hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hotline Miami
Hotline Miami on Dennaton Gamesin kehittämä ylhäältä päin kuvattu 2D-toimintapeli, jonka Devolver Digital julkaisi Microsoft Windowsille lokakuussa 2012. Dennaton Gamesin muodostavat Jonatan Söderström ja Dennis Wedin. Peli yhdistelee hiiviskelyä, äärimmäistä väkivaltaa ja surrealistista tarinankerrontaa 1980-luvun kulttuurista vaikutteita saaneeseen ääniraitaan ja visuaaliseen ilmeeseen. Kehittäjät ovat maininneet suureksi inspiraation lähteeksi Nicolas Winding Refnin neo-noir-rikoselokuvan "Drive", ohjaajaa kiitetään lopputeksteissä.
"Hotline Miami" jakaantuu kappaleisiin, jotka puolestaan jakaantuvat tasoihin. Jokaisen kappaleen alussa nimetön päähahmo herää asunnossaan ja kuuntelee puhelinvastaajaansa tulleen kryptisen viestin. Viesteissä hänelle annetaan tehtäväksi jokin mielivaltainen askare tietyssä paikassa; viestit ovat metaforia sille, että pelaajan tulee tappaa jokainen kohteessa oleva henkilö. Ennen tehtävän aloittamista pelaaja valitsee puettavaksi yhden eläinnaamarin, joista jokainen antaa jonkin edun tai rajoitteen pelaamiseen. Jokaisessa tehtävässä pelaaja kulkee rakennuksessa tavoitteenaan tappaa jokainen paikalla oleva henkilö. Toisinaan pelaajan täytyy myös kohdata erillinen loppuvastus tai löytää avaimia tai muita tärkeitä esineitä tason läpäisemiseksi. Pelaajalla on saatavilla laaja valikoima erilaisia tuli- ja lähitaisteluaseita. Tehtävät voi pelata läpi taktisesti hiiviskellen tai voimalla rynnien. Pelaajan hahmo ei kuitenkaan ole vihollisia vahvempi, joten yksikin virhe on yleensä kuolettava. Vihollisten tekoäly vaihtelee: toisinaan viholliset liikkuvat arvaamattomasti, jolloin pelaajan on vaikea suunnitella reittiään. Pelaaja voi kuitenkin aloittaa tason välittömästi uudelleen kuoltuaan, mikä mahdollistaa pelistrategian nopean hiomisen. Peli arvioi pelaajan suoritusta jokaisen kappaleen lopussa ja antaa pisteitä, jotka avaavat uusia aseita, ja jos tulos on hyvä, myös uusia naamareita.
"Hotline Miami" sai myönteisen vastaanoton kriitikoilta. GameRankingsin laskema arvostelujen keskiarvo pelille on 85,18 % ja MetaCriticin laskema painotettu keskiarvo 86/100.
Pelin jatko-osa on nimeltään "Hotline Miami 2: Wrong Number", ja se julkaistiin 10. maaliskuuta 2015. Dennis Wedin, joka on toinen pelin kehittäjistä, on sanonut, että kyseessä on sarjan viimeinen peli.
Jatko-osa sisältää myös fanien toivoman kenttäeditorin.
You Will Meet a Tall Dark Stranger
You Will Meet a Tall Dark Stranger on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut Woody Allenin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva. Elokuva sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2010.
Sisoi Veliki
Sisoi Veliki () oli syyskuussa 1896 valmistunut ja 18. lokakuuta palvelukseen otettu Venäjän keisarikunnan laivaston pre-dreadnought-taistelulaiva. Alus upposi Tsushiman meritaistelussa 28. toukokuuta 1905.
Alus tilattiin Amiraliteetin uudelta telakalta Pietarista ja sen köli laskettiin 7. elokuuta 1891. Alus laskettiin vesille 2. kesäkuuta 1894 ja se valmistui syyskuussa 1896. Alus otettiin palvelukseen kuukautta myöhemmin 18. lokakuuta.
Välittömästi palvelukseenoton jälkeen alus määrättiin Välimeren laivueeseen, joka osallistui vuoden 1896 Kreetan piiritykseen. Yksintehty neitsytmatka ilmitoi useita vikoja aluksella. Puutteellinen peräsinhuoneen ilmastointi oli niin vaikea, että aluksen päällikkö osti omilla varoillaan ensimmäisestä satamasta tuulettimia.
Alus upposi Tsushiman taistelun jälkeen japanilaisten yrittäessä hinata antautunutta alusta satamaan.
Pierre Waldeck-Rousseau
Pierre Marie René Ernest Waldeck-Rousseau (2. joulukuuta 1846 Nantes – 10. elokuuta 1904 Corbeil) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1899–1902.
Pierre Waldeck-Rousseaun isä René Waldeck-Rousseau oli ollut vuonna 1848 kansalliskokousedustajana ja toimi myöhemmin Nantesin pormestarina. Waldeck-Rousseau oli alkujaan lahjakkaana ja konservatiivisena pidetty lakimies. Hän järjesti vuonna 1870 paikallisen puolustuksen Saint-Nazairessa, jossa oli juuri aloittanut asianajajana. Vuodesta 1873 hän harjoitti ammattian Rennesissä ja vuodesta 1886 Pariisissa. Waldeck-Rousseau valittiin Ranskan edustajainkamariin vuonna 1879 ja kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli sisäministeri Leon Gambettan hallitukseen. Waldeck-Rousseau oli sisäministeri myös Jules Ferryn hallituksessa 1883–1885. Hänen tuellaan säädettiin 1884 nimellä "Loi Waldeck-Rousseau" tunnettu laki, joka laillisti ammattiliittojen toiminnan tietyin rajoituksin. Hän vetäytyi vuonna 1889 politiikasta omistautuakseen asianajajan uralleen. Hän muun muassa puolusti taitavasti Ferdinand de Lessepsiä ja Gustave Eiffeliä vuonna 1893 Panama-skandaaliin liittyneessä lahjusoikeudenkäynnissä.
Waldeck-Rousseau palasi politiikkaan vuonna 1894, jolloin hänet valittiin senaattiin. Hän oli yksi vuoden 1895 presidentinvaalin ehdokkaista, mutta vetäytyi toisella äänestyskierroksella Félix Fauren hyväksi. Waldeck-Rousseau kohosi pääministeriksi kesäkuussa 1899 Dreyfus-kiistan velloessa pahimmillaan. Poliittisen kuohunnan keskellä häntä pyydettiin muodostamaan ”tasavallan puolustuksen” hallitus, joka koostui pääasiassa Alfred Dreyfusia tukeneista maltillisista tasavaltalaisista. Koalitiohallituksessa oli mukana myös Ranskan ensimmäinen sosialistinen ministeri, Alexandre Millerand. Samaan aikaan sotaministerinä toimi vasemmiston kammoama kenraali Gaston de Galliffet.
Kun sotaoikeus totesi syyskuussa 1899 toistamiseen Dreyfusin syylliseksi maanpetokseen kyseenalaisin perustein, hallitus painosti presidenttiä armahtamaan tämän. Waldeck-Rousseaun hallituksen muista saavutuksista merkittävin oli vuoden 1901 yhdistyslaki, joka kumosi kaikki yhdistymisvapauden rajoitukset laillisiin päämääriin tähdänneiltä järjestöiltä. Eräät uskonnolliset yhteisöt jätettiin näiden oikeuksien ulkopuolelle, koska niiden katsottiin olevan ulkomailta käsin johdettuja. Waldeck-Rousseau vastusti kuitenkin seuraajansa Émile Combesin tiukkaa laintulkintaa, joka johti tuhansien katolisten koulujen sulkemiseen. Lisäksi Waldeck-Rousseaun pääministerikaudella Ranskan armeijaa puhdistettiin epäluotettavina pidetyistä upseereista ja monarkistien toimintaa rajoitettiin. Vuoden 1900 maailmannäyttely Pariisissa toi paljon myönteistä julkisuutta. Waldeck-Rousseau erosi terveyssyistä pääministerin tehtävistä kesäkuussa 1902. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin maksasyöpään.
