hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mustatupelo
Mustatupelo ("Nyssa sylvatica") on Pohjois-Amerikan itäosista kotoisin oleva suurikokoinen, kesävihanta puu, joka kuuluu tupeloiden sukuun ja tupelokasvien heimoon. Siitä tunnetaan kaksi muunnosta, jotka erotetaan toisistaan elinympäristön perusteella: ylänköjen ja jokivarsien karkeajakoisissa maalajeissa kasvava var. "sylvatica" eli ’mustatupelo’ ja alluviaalisissa, hienojakoisissa maalajeissa kasvava var. "biflora" eli ’suotupelo’.
Mustatupelo on melko nopeakasvuinen ja pitkäikäinen puu, joka kasvaa keskimäärin 18–24 metriä korkeaksi. Parhailla kasvupaikoilla se voi kuitenkin saavuttaa yli 35 metrin korkeuden ja 120 senttimetrin rinnankorkeusläpimitan.
Mustatupelolla on suora runko, leveän kartiomainen tai pylväsmäinen latvus, tiheä lehvästö ja hennot, siirottavat haarat. Rämealueilla kasvavat puuyksilöt (var. "biflora") ovat yleensä tyviosastaan hyvin leveitä ja niillä on syvälle maahan ulottuva pääjuuri. Kaarna on harmaanruskeaa ja alkaa vanhemmiten halkeilla epäsäännöllisiksi harjanteiksi ja vinoneliön muotoisiksi levyiksi. Nahkaiset lehdet sijaitsevat varrella kierteisesti tiheinä ruusukkeina. Lehtilapa on leveänsoikea, ehytlaitainen, kalju ja kiiltävän tummanvihreä. Syksyllä lehdet muuttuvat kauniin kirkkaanpunaisiksi tai keltaisiksi.
Mustatupelo kukkii huhti–kesäkuussa ja kantaa hedelmää syys–lokakuussa. Se on enimmäkseen kaksikotinen kasvi eli suurin osa sen hede- ja emikukista sijaitsee eri puuyksilöissä. Pienet, vihertävänvalkoiset kukat sijaitsevat puussa yksittäin tai muodostavat perällisiä ja pyöreitä kukintoja. Mehiläisten tai tuulen pölytettyä emikukat niistä kehittyy noin sentin mittaisia, munan muotoisia ja sinimustia marjoja, jotka putoavat maahan syys–marraskuun aikana. Siemenet leviävät puun ympäristöön marjoja syövien eläinten mukana.
Mustatupelo on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista, jossa sen levinneisyysalue ulottuu koillisessa Maineen ja New Yorkiin, luoteessa Michiganiin ja Illinoisiin, lounaassa Texasiin ja kaakossa Floridaan. Sitä esiintyy paikallisesti myös Meksikon keski- ja eteläosissa.
Mustatupelo viihtyy varsin vaihtelevissa olosuhteissa. Se menestyy yhtä lailla rannikkotasankojen alluviaalisessa maaperässä kuin vuorten alarinteiden ja solien hiekkaisessa savimaassa noin 900 metrin korkeudelle asti.
Mustatupeloa hyödynnetään paljon hunaja- ja koristekasvina. Sen kevyestä ja tasasyisestä puuaineksesta valmistetaan sahatavaraa, puuviilua ja selluloosaa sekä jonkin verran ratapölkkyjä. Tupeloviilua käytetään erilaisten laatikoiden, korien, huonekalujen ja sisustuselementtien rakennusmateriaalina. Koska puuaines on verraten kestävää, siitä tehdään myös lattialautoja, lasitehtaiden valsseja, aseiden periä ja erilaisia pölkkyjä.
Mustatupelo tarjoaa suojaa ja ravintoa monille villieläimille. Linnut ja nisäkkäät syövät sen marjoja ja valkohäntäpeura käyttää ravinnokseen sen nuoria versoja.
Puhelinlangat laulaa (albumi)
20 suosikkia – Puhelinlangat laulaa on Katri Helenan vuonna 1995 julkaistu kokoelmalevy Fazer Recordsin "20 suosikkia" -sarjassa. Sarjassa on julkaistu kaksi muuta Katri Helenan kokoelmalevyä: "20 suosikkia – Syysunelma" (1996) ja "20 suosikkia – Anna mulle tähtitaivas" (1997).
Tämä levy sisältää Katri Helenan tuotantoa vuosilta 1963–1970. Mukana on muun muassa teiniromanttinen "Poikien kuvat", joka oli Katri Helenan ensilevytys. Äänitys tehtiin 13. elokuuta 1963. Katri Helena oli tuolloin muutamaa päivää vaille 18-vuotias, kuten levyn esittelytekstin tehnyt Ilpo Hakasalo toteaa.
Arkistonauhojen jälleenmasteroinnin on tehnyt Antti Joki ja CD-masteroinnin Pauli Saastamoinen Finnvox Studioilla.
Rauhatäti
Rauhatäti (oikealta nimeltään Hanna Yli-Tepsa, s. 1977 tai 1978 Sodankylä) on suomalainen rap-artisti. Rauhatädin esikoisalbumi "Labyrintti" julkaistiin keväällä 2014. Sen on tuottanut Tes La Rok.
Rauhatäti on kotoisin Sodankylästä. Hän aloitti pianonsoiton Lapin musiikkiopistossa viisivuotiaana, ja muutti kuusitoistavuotiaana Sodankylästä Tampereen ilmaisutaidon lukioon. 20-vuotiaana hän aloitti tanssin opiskelun Turussa. Nykyään Rauhatäti asuu Helsingissä. Rauhatädillä on kaksi lasta ja hän on eronnut lastensa isästä.
Rauhatäti on räpännyt vuodesta 2007 käyttäen lapin murretta. Hän on vieraillut useasti muiden artistien julkaisuilla ja livekokoonpanoissa. Ensialbumin piti olla alun perin valmis jo 2011, mutta tuottajan kiireiden takia jouduttiin tuottajaa vaihtamaan kappaleiden ollessa jo lähes valmiit. Tässä vaiheessa Rauhatäti halusi aloittaa uudestaan puhtaalta pohjalta ja kehittää kappaleita elektronisempaan suuntaan. Albumi julkaistiin 2014.
Taalainmaan korkeakoulu
Taalainmaan Korkeakoulu on korkeakoulu ("högskola") joka sijoittuu Faluniin ja Borlängeen, Taalainmaalla, Ruotsissa.
Taalainmaan Korkeakoulu on yksi Ruotsin nuorimmista korkeakouluista, ja se on perustettu vuonna 1977. Se sijaitsee Taalainmaalla, 200 kilometriä luoteeseen Tukholmasta.
Oppilaitoksella on noin 18000 opiskelijaa. Noin puolet opiskelijoista sijoittuu kampukselle Falunissa, maakunnan pääkaupungissa ja loput opiskelijat opiskelevat joko Borlängessä tai etäopiskeluna. Taalainmaan Korkeakoululla on suhteellisen paljon etäopiskelijoita.
Vuoden 1977 korkeakoulureformissa syntyi Korkeakoulu Falun/Borlänge, joka vuoden 1995 jälkeen on ollut nimeltään Taalainmaan Korkeakoulu (Högskolan Dalarna). Falunissa toimi aikaisemmin opettajankoulutuskeskus, joka yhdistettiin uuteen korkeakouluun. Vuonna 1982 korkeakoulun Borlängen toimipiste muutti Tielaitoksen tiloihin. 1990 toimintansa aloittivat CITY- (Teollisen teknologian ja koulutuksen keskus) ja CTS-projektit (Liikenteen- ja sosiaalisten tutkimusten keskus).
Uusia koulutustiloja hankittiin taas vuosina 1991 ja 1992 Borlängessä, ja Falunissa vuonna 1994 ja 1997.
1994 Hoitoalan korkeakoulu muutti Taalainmaan Korkeakoulun tiloihin Falunissa, ja vuonna 2000 sen toiminta yhdistettiin osaksi Taalainmaan Korkeakoulua.
