hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lulu (yritys)
Lulu on kirjapainoyritys, joka toimii Pohjois-Carolinan Morrisvillessä Yhdysvalloissa. Sen perusti vuonna 2003 Bob Young, eräs Red Hatin johtajista, joka luonnehti yritystä "kokeelliseksi omakustanneyritykseksi".
Lulu on yksi suurimmista omakustannekirjoja tuottavista yrityksistä. Kirjojen julkaiseminen Lulun kautta on ilman erillisiä lisäpalveluja maksutonta, ja kaikki toiminta tapahtuu automaattisesti Internetin välityksellä. Kirja toimitetaan joko verkkosivuilla olevan muokkausjärjestelmän kautta, tai lähettämällä valmiiksi ladottu kirja PDF-muodossa. Tekijä voi ostaa kirjansa verkkosivujen kautta, tai voi antaa kirjan myytäväksi Lulun verkkokaupan kautta. Lisämaksusta kirjalle voidaan hankkia ISBN-numero ja se voidaan laittaa myytäväksi isojen verkkokauppojen, kuten Amazon.com, kautta. Tekijät saavat pitää kirjojensa tekijänoikeudet. Kirjat painetaan eri digipainojen kautta tilauksen mukaan.
Kirjojen lisäksi Lulu painaa myös ohjekirjan kanssa pakattuja tietokoneohjelmia. aikakauslehtiä, kalentereja, CD- ja DVD-levyjä, ja myy soittoääniä.
Finsteraarhorn
Finsteraarhorn on Sveitsin Bernin Alppien ja Bernin kantonin korkein huippu yltäen 4 274 metrin korkeuteen merenpinnan tasosta. Se on myös korkein Alppien vuoriston pääketjun huipuista. Vuori kuuluu Sveitsin Alpit Jungfrau-Aletsch -maailmanperintökohteeseen.
Ensimmäisenä huipulle nousivat Jakob Leuthold ja Johann Währen 10. elokuuta 1829.
Valkotonnikala
Valkotonnikala ("Thunnus alalunga") on tonnikalojen sukuun kuuluva tonnikalalaji. Sen liha on vaaleampaa kuin muiden tonnikalalajien.
Valkotonnikala kasvaa enimmillään 140 cm pitkäksi ja 60 kg:n painoiseksi. Sen selkä, pyrstöevä ja selänpuoleiset eväkkeet ovat tummansinisiä, kyljet, vatsa, toinen selkäevä, vatsaevät, peräevä ja vatsanpuoliset eväkkeet ovat vaalean sinertävät, etummainen selkäevä on keltainen ja rintaevät ovat mustat. Valkotonnikalan rintaevät ovat hyvä tunnusmerkki, sillä ne ulottuvat toiseen selkäevään asti.
Valkotonnikalaa tavataan avoimissa, lämpimissä vesissä Atlantissa, Välimeressä ja Tyynessä valtameressä. Keväästä lokakuuhun valkotonnikalat oleskelevat lähellä rannikkoa. Talvella ne siirtyvät syvempiin vesiin.
Valkotonnikalaa kalastetaan erityisesti Japanissa, Biskajanlahdessa ja Yhdysvalloissa. Se on suosittu urheilukalastuksen kohde. Sitä kalastetaan ongella, pitkälläsiimalla, troolilla ja nuotalla.
Valkotonnikalan lihaa myydään tuoreena, pakastettuna, ja säilykkeenä. Sitä on saatavilla myös MSC-sertifioituna säilykkeenä.
Laittomasti naimisissa
Laittomasti naimisissa () on Edmund Gouldingin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1952, jonka pääosia esittävät Ginger Rogers, Fred Allen ja Marilyn Monroe. Muissa rooleissa nähdään muiden muassa Victor Moore, David Wayne, Eve Arden ja Paul Douglas. "Laittomasti naimisissa" käsikirjoitti Nunnally Johnson, joka myös tuotti elokuvan, Dwight Taylor, Gina Kaus ja Jay Dratler.
"Laittomasti naimisissa" on mustavalkoinen ja pituudeltaan 86 minuuttia eli tunnin ja 26 minuutin verran. "Laittomasti naimisissa" sai ensi-iltansa kotimaassaan ensimmäisen kerran New Yorkissa 11. heinäkuuta vuonna 1952 ja toisen kerran Los Angelesissa 23. heinäkuuta. Suomeen "Laittomasti naimisissa" ilmestyi 9. tammikuuta vuonna 1953. 20th Century Fox tuotti elokuvan.
Kun vanhahko Melvin Bush (Victor Moore) nimitetään rauhantuomariksi, hän alkaa vihkiä pariskuntia jo jouluaattona, vaikka hänen nimityksensä tulee voimaan vasta tammikuun ensimmäisenä. Kaksi vuotta myöhemmin Bush huomaa virheensä, ja välttyäkseen isolta skandaalilta hän ilmoittaa viidelle vihkimälleen parilleen etteivät he olekaan laillisesti naimisissa.
Lopussa kaikki paitsi pariskunta #4 menevät laillisesti naimisiin.
Jacques Berlioz
Jacques Berlioz (9. joulukuuta 1891 Pariisi – 21. joulukuuta 1975 Pariisi) oli ranskalainen eläintieteilijä. Hän ryhtyi Ranskan kansallismuseon (Muséum national d'Histoire naturelle) vapaaehtoiseksi avustajaksi vuonna 1912. Vuonna 1927 hänet ylennettiin apulaiskuraattoriksi ja 1949 hänestä tuli nisäkäs- ja lintuosaston kuraattori ja professori. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1962.
Jacques Berliozin setä oli säveltäjä Hector Berlioz.
Berlioz oli American Ornithologists' Unionin, British Ornithologists Unionin, Saksan lintutieteellisen yhdistyksen ja Ranskan lintutieteellisen yhdistyksen sekä Zoological Society of Londonin kunniajäsen. Linnuista hän erikoistui kolibreihin, joita hänellä oli laaja kokoelma.
Berlioz nimesi linnuista kivunsiepon ("Melaenornis ardesiacus"), pikkumunkkitangaran ("Conothraupis mesoleuca"), valkokurkkupiivin ("Contopus albogularis") ja yhdessä Delacourin kanssa arosieppokertun ("Newtonia archboldi") ja madagaskarinharmaakertun ("Randia pseudozosterops"). Alfred Grandidierin kanssa hän nimesi madagaskarinhuitin ("Amaurornis olivieri").
Sidney Dillon Ripley nimesi sokotrankiitäjän ("Apus berliozi") Jacques Berliozin kunniaksi 1965.
Käärmeenkaulakilpikonnat
Käärmeenkaulakilpikonnat (Chelidae) on kilpikonnaheimo, joka on saanut nimensä useilla siihen kuuluvilla lajeilla esiintyvän pitkän niskan mukaan. Heimoon kuuluvia lajeja esiintyy Australiassa, Uudessa-Guineassa ja Etelä-Amerikassa.
Lauteraarhorn
Lauteraarhorn on Bernin Alpeilla, Sveitsissä sijaitseva 4 042 metriä korkea vuorenhuippu. Se kuuluu Aarmassivin vuoristoalueeseen ja Sveitsin Alpit Jungfrau-Aletsch -maailmanperintökohteeseen.
Ensimmäisenä huipulle ovat nousseet Pierre Jean Édouard Desor, Christian Girard, Arnold Escher von der Linth oppaiden Melchior Bannholzer sekä Jakob Leuthold kanssa 8. elokuuta 1842.
Hadise
Hadise (syntyään Hadise Açıkgöz, s. 21. lokakuuta 1985 Mol, Belgia) on belgianturkkilainen R&B-laulaja, vuoden 2003 Belgian Idols-kisan löytöjä. Hadisen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Sweat” ja ”Good Kiss”, jonka turkinkielinen versio "Deli oğlan" oli viikkoja Turkin soitetuimpien kappaleiden listalla. Hadise on palkittu Turkissa vuoden 2005 parhaana naisartistitulokkaana. Hän on työskennellyt Belgiassa myös tv-juontajana.