Ruskonarsku
Ruskonarsku ("Netta erythrophthalma") on sorsalintu.
Ruskonarskuja elää Etelä-Amerikassa ja Afrikassa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, mutta kannankehitys on laskeva.
Ruskonarskut elävät enimmäkseen tyynissä makean veden ympäristöissä, joissa on runsaasti vedenalaista kasvillisuutta. Yleensä laji välttää jokia, sameita vesiä, matalia, tilapäisiä lampia sekä tulva-alueita.
Ruskonarsku käyttää ravinnokseen pääasiassa kasvinosia, mutta myös eläinperäistä ravintoa. Laji syö erityisesti siemeniä, mutta myös juuria ja muita vesikasvien osia sekä vedessä eläviä selkärangattomia.
Maljamainen pesä rakennetaan kasvinosista ja se sijaitsee vedessä, rantapenkereellä tai vähän matkan päässä vedestä heinien seassa. Pesien on joskus raportoitu sijainneen myös patoseinämissä, vanhoissa muurahaiskarhun koloissa tai muiden vesilintujen vanhoissa pesissä.
Mesonychia
Mesonykit ("Mesonychia") on sukupuuttoon kuollut nisäkkäiden lahko.
Mesonykit kehittyivät pian liitukauden massasukupuuton jälkeen,noin 64 miljoonaa vuotta sitten ja olivatkin sen ajan ainoita suuria petoja. Myöhäisemmällä paleoseenillä oli kehittynyt uusia maapetoja. Niitä olivat jättimäiset linnut (kuten Gastornis) sekä kreodontit (esim. "Hyaenodon"). Myöhemmin ilmestyivät vielä varsinaiset petoeläimet ("Carnivora") (esim. "Amphicyon"). Mesonykit joutuivat kilpailemaan niiden kanssa. Ne alkoivat vähentyä eoseenikauden lopulla ja hävisivät oligoseenin alussa noin 30 miljoonaa vuotta sitten.
Mesonykit olivat peräisin Aasiasta ja levittäytyivät Pohjois-Amerikaan ja Eurooppaan noin 50 miljoonaa vuotta sitten.
Kaikki mesonykit olivat petoja.
Mesonykit olivat aluksi pieniä, mutta muutamassa kymmenessä miljoonassa vuodessa niistä kasvoi "Andrewsarchuksen" kaltaisia, 5,5 metrin pituisia petoja.
Jotkut tutkijat uskovat mesonykien olevan valaiden kantamuotoja tai läheisiä sukulaisia esimerkiksi niiden leukarakenteen yhtäläisyyksistä..
Édouard Herriot
Édouard Herriot (5. heinäkuuta 1872 Troyes – 26. maaliskuuta 1957 Lyon) oli ranskalainen poliitikko, joka johti vuosien ajan Radikaalipuoluetta ja toimi Ranskan pääministerinä kolmesti: vuosina 1924–1925, 1926 ja 1932.
Herriot oli upseerin poika ja hän valmistui École Normale Supérieure -korkeakoulusta vuonna 1894. Hän toimi aluksi lyseonopettajana Nantesissa ja Lyonissa ja saavutti mainetta kirjallisuudentutkijana. Hän tutki muun muassa historiallisia kirjeitä. Herriot valittiin Lyonin kaupunginvaltuustoon vuonna 1904 ja seuraavana vuonna kaupungin pormestariksi. Hän toimi sen jälkeen Lyonin pormestarina muun uransa ohessa kuolemaansa asti, lukuun ottamatta toisen maailmansodan aiheuttamaa muutaman vuoden katkosta. Menestys pormestarina toi hänelle suuren paikallisen arvostuksen. Herriot valittiin vuonna 1910 Rhônen departementin yleisneuvostoon ja 1912 paikalliseen senaattiin.
Radikaalipuoluetta koko uransa ajan edustanut Herriot toimi ministerinä yhdeksässä hallituksessa, ensi kerran Aristide Briandin hallituksessa joulukuusta 1916 maaliskuuhun 1917. Tultuaan vuonna 1919 valituksi edustajainkamariin hän kohosi pian puolueensa johtohahmoksi. Ensimmäistä maailmansotaa seuranneet vuodet olivat Ranskassa oikeiston vallan aikaa ja Herriot toimi oppositiojohtajana. Hänen johtamansa radikaalien ja sosialistien yhteinen Cartel des Gauches -vasemmistoliittouma saavutti voitin toukokuun 1924 parlamenttivaaleissa. Painostettuaan oikeistoa tukeneen presidentti Alexandre Millerandin eroamaan Herriot kohosi kesäkuussa pää- ja ulkoministeriksi. Herriotin ensimmäinen hallitus hyväksyi Dawesin suunnitelman ja lopetti Ruhrin alueen miehityksen Saksassa. Hallitus kaatui huhtikuussa 1925 talousvaikeuksiin. Herriotin toinen hallitus kesäkuussa 1926 kesti vain kolme päivää, minkä jälkeen hän toimi 1926–1928 opetusministerinä Raymond Poincarén hallituksessa.
Herriot oli kolmannen kerran pääministerinä kesäkuusta joulukuuhun 1932. Lisäksi hän oli varapääministerinä Gaston Doumerguen ja Pierre-Étienne Flandinin hallituksissa 1934–1935. Hän toimi edustajainkamarin puhemiehenä 1936–1940. Parlamentin luovuttaessa ylimmän vallan marsalkka Philippe Pétainille heinäkuussa 1940 Herriot pidättäytyi äänestämästä. Vichyn hallitus vangitsi hänet syksyllä 1942 sen jälkeen kun hän oli kritisoinut parlamentin pysyvien valiokuntien lakkauttamista. Hänet vietiin myöhemmin vankina Saksaan, josta neuvostojoukot vapauttivat hänet huhtikuussa 1945. Herriot palasi vielä sodan jälkeen aiempiin tehtäviinsä sekä Radikaalipuolueen puheenjohtajaksi. Hänet nimitettiin 1946 myös Ranskan akatemian jäseneksi. Vuosina 1947–1954 Herriot toimi neljännen tasavallan kansalliskokouksen puhemiehenä. Hän oli mukana myös Euroopan Neuvoston toiminnassa.
Apinankukat
Apinankukat ("Mimulus") on kasvisuku apinankukkakasvien ("Phrymaceae") heimossa. Aikaisemmin suku luokiteltiin osaksi naamakukkaiskasvien ("Scrophulariaceae") heimoa.
Apinankukat ovat monivuotisia ruohoja. Niiden rönsyt ovat lehdelliset, lehdet ovat vastakkain. Suvun kasveilla on suuret, silmiinpistävän värikkäät kukat, jotka ovat yksittäin lehtihangoissa tai harsuina latvakukintoina.
Eri apinankukkalajeja on ainakin 150. Suvun kasvit ovat pääosin kotoisin Pohjois-Amerikan länsiosista. Euroopassa apinankukkia ei tavata alkuperäislajeina, mutta jotkut lajeista ovat levinneet maanosaan tulokkaina. Joissakin Euroopan maissa eräät apinankukkalajit on luokiteltu vaarallisiksi vieraslajeiksi.
Cundinamarca
Cundinamarca on yksi Kolumbian 32 departementista. Se sijaitsee maan keskiosassa, pääkaupunki Bogotán ympärillä. Bogotá on sen pääkaupunki, vaikka ei kuulu itse departementtiin. Vuonna 2011 departementissa oli 2 517 200 asukasta.
Cundinamarcassa on hedelmällinen maaperä ja sen eri osissa on vaihteleva ilmasto. Niinpä se on Kolumbian tärkeimpiä maanviljelyalueita. Siellä tuotetaan etenkin kukkia.
Nälkäpeli (elokuvasarja)
Nälkäpeli on sarja tieteiselokuvia, jotka perustuvat Suzanne Collinsin samannimiseen kirjasarjaan. Elokuvasarja koostuu neljästä elokuvasta, joiden pääosissa ovat Jennifer Lawrence, Josh Hutcherson ja Liam Hemsworth.
