hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Christian Ferras
Christian Ferras (17. kesäkuuta 1933 Touquet – 14. syyskuuta 1982 Pariisi) oli ranskalainen viulisti, joka esiintyi jo teini-iästä lähtien monessa maassa.
Ferras opiskeli ensin Charles Bistesin johdolla Nizzan konservatoriossa ja teki kaupungissa myös debyyttinsä orkesterin solistina 1942. Hän jatkoi opintojaan Pariisin konservatoriossa opettajinaan viulunsoitossa René Benedetti ja kamarimusiikissa Joseph Calvet. Valmistumisvuonnaan 1946 hän antoi 13-vuotiaana ensikonserttinsa Pariisissa. Vuonna 1949 hän opiskeli vielä George Enescun johdolla ja voitti teini-ikäisenä toisen palkinnon Pariisin Long-Thibaud-kilpailussa, jossa hän esiintyi pianistinaan Pierre Barbizet. Siitä alkoi hänen menestyksekäs solistiuransa, johon sisältyi sekä orkesteriteoksia että kamarimusiikkia etenkin Barbizet’n kanssa. Lisäksi Ferras toimi vuodesta 1975 professorina Pariisin konservatoriossa.
Ferras’n ohjelmistoon kuului varsinkin romanttisia konserttoja kuten hänen Herbert von Karajanin johdolla levyttämänsä Sibeliuksen viulukonsertto.
Ferras lopetti konsertoinnin vuonna 1975, mutta antoi vielä yhden soolokonsertin elokuussa 1982. Kaksikymmentä päivää myöhemmin hän teki itsemurhan 49 vuoden iässä.
Aladár Kovácsi
Aladár Kovácsi (11. joulukuuta 1932 Budapest – 8. huhtikuuta 2010 Budapest) oli unkarilainen nykyaikaisen viisiottelun olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Kovácsi voitti joukkuekilpailun olympiakultaa Helsingissä 1952, missä hän oli yksilökilpailussa 12:s. MM-kilpailuista Kovácsi voitti joukkuekilpailun kultaa vuonna 1955 ja hopeaa 1958 yltäen vuonna 1955 myös yksilökilpailussa pronssille.
Intercontinental Exchange
Intercontinental Exchange, Inc. (ICE) on yhdysvaltalainen pörssiyhtiö, joka operoi 11 pörssiä (mukaan luettuna maailman suurinta arvopaperipörssiä New Yorkin pörssiä, NYSE), kuutta clearingtaloa, listautumistapahtumia rahoitus- ja raaka-ainemarkkinoilla Yhdysvalloissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Manner-Euroopassa, Aasiassa, Israelissa ja Kanadassa.
Bill Widén
Bill Ervind Alarik Widén (19. toukokuuta 1932 Korppoo – 15. toukokuuta 2006 Turku) oli suomalainen teologi ja professori. Hän oli Åbo Akademin kirkkohistorian professori 1967–1995 ja rehtori 1978–1982. Hän on tutkinut muun muassa katekeesin historiaa Suomessa. Hän tutki myös yleistä historiaa mutta hänen panoksensa oli kuitenkin merkittävin kirkkohistorian alalla.
Widénin puoliso oli vuodesta 1958 filosofian tohtori Solveig Widén.
Kangas-Lyly
Kangas-Lyly on Satakunnassa Karviassa Alkkiassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Kangas-Lyly on osa Vatajanjoen valuma-aluetta.
Lammen pituus on 350 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 4,3 hehtaaria. Se sijaitsee laajalla suoalueella Lylyharjun kankaan pienessä painanteessa Lylynevan itäpuolella. Lampeen laskee kolme suo-ojaa ja sen oma laskuoja lähtee itäpäästä, missä painanne aukeaa alavalle suolle. Laskuoja on vain 30 metriä pitkä, sillä se laskee Plakkarilammiin, ennen kuin se jatkaa Lylyluomana puolitoista kilometriä ennen yhtymistään Kärppäluomaan. Plakkarilampi on kolmion muotoinen lampi, joka on noin 100 metriä pitkä. Matkalla laskuojaan yhtyy myös Lätäkkölammen laskuoja. Rantaviivan pituus on 950 metriä. Rannat ovat noin viisi metriä korkeat ja viettävät selvästi veteen. Rannalla kasvaa kangasmetsää, mutta lampi on autio. Lammen molemmin puolin kulkee metsätiet, mutta rantaan ei ole tehty tietä. Karvian ja Parkanon välinen raja kulkee itäpuolella 400 metrin etäisyydellä.
Neva-Lyly on toinen kahdesta lammesta Lylyharjulla.
Neva-Lyly
Neva-Lyly on Satakunnassa Karviassa Alkkiassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Neva-Lyly on osa Vatajanjoen valuma-aluetta.
Lammen pituus on 600 metriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 11 hehtaaria. Se sijaitsee laajan suoalueen keskellä Salojennevan turvetuotantoalueen itäpuolella. Ympäröivä suo ei ole ojitettu eikä lampeen ole kaivettu turvetuotantoalueelta ojia, sillä lammella ei ole laskuojaa. Rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä. Lammen itärantaa reunustaa Lylyharju, mutta muuten rannat ovat suota. Eteläpäässä suo on avosuota, mutta muualla se on rämettä. Harjulla on maja tai kota, mutta muuten lampi on autio. Majalle johtaa kapea tie, joka erkanee yhdystieltä 13311.
Kangas-Lyly on toinen harjun kupeessa sijaitsevista lammista.
Émile Gallé
Émile Gallé (1846–1904) oli ranskalainen lasitaiteilija, keraamikko ja huonekalusuunnittelija. Hän käytti runsasta väritystä sekä etsaus- ja kaiverrustekniikkaa. Gallé omisti pajan Nancyssa. Siellä hän teki fajansseja sekä intarsiakoristeisia huonekalusommitteluita. Gallé sai kuuluisuutta vuonna 1889 Pariisin maailmannäyttelyssä tekemillään värillisillä, hiotuilla, kaiverretuilla lasiteoksilla, joista suuressa osassa on kasvikoristeet "art nouveau"- eli jugendtyyliin. Samoihin aikoihin yhdysvaltalaisen Louis Comfort Tiffanyn kanssa Gallé uudisti lasitaidetta, joka oli kangistunut perinteisiin kaavoihin. Vuoden 1900 tienoilla Gallé oli keskiajan perinteisiin vetoavan ryhmän jäsen. Gallé oli Ranskassa "Arts and Crafts" -liikkeen päähahmo. Gallé tunnetaan varsinkin jugendmaljakoistaan, jotka on mielikuvituksellisesti koristeltu. Hänen maljakoissaan on nähty samaa jugendille ominaista ”värähtelevää jännitystä” kuin belgialaisen Maurice Maeterlinckin ja ranskalaisen Stéphane Mallarmén runoissa.
Mitä mieltä Suomessa saa olla
Mitä mieltä Suomessa saa olla. Suvaitsevaisto vs. arvokonservatiivit on professori Timo Vihavaisen, toimittaja Marko Hamilon ja kirjailija Joonas Konstigin toimittama kirjoituskokoelma, jonka julkaisi Minerva vuonna 2015. Teoksen muut kirjoittajat ovat kirjailija Timo Hännikäinen, viestinnän asiantuntija Heidi Marttila, matemaatikko Jukka Aakula ja sosiologi Erkki Lampén.
Ainaron alue
Ainaron alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Ainaro. Alueen pinta-ala on 804 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 59 175.