Turkin yleisradioyhtiön TRT:n verkkosivuilla järjestetyssä kyselyssä Hadise oli voittaja, kun kysyttiin suosituinta artistia Turkin seuraavaksi euroviisuedustajaksi. Hän osallistui vuoden 2009 Eurovision laulukilpailuun kappaleella "Düm Tek Tek" ja sijoittui kilpailun finaalissa neljänneksi 177 pisteellä.
Wetterhorn
Wetterhorn on 3 692 metriä korkea Bernin Alpeilla, Sveitsissä sijaitseva vuorenhuippu. Sitä lähellä sijaitsee Grindelwaldin kylä.
Samaan vuoreen kuuluu Wetterhornin lisäksi kaksi muuta läheistä huippua, Mittelhorn (3 704 m) ja Rosenhorn (3 689 m).
Huipulle kiipesivät ensimmäisinä Melchior Bannholzer ja Joh. Jaun 31. elokuuta 1844.
Carla Suárez Navarro
Carla Suárez Navarro (s. 3. syyskuuta 1988, Las Palmas de Gran Canaria, Kanariansaaret) on espanjalainen tennispelaaja. Hän on edennyt kaksinpelissä seitsemän kertaa Grand Slam -turnauksen puolivälieriin. Nelinpelissä hän on kerran pelannut Ranskan avointen välierissä.
Parhaimmillaan Suárez Navarro on ollut tenniksen naisten maailmanlistalla kaksinpelissä sijalla 6 helmikuussa 2016 ja nelinpelissä sijalla 11 huhtikuussa 2015. Hän on voittanut kaksinpelissä kaksi ja nelinpelissä kolme WTA-turnausta.
Suárez Navarro selviytyi karsintojen kautta ensimmäiseen Grand Slam -turnaukseensa Ranskan avoimiin 2008. Turnauksen toisella kierroksella hän voitti entisen maailmanlistan ykkösen Amélie Mauresmon ja neljännellä kierroksella 26:nneksi sijoitetun Flavia Pennettan. Puolivälierissä hän hävisi Jelena Jankovićille. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli edustamassa maataan kaksinpelissä, mutta tippui heti ensimmäisellä kierroksella.
Australian avoimissa 2009 Suárez Navarro selviytyi puolivälieriin. Hän voitti muun muassa toisella kierroksella kuudenneksi sijoitetun Venus Williamsin mutta hävisi puolivälierissä Jelena Dementjevalle erin 6–2, 6–2.
Suárez Navarro pelasi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen loppuottelussa Marbellassa huhtikuussa 2009. Hän hävisi loppuottelun Jelena Jankovićille erin 6–3, 3–6, 6–3. Suárez Navarro voitti Oeirasin WTA-turnauksen vuonna 2014 ja Dohan WTA-turnauksen vuonna 2016.
Aktor
Aktor () oli kreikkalaisessa mytologiassa usean eri mieshahmon nimi.
Luettelo vuoden 1979 miehittämättömistä avaruuslennoista
Luettelo vuoden 1979 miehittämättömistä avaruuslennoista. Vuonna 1979 tehtiin 134 avaruusaluksen laukaisua, joista neljä oli Neuvostoliiton miehitettyjen avaruusalusten laukaisuja. 130 miehittämättömästä laukaisusta kuusi epäonnistui eli noin viisi prosenttia.
Perunkirjoitus (DVD)
Perunkirjoitus on Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen lähinnä konserttitaltiointeihin keskittyvä tupla-DVD, joka ilmestyi 21. tammikuuta 2009. "Perunkirjoitus" sisältää 6 pitkää ja 5 lyhyttä konserttitaltiointia, kaikki yhtyeen julkaisemat musiikkivideot sekä kaksi valokuvagalleriaa, joiden taustalla on muualla julkaisemattomista demoäänityksistä koottu ääniraita.
Julkaisu debytoi Suomen virallisen musiikki-DVD -listan sijalla 10.
Pitkät konserttitaltioinnit:
Lyhyet konserttitaltioinnit:
Musiikkivideot:
Valokuvagalleria + Demot:
Pitkät konserttitaltioinnit:
Lyhyet konserttitaltioinnit:
Musiikkivideot:
Valokuvagalleria + Demot:
Seitsemän elämää
Seitsemän elämää ("Seven Pounds") on Gabriel Muccinon ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva. Will Smith esittää elokuvan pääosassa miestä, joka pyrkii muuttamaan seitsemän ihmisen elämän. Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 19. joulukuuta 2008 ja Suomessa 6. helmikuuta 2009.
Ben Thomas (Smith) päättää auttaa seitsemää henkilöä, mutta hänen keinonsa eivät ole mitenkään tavanomaiset. Ben muuttaa motelliin, jonne hän hankkii maailman tappavimman eläimen, meduusan. Hän haluaa pelastaa hyviä ihmisiä ja antaa heille muun muassa talon. Rakastuessaan naiseen, jolla on heikko sydän, hänen täytyy päättää, paljastaako salaisuutensa.
Pohjan vaakuna
Pohjan vaakuna on saanut aiheensa kunnan sijainnista ja pitkästä historiasta. Vaakunan kärki kuvastaa kunnan sijaintia lahden perukassa, kun taas liljat edustavat 1400–luvulla rakennettua Pyhän Marian harmaakivikirkkoa. Raudan merkit symboloivat kunnan asemaa Suomen metalliteollisuuden syntysijana – kaivostoimintaa yleensäkin ja lukuisia ruukkeja, joita alueelle perustettiin 1600–luvulta alkaen.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä sininen kärki, jossa hopealilja; saatteena kärjen kummallakin puolella sininen raudanmerkki”. Vaakunan on suunnitellut A. W. Rancken, ja se vahvistettiin käyttöön 10. kesäkuuta 1953. Vaakuna muuttui epäviralliseksi vuonna 2009 Pohjan kunnan liityttyä osaksi muodostettua Raaseporin kaupunkia.
Lauri Simonsuuri
Lauri Robert Simonsuuri (vuoteen 1945 Laiho; 18. syyskuuta 1910 Uusikaupunki – 9. toukokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen kansanrunouden tutkija ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanrunousarkiston amanuenssi vuodesta 1936 alkaen ja arkistonhoitaja 1962–1964.
Lauri Laiho kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta vuonna 1931, valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1935 ja filosofian lisensiaatiksi vuonna 1960. Wiipurilaisen osakunnan jäsenyyden kautta Laiholle avautui mahdollisuus opiskella vuoden 1934 syyslukukauden ajan Tarton yliopistossa, sillä osakunta oli solminut ystävyyssopimuksen tarttolaisen Korporatsioon Revelian kanssa. Vuonna 1937 Laiho solmi avioliiton fil. kand. Aili Laannin kanssa ja vuosina 1937–1938 he tekivät yhteisen kansanperinteen tutkimus- ja keruumatkan Viron Inkeriin.
Talvisodassa Laiho palveli jalkaväkirykmentti 36:n joukossa ja jatkosodassa vuosina 1941–1942 hän palveli jalkaväkirykmentti 26:ssa. Hänet lomautettiin huhtikuussa 1942 ja ylennettiin kapteeniksi, minkä jälkeen Laiho toimi kansanperinteen tallennustyössä kesällä 1942 Itä-Karjalassa. Toukokuusta 1943 Laiho palveli valistusupseerina. Vuonna 1945 hän otti takaisin suvun vanhan nimen Simonsuuri. Pekka Laaksosen mukaan Lauri Simonsuuri oli "suomalaisten tarinoiden paras tuntija", jonka suurtyö oli uskomustarinoiden tyyppiluettelo "Typen- und Motivverzeichnis der finnischen mythischen Sagen."
Kirjailija ja kirjallisuudentutkija Kirsti Simonsuuri on Lauri Simonsuuren tytär.
