hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pikkukapustahaikara
Pikkukapustahaikara ("Platalea minor") on itäisen Aasian rannikoilla elävä uhanalainen iibisten heimoon kuuluva pelikaanilintu. Se kuuluu kapustahaikaroiden sukuun.
Pikkukapustahaikaralla on musta naama ja musta, lusikanmuotoinen nokka. Sen höyhenpeite on valkea. Poikasen nokka on punertavanharmaa.
Pikkukapustahaikara on muuttolintu, joka pesii Korean ja Kiinan rannikolla sijaitsevissa saarissa ja talvehtii kolmessa paikassa: Taiwanissa Tsengwenjoen suulla, Vietnamissa Punaisenjoen suistossa ja Hongkongissa Inner Deep Bayn alueella.
Teddy Tamgho
Teddy Tamgho (s. 15. kesäkuuta 1989 Pariisi) on ranskalainen yleisurheilija. Hän on kolmiloikan maailman- ja Euroopan-mestari sekä sisäratojen maailmanennätysmies. Hän kilpailee myös pituushypyssä.
Tamgho sijoittui kolmiloikassa neljänneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007. Vuonna 2008 hän voitti kolmiloikan alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden tuulituloksella 17,33. Seuraavana vuonna hän karsiutui loppukilpailusta Torinon EM-hallikisoissa ja sijoittui 11:nneksi Berliinin MM-kilpailuissa. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti kolmiloikassa kultaa uudella hallimaailmanennätyksellä 17,90 metriä. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 17,45 m.
Toukokuussa 2010 hän hyppäsi ulkoradoilla 17,63 m ja rikkoi Serge Hélanin vuonna 1994 hyppäämän Ranskan ennätyksen 17,55 m. 12. kesäkuuta 2010 Tamgho paransi kahdesti ennätystään hyppäämällä New Yorkissa 17,84 m ja 17,98 m. Voittotulos 17,98 m oli kautta aikain kolmanneksi paras tulos.
Tamgho paransi omaa sisäratojen maailmanennätystään hypättyään 17,91 metriä Aubieressä 20. helmikuuta 2011. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 Tamgho sijoittui pituushypyssä neljänneksi ja voitti kolmiloikassa Euroopan-mestaruuden ja paransi maailmanennätystään hypättyään kahdesti 17,92 m.
Tamgho ei voinut osallistua Lontoon olympialaisiin 2012 jouduttuaan nilkkaleikkaukseen. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän voitti kultaa kuudennen kierroksen hypyllään 18,04. Hänestä tuli Jonathan Edwardsin ja Kenny Harrisonin jälkeen vasta kolmas sallituissa olosuhteissa 18 metriä ylittänyt kolmiloikkaaja.
Vuonna 2014 Tamgho sai vuoden kilpailukiellon ajalle 18.3.2014–17.3.2015, kun häntä ei ollut tavoitettu kolmeen dopingtestiin joulukuun 2012 ja maaliskuun 2014 välisenä aikana.
Tamgho ei pääsyt osallistumaan Rion olympialaisiin 2016 koska hän mursi jalkansa Ranskan olympiakarsinnoissa kesäkuussa 2016 ja hänet leikattiin. Hän paljasti sen jälkeen että oli tiennyt jalassaan olleesta kasvaimesta jo toukokuusta 2016 lähtien.
Kirensk
Kirensk () on kaupunki Irkutskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Lenaan laskevan Kirenga-joen suussa 710 kilometriä Irkutskista pohjoiseen. Kaupunki on Kirenskin piirin keskus. Siellä on jokisatama ja lentokenttä. Asukkaita on 34 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa kasakoiden vuonna 1630 perustamasta talvehtimispaikasta. Ilimskin ja Jakutskin välisellä kulkureitillä sijainnut Kirenskin linnoitus oli tärkeä kauppapaikka. Vuonna 1775 siitä tuli kaupunki, vuonna 1783 Irkutskin lääniin kuuluneen kihlakunnan ja vuonna 1822 piirikunnan keskus. Asukkaat harjoittivat maanviljelyä ja kävivät töissä kultakaivoksilla. 1700-luvulta lähtien Kirensk toimi karkotuspaikkana.
Nykyään Kirenskissä on korjaustelakka, puunjalostuskombinaatti ja elintarviketeollisuutta. Kaupungin keskusta sijaitsee Lenan, Kirengan ja sen sivuhaaran muodostamalla saarella, joka vuonna 1969 yhdistettiin padolla mantereeseen.
Kirenga
Kirenga () on Lenan sivujoki Irkutskin alueella Venäjällä. Sen pituus on 746 kilometriä, valuma-alueen laajuus 46 600 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 18 kilometrin päässä joen suusta 658 kuutiometriä sekunnissa.
Kirenga saa alkunsa Baikalvuoristosta vain kuusi kilometriä Baikaljärvestä länteen ja virtaa järvestä poispäin, kohti pohjoista. Se on liikennöintikelpoinen 228 kilometrin matkalla. Tärkeimmät sivujoet ovat Ulkan, Minja ja Handa. Joen suussa sijaitsee Kirenskin kaupunki. Baikalin-Amurin rata seuraa jokea noin 50 kilometrin matkan ja ylittää sen.
James Norrington
Amiraali James Norrington on kuvitteellinen hahmo Disneyn "Pirates of the Caribbean" -elokuvasarjassa. Häntä näyttelee brittiläinen Jack Davenport.
Käsikirjoittajien mukaan Norrington kirjoitettiin alkuperäisesti pahaksi hahmoksi, jolla oli aikeet liittyä Hector Barbossan joukkoihin. Idea käytettiin vasta "", missä hän pettää ystävänsä ja liittoutuu Cutler Beckettin kanssa, vaikkakin katuu myöhemmin tekoaan. Haastattelussa tuottaja Jerry Bruckheimer kertoi, että alun perin Norringtonin piti esiintyä vain ensimmäisessä elokuvassa, mutta yleisön myönteinen reaktio hahmoon ja hänen kunnioutuksensa Davenportia kohtaan, sai hänet tekemään Norringtonista merkittävän hahmon jatko-osissa.
Norrington on ensimmäisessä elokuvassa "", ylpeä, säntillinen ja jopa ylimielinen henkilö, joka on ihastunut Elizabeth Swanniin. Hän halveksii merirosvoja ja sortuu etenkin Jack Sparrow’n suhteen suuren luokan aliarviointiin. Hän on erittäin taitava upseeri joka on onnistunut lähes hävittämään merirosvouden. Hän on myös merirosvojen keskuudessa erittäin pelätty miekkailutaidostaan. Ainoastaan Will Turner on häntä parempi miekkailija. Elokuvan lopussa hän hyväksyy Willin ja Elizabethin rakkauden ja antaa jopa Jackille etumatkaa tämän paetessa Mustalla Helmellä. Hän suutelee Elizabethia, mutta Elizabeth ei hyväksy häntä.
"Kuolleen miehen kirstussa" tehtävänsä jättänyt, Jack Sparrow’n nappaamisessa epäonnistunut Norrington löytyy Tortugasta kaunaisena ja itsetuntonsa menettäneenä juoppona, mutta liittyy Jackin miehistöön. Hän kuitenkin pettää toverinsa ja varastaa kuolleen miehen kirstun (jonka sisällä on Davy Jonesin sydän), hankkien näin asemansa merivoimissa takaisin.
Kolmannessa elokuvassa Norrington on saanut amiraalin aseman, ja johtaa laivastoa merirosvojen nappaamisessa ja tuhoamisessa. Hän kohtaa Elizabethin uudelleen Sao Fengin laivalla, mutta tämä ei suostu olemaan tekemisissä petturin kanssa. Norrington päättää auttaa Elizabethia hyvittääkseen virheensä, mutta tämän pyytäessä häntä pakenemaan mukanaan, Norrington vain toteaa, että vaikka heidän polkunsa ovatkin kietoutuneet yhteen, ne eivät ole koskaan yhdistyneet. Tämän jälkeen Norrington ja Elizabeth suutelevat.
