Einsiedelnin luostari
Einsiedelnin luostari () luostari- ja katedraalikirkkoineen on benediktiiniläisluostari Einsiedelnin kylässä, Schwyzin kantonissa, Sveitsissä. 
Luostari on pyhiinvaelluskohde, ja se on tärkeä etappi pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitillä. Luostarikirkon armonkappelissa oleva Musta madonna on yksi Euroopan suosituimmista pyhiinvaelluskohteista.
Luostariyhteisöön kuuluu noin 70 jäsentä, iältään 25-90 vuotta. Luostari ei ole osa hiippakuntaa, vaan sillä on eksemptio alueellisena luostarina. Näin ollen luostarin apotin esimies on paavi.
Perustamisestaan vuodesta 1130 lähtien myös Würenlosissa, Zürichin länsipuolella sijaitseva benediktiiniläisnunnaluostari "Fahr" on kuulunut Einsiedelnin luostariin. Näin ollen Einsiedelnin luostarin apotti, vuodesta 2013 alkaen Urban Federer, on myös Fahrin luostarin apotti. Yhdessä nämä kaksi luostaria muodostavat benediktiiniläisluostarikunnan, maailman ainoan kaksoisluostarin, jossa on sekä miehiä että naisia.
Vuonna 835 muutti benediktiinimunkki Meinrad Reichenaun saarelta erakoksi tähän paikkaan. Häntä seurasi muita erakkoja. Heidän joukossa oli Benno, joka oli lyhyen aikaa piispana Metzissä. Vuonna 934 yhdisti strasbourgilainen, edistyksellinen pappi nämä erakot benediktiiniluostariksi. Vuonna 947, tuolloin Saksan kuninkaana ollut Otto I Suuri vahvisti perustetun luostarin ja lahjoitti sille maa-alueita, kuten tuolloin oli aatelisten tapana tehdä. Otto I Suuren lahjoitukseen kuului myös Ufnaun saari, missä tuolloin oli nunnaluostari Säckingen. Nunnaluostari sai puolestaan korvaukseksi muuta omaisuutta. Lisäksi Einsiedelnin luostarille annettiin apottinsa valinnanvapaus ja koskemattomuus.
Kun ensimmäinen luostari paloi vuonna 1029 rakennettiin 1031–1039 kryptalla varustettu kolmilaivainen basilika, joka antoi myöhemmän barokkisen kirkon muodon. Uuden rakennuksen perustuskivi asetettiin 10. toukokuuta 1031. Toinen basilika (alempi münster ) rakennettiin 1230.
Keisari Henrik II lahjoitti 1018 luostarin käyttöön  229 km² kokoisen alueen.  Luostarille annettiin myös suojelija, joka edusti sitä oikeudellisissa kysymyksissä. Lopulta nämä tuottoisat suojelijan oikeudet meni Habsburgeille.
Vuodesta 1114 lähtien tunnetaan luostarilla olleen Schwyzin kantoonin kanssa rajakiistoja, jotka hovioikeudessa ratkaistiin yleensä aina luostarin eduksi. Vuonna 1308 Habsburgien kuningas Albert I kuoleman jälkeen kiistat kasvoivat jälleen merkittävästi. Vuonna 1314 valloittivat Schwyzin maanvinjelijät luostarin ja ryöstivät sen. Tästä johtuen Itävallan herttua Leopold I, joka tuolloin oli Einsiedelnin suojelija, hyökkäsi keski-sveitsiläisiä vastaan mutta hävisi heille 1315 kuuluisassa Morgartenin taistelussa. Ristiriita voitiin sopia vasta ​​vuonna 1350 mutta luostari menetti tuolloin huomattavan osan sen maanomistuksistaan.
Tulipalon jälkeen 1465 alempi Münsterkirkko holvattiin mutta vuosina 1509 ja 1577 oli kirkko jälleen liekeissä.