Pääopit
Pääopit (, , suomennettu myös nimellä "Keskeiset opit") on Epikurokselta säilynyt keskeisimpien epikurolaisten filosofisten oppien kokoelma. Se sisältää neljäkymmentä melko lyhyttä aforismia. Ne antavat hyvän yhteenvedon epikurolaisesta etiikasta, mutta eivät käsittele sen taustalla olevia luonnonfilosofisia ajatuksia. Neljä ensimmäistä pääopeista muodostaa epikurolaisen "tetrafarmakoksen", ”neliosaisen lääkkeen”.
"Pääopit" on säilynyt osana Diogenes Laertioksen teosta "Merkittävien filosofien elämät ja opit" (kirja X, 139–154). Antiikin aikana aforismit pantiin ilman epäilyjä Epikuroksen nimiin. Myöhemmin niiden autenttisuutta on toisinaan epäilty, mutta tälle ei ole vahvoja perusteita. Diogeneen lisäksi teoksen mainitsevat antiikin aikana Epikuroksen kirjoitusten joukossa muun muassa Filodemos, Cicero, Diodoros Sisilialainen, Lukianos ja Claudius Aelianus.
Nykyisin opit on numeroitu, mutta numerointi ei ole osa alkuperäistä käsikirjoitusta, vaan peräisin 1800-luvulta. Tekstissä on mukana myöhempien skoliastien kommentteja eli skolioita.
Mike Eaves
Mike Gordon Eaves (s. 10. kesäkuuta 1956 Denver, Colorado) on amerikkalainen pelaajauransa lopettanut NHL-pelaaja ja nykyinen yliopistokiekkovalmentaja. Eaves pelasi 324 NHL:n runkosarjan ottelussa vuosien 1978 ja 1985 välillä, jona vuonna ryhtyi valmentajaksi.
Eaves kasvoi Windsorissa Kanadan Ontariossa.
Hän valmensi HIFK:ta SM-liigassa kaudella 1996–1997. Eaves on valmentanut myös Yhdysvaltain U18-maajoukkuetta vuosina 2000-2002 ja toimi MM-kultaa voittaneen U20-maajoukkueen päävalmentajana vuonna 2004. Eaves valmensi myös Yhdysvaltain miesten maajoukkuetta vuoden 2006 MM-turnauksessa.
Lotkan–Volterran yhtälö
Lotkan–Volterran yhtälö on kahden epälineaarisen ensimmäisen kertaluvun differentiaaliyhtälön muodostama yhtälöryhmä. Se kuvaa kahden eliöpopulaation, petojen ja saaliiden, välistä riippuvuussuhdetta. Yhtälön esittivät toisistaan riippumatta amerikkalainen Alfred Lotka vuonna 1925 ja italialainen Vito Volterra vuonna 1926.
Lotkan–Volterran yhtälö on aukikirjoitettuna
missä "x" on saaliseläinten lukumäärä, "y" petojen lukumäärä ja "t" kuvaa aikaa. Derivaatat "dx/dt" ja "dy/dt" kuvaavat luonnollisesti näiden lukumäärien muutosta ajan suhteen. Suureet "α", "β", "γ" ja "δ" ovat vakioita, joiden numeroarvot riippuvat peto- ja saalispopulaatioiden vuorovaikutuksen yksityiskohdista.
Tyypillisenä epälineaarisena differentiaaliyhtälöryhmänä Lotkan–Volterran yhtälön ratkaisu riippuu erittäin voimakkaasti sekä eläinten lukumäärästä alkuhetkellä, että populaatioiden välistä vuorovaikutusta kuvaavien vakioiden arvoista. Vaikka yhtälöiden ratkaisuna saatava populaatioiden koonvaihtelu on jaksollista (ellei tapahdu sukupuuttoa), sitä ei ole mahdollista lausua yleisessä muodossa esimerkiksi trigonometristen funktioiden avulla, vaan populaatiokokojen muutos on ratkaistava numeerisin menetelmin, esimerkiksi tietokoneella.
Adolf Fredrik Munck
Adolf Fredrik Munck af Fulkila (29. huhtikuuta 1749 Mikkeli – 18. heinäkuuta 1831 Massa, Italia) oli suomalainen kreivi, Ruotsissa aateloitu hovimies. Oikeastaan hän ei kuulunut "af Fulkila" -nimiseen jo sammuneeseen vanhempaan aatelissukuun, mutta Munck-sukujen geneaologiat olivat tuolloin menneet jossain määrin sekaisin.
Hänen syntymäpaikkansa on Tarkian vänrikinpuustelli, joka sijaitsi Rantakylän kartanon mailla Mikkelissä.
Kun Kustaa III päätyi vuonna 1775 pitkän tunnusteluvaiheen jälkeen yrittämään lemmenhetkeä puolisonsa kuningatar Sofia Magdalenan kanssa, yritys päättyi ongelmiin. Eräässä Munckin tarkkaan dokumentoidussa raportissa (myös kuninkaan henkivartijoiden vahvistama) mainitaan, kuinka kuningas pyytää hänet makuuhuoneeseensa auttamaan itse aktissa, joka on päätynyt historian kirjoihin.
Raportti sekä lukuisat riippumattomat aihetodisteet ovat antaneet aihetta huhuille, että Munck olisi itse asiassa ollut vuonna 1778 syntyneen kruununprinssin Gustav IV Adolfin isä. Selvää on, että myös Munckin ura sai kipinän episodin jälkeen. Oltuaan alun perin hovitallimestari hän kiipesi nopeasti asteikossa ja tuli ylitallimestariksi, vapaaherraksi, kreiviksi, käskynhaltijaksi ja Serafiimiritarikunnan ritariksi. Lisäksi Munck sai kuningattarelta suurenmoisen lahjan, kuningattaren kuvalla varustetun ja briljantein koristellun kellon. Suomen kansallisbiografiassa esitetyn arvion mukaan tutkijat ovat kuitenkin yleisesti vapauttaneet Munckin näistä epäilyistä, koska sekä Munckin oman selostuksen että muiden lähdetietojen perusteella kuningas oli kruununperijän isä.
Munckin kohtaloksi puolestaan koituivat liiketoimet väärennetyillä faanejelmeilla. Aidot faanejelmit olivat seteleitä, muodollisesti suunnattuja sotakassan täyttämiseen, ja niitä painettiin Suomen Porvoossa aikaan 1788–1790. Väärennettyjä seteleitä puolestaan tuotti Munck Drottningholmissa apurinaan Charles Appelkvist, ja myös kuningas on saattanut olla sekaantunut toimintaan. Väärennökset kuitenkin huomattiin, ja kuninkaan kuoleman jälkeen 1792 Munck joutui pakenemaan maasta. Hän hankki suurenmoisen palatsin Massan kaupungissa Italiassa, mutta kuoli lopulta köyhtyneenä.
Munck af Fulkilan suvussa on toinenkin Ruotsin hovissa viihtynyt: hovineiti, Ruotsin prinssi Oscarin puoliso Ebba Munck.
Tuomion enkeli
Tuomion enkeli on J. Lee Thompsonin ohjaama toiminta- ja jännityselokuva vuodelta 1988. Pääosassa näyttelee Charles Bronson.
Eräässä Coloradossa sijaitsevassa pikkukaupungissa murhataan nuori äiti ja kaksi tytärtä. Johtolankoja ei ole, joten poliisi on voimaton. Lehtitoimittaja Garret Smith alkaa tutkia tapausta. Jäljet johtavat pieneen Rocky Mountain -nimiseen kylään, jossa asuu kolme mormoniveljestä. Nämä ovat murhatun naisen enoja ja kukin heistä syyttää toisiaan murhasta.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo "Tuomion enkeliä" vähätoimintaiseksi ja mielikuvituksettomaksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Casper Pfitzner
Casper Pfitzner (s. 3. syyskuuta 1991) on suomalainen salibandyn pelaaja. Kaudella 2018–2019 hän edustaa Espoon Oilersia, joka pelaa maan korkeinta sarjatasoa salibandyliigaa. Pfitzner on edustanut Espoon Oilersia koko uransa ajan. Pfitzner pelaa laitahyökkääjänä numerolla 50. Hän on pelannut kauden 2017–2018 loppuun mennessä 235 salibandyliigan runkosarjaottelua teholukemin 221+151=372. Hän on tehnyt salibandyliigan nopeimman maalin (0.03 min.) Pfitzner on edustanut Suomen U19- ja miesten salibandymaajoukkuetta.
