Suonensisäinen käyttö
Suonensisäinen käyttö eli IV-käyttö (intravenoosinen) on päihteen käyttöä injisoimalla ainetta laskimoon eli verenkierron siihen osaan, joka vie verta kohti sydäntä. Sen sijaan valtimoon injisoiminen on erityisen vaarallista. Suonensisäisellä käytöllä aineesta saa maksimaalisen tehon. Suonensisäisesti käytettynä aineen hyötyosuus on korkeampi ja siten pienempi määrä ainetta aiheuttaa vastaavan vaikutuksen kuin suurempi määrä muilla tavoilla annosteltuna. Suonensisäinen käyttö myös antaa voimakkaamman käyttökokemuksen kuin muut aineen annostelutavat.
Suonensisäiseen käyttöön liittyy useita terveydellisiä riskejä ja potentiaalisia haittoja. Epäpuhtaiden huumeiden erilaiset jatkeaineet ja lääkkeiden sidosaineet kulkeutuvat käyttäjän verenkiertoon ja voivat tukkia verisuonia. Injektioneula puolestaan voi vaurioittaa verisuonta injektiokohdasta. Pistovälineiden uudelleen- ja yhteiskäytöstä voi saada veren välityksellä leviäviä tartuntatauteja, HIV- ja hepatiittisairauksia, ja epähygieenisistä pistoksista tulehduksia. Injisointikohtaan voi kehittyä krooninen haavauma, selluliitti tai absessi.
Suonensisäisessä käytössä yliannostuksen riski ja kuoleman vaara ovat korostuneita. Vaikka annos ei olisi liian suuri, suonensisäisten käyttäjä voi saada anafylaktisen šokin, joka voi johtaa kuolemaan.
Suonensisäinen käyttö on yleistä, kun kyseessä on verrattain kallis aine ja siihen on kehittynyt riippuvuutta ja toleranssia, jolloin käytetty aine injisoimalla on riittoisampi, ja näin ollen käyttäjät myös säästävät rahaa.
Suonensisäinen huumeen käyttö liittyy usein käyttöhistoriaan, jossa on aloitettu muilla käyttötavoilla ja on päädytty lopulta suonensisäiseen käyttöön, joka antaa voimakkaimman käyttökokemusen. Pidempään ainetta käyttäneelle voi olla kehittynyt voimakas riippuvuus, mutta aine on alkanut tuntua totutuin käyttötavoin laimealta, jolloin injektoinnilla käyttäjä on tavoitellut voimakkaampaa käyttökokemusta. Toisaalta injektoinnin aloitettua on vaikea palata laimeilta tuntuviin muihin aineen käyttötapoihin.
Huumeilla on useita käyttötapoja, eikä injisointi ole siten ainoa tapa käyttää tiettyä huumetta. Toisaalta kaikki huumeet eivät sovellu suonensisäisesti käytettäviksi, esimerkiksi maailman yleisintä huumetta kannabista ei voi käyttää suonensisäisesti. Suonensisäisesti käytetään erityisesti heroiinia ja useita muita opioideja, kuten buprenorfiinia ja metadonia. Eräässä tutkimuksessa metamfetamiinia, amfetamiinia ja MDPV:tä käytettiin yli 90-prosenttisesti suonensisäisesti. Myös kokaiinia ja nestemäistä ketamiinia voidaan käyttää suonensisäisesti.
Myös monet lääkinnällisessä käytössä oraalisesti annosteltavat lääkkeet, joita ei edes lääkinnällisessä käytössä käytetä injisoitavissa muodoissa (nämä lääkkeet voivat aiheuttaa vakavia sivuvaikutuksia IV-käytössä, jolloin suhteelliset haitat ovat huomattavat verrattavissa lääkkeisiin jotka annostellaan esimerkiksi oraalisesti), voivat olla hengenvaarallisia IV-käytössä.