Uskonpuhdistaja Huldrych Zwingli oli 1516–1518 pappina luostarissa, jossa hän törmäsi katolisen luostarielämän epäkohtiin. Uskonpuhdistus vaikutti luostarniin niin, että viimeinen munkki jätti luostarin vuonna 1525 ja  20.7.1526 joutui luostarin apotti eroamaan; luostari Einsiedeln oli sulkenut ovensa. Schwyzeriläiset kutsuivat uudeksi apottiksi Ludwig II:n  Blarer Wartenseeltä, kenet Rooma kuitenkin tunnusti laillisesti vasta 1533. Hän otti luostariin ensimmäiset ylhäistöön kuuluneet jäsenet ja siten elvytetty sen uudestaan​​.
Kun ranskalaiset toukokuussa 1798 saapuivat Einsiedelniin, pakenivat luostarin asukkaat. Valloittajat tuhosivat armonkappelin mutta munkit saivat kuitenkin pelastettua Jumalanäidin armonkuvan. Saman vuoden syyskuun 17. päivänä julistettiin tyhjillään oleva luostari valtion omaisuudeksi. Niin kutsutun "Meditaatioteon" kautta saivat munkit luostarin takaisin helmikuun 19. päivänä 1803. Armonkappeli rakennettiin 1815–1817 säilyneillä vanhoilla rakennusaineilla perinteisellä tyylillä uudelleen.
Tiedetään, että 1300-luvulta lähtien on Einsiedelniin tehty mariaanisia pyhiinvaellusmatkoja. Myöhäisellä keskiajalla pyhiinvaeltajia tuli Pohjois-Saksasta ja Alankomaista asti. Uskonpuhdistuksen aikana luostari koki pyhiinvaeltajien määrän laskun, mutta 1600-luvun toiselta puoliskolta lähtien on Einsiedeln ollut Sveitsin katolilaisuuden uskonollinen keskus.
Einsiedelnin Musta madonna -patsas on myöhäisgoottilainen armonkuva 1400-luvun lopulta. Se korvasi alkuperäisen, vuonna 1465 tulipalossa tuhoutuneen armonkuvan. Madonnan musta väri johtui patsaan edessä palaneiden kynttilöiden ja lamppujen noesta. Kun patsas restauroitiin Itävallassa vuonna 1803, palautti taiteilija patsaan alkuperäisen värin ja maalasi sen jälleen ihonväriseksi. Vierailijat olivat hyvin tyytymättömiä muutokseen ja niin Madonna maalattiin takaisin mustaksi.
1600-luvun alussa patsas sai ylleen espanjalaisen, kellomaisen viittansa. Viittaa vaihdetaan kirkkovuoden aikana.
Legendan mukaan Kristus pyhitti enkeleiden ja pyhimysten saattelemana kappelin 14. syyskuuta 948. Tästä päivästä tuli tärkeä pyhiinvaelluspäivä ja useimmat pyhiinvaeltajat vierailevat enkeleiden pyhittämisjuhlassa. Syyskuun 14:nnen osuessa sunnuntaille vietetään 14-päiväinen "Suuri Enkelin Pyhittämisjuhla"ja esimerkiksi vuonna 1466 myytiin juhlassa noin 150 000 pyhiinvaellusmerkkiä.
Barokkityylistä umpipihan muodostavaa luostarirakennusta alettiin rakentaa vuonna 1703, kun apotti Maurus von Roll laski uuden luostarin peruskiven einsiedelniläisen maallikkoveljen, Vorarlbergin rakennuskoulussa opiskelleen arkkitehti Caspar Mostowyn suunnitelmien toteuttamiseksi.
Vuonna 2012 Schwyzin kantonin kansanäänestyksessä hyväksyttiin "sitoutuminen Einsiedelnin luostarin restaurointitöihin": kantoni sitoutui antamaan yli kahdeksan miljoonan frangin lainan vuosina 2013–2022 tehtäviä kunnostustöitä varten.