Lucien Marcus Underwood
Lucien Marcus Underwood (26. lokakuuta 1853 New Woodstock, New York - 1907) oli yhdysvaltalainen kasvitieteilijä, toimittaja ja lintutieteilijä. Underwood teki itsemurhan vuonna 1907.
Underwood opiskeli ja väitteli filsosofian tohtoriksi (1879) Syracusen yliopistossa. Väitöskirjan nimi oli "The Geological Formations Crossed by the Syracuse and Chenango Valley Rail Road". Opiskeluaikanaan hän kiinnostui saniaisista ja julkaisi 1881 teoksen "Our Native Ferns and How to Study Them", joka oli ensimmäinen opas Pohjois-Amerikan saniaisista. Tämä kirja, samoin kuin seuraava julkaisu "Moulds, Mildews, and Mushrooms" (1899), oli hyvin suosittu kasvitieteen ammattilaisten kesken.
1880-luvulla Underwood opetti geologiaa, kasvioppia ja luonnontieteitä useissa yliopistoissa ja collegeissa. Syracusessa hän aloitti tutkimukset sammalten, maksasammalten ja sienien parissa. Tutkimus maksasammalten parissa johti myöhemmin laajan toeksen "The Systematic Botany of North America" julkaisemiseen.
Vuodesta 1892 alkaen Underwood toimi kasvien nimistökomiteassa. Komitea valitsi Underwoodin Yhdysvaltain valtuuskuntaan Italian Genovan kansainväliseen kasvitieteelliseen kongressiin. 1896 Underwood valittiin Columbian yliopiston kasvitieteen professoriksi. Hän osallistui tutkimusretkille Puerto Ricoon, Kuubaan, Jamaikalle ja Kalliovuorille. Hänet valittiin New Yorkin kasvitieteellisen puutarhan tieteellisen neuvoston puheenjohtajaksi 1901–1907. Hän toimitti "Bulletin of the Torrey Botanical Club" -lehteä ja oli perustamassa Amerikan kasvitieteellistä seuraa (Botanical Society of America).
Underwood nimesi myös lintuja, kuten sukupuuttoon hävinneen miravallesinkolibrin ("Amazilia alfaroana", syn "Saucerottia alfaroana") vuonna 1896. Useimmat tutkijat lukevat sen nykyisin siniotsakolibrin alalajiksi.
Salo (täsmennyssivu)
Salo voi viitata esimeriksi seuraaviin:
Tarmo Kirjonen
Tarmo Kirjonen on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän on pelannut 218 runkosarjaottelua Salibandyliigassa, jossa hän edustaa Esport Oilersia. Kirjosen pelinumero on 18. Hän voitti maailmanmestaruuden Prahassa joulukuussa 2008.
Unto Väisänen
Unto Väisänen (s. 29. tammikuuta 1959 Puolanka) on Pesäpalloliiton puheenjohtaja ja entinen huippupesäpalloilija. Hän saavutti kaksi SM-kultaa Sotkamon Jymyssä. Itä–Länsi-ottelussa Väisänen esiintyi kolmesti ja lyöjäkuninkuuden hän voitti kahdesti. Hän pelasi 153 pääsarjaottelua, joissa löi 238 juoksua, näistä kuusi oli kunniajuoksuja.
Väisänen johti Pesäpalloliittoa vuosina 2001-2014.
Väisänen istuu Sotkamon kunnanvaltuustossa kokoomuksen edustajana.
Vincenzo Lancia
Vincenzo Lancia (24. elokuuta 1881 – 15. helmikuuta 1937) oli italialainen autourheilija, insinööri ja Lancia-autotehtaan perustaja.
Lancia syntyi Fobellossa 24. elokuuta 1881 ja oli perheen neljästä lapsista nuorin. Hänen isänsä oli keittojen purkittaja, joka työskenteli Argentinassa ennen palaamistaan Torinoon aloittaakseen oman yrityksen.
Lancia osoitti nuorella iällä lahjakkuutta matematiikassa ja vanhemmat halusivat hänen työskentelevän aikuisena kirjanpitäjänä. Kaikki kuitenkin muuttui, kun Lancia kiinnostui koneistoista ja tekniikasta.
Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1937 juuri ennen kuin Lancia Aprilia laitettiin tuotantoon. Hänet haudattiin synnyinkyläänsä Fobelloon. Kuolemansa jälkeen Lancian vaimo Adele Miglietti Lancia ja erityisesti poikansa Gianni Lancia jatkoivat Lancia-autotehtaan tuotantoa vuosina 1937-1955.
Lancia aloitti työskentelynsä polkupyörävalmistaja Giovanni Battista Ceiranon oppipoikana Torinossa, jonka yrityksessä hänet nimitettiin myöhemmin vuonna 1898 kirjanpitäjäksi. Matka vei myöhemmin Lancian Fiatille, jossa hän toimi päätarkastajana ja testikuljettajana ollessaan 19-vuotias. Fiatin pomot olivat vaikuttuneita Lancian ajotaidoista, että he kutsuivat hänet ajamaan kilpaa radoilla.
Sittemmin Lancia jätti Fiatin perustaakseen oman autotehtaan vuonna 1906 ja sai seuraavana vuonna valmiiksi ensimmäisen autonsa Lancia Alfan, jonka tuotanto alkoi vuonna 1908. Sittemmin Lancia tunnettiin yhtiönä, joka osasi tuottaa sopiva määrä laadukkaita autoja, eikä mainostanut tuotteitaan median kautta.
Kiukaisten vaakuna
Kiukaisten vaakuna oli Kiukaisten kunnan tunnus, ja se oli saanut aiheensa kunnan alueella sijaitsevista pronssikautisista röykkiöhaudoista, ”hiidenkiukaista”. Näistä tunnetuin on Kuninkaanhauta, jota vaakunassa edustaa kilven nyhäkoroinen polvijako. Aaltokoroinen hirsi viittaa kuntaa halkoviin jokiin, Eurajokeen ja Köyliönjokeen, ja tähkäpäät maatalouteen ja viljaviin peltoihin.
Vaakunan selitys on ”alaisen, nyhäisen harjakoron jakaman kilven sinisessä yläkentässä kaksi paaluittaista kultatähkää, kultaisessa alakentässä sininen, aaltokoroinen hirsi”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 26. syyskuuta 1950. Vaakuna muuttui epäviralliseksi vuonna 2009 Kiukaisten liityttyä Euran kuntaan.
Astaroth
Astaroth on paholaisen alainen demoni juutalais-kristillisessä mytologiassa. Nimi on foiniakalais-seemiläistä alkuperää, alkujaan lähtöisin mesopotamialaisesta sodan jumalattaresta Ištarista.
Oheinen Astarothin merkki koristaa yhdysvaltalaisen metalliyhtye Toolin Ænima-levyä.
Hakojärvi (Utajärvi)
Hakojärvi on Kiiminkijoen vesistöalueen kuudenneksi suurin järvi Juorkunan ja Särkijärven kylien välimaastossa Utajärvellä Pohjois-Pohjanmaalla. Järven etelärantaa kiertää seututieltä 837 lähtevä ja sille palaava Kaihlasentie. Pohjoisrannalle on vain pistotieyhteyksiä metsäautoteiltä.