1990-luvulla heroiinin suonensisäinen käyttö oli maailmalla laajaa. 1990-luvulla ruiskuhuumeiden käytön yleistyminen oli havaittavissa poliisin tilastoista ja pääteltävissä tartuntatautien esiintyvyydestä. Vuoteen 1998 asti ruiskuhuumeen käyttöön liittyvä HIV-infektio oli harvinaisuus Suomessa. 2000-luvulla buprenorfiini on korvannut heroiinin Suomessa.
Suomessa arvioidaan olevan noin 20 000 suonensisäistä käyttäjää. Yksi syy huumeiden suonensisäiseen käyttöön Suomessa on todennäköisesti huumeiden kalleus Suomessa. Vuoden 2009 lopulla tehdyssä tutkimuksessa suonensisäisesti Subutexia käytti yli 90 prosenttia haastatelluista ja tutkimuksessa vastaavaan lukuun päästiin myös Suboxonen ja metadonin osalta, kun käyttäjäkunnasta suljettiin pois opioidikorvaushoidossa olevat.
Käyttäjä pyrkivät puhdistamaan injisoitavan aineen ennen sen pistämistä laskimoon. Käyttäjät kutsuvat toimenpidettä filtteröinniksi, sillä katukaupassa liikkuvat aineet ovat epäpuhtaita ja lääkevalmisteissa on sidosaineita. Vaarallisten aineiden osittaiseksi poistamiseksi käytetään filttereitä, kuten savukkeiden filttereitä tai terveysneuvontapisteistä saatavia maksuttomia filttereitä.
Yleinen ruisku on kahden millilitran vetoinen. Ruiskun kärjessä olevan neulan halkaisija vaihtelee. Kyynärtaipeen laskimot on yleisin pistokohta. Neula työnnetään ihon läpi laskimoon noin 20 asteen kulmassa, jotta neulan kärki pysyisi laskimossa ja neulan kärki ei lävistäisi laskimon vastakkaista seinämää. Kyynärtaipeeseen pistettäessä voidaan käyttää apuna olkavarteen laitettavaa kiristyssidettä, joka auttaa laskimon löytämisessä. Pistämiseen soveltuvia laskimoita on kyynärtaipeiden lisäksi eri puolilla kehoa, muiden muassa muualla käsissä ja nilkoissa. Suonensisäisten käyttäjät eivät pistä valtimoihin.
Aineen vaikutuksen huomaaminen on yksilökohtaista ja vaikutus alkaa yleensä muutamassa sekunnissa. Yleensä sanotaan, että käyttäjä kokee ensin "humahduksen", joka johtuu siitä, että aine on laitettu suoraan verenkiertoon ja siten alkaa vaikuttaa miltei saman tien. Juuri tämän voimakkaan (käyttäjät puhuvat nousuista) vaikutuksen takia on korkeampi riski tulla riippuvaiseksi, koska käyttäjä ei enää saa samanlaisia vaikutuksia muilla tavoin.
Suonensisäiseen käyttöön liittyy useita terveydellisiä riskejä ja potentiaalisia haittoja. Huumeiden suonensisäinen käyttö on arvioitu riskikäyttäytymiseksi. Käyttäjä voi harvoin olla varma katukaupassa liikkuvan aineen voimakkuudesta ja koostumuksesta.
Tartuntautien leviäminen liittyy pistovälineiden uudelleen- ja yhteiskäyttöön. Aikaisemmin toisen henkilön käyttämän ruiskun välityksellä voi levitä tartuntatauteja. Suonensisäiseen käyttöön liittyy HIV:n saamisen riski. Lisäksi 70-80 prosenttia suonensisäisiä huumeita käyttäneistä on saanut C-hepatiitti-tartunnan ja 40 prosenttia B-hepatiitin.
Epähygieeniset injektiovälineet sisältävät bakteereja, jotka voivat saada aikaan tulehduksia pistoskohtiin. Injisointikohtaan voi kehittyä krooninen haavauma, selluliitti tai absessi.
Parantumattomiin pistämisreikiin piikittäminen voi aiheuttaa veritulpan, joka voi kulkeutua aivoihin asti. Suoniin voi tulla useita vaarallisia vahinkoja, kun huumeita piikitetään. Suun kautta otettavat lääkkeet ovat suonensisäisesti käytettyinä vaarallisia. Tähän väärinkäyttöön sisältyy huomattava sairastumisriski.
Katukaupassa liikkuvat huumeet sisältävät usein erilaisia jatkeaineita. Lääkkeet sisältävät sidosaineita, jotka voivat rikkoa suonia. Sidosaineet, kuten maissitärkkelys voivat kulkeutua silmiin, tukkia verisuonet ja aiheuttaa sokeuden.
Käyttäjiltä on jouduttu amputoimaan käsiä, jalkoja ja sormia pistämisen aiheutettua vaurioita verisuoniin. Kaulan alueelle pistämiseen liittyy erityisen suuria riskejä.
Kaikki opioidit voivat aiheuttaa suonensisäisesti käytettyinä allergista reaktiota muistuttavan histamiinin eritykseen liittyvän anafylaktisen šokin. Kodeiinin ja dihydrokodeiinin suonensisäinen käyttö voivat aiheuttaa muita opioideja herkemmin anafylaktisen šokin ja jopa hengenvaarallisen keuhkoödeeman ja näitä ei suositella käytettäväksi suonensisäisesti.
Suonensisäisessä käytössä yliannostuksen riski ja kuoleman vaara ovat korostuneita. Katukaupassa liikkuvien huumeiden vahvuudesta ja koostumuksesta ei ole tietoa, jolloin vaarana on yliannostus. Vuonna 2007 huumeperäisissä kuolemissa Suomessa huumeidenkäyttö oli ollut pitkäaikaisempaa, usein suonensisäistä riippuvuuskäyttöä.
Käytetyissä huumeruiskuissa on HIV- ja hepatiittisairauksien leviämisen vaara. Etenkin tuoreesta verestä voi saada tartunnan. Huumeruiskujen kanssa kosketuksiin joutuneille suositellaan HIV-testiä.
Käytetty huumeruisku tulee poimia paperin tai vastaavan avulla. Käytetty ruisku ja neula suositellaan laitettavan suljettavaan astiaan ja palautettavan apteekkiin tai terveysasemalle. Lapsien tulisi olla koskematta ruiskuun ja heidän tulisi kertoa löydöstään aikuiselle.
Terveysneuvonnassa ensisijainen tavoite on suonensisäisen huumeidenkäytön välityksellä tarttuvien infektiotautien ehkäisy ohjaamalla mahdollisimman hygieeniseen tapaan käyttää aineita. HIV-riski liittyy pistovälineiden uudelleen- ja yhteiskäyttöön, joten pistämishygieniaan tähtäävää terveysneuvontaa perustellaan siten, että se on paras tapa vähentää pistämiseen liittyvää riskiä tilanteessa, jossa huumeidenkäyttöön ei voida vaikuttaa. Korvaushoidon tavoitteena on myös vähentää tai merkittävästi estää suonensisäiseen käyttöön ja yliannostukseen liittyviä riskejä. Neulojen ja ruiskujen vaihtaminen on tapa vähentää huumehaittoja.
Tartuntatautiasetuksessa (786/1986) edellytetään, että tulee huolehtia suonensisäisesti huumeita käyttävien terveysneuvonnasta ja tartuntatautien torjunnan edellyttämän tarpeen mukaisesta käyttövälineiden vaihtamisesta. Lisäksi asetuksessa rokotuksista ja tartuntatautien raskaudenaikaisesta seulonnasta (421/2004) suositellaan maksuttomia hepatiitti A- ja B-rokotuksia ruiskuhuumeiden käyttäjille, heidän seksikumppaneilleen ja samassa taloudessa asuville henkilöille.