Kirjasto perustettiin vuonna 934. Luostarissa oli 900-luvun lopulla oma kirjoituskoulu. Säilyneistä käsikirjoituksista 64 on tältä kaudella. Oman kirjapainon luostari sai vuonna 1664 ja vuoteen 1798 mennessä oli julkaistu tuhat kirjaa. Kirjasto oli pitkään rakennuksen kellareissa, missä se selvisi vahingoittumatta lukuisista luostarin tulipaloista. Vuonna 1602 rakennettiin erillinen kirjastorakennus apotti Augustin I. Hofmannin vaikutuksesta. Suuri barokkisali rakennettiin vuosina 1738–1740. Viimeksi kirjasto restauroitiin vuonna 1998.
Luostarin kirjastossa on paljon antiikkisia kirjoja. Kokoelma kattaa 230 000 painettua kirjaa, 1 230 käsikirjoitusta sekä 1 040 nidottua inkunaabeliaa sekä varhaisia painoksia. Vuosittain kokoelma kasvaa 500–800 kirjalla.
Vuonna 1765 rakennetussa barokkityylisessä tallirakennuksessa on Euroopan vanhin siittola, joka sai alkunsa 1400-luvulla. Siellä kasvatetut Cavalli della Madonna -rotuiset hevoset ovat lämminverisiä. Ensimmäinen käsinkirjoitettu viite hevosten jalostamisesta löytyy kuningas Henrik IV:n tuomioista vuodelta 1064. Euroopan ja Sveitsin vanhimman hevosjalostuslaitoksen jatkuminen vaikuttaa olevan uhanalaista.
Luostarin keskeinen rakennus on kaksitorninen luostarikirkko,  jota rakennettiin vuodesta 1719 sen vihkimiseen vuonna 1735 ja on myös Caspar Mostowy suunniteltu. Sitä pidetään Sveitsin tärkeimpänä barokkikirkkona.
Luostari ylläpitää kahta koulua, joista toinen on julkinen tytöille ja pojille avoin lukio, jossa ylioppilaaksi opiskelevat nuoret voivat asua sisäoppilaitoksessa.
Koulun päättäneet entiset oppilaat perustivat vuonna 2005 alumniyhdistyksen Alumni Scholae Einsidlensis. Vuonna 2013 siinä oli 670 jäsentä.
Luostarin oma teologinen seminaari ei ole julkinen teologinen instituutti, vaan opiskelijat ovat luostarin munkkeja, nunnia ja papiksi opiskelevia miehiä.
Hevossiittolan, viininviljelyn, puunjalostuksen ja runsaan kulttuuriperinnön (vanhat kirjoitukset, rakennuksen) säilyttämisen ohella luostarin kuoro on tunnettu laajalti. Se laulaa pääasiassa yksiäänisesti gregoriaanisia, liturgisia lauluja, ja sitä johti pitkään isä Roman Bannwart.
Viime vuosina luostari on ollut esillä erilaisten, luostareille innovatiivisten toimintamuotojen johdosta. Tällaisia ovat kesäisin paikan tarjoaminen nuorille miehille vapaaehtoistyöhön tai moderni, luostarin tiloissa tapahtuva aarteenmetsästys nimeltään "Monkstrail", missä osallistujat voivat tutustua Einsiedelnin munkkien maailmaan.
Luostariin on kuulunut sen perustamisesta lähtien myös nunnaluostari Fahr, joka yhdessä Einsiedelnin luostarin kanssa muodostaa kaksoisluostarin. Lisäksi luostari omistaa Zürichinjärvellä Ufenau-nimisen saaren ja lähellä Rapperswiliä sijaitsevan Endingenin niemen. Sielläon vanhoja rakennuksia vuodelta 981, kapusiinimunkkiluostari.
Einsiedelnin luostari on Sveitsin suurin yksityinen maanomistaja. Se omistaa 2 140 hehtaaria maata viidessä Sveitsin kantonissa.
Myös Itävallan Vorarlbergissä, Grosser Walsertalissa, on Einsiedelnin luostarille kuuluvia kiinteistöjä. Propstei Sankt Gerold, entinen luostarirakennus, nykyinen koulutus- ja seminaarikeskus, ja Dünsin kylässä sijaitseva Pyhän Antoniuksen kirkko kuuluvat Einsiedelnin luostarille.