Suzanne Collinsin kirjasarjan ensimmäinen osa "Nälkäpeli" julkaistiin syyskuussa 2008. Pieni ja itsenäinen elokuvayhtiö Color Force osti oikeudet kirjasarjaan vuonna 2009. Lionsgate tuli mukaan, koska Color Force oli liian pieni julkaistaakseen elokuvaa itse. Lionsgate myös levitti elokuvat. Collins sai valmiiksi ensimmäisen elokuvan käsikirjoituksen samalla kun Gary Ross palkattiin ohjaajaksi syyskuussa 2010. Elokuvan päärooleja alettiin hakea vuoden 2011 alussa. Katniss Everdeenin näyttelijäksi kaavailtiin muun muassa Lyndsy Fonsecaa, Chloë Moretzia ja Emma Robertsia, mutta maaliskuussa 2011 Katnissin rooliin valittiin Jennifer Lawrence. Huhtikuussa valittiin Josh Hutcherson esittämään Peeta Mellarkia ja Liam Hemsworth Gale Hawthornea.
Ensimmäisen elokuvan jälkeen ohjaaja Gary Rossin tilalle tuli Francis Lawrence, joka palkkasi Simon Beaufoyn ja Michael Arndtin käsikirjoittamaan toisen elokuvan "Vihan liekit". Vuoden 2012 lopulla päätettiin, että viimeinen kirja "Matkijanärhi" jaettaisiin kahtia, kuten esimerkiksi "Twilight"- ja "Harry Potter" -elokuvasarjoissa oli tehty aiemmin. Lawrence ohjasi kaksi viimeistä elokuvaa ja Danny Strong käsikirjoitti ne yhdessä Peter Craigin kanssa.
Elokuvasarjan kuvaukset alkoivat 24. toukokuuta 2011 Pohjois-Carolinassa. Ensimmäisen elokuvan kuvaukset päättyivät 15. syyskuuta 2011. "Toisen" elokuvan kuvaukset alkoivat vuotta myöhemmin 10. syyskuuta 2012 ja se kuvattiin Atlantassa ja Havaijilla. Kahden viimeisen elokuvan kuvaukset alkoivat 23. syyskuuta 2013 Atlantassa.
Plutarch Heavensbeeta näyttelevä Philip Seymour Hoffman löydettiin kuolleena kotoaan New Yorkissa 2. helmikuuta 2014. Lionsgate julkaisi tiedotteen, jonka mukaan Hoffman oli kuvannut kaikki kohtauksensa elokuvasta "Matkijanärhi, osa 1" ja hänellä oli viikko jäljellä "osan 2" kuvauksista. Lionsgaten mukaan "osan 2" ensi-iltaa ei jouduta siirtämään, koska suurin osa Hoffmanin kohtauksista oli saatu kuvattua.
Viheltäjäsorsat
Viheltäjäsorsat ("Dendrocygna") on sorsien heimoon kuuluva sorsalintusuku.
Viheltäjäsorsiin kuuluu BirdLife Suomen mukaan kahdeksan lajia.
Peugeot 204
Peugeot 204 on Peugeot’n valmistama henkilöauto. Malli oli ranskalaisen valmistajansa ensimmäinen etuvetoinen tuotantoauto. Saapuessaan automarkkinoille sitä pidettiin erittäin modernina, etuvetoisuuden ohella auto oli levyjarruin varusteltu. Lisäksi siinä oli pitkä akseliväli, mikä lisäsi auton tilojen käytettävyyttä ja antoi paremman ohjattavuuden. 1 130 kuutiosenttimetrin mittatilavuuden OHC-moottori oli 58 SAE-hevosvoiman tehoinen. Nelisylinterisen moottorin sijoitus oli edessä, ja poikittain kallistettuna.
Edistyksellisessä automallissa oli omat haittapuolensakin. Peugeot 204:n hinta oli saapuessaan Suomen automarkkinoille monia muita vastaavia korkeampi: 11 000 Suomen markkaa. Vertailun vuoksi mainittakoon, että esimerkiksi kirjaviitelähteen samalla sivulla mainitut, japanilaiset Isuzu Bellett 1500 ja Datsun Bluebird 1300 maksoivat tuolloin vain 8 000 mk. Lisäksi auto oli herkkä ruostumaan, sen varustelutaso oli matalan puoleista ja sisätilojen lämmityslaitteen teho puutteellinen. Automalli oli tuotannossa vuosina 1965–1976.
Automallin edeltäjä oli Peugeot 203. Sen seuraajaksi tuli Peugeot 304.
Paul Reynaud
Paul Reynaud (15. lokakuuta 1878 Barcelonnette – 21. syyskuuta 1966 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä toisen maailmansodan aikana vuonna 1940. Hän edusti keskustaoikeistolaista Alliance démocratique -puoluetta.
Reynaud oli koulutukseltaan lakimies ja palveli armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikana. Hän oli edustajainkamarin jäsen vuosina 1919–1924 ja uudelleen vuodesta 1928. Vuosina 1930–1932 hän oli useassa lyhytikäisessä hallituksessa valtiovarain-, siirtomaa-asioiden sekä oikeusministerinä. Sen jälkeen Reynaud oli kuuden vuoden ajan sivussa hallituksista kannattaessaan lähes yksinään tiukkaa Saksan-vastaista politiikkaa ja sotilaallista varustautumista. Hän kannatti myös Charles De Gaullen ajatusta motorisoituun sodankäyntiin valmistautumisesta. Huhtikuussa 1938 oikeusministeriksi nimitetty Reynaud vastusti Britannian ja Ranskan myönnytyspolitiikkaa Saksan suhteen ja jopa erosi protestina omasta puoluestaan Münchenin konferenssin jälkeen. Toimiessaan valtiovarainministerinä marraskuusta 1938 maaliskuuhun 1940 Reynaud ajoi tiukkaa talouspolitiikkaa.
Édouard Daladierin hallituksen kaaduttua Reynaudinsta tuli pääministeri 21. maaliskuuta 1940. Hän nimitti suosikkinsa De Gaullen sota-asioiden alivaltiosihteeriksi. Ranskan puolustuksen luhistuessa Reynaud kannatti vastarinnan jatkamista ja Ranskan pysymistä Britannian liittolaisena. Vahvistaakseen hallitustaan hän kutsui apulaispääministeriksi iäkkään sotamarsalkka Philippe Pétainin, joka neuvoi tekemään aselevon saksalaisten kanssa. Enemmistön ministereistä asettuttua samalle kannalle Reynaud erosi 16. kesäkuuta, sillä hän ei halunnut olla osallisena antautumisessa. Hänet vangittiin pian sen jälkeen ja hän pysyi vangittuna koko lopun sodan ajan.
Sodan jälkeen Reynaud oli kansalliskokouksen jäsenenä 1946–1962 ja toimi lyhytaikaisesti ministerinä 1948 ja 1950. Hän yritti muodostaa toista hallitusta huonolla menestyksellä vuosina 1952 ja 1953. Reynaud oli myös viidennen tasavallan perustuslakia valmistelleen komitean puheenjohtajana.
Seehausen (Altmark)
Seehausen (Altmark) on kaupunki Stendalin piirikunnassa, Altmarkin alueella, Saksi-Anhaltin osavaltiossa, Saksassa. Kaupunki sijaitsee noin 30 km Stendalista pohjoiseen.
The Counselor
The Counselor on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut trilleri, jonka on ohjannut Ridley Scott. Elokuvan pääosissa ovat Michael Fassbender, Brad Pitt, Cameron Diaz ja Penélope Cruz sekä Javier Bardem. Elokuva kertoo lakimiehestä, joka joutuu vaikeaan tilanteeseen jouduttuaan osalliseksi huumekauppaa.
Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 25. lokakuuta 2013.
