen sellainen kaksipuoleinen DVD-julkaisu, jonka toinen puoli on toteutettu nykyaikaisena värikuvana ja digitaalisena stereoäänityksenä ja kääntöpuoli vanhahtavana seepiavärisenä sekä autenttisena gramofonityylisenä monofonisena äänityksenä.
Elokuussa 2005 ilmestyi toinen DVD, "Dance the Night Away", mutta vain DVD1-formaattina. Tällä tallenteella ei ollut orkesterin hyväksyntää ja se on äänitetty vuoden 1979 saksalaisesta tv-showsta.
Latvuskerttuli
Latvuskerttuli ("Setophaga cerulea") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Latvuskerttuleita pesii Kanadan lounaisosissa ja Yhdysvaltain länsiosissa. Laji on muuttolintu ja talvehtii Etelä-Amerikan pohjois- ja luoteisosissa. Laji on tavattu kerran Islannissa lokakuussa 1997.
Laji on vähentynyt nopeasti pesimä- ja talvehtimisalueiden elinympäristöjen tuhoutumisen ja pirstoutumisen vuoksi ja se on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi.
Latvuskerttuli pesii vanhoissa, lehtensä pudottavissa metsissä, usein soiden läheisyydessä. Laji suosii tiheälatvuksisia ja suuripuisia metsiä. Talvehtimispaikoilla latvuskerttuli elää vuoristometsissä, pääosin 1000–2000 metrin korkeudella. Perinteiset, varjoisat kahviplantaasit ovat lajin tärkeitä talvehtimispaikkoja.
Latvuskerttuli tekee pesänsä puun oksalle. Pesiminen tapahtuu touko-kesäkuussa.
Joe Strummer: The Future Is Unwritten
Joe Strummer: The Future Is Unwritten on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut Julien Templen ohjaama dokumenttielokuva The Clash -yhtyeen laulusolistista Joe Strummerista. Ensi-iltanäytös pidettiin Sundancen elokuvajuhlassa tammikuussa 2007, ja elokuva palkittiin vuoden parhaana brittiläisenä dokumenttina British Independent Film Awards -kilpailussa.
Rayman Legends
Rayman Legends on Ubisoft Montpellier’n kehittämä ja Ubisoft julkaisema "Rayman"-pelisarjaan kuuluva tasohyppelypeli. Peli julkaistiin elokuussa 2013 PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle, Wii U:lle ja PlayStation Vitalle, sekä myöhemmin myös PlayStation 4:lle, Xbox Onelle ja Nintendo Switchille. Peli on myös käännetty suomeksi.
"Legends" on pelisarjan viides osa ja jatkoa vuonna 2011 julkaistulle "Rayman Originsille". Peli paljastui vuotaneen trailerin kautta, joka ilmestyi internetiin 27. huhtikuuta 2012. Peli oli alun perin tarkoitus julkaista vain Wii U:lle.
Haavemanner (engl. The Glade of Dreams) on pulassa taas! Satavuotisten nokosten aikana painajaisolennot moninkertaistuivat, levisivät ja loivat entistäkin kauheampia uusia hirviöitä. Nämä olennot ovat kuin suoraan legendoista: lohikäärmeitä, jättiläissammakoita, merihirviöitä ja jopa pahoja vapaapainijoita. Ne loivat uusia maailmoja Haavemantereen sisälle ja loivat kaaosta vangiten kaikki Teensyt (engl. Teensies). Murfyn avustamana Rayman ja Globox heräävät taistelemaan näitä painajaisolentoja vastaan ja pelastamaan Teensyt. Herättyään he huomaavat, että heidän vanha ystävänsä Kuplahaaveilija (engl. Bubble Dreamer) on täyttänyt kotinsa maagisilla maalauksilla, joista näkee minkälaisia maailmoja painajaisoliot ovat luoneet. Todellisuudessa jokainen maalaus on portti näihin maailmoihin, joten sankarit hyppäävät niihin ja seikkailu voi alkaa. Heidän täytyy juosta, hyppiä ja taistella tiensä läpi näiden maailmojen pelastaakseen päivän, löytääkseen uusia ystäviä ja selvittääkseen jokaisen legendaarisen maalauksen salaisuudet.
Anna ja kuningas
Anna ja kuningas ("Anna and the King") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Andy Tennantin ohjaama elokuva. Se perustuu löyhästi Margaret Landonin romaaniin "Anna ja Siamin kuningas". Pääosassa nähdään Jodie Foster. Elokuva oli Oscar-ehdokkaana parhaasta lavastuksesta ja parhaasta puvustuksesta.
Matti Nurmia
Matti Juhani Nurmia (s. 1930) on suomalainen fyysikko ja keksijä. Hän oli vuosina 1962–1963 tutkijana Yhdysvalloissa Oklahoma State Universityssa. ja Kaliforniassa 1968–1998 Lawrence Berkeley National Laboratoryssa. Hän oli vuosien ajan erikoistutkijana Jyväskylän yliopistossa ja vuonna 2012 tietotekniikan laitoksella projektitutkijana.
Nurmia on kehittänyt menetelmän hiilidioksidin neutraloimiseksi maasälvän avulla. Tästä vuoden 2011 ympäristöteosta hän on saanut Energiateollisuuden Kestävän kehityksen foorumin kunniakirjan. Kehittämiään keksintöjä hallinnoimaan hän on vuonna 2004 perustanut yrityksen Cuycha Innovation Oy, jonka toimitusjohtaja on vuodesta 2010 ollut hänen poikansa Ilkka Nurmia. Teknologian kokeilu Botswanassa päättyi tuloksettomana vuonna 2015, kun suunnitellun neutralointilaitoksen rakentaminen peruuntui .
Milnenlahden taistelu
Milnenlahden taistelu (tunnetaan myös nimellä Operaatio RE) oli toisessa maailmansodassa japanin ja liittoutuneiden välinen taistelu Milnenlahdesta Uudessa-Guineassa. Taistelu alkoi 25. elokuuta 1942 japanilaisten tehtyä maihinnousun lahdelle. Japanilaiset olivat laskeneet väärin australialaisten linnoitukset alueella olettaen vain muutamaan komppanjan puolustavan aluetta. Liittoutuneet olivat kuitenkin vahvistaneet linnoituksiaan alueella, mikä yllätti alueelle saapuneet japanilaisjoukot täysin. Kovien taisteluiden seurauksena japanilaiset vetivät joukkonsa alueelta 7. syyskuuta mennessä. Milnenlahden taistelu oli ensimmäinen virallinen japanilaisten kokema tappio tyynenmeren sodassa.
Waun taistelu
Waun taistelu oli toisessa maailmansodassa japanin ja liittoutuneiden välinen taistelu Waun kaupungista Uudessa-Guineassa. Taistelu alkoi 29. tammikuuta 1943 ja päättyi kaksi päivää myöhemmin liittoutuneiden voittoon. taistelussa kaatui arviolta 1 200 japanilaissotilasta ja 349 liittoutuneiden sotilasta. Japanilaiset eivät onnistuneet valtaamaan kaupunkia taistelussa. Myöhemmin liittoutuneet hyökkäsivät kaupungin kautta Laeen ja Salamauaan vallaten kaupungit japanilaisilta 16. syyskuuta 1943 mennessä.