Hakojärvi on Kiiminkijoen järvilaajentuma toisesta vastaavasta eli Kaihlasesta alavirtaan. Hakojärven ja Kaihlasen välistä jokiosuutta nimitetään Salmenjoeksi. Järven länsipäässä puolestaan Koiravirta-niminen salmi erottaa sen toisesta, pienemmästä järvilaajentumasta, Haukilammesta. Pohjoisin järven lahdelma on Pietosenniemen takainen Pietosenlahti, sitä vastapäätä on pieni Peuralahti. Pohjoispuolen rannalla ovat Piimäranta ja Käpyrinlahti, etelärannalla laaja Taikinaisenlahti, johon Särkijoki laskee. Järvessä on kaksi lähekkäistä saarta, Käpyrinsaaret, sekä pieni Kortekannansaari-niminen luoto. Rannat ovat asuttuja, talojen ohella järven ympärillä on kesäasumuksia. Pohjoisen puolella niitä on vähemmän tieyhteyksien takia ja siksi, että rannat ovat siellä enemmän suota ja rämettä.
Järvessä viihtyvät tavanomaiset kalat kuten hauki, ahven ja särki. Hakosenjärvi on Kiiminkijoen laajentumana ollut pitkään käytössä kalapaikkana, samoin kuin kulkureittinä kesäisin ja talvisaikaan. Se on mm. entisestä Kurimon rautaruukista vain vajaan kymmenen kilometrin päässä jokea alavirtaan.
Sen edestään löytää
Sen edestään löytää on John Websterin ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama dokumenttielokuva vuodelta 2005. Dokumentissa seurataan Salon poliisin arkea talvella 2002–2003. Dokumentin päähenkilöinä nähdään muun muassa poliisiharjoittelija Riikka ja eläkkeelle lähtevä Paavo. Elokuvan kesto on 75 minuuttia. Se voitti vuoden 2005 Parhaan dokumentin Jussin. Elokuvan ensi-ilta oli 4. maaliskuuta 2005.
Männlichen
Männlichen on 2 343 metriä korkea vuorenhuippu Bernin Alpeilla, Grindelwaldin kunnassa, Sveitsissä.
Hieman alempana olevaan Männlichenin keskukseen pääsee Wengenistä Luftseilbahn Wengen-Männlichen (LWM) -vaijerihissillä tai Grindelwaldista Gondelbahn Grindelwald-Männlichen (GM) -gondolihissillä, joka on maailman pisin vaijerihissi. Keskukselta huipulle käveleminen vie noin 15 minuuttia.
Alexandra Krosney
Alexandra Benjamin Krosney (s. 28. tammikuuta 1988, Los Angeles) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt monissa yhdysvaltalaisissa televisiosarjoissa vierailevissa rooleissa, viimeisimpänä nuorena Eloise Hawkingina televisiosarjassa "Lost".
Grafiikanpaja Himmelblau
Grafiikanpaja Himmelblau on Tampereen Finlaysonin tehdaskiinteistössä toimiva taidegrafiikan vedostuspaja, joka on erikoistunut metalligrafiikan tekemiseen.
Paja perustettiin vuonna 1989. Se kustantaa taidegrafiikkaa yhteistyössä taiteilijoiden ja gallerioiden kanssa. Siellä vedostetaan, esitellään ja myydään taiteilijoiden tuotantoa. Himmelblau järjestää myös näyttelyitä eri puolille Suomea. Paja on tehnyt yhteistyötä yli 60 suomalaisen ja pohjoismaisen taiteilijan kanssa.
Himmelblau teki aikoinaan yhteistyötä taidekeskus Retretin kanssa. Retretin päädyttyä konkurssiin vuonna 2012 Himmelblaun piti keksiä uusi näyttelyareena. Tähän tarkoitukseen se lanseerasi vuonna 2015 Finlayson Art Arean, joka on vuosittainen kesä-elokuussa järjestettävä kuvataidetapahtuma.
Himmelblaun Koskigalleriassa järjestetään vaihtuvia näyttelyitä, ja siellä on esillä myös myyntikokoelma.
Galleria Harmaja
Galleria Harmaja on taidegalleria, joka toimii Vanhan Villatehtaan entisissä tiloissa Oulun Pikisaaressa.
Galleria sijaitsi aikaisemin Oulun keskustassa, mutta lopetti toimintaansa Torikadulla keväällä 2015. Pikisaaressa galleria aloitti lokakuussa 2016.
Galleria on keskittynyt esittelemään suomalaista nykytaidetta.
Val McDermid
Val McDermid (s. 1955) on skotlantilainen rikoskirjailija. McDermid on kirjoittanut useita romaaneja ja romaanisarjoja, kuten Lidsay Gordon -sarjan, Kate Brannigan -sarjan ja Tony Hill/Carol Jordan -sarjan. Näistä viimeksi mainittu on muokattu "Murha mielessä" -televisiosarjaksi.
Val McDermid kasvoi Skotlannin itärannikolla sijaitsevassa Kirkcaldyn pikkukaupungissa. Peruskoulutuksen jälkeen hän jatkoi opintojaan Oxfordin yliopiston St Hilda's Collegessa pääaineenaan englannin kieli. McDermid oli tällöin 17-vuotias ja näin yksi nuorimmista ensimmäisen vuoden opiskelijoista laitoksen historiassa sekä ensimmäinen opiskelija skotlantilaisesta valtion koulusta. McDermid valmistui Oxfordista vuonna 1975.
McDermid halusi kirjailijaksi lapsesta asti, kun hän ensimmäisen kerran tajusi oikeiden ihmisten kirjoittaneen kaikki hänen kirjastossa näkemänsä kirjat. Hänen ympäristönsä kuitenkin painotti, ettei kirjailija elä pelkällä kirjoittamisella, vaan että hänellä tulisi olla oikea ammatti. McDermid ryhtyi toimittajaksi, sillä hän oli varma että tavallinen yhdeksästä-viiteen-työ ei olisi sopinut hänelle. Seuraavina vuosina hän työskenteli useiden lehtien toimituksissa.
Ensimmäisen romaaninsa McDermid päätti 21-vuotiaana. Hänen omien sanojensa mukaan parasta mitä romaanista voi sanoa on se, että hän sai sen valmiiksi. Kaikki Lontoon kustantajat kieltäytyivät sen julkaisemisesta. Eräs McDermidin näyttelijäystävä totesi romaanin sopivan näytelmäksi sen hetkiselle kaudelleen ja 23-vuotiaana McDermid olikin näytelmäkirjoittaja. McDermidin agentti antoi tälle kuitenkin potkut ja McDermid vaihtoi näytelmät rikoskirjallisuuteen. Pontena tälle toimi sekä McDermidin kiinnostus kyseiseen kirjallisuudenlajiin lukijana että hänen huomionsa yhdysvaltalaisten naisdekkaristien kasvavasta määrästä. McDermid päätti kokeilla samaa kaavaa Iso-Britannia kulttuuritaustanaan. McDermidin ensimmäinen dekkari, "Report for Murder", julkaistiin vuonna 1987 ja McDermidin kirjallinen ura jatkuu edelleen. Lapsuuden kommenteista huolimatta McDermid elää kirjoittamisellaan ja hän lopettikin päivätyönsä kokonaan 1991. Nykyään McDermid kirjoittaa varsinaisen romaanikirjoittamisensa ohella satunnaisia dekkariarvosteluja useaankin lehteen sekä esiintyy säännöllisesti kahdella BBC:n radiokanavalla.
McDermid on julkisesti lesbo ja hänellä on ex-vaimonsa kanssa yhden lapsen yhteishuoltajuus. Lisäksi McDermidin kotitalouteen kuuluu kolme kissaa.