Jaroslav Rudiš
Jaroslav Rudiš (s. 8. kesäkuuta 1972 Turnov) on tšekkiläinen kirjailija. Hän on kirjoittanut romaaneja, novelleja, näytelmiä sekä sarjakuvakäsikirjoituksia.
Rudiš opiskeli Liberecissä, Prahassa, Zürichissä ja Berliinissä saksaa ja historiaa sekä kokeili useita ammatteja toimittajasta punkyhtyeen manageriksi ennen kuin ryhtyi täyspäiväiseksi kirjailijaksi. Hän asuu nykyään Prahassa.
Rudiš kävi Suomessa kesällä 2011 Lahden kansainvälisen kirjailijakokouksen vieraana.
Rudišin vuonna 2002 ilmestynyt osittain omaelämäkerrallinen esikoisromaani "Nebe pod Berlínem" (”Taivas Berliinin alla”, ei suomennettu) oli menestys, ja Rudiš palkittiin siitä nuorille kirjailijoille myönnettävällä Jiří Orten -palkinnolla. Kirja on käännetty useille kielille, muun muassa saksaksi, ruotsiksi ja italiaksi. Kirja kertoo kolmekymppisestä prahalaisesta opettajasta Bémistä, joka jättää yllättäen työnsä ja tyttöystävänsä ja lähtee vain kitara mukanaan Berliiniin. Hän perustaa Berliinissä U-Bahn-nimisen punkbändin toisen miehen kanssa ja he alkavat soittaa Berliinin metrossa, U-Bahnissa. Tietyssä mielessä kirjan päähenkilö on kuitenkin Berliini ja sen maanalainen elämä. Kirjan nimi viittaa Wim Wendersin Berliinin taivaan alla -elokuvaan, ja kirja tavallaan käy vuoropuhelua sen kanssa; Wendersin elokuvassa enkelit tarkkailevat Berliinin elämää, Rudišin kirjassa puolestaan maan alla, metrossa elävät junan eteen hypänneiden ihmisten henget.
Rudiš on tehnyt yhdessä piirtäjä Jaromír 99:n kanssa kolmiosaisen sarjakuvaromaanin Alois Nebel, josta on myös tehty samanniminen animaatioelokuva.
Vuonna 2009 sai Kuopion kaupunginteatterissa kantaesityksen suomalais-tšekkiläisenä yhteistyönä tehty, Rudišin ja Petr Pýchan kirjoittama näytelmä Lapin kesä (Léto v Laponsku).
Rudišilta on suomennettu romaani "Punkin loppu Helsingissä". Sen tapahtumat sijoittuvat 1980-luvun lopulle sekä parikymmentä vuotta myöhempään aikaan. Parikymppinen itäsaksalainen punkkari Ole ja hänen kaverinsa Frank tutustuvat länsisaksalaisen Die Toten Hosen -bändin keikalla tšekkiläiseen Nancyyn. Ole ja Frank perustavat punkbändin, jonka haaveena on Berliinin muurin murruttua päästä keikalle Helsinkiin. Parikymmentä vuotta myöhemmin Ole pitää Helsinki-nimistä baaria itäsaksalaisessa kaupungissa. Entinen punkkari on hukassa nykymaailman kilpailuyhteiskunnassa eivätkä ihmissuhteetkaan oikein tahdo onnistua.
Tri Svjatitelja (1893)
Tri Svjatitelja () oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1893 vesillelaskettu pre-dreadnought-taistelulaiva. Alus poistettiin palveluksesta ja se romutettiin vuonna 1922.
Alus tilattiin NIkolajevin telakalta ja sen köli laskettiin 15. elokuuta 1891. Alus laskettiin vesille 12. marraskuuta 1893 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1896.
Ensimmäisessä maailmansodassa alus palveli Venäjän Mustanmeren laivastossa ottaen osaa useisiin kahakoihin. Alus romutettiin pian sodan päätyttyä vuonna 1922.
Jules de Polignac
Auguste Jules Armand Marie de Polignac [polinja’k] (14. toukokuuta 1780 Versailles – 2. maaliskuuta 1847 Pariisi) oli ranskalainen aatelismies ja ultrarojalistinen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1829–1830. Hänen taantumuksellinen politiikkansa johti heinäkuun vallankumouksen syttymiseen vuonna 1830.
Jules de Polignac kuului vanhaan ja merkittävään ranskalaiseen Polignacin aatelissukuun. Hänen vahempansa olivat vuonna 1780 herttuan arvon saanut Jules de Polignac sekä kuningatar Marie Antoinetten suosikki Yolande de Polastron. Hänen isänsä oli myös tunnettu ultrarojalisti. Polignac asui Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen vuosia maanpaossa Englannissa. Palattuaan Ranskaan häntä syytettiin juonittelusta Napoleonia vastaan ja hän oli vangittuna vuosina 1804–1813. Bourbon-restauraation yhteydessä 1815 hän sai päärinarvon, joka oikeutti paikkaan uudessa parlamentin ylähuoneessa eli päärien kamarissa. Hän kuitenkin kieltäytyi aluksi vannomasta paikan vastaanottamisen edellytyksenä ollutta perustuslaillista valaa, koska katsoi sen loukkaavan paavillisia oikeuksia. Tästä ilahtuneena Pyhä istuin myönsi hänelle vuonna 1820 ruhtinaan arvon, joka tunnustettiin Ranskassa 1822. Kuningas Ludvig XVIII nimitti hänet Ranskan lähettilääksi Englantiin vuonna 1823.
Polignacin ultrarojalismi vetosi kuningas Kaarle X:een, joka nimitti hänet ulkoministeriksi 8. elokuuta 1829 ja pääministeriksi 17. marraskuuta samana vuonna. Äärikonservatiivisuutensa vuoksi uudella pääministerillä ei ollut paljoa kannatusta edes vanhoillisten parissa. Maaliskuussa 1830 kuningas joutui hajottamaan edustajainkamarin ja julistamaan uudet vaalit. Lisätäkseen suosiotaan vaalien alla Polignacin hallitus määräsi suoritettavaksi heinäkuussa 1830 Algerin valtauksen, jonka tarkoituksena oli vapauttaa Välimerellä liikkuvat kauppalaivat algerialaisten merirosvojen ahdistelusta ja suojelurahojen maksamisesta. Sotilaallinen menestys ei kuitenkaan vaikuttanut vaalitulokseen ja konservatiivit kärsivät tappion. Hallituksen menettettyä näin enemmistön tuen Polignac suostutteli Kaarlen antamaan 25. heinäkuuta 1830 heinäkuun ordonansseina tunnetut säädökset, jotka lakkauttivat lehdistönvapauden ja veivät äänioikeuden suurelta osalta porvaristoa. Tämä nähtiin hyökkäyksenä perustuslakia vastaan ja laukaisi Ranskassa välittömästi heinäkuun vallankumouksen, joka johti muutamassa päivässä Kaarlen kukistumiseen. Tilanteen tajutessaan Kaarle erotti Polignacin, mutta se ei enää tyydyttänyt kumouksellisia. Vallankumouksen seurauksena Polignac vangittiin ja joulukuussa 1830 hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Hänet vapautettiin marraskuussa 1836 ja karkotettiin maasta. Hän pääsi palaamaan Ranskaan vasta vuonna 1845.
Jules de Polignacin lapsia olivat matemaatikko Alphonse de Polignac, Yhdysvaltain sisällissotaan Etelävaltioiden kenraalina osallistunut Camille Armand de Polignac ja harrastajasäveltäjä Edmond de Polignac.
The Place Beyond the Pines
The Place Beyond The Pines on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva, jonka on ohjannut Derek Cianfrance. Cianfrance myös käsikirjoitti elokuvan Ben Coccion ja Darius Marderin kanssa. Elokuvan pääosissa ovat Ryan Gosling, Bradley Cooper, Eva Mendes ja Ray Liotta.
Bourbon-restauraatio
Bourbon-restauraatio on nimitys Ranskan historiassa Napoleonin aikaa seuranneelle kaudelle 1814–1830, jolloin vallankumouksessa syrjäytetty Bourbonin hallitsijasuku palautettiin valtaistuimelle. Napoleon joutui luopumaan vallasta kuningas Ludvig XVIII:n hyväksi vuonna 1814, mutta onnistui vielä seuraavana vuonna palaamaan lyhyeksi ajaksi valtaan (Satapäiväinen keisarikunta). Ancien régimen ajan absoluuttisesta monarkiasta poiketen restauraatioajan Ranska oli perustuslaillinen monarkia, jossa kuninkaan valtaa rajoitti Ludvig XVIII:n hyväksymä vuoden 1814 peruskirja.
Ludvig XVIII:n hallitsijakautena harjoitettu politiikka oli suhteellisen maltillista, mutta hänen seuraajakseen 1824 tullut Kaarle X suosi jyrkkää taantumuksellisuutta. Tämä johti heinäkuun vallankumoukseen vuonna 1830, mikä päätti restauraatioajan ja Bourbonien vallan. Sen jälkeen valtaan nousi Orléans-suku ja alkoi heinäkuun monarkiaksi kutsuttu kausi, joka kesti vuoteen 1848.
Hämähäkki (elokuva)
Hämähäkki () on Michael Curtizin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1949. Draaman pääosissa ovat Joan Crawford, Zachary Scott, Sydney Greenstreet ja David Brian. "Hämähäkki" kertoo pikkukaupungin poliittisesta korruptiosta. Tanssija Lane Bellamy (Crawford) ihastuu apulaissheriffi Fielding Carlisleen (Scott), jonka uraa kontrolloi Titus Semple (Greenstreet). Semple pitää Bellamya uhkana ja onnenonkija, joka tietää harmia, ja menee romanssin väliin rikkoakseen sen. Tuotantoyhtiöinä olivat Warner Bros. ja Michael Curtiz Productions. Warner Brothers toimi elokuvan jakelijana.
"Hämähäkki" perustuu Robert ja Sally Wilderin näytelmään "Flamingo Road", jonka pohjalta Robert Wilder ja Edmund H. North laativat käsikirjoituksen. Näytelmä on myös sovitus Robert Wilderin vuoden 1942 romaanista. Jerry Wald oli elokuvan tuottajana.
"Hämähäkin" kuvaukset alkoivat syyskuussa vuonna 1948. Elokuva kuvattiin Warner Brothersin studioilla Kalifornian Burbankissa 1,5 miljoonan dollarin budjetilla. Kuvaukset päättyivät lokakuussa 1948.
Alun perin Lane Bellamyn roolia tarjottiin Ann Sheridanille, joka hylkäsi roolin. Roolin sittemmin otti vastaan Joan Crawford.
"Hämähäkki" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 30. huhtikuuta 1949; maanlaajuinen ensi-ilta oli 6. toukokuuta 1949 ja Suomen ensi-ilta oli 30. syyskuuta 1949. Elokuva oli sekä taloudellinen että kriittinen menestys. "Hämähäkki" tuotti yhteensä 2 896 000 dollaria, joista 2 263 000 dollaria Yhdysvalloissa. Ulkomailla elokuva tuotti 633 000 dollaria. "Hämähäkki" oli vuoden 1949 32. menestynein elokuva.
"Screen Director's Playhouse" lähetti 30-minuuttisen radiosovituksen elokuvasta 26. toukokuuta vuonna 1950, jolloin Joan Crawford uusi elokuvaroolinsa.
"Hämähäkistä" tehtiin 1980-luvulla yhdysvaltalainen televisiosarjasovitus "Flamingo Road" (1980–1982).
"Hämähäkki" julkaistiin VHS:lle vuonna 1998 ja DVD:lle vuonna 2008. DVD on kokoelman "The Joan Crawford Collection: Volume 2" osa.
Labor Day (elokuva)
Labor Day on Jason Reitmanin ohjaama ja käsikirjoittama draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2013. Elokuva perustuu Joyce Maynardin romaaniin "Labor Day" vuodelta 2009. Elokuvan pääosissa ovat Oscar-palkittu Kate Winslet ja Josh Brolin.
Lie to Me (Bon Jovin kappale)
"Lie to Me" on yhdysvaltalaisen rockmusiikkia esittävän Bon Jovi-yhtyeen kappale ja single vuodelta 1995.
Kappaleen ovat kirjoittaneet yhtyeen laulaja Jon Bon Jovi ja kitaristi Richie Sambora. Kappale edustaa musiikilliselta tyyliltään kevyttä soft rockia ja sen sanoitukset käsittelevät kariutuvaa, kahden nuoren parisuhdetta. Kappale on viides raita Bon Jovin vuonna 1995 julkaistulla studioalbumilla "These Days", ja se julkaistiin albumin kolmantena singlenä kappaleiden "This Ain't a Love Song" ja "Something for the Pain" jälkeen.
"These Daysin" singlejulkaisuista suurinta menestystä yhtyeen kotimaassa Yhdysvalloissa nautti "This Ain't a Love Song", joka sijoittui Billboardin singlelistalla sijalle 14. "Lie to Me" sijoittui listalla sen sijaan vaatimattomasti sijalle 76. Koska itse albumi menestyi paremmin Euroopassa, myös singlejulkaisut saavuttivat korkeampia listasijoituksia Yhdysvaltojen ulkopuolella. Esimerkiksi Suomessa "Lie to Me" nousi singlelistalla kymmenen parhaan joukkoon päätyen sijalle 9, ja Yhdistyneen kuningaskunnan singlelistalla kappaleen sijoitus oli kymmenes.
Kappaleesta on kuvattu myös musiikkivideo, jonka on ohjannut Marty Callner. Videosta on neljä versiota; alkuperäinen ja vaihtoehtoinen versio sekä pidennetty versio ja Marty Callnerin ohjaajan versio.
Xingtain maanjäristys
8. maaliskuuta 1966 Hebein maakunnassa Kiinassa tapahtunutta Xingtain maanjäristystä seurasi sarja järistyksiä, jotka päätyivät 22. maaliskuuta järistykseen, jonka voimakkuus oli 7,2 magnitudia.
Antti Jaakola
Antti Henrik Johannes Jaakola (s. 30. lokakuuta 1971 Loimaa) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt etenkin teatterissa, mutta myös televisiosarjoissa ja lisäksi dubannut elokuvia.
Jaakola on opiskellut Tampereen yliopiston näyttelijäntyön linjalla vuosina 1993–1997 ja Teatterikorkeakoulun musiikkiteatterilinjalla vuosina 1998–2000. Lisäksi hän on opiskellut Lahden kansanopistossa, Oulunkylän Pop/Jazz-opistossa sekä Helsingin yliopistossa.
Antti Jaakolan äiti on kirjailija Pirkko Jaakola ja hänen enonsa oli kuvataiteilija, professori Alpo Jaakola.
Ibrahim Turay
Ibrahim Turay (s. 4. syyskuuta 1993 Waterloo, Sierra Leone) on sierraleonelainen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa ja putosi siellä miesten 200 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kahdeksanneksi ajalla 21.90.
Sydämen soinnut
Sydämen soinnut ("Music of the Heart") on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Wes Cravenin ohjaama draamaelokuva. Sen pääosissa ovat Meryl Streep, Aidan Quinn, Gloria Estefan ja Angela Bassett. Elokuva kertoo yksinhuoltajaäidistä, joka ryhtyy opettamaan viulunsoittoa köyhän itä-harlemilaisen peruskoulun oppilaille. Hänestä kehkeytyy koulun suosituin opettaja, mutta koulun budjettileikkaukset uhkaavat lopettaa suositut viulukurssit. Kurssin pelastamiseksi järjestetään suuri tukikonsertti.
Meryl Streep opetteli soittamaan Bachin kaksoisviulukonsertton kahdelle viululle rooliaan varten. Hän sai roolisuorituksestaan Oscar, Golden Globe ja SAG-ehdokkuudet.
Birštono Vienkiemis
Birštonas eli Birštono Vienkiemis on huuttori Birštonasin kunnassa, Kaunasin läänissä, eteläisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 605 asukasta, vuonna 2011 653 asukasta.
Siponys
Siponys on kylä Birštonasin kunnassa, Kaunasin läänissä, eteläisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 121 asukasta.
Geležūnai
Geležūnai on kylä Birštonasin kunnassa, Kaunasin läänissä, eteläisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 116 asukasta.
Jundeliškės
Jundeliškės on kylä Birštonasin kunnassa, Kaunasin läänissä, eteläisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 101 asukasta.
Žemaitkiemis (Birštonas)
Žemaitkiemis on kylä Birštonasin kunnassa, Kaunasin läänissä, eteläisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 87 asukasta.
Forest (Bryssel)
Forest tai Vorst on Belgiassa sijaitseva kunta, osa Brysselin pääkaupunkiseutua. Sen pinta-ala on 6.2 km ja vuonna 2012 siellä oli 53 312 asukasta.
Forestissa on ollut autotehdas vuodesta 1949. Nykyisin siellä tuotetaan Audin A1-mallia. Tehdas työllistää noin 2200 henkeä.
Flanderin ympäriajo 2013
Flanderin ympäriajo 2013 oli järjestyksessään 97. maantiepyöräilyn Flanderin ympäriajo. Se käytiin 256 kilometrin reitillä Brüggestä Oudenaardeen 31. maaliskuuta 2013. Se oli kahdeksas kilpailu UCI World Tourilla 2013.
Fabian Cancellara ratkaisi kilpailun voiton viimeisessä nousussa, Paterbergissä pudottamalla irtiottokumppaneistaan ensin Jürgen Roelandtsin ja vähän ennen huippua myös Peter Saganin. Cancellara voitti kilpailun lopulta minuutin ja 26 sekunnin erolla Saganiin, joka kukisti Roelandtsin loppukirissä.
Lähde: Cycling Archives
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 26 joukkuetta:
Tom-Jelte Slagter
Tom-Jelte Slagter (s. 1. heinäkuuta 1989 Groningen) on alankomaalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Rabobank-tallissa 2011, edusti sen seuraajaa Belkin Pro Cycling Teamia kauteen 2013, ajoi Garmin-Sharp / Cannondale-Drapac-joukkueessa 2014–2017 ja on vuodesta 2018 kilpaillut Dimension Data -tallissa. Hän voitti 2013 Tour Down Under -etappikilpailun 17 sekunnin erolla Javier Morenoon.
Lähteet: Cycling Archives, Cyclingbase, Pro Cycling Stats
Warm Bodies
Warm Bodies on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Jonathan Levinen ohjaama ja käsikirjoittama zombielokuva, joka perustuu Isaac Marion samannimiseen romaaniin. Sen pääosissa ovat Nicholas Hoult, Teresa Palmer ja Analeigh Tipton.
Maailma on luisunut sekasortoon ja osa sen ihmisistä on muuttunut ihmisten aivoja janoaviksi zombeiksi. Colonel Grigio on omistanut elämänsä zombien lahtaamiselle ja hänen jalanjäljissään kulkee miehen tytär Julie, joka isänsä tavoin yrittää päästää päiviltä niin monta epäkuollutta kuin mahdollista. Erään epäonnistuneen metsästysreissun seurauksena Julie joutuu zombien piirittämäksi ystäviensä kanssa. Paikalle saapuu myös nuori zombi nimeltään R, joka hyökkää Julien poikaystävän kimppuun ja syö tämän aivot. Sen seurauksena R saa pojan muistot ja ihastuu korviaan myöten Julieen. Hän johdattaa kauhusta kankean tytön kotiinsa, vanhaan lentokoneeseen ja sanoo suojelevansa tätä muilta zombeilta. Tahtomattaan Julie alkaa viihtyä zombipojan seurassa ja heistä tulee ystäviä. Julie päättää kuitenkin palata kotiin, mutta R seuraa häntä. Julie alkaa pian huomata, että poika alkaa muuttua inhimillisemmäksi ja yrittää vakuuttaa isänsäkin asiasta, huonoin tuloksin. Kun verta himoavat luurangot hyökkäävät, Julien ja R:n on yhdistettävä voimansa suojellakseen toisiaan ja orastavaa rakkautta. Julien isä kuitenkin päättää ampua pojan, jonka seurauksena tämä alkaa vuotaa verta. Kaikki huomaavat silloin, että R onkin muuttunut takaisin ihmiseksi. Zombit päätetään päästä ihmiskunnan sisälle, jotta he voisivat löytää uudelleen ihmisyytensä ja elää elämänsä onnellisena loppuun asti.
Elokuvaa kuvattiin Montréalissa, Québecissä. Syyskuussa 2011 elokuvaa kuvattiin Kanadassa, jossa elokuvan lentokenttä sijaitsee. Lentokenttä-kuvaukset kuvattiin paikassa Montreal-Mirabel International Airport.
Eksploratiivinen tutkimus
Eksploratiivinen tutkimus on vähän tunnetulle tutkimusalueelle kohdistuvaa kartoittavaa tutkimusta. Se voi auttaa tutkimuksen suunnittelussa, kuten tiedonkeruumenetelmän ja kohdehenkilöiden valinnassa. Englanniksi eksploratiivisesta tutkimuksesta käytetään nimityksiä exploratory research, exploratory study, explorative research tai explorative study. Käsitteet esitutkimus ja pilottitutkimus ovat osittain päällekkäisiä eksploratiivisen tutkimuksen käsitteen kanssa.
Eksploratiivisesta tutkimuksesta johtopäätöksiä on tehtävä vain varovaisesti. Eksploratiivinen tutkimus voi päätyä myös sellaiseen tulokseen, ettei siinä tarkasteltua tutkimusongelmaa ole olemassa tai tutkimusta ei muutoin ole tarkoituksenmukaista suorittaa.
Eksploratiivinen tutkimus voi tapahtua kirjoituspöytätutkimuksena, kuten kirjallisuuskatsauksena tai aiemmin kerätyn datan tutkimisena. Siinä voidaan käyttää välineenä kohderyhmän jäsenten tai avainhenkilöiden kanssa käytyjä epämuodollisia keskusteluja sekä myös pureutuvampia menetelmiä kuten syvähaastattelua, tapaustutkimuksia tai pilottitutkimuksia.
Eksploratiivisessa tutkimuksessa käsitteitä ei välttämättä pystytä määrittelemään aikaisessa vaiheessa tutkimusta. Tutkimuksen kulkua voidaan hahmotella tiedon kertymistä kuvaavana spiraalina.
Eksploratiivinen tutkimus soveltuu tilanteisiin, joissa on tarkoitus tutustua ilmiöön tai saada siihen uusia näkökulmia tutkimustehtävän tai hypoteesien täsmällisempää muotoilemista varten. Eksploratiivinen tutkimus tuottaa tutkijalle kokemusta, joka auttaa varsinaisen tutkimuksen muotoilua.
Payne
Payne on voi tarkoittaa seuraavia asioita:Max Payne tietokonepelisarja
Max Payne (elokuva) tietokonepeliin perustuva elokuva
Isovaleriaanahappo
Isovaleriaanahappo eli 3-metyylibutaanihappo tai 3-metyylivoihappo (CHO) on karboksyylihappo. Yhdistettä käytetään muun muassa hajusteiden valmistamiseen.
Isovaleriaanahappoa esiintyy luonnossa esimerkiksi virmajuurikasveihin kuuluvissa kasveissa. Lisäksi ihmisen elimistössä sitä muodostuu aminohappojen kuten leusiinin aineenvaihdunnan tuloksena. Isovaleriaanahappo on yksi hien hajun aiheuttavista yhdisteistä. Molekyyli liukenee vain jonkin verran veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.
Isovaleriaanahappoa voidaan valmistaa hapettamalla katalyytin läsnä ollessa 3-metyyli-1-butanolia ilman avulla. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on isobutyylisyanidin hydrolyysi.