Katso, katso kultaseni
Katso, katso kultaseni ("Shouf shouf habibi!") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Albert ter Heerdtin käsikirjoittama, tuottama ja ohjaama alankomaalainen komediaelokuva. Se kertoo marokkolaisen perheen selviytymisestä uudessa kotimaassaan Alankomaissa.
Jet Lag (elokuva)
Jet Lag ("Décalage horaire") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Danièle Thompsonin ohjaama ja yhdessä poikansa Cristophen kanssa käsikirjoittama ranskalais-brittiläinen romanttinen komediaelokuva, jonka pääosia esittävät Juliette Binoche ja Jean Reno.
Pariisin Roissyn lentoasemalla ranskalainen kosmetologi Rose (Binoche) on matkalla kohti uutta työpaikkaansa Meksikossa, kun hän törmää ranskalaiseen, Yhdysvalloissa asuvaan kokkimieheen (Reno) joka on myöhässä lennoltaan Saksaan. Lakot, huono sää ja silkka sattuma pakottavat heidät jakamaan saman huoneen lentoaseman läheisessä Hilton-hotellissa. Alun ärtymys ja vihamielisyys vaihtuvat romanttiseksi kiintymykseksi ja keskinäiseksi elämän pohdinnaksi.
Manne Nurmia
Veli Manne Nurmia, vuoteen 1936 Norlund (9. helmikuuta 1905 Rauma – 1. joulukuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kemisti, joka toimi Oy Alkoholiliike Ab:n pääjohtajana 1969–1971.
Nurmian vanhemmat olivat konsuli Johan Konstantin Nordlund ja Ida Augusta Ramstedt ja puoliso vuodesta 1929 voimistelunopettaja Elli Zaida Aleksandra Söderman. Ylioppilaaksi Nurmia tuli 1922 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1926 ja lisensiaatiksi 1936 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1937. Nurmia toimi Mäntän työväenopiston johtajana 1929–1931, biokemiallisen tutkimuslaitoksen assistenttina ja yliassistenttina 1931–1937 ja Alkon kemistinä 1937–1938 ja osastopäällikkönä 1939–1952. Hän oli Alkon apulaisjohtaja 1952–1954, kaupallinen johtaja vuodesta 1954 ja pääjohtaja 1969–1971. Hän oli myös Yhtyneiden Ravintoloiden johtokunnan puheenjohtaja. Lisäksi hän oli "Suomen Kemistilehden" päätoimittaja 1938–1943.
Helmikuussa 1967 Nurmia kommentoi alkoholiriippuvuutta sanoen: "muutoin olen sitä mieltä, että kun rappioalkoholistit haluavat juoda itsensä tentulla kuoliaiksi, niin miksei heidän anneta tehdä sitä? Se olisi ainoa palvelu, minkä he voisivat tehdä yhteiskunnalle." Lausunnosta tehtiin eduskuntakysely.
Kander
Kander on joki Keski-Sveitsissä. Joen pituus on 45,8 km. Se saa alkunsa Bernin Alpeilta, Tschingelhornin länsipuolelta, Kanderfirnjäätiköltä, Kanderstegin itäpuolelta. Joki laskee Thuninjärveen. Vesistössä on kaksi järveä, Daubensee ja Oeschinensee. Simme on lähes pääuoman kokoinen sivujoki, joka laskee Kanderiin sen loppumetreillä Spiezissä.
Vesistössä ei ole patoaltaita. Kanderissa ja sen yläjuoksun sivujoissa on yhteensä kuusi vesivoimalaitosta:
Kanderin virtaama vaihtelee vuosien 1981-2008 tietojen perusteella vuosittain jonkin verran: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Hondrichissa - ennen Simmen yhdistymistä Kanderiin - on ollut 21 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1999 (26 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1996 (16 m³/s). Päivittäinen vaihtelu on suurempaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 2005 elokuussa (273 m³/s) ja pienin vuoden 2006 helmikuussa (3,4 m³/s).
Kander laskee nykyään Thuninjärveen Spiezissä. Alun perin joki laski Aareen viitisen kilometriä pohjoisempana, Thunissa. Oikaisu tehtiin vuosina 1711-13, kun harjun läpi tehtiin 250 metriä pitkä uoma tulvien estämiseksi alajuoksulla.
Keplo Leutokalma
Keplo Leutokalma on irlantilaisen kirjailijan Derek Landyn kirjoittama kymmenenosainen nuortenkirjasarja. "Keplo Leutokalmasta" on suomennettu viisi osaa. Suomessa kirjasarjan kustannusyhtiönä toimii Tammi. "Keplo Leutokalmat" on suomentanut Helene Bützow. Kirjojen kannet piirsi Tom Percival.
Kirjasarjan ensimmäinen osa "Keplo Leutokalma" (engl. "Skulduggery Pleasant") ilmestyi alkuperäiskielellä vuonna 2007 ja sen viimeinen osa "Midnight" vuonna 2018. Sarjaan kuuluu myös erikoiskirjoja, esimerkiksi "Maleficent Seven".
Yhdeksänosaisessa sarjassa seikkailevat Valkyria Salama ja luurankoetsivä Keplo Leutokalma. Ensimmäisessä kirjassa Valkyria Salama oppii tuntemaan magian, sen harjoittajat ja sen vaarat. Alussa pidetään Stephanien sedän hautajaiset ja hän yöpyy seuraavan yön edesmenneen setänsä talossa. Sinne hyökätään, ja Keplo Leutokalma pelastaa hänet. Stephanie lähtee Keplon mukaan muun muassa pysäyttämään Kasvottomien kannattajia ja vaihtaa nimensä Valkyria Salamaksi. Kasvottomien kannattajat yrittävät saada pahat jumalat takaisin maailmaansa, josta Muinaiset heidät karkottivat jo kertaalleen.
Miesten vuodenaika
Miesten vuodenaika ("Maussim al-riyal", "La saison des hommes") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Moufida Tlatliin ("Palatsin hiljaisuus") ohjaama ja yhdessä Nouri Bouzidin kanssa käsikirjoittama tunisialais-ranskalainen elokuva.
Etelätunisialaisella Djerban saarella nainen nimeltä Aicha alkaa kapinoida perinteitä vastaan. Saaren naiset tekevät mattoja ja käsitöitä vuoden ympäri samalla kun heidän miehensä oleskelevat pääkaupunki Tunisissa myymässä heidän kättensä töitä. Vain kuukaudeksi vuodessa miehet palaavat koteihinsa. Aicha alkaa kapinoida ja haluaa myös Tunisiin miehensä mukana.
Valkeat yöt (elokuva)
Valkeat yöt ("Le notti bianchi") on Luchino Viscontin ohjaama italialainen vuoden 1957 elokuva, jonka juoni perustuu Fjodor Dostojevskin novelliin ”Valkeat yöt”. Sen pääosia esittävät Maria Schell ja Marcello Mastroianni, joka palkittiin roolistaan Nastro d’argentolla.
Käsikirjoittaja Suso Cecchi d’Amicon mukaan "Valkeiden öiden" taustalla oli kaksi tekijää. Visconti ja Cecchi d’Amico halusivat antaa näyttelijä Marcello Mastroiannille mahdollisuuden näyttää osaamistaan, sillä hän oli tehnyt aiemmin vain tietynlaisia luonnerooleja. Visconti taas halusi elokuvalla todistaa, että pystyi tekemään pienimuotoisen elokuvan kuluttamatta liikaa rahaa. Visconti ja Cecchi d’Amico suunnittelivat aluksi Giovanni Vergan novellin ”E andata cosi” filmaamista, mutta pelkäsivät sen joutuvat sensuurin kohteeksi. He päätyivät lopulta Dostojevskin novelliin ”Valkeat yöt”.
Koska Viscontilla ei ollut mahdollisuutta kuvata Leningradissa, hän sijoitti elokuvan Livornoon. Elokuvaa ei kuitenkaan kuvattu kaupungissa, vaan Cinecittàn studioilla, johon rakennettiin voimakkaasti tyylitelty malli Livornosta.
Visconti halusi päärooliin Maria Schellin, jonka maine oli selvässä nousussa ja joka sai tarjouksia sekä muualta Euroopasta että Hollywoodista. Schnell tapasi Viscontin muutamia kertoja ja halusi tietää tarkasti Viscontin suunnitelmat. Lopulta Schnell hyväksyi roolin, jos saisi toiseksi vastanäyttelijäkseen Jean Marais’n. Marais oli tuolloin uransa huipulla, ja Visconti epäili hänen kiinnostustaan sivurooliin. Marais ilmoitti kuitenkin, että Viscontin elokuvasta hänelle kelpaisi mikä tahansa rooli.
"Valkeat yöt" valmistui kahdeksassa viikossa, ja se sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla, missä se voitti Hopeisen leijonan. Pääosanesittäjä Marcello Mastroianni palkittiin 1958 parhaan miespääosan Nastro d’argentolla. Kriitikot suhtautuivat "Valkeisiin öihin" melko nuivasti, ja myöhemmin elokuva on nähty lähinnä viehättävänä välityönä. Kuitenkin sen ansiosta, että elokuva sai Hopeisen leijonan, Visconti pystyi hankkimaan rahoituksen seuraavaa elokuvaansa "Rocco ja hänen veljensä" varten.
Vaikka usein sanotaankin, että "Valkeiden öiden" myötä Visconti hylkäsi lopullisesti neorealistisen elokuvan, niin esimerkiksi elokuvahistorioitsija Geoffrey Nowell-Smithin mukaan vuonna 1957 ei ollut enää varsinaisesti olemassa neorealistista liikettä, jonka voisi hylätä.
Viscontin elokuva poikkeaa selvästi Dostojevskin alkuteoksesta. Tapahtumapaikka on käytännössä muuttunut kokonaan, sillä pohjoisen vaaleat kesäyöt ovat vaihtuneet Italian pimeisiin öihin, jossa valkoisuutta edustaa vain ikuinen sumu ja viimeisen yön lumisade. Elokuvan öinen maailma on hillitty, ja tapahtumat on tallennettu hyvin pitkin otoksin. Tarina on siirretty elokuvaan lähes sellaisenaan, Visconti on siirtänyt sen kuitenkin omaan aikaansa.
Legenda nimeltään 1900
Legenda nimeltään 1900 ("La Leggenda del pianista sull’oceano") on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut Giuseppe Tornatoren ohjaama italialais-yhdysvaltalainen elokuva, jonka pääosaa esittää Tim Roth. Elokuvan musiikista vastaa Ennio Morricone. Elokuvan käsikirjoituksen laati ohjaaja Tornatore kirjailija Alessandro Bariccon monologinäytelmän "Novecento" pohjalta.
1900-luvun ensimmäisenä päivänä amerikkalaisen loistoristeilijän ruumassa työskentelevä mies löytää poikavauvan pieneen koriin kapaloituna. Pojalle annetaan nimeksi 1900. Kuusivuotiaana poika eksyy vaeltamaan laivan loistoluokkaan, jonka tanssiaissalista hän löytää pianon.
Pojasta varttuu laivan juhlittu pianovirtuoosi Lyhyen elämänsä aikana hän ei koskaan poistu laivasta, vaan ehtii keksiä jazzin, levyttää yhden kappaleen ja kokea ohikiitävän rakkauden. Kun päähenkilö on noin kolmenkymmenen, hänen vettä tulviva kotinsa määrätään räjäytettäväksi, mutta mies nimeltä 1900 ei uskalla jättää uppoavaa alusta.
DJ Antoine
Antoine Konrad (s. 23. kesäkuuta 1975 Sissach, Basel, Sveitsi), tunnetaan paremmin nimellä DJ Antoine, on sveitsiläinen elektronisen musiikin tuottaja ja DJ. Moni hänen julkaisuistaan on menestynyt hyvin varsinkin Länsi-Euroopassa, erityisesti Sveitsissä ja Ranskassa. DJ Antoinen levyjä on myyty yhteensä yli miljoona kappaletta.
Studioalbumit
Ylikylän koulu
Ylikylän koulu on useimpien koulujen nimi Suomessa. Se voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Satakallio
Asunto Oy Satakallio on neljän kerrostalon muodostama asunto-osakeyhtiö Helsingin Alppiharjussa, Harjun osa-alueessa.
Yhtiön rakennusten katuosoitteet ovat Porvoonkatu 1, 3, 5–7 ja 9. Taloyhtiö sijaitsee Porvoonkadun, Fleminginkadun ja Aleksis Kiven kadun rajaamassa korttelissa. Kerrostalot rakennettiin vuosina 1961–1963 niin sanottujen "sadan markan villojen" tilalle. Talot valmistuivat 1962–1963. Taloyhtiö, jossa on noin 750 asuntoa, oli silloin Suomen suurin. Valkeat kerrostalot ovat arkkitehti Toivo Korhosen suunnittelemat.
Järnefeltien koulu
Järnefeltien koulu oli suomalainen kirjallisuuspiiri, jonka keskushahmo oli Elisabeth Järnefelt. Niinpä sitä kutsuttiin myös nimellä Elisabethin salonki.
Elisabeth Järnefelt oli syntyään pietarilais-balttilaista Clodt von Jürgensburgin kulttuurisukua, joka kuului venäläisen älymystön vapaamieliseen osaan. Siirryttyään Suomeen Järnefelt alkoi koota lähipiiriinsä nuorta suomenkielistä kirjallisuusväkeä lähinnä omien poikiensa ystävistä. Piiriin kuuluneita kirjailijoita on pidetty suomalaisen realismin uranuurtajina. Järnefeltien kouluun lukeutuivat Elisabet Järnefeltin pojat Arvid, Armas ja Eero Järnefelt, Juhani Aho ja hänen veljensä Kalle ja Pekka sekä Heikki Kauppinen eli Kauppis-Heikki ja jossain määrin myös Minna Canth. Järnefeltien asuessa Helsingissä piiri kokoontui lauantaisin. Kun perhe muutti Kuopioon, Järnefeltien koulu kokoontui Minna Canthin kotona Kanttilassa.