Kate Brannigan -sarja
Hill/Jordan -sarja
Lindsay Gordon -sarja
Kate Brannigan -sarja
Hill/Jordan -sarja
Itsenäiset teokset
John Beal
John Beal (synt. James Alexander Bliedung 13. elokuuta 1909 Joplin, Missouri – 25. huhtikuuta 1997 Santa Cruz, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Beal aloitti uransa näyttelijänä opiskeluaikanaan Pennsylvanian yliopistossa. Broadwaylla hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1930 näytelmässä "That's Gratitude", ja ensimmäisen merkittävä rooli hänellä oli kaksi vuotta myöhemmin näytelmässä "Wild Waves". Bealin seuraava Broadway näytelmä oli 1932 esitetty "Another Language", jonka seuraavana vuonna kuvatussa Metro-Goldwyn-Mayerin tuottamassa elokuvaversiossa hän myös esiintyi. Muita Bealin elokuvia ovat muun muassa 1933 kuvattu "The Little Minister", jossa hänen vastanäyttelijänään oli Katharine Hepburn, "M'Liss" (1936), "So Dear To My Heart" (1949) ja "That Night!" (1959). Toisen maailmansodan aikana Beal ohjasi ja toimi kertojana Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien tiedotusfilmeissä.
Broadwayllä Beal esiintyi koko uransa ajan. Hänen viimeiseksi näytelmäkseen jäi vuonna 1993 esitetty "Three Men on a Horse".
Jean Seberg
Jean Dorothy Seberg (13. marraskuuta 1938 Marshalltown, Iowa – 30. elokuuta 1979 Pariisi, Ranska) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli urallaan 34 amerikkalaisessa ja eurooppalaisessa elokuvassa.
Sebergin ”löysi” Otto Preminger, joka ohjasi kaksi hänen ensimmäistä elokuvaansa: "Pyhä Johanna" (1957) ja "Tervetuloa ikävä" (1958).
Pari vuotta myöhemmin valmistui luultavasti Sebergin kuuluisin elokuva, kun hän näytteli naispääosan Jean-Luc Godardin ohjaamassa elokuvassa "Viimeiseen hengenvetoon" (1960). Siitä tuli yksi aikansa merkittävimmistä ranskalaisista elokuvista, ja se aloitti myös Sebergin uran ranskankielisissä elokuvissa.
Sebergin ainoa elokuvamusikaali oli "Kultarynnäkön iloiset päivät" (1969), jossa hänen laulunsa kuitenkin dubattiin. Seuraavana vuonna hän näytteli katastrofielokuvassa "Kiitorata" (1970). Uran loppupuolen tunnetuimpia elokuvia oli "Attentaatti" (1972).
Sebergillä oli myös osa elokuvassa "Laskuvarjolegioona iskee" (1980), mutta koska hän kuoli ennen elokuvan valmistumista, hänen näyttelemänsä kohtaukset jouduttiin jättämään pois elokuvasta.
Jean Seberg syntyi Iowassa amerikanruotsalaiseen perheeseen. Uskonnoltaan hän oli luterilainen. Seberg opiskeli ennen näyttelijänuraansa University of Iowassa.
Jean Seberg tuli 1960-luvulla tunnetuksi mustien kansalaisoikeusliikkeiden kuten National Association for the Advancement of Colored Peoplen ja Mustien pantterien tukijana. Vaikka hänen ei tiedetä osallistuneen mihinkään laittomaan, FBI:n johtaja J. Edgar Hoover piti häntä uhkana Yhdysvaltain turvallisuudelle (ks. Cointelpro).
Sebergin avioliitoista kaksi ensimmäistä päättyi avioeroon ja kolmas kesti hänen kuolemaansa asti. Seberg tosin yritti avioitua vuonna 1979 vielä neljännen kerran erään algerialaisen ”rattopojan” kanssa, mutta liitosta ei tullut pätevää, koska Sebergin edellinen avioliitto oli vielä voimassa.
Hänelle syntyi kaksi lasta, joista nuorempi kuoli vuonna 1970 vain kaksi päivää syntymänsä jälkeen ilmeisesti komplikaatioihin, jotka johtuivat Sebergin raskautensa aikana unilääkkeillä tekemästä itsemurhayrityksestä. FBI oli saanut tiedon raskaudesta salakuuntelemalla Sebergin puhelinta. Nolatakseen Sebergin julkisesti FBI levitti raskauden aikana lehdistöön tarinan, että vauvan isä ei ole Sebergin aviomies vaan Mustien pantterien johtoon kuuluva Raymond Hewitt.
Seberg kärsi elämänsä aikana vakavista mielenterveysongelmista, muiden muassa syvästä masennuksesta. Elokuussa 1979 hän katosi ja 11 päivää myöhemmin hänet löydettiin kuolleena autonsa takapenkiltä. Hänen veressään todettiin olleen tappava määrä alkoholia ja barbituraatteja. Hänen kädestään löytyi itsemurhaviesti, jossa luki: ”Forgive me. I can no longer live with my nerves.” Viralliseksi kuolinsyyksi kirjattiin itsemurha. Hän oli kuollessaan vasta 40-vuotias. Hänen viimeinen leposijansa on Montparnassen hautausmaalla. Myös Sebergin toinen aviomies Romain Gary teki itsemurhan seuraavana vuonna. Heille oli vuonna 1963 syntynyt poika Alexandre Diego Gary.
Nichole Heiress
Nichole Heiress (s. 31. joulukuuta 1987 Vermilion, Ohio) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän aloitti uransa vuonna 2007 esiintyen aluksi eri internet-sivustoilla ennen siirtymistään elokuvien pariin.
Lion-luokka (taistelulaiva)
Lion-luokka oli Britannian Kuninkaalliselle laivastolle juuri ennen toista maailmansotaa suunniteltu taistelulaivaluokka, joka ei koskaan toteutunut.
Aluksen suunnittelu perustui Lontoon laivastosopimuksen lisälausekkeeseen, joka salli 45 000 tonnin aluksen aseistamisen 16 tuuman tykeillä. Tämä oli paljon lähempänä Kuninkaallisen laivaston toiveita kuin King George V -luokan alukset. Alusten suunnitteluun vaikutti myös Japanin, Neuvostoliiton ja Saksan suunnitelmat tai jo toteutumassa olevat hankinnat 60 000 tonnia tai yli olevista aluksista.
Aluksen rungon suunnittelu perustui pitkälti King George V -luokkaan ja 16 tuuman pääaseet sijoitettiin vastaavasti eli Nelson-luokasta poiketen sekä eteen että taakse. Pääaseet oli myös suunniteltu käyttämään entistä raskaampia kranaatteja. Aluksen panssarointi oli merkittävästi vahvempi kuin edeltäneissä taistelulaivoissa.
Luokkaan kuuluvista aluksista ainoastaan kahden aluksen köli laskettiin vuonna 1939 ("HMS Lion" ja "HMS Temeraire") ja niidenkin rakentaminen keskeytettiin. Kaksi muuta luokkaan suunniteltua alusta "HMS Conqueror" ja "HMS Thunderer" tilattiin, mutta rakentamista ei koskaan aloitettu.
Torppi
Torppi on Tornion kaupunginosa. Karkeasti ottaen se rajoittuu pohjoisessa Kivirannan kaupunginosaan, idässä Raumontiehen, etelässä Valtatie 29:ään ja lännessä Tornionjokeen.
Alueella on pääasiassa pienteollisuutta, muita pienehköjä yrityksiä ja muutama iso kauppa (muun muassa Prisma). Myös Tornion rautatieasema ja henkilöliikenteelle tarkoitettu Itäinen seisake sijaitsevat Torpissa. Normaalia asutusta on varsin vähän, ja se on keskittynyt lähinnä alueen lounaisosaan.
Jatkosodan aikana alueella sijaitsi ”Pikku-Berliini”, saksalaisten varastoalue.
Haahka (saari)
Haahka on saari Simon kunnan vesialueella Perämerellä. Se sijaisee Ykskuusen ja Karsikon niemien välisellä lahdella rannan läheisyydessä, Puntarniemi-nimisen pienen niemen ja kulmakunnan kaakkoiskärjessä Maksniemen kylän eteläpuolella. Saarella on vakituisia sekä kesäasuntoja, ja sinne johtaa pengertie Puntarniemestä. Saaren etelärannan tuntumassa sijaitsee pieni Prusinkari-niminen saari.