Yhdistettä käytetään hajusteina käytettävien esterien sekä eräiden lääkeaineiden synteesissä.
Suulajärven lentokenttä
Suulajärven lentokenttä oli jatkosodan aikainen sotilaslentokenttä Karjalankannaksella Suulajärven luoteispuolella, joka kuului Lentorykmentti 3:n vastuualueeseen. Hiekkapohjainen kenttä oli Asemasodan aikana Lentolaivue 24:n tukikohta. Ilmavoimien organisaatio muutoksien yhteydessä vuosina 1942-1943 Suulajärven merkitys alkoi sotilaskenttänä kasvaa.
Myös Radiotiedustelua kehitettiin samanaikaisesti ilmavoimien organisaatio muutoksien yhteydessä. Lokakuussa 1942 perustettiin Radiopataljoonan yhteyteen Radiokomppania, jonka kolmesta joukkueesta yksi sijoitettiin Suulajärven Kettulaan.
Lentorykmentti 3:n Lentolaivue 24 silloinen komentaja everstiluutnantti Gustaf Erik Magnusson ryhtyi osittain oma-aloitteisesti alaistensa ja muiden puolustushaarojen kanssa kehittämään keskitettyä johtojärjestelmää, ilmavalvontaa ja yhteistyötä Kannaksen maavoimien kanssa.
Uudistuksen yhteydessä Lentorykmentti 3:n esikunta siirrettiin lähemmäksi maavoimien joukkojen etulinjaa Suulajärvelle. Rykmentille rakennettiin komentopaikka ""kippari"", joka varustettiin kaikkien rykmenttien alueella olevilla lentoyksiköiden radioverkkojen kuuntelupisteillä. Näin Suulajärveltä voitiin johtaa laivueiden torjuntalentoja. Komentopaikasta oli myös suora puhelinyhteys jokaisen rykmentin lentoyksikköön ja tärkeimpiin ilmavalvontakeskuksiin. Radiokomppania puolestaan toimitti tietoja kipparille.
Marsalkka Mannerheim vieraili kentällä 27. toukokuuta 1943 onnittelemassa Lentolaivue 24:n henkilökuntaa sen saavutettua 500 ilmavoittoa 9. toukokuuta mennessä.
Navarin (1891)
Navarin () oli 1896 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston pre-dreadnought-taistelulaiva. Alus upposi 28. toukokuuta 1905 Tsushiman meritaistelussa.
Alus tilattiin Kaleeritelakalta Pietarista. Sen köli laskettiin 31. toukokuuta 1890 ja alus laskettiin vesille 20. lokakuuta 1891. Alus otettiin palvelukseen kesäkuussa 1896.
"Navarin" liitettiin valmistuttuaan Itämeren laivastoon ja se aloitti elokuussa 1896Välimeren purjehduksen, jonka aikana se vieraili muun muassa Kreikassa Pireuksen satamassa 1. lokakuuta.
Gunnar L. Stenbäck
Gunnar Ludvig Stenbäck (31. lokakuuta 1880 Helsinki – 2. helmikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen venesuunnittelija ja laivanrakennuksen diplomi-insinööri. Stenbäck on erityisesti tunnettu Hai-veneestä, jonka hän suunnitteli vuonna 1931.
Gunnar Stenbäck kuului isänsä puolelta Stenbäckin ja äitinsä puolelta Arppen sukuun. Hänen vanhempansa olivat professorin arvonimen saanut lääkäri Mathias Gustaf Joachim Stenbäck ja Elin Sofia Amalia Arppe, teollisuusmies Nils Ludvig Arppen tytär. Stenbäck kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1898 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1904. Hän suoritti laivanrakennusinsinöörin tutkinnon Göteborgin Chalmersin teknillisessä oppilaitoksessa vuonna 1903. Uransa alkuvaiheessa hän työskenteli Yhdysvalloissa, missä hän toimi suuren laivatelakan piirtäjänä. Palattuaan Suomeen hän perusti teknisen toimiston, joka erikoistui purjeveneiden suunnitteluun ja varustukseen. Hän oli Helsingin merikoulun laivanrakennuksen opettajana vuosina 1906–1916 sekä Gunnar L. Stenbäck Ab:n toimitusjohtajana 1915–1928. Hän tuli tunnetuksi erityisesti amerikkalaisen mittasäännön mukaisien veneiden suunnittelusta.
Stenbäck osallistui vuoden 1912 kesäolympialaisiin 6mR veneellä Finn II ja päätyi 5. sijalle. Muut miehistöjäsenet olivat Torsten Sandelin ja Ernst Estlander.
Stenbäck toimi myös Turun Veneveistämön edustajana Helsingissä ja moni hänen konstruktioistaan rakennettiin Turussa. Kansainvälisen säännön mukaan Stenbäck suunnitteli Sinebrychoffin pokaalia varten 8mR-tyyppisem Najan, joka myös voitti palkinnon. Stenbäck oli itse ruorimiehenä. Kansainväliseen kutosluokkaan Stenbäck suunnitteli kaiken kaikkiaan 17 venettä. Stenbäckin suurin merkitys on insinööri Erik Nummelinin ja Helsingfors Segelsällskapetin aloitteesta lähteneen Hai-veneen suunnittelu. Tavoitteena oli synnyttää kotimaisista rakennusaineista rakennettava edullinen yksityyppivene, jonka rakentaminen onnistuisi myös amatööreiltä. Hai-luokasta tuli pitkäikäinen, ja monta sataa venettä on rakennettu vuodesta 1931 lähtien. Hai-vene oli pitkään Suomen suurin purjeveneluokka, kunnes H-vene syrjäytti Hain 1960-luvun loppupuolella suurimpana luokkana.
Venesuunnittelijauransa ohella Stenbäck oli aktiivinen NJK:ssa, Suomen Purjehtijaliitossa sekä Skandinavian purjehtijaliitossa. Stenbäckin aloitteesta Kultapokaali siirrettiin kansainväliseksi kutospurjehduksen palkinnoksi. Hänet palkittiin mm. NJK:n kultaisella ansiomerkillä sekä Suomen Purjehtijaliiton ansiomerkillä. Hän suunnitteli NJK:n kerholipun, jossa valkoinen risti on sinisen keskellä ja kerhon embleemi on vasemmassa yläkulmassa. Täten Stenbäck tuli luoneeksi mallin kaikkien Suomen pursiseurojen lipuille.
Otto Nordenskjöld
Nils Otto Gustaf Nordenskjöld (6. joulukuuta 1869 Hässleby – 2. kesäkuuta 1928 Göteborg) oli ruotsalainen geologi, maantieteilijä ja tutkimusmatkailija. Hän oli Göteborgin korkeakoulun professori vuodesta 1905, Göteborgin kauppakorkeakoulun rehtori vuodesta 1923. Nordeskjöd teki vuosina 1901–1903 Etelämantereelle tutkimusmatkan, jonka yhteydessä retkikunta talvehti jäätiköllä ja keräsi runsaan tieteellisen aineiston. Retkikunnan laiva "Antarctic" upposi jäihin, mutta uruguaylainen kauppalaiva pelasti sen jäsenet.
Otto Nordenskjöldin eno oli tutkimusmatkailija Adolf Erik Nordenskiöld, jolle hän oli etäistä sukua myös isänsä puolelta.
Nordenskjöldin mukaan on nimetty muun muassa seuraavat paikat:
Fornebun lentoasema
Fornebun lentoasema (IATA: FBU, ICAO: ENFB) oli Oslon ja Norjan tärkein kansainvälinen lentoasema vuodesta 1939 vuoteen 1998. Gardermoenin lentoasema korvasi Fornebun aseman, joka suljettiin ja jonka aluetta on sittemmin muutettu muuhun käyttöön.