Norrington kuolee, kun Willin isä, jo lähes osaksi laivaa muuttunut ja siksi sekaisin oleva Saappaanraksi Bill Turner, iskee häntä miekalla Elizabethin paetessa Lentävältä hollantilaiselta.
Johnny Green
John Waldo Green (10. lokakuuta 1908 – 17. toukokuuta 1989) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat ”Body and Soul” (1930), ”Out of Nowhere” (1931) ja ”I Cover the Waterfront” (1933). Elokuvamusiikkisovituksillaan hän sai uransa aikana yhteensä 14 Oscar-ehdokkuutta, ja voitti palkinnon yhteensä neljä kertaa elokuvista "Sinun kanssasi kahden" (1948), "Pariisin lumoissa" (1951), "West Side Story" (1961) ja "Oliver!" (1968). Hän toimi myös neljästi Oscar-gaalan musiikillisena johtajana.
Green syntyi New Yorkissa vuonna 1908. Hän opiskeli New Yorkin sotilasakademiassa ja myöhemmin Harvardin yliopistossa, josta valmistui vuonna 1928. Harvardin vuosinaan hän kirjoitti sanoittaja Gus Kahnin kanssa kappaleen ”Coquette”, josta tuli hänen ensimmäisen hittinsä. Tuona aikana hän myös sovitti musiikkia Guy Lombardon ja Paul Whitemanin yhtyeille. Vuosina 1930–1933 hän työskenteli Paramountin elokuvastudiolla sovittajana ja kapellimestarina. Tunnetuimman kappaleensa ”Body and Soul” hän kirjoitti aivan uransa alkuvaiheessa vuonna 1930 näyttelijä-laulajatar Gertrude Lawrencelle. Sanoittajana toimivat Robert Sour, Frank Eyton sekä Edward Heyman, joista jälkimmäinen sanoitti monet Greenin myöhemmistä hiteistä, kuten ”Out of Nowhere”, ”Rain, Rain, Go Away”, ”I Wanna Be Loved” ja ”I Cover the Waterfront”. Muita sanoittajia, joiden kanssa Green työskenteli, olivat Johnny Mercer, Billy Rose ja Ira Gershwin. Myöhemmin Green johti studioyhtyeitä eri radio-ohjelmille, kuten "The Jack Benny Show" ja "The Packard Hour With Fred Astaire". Hän toimi Metro-Goldwyn-Mayerin musiikillisena johtajana vuosina 1949–1959 ja johti 1960-luvun alussa muun muassa Denverin, Philadelphian, San Franciscon ja Los Angelesin sinfoniaorkestereita.
Live in New York City (Natasha Bedingfieldin dvd)
Live in New York City on englantilaisen poplaulaja Natasha Bedingfieldin musiikkidvd. Se julkaistiin 21. marraskuuta 2006 ja se sisältää Natashan live-esiintymisen New Yorkissa, musiikkivideoita ja dokumentteja.
Into Lätti
Into Ilo Lätti (1. joulukuuta 1913 Impilahti – 5. joulukuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen tanssija ja koreografi.
Jatkosodan aikana 1942–1944 Lätti toimi tanssijana viihdytysjoukoissa Karhumäen tivolin kabaree- ja tanssiesityksissä. Sodan jälkeen hän vieraili tanssijana myös ulkomailla, muun muassa Malmön kaupunginteatterissa vuosina 1947–1948. Myöhemmin Lätti oli Suomen Kansallisbaletin balettimestari. Lätin huomattaviin koreografintöihin kuuluu esimerkiksi Kansallisbaletissa vuonna 1960 ensi-iltansa saanut baletti "Kolmikolkkahattu", jossa hän esiintyi myös tanssijana.
Lätti piti Helsingissä myös omaa balettikoulua, jossa 1960-luvulla opiskelivat monet nuoret tanssijalahjakkuudet, kuten Marja Korhola ja Ritva Kasurinen. Hän antoi opetusta myös flamencotanssista innostuneelle Reima Nikkiselle, sillä Lätti oli itse opiskellut flamencoa Sevillassa.
Lätti esiintyi useassa suomalaisessa pitkässä elokuvassa tanssijana ja näyttelijänä, ja hän esiintyi 1960-luvulla myös televisiossa.
Zima
Zima () on kaupunki Irkutskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Angaran sivujokeen Okaan laskevan Zima-joen suuta 251 kilometriä Irkutskista luoteeseen. Kaupunki on Ziman piirin keskus. Sen kautta kulkee Siperian rautatie sekä Krasnojarskin ja Irkutskin välinen valtatie. Asukkaita on 34 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna rakennetun 1898 rautatieaseman yhteyteen. Vuonna 1915 sinne perustettiin saha, jonka ympärille muodostui taajama. Vuonna 1922 Zimasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on rautatieliikenteen yrityksiä, puunjalostuslaitoksia ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Kabelo Kgosiemang
Kabelo Kgosiemang (s. 7. tammikuuta 1986 Rakhuna) on botswanalainen yleisurheilija, joka kilpailee korkeushypyssä. Hän on voittanut viisi kultamitalia Afrikan-mestaruuskilpailuista ja kaksi Afrikan kisoista. Kgosiemang on ollut mukana yksissä olympialaisissa, Pekingin kisoissa 2008. Siellä hän oli parhaana afrikkalaisena 29:s. Hän sijoittui MM-kilpailuissa Osakassa 2007 yhdeksänneksi, Moskovassa 2013 kymmenenneksi ja Berliinissä 2009 13:nneksi sekä karsiutui loppukilpailusta Daegussa 2011 ja Pekingissä 2015. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän oli kuudes.
Kgosiemangin ennätys on 234 cm, jonka hän hyppäsi Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2008. Sisäradoilla hänen paras suorituksensa on 228 cm, jonka hän on hypännyt kahdesti vuonna 2010.
Bruno Sojka
Bruno Sojka (1909 – 30. tammikuuta 1951) oli tšekkoslovakialainen kilpa-ajaja. Sojkan ensimmäinen merkittävä saavutus oli toinen sija vuoden 1934 Grand Prix des Frontièresissä. Sojka ajoi kisassa Bugatti T51A -autolla.
Sojka menestyi parhaiten Tšekkoslovakian Grand Prix’ssa, joka ajettiin Masaryk Circuitissa. Hän sijoittui kilpailussa toiseksi vuonna 1933 ja kolmanneksi vuosina 1931, 1932, 1934 ja 1935.
Sojka ajoi vuodesta 1949 Tatra F2 -autoa. Hän kuoli vuonna 1951 Ecco-Homo-kilpailun harjoituksissa. Silloin hän ajoi Tatran T602-autoa.
Wayne Wilkins
Wayne Wilkins on brittiläinen musiikkituottaja ja lauluntekijä. Hänen tuottamiinsa lauluihin lukeutuu muun muassa Cheryl Colen ”Fight for This Love”, mikä oli Britannian singlelistan ensimmäisellä sijalla. Hän tuotti myös lauluja Natasha Bedingfieldin esikoisalbumille "Unwritten". Wilkins on tuottanut lauluja Kylie Minoguelle, kirjoittanut lauluja yhdessä Pinkin kanssa ja miksannut yhden No Doubtin albumeista.
Wilkins on myös osa sanoittaja/tuottaja-ryhmää nimeltä "The Runaways" yhdessä Rico Loven, Sam Wattersin ja Louis Biancaniellon kanssa.
Kaspianponi
Kaspianponi eli kaspianhevonen on ikivanha rotu, jonka Louise L. Firouz löysi Iranin-matkallaan vuonna 1965.