Korkeakoulu on jaettu kolmeen tiedekuntaan:
Korkeakoulun tutkimus- ja yhteistyökeskukset ovat seuraavat:Taalainmaan Korkeakoululla on yli 60 koulutusohjelmaa, joista 16 maisteritasolla, ja 1 330 kurssia .
Korkeakoulu järjestää myös toisen asteen opetusta, esimerkiksi ruotsin- ja englanninkielen kursseja. Koulutusta käytännön alalla annetaan lastenohjaajan, insinöörin, opettajan, sairaanhoitajan, sosiaaliohjaajan, erikoissairaanhoitajan ja hammashygienistin koulutusohjelmissa.
Tutkimus on pääasiassa soveltavaa ja toteutetaan yhteistyössä teollisuuden ja muiden sidosryhmien kanssa. Korkeakoululla ei ole itsessään oikeutta tarjota tohtorintasoisia jatkotutkintoja.
Taalainmaan Korkeakoulun Tutkimus keskittyy seuraaville alueille:
Taalainmaan Korkeakoulun Oppilaskunta on muodostettu aikaisempien erillisten Falunin ja Borlängen oppilaskuntien tilalle. Oppilaskunnan talo Falunissa avattiin 2006 ja siellä sijaitsee toimisto, disko ja pubi. Oppilaskunnan talo Borlängessä avattiin 2004 ja siellä sijaitsee toimisto, ravintola, disko ja pubi. Falunin talon nimi on Kåre ja Borlängen Tenoren.
Deusdedit Canterburylainen
Deusdedit (myös Frithona, k. 664) oli Canterburyn arkkipiispa ja vuodesta 655 viran ensimmäinen anglosaksinen haltija. Hänen elämästä tiedetään vain vähän, koska Beda Venerabiliksen "Historia ecclesiastica gentis Anglorum" on tärkein häntä koskeva lähde. Hän kuoli ruttoon 14. heinäkuuta 664.
This Is Tom Jones
This is Tom Jones on Tom Jonesin albumi vuodelta 1969. Levyllä on 12 kappaletta. Levy-yhtiönä toimi Decca Records.
Energy Star
Energy Star on energiatehokkaiden kuluttajatuotteiden kansainvälinen standardi. Energy Star luotiin Yhdysvaltain hallinnon ohjelmaksi 1990-luvun alussa, mutta myös muut maat kuten Australia, Kanada ja Euroopan unioni ovat ottaneet ohjelman käyttöönsä. Laitteet, jotka on merkitty Energy Star -merkillä, kuluttavat tavallisesti 20–30 prosenttia vähemmän energiaa kuin viranomaiset edellyttävät. Merkkiä käytetään esimerkiksi tietokoneissa ja niiden lisälaitteissa. Monissa Eurooppaan myytävissä tuotteissa käytetään Energy Star -sertifioinnin sijaan TCO-sertifikaattia.
Energy Star -ohjelman loi vuonna 1992 Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto, ja sen tarkoituksena oli vähentää energian kulutusta ja kasvihuonekaasujen päästöjä. Ohjelman kehitti John S. Hoffman.
Live at Cardiff Castle
Live at Cardiff Castle on Tom Jonesin vuonna 2002 julkaistu DVD, joka on tallennettu hänen 28. heinäkuuta 2001 Cardiffin linnassa Walesissa pitämästään konsertista.
Masaya Kimura
Masaya Kimura (; s. 27. heinäkuuta 1986 Myōkō) on japanilainen uransa lopettanut hiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Gifu Hino Motors Ski Teamia.
Kimura on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2006 lähtien. Hänen paras sijoituksensa on 14. tila La Clusazin viestistä 2010.
Kimura voitti Aasian kisoissa 2011 hopeaa sekä parisprintistä että viestistä. Hän osallistui samana vuonna MM-kisoihin, joissa hän oli 30 kilometrillä 63. ja hiihti maansa kuudenneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa.
Greatest Hits Rediscovered
Greatest Hits Rediscovered on Tom Jonesin kokoelma-albumi vuodelta 2010.
It’s Not Unusual
It’s Not Unusual on Tom Jonesin studioalbumi vuodelta 1965.
Along Came Jones
Along Came Jones on Tom Jonesin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1965.
The Kids Will Have Their Say
The Kids Will Have Their Say LP on punkyhtye SS Decontrolin debyyttilevy.
Denisa Rosolová
Denisa Rosolová (o.s. Ščerbová, s. 21. elokuuta 1986 Karviná) on tšekkiläinen yleisurheilija. Nuorempana hänen päälajinsa olivat pituushyppy ja moniottelu, vuodesta 2010 hän on keskittynyt 400 metrin juoksuun ja vuodesta 2012 myös 400 metrin aitajuoksuun.
Rosolová oli pituushypyn kymmenes alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2001, toinen alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2003 ja neljäs alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa 2003. Hän voitti kultaa sekä alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2004 että alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa 2005. Vuonna 2004 hän osallistui lisäksi Budapestin sisäratojen MM-kisoihin ja Ateenan olympialaisiin, mutta karsiutui kummallakin kerralla, kuten kävi myös Madridin sisäratojen EM-kisoissa 2005. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän osallistui seitsenotteluun, mutta keskeytti.
Vuonna 2007 Rosolová voitti pronssia Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa tuloksella 664 cm, mutta karsiutui Osakan MM-kisoissa, kuten kävi myös seuraavana vuonna sekä Valencian sisäratojen MM-kisoissa että Pekingin olympialaisissa. Valencian sisäratojen MM-kisoissa hän osallistui myös 60 metrin aitoihin (karsiutui) ja Pekingin olympialaisissa seitsenotteluun (keskeytti). Vuonna 2009 hän oli viisiottelun kymmenes Torinon sisäratojen EM-kisoissa 4379 pisteellä. Seuraavana vuonna hän karsiutui 400 metrin välierissä Dohan sisäratojen MM-kisoissa, mutta voitti samoissa kisoissa pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Barcelonan EM-kisoissa hän oli 400 metrin viides ajalla 50,90 s.
Pariisin sisäratojen EM-kisoissa 2011 Rosolová saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisavoittonsa halliennätyksellään 51,73 s. Daegun MM-kisoissa hän karsiutui välierissä. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli kuudes ajalla 52,48 s. Saman vuoden Helsingin EM-kilpailuissa hän sai hopeaa 400 metrin aitajuoksussa ajalla 54,24 ja pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Lontoon olympialaisissa hän oli 400 metrin aitajuoksussa seitsemäs. Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 hän juoksi avausosuuden Tšekin pronssijoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä ja sijoittui lisäksi 400 metrillä viidenneksi. Moskovan MM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän keskeytti 400 metrin välieräjuoksun. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi ja Prahan EM-hallikisoissa 2015 400 metrillä kuudenneksi. Hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän keskeytti 400 metrin alkueräjuoksun Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 ja karsiutui samana vuonna 400 metrin aitajuoksun välierissä Lontoon MM-kilpailuissa.
"Lähteet: IAAF", Tilastopaja
Marine Stewardship Council
Marine Stewardship Council (MSC) on riippumaton ja voittoa tavoittelemamaton järjestö, joka pyrkii edistämään kestävää merenelävien tuotantoa oman sertifiointiohjelmansa ja ympäristömerkkinsä avulla. Määräajaksi kala- ja äyriäistuotteille myönnettävä MSC-merkki kertoo muun muassa, ettei tuotteen pyynti pahenna liikakalastuksen ongelmaa.
MSC-merkinnän kriteerit laadittiin vuonna 1998 ja ensimmäiset merkinnät myönnettiin vuonna 1999.
Suomessa MSC-merkintä on yleistynyt vähitellen. Vuoden 2011 loppuun mennessä maailmanlaajuisesti yli 1300 yritystä on sertifioinut tuotantoaan MSC:n mukaan.