Lentoasema sijaitsi Fornebussa Bærumissa, 8 kilometriä lounaaseen Oslon keskustasta. Asemalla oli kaksi kiitotietä, 2 370 metrin pituinen 06/24 ja 1 800 metrin pituinen 01/19. Aseman kapasiteetti oli 20 lentokonetta. Vuonna 1996 asemaa käytti yhteensä lähes 171 000 lentoa ja lähes 10,1 miljoonaa matkustajaa. Asema toimi solmukohtana (hub) lentoyhtiöille SAS, Braathens SAFE ja Widerøe. Vuonna 1996 ne ja 21 muuta lentoyhtiötä lensivät yhteensä 28:aan ulkomaiseen kohteeseen. Terminaalien ja kiitoteiden rajallisen kapasiteetin vuoksi mannertenväliset ja tilauslennot käyttivät Gardermoenin lentoasemaa.
Navy Sailing
Navy Sailing on Merivoimien kilpapurjehdusjoukkue Melges 24 -veneluokassa. Joukkueessa on neljä purjehtijaa: Aleksi Lehtonen, Thomas Hacklin Mika Malm ja Kim Westman.
Lehtonen ja Malm sijoittuivat Kansanveneen Suomen mestaruuskilpailuissa hopealle vuonna 2012
Westman kuului venekuntaan, joka voitti toistaiseksi ainoan sotilaspurjehduksen suomalaiskultamitalin vuonna 2001 Victoriassa Kanadassa
ja hopeaa vastaavissa kilpailuissa vuonna 2008 Lehtonen, Malm ja Westman sijoittuivat Sotilaiden maailmankisoissa Rio de Janeirossa 2011 viidennelle sijalle.
Hacklin, Finnjollien Suomen mestari 2012 voitti Lehtosen kanssa Mestareiden mestari -kilpailun vuonna 2012.
Melges 24 on teknisesti vaativa ja kansainvälisesti korkeatasoinen kilpavene. Sen Euroopan ja maailmanmestaruuskilpailuihin osallistuu yli sata venekuntaa. Kymmenesosa kilpailijoista on ammattilaisia.
Kesällä 2013 Navy Sailing -joukkue osallistuu Suomen Melges 24 ranking-sarjan ja SM-kilpailujen lisäksi elokuussa Medemblikissä Hollannissa pidettäviin EM-kilpailuihin. Joukkue osallistuu myös 2014 maailmanmestaruuskilpailuihin Geelongissa, Australiassa sekä edustaa Suomea 2015 sotilaiden olympialaisissa Etelä-Koreassa.
Teemu Salminen (jääkiekkoerotuomari)
Teemu Salminen (s. 19. heinäkuuta 1976 Hämeenlinna) on jääkiekon SM-liigassa tuomitseva erotuomari. Hän aloitti tuomarina kaudella 2001-2002.
Ennen tuomariuraansa Salminen pelasi jääkiekkoa A-junioritasolle asti.
Jussi Leppänen
Jussi Leppänen (s. 19. joulukuuta 1980 Joensuu) on suomalainen jääkiekkoerotuomari. Hän aloitti SM-liigan päätuomarina kaudella 2007-2008 ja tuomitsi Liigassa yhteensä 11. kautta ja 462 ottelua lopettaen tuomariuransa kevääseen 2018.
Leppäsen tuomariuran huippuhetkiin mahtuivat muun muassa finaalit Lahdessa 2012, pronssiottelu Jyväskylässä 2010 ja legendaariset liigakarsinnat Vaasassa 2009 sekä Liigan ulkoilmaottelu Ilves-Tappara Tampereen Sorsapuistossa 2016.
Leppänen palkittiin Mestiksen parhaana tuomarina vuonna 2006 ja hän toimi kevään 2007 ammattituomarina Japanissa. Tämän lisäksi kansainvälistä kokemusta kertyi CHL-otteluista kausilta 2014–2017 ja IIHF:n erotuomarivaihdosta 2014-15 sekä yksittäisistä juniorimaaotteluista. Leppänen ja hänen päätuomariparinsa Tero Toivola tuomitsivat Pelicans-HIFK-ottelussa 26.11.2011, jolloin tehtiin SM-liigan yhden ottelun jäähyennätys, 465 minuuttia.
Ennen tuomariuraansa Leppänen pelasi jääkiekkoa B-junioritasolle asti Salossa.
Isuzu Bellett
Isuzu Bellett 1 500 on henkilöauto. Sitä valmistettiin Japanissa. Merkki/malli oli Suomessa varsin arvostettu, joskin korkeahko hinta -lähes puolitoistakertainen kuplavolkkariin verrattuna- vähensi luonnollisesti myyntimääriä. Automallin tuotantovuodet olivat 1963-1973. Muut japanilaiset autonvalmistajat Suomen automarkkinoilla, vuosina 1965-66 olivat MMM 1966:n mukaan Toyota ja Datsun (Nissan). Tämän lisäksi Suomen markkinoilla oli myös sittemmin kadonnut automerkki PMC.
Moottori on 1,5 -litrainen bensiinikone, jonka teho 71 hevosvoimaa 5 000 r/min kierrosnopeudella.
Auton omamassa on 930 kg. Korimalli on neliovinen, viidelle hengelle rekisteröitävä sedan. Auton muotoilu oli omalle aikakaudelleen kulmikasta, ja vastaavat automallit tunnettiinkin niinkutsuttuina "kanttimalleina" taikka "tiiliskivinä". Valonheittimet olivat pyöreäkupuisia ja niitä autossa oli neljä kappaletta.
Myöhemmin kehiteltiin 1,6 ja 1,8 -litraisilla OHC- ja DOHC-koneilla varusteltuja coupé ja GT (Gran Turismo) -versioita, jotka havaittiin autourheilussa varsin käyttökelpoisiksi, ja näin ollen myös paljon käytetyiksi.
Merkin saavuttamaan arvostukseen ja suosioon on luonnollisesti monia syitä. Yksi tärkeimmistä on auton lujuus; Bellett 1500:n kokonaispaino (vm.1965) on 1430kg, mikä on pari sataa kiloa enemmän kuin useimman samankokoisen ajopelin. Paino tarkoittaa paksumpaa peltiä, joten auto ei ollut niin arka läpiruostumiselle, mikä oli tuolloin autojen ykkösvihollinen. Urheilullisuus oli myös valttia; Tekniikan Maailman ilmoituksessa vuonna 1965 kerrotaan, kuinka autossa on "alusta kuin urheiluautossa". 1960-luvun autoilijaa tietenkin kiinnosti myös pakkaskäynnistyvyys: Isuzun saattoi käynnistää myös kammella; veivinreikä löytyi eturekisterikilven takaa. Perusmallin tekniikka oli varsin konservatiivinen, mutta tämäkin nähtiin joskus ansioksi: valurautainen sylinterinkansi ei ollut niin arka ylikuumenemiselle kuin silloin niin modernit alumiiniset.
Vuonna 1965 Isuzu Bellett 1500 maksoi 8200 markkaa. Samaan aikaan VW kupla oli alle 5500 mk:n hintainen, eikä Opel Kadett'kaan maksanut kuin 6600 mk. Toyota Corona 1500 maksoi reiut kuusi tonnia, loistoauto Opel Kapitän 14 750 mk ja Mersusta piti pulittaa lähes 20 000.
Suomessa Isuzu Bellettiä markkinoi Helkama-konsernin tytäryhtiö Suomen Koneliike Oy, joka myi samaan aikaan myös Alfa Romeo- ja Škoda-autoja. Vuoden 1969 lopussa Bellettiä ja muita Isuzun henkilöautomalleja oli rekisterissä noin 5 500 kappaletta. Vuosina 1970–1972 Bellettejä rekisteröitiin vielä vajaat 600 kappaletta. Isuzun tuonti Suomeen päättyi tehtaan aloitettua yhteistyön yhdysvaltalaisen General Motors -konsernin kanssa. Isuzuja näki liikenteessä vielä pitkään maahantuonnin päätyttyäkin, ja vuoden 1979 lopussa niitä oli rekisterissä vielä reilut 3 000 autoa. Vuoden 1999 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä oli 105 Isuzu Bellettiä.