Kaspianponia pidetään przewalskinhevosen ohella vanhimpana vielä olemassa olevana rotuna. Arabialaisen täysverisen uskotaan kehittyneen kaspianponin jälkeen. Vuodelta 500 eaa. peräisin olevassa kuvassa on sotavaunujen edessä pienikokoisia hevosia, jotka muistuttavat paljon kaspianponia. Vaikka rotunimessä onkin säkäkorkeuden vuoksi poni, kaspianponi on rakeenteeltaan ja liikkeiltään kuin hevonen. Sen tunnettuja ominaisuuksia ovat nopeus, luontainen hyppytaito ja kyky kantaa raskaita kuormia. Nykyään kaspianponeja on todennäköisesti enää vain viitisensataa.
Kaspianponilla on jalo pää, leveä otsa ja pienet, kärjistään sisäänpäin kaantyneet korvat. Sen kaula on pitkä ja kaartuva, selkä taas lyhyt ja sen takaosa on voimakas. Hoikissa ja pitkissä jaloissa on vahvat ja tiiviit sääriluut sekä hyvät kaviot ja korkeat kannat.
Kaspianponille tyypillisiä piirteitä ovat nopeat ja jalot liikkeet. Se näyttää usein pienikokoiselta arabianhevoselta. Luonteeltaan se on pirteä, mutta säyseä ja hellä sekä utelias. Kaspianponia käytetään ratsastukseen ja ajoon, se on myös lapsille sopiva poni. Sen säkäkorkeus on 102–121 cm.
Béhanzin
Béhanzin (noin 1851–1906) oli Dahomeyn hallitsija vuosina 1890–1894.
Béhanzinin johtamat fonit kävivät sotaa Cotonoun vuonna 1890 vallanneita ranskalaisia vastaan. Marraskuussa 1892 Ranska valtasi Dahomeyn pääkaupungin Abomeyn, mutta sotatoimet jatkuivat vielä yli vuoden ajan. Tammikuussa 1894 fonien ylimystö luovutti Béhanzinin ranskalaisille, jotka karkottivat hänet ensin Martiniquelle ja myöhemmin Algerian Blidaan. Béhanzinin jäännökset siirrettiin Dahomeyhin vuonna 1928.
Tina Barrett
Tina Barrett (s. 16. syyskuuta 1976) on lontoolainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä. Hänen läpimurtonsa oli vuonna 1999 hänen ollessaan 21-vuotias, kun hänestä tuli "S Club 7" -pop-yhtyeen jäsen.
Barrett on myös nähty elokuvissa "Seeing Double", "Viva S Club", "Hollywood 7", "L.A. 7" ja "Miami 7", joissa hän on ollut omana itsenään.
Olga Rypakova
Olga Sergejevna Rypakova (o.s. Aleksejeva, s. 30. marraskuuta 1984 Öskemen, Kazakstan) on kazakstanilainen yleisurheilija. Hän oli alun perin seitsenottelija, ja hän on kilpaillut kansainvälisellä tasolla myös pituushypyssä ja vuodesta 2007 asti kolmiloikassa.
Hänen pituusennätyksensä on 685 cm, jonka hän hyppäsi Bangkokin universiadeissa 2007. Kolmiloikkaa hän on hypännyt 15,25 m Splitin maanosien cupissa 2010. Hallissa hän on hypännyt 15,14 m Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010. Kummatkin kolmiloikkatulokset ovat Aasian ennätyksiä.
Rypakova sai hopeaa Kingstonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen 2002 seitsenottelussa pistein 5727. Vuonna 2005 hän oli pituushypyssä neljäs Incheonin Aasian-mestaruuskilpailuissa ja voitti sisäratojen Aasian kisoissa kultaa viisiottelussa. Seuraavana vuonna hän voitti sisäratojen Aasian-mestaruuden viisiottelussa Pattayalla Aasian ennätystuloksella 4582. Hän sijoittui viisiottelussa seitsemänneksi Moskovan sisäratojen MM-kilpailuissa ja pituushypyssä kahdeksanneksi Ateenan maailmancupissa sekä voitti kultaa seitsenottelussa ja pronssia pituushypyssä Dohan Aasian kisoissa. Vuonna 2007 hän oli kolmiloikassa yhdestoista Osakan MM-kilpailuissa ja voitti pituushypyn (ennätyksellään 685 cm) Bangkokin universiadeissa. Hän voitti sekä pituushypyn että kolmiloikan (kisaennätyksellä 14,69 m) saman vuoden Ammanin Aasian-mestaruuskilpailuissa.
Vuonna 2008 hän sijoittui kolmiloikassa neljänneksi sekä Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa että Pekingin olympialaisissa, jossa hänen tuloksensa oli 15,11 m. Hän osallistui olympialaisissa myös pituushyppyyn, mutta karsiutui finaalista. Lisäksi hän voitti sisäratojen Aasian-mestaruuden kolmiloikassa. Seuraavana vuonna hän oli kolmiloikassa kymmenes Berliinin MM-kilpailuissa ja voitti Aasian-mestaruuden Kantonissa tuloksella 14,53.
Rypakova voitti vuonna 2010 kolmiloikassa kultaa Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa, jossa hänen tuloksensa oli 15,14 m. Sisäratojen Aasian kisoissa hän voitti sekä pituushypyn että kolmiloikan, ulkoratojen Aasian kisoissa hän sai kultaa kolmiloikassa ja hopeaa pituushypyssä. Splitin maanosien cupissa hän voitti kolmiloikan ja oli kolmas pituushypyssä. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui toiseksi tuloksella 14,89 m, vain viiden sentin päässä voitosta. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti hopeaa tuloksella 14,63.
Vuonna 2012 hän voitti Lontoon olympialaisissa olympiakultaa tuloksella 14,98. Hän voitti kultaa myös Incheonin Aasian kisoissa 2014 tuloksella 14,32. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sai pronssia tuloksella 14,77. Hän saavutti sisäratojen Aasian-mestaruuskilpailuissa 2016 kultaa kolmiloikassa ja pronssia pituushypyssä. Saman vuoden Rio de Janeiron olympialaisissa hän sai pronssia kolmiloikassa tuloksella 14,74.
Rypakova saavutti Lontoon MM-kilpailuissa 2017 pronssia kolmiloikassa tuloksella 14,77. Hän voitti samana vuonna sisäratojen Aasian kisoissa kultaa sekä pituushypyssä että kolmiloikassa. Hän voitti Jakartan Aasian kisoissa 2018 kultaa kolmiloikassa tuloksella 14,26. Saman vuoden maanosien cupissa hän oli kolmiloikassa toinen.
Gotta Get Thru This
Gotta Get Thru This on ensimmäinen single Daniel Bedingfieldin debyyttialbumilta Gotta Get Thru This. Se julkaistiin vuonna 2001. "Gotta Get Thru This", kuten muutkin debyyttialbumin laulut, äänitettiin Bedingfieldin makuuhuoneessa tämän tietokoneella ja mikrofonilla. "Gotta Get Thru This" nousi Ison-Britannian singlelistan sijalle yksi vuosina 2001 ja 2002, tehden siitä yhden Bedingfieldin menestyneimmistä singleistä, ja sitä on myyty Isossa-Britanniassa 530 000 kappaletta.
Single debytoi Britannian singlelistan piikkipaikalla. Yhdysvalloissa se nousi Billboard Hot 100 -listan sijalle 10.
Sanna Porali
Sanna Porali (s. 28. joulukuuta 1991 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Naisten Liigassa joukkuetta PK-35 Vantaa. Aiemmin Porali on edustanut myös HJK:ta TuPSia ja PuiUa. Porali on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu voimakas pääpeli ja maalinteko erikoistilanteista.