Järnefeltien koulun myötä suomalaiseen kirjallisuuteen tuli Belinskin taideteorioista lähtöisin ollut realistisen henkilötyypin käsite ja tyypillisyyden vaatimus. Lisäksi koulun piirissä kulki tolstoilainen suuntaus, joka korosti sisäistä rehellisyyttä ja totuudenmukaisuutta. Arvid Järnefelt kuvasi Järnefeltien koulua teoksessaan "Vanhempieni romaani" (1928–1930): "Elisabetin ankarin vaatimus oli, että kuvatun tunnelman täytyi olla todella eletty, "totta". --- Ei saa ruveta omin päin runoilemaan ja tekemään lisäyksiä, joiden tarkoituksena on muka tehostaa tunnelmaa. --- taiteilijan oli pysyttävä uskollisena sille "sisäiselle" näkemykselle, tuntemukselle, tunnelmalle, jonka hän oli saanut."
Davis Cup 2013
Davis Cup 2013 oli 102:s miesten maajoukkueiden välinen tennisturnaus. Davis Cupin maailmanlohkossa pelasi 16 joukkuetta ja yli sata joukkuetta otti osaa maanosalohkoihin. Hallitsevana mestarina turnaukseen lähti Tšekki, joka voitti mestaruuden myös tällä kertaa.
Maailmanlohkossa pelaavien otteluparien arvonta suoritettiin 19. syyskuuta 2012 Lontoossa, Isossa-Britanniassa.
Lilli Kurikka
Elisabeth "Lilli" Kurikka (10. huhtikuuta 1865 – 2. tammikuuta 1928) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän työskenteli Suomalaisessa Teatterissa 1880-luvulla. Kurikan roolitehtävät olivat niin sanottuja ingenue-osia, eli nuoren naisen roolityyppejä. Hilda Aspin, Inez Borgin, Olga Finnen, Katri Raution ja Saimi Swanin kanssa hän muodosti ystäväpiirin, joka kutsui itseään "teatterin impyiksi". Rautiota lukuun ottamatta "impyet" jättivät näyttämötyön ennen kasvamistaan kypsien naisten rooleihin.
Lilli Kurikan isä oli kylänvouti Adam Kurikka ja äiti Anna Pöyhönen. Eräs hänen veljistään oli nuorsuomalainen kirjailija Matti Kurikka.
Kurikka pestattiin Suomalaisen Teatterin riveihin ensisijaisesti laulutaitonsa ansiosta. Vaaleahiuksinen Kurikka tunnettiin teatterin kaunottarena ja lauluäänensä ansiosta hän sai yleisön suosimia roolitehtäviä. Serenadien ja huviretkien sankarittarien rooleissa ainoastaan Ida Aalberg nautti yhtä laajaa yleisönsuosiota kuin Kurikka.
Kurikka jätti näyttämön avioiduttuaan muusikko Robert Kajanuksen kanssa vuonna 1889. Liitosta tuli riitaisa ja se päättyi pitkittyneeseen eroon. Kajanus alkoi seurustella Ella Stigellin kanssa 1890-luvulla, mutta Kurikka myönsi Kajanukselle avioeron vasta 1918, kun heidän poikansa oli saanut surmansa. Omassa elämäkerrassaan ex-puoliso Kajanus luonnehtii Kurikkaa adjektiivein "jyrkkä", "kiihkeä" ja "äkkipikainen".
Vuoden 1938 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat
Vuoden 1938 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsintoihin osallistui yhteensä 37 maata, joista 14 pääsi mukaan Ranskassa pelattavaan MM-turnaukseen. Isäntämaa Ranska ja hallitseva mestari Italia pääsivät MM-kilpailuihin ilman karsintaa. Kilpailut olivat toiset, joihin järjestettiin karsinta osallistuvien maiden kesken. Ensimmäisiin MM-kilpailuihin vuonna 1930 maat osallistuivat FIFA:n kutsumina.
Maat jaettiin 12 lohkoon siten että lohkoissa 1-9 pelasivat Euroopan maat, lohkoissa 10-11 Amerikan maat ja lohkossa 12 Aasian maat. Afrikasta yksikään maa ei osallistunut karsintoihin.
Saksa ja Ruotsi selviytyivät MM-kilpailuihin.
Norja selviytyi MM-kilpailuihin.
Puola selviytyi MM-kilpailuihin.
Egypti luopui ja Romania selviytyi otteluitta MM-kilpailuihin.
Sveitsi selviytyi MM-kilpailuihin.
1.kierros
Kreikka selviytyi jatkokarsintaan.
2.kierros
Unkari selviytyi MM-kilpailuihin.
Tšekkoslovakia selviytyi MM-kilpailuihin.
1.kierros
Latvia jatkokarsintaan.
2.kierros
Itävalta selviytyi MM-kilpailuihin, mutta maaliskuussa 1938 Itävalta liitettiin Anschlussin mukaan natsi-Saksaan. Saksa selviytyi myös MM-kilpailuihin ja Itävallan paikka annettiin Englannille, joka ei aluksi osallistunut karsintoihin lainkaan.
Hollanti ja Belgia selviytyivät MM-kilpailuihin.
Argentiina luopui ja Brasilia selviytyi otteluitta MM-kilpailuihin.
Kuuba selviytyi MM-kilpailuihin otteluitta, koska muut maat luopuivat karsinnoista.
Alankomaiden Itä-Intia selviytyi MM-kilpailuihin otteluitta, koska Japani luopui karsinnoista.
Ilmo Ollinen
Ilmo Ollinen (25. huhtikuuta 1900 Oulu – 4. helmikuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän väitteli lakitieteen tohtoriksi 1938. Hän oli Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtaja (pääjohtaja vuodesta 1955) 1942–1967. Suomen Reserviupseeriliiton varapuheenjohtaja vuodesta 1931, puheenjohtaja vuodesta 1945, Reserviupseeri-lehden päätoimittaja 1945–1958.
Hänen puolisonsa oli Aune Mäkinen-Ollinen vuodesta 1927.
Pierre-sur-Hauten sotilasradioasema
Pierre-sur-Hauten sotilasradioasema on Ranskassa sijaitseva 30 hehtaarin (0,3 neliökilometrin) laajuinen alue, jota käytetään Ranskan asevoimien viestintään. Se sijaitsee Sauvainin ja Jobin kuntien alueilla siten, että Rhône-Alpesin ja Auvergnen hallinnollisten alueiden raja kulkee aseman alueen lävitse. Sotilasradioaseman alueella sijaitsee myös TDF-konsernin siviilikäytössä oleva radiolinkki.
Vuonna 1913 paikalle rakennettiin optinen lennätin. Se oli pieni kivinen rakennus, jonka huipulla sijaitsi siipiopastin.
Kylmän sodan aikaan, vuonna 1961, Nato pyysi Ranskan armeijaa rakentamaan ACE High -kommunikaatioverkkoonsa kuuluvan Pierre-sur-Hauten aseman, kutsutunnukseltaan FLYZ. Tässä verkossa Pierre-sur-Hauten asema oli linkkinä pohjoisessa sijainneen Lachensin aseman (FNIZ) ja etelässä sijainneen Mont-Aoûtin aseman (FADZ) välillä.
Pierre-sur-Hauten asema on Ranskan ilmavoimien käytössä ja se on alisteinen 80 kilometrin päässä sijaitsevalle Lyon – Mont Verdunin tukikohdalle. Jos Ranskan ydinaseita joskus käytettäisiin, tulikomento saattaisi kulkea aseman kautta.
Aseman komentajana toimii sotilas, joka on arvoltaan "major". Asemalla työskentelee noin kaksikymmentä henkeä, mukaan lukien muun muassa sähköteknikot, mekaanikot ja kokit.
Alue on ympäröity korkein puu- ja metalliaidoin. Sotilas- ja siviilihenkilökunta kulkevat alueelle joko helikopterilla tai yleisöltä suljettua tietä pitkin.
Alueella on kaksi noin kolmikymmenmetristä betonitornia, joita on käytetty radioviestintään vuodesta 1991. Tornit on rakennettu kestämään ydinräjähdyksen paineaalto.
Rakennuksiin kuuluu myös täysin varusteltuja asuntoja sekä esimerkiksi autotalleja. Rakennukset on yhdistetty toisiinsa tunnelein, joilla on pituutta yhteensä noin 300 metriä.
Alueen tärkeimmät tilat sijaitsevat maan alla. Näissä tiloissa radioviestintää analysoidaan ja lähetetään. Tilat on suojattu ydinaseita, biologisia aseita ja kemiallisia aseita vastaan. Asemalla on myös omat, ulkomaailmasta riippumattomat vesi- ja sähköntuotantojärjestelmänsä.
Radioasema sai huomiota huhtikuussa 2013 kun Ranskan tiedustelupalvelu Direction centrale du renseignement intérieur (DCRI) yritti poistattaa asemaa koskevan artikkelin ranskankielisestä Wikipediasta. Wikimedia-säätiö ei kuitenkaan poistanut artikkelia DCRI:n pyynnöstä, vaan pyysi tarkempia tietoja siitä, mikä osa artikkelista on ongelmallinen. Tämän seurauksena DCRI kutsui toimistolleen erään Wikipedian vapaaehtoisista ylläpitäjistä – jolla ei ollut mitään tekemistä artikkelin kanssa – ja pakotti hänet poistamaan artikkelin. Wikimedia kuitenkin palautti artikkelin, minkä jälkeen tapahtui Streisandin ilmiö ja artikkelista tuli nopeasti ranskankielisen Wikipedian suosituin artikkeli.
Hahmo Shake
Hahmo Shake on näyttelijä Aku Hirviniemen julkaisema musiikkialbumi, jossa esiintyvät kaikki hänen Putous-hahmonsa. Albumi sisältää hittikappaleita, jotka ovat saaneet uudet sanat Hirviniemen sketsihahmojen laulamina. Levyn hahmot ovat Marja Tyrni, Timo Harjakainen, Usko Eevertti Luttinen ja Samppa Linna. Albumi julkaistiin 26. huhtikuuta 2013.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 5, ja se nousi seuraavalla listaviikolla kolmannelle sijalle. Albumi vietti listalla yhteensä 7 viikkoa.
Davide Enia
Davide Enia (1. huhtikuuta 1974 Palermo, Italia) on italialainen kirjailija ja näyttelijä.
Et ole yksin
Et ole yksin on J. Karjalaisen viides albumi, joka julkaistiin 15. maaliskuuta 2013 Warner Music -levy-yhtiön kautta. Levyltä on julkaistu singlenä ”Mennyt mies” ja ”Meripihkahuone”. "Et ole yksin" oli Suomen virallisen listan ykköstilalla viisi viikkoa. ”Mennyt mies” -singlen paras listasijoitus oli kolmas.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen, ellei toisin mainittu.
Pariisi–Roubaix 2013
Pariisi–Roubaix 2013 oli järjestyksessään 111. maantiepyöräilyn Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 254,5 kilometrin matkalla Compiègnesta Roubaix'hin 7. huhtikuuta 2013. Reitillä oli 27 mukulakiviosuutta, yhteispituudeltaan 52,6 kilometriä.
Fabian Cancellara voitti kilpailun kukistettuaan loppukirissä Sep Vanmarcken. He olivat karanneet Carrefour de l'Arbren mukulakiviosuudella irtiottokumppaneiltaan Stijn Vandenberghiltä ja Zdeněk Štybarilta näiden ajauduttua kohti katsojia. Niki Terpstra sijoittui kolmanneksi.
Lähde: Cycling Archives
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Suojakäsine
Suojakäsine on käsine, joka suojaa ihoa erilaisilta vaara- tai haittatekijöiltä kuten vedeltä tai lialta.
Erilaiset työssä käytettävät suojakäsineet suojaavat esimerkiksi kemikaaleilta, mekaanisilta vaaroilta, kuumalta tai kylmältä, säteilyltä, tulelta, sähköltä, tärinältä, viilloilta ja pistoilta, tai vaarallisilta työkaluilta. Suojakäsineitä käytettän myös esimerkiksi terveydenhuollossa ja moottoripyöräillessä.
Suojakäsineitä on malliltaan, materiaaliltaan, käyttötarkoitukseltaan ja suojaustasoltaan erilaisia eri tarkoituksiin. Työssä käytettävän suojakäsineen valinnassa huomioidaan esimerkiksi työympäristön vaara- ja haittatekijät, käyttö- ja altistusaika, materiaalin ja mallin suojaavuus, käsinemallin toimivuus työssä sekä käsineiden yhteensopivuus muiden suojainten kanssa.
Puolineitseitä
Puolineitseitä () on Jack Conwayn ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen mykkädraamaelokuva vuodelta 1929. Draaman pääosissa ovat Joan Crawford viimeisessä mykkäelokuvaroolissaan, Rod La Rocque, Douglas Fairbanks Jr. ja Anita Page. Metro-Goldwyn-Mayer oli elokuvan tuotantoyhtiö ja jakelija.
"Puolineitseitä" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 24. elokuuta vuonna 1929. New Yorkin ensi-ilta oli 6. syyskuuta 1929 ja maanlaajuinen 8. syyskuuta. Suomen ensi-ilta oli 3. marraskuuta vuonna 1930. "Puolineitseitä" osoittautui menestykseksi; elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 857 000 dollaria. "Puolineitseitä" julkaistiin VHS:lle 5. syyskuuta 2000 ja DVD:lle 21. syyskuuta 2010.
Päätähdet Joan Crawford ja Douglas Fairbanks Jr. menivät elokuvan kuvauksien aikana naimisiin 3. kesäkuuta 1929.
Perijätär Billie Brown (Joan Crawford) on kihloissa pitkäaikaisen rakkaansa Gil Jordanin kanssa (Douglas Fairbanks Jr.), joka on aloitteleva diplomaatti. Kun Billie menee tapaamaan vanhempaa diplomaattia Glenn Abbottia (Rod La Rocque) varmistaakseen, että Gil saa suotuisan tehtävän, Billie ja Glenn kieltämättä molemmat viehättyvät toisistaan. Samoin Gil on ihastunut Kentucky Straffordiin (Anita Page), Billien parhaaseen ystävään, joka tulee raskaaksi Gilille. Gil tajuaa, että hän rakastaa Kentuckya, mutta menee kaikesta huolimatta naimisiin Billien kanssa. Kun Gil saa tietää, että Billie rakastaa oikeasti Glenniä ja samoin Billie saa tietää, että Gil rakastaa Kentuckya, he mitätöivät tuoreen avioliittonsa ja molemmat lähtevät oikeiden rakastettujensa luokse.
Night on Fire
Night on Fire on Reckless Love -yhtyeen single, joka julkaistiin 26. huhtikuuta 2013. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, joka on kuvattu Las Palmasissa maaliskuussa 2013 ja sen on ohjannut Marko Mäkilaakso. Single on ensimmäinen julkaistava kappale myöhemmin tänä vuonna julkaistavalta albumilta.
Reckless Love kertoi singlen julkaisusta Facebook- ja kotisivuillaan perjantaina 5. huhtikuuta 2013.
WrestleMania I
WrestleMania (aikajärjestyksellisesti WrestleMania I) oli ensimmäinen WWE:n (tuolloin WWF:n) luoma WrestleMania tapahtuma. Ensimmäinen Wrestlemania teki ensiesiintymisensä 31, Maaliskuuta 1985 Madison Square Garden:issa New York City:ssä. Tapahtumaa tuli katsomaan noin 19,121 fania. Televisiosta tapahtumaa katsoi yli miljoonaa fania, joka teki siitä suurimman esitetyn tapahtuman televisiossa siihen aikaan Yhdysvalloissa. Show’ssa esiintyi yhdeksän showpaini ottelua. Päätapahtuma otteluna oli Hulk Hogan ja Mr.T vastaan Roddy Piper ja Paul Orndorff. Hogan ja Mr.T voittivat ottelun "Cowboy" Bob Orton:in sekaannuttua otteluun. Lisäksi tapahtumassa paini mummulassa tuolloin tunnettu Wendi Richter (mukanaan managerinaan tunnettu poplaulaja Cyndi Lauper). Wendi Richter voitti ottelussaan naisten kultavyö mestaruuden Leilani Kai:lta. Lisäksi tapahtumassa Nikolai Volkoff ja The Iron Shake voittivat Tag Team kultavyöt U.S. Expressiltä (Mike Rotundo ja Barry Windham).
Adele Astaire
Adele Astaire (alk. Adele Marie Austerlitz, 10. syyskuuta 1897 Omaha – 25. tammikuuta 1981 Tucson) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja laulaja, joka esiintyi veljensä Fred Astairen kanssa vaudevillessä ja Broadwaylla.
Adele Austerlitzin isä oli muuttanut Yhdysvaltoihin Itävallasta, ja hänen äitinsä vanhemmat olivat kotoisin Alsacesta. Adele ja Fred esiintyivät vaudevillessa ensimmäisen kerran jo lapsina vuonna 1905. Vuonna 1917 he tekivät Broadway-debyyttinsä näytelmässä "Over the Top". 1920-luvulla he saavuttivat menestystä näytelmällä "For Goodness Sake" (1922) sekä George Gershwinin menestysmusikaaleilla "Lady Be Good" ja "Funny Face".
Vuonna 1932 Astaire meni naimisiin brittiläisen Charles Cavendishin kanssa ja lopetti näyttelijän uransa. Hän muutti takaisin Yhdysvaltoihin miehensä kuoltua vuonna 1944. Adele Astaire kuoli tammikuussa 1981 Tucsonissa, Arizonassa.Lähde: Internet Broadway Database.
Järvenpää (Liminka)
Järvenpää on Limingan kunnassa, lähellä Oulun kaupunginrajaa sijaitseva haja-asutusalue. Alue sijaitsee noin 10 kilometriä kunnan keskustasta luoteeseen, ja se rajoittuu Oulun kaupunginrajalle lännessä sekä pohjoisen suunnassa Kylänpuolen kaupunginosaan Leton alueelle, idässä Tupoksen alueeseen, ja etelässä Selkämaan haja-asutusalueelle. Aikaisemmin Järvenpään alue kuului Kempeleen kuntaan, mutta Valtioneuvoston päätöksellä vuonna 1970 alue liitettiin Liminkaan.
Alueen tärkeimmät tieyhteydet ovat Oulun Kylänpuolen ja Tupoksen välinen paikallistie 18669 (Letontie–Lintulammentie) sekä Tupoksesta Vesikarintien liikenneympyrästä lähtevä paikallistie 18670 (Järvenpääntie). Järvenpään alueella molemmat tiet ovat sorapäällysteisiä.
Osculum Obscenum
Osculum Obscenum on death metal -yhtye Hypocrisyn toinen albumi vuodelta 1993. Albumi on viimeinen, jolla laulaa Masse Broberg.
Kaikki kappaleet säveltänyt Hypocrisy sekä sanoittanut Masse Broberg.
Malèna
Malena ("Malèna") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut italialaisen Giuseppe Tornatoren ohjaama elokuva. Hän kirjoitti myös käsikirjoituksen Luciano Vincenzonin tarinan pohjalta.
Samana päivänä kun Italia ajautuu sotaan vuonna 1940, kaksi tärkeämpää asiaa tapahtuu 12-vuotiaalle Renato-pojalle: hän saa ensimmäisen polkupyöränsä ja näkee ensi kerran Malènan, nuoren naisen josta tulee hänelle pakkomielle. Kaunis Maléna on muuttanut Renaton sisilialaiskylään miehensä Ninon kanssa, joka lähtee pian sotaan ja jättää uhkean vaimonsa miesten ja poikien katseiden ja muiden naisten pahojen puheiden armoille. Nino kuolee rintamalla. Sotavuosien myötä Renato varttuu ja seuraa leskeksi jääneen Malènan yksinäistä ja köyhää elämää. Saksalaiset miehittävät kylän, ja Malèna ajautuu miehittäjäjoukkojen kanssa yhä syvemmälle tragediaan.
Woman on Top
Woman on Top tai televisioesityksessä Rakkauden keitos ("Woman on Top") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Fina Torresin ohjaama romanttinen komediaelokuva. Sen pääosaa näyttelee Penélope Cruz.
Russian Government Cup 1996
Russian Government Cup 1996 oli kolmas Venäjällä järjestetty jääpalloturnaus kyseisellä nimellä. Se pelattiin Arkangelissa 31. tammikuuta - 4. helmikuuta 1996.
Päivien kimallus (vuoden 2000 elokuva)
Päivien kimallus ("Mua he chieu thang dung") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut vietnamilaisen Trần Anh Hùngin käsikirjoittama ja ohjaama elokuva. Elokuvaa pidetään ohjaajan niin sanotun Vietnam-trilogian päätösosana; trilogian aiemmat osat ovat "Vihreän papaijan tuoksu" ("Mui du du xanh", 1992) ja "Cyclo" ("Xich lo", 1994).
Elokuva keskittyy kolmeen nyky-Hanoissa asuvaan sisareen. Suong on vanhin, Khanh keskimmäinen ja Lien kuopus. Elokuva seuraa heitä kuukauden ajan, alkaen heidän äitinsä kuoleman vuosipäivästä ja päättyen heidän isänsä syntymäpäivään.
Päivien kimallus
Päivien kimallus voi tarkoittaa seuraavia:
Västeråsin valtiopäivät 1544
Västeråsin valtiopäivät olivat vuonna 1544 Västeråsin linnassa pidetyt valtiopäivät, jossa muun muassa hyväksyttiin Ruotsin kuninkaan Kustaa Vaasan ehdotus siirtymisestä vaalikuninkuudesta perintökuninkuuteen.
Hietakyyhkyt (suku)
Hietakyyhkyt ("Pterocles") on hietakyyhkyjen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 14 lajia.
Rasvasimput
Rasvasimput (Comephoridae) on simppukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä Baikal-järvestä Siperiasta.
Rasvasimppujen heimoon kuuluu 1 suku ja 2 lajia. Lajit ovat rasvasimppu ("Comephorus baikalensis") ja pikkurasvasimppu ("C. dybowskii"). Ne ovat pitkänomaisia kaloja ja heimon lajit kasvavat korkeintaan noin 20 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat suomuton ja läpikuultava ruumis, vatsaevien puuttuminen, hyvin pitkät rintaevät ja pitkät selkä- ja peräevät. Ruumiin rasvapitoisuus on hyvin korkea.
Rasvasimppulajeja tavataan Baikalista syvistä vesistä, tyypillisesti noin 1 000 metrin syvyydestä. Heimon kalojen ravinto koostuu äyriäisistä, erityisesti katkoista. Lisääntymisaika on kesäkuukausina ja rasvasimppulajit synnyttävät eläviä poikasia.
Ruusujenkatu
Ruusujenkatu, Ruusujen katu tai tv-esityksessä Rosenstrassen naiset ("Rosenstraße") on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut saksalaisen Margarethe von Trottan ohjaama elokuva. Nykyaikaan sijoittuvan kehyskertomuksen sisällä elokuva kertoo toisen maailmansodan tositapahtumiin löyhästi perustuvan tarinan vuodesta 1943, kun arjalaisten naisten juutalaiset puolisot kerättiin Gestapon päämajaan Berliinin Rosenstraßelle, ja naiset osoittivat rauhanomaisesti mieltään rakennuksen ulkopuolella.
Tulitaviokuurna
Tulitaviokuurna ("Haematospiza sipahi") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Tulitaviokuurnia elää Aasiassa. Lajia tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, mutta sen kokonaispopulaatiota ei ole arvioitu.
Hyökkäys Aruballe
Hyökkäys Aruballe oli toisessa maailmansodassa akselivaltojen suorittama hyökkäys Aruballe osana operaatio Neulandia. Hyökkäyksen tarkoituksena oli häiritä saaren öljyntuotantoa ja upottaa alueen öljytankkerit. Hyökkäys alkoi 16. helmikuuta 1942, kun Saksan laivaston sukellusvene "U-156" saapui noin kello kahdeksan saaren edustalle ja torpedoi San Nicholaksen redillä olleet öljytankkerit "SS Oranjestadin" ja "SS Pedernalesin". "Oranjestadiin" osui yksi G7e-torpedo, joka sytytti aluksen palamaan. Alus upposi tuntia myöhemmin vieden mukanaan viisitoista miehistön jäsentä. Aluksen kapteeni ja yhdeksän miehistön jäsentä pelastuivat satama-alukseen. "Pedernalesiin" osui keskilaivaan yksi G7e-torpedo, joka sytytti sen tuleen. Alus ei kuitenkaan uponnut, vaan seuraavana päivänä hinaajat työnsivät aluksen matalikolle, mistä se siirrettiin myöhemmin telakalle korjattavaksi.. Sukellusvene jatkoi matkaansa Oranjestadiin, jossa se torpedoi kolmannella yrityksellä kello 09.43 tankkeri "SS Arkansasin" Eagle-laiturissa. Alus vaurioitui pahoin, mutta se kunnostettiin myöhemmin Galvestonissa Texasissa. Sukellusveneen yrittäessä ampua 105 mm kansitykillään saaren satamassa sijaitsevia öljytankkeja, tykki räjähti miehistön unohdettua poistaa veden putkeen pääsyn estävän tulpan. Tykin putkiräjähdyksessä tykkimies Heinrich Büssinger sai kuolettavat vammat ja tykkiupseerina toiminut aliupseeri Dietrich von dem Borne menetti oikean jalkansa. 37 mm tykillä ammutut laukaukset vahingoittivat öljytankkeja. Myöhemmin sukellusvene kuljetti haavoittuneet miehistönjäsenensä Martiniquelle, jossa toinen miehistä kuoli saamiinsa vammoihin.
Samanaikaisesti kuusi muuta sukellusvenettä "U-502", "U-67", "U-129" ja "U-161" ja kaksi Italian laivaston sukellusvenettä partioivat Venezuelanlahdella. "U-502" upotti samana päivänä tankkerit "SS Tia Juanan" ja "San Nicolasin" ja venezuelalaisen höyrylaiva "SS Monagasin". "U-67" vahingoitti hollantilaista tankkeria "Rafaelaa" Curaçaon lähellä. Neljä muuta sukellusvenettä eivät vahingoittaneet liittoutuneiden aluksia. "Pedernalesin", "Arkansasin" ja "Rafaelan" saamat vauriot korjattiin ja ne jatkoivat öljykuljetuksia. Hyökkäyksen jälkeen Aruban puolustuksia vahvistettiin eikä saarelle hyökätty toistamiseen sodan aikana.
Curaçaon pommitukset
Curaçaon pommitukset oli toisessa maailmansodassa 19. huhtikuuta 1942 tapahtunut epäonnistunut sotilasoperaatio, jossa saksalainen sukellusvene U-130 yritti pommittaa Curaçaon pääkaupungin Willemstadin lähistöllä sijaitsevaa öljynjalostamoa. Sukellusvene ampui kansitykeillään viisi laukausta polttoainetankkeja kohti, mutta yksikään ei osunut kohteeseensa. Iskut herättivät hollantilaisten huomion, jotka alkoivat tulittaa rannikkotykeillään sukellusvenettä, joka joutui vetäytymään ampumisen seurauksena. Iskusta ei seurannut kuolonuhreja eikä vahinkoa saaren öljynjalostamoille. Myöhemmin elokuussa 1942 saksalaiset upottivat öljytankkerin saaren lähistöllä.
Äiti ja liian monta isää
Äiti ja liian monta isää ("Mon père, ma mère, mes frères et mes sœurs…") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Charlotte de Turckheimin ohjaama ranskalais-espanjalainen komediaelokuva.
Nuorella yksinhuoltajaäidillä Annella on kaksi poikaa ja yksi tytär joilla kaikilla on eri isä. Kellään isistä ei lisäksi ole aavistustakaan että heillä on lapsi Annen kanssa. Annen äiti keksii juonen, jolla saa kaikki osapuolet matkustamaan yhtä aikaa lomalle Meksikoon, jotta lapset saisivat tavata kukin oman isänsä.
Laulusirkut
Laulusirkut ("Melospiza") on sirkkulien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Siihen kuuluu kolme lajia.
Romance &amp; Cigarettes
Romance & Cigarettes, televisioesityksessä Rakkautta ja tupakkaa, on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut, näyttelijänä paremmin tunnetun John Turturron käsikirjoittama ja ohjaama musikaalinen romanttinen komediaelokuva. Sen ensemble-tyyppiseen, tasavahvoja rooleja tekevään näyttelijäkuntaan kuuluvat muun muassa James Gandolfini, Susan Sarandon, Kate Winslet, Steve Buscemi, Bobby Cannavale, Mandy Moore, Mary-Louise Parker, Aida Turturro, Christopher Walken, Barbara Sukowa, Elaine Stritch, Eddie Izzard ja Amy Sedaris. Elokuvan tuottajiin kuuluivat ohjaajaveljekset Joel ja Ethan Coen.