Baucaun alue
Baucaun alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Baucau. Alueen pinta-ala on 1 506 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 111 694.
HMS Charles (1668)
HMS Charles oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1668 vesillelaskettu 96-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 30. kesäkuuta 1666 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Christopher Pett maaliskuuhun 1668 ja sen jälkeen Jonas Shish. Se laskettiin vesille 10. maaliskuuta 1668. Aluksen valmistuskustannukset olivat 18 435 puntaa.
Alus otettiin palvelukseen 23. maaliskuuta 1668 päällikkönään John Cox, joka jätti aluksen 1. heinäkuuta. Aluksen päällikkönä oli 15. tammikuuta 1672 Sir John Harman, joka oli samalla kontra-amiraalina. Aluksella oli lippukapteenina William Holding. Alus osallistui 28. toukokuuta Solebayn taisteluun punaisen laivueen jälkiosastossa. Aluksen päälliköksi tuli 4. helmikuuta 1673 Sir John Chicheley, joka oli myös kontra-amiraalina lippukapteeninaan Richard Dickenson.
Alus osallistui punaisen laivueen jälkiosastossa Schooneveldin taisteluihin 28. toukokuuta ja 4. kesäkuuta. Se oli myös 11. elokuuta Texelin taistelussa punaisessa laivueessa. Aluksen päälliköksi tuli 15. toukokuuta Lawrence Wright, joka luopui tehtävästä 26. elokuuta. Se oli amiraali Sir John Holmesin lippulaivana Kanaalissa.
Alus nimettiin 21. lokakuuta 1687 HMS "Saint Georgeksi," ja se luokiteltiin 90-tykkiseksi toisen luokan linjalaivaksi vuonna 1691. Alus rakennettiin uudelleen vuosina 1699–1701 Portsmouthissa.
Bobonaron alue
Bobonaron alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Maliana. Alueen pinta-ala on 1 376 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 92 049.
Cova Liman alue
Cova Liman alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Suai. Alueen pinta-ala on 1 230 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 59 455.
Mia Vänskä
Mia Vänskä (s. 1972) on suomalainen kirjailija. Hän kirjoittaa kauhukirjallisuutta.
Vänskän esikoisteos "Saattaja" ilmestyi vuonna 2011. Se sai Helsingin kaupunginkirjaston 12 osumaa -tunnustuksen. Toinen teos "Musta kuu" ilmestyi vuonna 2012 ja kolmas, "Valkoinen aura", vuonna 2014. Kaikki kirjat on kustantanut Atena.
Vänskä on valmistunut Tampereen yliopistosta pääaineenaan englantilainen filologia. Hän työskentelee IT-alalla.
Ermeran alue
Ermeran alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Gleno. Alueen pinta-ala on 746 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 117 064.
Megafon Records
Oy Megafon Records Ltd on vuonna 1985 perustettu helsinkiläinen levy-yhtiö, joka käytti Megafon-levymerkkiä. Levymerkin julkaisut ilmestyivät parina aloitusvuotena. Yhtiö on lakannut vuonna 2003.
Megafon Records on Ulf Uffe Ahrenbergin vuonna 1985 perustama levy-yhtiö juuri lopettaneen VIP Musicin, Oy VIP Music Ab:n jälkeen. Edellinen katalogi oli juuri myyty M & T Tuotannolle Veikko Samulin kanssa. Aiemmat lastenlevy "Atsipoppaa" ja Jonnan kymmenvuotiaana vuonna 1983 voittanut Syksyn sävel -hitti "Minttu sekä Ville" olivat parin sadan tuhannen levyn kassamagneetteja. Jonna oli aikansa tunnetuin lapsitähti. 
Vasta jo Megafon Recordsin jo aloitettuna hiipui parin suomalaisen levyn mittainen Ahrenbergin yhteistyö Virgin Recordsin merkillä Suomessa, joka jäi Sleepy Sleepersin ja Zero Ninen mittaiseksi.
Helena Miller pääsi myös Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella "Minä sekä kuu", mutta kappale diskattiin, kun yleisölle jaettiin ilmaisia singlelevyjä.
Lautemin alue
Lautemin alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Lospalos. Alueen pinta-ala on 1 813 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 59 787.
Liquiçán alue
Liquiçán alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Liquiçá. Alueen pinta-ala on 549 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 63 403.
Manatuton alue
Manatuton alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Manatuto. Alueen pinta-ala on 1 782 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 42 742.
Hellanodikai
Hellanodikai (monikko, , ”Kreikkalaisten tuomarit”) olivat antiikin kreikkalaiset elisläiset virkamiehet, joiden tehtävänä oli Olympian kisojen järjestäminen ja tuomarointi. Nimitystä käytettiin myös muun muassa Nemean kisoissa sekä Epidauroksen Asklepieionin kisoissa.
Olympiassa kisoista vastanneita virkamiehiä oli alun perin yksi ("hellanodikos"), ja virka oli perinnöllinen. Tästä virkamiehestä käytettiin myös nimitystä "agōnothetēs" (ὰγωνοθέτης). Myöhemmin virkamiesten määrä lisääntyi ja tehtävästä tehtiin kiertävä niin, että jokaisesta Eliksen heimosta valittiin arvalla yksi mies tehtävään. Vuodesta 348 eaa. lähtien näitä oli kymmenen.
Hellanodikai tarkastivat ja hyväksyivät kisoihin osallistuneet urheilijat sekä valvoivat näiden harjoituksia ennen kisoja. He myös valvoivat kaikkia kisojen tapahtumia ja niihin liittyneitä seremonioita, toimivat tuomareina kilpailuissa, jakoivat palkinnot sekä pitivät virallista voittajien luetteloa. Heidän tehtävään oli kaikenlainen kisojen sääntöjen, perinteiden ja korkean tason ylläpito kisojen pitkän historian aikana. Kymmenestä tuomarista yksi toimi johtajana, ja muut yhdeksän valvoivat eri lajeja kolmen ryhmissä, yksi ryhmä viisiottelua, toinen hevosurheilulajeja ja kolmas muita lajeja.
Hellanodikain käytössä olivat Olympiassa mahdollisesti ainakin Prytaneion ja Buleuterion sekä niin kutsuttu Kaakkoistalo, joka saattoi olla "Hellanodikaion".
Heroon (Olympia)
Heroon () oli antiikin aikainen tuntemattomalle heerokselle omistettu heroon Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.
Heroon rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 450 eaa. Se oli alun perin lähellä sijainneen niin kutsutun Kreikkalaisen kylpylän hikoiluhuone ("efidrotērion"). Hellenistisenä ja roomalaisena aikana se muutettiin jollekin heerokselle eli sankarille pyhitetyksi muistomerkiksi, mutta tämän nimestä ei ole tietoa.
Heroon sijaitsi Olympian temenos-alueen eli "Altiksen" länsipuolella Theokoleon-rakennuksen eli pappien talon sekä Kreikkalaisen kylpylän välissä. Rakennus oli lähes neliönmuotoinen ja jakaantui kolmeen huoneeseen. Sen länsiosassa oli sisäänkäyntisali, jonka julkisivun puolella oli neljä pylvästä ja jonka koko oli noin 5 x 20 metriä. Itäosassa oli kaksi huonetta, joihin oli pääsy sisäänkäyntisalista. Huoneista pohjoisen puoleinen oli pyöreä tholos, jonka halkaisija oli noin 8 metriä. Sen sisällä oli pieni maasta ja tuhkasta tehty alttari, joka oli päällystetty stukkolla. Siihen oli kirjoitettu sana "heeros". Etelänpuoleinen huone oli suorakulmainen. Kun rakennusta vielä käytettiin kylpylärakennuksena, hikoiluhuone sijaitsi ilmeisesti pyöreässä tilassa, kun taas etelänpuoleista huonetta käytettiin veden lämmitykseen. Rakennuksessa on ilmeisesti ollut pyramidinmuotoinen katto.
Manufahin alue
Manufahin alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Same. Alueen pinta-ala on 1 323 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 48 628.
Kreikkalainen kylpylä
Kreikkalainen kylpylä, myös "Läntinen kylpylä", on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kylpylärakennuksesta Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.
Kylpylä rakennettiin alun perin arkaaisen ja klassisen kauden taitteessa noin vuonna 480 eaa. Se oli alueen ensimmäinen kylpylä. Siitä käytetty nimi on nykyaikainen ja erottaa sen Olympian lukuisista myöhemmistä roomalaisella ajalla rakennetuista kylpylöistä. Rakennusta muutettiin ja laajennettiin sen historian aikana useassa vaiheessa. Kreikkalainen kylpylä hylättiin joskus ajanlaskun alun aikoihin, kun alueelle alettiin rakentaa roomalaisia kylpylöitä.
Kylpylä sijaitsi Olympian temenos-alueen eli "Altiksen" länsipuolella lähellä Kladeosjokea. Palaistran rakentamisen jälkeen kylpylä sijaitsi aivan sen lounaispuolella. Alkuperäinen rakennus koostui pitkänomaisesta suorakulmaisesta rakennuksesta, jonka koko oli noin 20,3 x 4,3 metriä. Siinä oli kaksi ovea ja toisessa päässä kaivo. Sen lounaispuolella oli uima-allas ("kolymbētērion"), jonka koko oli 20 x 16 metriä ja syvyys 1,6 metriä. Toisessa rakennusvaiheessa vielä 400-luvun eaa. aikana rakennuksen eteläkylkeen rakennettiin kylpyhuone, jossa oli rivissä 11 istuma-ammetta pohjois- ja itälaidoilla, ja jonka yhteydessä oli vedenlämmitystila.
Kolmannessa vaiheessa 300-luvun eaa. lopulla rakennuksen länsipuolelle lisättiin huoneita, joissa oli 20 istuma-ammetta lisää sekä vesisäiliöitä ja tulipesiä veden lämmittämiseen. Samalla varhaisempi kylpylärakennus jaettiin pienemmiksi huoneiksi. Neljännessä vaiheessa ensimmäisellä vuosisadalla eaa. rakennuskokonaisuuden kaakkoiskulmaan rakennettiin suurempi hypokaustihuone, jonka koko oli noin 8 x 6 metriä, ja jossa oli eteläseinässä noin 3,2 metriä syvä apsis.
Myöhempi niin kutsuttu Kladeoksen kylpylä rakennettiin aivan kreikkalaisen kylpylän länsipuolelle.
Sikyonilaisten aarrekammio (Olympia)
Sikyonilaisten aarrekammio () oli antiikin aikainen aarrekammio Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.
Aarrekammion rakensivat sikyonilaiset arkaaisella kaudella noin vuonna 550 eaa. säilyttääkseen siinä Zeukselle ja Olympian pyhäkköalueelle antamiaan votiivilahjoja. Tarkemmin aarrekammion rakennuttajaksi mainitaan Myron Sikyonilainen. Rakennus oli Olympian lukuisista aarrekammioista varhaisin. Sikyonilaiset pystyttivät myös toisen Sikyonilaisten aarrekammiona tunnetun rakennuksen Delfoihin.
Aarrekammio sijaitsi Olympian temenos-alueen eli "Altiksen" pohjoislaidalla Kroniosvuoren etelärinteessä muiden aarrekammioiden yhteydessä, aarrekammioiden rivistön ja niitä varten tehdyn keinotekoisen tasanteen länsipäässä. Roomalaisena aikana aivan sen viereen rakennettiin Nymfaion. Aarrekammio muistutti pientä kreikkalaista temppeliä. Se edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli naos eli cella, joka avautui etelään, ja pronaos, jonka julkisivussa oli kaksi pylvästä. Rakennuksen leveys oli noin 6,4 metriä ja pituus noin 11,8 metriä.
Toinen aarrekammion pronaoksen pylväistä sekä osa sen itäseinästä on kunnostettu.
Oecussen alue
Oecussen alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Pante Makasar. Alueen pinta-ala on 814 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 64 025.
Viquequen alue
Viquequen alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Viqueque. Alueen pinta-ala on 1 877 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 70 036.
ISO 3166-2:MY
ISO 3166-2:MY on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Malesialle. ISO 3166-2:MY on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää 13 osavaltion ja kolmen liittovaltion territorion koodit.
Koodin ensimmäinen osa on ISO 3166-1 -standardin mukainen Malesian maakoodi "MY" ja toinen osa on aluekohtainen kahdesta numerosta muodostuva tunnus. Numerot 01–13 ovat osavaltioiden ja 14–16 liittovaltion territorioiden käytössä.
Fikti
Fikti on folkloristiikassa opettamis-, varoittamis-, selitys- tai huvittamistarkoituksessa keksitty uskomus, kertomus tai sanonta. Fikti on kertojan kannalta epätosi tai leikillinen, mutta se kerrotaan totena esimerkiksi lapsille. Fikteille tyypillistä on outo, äänihahmoltaan kammottava tai merkitykseltään absurdi nimi. Niihin liittyvä kertova aines on usein niukkaa, epämääräistä ja satunnaista.
Tyypillisiä fiktejä ovat lasten pelotteluun kehitellyt näennäiset uskomusolennot tai esimerkiksi lasten seksuaalikysymyksen kiertämiseen käytetty haikarahahmo. Joskus myös aidot uskomusolennot, kuten näkki saattavat muuttua fiktiksi.
Brunei ja Muara
Brunei ja Muara on Brunein pohjoisin piirikunta. Sen pääkaupunki on Bandar Seri Begawan, joka on myös koko Brunein pääkaupunki.
Brunei ja Muara rajoittuu pohjoisessa ja idässä Etelä-Kiinan mereen, lännessä Tutongin piirikuntaan ja etelässä Malesiaan. Piirin pinta-ala on 571 km. Vuonna 2011 piirikunnassa oli 279 924 asukasta.
Carl Westman
Ernst Carl Westman (1866–1936) oli ruotsalainen arkkitehti, yksi arvokkaan, koruttoman, kansallisen taiteen edustajista. Westman, kuten myös Ragnar Östberg, kuului maansa kansallisromantiikan ja uudenaikaisen arkkitehtuurin pääedustajiin. Westmaniin vaikuttivat hänen uransa alussa amerikkalaisen Henry Hobson Richardsonin ja uuden englantilaisen arkkitehtuurin aatteet. Niinpä hän alkukaudellaan suunnitteli huviloita, joissa näkyy englantilaisia ja amerikkalaisia vaikutteita. Läpimurtonsa Westman teki Tukholmaan suunnittelemallaan Läkaresällskapetin rakennuksella 1905. Hänen päätöitään ovat Tukholman raatihuone, Röhsin taideteollisuusmuseo Göteborgissa, Norrköpingin sairaala ja Tukholman Karoliininen sairaala.
Karamay
Karamay (, ) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Sinkiangin uiguurien autonomisen alueen pohjoisosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 290 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Ürümqistä luoteeseen. Kaupungin pinta-ala on 7 734 neliökilometriä ja väkiluku 391 008 (2010). Kaupungin nimi tulee uiguurin kielen sanasta "musta öljy", joka viittaa öljykenttiin kaupungin alueella. Kaupunki on Kiinan tärkeintä öljyn tuotanto- ja jalostuskeskuksia.
Piirikuntatasolla Karamay jaetaan neljään kaupunkipiiriin (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Jamala
Susana Alimivna Džamaladinova (, ), tunnetaan kansainvälisesti taiteilijanimellä Jamala ( [Džamala], ), (s. 27. elokuuta 1983 Oš, Neuvostoliitto, nykyään Kirgisia) on ukrainalainen laulaja.
Vuonna 2009 Jamala voitti New Wave -laulukilpailun Latviassa. Vuonna 2011 hän sijoittui kolmanneksi Ukrainan euroviisukarsinnoissa kappaleella ”Smile”. Vuonna 2016 hän voitti Ukrainan euroviisukarsinnat ja edusti maataan vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa voittaen sen kappaleella ”1944”. Kappale kertoo Stalinin vainosta erityisesti tataareita kohtaan Krimillä vuonna 1944.
Viktor Johan Gabriel Krogerus-Ritoniemi
Viktor Johan Gabriel Krogerus-Ritoniemi, sukunimi aik. "Krogerus" (26. joulukuuta 1850 Juuka – 15. toukokuuta 1933 Virolahti) oli suomalainen rovasti ja kirjailija.
Krogerus-Ritoniemen vanhemmat olivat Juuan kappalainen, varapastori August Wilhelm Krogerus (1804–1869) ja Maria Fredrika Strömmer. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1872 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1873. Krogerus-Ritoniemi vihittiin papiksi 1874. Hän toimi Kuolajärven kirkkoherrana 1888–1902 ja Virolahden kirkkoherrana vuodesta 1902 alkaen. Krogerus-Ritoniemi oli myös lääninrovastina ja hän sai rovastin arvon 1907.
Krogerus-Ritoniemi oli naimisissa vuodesta 1879 Augusta Kumlinin kanssa.
Nimellä "V. J. G. Krogerus":
Nimellä "V. J. G. Ritoniemi":
Nimellä "W. J. G. Krogerus-Ritoniemi":
Jani Leino
Jani Leino (s. 15. maaliskuuta 1990 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyryssä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Leino on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Hän voitti B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2008, jonka jälkeen Leino siirtyi kaudeksi 2008–2009 Tapparan A-nuoriin. Hän debytoi samalla kaudella myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa Leino pelasi kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki liigadebyyttinsä 10. helmikuuta 2009 kasvattajaseuraansa HPK:ta vastaan. Kaksi seuraavaa kautta Leino pelasi kokonaan Tapparan A-nuorissa, joiden paras maalintekijä hän oli kaudella 2009–2010 15 osumallaan.
Kaudeksi 2011–2012 Leino siirtyi Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyryn riveihin. Hän oli alkusarjassa joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 6+19=25. Kauden 2012–2013 päätteeksi Leino voitti Suomi-sarjan hopeaa ja eteni PYRY:n kanssa Mestiksen karsintoihin. Joukkue jäi kuitenkin ilman sarjanousua. Kaudella 2013–2014 hän nousi PYRY:n varakapteeniksi. Huhtikuussa 2014 Leino teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kesken kauden 2014–2015, joulukuussa 2014 Leino jätti PYRY:n. Tammikuussa 2015 hän siirtyi KOO-VEE:n paitaan. Leino nousi kaudella 2015–2016 joukkueen varakapteeniksi. Hän pelasi kymmenen ottelua lainalla sarjatasoa ylempänä Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa, kunnes siirtotakarajalla helmikuussa 2016 Leino teki joukkueen kanssa loppukauden sopimuksen. Hän jakoi LeKin loppukauden sopimuspelaajista joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Antti Kauppilan kanssa lukemalla +1. Kaudeksi 2016–2017 Leino palasi taas PYRY:n riveihin.
Leinon pikkuveli Robert pelaa Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigajoukkueessa.
Seksihullujen armoilla
Seksihullujen armoilla on punk rock -yhtye Seksihullujen toinen studioalbumi. Se julkaistiin marraskuussa 2013 levymerkillä Airiston punk-levyt. Albumista julkaistiin 1000:n kappaleen painos, joista 500 vinyylillä.
Soundin Ninni Luhtasaari antoi albumille neljä tähteä viidestä, mainiten tekstien kuvittuvan Jyrki Nissisen sarjakuviksi, ”vaikka ihan kaikista sanoista ei saakaan selvää”, ja kehuu albumin uudelleenkuunneltavuutta ja poikkeavuutta valtavirtapunkista. Keskisuomalaisen toimittaja Mikko Siltanen valitsi albumin vuoden 2013 kolmen parhaimman albumin joukkoon. Verkkomedia Nuorgamin sivustolla albumi ylsi vuoden 2013 parhaimpien albumeiden sijalle 88.
Pekka Ilmakunnas
Pekka Ilmakunnas (s. 14. marraskuuta 1952) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on toiminut Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun (ent. Helsingin kauppakorkeakoulu) taloustieteen professorina vuodesta 1997 alkaen.
Ilmakunnas on työskennellyt muun muassa Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksessa, Kansantaloustieteen valtakunnallisen jatkokoulutusohjelman johtajana 1992–1994, Suomen Pankin tutkimusyksikön johtajana 1994–1995 ja professorina Turun kauppakorkeakoulussa 1995–1997.
Ilmakunnas valmistui kandidaatiksi vuonna 1974 ja maisteriksi 1977 Helsingin kauppakorkeakoulusta. Hän väitteli taloustieteen tohtoriksi Rutgersin yliopistossa Yhdysvalloissa vuonna 1982. Ilmakunnas nimettiin Helsingin yliopiston taloustieteen dosentiksi vuonna 1995.
Pekka Ilmakunnaksen vaimo on Seija Ilmakunnas.
Ilmakunnas on toiminut seuraavien taloustieteilijöiden väitöskirjatutkimusten ohjaajana:
Jernej Abramič
Jernej Abramič (17. joulukuuta 1964 Nova Gorica, Slovenian sosialistinen tasavalta, Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta) on slovenialainen uransa lopettanut koskipujottelija. Abramič voitti Jugoslaviaa edustaessaan viisi MM-kilpailujen mitalia.
Abramič edusti Sloveniaa vuoden 1996 olympialaisissa. Abramič oli K-1 luokassa seitsemäs.
Fredrik Alexander Andersin
Fredrik Alexander Andersin (1. lokakuuta 1824 Taipalsaari – 4. syyskuuta 1889 Säkkijärvi) oli suomalainen upseeri, joka toimi Postihallituksen pääjohtajana eli ”postitirehtöörinä” vuosina 1872–1887.
Fredrik Alexander Andersinin isä oli muun muassa Taipalsaaren ja Lemin nimismiehenä toiminut Adolf Enok Andersin (1765–1840). Käytyään Suomen kadettikoulun ja Venäjän yleisesikunta-akatemian, Andersin palveli keisarillisen armeijan riveissä insinööriupseerina osallistuen Krimin sotaan vuosina 1853–1856. Tämän jälkeen hän toimi Suomessa armeijan topografiayksikössä, kunnes hänet nimitettiin postitirehtööriksi vuonna 1872. Merkittävin Andersinin aikaansaama uudistus oli Postisäästöpankin perustaminen vuonna 1887. Hän kuoli 64-vuotiaana omistamassaan Niemenlautan kartanossa Karjalan kannaksen Säkkijärvellä. Andersinille myönnettiin muun muassa todellisen valtioneuvoksen arvonimi.
Andersinin puoliso oli Sofie Johanna Harthin (1829–1905). Pariskunnalle syntyi seitsemän lasta, joista tunnettuja ovat merenkulkuneuvos Ernst Andersin ja Helsingin tyttölukion rehtori Hanna Andersin.
VIP Music
Oy VIP Music Ab on vuonna 1983 perustettu helsinkiläinen levy-yhtiö, joka käytti VIP Music, K-Tel ja VIP-levymerkkejä. Levymerkin julkaisut ilmestyivät parina aloitusvuotena. Yhtiön toiminta ajettiin alas vuonna 1985 ja katalogi myytiin M & T Tuotannolle.
VIP Musicin perustivat musiikin monitaituri Veikko Samuli, laulaja Raimo "Rexi" Kero ja CBS:n tuottaja Ulf "Uffe" Ahrenberg keväällä 1983 Helsingin Hämeentielle. Pääosa tuotantoa julkaistiin VIP-levymerkillä, mutta vajaa kymmenen albumia ilmestyi K-Telin logolla ja sarjanumerolla.
Ensimmäinen singlejulkaisu oli Beritin "Helli mua hiljaa" ja albumijulkaisuna Beritin "Tässä nyt ja näin", joka myi jo yli 25 000 kappaleen kultalevyrajan. Ensimmäisenä vuotena albumeja ilmestyi toistakymmentä.
Alun suurimmaksi menestykseksi osoittautui Jonnan kymmenvuotiaana laulama vuonna 1983 voittanut Syksyn sävel -hitti "Minttu sekä Ville", joka oli jouluna listaykkönen. Kappale sisältyy menestyneeseen lastenlaulukokoelmaan 
"Atsipoppaa".
Vuonna 1984 se sai lisäksi kultaa myyneen jatko-osan "Atsipoppaa 2". Niistä koottiin myös kokoelma "16 kivaa lastenlaulua".
Suurempi menestys oli keväällä 1984 julkaistu Jonnan albumi. Minttu sekä Ville -hitin ansiosta tv-mainostettu 
Jonna -albumi nousi puoleksi vuodeksi myyntilistoille ja sitä myytiin yli 50 000 kappaleen platinalevyrajan nopeasti.
Vuoden 1984 "Kevään Sävel" -kilpailussa Matti Esko esitti hitin "Lämmin hellä pehmoinen" ja kevään albumi ylitti kultalevyrajan.
Beritin uutuus albumi "Sinä olet" toisti kultalevymenestyksen. Syksyn Sävelessä hän lauloi duettona Matti Eskon kanssa "Annappas kultani kerrankin".
Vuoden 1985 Kevään Sävel -laulukilpailun kahdestatoista loppukilpailijasta kokonaiset viisi olivat Vip-Musicin artisteja.
Kilpailun voittaja Petri Pettersson oli myös Vip-Musicin artisti. Jonnan toinen albumi oli "Tykkään susta".
Yhtiön rock-artisteista Maukka Perusjätkä, PIM, The Pin Ups ja Frank Robson eivät listoja heilutelleet.
Vuonna 1985 jo telakoituneen yhtiön katalogi myytiin M & T Tuotannolle. Katalogin omistaa nykyisin Warner Music Finland Oy.
VIP Musicin jälkeen Ulf "Uffe" Ahrenbergin vuonna 1985 perustama levy-yhtiö oli Megafon Records. Vasta jo Megafon Recordsin jo aloitettuna hiipui parin suomalaisen levyn mittainen Ahrenbergin yhteistyö Virgin Recordsin merkillä Suomessa. Tämän levymerkin tulo Suomeen jäi Sleepy Sleepersin ja Zero Ninen mittaiseksi.
Uuden yhtiön Helena Miller pääsi myös Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella "Minä sekä kuu", mutta kappale diskattiin, kun yleisölle jaettiin ilmaisia singlelevyjä.
Karma Chameleon
Karma Chameleon on Culture Club -yhtyeen kappale albumilta "Colour by Numbers". Sen julkaisi Virgin Records vuonna 1983.
Richard (1658)
Richard oli Englannin tasavallan ja myöhemmin kuninkaallisen laivaston vuonna 1658 vesillelaskettu 70-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin Woolwichin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Christopher Pett. Se laskettiin vesille 26. toukokuuta 1658.
Kuningasvallan palauttamisen jälkeen vuonna 1660 aluksen nimeksi muutettiin HMS "Royal James" ja se luokiteltiin ensimmäisen luokan linjalaivaksi. Aluksen yläkannelle tehtiin tykkiportit ja asennettiin tykit, jolloin tykkien määrä kasvoi 82:een.
Toisessa Englannin–Hollannin sodassa alus osallistui kaikkiin kolmeen merkittävimpään meritaisteluun. Lowestoftin taistelussa 3. kesäkuuta 1665 alus toimi ruhtinas Rupertin lippulaivana samoin kuin neljän päivän taistelussa 4. kesäkuuta 1666. Alus osallistui myös Pyhän Jaakon päivän taisteluun 25. heinäkuuta.
Alus oli Medwayssä Alankomaiden laivaston hyökätessä ankkuripaikalle vuonna 1667. Aluksen miehistö upotti aluksensa estääkseen sen valtaamisen, mutta Alankomaiden laivaston polttolaiva sytytti vedenpinnan yläpuolelle jääneet osat tuleen tuhoten aluksen lopullisesti.
HMS Royal James (1671)
HMS Royal James oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1671 vesillelaskettu 102-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva. Alus palveli laivastossa vain noin neljä kuukautta ennen tuhoutumistaan Solebayn taistelussa.
Alus tilattiin 22. huhtikuuta 1669 Portsmouthin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Sir Anthony Deane. Se laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1671. Sen valmistuskustannukset olivat 24 072 puntaa.
Alus otettiin palvelukseen 18. tammikuuta 1672 Sandwichin jaarlin sinisen laivueen amiraalin Edward Montagun lippulaivana päällikkönään Richard Haddock.
Alus osallistui 7. kesäkuuta 1672 Solebayn taisteluun sinisen laivueen keskimmäisessä osastossa. Alusta vastaan hyökkäsi ensin Alankomaiden laivaston "Dolfijn" ja sitten "Groot Hollandia" ennen kuin alus joutui polttolaiva "Vreden" maaliksi. "Royal James" tuhoutui seuranneessa tulipalossa lopulta upoten. Montagu sai surmansa, mutta aluksen päällikkönä ollut Richard Haddock pelastui.
Mount Hamiguitan
Mount Hamiguitan on vuori Mindanaon saarella Etelä-Filippiineillä. Sen korkeus on 1 620 metriä. Vuoren vierelle on perustettu luonnonsuojelualue, jolla sijaitsee paljon kotoperäisiä eläin- ja kasvilajeja. Vuonna 2014 luonnosuojelualue otettiin mukaan Unescon maailmanperintöluetteloon. Luonnonsuojelualueen koko on melkein 17 tuhatta hehtaaria. Alueella elää muun muassa filippiinienkakadu ja filippiinienkotka. Kasvilajeista muun muassa Nepenthes hamiguitanensis viihtyy alueella.
HMS Royal James (1675)
HMS Royal James oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1675 vesillelaskettu 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 1. huhtikuuta 1673 Portsmouthin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Daniel Furzer. Se laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1675.
Alus otettiin palvelukseen 25. maaliskuuta 1678 amiraali Sir Thomas Allinin lippulaivana päällikkönään John Wetwang, missä tehtävissä he olivat 28. elokuuta saakka. Aluksen päällikkönä oli 30. marraskuuta Sir William Jennings aluksen ollessa vartiolaivana Portsmouthissa. Alus oli 13. maaliskuuta 1683 alkaen kontra-amiraali Sir Richard Beachin lippulaivana.
Alus palautettiin palvelukseen 6. tammikuuta 1691 amiraali Sir John Ashbyn lippulaivana päällikkönään Edward Stanley, joka kuoli 19. maaliskuuta 1693. Alus nimettiin 3. maaliskuuta "HMS Victoryksi". Vuonna 1692 alus oli kontra-amiraali lordi John Berkeleyn lippulaivana. Se osallistui 19.-24. toukokuuta 1692 Barfleurin taisteluun. Huhtikuussa 1693 aluksen päälliköksi tuli Thomas Jennings ja kesäkuussa John Every, joka oli tehtävässä helmikuuhun 1694.
Aluksen uudelleen rakentaminen tilattiin 1694 Chathamin telakalta, missä työstä vastasi Robert Lee. Alus laskettiin vesille 1695. Alus palautettiin palvelukseen lokakuussa vara-amiraali Matthew Aylmerin lippulaivaksi päällikkönään Thomas Jennings. Tammikuussa 1696 aluksen päällikkönä oli Stafford Fairbourne, helmikuussa Gabriel Hughes ja toukokuussa Edward Whitaker. Alus poistettiin palveluksesta 6. joulukuuta 1697.
Alus palautettiin palvelukseen helmikuussa 1702, mutta ei miehitetty, päällikkönään David Greenhill. Helmikuussa 1703 aluksen päällikkönä oli Christopher Myngs ja se oli kontra-amiraali Sir John Mundenin lippulaivana. Alus poistettiin palveluksesta toukokuussa.
Alus palautettiin palvelukseen joulukuussa 1704 päällikkönään John Hartnell. Se makasi Amiraliteetin 26. tammikuuta 1705 antaman määräyksen mukaisesti ankkurissa ja sen miehistö siirrettiin "HMS Royal Sovereignille". Alus poistettiin palveluksesta 16. helmikuuta.
Alus oli telakalla huollettavana 1709-1714. Se nimettiin 27. elokuuta 1714 "HMS Royal Georgeksi", mutta nimi palautettiin "HMS Victoryksi" 9. syyskuuta 1715. Alus telakoitiin Portsmouthissa 16. maaliskuuta 1721 romutettavaksi. Alus tuhoutui osittain tulipalossa ja se romutettiin. Romuttaminen saatiin päätökseen huhtikuussa.
Subak (keinokastelu)
Subak on keinokastelujärjestelmä, jota käytettiin Balilla, Indonesiassa riisiviljelyillä. Subak edustaa Tri Hita Karana-filosofiaa, jossa luonto, henkimaailma ja ihminen tuodaan yhteen. Subak-järjestelmässä vesi valuu temppelien läpi. Subak valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2012. Suojellun alueen koko on lähes 20 tuhatta hehtaaria.
HMS Royal James
HMS Royal James voi tarkoittaa seuraavia Britannian kuninkaallisen laivaston aluksia:
Vat Phou
Vat Phou () on raunioitunut hindutemppelikompleksi Etelä-Laosissa. Se sijaitsee Mekong-joen läheisyydessä. Vat Phoun nähdään kuvaavan hyvin Khmerien valtakuntaa, joka oli vallassa 802–1431. Rakennukset ovat 1200-1400-luvuilta. Myöhemmin siitä tuli merkittävä Theravada-buddhalaisuuden temppeli. Se valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon 2001. Alueen koko on noin 39 tuhatta hehtaaria.
Hans Tausen
Hans Tausen (1494–1561) oli tanskalainen uskonpuhdistaja. 22-vuotiaana johanniittaluostarin munkkina hänet lähetettiin Saksaan opintomatkalle. Tausen opiskeli Rostockissa ja Martti Lutherin johdolla Wittenbergissä ja alkoi Tanskassa levittää kannattamiaan Martti Lutherin näkemyksiä. Hänen aloitettuaan vuonna 1529 toiminnan pappina luterilaisuus voitti Tanskassa nopeasti alaa. Tausen puolusti herrainpäivillä vuonna 1530 uutta oppia. Hän pyrki määrittelemään uskonpuhdistuksen periaatteet vuonna 1530 julkaisemissaan 43 Kööpenhaminan artikkelissa. Hän julkaisi niiden lisäksi saarnakirjan vuonna 1539 ja virsikirjan vuonna 1544. Tausen käänsi Mooseksen kirjat tanskan kielelle (1535). Hän oli myös mukana laatimassa vuoden 1537 kirkkojärjestystä. Tausen opetti yliopistossa, ja vuonna 1541 hänestä tuli Riben piispa.
Max Taut
Max Taut (1884–1967) oli saksalainen arkkitehti. Taut ja hänen veljensä Bruno Taut kuuluivat Berliinissä toimineeseen, spartakismiin sidoksissa olleeseen, ekspressionistiseen "Novembergruppe" -nimiseen arkkitehtien ja taidemaalarien yhteenliittymään, jonka työn johdosta julkaistiin arkkitehtuurialbumeita ja järjestettiin näyttely vuonna 1919. Siinä määriteltiin modernin arkkitehtuurin sanasto. He olivat yhdessä Walter Gropiuksen kanssa alkuperäisjäsenenä 1920-luvun alun Berliinin merkittävissä arkkitehtuurin avantgardejärjestöissä, kuten Arbeitsrat für Kunstissa ja Der Ringissä. Max Taut suunnitteli muun muassa Berliinissä sijaitsevan Saksan ammattiyhdistysliikkeen toimitalon (1923). Max ja Bruno Taut olivat mukana arkkitehtiryhmässä, jonka suunnittelemia taloja rakennettiin vuonna 1927 järjestettyä näyttelyä varten perustettuun Stuttgartin Weißenhofin lähiöön, jota on pidetty nykyaikaisen arkkitehtuurin historian tärkeimpänä rakennusryhmänä. Natsiaikana Max Tautin työ estettiin, mutta sodan jälkeen hän jatkoi uraansa suunnitellen varsinkin asuinalueita. Niistä tunnetuin on Duisburgissa sijaitseva August-Thyssen-Siedlung. Hän toimi Berliinin kuvataideakatemian arkkitehtuurin professorina vuodesta 1945 1950-luvun alkupuoliskolle.
HMS Prince (1670)
HMS Prince oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1670 vesillelaskettu 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin kesäkuussa 1667 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Phineas Pett nuorempi. Se laskettiin vesille 3. joulukuuta 1670. Sen valmistuskustannukset olivat 23 851 puntaa.
Alus otettiin palvelukseen 15. tammikuuta 1672 Yorkin herttuan lippulaivana päällikkönään Sir John Cox. Aluksella oli lippukapteenina Sir John Narborough. Kolmannessa Englannin–Hollannin sodassa Solebayn taistelussa 28. toukokuuta alus oli Englannin laivaston punaisen laivueen keskimmäisessä osastossa, joka taisteli amiraali Michiel de Ruyterin johtaman Alankomaiden laivaston keskustaa vastaan. De Ruyterin lippulaiva "De Zeven Provinciën" vaurioitti "Princeä" pahoin kahden tunnin tykistötaistelussa muun muassa aluksen päällikkö Sir John Cox sai surmansa, jolloin Narborough siirtyi aluksen päälliköksi. Yorkin herttua joutui siirtämään lippunsa "HMS St. Michaelille".
Alus kuului 7. helmikuuta 1673 siniseen laivueeseen päällikkönään sinisen laivueen amiraalina toiminut Sir Edward Spragge, joka sai surmansa 11. elokuuta 1673. Aluksella oli lippukapteenina Thomas Fowler. Schooneveldin taisteluissa 28. toukokuuta ja 4. kesäkuuta alus oli sinisen laivueen keskimmäisessä osastossa. Se oli edelleen sinisessä laivueessa Texelin taistelussa 11. elokuuta, jossa "HMS St. Gerogelle" siirtynyt Spragge sai surmansa. Fowler vastaanotti aluksen päällikkyyden, mistä hän luopui 16. elokuuta.
Alus uudelleen rakentaminen tilattiin Chathamissa 18. huhtikuuta 1691, missä sen mittasuhteita ei muutettu. Telakalla rakennustöistä vastasi Robert Lee. Alus nimettiin 6. huhtikuuta 1692 "HMS Royal Williamiksi" hallitsijan kunniaksi ja se laskettiin vesille 21. huhtikuuta.
Alus otettiin palvelukseen 1692 punaisen laivueen kontra-amiraalin Sir Cloudesley Shovellin lippulaivana päällikkönään Thomas Jennings. Alus osallistui 19.-23. toukokuuta Barfleurin taisteluun. Aluksen päällikkönä oli heinäkuussa William Wrigth. Seuraavana vuonna aluksen päällikkönä oli Danbyn jaarli. Heinäkuussa 1693 aluksen päällikkönä oli Benjamin Hoskins, joka luopui tehtävästä 1697. Alus oli kontra-amiraaliksi ylennetyn Carmarthenin markiisin, joka oli aiemmin Danbyn jaarli, lippulaivana Berkeleyn operaatioissa. Alus oli vuonna 1696 vara-amiraali Sir David Mitchellin lippulaivana. Alus oli alimiehitettynä Portsmouthissa 1698 päällikkönään John Cooper. Alus oli Carmarthenin markiisin lippulaivana syyskuussa 1702.
Alus telakoitiin purkua varten 31. heinäkuuta 1714 Portsmouthissa ja se rakennettiin Amiraliteetin 1. tammikuuta antaman määräyksen mukaisesti uudelleen. Rakennustöistä vastasi Naish vuosina 1714-1719.
Bruno Taut
Bruno Taut (1880–1938) oli saksalainen arkkitehti, rakennustaiteen ensimmäisiä ekspressionisteja, professori vuosina 1929–1933 Berliinin teknillisessä korkeakoulussa ja Istanbulissa vuodesta 1937 lähtien. Hänen suunnittelemiaan ekspressionistisia lasi- ja teräsrakennuksia ovat muiden muassa hänen kaksi ensimmäistä merkittävää työtään, Leipzigin (1913) ja Kölnin (1914) rakennusnäyttelyiden konstruktiiviset lasi- ja teräspaviljongit. Hänen lasiarkkitehtuurilleen on tyypillistä, että ikkunat eivät ole väritöntä lasia vaan puiterakennelmia, joiden varaan kiinnitetyt lasinpalaset ovat värillisiä ja tämä ratkaisu synnyttää hartautta aikaansaavia, katedraalien lasisia maalauksia muistuttavia värivaikutelmia. Taut oli mukana maansa puutarhakaupunkiliikkeessä; hänen 1910- ja 1920-luvulla suunnittelemiaan puutarhakaupunginosia sijaitsee Falkenbergissa ja Magdeburgissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän teki utopistisia kaupunkisuunnitelmia. Taut oli Erich Mendelsohnin (1887–1953), Hans Scharounin (1893–1972), Wassili Luckhardtin (s. 1889) ja Hermann Finstlerin (1887–1973) Berliinissä vaikuttaneen ekspressionistisen suuntauksen pääedustajia. Taut ja hänen veljensä Max Taut (1884–1967) kuuluivat Berliinissä toimineeseen, spartakismiin sidoksissa olleeseen, ekspressionistiseen "Novembergruppe" -nimiseen arkkitehtien ja taidemaalarien yhteenliittymään, jonka työn johdosta julkaistiin arkkitehtuurialbumeita ja järjestettiin näyttely vuonna 1919. Siinä määriteltiin modernin arkkitehtuurin sanasto. He olivat yhdessä Walter Gropiuksen kanssa alkuperäisjäsenenä 1920-luvun alun Berliinin merkittävissä arkkitehtuurin avantgardejärjestöissä kuten Arbeitsrat für Kunstissa ja Der Ringissä. Bruno Taut olivat mukana arkkitehtiryhmässä, jonka suunnittelemia taloja rakennettiin vuonna 1927 järjestettyä näyttelyä varten perustettuun Stuttgartin Weißenhofin lähiöön, jota on pidetty nykyaikaisen arkkitehtuurin historian tärkeimpänä rakennusryhmänä. Muutenkin 1920-luvulla Bruno Taut suunnitteli funktionalistisia asuinalueita. Noihin aikoihin hän uudisti sosiaalista asuntoarkkitehtuuria.
GeeBee-turnaus
GeeBee-turnaus on kansainvälinen nyrkkeilyturnaus, jonka Suomen Työväen Urheiluliitto järjestää vuosittain Helsingin urheilutalossa. Se käytiin ensimmäisen kerran vuonna 1982. Turnaus on nimetty vuonna 1934 raskaan sarjan Euroopan-mestaruuden voittaneen Helsingin Jyryn kasvatin Gunnar Bärlundin mukaan. Ehdotuksen turnauksen järjestämisestä teki syksyllä 1979 Tapio Pakkanen, joka on sittemmin toiminut TUL:n nyrkkeilyjaoston puheenjohtajana ja turnauksen johtajana.
Esimerkiksi GeeBee-turnauksen 30-vuotisjuhlaturnaukseen vuonna 2011 osallistui 73 nyrkkeilijää 13 maasta, ja otteluita oli yhteensä 58. Miesten painoluokkia oli kymmenen ja naisten kolme.
Neliapilaliittymä
Neliapilaliittymä () on neliapilan muotoinen eritasoliittymä, jossa on neljä silmukkaramppia ja neljä suoraa ramppia. Neliapilaliittymä on rakennuttajalle edullinen, koska yksinkertaisimpaan sellaiseen tarvitaan vain yksi silta. Suomessa täydellisiä neliapilaliittymiä on vain kaksi. Ne sijaitsevat Tampereella ja Turussa.
Neliapilaliittymän kehitti ja vuonna 1916 patentoi yhdysvaltalainen insinööri Arthur Hale. Suunnittelun aikana ei tunnettu moottoritien käsitettä ja siksi alkuperäinen suunnitelma on mittasuhteiltaan nykyisestä poikkeava.
Ensimmäinen neliapilaliittymä rakennettiin Avenelissa, New Jerseyssä vuonna 1929. Moottoriteiden ensimmäisinä vuosina liittymää pidettiin nerokkaana. Sen silmukan muotoisten ramppien kokoja voitiin tarvittaessa muokata, ja liittymä ei vaikuttanut suuresti kaupunkimaisemaan tai projektin budjettiin.