Sanna Porali on edustanut Suomea useiden eri ikäluokkien maajoukkueissa.
If You’re Not the One
If You’re Not the One on Daniel Bedingfieldin esikoisalbumilta Gotta Get Thru This julkaistu single. Se julkaistiin albumin kolmantena singlenä 22. marraskuuta 2002, ollen Iso-Britannian singlelistan sijalla yksi ja Yhdysvalloissa sijalla viisitoista.
Ina Suutari
Ina Suutari (s. 20. heinäkuuta 1991 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Naisten Liigassa HJK:ta. Aiemmin Suutari on edustanut myös KäPaa. Hän on pelipaikaltaan maalivahti.
Ina Suutari on edustanut Suomea useiden eri ikäluokkien maajoukkueissa.
Vietnamin koripallomaajoukkue
Vietnamin koripallomaajoukkue edustaa Vietnamia koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Maa liittyi vuonna 1952 kansainväliseen koripalloliittoon.
Vietnam on päässyt historiansa aikana kaksi kertaa Aasian-mestaruuskilpailuihin. Vuonna 1963 maa osallistui ensimmäistä kertaa Aasian-mestaruuskisoihin. Tällöin Vietnam kuitenkin sijoittui turnauksen kahdeksanneksi, eli viimeiseksi. Seuraavissa, eli vuoden 1965 kisoissa, maa oli jälleen mukana. Näissä kisoissa Vietnam otti ensimmäisen arvokisavoittonsa voitettuaan Singaporen koripallomaajoukkueen lukemin 81–67. Tämän jälkeen Vietnam ei enää onnistunut voittamaan yhtään ottelua ja sijoittui turnauksen viimeiseksi, eli kymmenenneksi.
Lotta Peitsi
Lotta Peitsi (s. Helsingissä 18. elokuuta 1992) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Naisten Liigassa HJK:ta. Peitsin kasvattajaseura on MPS. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Peitsin vahvuus on hyvä tekniikka ja rauhallinen pelitapa. Hän suoritti ensiesiintymisensä Naisten Liigassa vuonna 2008.
Lotta Peitsi on edustanut Suomea vuonna 1992 syntyneiden maajoukkueessa 13 kertaa.
Lila Ring
Lila Xenia Ring (o.s. Räihälä, s. 4. maaliskuuta 1992 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on edustanut Naisten Liigassa Helsingin Jalkapalloklubia. Ennen HJK:hon siirtymistään Räihälä edusti Pohjois-Haagan Urheilijoita. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Nopean ja taitavan Räihälän vahvuuksiin kuuluu myös maalintekotaito. Hän debytoi Naisten Liigassa vuonna 2008.
Ring on edustanut Suomea useiden eri ikäluokkien maajoukkueissa. Hän on säveltäjä Osmo Tapio Räihälän tytär.
Nykyään Ring toimii sosiaalisen median vaikuttajana tekemällä Youtube videoita sekä päivittämällä instagramia.
Steve Kipner
Steve Kipner on moninkertaista platinaa myynyt lauluntekijä ja tuottaja, jonka tekemiä lauluja ovat muun muassa sellaiset hitit kuin Christina Aguileran Genie In A Bottle, Natasha Bedingfieldin These Words, ja The Scriptin Breakeven ja The Man Who Can't Be Moved.
Marija Savinova
Marija Savinova-Farnosova (s. 13. elokuuta 1985) on venäläinen keskimatkojen juoksija, joka on erikoistunut 800 metrille. Savinova voitti vuosina 2010–2013 olympiakultaa, MM-kultaa, MM-hopeaa ja EM-kultaa, mutta menetti nämä mitalinsa vuonna 2017 dopingin takia.
Savinova-Farnosova sai helmikuussa 2017 urheilun kansainvälisen vetoomustuomioistuimen päätöksellä neljän vuoden kilpailukiellon ajalle 24.8.2015–23.8.2019. Biologisen dopingpassin perusteella hänen katsottiin käyttäneen dopingia vuosina 2010–2013. Kaikki hänen tuloksensa aikaväliltä 26.7.2010–19.8.2013 hylättiin.
Vuonna 2008 Savinova osallistui Valencian sisäratojen MM-kilpailuihin, muttei selvinnyt loppukilpailuun. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa halliennätyksellään 1.58,10, oli viides Berliinin MM-kilpailuissa ajalla 1.58,68 ja neljäs ajalla 2.00,72. Vuonna 2010 hän voitti kultaa Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa (1.58,26) ja Barcelonan EM-kilpailuissa (1.58,22). Splitin maanosien cupissa hän oli kolmas. Seuraavana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden Daegun MM-kilpailuissa ennätyksellään 1.55,87. Lontoon olympialaisissa 2012 hän voitti kultaa ajalla 1.56,19. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Savinova sijoittui 800 metrillä hopealle ajalla 1.57,80.
Savinova on voittanut Venäjän-mestaruuden 800 metrillä ulkoradoilla 2009 ja 2011 sekä sisäradoilla 2009 ja 2010. Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa hän voitti 800 metriä 2011.
Keltiäinen (Somero)
Keltiäinen on kylä ja kyläkeskus Somerniemellä Somerolla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 63, mikä teki siitä Someron kylistä väkiluvultaan 35. suurimman ja entisen Somerniemen kylistä seitsemänneksi suurimman. Keltiäisten naapurikyliä Somerniemellä ovat Vesanoja lännessä, Härjänoja idässä, Härjänlahti etelässä ja Salkola pohjoisessa. Luoteessa sen maihin rajoittuvat myös Somerniemen Palikaisten kylän maat.
Nykyään kylän palveluihin kuuluu ainoa Someron jäljellä oleva kyläkauppa. Keltiäisten kylän alueella, Särkijärven rannalla sijaitsee nähtävyytenä tunnettu taiteilija Reino Koivuniemen ateljee ja näyttelytila Hiidenlinna, ja Salkolantien varrella Keltiäisten kylän alueella on Someron urheiluautoilijat ry:n jokamiesluokan moottorirata Somura. Kylän alueella sijaitsevat myös Someron seurakunnan leirikeskus Siikjärven rannalla ja Someron kaupungin sauna Poikkipuoliaisten järven rannalla.
Vuodesta 1888 vuoteen 1991 Keltiäisissä toimi Somerniemen vanhin koulu, Keltiäisten koulu, sittemmin Keltiäisten ala-aste. Sen koulupiiriin kuuluivat 1920-luvulta alkaen Keltiäisten, Vesanojan, Härjänlahden ja pääosin Härjänojan kylät ja Salkolan koulun lakattua vuonna 1964 myös Salkola ja Härjänojan metsäkulma. Koulun lakattua koulua on käyty Somerniemen ainoassa jäljellä olevassa koulussa Oinasjärvellä.
Kylä sijaitsee Somerniemen, ja Samalla koko Someron sekä Paimionjoen vesistön suurimman järven Painion rannalla. Muita järviä ovat tämän pohjoispuoliset metsäjärvet Siikjärvi, Särkjärvi ja Vesajärvi, jotka kaikki sijaitsevat osaksi Keltiäisten, osaksi Vesanojan kylän alueella, sekä kylän maiden pohjoiskärjessä sijaitseva Poikkipuoliainen ja Tammelan rajalla sijaitseva Valkjärvi. Järvistä neljä ensin mainittua laskevat Painioon, mutta Valkjärvi on Paimionjoen sivujoen Pajulanjoen latvajärvi.
Keltiäinen on isossajaossa ollut samaa jakokuntaa viereisen Vesanojan kylän kanssa, ja koska Keltiäisissä taloja on enemmän, se lienee kylistä vanhempi. Kylän vanhoja taloja ovat olleet Loitti, Korpilo, Kylä-Kossa, Mäki-Kossa, Korpilo, Seppälä, Nikula ja Sillanpää. Näistä Loitti ja Mäki-Kossa ovat hävinneet aiemmin ja Kylä-Kossa paloi vuonna 1997, mutta Korpilo, Seppälä, Nikula ja Sillanpää ovat edelleen olemassa. Kylän vanhalla tontilla taloista ovat edelleen Korpilo ja Seppälä.
Kylän kaakkoiskulmassa, harjuselänteellä Härjänojan kylän rajalla sijaitsevasta taajaan rakennetusta alueesta, jossa ovat sijainneet muun muassa nykyinen kyläkauppa ja aiemmin myös Someron osuuskaupan myymälä, käytetään paikallisesti leikillistä nimitystä "Hansun kaupunki".
Göran Hongell
Hans Göran Andreas Hongell (6. syyskuuta 1902 Helsinki – 27. heinäkuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen lasitaiteilija.
Hongellin vanhemmat olivat rakennusmestarit Sanfrid Hongell ja Hilda Hongell (o.s. Sjöblom). Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa, josta valmistui koristemaalariksi vuonna 1922. Vuonna 1924 Hongel meni naimisiin Frid Runa Rosbergin kanssa. Parille syntyi samana vuonna esikoistytär Anna Brita Camilla ja vuosia myöhemmin pojat Hans-Göran (1928) ja Olof Andreas (1932).
Valmistumisensa jälkeen Hongell perusti aluksi kollegansa Gunnar Forsströmin kanssa yhteisen toimiston, jossa Hongell teki asiakkaille julisteita, mainoksia ja koristemaalauksia.
Vuonna 1932 Hongell palkattiin Karhulan lasitehtaan (myöh. A. Ahlström) osa-aikaiseksi taiteelliseksi neuvonantajaksi, ja hän sai tehtaalta vähitellen yhä runsaammin muotoilijan töitä. Sodan jälkeen hänestä tuli koko Ahlström-yhtymän taiteellinen johtaja. Hän oli yhtiön palveluksessa neljännesvuosisadan ajan, vuoteen 1957 saakka. Hän sai lasiteoksistaan hopeamitalin Pariisin maailmannäyttelystä vuonna 1937 ja kultamitalin Milanon X triennaalissa vuonna 1954 (vielä nykyisinkin tuotannossa oleva "Aarne"-lasisto).
Vakituisena muotoilijana Hongell toteutti paitsi omia suunnitelmiaan myös muiden taiteilijoiden töitä saattamalla ne tuotantokelpoisiksi. Hän oli viimeistelemässä esimerkiksi Aino Aallon "Bölgeblick"-laseja tuotantoon sopiviksi ja hän piirsi niiden rinnalle karahvin. Hongellilla oli merkittävä osa myös Gunnel Nymanin ja Alvar Aallon suunnitteleman taidelasin valmistuksessa. Käyttölasin lisäksi Hongell erikoistui lahja- ja koriste-esineiksi suunniteltuun taidelasiin, jotka olivatkin pitkään Karhula-Iittalan tärkeimpiä tuotteita.
1950-luvulla Hongellin työkyky alkoi vähitellen heiketä, ja vuonna 1954 hän menetti taiteellisen johtajan paikkansa Tapio Wirkkalalle. Hongellille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1955.
Antiikkia ja arvoituksia
Antiikkia ja arvoituksia () on ranskalainen draamatelevisiosarja. Sarjan päähenkilö hyväsydäminen antiikkikauppias "Louis Roman" (näyttelijä Victor Lanoux) selvittelee esineiden omistussuhteita ja esiin tulevia visaisia rikosjuttuja. Muita sarjassa esiintyviä roolihahmoja ovat mm. ex-vaimo Maryvonne ja Louisin lapsuudenystävä santarmi Raymond.
Sarjaa on esitetty vuosina 1998-2010. Ranskassa ensiesitys oli 24. tammikuuta 1998, Suomessa 11. heinäkuuta 2000. Sarjaa on tehty 39 90 minuutin jaksoa. Viimeisin jakso, 9. kauden 5. jakso "Louis joue les experts" oli ensiesityksessä 9. tammikuuta 2010.
Ranskassa sarjaa on esittänyt France 3 -televisiokanava. Suomessa Yle TV1 on esittänyt sarjaa arkipäivisin kaksiosaisina 45 minuutin jaksoina. 
Suomessa 68:n 45-minuuttisen jakson jälkeen esitetään 30.3.2010 lähtien kahdeksan uutta jaksoa. Sarjan tapahtumat sijoittuvat Lyonin alueelle.
Glücksgas Stadion
Glücksgas Stadion (entiseltä nimeltään "Rudolf-Harbig-Stadion") on jalkapallostadion Dresdenissä, Saksassa. Se toimii 2. Bundesliigassa pelaavan Dynamo Dresdenin kotikenttänä.
Ensimmäistä kertaa stadionin maaperää käytettiin urheiluun vuonna 1896. Tätä pelipaikkaa piti kotiareenanaan myös juuri perustettu Dresdensia Dresden. Vuonna 1922 salaneuvos Hermann Ilgen aloitti stadionin rakentamisen pelipaikan kohdalle. 24 000-paikkaisen Dresdner Kampfbahn-stadionin avajaiset pidettiin jo vuoden päästä.
Toisen maailmansodan hävitykset olivat kaupungissa suuret ja myös stadion kärsi vaurioista. Dresdner Kampfbahn avattiinkin uudestaan vasta vuonna 1951 ja tällöin stadionin uudeksi nimeksi vaihdettiin Rudolf-Harbig-Stadion. Vasta kuusi vuotta myöhemmin myös Dynamo Dresden siirtyi stadionille. Samana vuonna Stasi otti stadionin haltuunsa. Vuonna 1969 peliareenalle asennettiin valonheittimet.
Vuonna 1971 stadion uudelleennimettiin Dynamo-Stadioniksi. Vuosikymmenen aikana stadionia laajennettiin jatkuvasti ja vuonna 1980 areenan katsojakapasiteetti oli jo 38 500. Stadion jouduttiin vuonna 1990 modernisoimaan täyttämään Saksan jalkapalloliiton ja UEFA:n määräykset. Tällöin stadionin nimeksi otettiin takaisin Rudolf-Harbig-Stadion. Muutostöihin kuuluivat muun muassa stadionin turvallisuuden parantaminen ja kentän laajentaminen. Myös stadionin katsojakapasiteettiä jouduttiin vähentämään.
Kun Dynamo Dresden putosi Bundesliigasta, jäivät stadionin remontointityöt vähemmälle. Loppuvuodesta 2004 Dresdenin kaupunginhallitus päätti uuden stadionin rakentamisesta nykyisen paikalle. Rakentaminen aloitettiin syksyllä 2007, mutta stadionia käytettiin silti peleissä koko rakentamisen ajan. Uusi 43 miljoonaa euroa maksanut Rudolf-Harbig-Stadion valmistui vuonna 2009, ja ensimmäinen stadionilla pelattu ottelu pelattiin Dynamo Dresdenin ja FC Schalken välillä syyskuussa 2009. Stadion on valittu yhdeksi vuoden 2011 jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailujen kisastadioniksi.
Joulukuussa 2010 stadionin nimeksi päätettiin muuttaa glücksgas stadion. Nimi astui voimaan vuoden 2011 alussa.
Lotus 119
Lotus 119 on Lotus Carsin vuoden 2002 Goodwood Festival of Speed -festivaalin Soapbox Challenge -kilpailuun rakentama mäkiauto. Sitä pidetään kaikkien aikojen nopeimpana mäkiautona, sillä se pystyy kiihtymään ilman moottoria 45 asteen mäessä 320 km/h nopeuteen.
Pitkätöyhtöpingviini
Pitkätöyhtöpingviini ("Eudyptes moseleyi"), jota pidetään myös kalliotöyhtöpingviinin alalajina, on eteläisten valtamerten saarilla elävä uhanalainen pingviini. Sen esiintymisalue käsittää Atlantin eteläosan Tristan da Cunhan ja Goughin sekä Intian valtameren Amsterdamsaaren ja Île Saint-Paulin. Gregory Mathews ja Tom Iredale kuvailivat lajin holotyypin vuonna 1921.
Varhela
Varhela on Kalannissa Uudessakaupungissa Varsinais-Suomessa. Sen naapurikyliä ovat muiden muassa Kallela ja Kahloinen. Osa kylästä kuuluu suunniteltuun Laitilan lakeus -nimiseen valtakunnallisesti arvokkaaseen maisema-alueeseen.
Kylä kuuluu entiseen Hallun koulupiirin alueeseen ja sillä toimii kyläyhdistys Hakava ry.
Keltiäinen (täsmennyssivu)
Keltiäinen voi tarkoittaa seuraavia:
Mustapääpingviinit
Mustapääpingviinit ("Pygoscelis") on Etelämantereella ja sen lähialueilla elävä pingviinisuku, johon kuuluu kolme lajia:
Takla Makan (kirja)
Takla Makan on Juha Seppälän vuonna 2010 ilmestynyt pienimuotoinen proosateos, joka sisältää kaksi ohuesti toisiinsa kytkeytyvää kertomusta. Teoksen on kustantanut WSOY.
Teoksen nimi viittaa Länsi-Kiinassa Xinjiangissa sijaitsevaan Taklimakanin korkeiden vuorten ympäröimään hiekka-aavikkoon, joka on äärimmäisen kuiva ja yksi elämälle vihamielisimmistä paikoista maapallolla, Aavikon tavoin myös Seppälän kirja "Takla Makan" on samalla kertaa jylhä ja arvoituksellinen. Aavikko symboloi kirjassa henkistä autioitumista ja äärimmäistä ahdistusta, jonne paetessaan päähenkilö luopuu kaikesta entisestä. Teoksen kertomuksia yhdistää lähteelle kumartuva pronssinen veistos, jonka hahmo ei saa juodakseen.
Teoksen ensimmäinen kertomus "Takla Makan" kuvaa ikääntynyttä, kuolemansairasta maanmittausinsinööriä, joka muuttaa asumaan Kouvolan tyyppiseen kaupunkiin, josta hän uskoo löytävänsä riippumattomuuden tuoman vapauden. Vapaus jää kuitenkin hetkelliseksi.
Toinen kertomus on nimeltään "Ristin tie". Se kertoo keski-ikäisestä, syrjäytyneestä insinöörimiehestä, jonka varalle elämällä on vielä yksi tehtävä. Se alkaa miehen kuvauksella itsestään: "En näyttänyt Marlon Brandolta Pariisissa." Mies muistelee nuorempia kollegoitaan: "He pelkäsivät koko ajan, että he eivät olleet ketään, että heitä ei ollut olemassa, että he ja heidän kaltaisensa olivat syntyneet jäädäkseen markkinoilla toistensa, kaltaistensa jalkoihin. "Ristin tien" päähenkilö valmistautuu pääsiäiskuvaelmaan, jossa hän kantaa Jeesuksen ristiä.
Lukuisilla palkinnoilla palkitun Juha Seppälän kirjallista ominaislaatua on jo aiempien teosten yhteydessä luonnehdittu tarkaksi ja ehdottomaksi. Hänen lauseissaan on graniitin voimaa, niin että se saa kriitikon tämän kirjan kohdalla huudahtamaan: "Että joku osaakin kirjoittaa hyvin!", mutta Seppälä ei kuitenkaan päästä lukijaa helpolla. Seppälän aforistista tyyliä on verrattu Paavo Haavikkoon, ja toiseksi vertauskohdaksi on löytynyt Martti Joenpolvi, jonka kanssa hänellä on yhteistä synkistely, illuusiottomuus tarkasteltaessa miehen osaa maailmassa.
"Takla Makania" sanottu maailmanluokan kirjaksi, jolle on näytetty suuntaa jopa Finlandia-palkinnon saajaksi.
Fairey Campania
Fairey Campania oli brittiläisen Fairey Aircraftin suunnittelema ja valmistama tiedustelulentokonetyyppi, joka oli ensimmäinen yhtiön suurempiin tuotantolukuihin yltänyt konemalli. Se suunniteltiin Amiraliteetin vaatimusten mukaan kaksipaikkaisena tiedustelukoneena toimimaan vesilentokoneiden emälaivoilla ja erityisesti "HMS Campanialla", jonka mukaan konemalli myös nimettiin.
Koneiden ensimmäinen sarja käsitti kymmenen konetta (s/n N1000-1009 c/n F.16-25). Tämän jälkeen muotoutui kaksi päätyyppiä F.17 ja F.22, joista käytettiin esisarjan tunnusnumeroa. Kahden päätyypin erona oli niihin asennettu voimanlähde. Ensimmäinen Fairey Campania F.16, jonka voimanlähteenä oli 250 hevosvoiman nestejäähdytteinen V12 Rolls-Royce Mk.IV (myöhemmin nimetty Eagle IV:ksi), lensi ensilentonsa 16. helmikuuta 1917 Hamblessa ohjaajanaan Sydney Pickles. Laivasto testasi koneen heinäkuussa Marine Experimental Aircraft Depotissa Port Victoriassa Isle of Grainilla lähellä Sheernessiä. F.17 mallin voimanlähteenä oli 275 hevosvoiman Eagle V, joka oli asennettu edemmäs ja sen pakoputket sijaitsivat siipien takana. Kone teki ensilentonsa 3. kesäkuuta Hamblessa lentäjänään Sydney Pickles. F.16 ja F.17 siirrettiin myöhemmin Scapa Flow'hon.
Mallin F.22 voimanlähteenä oli 260 hevosvoiman nestejäähdytteinen V12 Sunbeam Maori II. Mallia pidettiin sopivana trooppisiin olosuhteisiin suuremman jäähdyttimensä ansiosta. Maori asennettiin 25 koneeseen (s/n N2375-2399 c/n F.195-219). Kaikki loput valmistuneet koneet varustettiin ensimmäisen sarjan koneet Eagle IV ja Eagle V -moottoreilla sekä sen jälkeen 325 hevosvoiman Eagle VII ja 345 hevosvoiman Eagle VIII -moottoreilla. Kaikkien mallien aseistuksena oli taakseampuva Scarff-kehään asennettu Lewis-konekivääri ja ripustimiin asennetut pommit.
Fairey Campanialle varattiin 200 sarjanumeroa ja niitä lopulta tilattiin 100 kappaletta, mutta niistä valmistui vain 62. Suuri osa Fairey Campania F.17:stä toimi "HMS Campanian" lisäksi "HMS Nairanalta" ja "HMS Pegasukselta". "HMS Nairanan" Fairey Campania F.17:t osallistuivat Pohjois-Venäjän interventioon 1919. Kaikkiaan 27 kappaletta Fairey Campania F.17 -lentokoneita toimi Royal Naval Air Servicen tukikohdista. Vienan Kemistä käsin ne pommittivat suomalaisia joukkoja Uhtualla.
Tervasroso
Tervasroso on männyissä esiintyvä ruostesienitauti, jonka aiheuttajia ovat sienilajit pioninkarvaruoste ("Cronartium flaccidum") ja "Cronartium pini". Sieni leviää ja ympäröi männyn rungon, minkä jälkeen sienen yläpuolella oleva osa puusta kuolee. Kuolleeseen puunosaan muodostuu tummia, pitkänomaisia, pihkaa tihkuvia koroja.