Kolumbian koripallomaajoukkue
Kolumbian koripallomaajoukkue edustaa Kolumbiaa miesten koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Maa esiintyi ensimmäistä kertaa Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa vuonna 1945, jolloin Kolumbia sijoittui kisojen kuudenneksi. Parhaimmillaan maa on sijoittunut turnauksen viidenneksi, viimeksi vuonna 2008. Ainoan kerran maa on selviytynyt MM-kilpailuihin vuonna 1982, jolloin maa osallistui kisoihin kisaisäntänä. Kolumbia sijoittui turnauksessa seitsemänneksi.
Lapinsiilikäs
Lapinsiilikäs ("Pararctia lapponica") on siilikkäisiin kuuluva, pohjoisten tunturiseutujen perhonen.
Lapinsiilikäs on keskikokoinen perhoslaji. Etusiivet ovat pohjaväriltään violetinruskeat, ja niissä on epäsäännöllisen muotoisia vaaleankeltaisia, tummareunaisia laikkuja. Takasiipien väri vaihtelee kirkkaankeltaisesta lämpimän oranssiin, ja niissä on laajoja ruskeanharmaita laikkuja. Ruumis on tuuhean karvainen, väriltään punaruskea. Koiraan takaruumiin selkäpuolella on keltainen selkäjuova ja takaruumis päättyy keltaiseen kärkitupsuun. Naaraan takaruumiin sekäjuova on punainen. Siipiväli on 37–45 mm.
Toukka on tumma, kauttaaltaan punaruskeiden karvojen peittämä.
Lapinsiilikästä tavataan Pohjois-Skandinaviasta Siperian poikki Alaskaan ja Quebeciin saakka. Suomessa lajia esiintyy vain Lapissa, pääasiassa Inarin, Utsjoen ja Enontekiön alueilla ja eteläisimmät havainnot on tehty Torniosta ja Kuusamosta. Lentoaika on varsin lyhyt, yksittäisellä esiintymispaikalla vain viikon-parin pituinen ja sijoittuu kesäkuun loppupuoliskolta heinäkuun alkupuolelle.
Suomessa lapinsiilikäs on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT)
Lapinsiilikkään tyypillinen ympäristö on tunturiseudulla sijaitseva kostea notko tai suo. Perhosen elinpaikoilla kasvaa tavallisesti vaivaiskoivua sekä hillaa ja muita esiintymispaikan tyypillisiä perhoslajeja ovat suokeltaperhonen, suohopeatäplä sekä tunturisiilikäs. Aikuiset perhoset ovat päiväaktiivisia. Ne lentävät vain aurinkoisina päivinä ja vain lämpimimpien tuntien aikana. Lento tapahtuu nopeasti, lähellä maanpintaa ja muutamia kymmeniä metrejä kerrallaan. Naaraita tavataan koiraita useammin. Aikuinen perhonen ei nauti ravintoa.
Naaras munii noin 150–200 munaa. Toukkakehitys kestää kaksi vuotta. Ensimmäisen kerran laji talvehtii pienenä toukkana ja toisen täysikasvuisena toukkana. Toukat ovat aktiivisia ympäri vuorokauden ja toisen talven jälkeen täysikasvuiset toukat lähtevät etsimään koteloitumispaikkaa jo varhain keväällä. Koteloituminen tapahtuu maanpinnalle, silkkisen kotelokopan sisään. Kotelovaihe kestää kolmesta neljään viikkoa.
Toukka on polyfagi, mutta elää erityisesti vaivaiskoivulla ("Betula nana"), hillalla ("Rubus chamaemorus") sekä juolukalla ("Vaccinium uliginosum").
Vesannon yhtenäiskoulu
Vesannon yhtenäiskouluun kuuluvat kaikki Vesannon kunnan koulut: kirkonkylän koulun 1-9 luokat ja lukio. Yhtenäiskouluun kuuluvan pienen lukion tunnetuin oppilas lienee kirjailija Asko Sahlberg.
Hietahait
Hietahait (Odontaspididae) on valtamerissä tavattava sillihaikaloihin kuuluva kalaheimo.
Hietahailajien fossiileista vanhimmat on ajoitettu myöhäisliitukaudelle. Yksi tällainen suku on "Eugomphodus". Nykyään heimossa elää kolme tai neljä lajia, jotka jaetaan kahteen sukuun, joihin molempiin kuuluu myös vain fossiileina tunnettuja lajeja. Suvut ja lajit ovat:
Hietahaiden lajien määrästä on ollut pitkään epäselvyyttä. Lisäksi "Carcharias"- ja "Odontaspis"-sukujen lajien arvellaan eriytyneen toisistaan jo liitukaudella ja joskus hietahai luetaan kuuluvaksi omaan heimoonsa "Carchariidae".
Hietahait ovat suurehkoja ja tukevarakenteisia haita. Suurin laji on mustahietahai, joka voi kasvaa 4,1 metriä pitkäksi. Muutkin lajit saavuttavat yli kolmen metrin pituuden. Lajeilla on kaksi samankokoista selkäevää ja pyrstöevä on melko pitkä ja epäsymmetrinen. Hietahailajien peräevä on selkäevien kokoinen. Hietahaiden silmät ovat melko pienet ja suu suuri ja hampaat pitkät. Hammasrivejä on molemmissa leuoissa alle 60.
Hietahait ovat ovovivipaarisia ja poikaset voivat syödä hedelmöittymättömiä munasoluja tai hitaammin kehittyneitä sisaruksiaan ollessaan naaraan kohdussa. Yleensä poikasia syntyy kaksi.
Hietahaiden heimon lajeja tavataan laikuttaisesti Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren lämpimillä ja lauhkeilla alueilta. Ne elävät rannikkoseuduilla ja erityisesti ruskohietahai myös avomerellä. Niitä on tavattu pintavesistä aina 1 600 metrin syvyyteen.
Hietahait ovat melko hitaita, mutta aktiivisia uimareita. Niiden ravintoa ovat luukalat, nilviäiset ja pohjien äyriäiset.
Hietahaiden lajit ovat melko rauhallisia, mutta hietahain tiedetään hyökänneen myös uimareiden kimppuun, kun se on tuntenut olonsa uhatuksi. Hietahait ja mustahietahait ovat suosittuja urheilukalastuksen kohteita ja niitä kalastetaan myös ravinnoksi, mutta ne eivät ole yhtä tärkeitä kuin monet muut hait. Hietahaita pidetään myös yleisöakvaarioissa.
Simona La Mantia
Simona La Mantia (s. 14. huhtikuuta 1983 Palermo) on italialainen kolmiloikkaaja.
La Mantia oli kahdeksas alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2002. Seuraavana vuonna hän voitti hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa, mutta karsiutui Pariisin MM-kisoissa. Vuonna 2004 hän oli yhdestoista Budapestin sisäratojen MM-kisoissa, mutta karsiutui Ateenan olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän oli kahdeksas Madridin sisäratojen EM-kisoissa ja voitti kultaa alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa, mutta karsiutui Helsingin MM-kisoissa, kuten kävi myös Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006. Göteborgin EM-kilpailuissa hän jäi karsinnassa ilman tulosta.
Vuonna 2010 La Mantia teki paluun arvokisoihin voittaen hopeaa Barcelonan EM-kisoissa 2010 tuloksella 14,56 m. Ensimmäisen aikuisten arvokisavoittonsa hän saavutti Pariisin sisäratojen EM-kisoissa 2011 tuloksella 14,60 m. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän karsiutui. Vuonna 2012 hän sijoittui neljänneksi Helsingin EM-kilpailuissa tuloksella 14,25, mutta karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 hän sai pronssia tuloksella 14,26. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui loppukilpailusta.
La Mantian ennätys on 14,69 m, jonka hän hyppäsi Palermossa 22. toukokuuta 2005. Sisäradoilla hän on hypännyt 14,60 m Pariisissa 5. maaliskuuta 2011 voittaessaan EM-kultaa. Pituushypyssä hänen ennätyksensä on Palermossa 21. toukokuuta 2005 hypätty 648 cm.
Palmer Eldritch: Kolmesti merkitty mies
Palmer Eldritch: Kolmesti merkitty mies () on Philip K. Dickin vuonna 1964 ilmestynyt tieteisromaani. Teoksen on suomentanut Likelle vuonna 1994 Arvi Tamminen.
Pete Way
Peter "Pete" Frederick Way (s. 7. elokuuta 1951) on brittiläinen basisti. Hänet tunnetaan parhaiten UFOn entisenä basistina sekä Waysted- yhtyeestä. Hän on soittanut myös perustamassaan Fastway- yhtyeessä sekä Ozzy Osbournen yhtyeessä.
Masked and Anonymous
Masked and Anonymous on Larry Charlesin ohjaama ja yhdessä Bob Dylanin kanssa käsikirjoittama yhdysvaltalainen komedia- ja draamaelokuva vuodelta 2003. Dylan myös näytteli yhtä elokuvan päärooleista. Hänen lisäkseen elokuvassa esiintyvät muun muassa Jeff Bridges, Jessica Lange, Angela Bassett, Luke Wilson, Penélope Cruz ja John Goodman.
Huonomaineinen musiikkipromoottori ehdottaa TV-tuottaja Nina Veronivealle hyväntekeväisyyskonsertin järjestämistä. Vankilasta vapautettu musiikki-ikoni yritetään saada mukaan konserttiin.
Guildford Spectrum
Guildford Spectrum on vapaa-ajan keskus, joka sijaitsee Guildfordin kaupungissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Keskus sisältää mm. jääkiekkokaukalon, keilahallin, neljä uima-allasta, sisäurheiluhallin ja yleisurheilukentän. English Premier Ice Hockey Leaguessa pelaava Guildford Flames ja Combined Counties Football Leaguessa pelaava Guildford City F.C. pelaavat kotiottelunsa Guildford Spectrumissa.
Füzuli
Məhəmməd Süleyman oğlu Füzuli (1494 Kerbela – 1556 Kerbela) oli azerbaidžanilainen runoilija.
Füzuli kuului Azerbaidžanista Irakiin siirtyneeseen bajat-heimoon. Hänen isänsä toimi muftina Kerbelan lähellä Hillassa. Tuleva runoilija sai monipuolisen koulutuksen. Arabian ja persian kielten lisäksi hän opiskeli matematiikkaa, tähtitiedettä, lääketiedettä ja logiikkaa sekä tunsi erinomaisesti aikansa runoutta. Suurimman osan elämäänsä hän asui Bagdadissa toimien opettajana ja pyhien paikkojen valvojana.
Runoilija laati teoksensa azerin, persian ja arabian kielillä. Hänen tuotannostaan suuri osa on gaseeli- ja kasidamuotoista rakkauslyriikkaa. Hän ylistää kauneutta ja inhimillisyyttä, kuvaa rakkauteen liittyvää kärsimystä ja surua, kehottaa vallanpitäjiä oikeudenmukaisuuteen ja huolenpitoon alamaisistaan. Hän uudisti gaseelia tekemällä siitä sisällöltään ja muodoltaan helpommin ymmärrettävän. Füzulin teoksissa on runsaasti myös sufilaisia aineksia, vaikka hän ei kuulunutkaan mihinkään sufilaisveljeskuntaan. Runoilijan filosofisista teoksista merkittävimpiä on kasidamuotoinen "Ənisül-qəlb" (”Sydänystävä”), joka on luonteeltaan yhteiskuntakriittinen ja feodalismin vastainen.
Füzuli kirjoitti myös proosaa. Hänen ”Valitusten kirjansa” ("Şikəyet-nəme") on yksi azerinkielisen taideproosan varhaisimmista muistomerkeistä. Se kuvaa satiirisesti Turkin sulttaanin Suleiman Suuren hovissa vallinnutta mielivaltaa ja ahneutta.
Runoilijan merkittävin luomus on suulliseen kansanperinteeseen perustuva lyyrinen runoelma "Leyli və Məcnun" (”Leili ja Mädžnun”, 1536–1537). Nizamin ja muiden edeltäjiensä tavoin Füzuli muokkasi Leilin ja Mädžnunin traagisesta rakkaustarinasta itsenäisen taideteoksen.
Füzulin tuotannolla oli suuri vaikutus azerbaidžanilaisen kirjallisuuden kehitykseen. Hänen merkittävin ansionsa oli azerien kansankielen muokkaaminen kaunokirjallisuuden välineeksi.
Kaliumperkloraatti
Kaliumperkloraatti (KClO) on perkloraattisuola, jota voidaan valmistaa esimerkiksi perkloorihapon (HClO) ja kaliumhydroksidin (KOH) neutraloitumisreaktiossa. Neutraloinnissa syntyvän suolaliuoksen pH on suurin piirtein neutraali, sillä perkloorihappo on vahva happo ja kaliumhydroksidi on vahva emäs, kun aineilla on samat konsentraatiot. Kaliumperkloraatti esiintyy värittöminä kiteinä tai valkoisena kiteisenä jauheena.
Kaliumperkloraatti on erittäin vahva hapetin. Tähän perustuukin sen käyttö ilotulitteisessa ja kiinteissä polttoaineseoksissa.
Aine on veteen niukkaliukoista eli liukenee veteen 20 °C:n lämpötilassa 1,8 g/100 ml. Kaliumperkloraatista käytetään myös nimiä "kaliumhyperkloraatti" ja "peroidiini".
Kaliumperkloraattia voidaan käyttää kilpirauhasen ja sylkirauhasten suojaamisessa suoritettaessa aivojen dopamiinireseptoreiden gammakuvausta Parkinsonin taudin erotusdiagnostiikassa.
Luettelo yhdysteistä
Alla on lueteltu Suomen tienumeroltaan nelinumeroiset yhdystiet alkuperäisen tiepiirijaon mukaan.
Pöllönkankaan koulu
Pöllönkankaan koulu on Oulun kaupungin yhtenäisperuskoulu. Oppilaat tulevat lähinnä Kuivasjärven, Oinaansuon, Kaijonrannan, Kaijonharjun ja Jylkynkankaan asuinalueilta.
Pöllönkankaan ala-aste aloitti toimintansa syksyllä 1987, jolloin koulun rehtorina toimi Eino Mäkelä. Mäkelän jäätyä eläkkeelle keväällä 1995, hänen työtään jatkoi Erkki Kääriäinen. Aloittaessaan koulussa oli oppilaita 293, perusopetusryhmiä 12 ja opettajia 18. Koulurakennusta laajennettiin ja vuonna 1991 aloitti toimintansa myös Pöllönkankaan yläaste. Yläasteen rehtorina toimi vuodesta 2002 alkaen Harri Tuulos.
Syksyllä 2004 Pöllönkankaan ala-aste ja yläaste yhdistyivät 1–9-luokkien yhtenäisperuskouluksi, Pöllönkankaan kouluksi. Yhtenäiskoulun rehtoriksi tuli Harri Tuulos ja apulaisjohtajiksi Risto Saartoala ja Vesa Kangas. Syksystä 2005 lähtien Kankaan tilalle alaluokkien apulaisjohtajana on toiminut Paula Riihimäki. Keväällä 2014 rehtori Harri Tuulos muutti perhesyistä etelä-Suomeen, ja apulaisjohtajana toiminut Saartoala siirtyi rehtorin tehtäviin. Samalla toiseksi apulaisjohtajaksi siirtyi Sannaleena Tihinen. Syksyllä 2015 Paula Riihimäki jäi eläkkeelle, ja apulaisjohtajaksi siirtyi Minna Lehtovaara.
Lukuvuonna 2015-2016 Pöllönkankaan koulussa on 509 oppilasta; 318 alaluokkalaista ja 191 yläluokkalaista.
Pussikkaat
Pussikkaat, aikaisemmalta nimeltään pussikehrääjät, (Psychidae) on maailmanlaajuisesti 1000–3000 lajia käsittävä perhosheimo. Euroopasta lajeja tunnetaan 130 ja Pohjoismaista 26. Heimon lajit ovat pienikokoisia, yleensä yöaktiivisia ja niiden keskeisenä tuntomerkkinä on toukan suojakseen rakentama pussi, josta se ei joissakin tapauksissa poistu edes aikuistuttuaan. Monien lajien tunnistaminen on vaikeaa ja ryhmän sisäinen taksonomia tunnetaan huonosti. Sukupuolidimorfismi on pussikkailla varsin yleistä.
Aikuiset pussikaskoiraat ovat leveäsiipisiä, pieniä perhosia. Siivet ovat usein lähes yksivärisen harmaanruskeat, mutta joillakin lajeilla kirjavat. Harvan siipisuomutuksen takia siivet ovat läpikuultavat. Useiden lajien koirailla on kaksoiskampamaiset tuntosarvet, joiden avulla ne haistavat ilmasta naaraan erittämät feromonit. Siipiväli vaihtelee lajista riippuen 8–56 mm.
Yli puolella pussikaslajeista naaraat ovat täysin siivettömiä, ja niiden muukin elimistö on huomattavan surkastunut. Naaraan takaruumiin kärjessä on karvatupsu, joka on usein tärkeä lajinmäärityksessä ja takaruumiin kärki päättyy yleensä kartiomaiseen munanasettimeen. Suomalaisista lajeista vain kirjopussikkaan ("Diplodoma laichartingellum") naarailla on siivet. Äärimmäisyytenä alaheimojen Oiketicinae ja Epichnopteryginae lajien naaraat ovat neoteenisia: aikuinen naaras on raajaton, ulkoasultaan toukkamainen eikä se poistu lainkaan kotelosta. Näiden lajien parittelussa koiras työntää erittäin venyvän takaruumiinsa naaraan toukkapussiin ja naaras munii pussin sisälle.
Joidenkin lajien naarailla on kuitenkin tynkämäiset tai jopa täysin kehittyneet siivet. Kyky neitseelliseen lisääntymiseen on kehittynyt heimossa itsenäisesti useita kertoja. Osalla lajeista ei esiinny koiraita lainkaan, mutta osa lajeista lisääntyy neitseellisesti vain osassa esiintymisaluettaan. Esimerkiksi Suomessa ja muissa pohjoismaissa särmäpussikas ("Dahlica triquetrella") lisääntyy neitseellisesti, mutta Keski-Euroopassa lisääntyminen on suvullista.
Aikuiset pussikkaat ovat lyhytikäisiä eivätkä ne nauti ravintoa. Suvullisesti lisääntyvillä lajeilla naaraat ovat koiraita pitkäikäisempiä eläen tavallisesti muutaman viikon, kun koiraiden elinaika jää pariin päivään. Koska aikuiset perhoset ovat yleensä yöaktiivisia, pussikkaita tapaa yleisimmin toukkina.
Pussikkaiden toukat liikkuvat vapaasti etsimässä ravintoa. Heti munasta kuoriuduttuaan ne rakentavat erittämästään silkistä suojapussin, jonka ne naamioivat maa-aineksella, hyönteisten jäänteillä tai kasvinosilla. Pussin koko ja ulkonäkö vaihtelevat, mutta ovat tiukasti lajityypillisiä ja monet lajit on helpompaa tunnistaa toukan pussista kuin aikuisen perhosen ulkoasusta. Sukujen "Canephora" ja "Pachytelia" lajeilla koiras- ja naarastoukkien pussit ovat erinäköisiä. Toukka kuljettaa pussia mukanaan koteloitumiseensa saakka ja tekee myös kotelon pussin sisään. Pussikkaiden toukat kelpuuttavat ravinnokseen laajan kirjon kasveja, sammalia, puissa kasvavia leviä ja jäkäliä. Muutamien lajien toukat ovat muita hyönteisiä saalistavia petoja.
Suomesta tunnetaan toistaiseksi 21 pussikaslajia
Yan Zi
Yan Zi () (s. 12. marraskuuta 1984, Chengdu) on kiinalainen tennispelaaja. Hän voitti pronssia naisten nelinpelissä vuoden 2008 kesäolympialaisissa, Pekingissä. Vuoden 2006 Aasian kisoissa hän voitti kultaa.
Hän voitti Australian avointen tennisturnauksen nelinpelin yhdessä Zheng Jien kanssa vuonna 2006. Samana vuonna pari voitti myös Wimbledon-turnauksen nelinpelin.
Wieland Wagner
Wieland Adolf Gottfried Wagner (5. tammikuuta 1917 Bayreuth – 17. lokakuuta 1966 München) oli saksalainen oopperaohjaaja. Hän oli säveltäjä Richard Wagnerin pojanpoika.
Wieland johti Bayreuthin musiikkijuhlia yhdessä veljensä Wolfgang Wagnerin kanssa vuodesta 1951 vuoteen 1966. Hän uudisti Richard Wagnerin teosten näyttämöllepanoa monin tyylikeinoin, kuten valaistustekniikan avulla.
Kontiolahden Urheilijat
Kontiolahden Urheilijat (alkuperäiseltä nimeltään Niemen Veto) on kontiolahtelainen, vuonna 1956 perustettu urheiluseura, jolla on toimintaa muun muassa hiihdossa, ampumahiihdossa, suunnistuksessa ja eri ampumalajeissa. Seuran tunnetuin urheilija on ampumahiihtäjä Kaisa Mäkäräinen.
Seuran toimisto sijaitsee Kontiolahden ampumahiihtokeskuksessa. Seura on järjestänyt useita ampumahiihdon kansainvälisiä arvokilpailuja ja hiihdon SM-kilpailuja.
Kosto rajan takaa
Kosto rajan takaa () on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Mike Marvin. Pääosissa näyttelivät Charlie Sheen, Nick Cassavetes ja Sherilyn Fenn.
Suomessa elokuvan ensi-ilta esiteltiin MTV3:lle 20. huhtikuuta 1993.
Packard ja hänen jenginsä hallitsevat ja samalla myös terrorisoivat Arizonan aavikkokaupunkia, jossa he pakottavat ihmisiä kilpailemaan heitä vastaan "voittaakseen" autot itselleen. Yksi kilpailijoista, Jamie, kokee kuitenkin karun kohtalon, kun hän on viettämässä aikaa tyttöystävänsä Kerin kanssa. Packard haastaa Jamien kisaan, jonka hän myös voittaa epärehellisen keinoin. Packard vie auton ja antaa nuorukaisen kävellä tyttöystävänsä kanssa takaisin kotiin. Myöhemmin samana iltana Packard käy kuitenkin murhaamassa Jamien ja vie naisen itselleen. Kaksi päivää myöhemmin kaupunkiin ilmestyy nuorikainen nimeltä Jake Kesey. Hän ystävystyy Kerin ja Jamien veljen Billin kanssa. Samalla kaupunkiin on ilmestynyt salaperäinen henkilö, joka haastaa autollaan Packardin jengin yksitelleen kisoihin, joista vain toinen selviää hengissä.
Nobu Naruse
Nobu Naruse ( s. 8. heinäkuuta 1984 Hakuba) on japanilainen uransa lopettanut hiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Gifu Hino Motors Ski Clubia.
Naruse on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2004 lähtien. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on 23. tila Falunin 40 kilometrin kilpailusta 2009.
Naruse osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa vuonna 2006. Tuolloin hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa 58:nneksi, oli 41. 15 kilometrin matkalla ja keskeytti 50 kilometrillä. Naruse voitti seuraavana vuonna Aasian kisoissa hopeaa viestissä ja sijoittui Sapporon MM-kisoissa 15 kilometrillä 52:ksi. Hän oli vuoden 2010 olympialaisissa mukana neljällä matkalla ja sai parhaan sijoituksensa parisprintistä, jossa hän hiihti Yuichi Ondan kanssa sijalle 13. Naruse voitti vuoden 2011 Aasian kisoissa kolme hopeamitalia ja osallistui MM-kisoihin, joissa hän oli maansa kuudenneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa ja kilpaili kolmella henkilökohtaisella matkalla.
Miesten 15 kilometrin hiihto hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011
Miesten 15 kilometrin hiihto hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011 järjestettiin 23. helmikuuta ja 1. maaliskuuta. Perinteisellä tavalla hiihdetyn kilpailun voitti Suomen Matti Heikkinen 13,3 sekunnin erolla norjalaiseen Eldar Rønningiin.
10 kilometrin karsintakilpailu järjestettiin 23. helmikuuta.
Q = Hiihtäjä jatkoi varsinaiseen kilpailuun
Spiritual Beggars
Spiritual Beggars on ruotsalainen stoner metal -yhtye. Sen perusti kitaristi Michael Amott vuonna 1992 hänen lähdettyään edeltävänä vuonna death metal -yhtye Carcassista.
Tuoksuinkivääri
Tuoksuinkivääri eli keltatuoksuinkivääri ("Hedychium gardnerianum") on Himalajalla luonnonvaraisena kasvava inkiväärikasvien heimoon kuuluva kasvi.
Luonnollisen levinneisyysalueensa ulkopuolella se on maailmanlaajuisesti yksi haitallisimmista vieraslajeista. Se muodostaa laajoja kasvustoja ja tukahduttaa muun kasvillisuuden. Siitä on tullut ongelma muun muassa Azoreilla.
VVV – Venäjän villit videot
VVV - Venäjän villit videot oli Nelosella vuonna 2006 esitetty viihdeohjelma. Ohjelmassa nähtiin venäläisten tekemiä temppuja yms. Ohjelman tuotti Susamuru.
Mihail Simonov
Mihail Simonov (19. lokakuuta 1929 Rostov-na-Donu Neuvosto-Venäjä – 4. maaliskuuta 2011 Venäjä) oli venäläinen lentokonesuunnittelija, joka suunnitteli Suhoi Su-27 -hävittäjä-pommittajan, joka oli Neuvostoliiton vastaus Yhdysvaltain F-15 Eaglelle. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Simonov koordinoi 1991 koneen myyntiä ulkovalloille, jotta maa saisi kovasti kaivattua kovaa valuuttaa. Ansioistaan hän sai arvonimen Venäjän federaation sankari 1999.
Simonovista tuli lentokoneinsinööri 1950-luvulla ja hän meni Suhoin palvelukseen 1970 apulaispääsuunnittelijaksi. Suhoin-aikanaan hän kehitti Suhoi Su-24 -pommikoneen ja Suhoi Su-25 -maataistelukoneen sekä Su-27:n. Hän oli Neuvostoliiton lentokoneteollisuuden varaministeri vuosina 1979–1983.
Katariina Saksi-Lauenburgilainen
Katariina Saksi-Lauenburgilainen (myös Katariina Saksilainen, 24. syyskuuta 1513 Ratzeburg – 23. syyskuuta 1535 Tukholma) oli Ruotsin kuningatar vuosina 1531–1535. Häntä pidetään uudenaikaisen Ruotsin ensimmäisenä kuningattarena. Hän oli ensimmäinen Kustaa Vaasan kolmesta puolisosta.
Katariinan vanhemmat olivat herttua Magnus I Saksi-Lauenburgilainen (k. 1543) ja Katarina Braunschweig-Wolfenbütteliläinen. Hän sai protestanttisen kasvatuksen ja avioitui 18-vuotispäivänään 24. syyskuuta 1531 Tukholmassa Ruotsin kuninkaan Kustaa Vaasan kanssa. Huomenlahjaksi Katariinalle luvattiin Korsholman, Kalmarin ja Öölannin läänit. Avioliiton taustalla oli poliittisia syitä: sen avulla Kustaa Vaasa loi yhteyden vanhaan Bjälbo-sukuun, josta Katariina polveutui äidinäitinsä Katarina Pommerilaisen kautta. Lisäksi Kustaa pystyi luomaan tärkeitä kontakteja pohjoissaksalaisiin ruhtinaisiin. Toinen syy oli Katariinan sisar, Dorothea Saksi-Lauenburgilainen, joka oli avioitunut Tanskan kruununprinssin Kristianin kanssa. Näin Kustaa pyrki vahvistamaan Ruotsin siteitä sekä Tanskaan että Saksaan.
Vanha ruotsalainen kirjallisuus kuvailee Katariinaa oikulliseksi, kylmäkiskoiseksi ja alati kriittiseksi kaikkea ruotsalaista kohtaan. Avioliittoa on kuvailtu onnettomaksi, mutta asiakirjoista on toisaalta päätelty aivan päinvastaista. Väitettä surkeasta liitosta on sanottu Kustaan vihollisten Lyypekin ja Rostockin valheelliseksi propagandaksi.
Eräissä tanssiaisissa Tukholmassa vuonna 1535 Katariina sai pahoinvointikohtauksen tanssiessaan Tanskan kuninkaan Kristian III:n kanssa. Hänen on oletettu olleen raskaana. Hän joutui vuoteenomaksi ja sai komplikaatioita. Katariina menehtyi lapsivuoteessa vuorokautta ennen 22-vuotispäiväänsä yhdessä syntymättömän lapsensa kanssa. Hänet haudattiin väliaikaisesti Tukholman Suurkirkkoon 1. lokakuuta 1535. Lopullisesti Katariina laskettiin haudan lepoon 21. joulukuuta 1560 Uppsalan tuomiokirkossa yhdessä Kustaan ja tämän toisen aviopuolison Margareeta Leijonhufvudin kanssa. Komea hautapatsas sijaitsee niin kutsutussa kustavilaisessa kuorissa alttarin takana.
Kustaan viholliset levittivät huhua, että tämä olisi myötävaikuttanut vaimonsa kuolemaan lyömällä häntä hopeisella kirveellä. Tutkijat eivät ole löytäneet Katariinan pääkallosta tai luurangosta mitään tällaiseen viittaavaa.
Katariina, samoin kuin Kustaa Vaasan myöhemmät puolisot Margareeta Leijonhufvud ja Katariina Stenbock, otettiin Helsingin paikannimistöön vuonna 2003.
Katariina Saksi-Lauenburgilaiselle ja Kustaa Vaasalle syntyi yksi poika:
Margareeta Leijonhufvud
Margareeta Erikintytär Leijonhufvud (1. tammikuuta 1516 Ekebergin säteri, Lillkyrka, Närke – 26. elokuuta 1551 Tynnelsön linna, Mälaren) oli Ruotsin kuningatar 1536–1551. Hän oli Kustaa Vaasan toinen puoliso ja tulevien kuninkaiden Juhana III:n ja Kaarle IX:n äiti.
Margareeta oli Erik Abrahamsson Leijonhufvudin ja Ebba Eriksdotter Vaasan tytär. Hän oli ainoastaan nelivuotias, kun hänen isänsä teloitettiin Stortorgetilla Tukholman verilöylyssä 8. marraskuuta 1520. Margareeta muutti äitinsä ja sisarustensa kanssa Lon linnaan Gräfsnäsiin Anten-järven rannalle, 20 kilometriä Nossebrosta etelään ja noin 80 kilometriä Göteborgista koilliseen. Hänestä kasvoi siro nainen, pituudeltaan noin 155 cm.
Margareeta oli jo kihloissa Svante Sturen kanssa, kun kuningas Kustaa Vaasa kosi häntä. Kihlaus purettiin, ja Svante Sture sai puolisokseen Margareetan nuoremman sisaren Märta Erikintytär Leijonhuvudin. Margareeta avioitui Kustaa Vaasan kanssa 1. lokakuuta 1536 ja oli tämän toinen vaimo. Kuninkaan ensimmäinen puoliso Katariina Saksi-Lauenburgilainen oli kuollut hieman yli vuosi ennen häitä.
Margareeta oli puolisoaan 20 vuotta nuorempi, mutta ikäerosta huolimatta hän sopeutui hyvin rooliinsa. Omalla lempeänystävällisellä tavallaan hän vaikutti rauhoittavasti Kustaa Vaasaan. Liittoa Margareetan kanssa on pidetty Kustaan elämän onnellisimpana aikana. Asiakirjojen perusteella Margareetan valta oli huipussaan 1540-luvun alkupuoliskolla. Hän oli puolisonsa läheinen neuvonantaja ja teki maakauppoja omiin nimiinsä suullisesti naisten kesken. Margareeta pysyi koko elämänsä katolilaisena, kun taas Kustaa Vaasa toimeenpani reformaation.
Kuningatar Margareeta menehtyi elokuussa 1551 lyhyen sairauden jälkeen. Hän sairastui keuhkokuumeeseen venematkalla Mälarenilla. Kustaa Vaasan kerrotaan ottaneen vaimonsa poismenon hyvin raskaasti. Margareeta haudattiin Uppsalan tuomiokirkkoon. Tyttäriensä avioliittojen kautta hän oli useiden Euroopan kuningashuoneiden kantaäiti 1900-luvun alussa. Margareetan seuraaja Kustaa Vaasan puolisona ja kuningattarena oli hänen sisarentyttärensä Katariina Stenbock.
Helsingin Vanhaankaupunkiin perustettiin Margareeta Leijonhufvudin puisto vuonna 2003. Kustaa Vaasan ensimmäinen ja kolmas aviovaimo otettiin Helsingin paikannimistöön samana vuonna.
Margareeta synnytti kymmenen lasta kolmentoista vuoden aikana. Näistä kahdeksan selvisi lapsuusvuosiensa yli, mikä on poikkeuksellisen korkea osuus 1500-luvun mittapuulla.
Katariina Stenbock
Katariina Stenbock (22. heinäkuuta 1535 Torpa stenhus, nykyinen Tranemon kunta – 13. joulukuuta 1621) oli Ruotsin kuningatar 1552–1560. Hän oli viimeinen Kustaa Vaasan kolmesta puolisosta. Katariinan edeltäjä oli hänen tätinsä Margareeta Leijonhufvud. Hän eli leskikuningattarena yli kuusi vuosikymmentä ja oli äitipuoli kahdeksalle serkulleen.
Katariina Stenbockin vanhemmat olivat valtaneuvos Gustaf Olofinpoika Stenbock (1504–1571) ja Brita Eerikintytär Leijonhufvud (1514–1572). Hänen sisarensa oli Klaus Flemingin puoliso Ebba Stenbock.
Lähes tarkalleen vuosi Margareeta Leijonhufvudin kuoleman jälkeen Kustaa Vaasa avioitui uudelleen. Margareetan vanhin sisar Birgitta Leijonhufvud oli saanut tehtäväkseen hankkia Kustaan lapsille soveliaan äitipuolen. Kirkon tapa tulkita sukulaisuutta avioliittojen kautta vaikeutti naimahanketta. Kustaa Vaasa puolestaan vetosi siihen, että vain juutalaisten tuli noudattaa Vanhan testamentin oppeja. Seitsentoistavuotias Katariina Stenbock ja 56-vuotias Kustaa Vaasa vihittiin avioliittoon 22. elokuuta 1552 Vadstenan luostarikirkossa. Kustaa Vaasan naimatarjouksen tähden Katariina oli joutunut hylkäämään Tre Rosor -sukuisen sulhasensa Gustafin, jolle hänet oli luvattu jo lapsena.
Avioliitto vankisti Kustaa Vaasan suhteita Ruotsin korkeimpaan aateliin. Katariinan on mainittu olleen ”aviomiehen uskottu elämäntoveri”. Kustaalle hän oli ”vårt käre husfru” (meidän rakas rouvamme), puhuteltaessa kuningas kutsui kuningatartaan termillä ”hiertens käre Karinn” (sydänkäpy-Karin).. Katariina lienee ollut raskaana vuosina 1554 ja 1556, mutta jäi lopulta lapsettomaksi.
Ruotsin itäisissä maakunnissa eli nykyisen Suomen alueella Katariina oleskeli kauemmin kuin kukaan kruunattu kuningatar, elokuusta 1555 heinäkuuhun 1556. Noin puolet tästä ajasta hän emännöi Turun linnaa. Osan ajasta hän vietti Kastelholmassa, missä hän sairastui vakavasti.
Kustaan kuoleman jälkeen Katariina asettui Strömsholmin linnaan ja hänellä oli eläkelääninään myös Ahvenanmaa. 1570-luvun alussa hän oli aikeissa naida Saksi-Lauenburgin herttua Franzin, mutta tytärpuoli Sofian avioituminen Franzin veljen Magnuksen kanssa kaatoi hankkeen. Vuonna 1574 Katariina auttoi veljenpoikaansa Erik Gustafinpoika Stenbockia avioitumaan Magdalena (Malin) Sturen kanssa, jonka äiti Märta Erikintytär Leijonhuvud (Kung Märta) yritti estää liiton.
Leskikuningatar Katariina pysytteli parhaansa mukaan syrjässä Kustaa Vaasan poikien valtataisteluista. Parhaat välit hänellä oli Eerikin ja Juhanan kanssa. Eerik oli äitipuoltaan puolitoista vuotta vanhempi. Hän oli Kustaan ja tämän ensimmäisen puolison Katariina Saksi-Lauenburgilaisen poika. Katariina eli pidempään kuin yksikään Kustaa Vaasan lapsista Cecilia Vaasaa lukuun ottamatta. Hän kuoli 86-vuotiaana Strömsholmin linnassa ja hänet haudattiin Uppsalan tuomiokirkkoon.
Katariina samoin kuin Kustaa Vaasan aiemmat puolisot Katariina Saksi-Lauenburgilainen ja Margareeta Leijonhufvud otettiin Helsingin paikannimistöön vuonna 2003.
Jänönraatosammal
Jänönraatosammal ("Tetraplodon mnioides") on tiheinä tuppaina kasvava pieni lehtisammal. Se kasvaa vain 2–4 cm pitkäksi. Teräväkärkiset lehdet ovat melko leveät ja niissä kulkee selvä keskisuoni. Varsien tyvet ovat toisissaan kiinni ruskean juurtumahapsihuovaston avulla. Pitkän ja vankan pesäkeperän päässä oleva itiöpesäke tuoksuu pystyasennossa erittäin epämiellyttävältä. Pesäkeperä on nuorena oranssi ja muuttuu vanhemmiten punaiseksi. Jänönraatosammal kasvaa yleensä eläinten raadoilla ja luilla Pohjois-Suomessa. Etelässä se on harvinainen.
Stig Häggblom
Stig Thuresson Häggblom (5. heinäkuuta 1926 Kotka – 17. elokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen urheilutoimittaja.
Häggblom, joka oli koulutukseltaan voimistelunopettaja (valmistui vuonna 1950), työskenteli vuodesta 1951 alkaen toimittajana "Hufvudstadsbladetin" palveluksessa, kunnes hän jäi eläkkeelle vuonna 1986. Vuosina 1953–1980 hän toimi lehden urheiluosaston päällikkönä. Häggblom oli "Hufvudstadsbladet"-vuosinaan aktiivisesti mukana urheilutoimittajien järjestötoiminnassa. Hän toimi vuosina 1963–1968 Urheilutoimittajain liiton puheenjohtajana ja vuosina 1964–1973 kansainvälisen urheilutoimittajajärjestön AIPS:n (Association Internationale de la Presse Sportive) varapuheenjohtajana. Hänet on nimetty Urheilutoimittajain liiton kunniapuheenjohtajaksi ja AIPS:n kunniajäseneksi.