Terästehtaan työntekijä Nick Murder (James Gandolfini) on ollut vuosia naimisissa ompelija Kittyn (Susan Sarandon) kanssa, ja heillä on kolme tytärtä. Vaikka rakastaakin vaimoaan, Nick ihastuu seksikkääseen alusvaatemyyjään Tulaan (Kate Winslet) ja aloittaa tulisen suhteen tämän kanssa. Kun Kitty pääsee selville miehensä uskottomuudesta, hän heittää Nickin ulos yhteisestä kodista. Tarinan kuluessa monet henkilöhahmot puhkeavat puhumaan tunteistaan alkamalla esittää suosikkisävelmiään ”playbackina” eli liikuttaen huuliaan alkuperäislevytysten tahdissa.
Army of Two: The 40th Day
Army of Two: The 40th Day on EA Montrealin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin tammikuussa 2010 PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja PlayStation Portablelle. Peli on jatko-osa vuoden 2008 videopelille "Army of Two". Pelisarjan kolmas osa, "", julkaistiin maaliskuussa 2013.
Edeltäjänsä tapaan pelissä on yhteistyöhön painottuva kaksinpeli sekä erilaisia pelimuotoja sisältävä, verkon kautta pelattava moninpeli.
Entiset SSC:n sotilaat, päähenkilöt Tyson Rios ja Elliot Salem, ovat perustaneet Trans World Operations -järjestön (TWO). Järjestönsä nimissä kaksikko matkustaa Kiinan Shanghaihin tapaamaan JB-nimistä kontaktia, ja ajautuvat keskelle kaaosta Shanghain joutuessa suuren terroristihyökkäyksen kohteeksi. Rios ja Salem joutuvat pelastamaan siviilejä ja panttivankeja sekä etsimään kaapatun työtoverinsa Alice Murrayn, taistellen palkkasotureita ja 40th Day -terroristijärjestöä vastaan.
Isopurppuramedestäjä
Isopurppuramedestäjä ("Cinnyris osea") on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Isopurppuramedestäjä on 11–12 cm pitkä. Sillä on musta nokka, joka on ohut, terävä ja alaspäin kaareva. Koiras on pesimäpuvussa joulukuusta heinäkuuhun kokomusta, mutta läheltä erottuu vaaleansinistä ja violetinmetallia hohtoa. Naaraan yläpuoli on harmaanruskea. Alapuoli on harmaanvalkoinen ja siinä erottuu heikkoa kellanvihreää sävyä. Siivet ovat selkää tummemmat. Koiras muistuttaa pesimäaikojen ulkopuolella naarasta, mutta joskus sillä voi olla yksittäisiä mustia höyheniä.
Isopurppuramedestäjän kutsuääniä ovat viheltävä ”viju”, nouseva, iloinen ”tvyit” sekä maiskuttava ”tsyt-tsyt-tsyt...”. Laulu on rätisevä trilli, jota edeltää muutama vihellys. Se kuulostaa kaukaa hieman mustaleppälinnun laululta.
Isopurppuramedestäjä pesii akaasiaa kasvavilla, kuivilla alueilla ja puistoissa, puutarhoissa sekä muissa paikoissa, joissa kasvaa kukkivia kasveja. Laji on paikkalintu tai lyhyiden matkojen vaeltaja.
Isopurppuramedestäjä käyttää ravinnokseen mettä ja hyönteisiä.
Hengen hinta
Hengen hinta ("Winterschläfer") on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut Tom Tykwerin ohjaama saksalainen elokuva. Sen on käsikirjoittanut Anne-Françoise Pyszora romaaninsa "Expense of Spirit" pohjalta.
M/S Sirena Seaways
M/S Sirena Seaways on DFDS Seawaysin omistama matkustaja-autolautta. Aiemmin reitillä Harwich–Esbjerg liikennöinyt alus liikennöi väliaikaisesti reitillä Paldiski–Kapellskär. DFDS Seaways on kuitenkin tehnyt sopimuksen aluksen vuokraamisesta Brittany Ferriesin kanssa, ja alus aloittaa liikenteen reiteillä Portsmouth–Le Havre ja Portsmouth–Bilbao toukokuussa 2015.
Alus tilattiin 31. maaliskuuta 1999 Stocznia Szczecinska im. A. Warskiegolta Stettinista Puolasta. Sen köli laskettiin 8. tammikuuta 2001 telakkanumeolla 59112 ja alus laskettiin vesille 21. huhtikuuta nimellä "Golfo Dei Delfini". Työt aluksella keskeytyivät maaliskuussa 2002. Tilaaja ei suostunut lunastamaan alusta, joten Pekao SA takavarikoi aluksen velkojen takauksena. Telakka ajautui konkurssiin 29. heinäkuuta, mutta alus oli myyty 17. heinäkuuta Kööpenhaminaan rekisteröidylle DFDS Tor Line A/S:lle, joka lunasti aluksen 3. marraskuuta. Alus aloitti seuraavana päivänä koeajot, jotka kestivät aina kuudenteen päivään. Se kastettiin 27. marraskuuta "Dana Sirenaksi" ja seuraavana päivänä se saapui Rönnen satamaan. Se saapui 29. marraskuuta Remontowa Shiprepair Yardille Gdanskiin, jossa se muutettiin uuteen tehtävään.
Alus saapui 11. kesäkuuta 2003 uuteen kotisatamaansa Esbjergiin ja se aloitti 17. kesäkuuta liikennöinnin Esbjergistä Harwichiin. Alus kastettiin 11. maaliskuuta 2013 "Sirena Seawaysiksi".
Alus kolaroi 22. kesäkutua laituriin Harwichissa ja se poistettiin liikenteestä vaurioiden tutkimisen ajaksi. Alus lähti 24. kesäkuuta Harwichista Bremerhaveniin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Aluksen korjaukset telakalla valmistuivat ja se palasi liikenteeseen 5. heinäkuuta.
Alus lopetti liikennöinnin Esbjerg–Harwich-reitillä 29. syyskuuta 2014 DFDS:n lakkautettua reitin kiristyvistä rikkipäästömääräyksistä aiheutuvien lisäkustannusten vuoksi. 6. lokakuuta 2014 alkaen alus on liikennöinyt Viron ja Ruotsin välillä Paldisk–Kapellskär-reitillä, mutta alkuvuodesta 2015 ilmoitettiin, että se vuokrataan Brittany Ferries -yhtiön liikenteeseen reiteille Portmouth–Le Havre ja Portsmouth–Bilbao. Liikenne uudella reitillä alkaa toukokuussa 2015.
"Sirena Seawaysin" ravintolatarjonta koostuu itsepalveluravintolasta (7 Seas), á la carte -ravintolasta (Blue Riband), pihviravintolasta (Explorer's Steakhouse) sekä kahvilasta (Café Lighthouse). Laivalla on kaksi baaria, Columbus Lounge ja Sky Bar, joissa on myös ohjelmaa. Lisäksi laivalla on leikkihuone, verovapaa myymälä ja elokuvateatteri.
DFDS Seawaysin liikenteessä hyttiluokkia ovat Commodore de Luxe, Sirena ja Seaways (ikkunallinen tai ikkunaton). Commodore de Luxe -hyteissä matkustavien käytössä on erillinen Commodore de Luxe Lounge.