Tervasroso alentaa tukkipuiden määrää ja heikentää niiden laatua talousmetsissä. Jos sienirengas on puun tyvessä, se voi tappaa koko puun. Suomessa tervasroso on yleisimpiä männyn puutauteja, jota tavataan koko maassa. Eniten tautia esiintyy Pohjois-Suomessa. Tauti vaivaa noin 2-4% männyistä ja se voi tarttua kaikenikäisiin puihin. Paikoin sientä voi esiintyä jopa yli 30% mäntypuista.
Füchse Duisburg
Füchse Duisburg on saksalainen jääkiekkoseura, joka pelasi aiemmin maansa korkeimmalla sarjatasolla (DEL), nykyisin kolmanneksi korkeimmalla tasolla, Oberligassa. Seura on perustettu 1991, ja se nousi DEL-liigaan 2005, missä se pelasi kevääseen 2009 asti sijoittuen sijoille 14.-16.
Jan Ladislav Dusík
Jan Ladislav Dusík (Dussek) () oli tšekkiläinen pianisti ja säveltäjä. Dusík oli ensimmäisiä kiertäviä virtuooseja, jonka laulavaa soittotyyliä ihailtiin yleisesti.
Dusík suoritti Prahassa teologian oppiarvon, mutta oli jo lapsesta suuntautunut musiikkiuralle. Hän aloitti uransa Amsterdamissa, mutta siirtyi vielä opiskelemaan Hampuriin Carl Philipp Emanuel Bachin johdolla. Hän kiersi Venäjällä, Liettuassa, Ranskassa, Italiassa, Saksassa ja Englannissa, jossa hän asui 12 vuotta vuodesta 1790 lähtien. Dusík meni Englannissa myös naimisiin ja perusti vaimonsa kanssa musiikkikaupan, mutta jätti lopulta vaimonsa ja pakeni velkojiaan mannermaalle. Preussin prinssi Louis Ferdinand, joka oli itsekin varsin hyvä pianisti, oli hänen läheinen ystävänsä. Kun prinssi kaatui taistelukentällä, Dusík ei toipunut menetyksestä. Viimeisinä vuosinaan hän lihoi siinä määrin, ettei juuri noussut sängystä, ja kärsi alkoholismista.
Dusíkin sävellykset on suureksi osaksi unohdettu, vaikka niissä esiintyykin paikoitellen jopa profeetallista Chopinin, Schumannin ja Brahmsin ennakointia. Dusík oli ensimmäinen pianisti, joka ryhtyi esiintymään konserteissaan kylki yleisöön päin. Hän oli ensimmäinen säveltäjä, joka merkitsi sävellyksiinsä kattavat pedaalimerkinnät. Hän myös soitti vuonna 1794 ensimmäisenä pianistina julkisesti kuusioktaavista pianoa. Felix Mendelssohn piti Dusíkia ihmelapsena, mutta katsoi myös, ettei tämä koskaan täysin hyödyntänyt lahjojaan. François Joseph Fétis, joka oli tuolloin Euroopan parhaita kriitikoita, kirjoitti 1808 Dusíkin soiton ylittävän kaiken, mitä hän oli koskaan kuullut. Dusíkin kilpailija Friedrich Kalkbrenner myönsi, että kukaan toinen hänen kuulemansa pianisti ei vanginnut yleisöään kuten Dusík.
Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynnit
Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynnit oli oikeudenkäyntien sarja, jotka käytiin Länsi-Saksan Frankfurt am Mainissa joulukuusta 1963 elokuuhun 1965. Syytettyinä oli 22 keski- ja alhaisen tason virkailijaa ja upseeria syytettyinä toiminnastaan Auschwitz-Birkenaun tuhoamisleirissä.
Oikeudenkäynnit alkoivat Adolf Eichmannin oikeudenkäynnin päätyttyä Israelissa.
Frankfurtin oikeudenkäynnit olivat laajimmat ja julkisimmat oikeudenkäynnit, joissa käsiteltiin holokaustia. Osa oikeudenkäynneistä äänitettiin, ja nauhojen pohjalta tehtiin 30 vuotta myöhemmin dokumenttielokuva.
Kruununpuisto (täsmennyssivu)
Kruununpuisto voi tarkoittaa seuraavia:
Miesten vuoro
Miesten vuoro on Joonas Berghällin ja Mika Hotakaisen ohjaama dokumenttielokuva suomalaisesta saunasta ja miehestä. Se valmistui vuonna 2009 ja tuli teatteriensi-iltaan 26. maaliskuuta 2010.
"Miesten vuoro" oli saanut 19.4.2011 mennessä 52 551 teatterikatsojaa; Helsingissä elokuva oli pyörinyt tuolloin yhtäjaksoisesti 56 viikkoa.
"Miesten vuoro" oli Suomen ehdokas vuoden 2011 Oscar-gaalaan, mutta se ei selvinnyt alkukarsinnasta eteenpäin. Elokuva voitti parhaan dokumentin Jussin vuonna 2011.
Dokumentti on esitetty yli 50 kansainvälisellä festivaalilla ja palkittu muun muassa Tel Avivissa, Varsovassa ja Pärnussa. Elokuussa 2011 "Miesten vuoro" esitettiin Yhdysvalloissa julkisen palvelun Public Broadcasting Service -kanavalla.
Elokuva seuraa saunovia miesryhmiä eri puolilla Suomea. Etualalla ovat heidän avautumisensa ja keskustelunsa tärkeistä ja raskaista aiheista kuten isäksi tulemisesta, läheisten kuolemasta ja vankilakokemuksista. Keskustelujen väliin leikataan kuvia suomalaisesta luonnosta ja kaupunkimaisemasta sekä otoksia erikoisiin paikkoihin, kuten kotaan, autoon, leikkuupuimuriin ja puhelinkoppiin rakennetuista saunoista.
"Miesten vuoro" sai Planete Doc Review -festivaaleilla Varsovassa festivaalien kilpailusarjan pääpalkinnon. Se on palkittu myös Tampereen elokuvajuhlilla, Visions du Réel -festivaaleilla Sveitsissä ja DocAviv -elokuvafestivaaleilla Israelissa. Dokumentti on myös palkittu Kultaisella Venlalla (2012).
Suomessa tasa-arvoasiain neuvottelukunta palkitsi elokuvan ja sen tekijät vuonna 2010 Miehen työ -palkinnolla.
Ilta-Sanomien Arja Anderssonin mukaan dokumentissa on tiiviyden lisäksi syvyyttä, vaikka miesten elämäntarinoita ei kokonaisuudessaan paljastetakaan: herkistyneet miehet todella pysäyttävät. Kuvausryhmä on hänen mielestään onnistunut tallentamaan tunnelmallisen elämäntavan, jonka ei kokonaan soisi jäävän muuttuvan ajan jalkoihin.
Helsingin Sanomien Leena Virtanen toteaa "Miesten vuoron" olevan visuaalisesti kaunis ja vaikuttava dokumentti. Heikki Färmin ja Jani Kumpulaisen kuvauksesta välittyy saunakokemuksen pyhyys. Ongelmallisena hän pitää ”karhumiehen kohtausta”, joka on yksi dokumentin mieleenjäävimmistä, mutta oikeastaan väärässä filmissä. Se on ollut tekijöiden "darling", lemmikki josta ei ole maltettu luopua.
Episodi-lehden Hannu Liekso piti "Miesten vuoroa" iloisena esimerkkinä kotimaisen dokumentin tason noususta 2000-luvun alussa. "Se on visuaalisesti hieno, dramaturgillisesti kiinnostava ja ennen kaikkea koskettava."
Lauri Kerosuo
Lauri Sakari Kerosuo (28. elokuuta 1944 Helsinki – 5. maaliskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi pitkään Suomen Journalistiliiton työehtoasiamiehenä.