Akanlahden tukinsiirtolaitos
Akanlahden tukinsiirtolaitos sijaitsee Posiolla Kitkajärven ja Livojärven välisellä kannaksella. Sen avulla siirrettiin tukkeja Vienanmereen laskevasta Kitkan vesistössä vedenjakajan yli 3,54 metriä korkeammalla sijaitsevaan Livojärveen, josta tukit voitiin uittaa edelleen Pohjanlahdelle. Näin Kitkan vesistön varrella olevia metsiä voitiin höydyntää.
Ensimmäisen tukinsiirtolaitoksen rakensivat paikalle 1892–1893 oululaiset kauppahuoneet. Laitoksessa tukit vedettiin kannaksen yli hevosten voimalla. Vuonna 1909 rakennettiin uusi siirtolaitos, Kuusamon rautatieksikin sanottu, joka koostui kolmesta kapearaiteisen rautatien jaksosta. Kullakin ratajaksolla oli oma höyrykone (ensikone, keskikone ja Livonrannan kone), joka veti vaijerin avulla pyöräparien päällä kulkeneita tukkeja. Rautatie oli rakennettu kaksikerroksiseksi niin, että tukit kulkivat ylemmällä tasolla ja alemmalla tasolla palasivat tyhjät pyöräparit takaisin uudelleenlastattaviksi. Ensikoneen ja keskikoneen hoitamien ratajaksojen välillä oli Kuorikkilampi, jonka yli tukit uitettiin. Tämä tukinsiirtolaitos oli käytössä vuoteen 1929 saakka.
Kolmannen tukinsiirtolaitoksen paikalle rakennutti Metsähallitus 1935–1936. Tässä laitoksessa tukit nostettiin ensin 6–7 metrin korkeuteen höyrykoneen avulla, ja sitten ne laskivat loppumatkan Livojärvelle kaksi kilometriä pitkää puista uittoruuhta pitkin. Laitteisto oli käytössä 1950-luvulle saakka.
Viimeisen siirtolaitoksen hirsirunkoinen pystylautavuorattu siirtorakennus ja uittoruuhi ovat säilyneet nykypäivään, ja ne ovat nykyään matkailunähtävyytenä.
Vanttajan tukinsiirtolaitos
Vanttajan tukinsiirtolaitos oli käytössä vuosina 1923–1929 (toisen lähteen mukaan vuoteen 1926) Kuusamossa Kuusamojärven ja Iijärven välisellä kannaksella. Siirtolaitoksen omisti Ab Uleå Oy. Laitoksen avulla voitiin siirtää tukkeja Kuusamon alueen vesistöistä vedenjakajan yli edelleen uitettavaksi Iijokea pitkin Pohjanlahdelle.
Tukkien siirtorata oli kaksiosainen: ensimmäinen osa kulki Kuusamojärven Mustaniemenlahdesta Vanttajajärven rantaan ja toinen osuus Vanttajajärveltä edelleen Iijärven Maaselänlahden perälle. Siirrettävät tukit uitettiin välissä olevan Vanttajajärven yli. Kummallakin rataosuudella oli maakannaksen puolivälissä höyrykone jonka vetämään päättömään sinkkivaijeriin tukkien kuljetusvaunut kiinnitettiin lukoilla. Siirtorata oli kaksiraiteinen niin että toisella raiteella kulkivat lastatut tukkivaunut ja tyhjät paluuvaunut palasivat erillistä paluuraidetta pitkin uudelleenlastattaviksi.
Pentaboraani
Pentaboraani eli pentaboorinonahydridi (BH) on boorin ja vedyn muodostama molekyyliyhdiste. Ainetta käytetään muun muassa rakettien polttoaineena.
Huoneen lämmössä aine on pistävänhajuista nestettä. Pentaboraani reagoi hyvin helposti lämpöön, hapettimiin, halogeeneihin ja rasvoihin. Epäpuhtauksien kanssa aine muodostaa hyvin helposti leimahtavan seoksen. Veden kanssa aine reagoi diboraania lievemmin. Pentaboraani liukenee hyvin hiilivetyihin.
Pentaboraania voidaan valmistaa kuumentamalla diboraania. Pentaboraanin käyttöä yhdessä avaruusrakettien polttoaineena typpitetraoksidin kanssa tutki venäläinen insinööri Valentin Gluško 1960-luvulla.
Pentaboraani on myrkyllistä. Nieltynä tai hengitettynä aine aiheuttaa pahoinvointia, huimausta ja jopa tajuttomuuden. Oireet voivat ilmetä vasta kahden vuorokauden kuluttua altistuksesta.
2091 Sampo
2091 Sampo on asteroidivyöhykkeellä sijaitseva asteroidi. Sen löysi suomalainen tähtitieteilijä Yrjö Väisälä 26. toukokuuta 1941 Turussa. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1941 HO. Asteroidi on nimetty Sammon mukaan.
SICRAL
SICRAL ("Sistema Italiana de Communicazione Riservente Allarmi") on Italian puolustusministeriön sotilaallisten tietoliikennesatelliittien perhe.
Vuonna 2009 satelliitteja on yksi taivaalla ja toinen rakenteilla. Ne suunnitteli ja valmisti SITAB-konsortio, johon kuului Alenia Spazio (70%), Fiat Avio (20%) ja Telespazio (10%).
SICRAL 1 toimii samanaikaisesti SHF, EHF ja UHF taajuuskaistoilla. SICRAL 1B:n urakka solmittiin vuonna 2006. Satelliitit perustuvat Italsatin GeoBus-runkoon. Satelliitin massa on 2600 kg. Se toimii GEO-radalla.
Umberto Nobile
Umberto Nobile (21. tammikuuta 1885 Lauro, Italia − 30. heinäkuuta 1978 Rooma, Italia) oli italialainen lentokoneinsinööri ja ilmalaivojen suunnittelija.
Nobile tuli tunnetuksi lentäessään suunnittelemallaan "Norge"-ilmalaivalla Pohjoisnavan yli vuonna 1926. Tutkimusmatkailija Roald Amundsenin johtamaan retkikuntaan kuului Nobilen lisäksi yhdysvaltalainen miljonääri Lincoln Ellsworth, joka rahoitti retken. 
Nobilen toinen retki Pohjoisnavalle vuonna 1928 ei sujunut suunnitelmien mukaan. Retkikunnan käyttämä, Nobilen suunnittelema ja lentämä "Italia"-ilmalaiva iskeytyi paluumatkalla jäähän. Nobile ja kahdeksan muuta miehistön jäsentä sinkoutuivat jäälle ilmalaivan jatkaessa matkaansa kuusi miehistön jäsentä mukanaan. Ilmalaivaa ei koskaan löydetty. Nobilen retkikunta onnistui kuitenkin lähettämään mukana olleella radiolla hätäviestin. Muun muassa Pohjoismaista ja Italiasta saapuneet etsintäjoukot löysivät ja pelastivat miehistön. Viimeiset heistä pelastettiin seitsemän viikkoa onnettomuuden jälkeen, kun neuvostoliittolainen jäänmurtaja "Krassin" saapui paikalle. Roald Amundsen, joka oli Nobilen kumppani aikaisemmalta Pohjoisnapa-lennolta, katosi ollessaan matkalla lentoveneellään osallistuakseen etsintöihin.
Hanhiemon satuaarre
Hanhiemon satuaarre () on satukokoelma, joka ilmestyi ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa 1942. Teoksen on kuvittanut Feodor Rojankovsky. Tarja Saarikosken suomennos ilmestyi 1954, ja siitä on otettu vuosikymmenten aikana useita kymmeniä painoksia.
"Hanhiemon iloinen lipas" on samana vuonna ilmestynyt, Hanhiemon satuaarteen runoiksi riimitelty sisarteos. Suomennoksen on tehnyt Kirsi Kunnas.