Häggblom oli toimittamassa monia kirjoja. Näihin kuuluu muun muassa moni "Hufvudstadsbladetin" julkaiseman "Idrottsboken/Urheiluvuosi" -sarjan kirja sekä vuonna 1999 ilmestynyt "Paavo Nurmi, Viljo Heino och Urho Kekkonen" (ilmestynyt myös suomeksi Rauno Seppäsen suomentamana).
Häggblom oli vuodesta 1984 naimisissa japanilaissyntyisen Noriko Oshima Häggblomin kanssa. Hänen vaimonsa kuoli 60-vuotiaana keuhkosyöpään vuonna 2001. Häggblom asui eläköitymisensä jälkeen Massachusettsissa, Yhdysvalloissa. Siellä asuessaan hän muun muassa avusti suomalaisia ja japanilaisia lehtiä sekä piti omaa viikkopalstaansa "Raivaajassa".
Häggblom palkittiin urastaan Pro Urheilu -mitalilla vuonna 2006.
Esko Karhunen
Esko Ensio Karhunen (4. tammikuuta 1928 Helsinki – 8. maaliskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovaikuttaja. Hänet nimettiin 
Suomen koripallon Hall of Fameen vuonna 2012.
Karhunen edusti pelaajana koko pääsarjauransa Panttereita, joka hänen aikanaan tunnettiin myös nimillä Kiri-Veikot ja HOK-Veikot. Hän voitti 13 Suomen mestaruutta, mikä on enemmän kuin kenelläkään toisella pelaajalla. Suomen miesten koripallomaajoukkueessa Karhunen pelasi vuosina 1950–1952 osallistuen vuonna 1950 MM-karsintoihin ja vuonna 1952 Helsingin kesäolympialaisiin. Pelaajauransa jälkeen Karhunen toimi Panttereissa seuravaikuttajana ja Suomen maajoukkueen joukkueenjohtajana. Hän oli mukana tuomassa Harlem Globetrottersia Suomeen ja perusti Emal-cup-harjoitusturnauksen, jota pelattiin vuosina 1971–2000.
Karhunen syntyi Helsingissä 4. tammikuuta 1928. Hän oli kotoisin ”ensimmäisestä talosta Pitkänsillan jälkeen” ja oli kaupunginosamaisen pääkaupungin koripalloseuratoiminnan aikaan ainoa Panttereiden pelaaja sillan pohjoispuolelta. Karhunen edusti Panttereita ja sen edeltäjiä Kiri-Veikkoja ja HOK-Veikkoja, koko pääsarjauransa.
Karhunen voitti ennätyksellisen monta koripallon Suomen mestaruutta, yhteensä 13, vuosina 1944–1945, 1948–1957 ja 1959. Karhunen pelasi myös kahdeksan ottelua Suomen koripallomaajoukkueessa vuosien 1950 ja 1952 välillä. Hän kuului Suomen joukkueeseen muun muassa Helsingin olympialaisissa.
Pelaajauransa jälkeen Karhunen toimi pitkään, toistakymmentä vuotta, Panttereiden puheenjohtajana. Hän toimi myös miesten koripallomaajoukkueen johtajana 1970- ja 1980-luvuilla. Lempinimen Sir Emal saanut Karhunen perusti vuonna 1971 koripallon harjoitusturnauksen nimeltä Emal-cup, joka järjestettiin kolmekymmentä kertaa, vuoteen 2000 asti. Turnauksen voittopalkinto, kuparinen lautanen, on lahjoitettu Suomen Koripalloliitolle. Karhunen oli myös järjestämässä näytösotteluita pelaavan Harlem Globetrottersin tuloa Suomeen 1990-luvun alussa.
Karhunen palkittiin urastaan koripallon parissa muun muassa Pro Urheilu -mitalilla vuonna 2002. Vuonna 2012 hänet valittiin Suomen koripallon Hall of Fameen.
Karhunen oli koulutukseltaan merkonomi, joksi hän valmistui vuonna 1952. Hän perusti vuonna 1972 Superkiinteistöt-nimisen yrityksen Veikko Pajusen kanssa ja vuonna 1976 oman kiinteistönvälitystoimiston. Hän oli aktiivisesti mukana työelämässä vuoteen 1995 asti.
Karhunen kirjoitti kaksi koripalloaiheista kirjaa, "Korintekijät" (1976) ja "Sir Emalin 500 koripallokysymystä" (1992).
Karhunen kuoli Helsingissä 8. maaliskuuta 2016 88-vuotiaana. Hänen kuoltuaan viimeinen Helsingin olympialaisten Suomen koripallojoukkueen elossa oleva jäsen on Raimo Lindholm.
Australian Grand Prix 2011
Australian Grand Prix 2011 (virallisesti 2011 Formula 1 Qantas Australian Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2011 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 27. maaliskuuta 2011 Albert Parkin radalla Melbournessa. Alkuperäisten suunnitelmien mukaan kauden piti alkaa jo kaksi viikkoa aiemmin Bahrainissa, mutta maan levottomuuksien vuoksi kauden aloitus siirtyi Australiaan. Kausi aloitettiin Melbournessa edellisen kerran kaudella .
Paalupaikan otti Sebastian Vettel, joka teki radan kaikkien aikojen nopeimman kierrosajan. Hispania-tallin autot karsiutuivat kilpailusta 107 prosentin säännön johdosta.
Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Vettel, joka karkasi muilta jo avauskierrosten aikana. Toiseksi sijoittui Lewis Hamilton ja kolmanneksi Vitali Petrov. Kilpailun jälkeen Sauber -kuljettajat Sergio Pérez ja Kamui Kobayashi hylättiin sääntöjenvastaisen takasiiven yläosan takia. Myöhemmin tämän syy paljastui valmistusvirheeksi.
Solifer TS-50
Solifer TS (ns. Touring Sport) on Solifer SM -malliin perustuva mopo, joka poikkesi normaalista SM:stä siten, että edessä oli muovilokari ja Paiolin etupumput sekä myös takana oli Paiolin jousitus. "Tessun" tankin värit ovat sininen ja musta. Solifer TS-50:ntä tehtiin vuosina 1981–1983. TS-50 mallin seuraaja on TS-50 S.
Monna Kamu
Monna Sylvia Kamu (s. 30. toukokuuta 1949) on suomalainen mezzosopraano ja pianonsoiton opettaja. Hänet tunnetaan erityisesti lukuisista Kaj Chydenius -tulkinnoistaan sekä Agit Prop -kvartetista. Kamu kirjoitti ylioppilaaksi Alppilan yhteislyseosta vuonna 1968 ja opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1968–1974, jolloin taistolaisuus oli vahvasti läsnä opiskelijapiireissä. Opiskeluaikanaan Kamu liittyi Koiton Laulu -kuoroon, jota hän myöhemmin johti vuosina 1976–1977. Agit Prop -yhtyeeseen Kamu liittyi vuonna 1972.
RedTube
RedTube ("redtube.com") on pornografista materiaalia sisältävä verkkosivusto, jossa käyttäjät voivat jakaa videoitaan toisten katsottaviksi. Sivuston serverit sijaitsevat Houstonissa, San Franciscossa ja New Orleansissa.
Redtube sijoittui marraskuussa 2009 Alexa Internet -yhtiön listauksessa sadan parhaan nettisivuston joukkoon. Kesäkuuhun 2010 mennessä sivusto oli kuitenkin pudonnut kyseiseltä listalta. Vuoden 2017 alkupuolella sivuston Alexia-sijoitus oli 201.
"Wired"-lehti kirjoitti joulukuussa 2007 Redtube.comin olevan yksi nopeimmin kasvavista Internet-sivustoista.
Lokakuussa 2008 turkkilainen hakkeriryhmä ""Hacked Netdevilz"" esti pääsyn sivustolle.
Vuonna 2009 Compete.comin tilastojen mukaan RedTube, YouPorn ja Pornhub kerää yhteensä vähemmän vierailijoita kuin esimerkiksi Twitter.
Nykyään MindGeek omistaa RedTube-, YouPorn-, PornMD- ja Pornhub -sivustot.