Kerosuo valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1970. Vuodet 1974–1984 ja 1986–2006 hän työskenteli Journalistiliitossa asiamiehenä. Siinä välissä 1984–1986 hän työskenteli Kopiostossa. Lisäksi hän on ollut Julkisen sanan neuvoston sihteeri ja Suomen näytelmäkirjailijoiden liiton lakimies. Hän oli mukana monissa viestintäalan lainvalmistelutyöryhmissä ja oli kysytty alansa luennoitsija ja kommentoija.
Hän tuli tunnetuksi myös kirjoittamistaan aforismeista, joita julkaistiin Journalisti-lehdessä vuosina 1993–2008.
Tabula Peutingeriana
Tabula Peutingeriana on roomalainen maantiekartta, joka esittää Rooman valtakunnan tieverkkoa, Cursus publicusta. Karttaa on viimeksi päivitetty 300- ja 400-lukujen vaihteessa. Kartan ainoa tunnettu säilynyt kopio löytyi 1500-luvun vaihteessa kirjastosta Wormsista. Kartta on nimetty Konrad Peutingerin mukaan.
Teräspiirros
Teräspiirros tai teräskaiverrus on syväpainomenetelmä, jossa piirroksen aihe on kaiverrettu teräslevylle. Menetelmä on hyvin samankaltainen kuparikaiverrus-menetelmän kanssa. Teräspiirrokseksi voidaan kutsua myös menetelmällä tehtyä vedosta. Menetelmä on harvinainen ja vaativa, mutta sitä on käytetty erityisesti seteleiden ja postimerkkien painamisessa.
Englantilainen Charles Heath teki ensimmäiset teräskaiverrukset vuonna 1820.
Salkola
Salkola on kylä Salkolanjärven rannalla Somerniemellä Somerolla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 26, mikä teki siitä Someron kylistä väkiluvultaan 40. suurimman ja entisen somerniemen kylistä 11. suurimman. Salkolan naapurikyliä Somerniemellä ovat Härjänoja kaakossa sekä Keltiäinen lounaassa, ja lännessä sen maita koskettavat myös Somerniemen Vesanojan kylän maat. Idässä naapurina on Pusulan Kärkölä Nummi-Pusulassa ja pohjoisessa Tammelan Letku ja Liesjärvi.
Salkolan kylässä on toiminut vuosina 1924–1964 Salkolan kansakoulu. 1990-luvulla valtatien 2 varrella toimi Salkolan motelli. Kylän keskeisiä liikenneväyliä ovat Somerniemen kirkolle johtava Salkolantie ja kylän koilliskulmaa leikkaava, Helsingistä Forssan kautta Poriin johtava valtatie 2. Tammelan Letkulle johtaa Salkolantiestä erkaneva Valkeaviidantie.
Luonnonympäristöltään Salkola liittyy karuun ja metsäiseen Tammelan ylänköön. Salkolanjärvi, jonka rannalla kylä sijaitsee, on eräs Kokemäenjoen vesistöön kuuluvan Loimijoen latvajärvistä. Se laskee 1800-luvulla tukinuiton tarpeisiin kaivettua Taipaleenojaa pitkin Tammelan Liesjärveen, josta myös pieni kulma ulottuu Salkolan kylän puolelle Somerolla. Järven alkuperäisenä lasku-uomana toiminut Lehesjoki kerää siksi vesiä enää vain Someron ja Tammelan rajalla sijaitsevasta Tartlammista. Tammelan puolella Salkolaan rajautuu Liesjärven kansallispuisto, josta sen laajennuksen jälkeen osia on myös Salkolan puolella Somerolla. Näitä ovat Taipaleenojan varsi valtatien 2 luona, entisen Salkolan motellin vieressä ja Tartlammia ympäröivä Tartlamminsuo.
Salkolan kylän vanhoja taloja ovat olleet Riukka, Nuutila, Puuska ja Heikkilä. Isonjaon yhteydessä uudistaloksi perustettiin lisäksi Tuomola. Vuosina 1897–1901 Forssa-yhtiö osti kylän viisi taloa. Vuonna 1921 maat palstoitettiin. Taloista Heikkilä on vielä kylän vanhalla tontilla.
Kalkidan Gezahegne
Kalkidan Gezahegne (s. 8. toukokuuta 1991 Addis Abeba) on etiopialaissyntyinen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija, joka on edustanut Bahrainia syyskuusta 2013 lähtien.
Hänen ennätyksensä 1 500 metrillä on 4.00,97, jonka hän juoksi 29. toukokuuta 2011 Hengelossa. Hallissa hän juoksi nuorten maailmanennätyksen 4.03,28 Tukholmassa 10. helmikuuta 2010. Mailin hän on juossut ulkoradoilla aikaan 4.37,76 Rietissä 7. syyskuuta 2008. Hän juoksi mailin sisäratojen nuorten maailmanennätyksen 4.24,10 Birminghamissa 20. helmikuuta 2010. 3 000 metriä hän on juossut aikaan 8.34,65 Zagrebissa 4. syyskuuta 2018 ja hallissa 8.37,47 Birminghamissa 19. helmikuuta 2011. 6 000 metrillä hänen ennätyksensä on 15.07,19 Lontoosta 10. elokuuta 2017.
Vuonna 2008 Gezahegne voitti hopeaa 1 500 metrillä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän sai 1 500 metrillä hopeaa alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailuissa ja oli kahdeksas Berliinin MM-kilpailuissa sekä viides 3 000 metrillä .
Vuonna hän voitti kultaa 1 500 metrillä Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa ajalla 4.08,14. Seuraavan vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi 1 500 metrillä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli 5 000 metrillä neljästoista. Jakartan Aasian kisoissa 2018 hän voitti kultaa 1 500 metrillä ajalla 4.07,88 ja 5 000 metrillä ajalla 15.08,08.
Jorma Hautala
Jorma Jouko Johannes Hautala (21. tammikuuta 1941 Helsinki) on suomalainen taidemaalari ja graafikko. Hänen ensinäyttelynsä oli Helsingissä vuonna 1967.
Hautala opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1959–1960 ja Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1962–1966. Hän kuului 1960-luvulla nousseeseen konstruktivistien sukupolveen. Hän oli jäsenenä vuonna 1968 perustetussa Aloha-ryhmässä ja vuonna 1972 perustetussa Dimensio-ryhmässä, joissa konstruktivistien, modernin op-taiteen ja kineettisen taiteen edustajat kohtasivat toisiaan.
Teoksissaan Hautala on käyttänyt maalauksissaan öljy- ja akryylimaalausta ja grafiikan töissään serigrafiatekniikkaa. Hänen kompositioissaan vaaleissa värisävyissä esitetyt geometriset aiheet antavat usein vaikutelman tietynlaisen valon ja ilmapiirin täyttämästä tilasta tai maisemasta. Hautala on toisinaan tehnyt yhteistyötä arkkitehtitoimistojen kanssa. Hän on saanut myös julkisia tilaustöitä, muun muassa Helsingin oopperataloon.
Hautala toimi Taide-lehden ulkoasusta vastaavana taittajana vuosina 1975–1979, ja hän on itse kirjoittanut lehteen monia taideartikkeleita. Hän on ollut myös opettajana sekä Taideteollisessa korkeakoulussa että Kuvataideakatemiassa.
Hautala oli taiteilijaprofessori 1995–2000.
Tavaris Tate
Tavaris Tate (s. 21. joulukuuta 1990) on yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija.
Hän voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä yhdessä Jamaal Torrancen, Greg Nixonin ja Bershawn Jacksonin kanssa sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 Dohassa.
Hänen ennätyksensä ovat 100 metrillä 10,48, 200 metrillä 20,75 ja 400 metrillä 44,84.