Neliapilaliittymän yksinkertainen ongelma on silmukoiden aiheuttama suuri tilantarve. Tämän lisäksi liittymästä on vaara liian suurella nopeudella ajettaessa ajaa ulos. Tämän ratkaisu on ramppien halkaisijan kasvattaminen, joka vuorostaan taas vaatii enemmän tilaa. Ongelmien takia Euroopassa liittymää on käytetty maltillisemmin ja sen pohjalta on kehitetty erilaisia hybridimalleja, joissa on säädelty ramppien määrää ja tyyppiä. Näistä esimerkkinä liittymät, joissa pääliikennesuuntien rampit on toteutettu loivasti päätien yli kaartuvina siltoina.
Mario Trevi
Agostino Capozzi, taiteilijanimeltään edelleen Mario Trevi, (s. 2. marraskuuta 1941 Melito di Napoli, Italia) on italialainen laulaja.
Pyuiden muinaiset kaupungit
Pyuiden muinaiset kaupungit on usean kaupungin muodostama ryhmä, jotka olivat osa Baganin kuningaskuntaa, joka oli nykyisen Myanmarin alueella. Kuningaskunta oli vallassa 200 eaa – 900 jaa. Nykyään kaupungeista kolmessa on jäljellä muurit ja vallihaudat. Nämä kolme, Halin, Beikthano ja Sri Ksetra, valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2014. Kaupungeissa on jäljellä muun muassa linnakkeita, hautausmaita ja buddhalaisuuteen liittyviä stupia.
Nurmijärven Opisto
Nurmijärven Opisto on Nurmijärven kunnan alueella toimiva vapaan sivistystyön oppilaitos, joka on opetushallituksen valvonnan alainen. Nurmijärven Opiston yhteydessä toimii Jukolan musiikkikoulu ja vuoden 2016 alusta myös Nurmijärven kuvataidekoulu. Nurmijärven Opiston ja Jukolan musiikkikoulun opiskelijoita oli vuonna 2015 yhteensä n. 6000 ja kurssilaisia n. 13 700. Opetustuntien määrä v. 2015 oli yli 22 000. Opiston omistaja ja taustayhteisö on Nurmijärven Opiston kannatusyhdistys ry.
Nurmijärven Opisto tunnettiin aiemmin nimellä Kansalaisopisto Jukola.
Mannerheimliiton Rajamäen osaston Kasvatuskerhon pöytäkirjoista ilmenee, että ko. kerho oli kokoontunut kerhoiltaansa 20.5.1955 Rajamäen kirkon seurakuntasaliin, johon oli saapunut 34 kasvatusasioista kiinnostunutta henkilöä. Kerhon puheenjohtaja, opettaja Uuno Miettinen, johti tilaisuudessa puhetta. Kokouksen kuluista hyvän kuvan antavan pöytäkirjan kirjoitti opettaja Anna Kalliokoski. Insinööri Anna Luokola piti kerhoillassa alustuksen aiheesta \"Nuorten vapaa-ajan harrastukset\". Seuranneessa keskustelussa opettaja Miettinen heitti esiin ajatuksen nuorison vapaa-ajan harrastusten keskittämisestä kansalaisopistoon. Ajatus sai heti erittäin innokkaan vastaanoton ja syrjäytti kaikki muut asiat käydyssä keskustelussa. Kokouksen loppuvaiheessa päätettiin valita toimikunta kehittelemään kansalaisopistoasiaa edelleen. Toimikunnan, jota myöhemmin laajennettiin, ripeän työskentelyn ansiosta asia eteni niin nopeasti, että kansalaisopiston kannatusyhdistyksen perustava kokous pidettiin Rajamäen kansakoulun juhlasalissa marraskuun 20. päivänä 1955. Kokouksessa oli noin 300 opistoasiasta kiinnostunutta henkilöä, joiden yksimielisellä päätöksellä ja innostuneen mielialan vallitessa päätettiin perustaa Kansalaisopisto Jukolan Kannatusyhdistys, jonka tehtäväksi tulisi ylläpitää kansalaisopistoa paikkakunnalla. Opiston työ pääsi käyntiin vuoden 1956 alusta, joten ensimmäinen työvuosi käsitti vain kevätlukukauden. Näin oli Kansalaisopisto Jukola syntynyt Rajamäelle, josta sen toiminta sitten aikaa myöten oli laajentunut koko pitäjän käsittäväksi.
Salaliitto (yhtye)
Salaliitto on suomalainen indierock-yhtye. Levy-yhtiö Plastic Passion julkaisi yhtyeen debyyttialbumin joulukuussa 2015. Bändin nimeä kantava albumi sai hyviä arvosteluja ja yhtye nostettiin esille myös Rumban ja YleXin Tulevaisuuden Tusina -äänestyksessä. Yhtyeen toinen albumi Melankolia julkaistiin helmikuussa 2017.
Laulaja-kitaristi Ossi Alisaari tunnetaan myös yhtyeestä Penniless, kitaristi Timo Kuismanen yhtyeestä Musta valo ja rumpali Mikko Saaristo yhtyeestä Deep Turtle. Saaristo sekä basisti Raine Hynninen ovat soittaneet myös yhtyeessä Limonadi Elohopea.
Dong Phaya Yen
Dong Phaya Yen on vuoristo Pohjois-Thaimaassa. 1900-luvulla alueelle rakennettiin rautatie- ja maantieverkosto, jotka tuhosivat suurimmaksi osaksi alueen metsät. Suojellakseen alueen eläimistöä ja kasvistoa, perustettiin alueelle yhteensä 615 500 hehtaarin luonnonsuojelualueiden verkosto. Unesco valitsi Dong Phayayen-Khao Yain metsäalueen maailmanperintöluetteloonsa 2005.
Aino Alli
Aino Sofia Alli (o.s. "Neuman", 17. kesäkuuta 1879 Oulu – 9. marraskuuta 1958) oli suomalainen taidemaalari.
Hänen vanhempansa olivat tullinhoitaja Frans Johan Neuman ja Ida Maria Bergdahl ja puoliso everstiluutnantti August Alli (1901–1945)
Alli valmistui tyttökoulusta 1895 ja harjoitti sen jälkeen musiikkiopintoja, opiskeli Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa 1904-1907 ja oli Eero Järnefeltin oppilas. Hän teki opintomatkoja Ranskaan 1911-1912, 1920, 1923-1924, 1926, 1928 ja 1937, Italiaan 1924, 1930 ja Englantiin 1928. Hänen maalauksiaan oli näytteillä vuodesta 1907 alkaen. Hän maalasi muun muassa muotokuvia, maisemia ja kukka-asetelmia ja oli myös miniatyyrimaalari.
Ólafur Thors
Ólafur Tryggvason Thors (1892–1964) oli islantilainen poliitikko. Hän oli parlamentin jäsen vuodesta 1926, oikeistolaisen itsenäisyyspuolueen puheenjohtaja vuodesta 1937 sekä Islannin pääministeri vuosina 1942, 1944–1947, 1949–1950, 1953–1956 sekä 1959–1963. Hän oli Islannin ensimmäisten itsenäisyysvuosikymmenien johtava parlamentaarikko.
Olga Autere
Olga Fredrika Autere (22. heinäkuuta 1873 Helsinki – 30. kesäkuuta 1952) oli suomalainen kotitalousneuvoja.
Hänen vanhempansa olivat kivenhakkaaja Anders Edvard Autere ja Fredrika Charlotta Eerikintytär. Hän teki useita ulkomaille suuntautuneita opintomatkoja. Hän toimi Kansakoulun ystävien pientenlasten koulun opettajana 1898–1906, Suomen Marttaliiton konsulenttina 1908–1932.