Karolineburgin kartano
Karolineburgin kartano sijaitsee Kajaanin Teppanassa Kajaaninjoen pohjoisrannalla. Se oli Kajaanin maalaiskunnan puolella vuoteen 1977, jolloin maalaiskunta yhdistettiin Kajaanin kaupunkiin. Se on ainoa Kainuussa sijainnut kartanotyyppinen maatila.
Kartanon paikalla sijaitsi 1800-luvun alussa Tuovilan tilaan kuulunut Joutavan torppa. Kajaanin tuomiokunnan tuomarina toiminut Fredrik Calamnius osti alueen 1835 ja seuraavana vuonna valmistui kartanon silloin vielä yksikeroksinen päärakennus. Calamnius nimesi kartanon vaimonsa Karolinan mukaan "Karolineburgiksi". Kartanossa järjestettiin Calamniuksen aikana juhlia ja illanviettoja joihin osallistuivat Kajaanin säätyläiset mukaan lukien kaupungissa piirilääkärinä toiminut Elias Lönnrot. Kartanoon kuului useita torppia ja suuri maa-alue Kajaaninjoen pohjoispuolella. Calamniuksen kuoltua kartanon ylläpito kävi hänen leskelleen ylivoimaiseksi, ja hän myi kartanon 1843. Hänen jälkeen omistaja oli Samuel Henrik Kyander.
Vuonna 1895 Uleåborgs Sågverk Ab:n palveluksessa ollut John Norblad myi omistamansa Karolineburgin kartanon oululaisille ille ja Uleåborgs Sågverkille. Kartanon pinta-ala oli tällöin 410 hehtaaria. Norblad oli asunut Karolineburgissa vuodesta 1886, ja hän oli suunnitellut paperitehtaan ja puuhiomon perustamista kartanon maille Kajaaninjoen rantaan. Tämä hanke jäi kuitenkin vielä häneltä toteuttamatta.
Karolineburg siirtyi sitten J. W. Snellman G:sonilta ensin Ab Uleå Oy:n omistukseen ja vuonna 1926 Kajaanin Puutavara Oy:n (myöhemmin Kajaani Oy) omistukseen. Kajaani Oy:n aikana kartanon alueelle rakennettiin muutamia lisärakennuksia, muun muassa arkkitehti Eino Pitkäsen suunnittelema niin kutsuttu Uusi pytinki vuonna 1949.
Karolineburg siirtyi 1987 nimeään kantavan osakeyhtiön omistukseen 1987. Kartanorakennus kunnostettiin perusteellisesti ja oli vuokrattuna ulkopuoliselle ravintola- ja majoituskäyttöön. Vuonna 2012 päättyneen vuokrasopimuksen jälkeen Karolineburg Oy otti rakennuksen omaan käyttöön, ja saman vuoden syksyllä aloitettiin kunnostyöt. Kevääseen 2014 mennessä on päärakennuksen korjaus valmis, ja sen jälkeen maalataan ulkorakennukset. Yritys harjoittaa tiloissa edelleen ravintola- ja majoitustoimintaa.
Kalastushoitoyhdistys
Kalastushoitoyhdistys oli kalaveden omistajien muodostama yhdistys vesialueella, jossa kalastuksen hoito oli määrätty yhteiseksi. Kalastushoitoyhdistyksiä säätelevä lainsäädäntö oli voimassa 1903–1951, ja yhdistykseen kuuluminen oli pakollista eli ne olivat pakollisia yhtymiä.
Yhdistyksen tuli alueellaan laatia määräyksiä kalanpyydyksistä, kalastusajoista, kalastustavoista sekä rauhoituspiirien ja kalaväylien muodostamisesta. Yhdistyksen asioista päättivät osaksi jäsenet kuntakokouksessa, osaksi jäsenten valitsema hallintokunta. Yhdistyksen laatimat määräykset tuli alistaa senaatin talousosaston tutkittaviksi ja vahvistettaviksi. Senaatin vahvistamat määräykset julkaistiin asetuskokoelmassa.
Yhdistyksellä oli oikeus pakkolunastaa arvokkaiden kalalajien kutupaikkoja ja muodostaa niistä rauhoituspiirejä. Jos yhdistys ei oikeuttaan käyttänyt, voitiin rauhoituspiiriksi määrätä enintään kymmenesosa vesialueen pinta-alasta. Rauhoituspiiriin ei kuitenkaan saanut ottaa järvimalmia sisältävää vesialuetta eikä savenottoon tarvittavaa paikkaa.
Yhdistyksen tuli itse tai muille siitä maksamalla harjoittaa kalanviljelystä, kunnossapitää kalateitä sekä huolehtia siitä, että määräysten rikkojat joutuivat syytteeseen. Yhdistyksen tuli myös palkata yksi tai useampia kalastuskaitsijoita silmälläpitämään määräysten noudattamista.
Lactantius
Lactantius Caecilius (Caelius?) Firmianus (noin 250–320) oli kristillinen kirjailija ja apologeetti. Hän syntyi Pohjois-Afrikassa ja oli kristityn apologeetin Arnobiuksen oppilas. Lactantius toimi aluksi retoriikan opettajana ja myöhemmin keisari Diocletianuksen aikana korkeassa virassa Nikomediassa, missä hän kääntyi kristinuskoon ja joutui luopumaan virastaan vuonna 303. Konstantinus Suuren aikana Lactantius oli keisarin vanhimman pojan Crispuksen opettaja. Hän siteerasi usein klassisen kauden kirjailijoita, etenkin Ciceroa, ja tämän takia häntä kutsuttiin renessanssin aikana kristityksi Ciceroksi.
Kristityksi käännyttyään Lactantius kirjoitti useita teoksia.
Abu Dhabin Grand Prix 2009
Abu Dhabin Grand Prix oli Formula 1 -sarjan 17. ja viimeinen osakilpailu kaudella . Se oli ensimmäinen kilpailu Abu Dhabissa. Kilpailu ajettiin 1. marraskuuta Hermann Tilken suunnittelemalla, uudella Yas Marinan radalla.
Kilpailu oli myös ensimmäinen Formula 1 -sarjan historiassa, joka alkoi päivänvalossa, mutta päättyi keinovalossa. Aurinko laski kisapäivänä Abu Dhabissa kello 17:43.
Vuorovetten prinssi
Vuorovetten prinssi ("The Prince of Tides") on useita Oscar-ehdokkuuksia saanut draamaelokuva, jonka ensi-ilta oli vuonna 1991. Pääosia näyttelevät Nick Nolte sekä Barbra Streisand, joka vastasi myös ohjauksesta. Elokuva oli menestys niin kriitikoiden kuin katsojien osalta.
Opettaja ja jalkapallovalmentaja Tom Wingon (Nick Nolte) viettää onnellista elämää vaimonsa ja lastensa kanssa. Kun Tomin sisko Savannah yrittää itsemurhaa, hän matkustaa tämän kotikaupunkiin New Yorkiin auttaakseen häntä. Siellä hän tapaa psykiatri Susan Lowensteinin (Barbra Streisand), joka ei saa Savannahiin kontaktia, joten Tomin on itse kerrottava heidän lapsuudestaan terapiaistunnoissa. Mutta kaikkein kipeimpiä asioita Tom välttää kertomasta ja pikkuhiljaa Susan lähestyy Tomia yrittäen avata hänen kielletyt muistonsa.Lisäksi elokuva oli useiden Golden Globe -palkintojen ehdokkaana, joista se sai parhaan miespääosan palkinnon Noltelle.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo Nolten vetävän elämänsä parasta roolia tässä ”hehkuvaa väriloistoa, suurta tunteiden paloa ja paksua, mutta vakuuttavaa romantiikkapuuroa” tarjoavassa elokuvassa, jolle hän antaa neljä tähteä viidestä. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" kiittää Streisandin pidättyvyyttä sekä ohjauksessa että roolityössään ja antaa elokuvalle kolme ja puoli tähteä neljästä.
Deklinaatio
Deklinaatio (< ) voi tarkoittaa seuraavia: