hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
158 kaupungin valtiomuodot
158 kaupungin kansanvaltaiset, harvainvaltaiset, parhaidenvaltaiset ja tyranninvaltaiset valtiomuodot lajeittain () oli Aristoteleen teoksiin kuulunut kokoelma, joka sisälsi nimensä mukaisesti 158 antiikin aikaisen, enimmäkseen antiikin kreikkalaisen, kaupunkivaltion ("polis") perustuslakien kuvaukset.
Perustuslakien kokoelma koottiin Aristoteleen johtamassa peripateettisessa koulukunnassa. Aristoteles ei välttämättä kirjoittanut niitä kaikkia itse, mutta ne kirjoitettiin hänen ohjauksessaan. Perustuslait oli koottu Aristoteleen poliittisen filosofian tutkimustyön käyttöön. Aristoteleen teos "Politiikka" ilmentää laajaa tästä tutkimustyöstä peräisin olevaa kreikkalaisten kaupunkivaltioiden perustuslakien tuntemusta: se sisältää yli 300 viittausta perustuslakeihin, joista monet ovat ei-kreikkalaisten kaupunkien lakeja.
Kokoelma on kadonnut jo antiikin aikana, eikä se näin ollut osana läpi keskiajan välittynyttä Aristoteleen teosten tekstikorpusta ("Corpus Aristotelicum"). Sen olemassaolo tunnetaan antiikin aikaisista teosluetteloista, joihin lukeutuu muun muassa Diogenes Laertioksen antama Aristoteleen teosten luettelo. Diogenes vaikuttaa olevan ensimmäinen, joka on kutsunut kokoelmaa 158 kaupungin perustuslaeiksi. Aristoteles itse viittaa kokoelmaan "Nikomakhoksen etiikan" lopussa, jossa hän kehottaa opiskelijoitaan tutkimaan olemassa olevia perustuslakeja ja tämän jälkeen kääntymään "Politiikassa" esitettyihin kysymyksiin, kuten esimerkiksi kysymykseen siitä, mikä hallintomuoto on paras.
Kokoelman ainoa nykyaikaan säilynyt tutkielma on "Ateenan valtiomuoto", joka on säilynyt vuonna 1890 löytyneessä papyruksessa. Myös se saattaa olla jonkun Aristoteleen oppilaan tämän elinaikana kirjoittama.
Kokoelman jokainen tutkielma sisälsi todennäköisesti kuvauksen sekä kaupungin valtiomuodon historiasta että valtiomuodosta sellaisena kuin se oli tutkielman kirjoitushetkellä. Tutkijat ovat kuitenkin erimielisiä siitä, sisälsikö kokoelma 158 eri kaupungin perustuslakien historian, vai 158 eri perustuslakia, niin että kokoelmassa saattoi olla yhdestä kaupungista useampia lakeja. Aristoteles itse ei mainitse lukua.
Säilyneistä katkelmista on päätelty, että kokoelmaan olisivat kuuluneet ainakin seuraavien valtioiden tai kansojen valtiomuodot; osa näistä tunnistuksista on kyseenalaisia:
Nils Göran Lüchou
Nils Göran Lüchou (30. huhtikuuta 1896 Helsinki – 28. syyskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen teatteriarvostelija ja dramaturgi.
Lüchoun vanhemmat olivat toimitusjohtaja Carl Birger Lüchou ja tämän ensimmäinen vaimo Hildur Irene Juselius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi. Lüchou opiskeli Pariisissa 1921, 1924 ja 1938 sekä Keski–Euroopassa 1929.
Lüchou oli Söderström & Co -kustannusyhtiön palveluksessa vuoteen 1949 saakka. Hän toimi Dagens Pressin ja Svenska Pressenin teatteriarvostelijana 1920–1949 sekä Yleisradion ruotsinkielisellä puolella dramaturgina 1938–1949. Lüchou oli myös Uusmaalaisen osakunnan kuraattorina 1925–1927.
Lüchou oli naimisissa vuodesta 1921 Marianne Dittmarin kanssa.
Pul-e-Charkhin vankila
Pul-e-Charkhin vankila (Persiaksi: زندان پل چرخی), on vankila Afganistanissa. Se on Afganistanin suurin vankila, ja se sijaitsee Kabulin itäpuolella. Vankilan rakentaminen aloitettiin 1970-luvulla silloisen presidentin Mohammed Daud Khanin aloitteesta, ja se valmistui 1980-luvulla. Se on kuuluisa siellä aikoinaan harjoitetuista kidutuksista ja teloituksista.
O. A. Kallio
Oskar Albin Kallio, sukunimi alk. "Käyhkä" (18. huhtikuuta 1874 Mikkeli – 1. huhtikuuta 1940 Tampere) oli suomalainen lyseon lehtori ja kirjallisuustutkija.
Kallion äiti oli Ida Maria Käyhkä. Hän pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1894 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1898, lisensiaatiksi 1901 ja tohtoriksi 1903. Kallio oli historian ja suomenkielen lehtorina Savonlinnan reaalilyseossa 1904–1911 ja Tampereen klassillisessa lyseossa 1911–1940.
Kallio oli Valvojan toimituksen jäsen 1900–1902 ja Savolaisen toimituksen jäsen 1907–1911. Hän oli perustamassa Tampereen historiallista seuraa ja toimi seuran varapuheenjohtajana 1924–1940. Hän oli myös Aamulehden kirjallisuusarvostelijana 1920–1940.
Kallio oli naimisissa kaksi kertaa;
Eino Salokas
Eino Edvard Salokas, sukunimi vuoteen 1906 "Silvander" (2. joulukuuta 1887 Perniö – 6. toukokuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen rehtori ja historiantutkija.
Salokkaan vanhemmat olivat rovasti Frans Edvard Silvander ja Elli Liljefors. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja valmistui filosofian maisteriksi 1913, lisensiaatiksi 1923 ja tohtoriksi 1928.
Salokas toimi opettajana Terijoen yhteiskoulussa 1916–1918, Tuusulan kansanopistossa 1918–1921 sekä Tampereen yhteiskoulussa 1922–1924. Hän oli Porin tyttölyseon historian ja yhteiskuntaopin lehtorina 1924–1926, Turun tyttölyseon suomenkielen lehtorina 1926–1928 sekä Helsingin tyttölukiossa lehtorina 1928–1954 ja rehtorina 1932–1954.
Salokas oli naimisissa vuodesta 1922 Alli Kaarina Mikkolan kanssa.
Oskar von Schoultz
Oskar von Schoultz (25. lokakuuta 1872 Helsinki – 18. maaliskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen yliopiston lehtori ja kielenkääntäjä.
Von Schoultzin vanhemmat olivat kenraalimajuri Carl Lorentz Adalbert von Schoultz ja Rosalio Constance Sofie von Schoultz. Hän kävi Kiovan kadettikoulun 1883–1889, Pietarin 1. kadettikoulun 1889–1890, Pavlovskin sotaopiston 1890–1892, sotilassähköteknillisen koulun upseeriluokan 1893–1895 sekä opiskeli Kiovan yliopistossa 1896–1898. Von Schoultzista tuli aliluutnantti 1892, luutnantti 1898 ja alikapteeni 1906.
Von Schoultz palveli 1. ja 7. sapööripataljoonassa 1892–1898 ja toimi sitten armeijasta erottuaan kielenkääntäjänä eri virastoissa ja venäjänkielen opettajana oppikouluissa. Hän oli Helsingin yliopiston venäjän kielen lehtorina 1903–1939 ja Suomen senaatin kielenkääntäjänä 1899–1914. Von Schoultz osallistui säätyvaltiopäiville aateliston edustajana 1900 ja 1905–1906.
Von Schoultz oli vankilassa ensimmäisen maailmansodan aikana kieltäydyttyään osallistumasta sotaan tsaari-Venäjän armeijassa. Hän kirjoitti 1930-luvulla useita rauhanaatetta ja kuolemanrangaistusta käsitelleitä artikkeleita. Von Schoultz kirjoitti myös useita tutkielmia venäläisestä kirjailijasta Fjodor Dostojevskistä.
Von Schoultz oli naimisissa vuodesta 1900 Marie Natalie Ljubov Eveline Tigerstedtin kanssa.
Jääpallon SM-sarja 1938
Jääpallon Suomen mestaruus 1938 ratkaistiin kaksilohkoisessa sarjassa. Lohkojen voittajat pelasivat mestaruusottelun ja kakkoset kohtasivat pronssikamppailussa. Edellisestä kaudesta sarjaa laajennettiin 12 joukkueen kaksilohkoiseksi sarjaksi aiemman kahdeksan sijasta. Länsilohkon ykköseksi selvisi HIFK ja idässä WP-35. Ensimmäistä kertaa loppuottelussa pelasi joukkue Helsingin ja Viipurin ulkopuolelta. Helsingin IFK voitti mestaruuden 2-1 voitolla. Sudet jäi ensimmäisen kerran koko seurahistoriansa aikana mitalisijojen ulkopuolelle.
Karsinnat kahdesta paikasta Itäsarjaan: Ylä-Vuoksen Palloseura - Joensuun Palloseura 8–3, Mikkelin Palloilijat - Viipurin Ilves 0–8, Viipurin Ilves - Savonlinnan Pallokerho 3–2, Savonlinnan Pallokerho - Ylä-Vuoksen Palloseura 3–1. Ilves ja SaPKo saivat paikan sarjassa.
Ennen kauden alkua suoritetut karsinnat länsisarjaan pääsystä: Porin Kärpät - Vaasan IFK 3–9 ja Kronohagens IF - Porin Kärpät 5–1. VIFK ja KIF saivat paikan sarjassa.
Uusinta putoamisesta: KIF - Akilles 0-2
KIF ja LUM putosivat sarjasta. Tilalle nousivat YVPS ja HPS.
27.2.1938 Helsinki
HIFK:n joukkue: Adrian Michalewicz, Paul Vasiljeff, Frans Karjagin, Walter Svanström, Torsten Svanström, Leo Karjagin, Erik Åberg, Ernst Grönlund, Olof Strömsten, Harald Sundqvist, Hans Byman ja Odert Forsstedt.
J. W. Juvelius
Johan Wilhelm Juvelius (10. syyskuuta 1863 Pyhäjoki – 12. tammikuuta 1927 Turku) oli suomalainen lyseon lehtori ja kansanrunouden sekä kirjallisuuden tutkija.
Juveliuksen vanhemmat olivat lääninmaanmittari Johan Henrik Juvelius ja Ida Maria Åkerman. Hänen pikkuveljensä Valter Henrik Juvelius oli kirjailija ja kääntäjä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1882 ja valmistui filosofian maisteriksi 1886 sekä tohtoriksi 1906. Juvelius teki 1886 muinaistieteellisen tutkimusmatkan Venäjän Karjalaan ja hän teki myös opintomatkoja Saksaan, Sveitsiin ja Ruotsiin.
Juvelius toimi Raahen alkeiskoulun apulaiskollegana 1888–1893, Turun suomalaisen tyttökoulun kollegana 1893–1911 sekä Turun suomalaisen lyseon lehtorina 1911. Juvelius oli Suomen kouluviraston eläkekassan johtokunnan jäsen vuodesta 1915. Raahessa asuessaan Juvelius oli Raahen kaupunginvaltuuston sihteeri 1888–1893 ja Raahen Sanomain vastaava toimittaja 1888–1889.
Juvelius oli naimisissa kaksi kertaa, 1889–1902 Helmi Teresia Gestrinin (k. 1902) kanssa ja vuodesta 1903 Edit Emilia Björklundin kanssa.
J. W. Juveliuksella oli seitsemän sisarusta, joista tunnettuja ovat kirjailija Valter Juva (1865–1922), vankilanjohtaja V. O. Juvelius (1869–1937), lähetyssaarnaaja ja diakoni Ester Juvelius (1876–1962), näytelmäkirjialija ja suomentaja Veera Roos (1882–1961) sekä kirjailija Siiri Juva (1886–1974).
Kruzenštern
Kruzenštern () on venäläinen nelimastoinen parkkilaiva. Se on parkki "Sedovin" jälkeen maailman toiseksi suurin purjelaiva, joka edelleen purjehtii.
"Kruzenštern" rakennettiin Telenborgin telakalla Saksassa 1926. Laivalle annettiin nimi Padua, ja se kuului hampurilaisen Laeiszin varustamon Flying-P-Liner-purjealusten sarjaan. P-kirjaimella alkavien alusten sarjaan kuuluivat myös purjelaivat "Pangani", "Potosi", "Pamir", "Petschili", "Peking", "Pommern", "Preussen" ja "Passat". Toisen maailmansodan jälkeen Saksa joutui luovuttamaan laivan Neuvostoliitolle sotakorvauksena. Uuden nimensä, "Kruzenštern", laiva sai amiraali Ivan Kruzenšternin mukaan vuonna 1946.
Venäjän laivasto luopui vanhoista purjelaivoista vuonna 1996, ja siitä lähtien "Kruzenštern" on venäläisen lähteen mukaan toiminut Baltian kalastuslaivaston valtiollisen akatemian koululaivana, mutta läntisten tietojen mukaan se on Venäjän valtiollisen meriakatemian alus, ja sen kotisatama on Kalinigrad.
Alus vieraili Oulussa kesäkuussa 2011. Se on ottanut osaa lukuisiin The Tall Ships' Races -kilpailuihin ja vieraili Helsingissä heinäkuussa 2013.
Laivan oli tarkoitus vierailla Ahvenanmaalle syyskuussa 2017, samaan aikaan kun Venäjä ja Valko-Venäjä järjestävät Zapad 2017 -sotaharjoitukset, mutta Suomen Pääesikunta kielsi vierailun. Mukana olisi ollut 164 kadettia. Pääesikunta ei kommentoi kieltoa, mutta ruotsalaisen turvallisuuspolitiikan asiantuntijan Tomas Riesin mukaan aluksen pääsy Ahvenanmaalle olisi vastoin alueen demilitarisoitua asemaa.
Aarne Salonius
Aarne Henrik Salonius (20. huhtikuuta 1884 Kankaanpää – 16. elokuuta 1930 Rauman saaristo) oli suomalainen klassillisen filologian tutkija ja Helsingin yliopiston kreikan kirjallisuuden professori.
Saloniuksen vanhemmat olivat nimismies Frans Fritiof Salonius ja Edla Wilhelmina Juselius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1906 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1911.
Salonius oli Viipurin klassillisen lyseon latinan– ja kreikankielen lehtorina 1911–1921 ja Helsingin suomalaisen normaalilyseon latinan ja kreikan kielen vanhempi lehtori 1921–1929. Hän toimi Helsingin yliopistossa dosenttina 1920–1929 ja kreikan kirjallisuuden professorina 1929–1930.
Aarne Salonius oli naimisissa vuodesta 1929 laulajatar Helmi Sigrid Frilanderin kanssa.
I. W. Hasselblatt
Ivar Wilhelm Hasselblatt (20. huhtikuuta 1864 Vaasa – 6. lokakuuta 1948 Vaasa) oli suomalainen asianajaja ja pormestari.
Hasselblattin vanhemmat olivat hovioikeuden asessori Robert Hasselblatt ja Hernila Erika Hällström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 ja suoritti oikeustutkinnon 1887 sekä sai varatuomarin arvon 1890.
Hasselblatt toimi asianajajana 1888–1889 ja hän oli Vaasan pormestari 1899–1934. Hasselblatt oli karkotettuna Siperiaan Taraan Tobolskin kuvernementissa 1914–1917. Hän sai laamannin arvonimen 1934.
Ivar Hasselblatt oli naimisissa vuodesta 1889 Alma Emilia Chydeniuksen kanssa.
Hilma Rantanen
Hilma Maria Rantanen (os. Tähtinen, 30. maaliskuuta 1875 Hämeenlinnan maalaiskunta – 26. marraskuuta 1943) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän esiintyi myös kolmessa suomalaisessa mykkäelokuvassa vuosina 1913–1915.
Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Mikko Tähtinen ja Amanda Maria Sjöblom. Rantanen toimi näyttelijänä vuodesta 1894 lähtien aluksi Suomalaisessa teatterissa ja myöhemmin Kansallisteatterissa, josta hän joutui eroamaan sopimusriitojen vuoksi vuonna 1901. Eron taustalla oli myös Rantasen tuohon aikaan paheksuttu avoliitto näyttelijä Kaarle Halmeen kanssa. Hänen ensimmäinen miehensä liikemies Johan Fredrik Rantasen oli kuollut vuonna 1900, vain kahden avioliittovuoden jälkeen. Kansallisteatterista eroamisensa jälkeen Rantanen siirtyi eri työväenyhdistysten näyttämöille, kunnes vuonna 1904 perusti yhdessä Halmeen kanssa Tampereen Teatterin, jossa esiintyi vuoden ajan. Helsingin Työväenteatterin johtajana Rantanen toimi vuodet 1905–1907. Hänen aikanaan se keskittyi yhteiskunnallisiin draamoihin, kuten Björnstjerne Björnsonin ja Gerhart Hauptmannin tuotantoon. Seuraavaksi Rantanen perusti Halmeen kanssa Kansan Näyttämön vuonna 1907. Tallinnan Estonia-teatterin ohjaajaksi Rantanen ryhtyi 1912, näytellen samalla viron kielellä.
Kesällä 1916 Rantanen palasi Suomeen ja perusti oman teatterin, joka aloitti saman vuoden syyskuussa nimellä Uusi Teatteri. Sen ohjelmiston kokoamisessa Rantasta avusti Elvira Willman-Eloranta. Näyttelijöiksi hän palkkasi lähinnä eri kiertueteattereissa esiintyneitä näyttelijäitä, mutta päätähdeksi Rantanen onnistui värväämään Aarne Orjatsalon. Teatterin ensimmäisenä näytelmänä esitettiin Willman-Elorannan kirjoittamaa "Rakkauden orjuutta", joka kuvasi muun muassa sukupuolten välistä epätasa-arvoa ja naisten alistettua asemaa aikansa suomalaisessa yhteiskunnassa. Keväällä 1917 näytelmää esittänyt seurue hajosi ja Rantanen siirtyi aikaisemmin perustamalleen Kansan Näyttämölle vuosiksi 1918–1925.
Sisällissodan jälkeen Rantanen teki pesäeroa työväenliikkeeseen ja sosialidemokraattiseen puolueeseen. Hän muun muassa ilmoitti jatkossa omaksi puoluekannakseen kokoomuksen. Vuonna 1913 Rantanen oli avioitunut konttoripäällikkö Väinö Pylkkäsen kanssa. He adoptoivat sisällissodan aikana syntyneen punaorvon, jolle antoivat nimeksi Tauno Kullervo Pylkkänen. Hänestä tuli myöhemmin tunnettu oopperasäveltäjä ja Kansallisoopperan taiteellinen johtaja.
Arthur Broberg
Uno Arthur Alexander Broberg (5. maaliskuuta 1856 Karjalohja – 11. elokuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen pankkivirkamies ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Brobergin vanhemmat olivat tehtaanhoitaja Johan Gustaf Broberg ja Elvira Jacobina Forss. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876.
Broberg toimi Suomen Pankissa ylimääräisenä virkamiehenä 1879–1886, pääkonttorin kirjurina 1886–1887, Mikkelin konttorin pankinkomissaarina 1887–1895 ja Kotkan konttorin pankinkomissaarina 1895–1904. Hän oli Suomen pankin pääkonttorin ylikamreerina 1904–1914 ja pankin johtokunnan jäsenenä 1914–1924. Viimeksi Broberg oli Siviilivirkakunnan leski- ja orpokassan palveluksessa 1924–1937.
Broberg oli Mikkelin rahatoimikamarin varapuheenjohtaja 1891–1895 sekä Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen 1900–1904.
Arthur Broberg oli naimisissa vuodesta 1884 Selma Charlotta Forssin (k. 1938) kanssa.
Federico Scoppa
Federico Matías Scoppa (s. 7. heinäkuuta 1987 San Nicolás de los Arroyos, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Club y Biblioteca Ramón Santamarinaa. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Scoppa on Boca Juniorsin kasvatti. Heinäkuussa 2008 hän siirtyi Portugalin Primeira Ligassa pelaavaan FC Portoon, josta siirtyi heti lainalle Portugalin toisen sarjatason Sporting Covilhãan. Kauden 2010 Scoppa pelasi ecuadorilaisessa LDU de Lojassa.
Maaliskuussa 2011 Scoppa teki kolmivuotisen sopimuksen Veikkausliigassa pelaavan FC Interin kanssa. Scoppa debytoi Veikkausliigassa 12. toukokuuta 2011 Helsingin Jalkapalloklubia vastaan, kun hän pääsi vaihdosta sisään Mika Mäkitalon tilalle.
René Ahrenberg
Helge Edmund René Ahrenberg (8. toukokuuta 1882 Helsinki – 4. marraskuuta 1941 Gävle, Ruotsi) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Broder Jönis".
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Broder Jönis":
Jääpallon SM-sarja 1943
Vuonna 1943 jääpallon Suomen mestaruuskilpailu oli mahdollista järjestää jatkosodasta huolimatta, koska Suomen rintamalla oli talvella 1943 sen verran hiljaista. Olosuhteiden pakosta sarja pelattiin kuitenkin cup-kilpailuna, joka ratkaisi "sotavuoden 1943 jääpallomestaruuden". Kilpailuun osallistui kymmenen joukkuetta. Uutena joukkueena mukana kilpailussa oli Helsingin Hukat, joka oli perustettu jatkamaan Viipurin Palloseuran toimintaa. ViPS ei palannut jatkosodan aikana takaisinvallattuun Viipuriin Susien tavoin. Muita viipurilaisseuroja kilpailussa ei ollut Ilveksen poisjäännin takia. Tuon ajan parhaista seuroista kilpailusta puuttuivat myös muun muassa Akilles, LUM ja YVPS.
Asemasotavaiheen aikana pelaajat pystyivät harjoittelemaan rintamalinjan taakse jäädytetyllä jääpallokentällä silloin tällöin, joukkueiden yhteisharjoitukset tosin jäivät vähäisiksi osan pelaajista ollessa rintamalla ja osan kotiseudulla. Joukkueet eivät myöskään aina saaneet pelata parhaalla kokoonpanollaan pelaajien ollessa rintamalla.
Ottelut piti pelata nopeassa tahdissa ja avauskierroksella Helsingin Väinämöisen kentällä pelattiin kolme ottelua peräkkäin. Ainutlaatuinen tapaus oli kuitenkin välieräottelu WP-35:n ja SaPKo:n välillä. Tammikuun 31. päivänä pelattu ottelu pelattiin aivan rintamalinjan takana Kaljalajärven jäällä, koska niillä seuduilla palveli paljon WP-35:n pelaajia. Taustalla kuului tykkien jyminä luomassa ottelulle omanlaisensa tunnelman. Kentältä oli suora näköyhteys etulinjaan, joten kentän reunoilla olevan yleisönkin piti olla ääneti. WP-35 voitti erikoisissa olosuhteissa pelatun ottelun 8-0.
Loppuottelun WP-35 sai pelata kotikentällään Varkaudessa HIFK:ta vastaan. HIFK johti tauolla 0-2, mutta WP-35 voitti lopulta ottelun maalein 3-2 ja sai ensimmäisen mestaruutensa. Koskaan aiemmin jääpallon Suomen mestaruus ei ollut mennyt Viipurin tai Helsingin ulkopuolelle.
21.helmikuuta 1943 Varkaus
WP-35:n joukkue: Pentti Antikainen (mv), Kaarlo Hilander (mv), Veikko Eronen, Artturi Jussila, Toivo Hilander, Kauko Immonen, Aarni Sutinen, Heikki Karikoski, Martti Vepsäläinen, Arvo Heiskanen, Väinö Markkanen, Viljo Eronen
Aino Elina Pekkarinen
Aino Elina Pekkarinen (10. lokakuuta 1901 Helsinki – 25. lokakuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. 
Aino Pekkarinen kirjoitti huvinäytelmiä ja romaaneita sekä yksin että yhdessä miehensä Tatu Pekkarisen kanssa. Aino ja Tatu Pekkarinen sovittivat Aino Pekkarisen romaanista "Perämies Kalle Aaltonen ja hänen morsiamensa" käsikirjoituksen elokuvaan "Kalle Aaltosen morsian", jonka ohjasi 1948 Ossi Elstelä. He tekivät käsikirjoituksen myös 1940 valmistuneeseen 19 minuutin pituiseen Suomi-Filmi Oy:n lyhytelokuvaan "Pelle Petteri".
Fables of Faubus
Fables of Faubus on Charles Mingusin säveltämä jazzkappale. Se julkaistiin vuonna 1959 "Mingus Ah Um" -albumin seitsemäntenä kappaleena. Mingus kirjoitti kappaleen vastustukseksi Arkansasin kuvernöörille Orval Faubusille, joka yritti estää yhdeksän mustaihoisen teini-ikäisen opiskelun Little Rock Central High Schoolissa vuonna 1957.
Levy-yhtiö Columbia Records päätti, ettei kappaleesen sisällytetä sanoituksia, joten kappale nauhoitettiin instrumentaalikappaleeksi. Kappaleesta julkaistiin kuitenkin sanoitukset sisältävä versio vuoden 1960 albumilla "Charles Mingus Presents Charles Mingus" nimellä ”Original Faubus Fables”.
Anna-Liisa Hämeensalo
Anna-Liisa Hämeensalo (myös nimellä A. Sommer, 28. maaliskuuta 1913 – 20. heinäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja koreografi. Hän näytteli muutamassa elokuvassa ja teki koreografian elokuviin "Nuoruus vauhdissa", "Vain laulajapoikia" ja "Tyttö ja hattu".
J. Holopainen
Frans Jalmar (Hjalmar) Holopainen (21. marraskuuta 1889 Kuopio – 3. helmikuuta 1956 Juva) oli suomalainen proviisori ja näytelmäkirjailija.
Holopaisen vanhemmat olivat vaakamestari Johan Holopainen ja Lovisa Hyrk. Hän oli naimisissa vuodesta 1917 Helmi Fredrika Holopaisen kanssa.
Holopainen valmistui farmaseutiksi 1911 ja proviisoriksi 1917.
Mărăști (1920)
Mărăști oli Romanian kuninkaallisen laivaston Mărăști-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Alus luovutettiin Neuvostoliitolle, jonka laivastossa se palveli.
Alus valmistui 15. heinäkuuta 1917 ja palveli ensimmäisen maailmansodan lopun Italian kuninkaallisessa laivastossa nimellä "RN Sparviero". Alus palautettiin sodan päätyttyä Romanian kuninkaalliselle laivastolle, ja se saapui sisaraluksensa kanssa Constanțaan 1. heinäkuuta 1920.
Alus oli modernisoitavana Italiassa 1925–1926, jolloin sen pääaseistukseksi vaihdettiin kaksiputkiset 4,7 tuuman 45 pituuskaliiperin Schneider-Canet-Armstrongin M1918/19 etu- ja takakannelle ja keskilaivaan vastaava tykki yksiputkisena asennuksena. Alukselta poistettiin myös kaksi kolmituumaista tykkiä yläkansilta. Alusta modernisoitiin uudelleen 1939, jolloin korvattiin keskilaivassa ollut tykki kahdella kaksipiippuisella Hotchkissin 13,2 millimetrin konekiväärillä. Loput kolmituumaiset korvattiin kahdella Rheinmetallin 37 millimetrin tykillä. Aluksen takakannelle asennettiin italialaiset syvyyspomminheittimet.
Aluksen turbiinimoottorinlavat vaurioituivat 1941-1942, minkä jälkeen sen huippunopeus laski 22 solmuun. Se ajoi karille huhtikuussa 1944, jolloin aluksen potkurit vaurioituivat. Alus makasi palveluskelvottomana Constanțassa sodan loppuun.
Puna-armeijan vallattua sataman 30. elokuuta alus siirrettiin Neuvostoliiton laivastolle nimettynä "Lovkyksi". Vuonna 1946 alus palautettiin Romanialle, joka nimesi sen "D11:ksi". Alus palveli koululaivana, kunnes se poistettiin palveluksesta 1960-luvun alussa.
Tie pohjoiseen
Tie pohjoiseen on Mika Kaurismäen ohjaama ja käsikirjoittama road movie -tyylinen elokuva, joka tuli ensi-iltaan 24. elokuuta 2012. Pääosissa näyttelevät Samuli Edelmann ja Vesa-Matti Loiri. Elokuvan käsikirjoitustiimiin kuului Kaurismäen lisäksi Sami Keski-Vähälä.
Elokuva kertoo isästä (Loiri), joka pitkän ajan kuluttua tapaa poikansa (Edelmann). He tekevät pitkän reissun kohti pohjoista. Matkan aikana isä ja poika puhuvat menneisyydestään ja tulevaisuudestaan sekä tapaavat erilaisia ihmisiä.
Nimekkäistä näyttelijöistä huolimatta elokuva sai kriitikoilta verrattaen vaisun vastaanoton. Se keräsi kuitenkin paljon katsojia: kuudentena esitysviikonloppunaan elokuvan oli nähnyt jo 200 000 katsojaa. Pietarin kansainvälisillä elokuvajuhlilla "Tie pohjoiseen" voitti yleisöpalkinnon.
Elokuvan tunnussävelmä ”Tuomittuna kulkemaan” on Vesa-Matti Loirin ja Samuli Edelmannin duetto, ja sen on säveltänyt ja sanoittanut Juha Tapio.
Klaus Störtebecker
Klaus Störtebecker (1360 - 20. lokakuuta 1401) oli alkujaan aatelismies " Klaus von Alkum", josta tuli Itämerellä toiminut kaappari ja merirosvo. Klaus Störtebecker sai kaapparinoikeudet Albrekt Mecklenburgilaiselta. Störtebeckerin kaapparinoikeudet mitätöityivät Mecklenburgilaisen hävittyä Ruotsissa käydyn valtataistelun kuningatar Margaretalle. Koska Störtebecker ei mennyt kuningatar Margaretan palvelukseen, vaan jatkoi ryöstelyä, hänestä tuli virallisesti merirosvo. Hänet teloitettiin Hampurissa merirosvouksesta.
Störtebecker yhdistetään vitaaliaaneihin ensimmäisen kerran vuonna 1393. Tällöin hän hyökkäsi Hannes-kaapparikapteenin johdolla Bergeniin. Vuonna 1394 Störtebecker kaappasi kaksi elbingiläistä kauppalaivaa. Störtebecker harjoitti kaapparitoimintaansa Itämeren lisäksi myös Pohjanmerellä häiriten Hampurin ja Bremenin kauppamerenkulkua ja Elben suiston merenkulkua .
Störtebeckeriä pidetään kovana juomarina ja hänen lisänimensä tarkoittaakin "tuopin turmaa"
Hansakauppiaat kyllästyivät vitaliaanien rosvoukseen. Hansapäivät päättivätkin helmikuussa 1400 lähettää laivaston ja miltei tuhat miestä kaapparijahtiin. Syksyllä 1400 seitsemänkymmentä vitaliaania jäi vangiksi neljänkymmenen menettäessä taistelussa henkensä. Tämä osoitti, että hansakauppiaat olivat tosissaan. Vuonna 1401 Simon von Utrechtin komentama sotalaiva vangitsi Störtebeckerin ja tämän lisäksi toistasataa vitaliaania. Störtebecker mestattiin miekalla miehistönsä ja Hampurin raadin edessä 20. lokakuuta 1401 .
Hugo Helge Ingelius
Hugo Helge Gabriel Ingelius (6. marraskuuta 1899 Turku – 16. huhtikuuta 1956 Turku) oli suomalainen merikapteeni ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Ingelius kävi 4 luokkaa oppikoulua. Hänestä tuli yliperämies 1923 ja hän suoritti merikapteenitutkinnon 1927 sekä aluksenmittaajatutkinnon 1935. Ingelius toimi Helsingin luotsipiirin apulaispiiripäällikkönä 1937–1944 ja sen jälkeen merenkulkuhallituksen II luokan vt. luotauspäällikkönä.
Veljekset
Veljekset tarkoittaa miespuolisia sisaruksia.
Sen lisäksi se voi tarkoittaa:
Mauno Kanninen
Mauno Matti Johannes Kanninen (18. elokuuta 1905 Sahalahti – 22. joulukuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja valtion kirjastotoimiston johtaja.
Kanninen toimi Rauman kaupunginkirjastonhoitajana vuoteen 1937 saakka ja sen jälkeen hän oli Helsingissä Vallilan kirjaston johtajana 1937–1939 ja Kallion kirjaston johtajana vuodesta 1939. Viimeksi Kanninen toimi 1950-luvulla valtion kirjastotoimiston johtajana. Hän oli myös Suomen kirjastoseuran puheenjohtajana.
Kanninen on haudattu Helsingin Honkanummen hautausmaalle.
Broughin linna
Broughin linna on raunioitunut kivilinna Broughin kylässä Cumbriassa. Paikalla oli roomalaisaikana castra-linnake, joka käsitti huomattavasti laajemman alueen kuin nykyinen linna. Vilhelm Punainen rakennutti paikalle 1090-luvulla mäkilinnan ja paaluvarustuksen.
Ensimmäisen kerran linna joutui vakavan hyökkäyksen kohteeksi vuonna 1174, jolloin Skotlannin kuningas Vilhelm Leijona poltti sen. Linna rakennettiin uudelleen 1180-luvulla. Juhana Maaton antoi sen vuonna 1203 Robert de Vieuxpontille, joka teki laajennustöitä.
Linnan omistaa nykyään English Heritage.
Mărășești (1920)
Mărășești oli Romanian kuninkaallisen laivaston Mărăști-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Alus luovutettiin Neuvostoliitolle, jonka laivastossa se palveli
Alus valmistui 15. heinäkuuta 1917 ja palveli ensimmäisen maailmansodan lopun Italian kuninkaallisessa laivastossa nimellä "RN Nibbio". Se palautettiin sodan päätyttyä Romanian kuninkaalliselle laivastolle ja alus saapui sisaraluksensa kanssa Constanțaan 1. heinäkuuta 1920.
Alus oli modernisoitavana Italiassa 1925–1926, jolloin sen pääaseistukseksi vaihdettiin kaksiputkiset 4,7 tuuman 45 pituuskaliiperin Schneider-Canet-Armstrongin M1918/19 etu- ja takakannelle ja keskilaivaan vastaava tykki yksiputkisena asennuksena. Alukselta poistettiin myös kaksi kolmituumaista tykkiä yläkansilta. Alusta modernisoitiin uudelleen 1939, jolloin korvattiin keskilaivassa ollut tykki kahdella kaksipiippuisella Hotchkissin 13,2 millimetrin konekiväärillä. Loput kolmituumaiset korvattiin kahdella Rheinmetallin 37 millimetrin tykillä. Aluksen takakannelle asennettiin italialaiset syvyyspomminheittimet.
Puna-armeijan vallattua sataman 30. elokuuta alus siirrettiin Neuvostoliiton laivastolle nimellä "--". Vuonna 1946 alus palautettiin Romanialle, joka nimesi sen "D12:ksi". Alus palveli koululaivana, kunnes se poistettiin palveluksesta 1960-luvun alussa.
CS Gaz Metan Mediaș
Club Sportiv Gaz Metan Mediaș (CS Gaz Metan Mediaș) eli Gaz Metan on romanialainen jalkapalloseura Mediașin kaupungista. Joukkue on parhaimmillaan ollut kaudella 2010–11 Liga 1:sen seitsemäs. Romanian Cupin finaalissa seura oli kaudella 1951.
Heinäkuussa 2011 seura kohtasi Kuopion Palloseuran Eurooppa-liigan toisella karsintakierroksella. Gaz Metan hävisi ensimmäisen osaottelun Kuopiossa 0–1, mutta eteni jatkoon voitettuaan kotiottelunsa 2–0. Kolmannella karsintakierroksella Gaz Metan pudotti jatkosta saksalaisen Bundesliiga-joukkueen Mainz 05. Neljännellä karsintakierroksella Gaz Metan hävisi itävaltalaiselle Austria Wien-joukkueelle.
Lauri Parikka
Lauri Arvid Parikka (23. syyskuuta 1895 Helsinki – 29. joulukuuta 1965) oli suomalainen kuvataiteilija. Hänen vanhempansa olivat veneenrakentaja Antti Juho Parikka ja Erika Juhontytär.
Lauri Parikka opiskeli Taideteollinen keskuskoulussa vuosina 1911-1913 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuonna 1915. Hän debytoi Helsingissä vuonna 1915 ja osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin.
Lauri Parikka sai III palkinnon dukaattikilpailussa vuonna 1916.
Erwin Hoffer
Erwin Hoffer (s. 14. huhtikuuta 1987 Baden bei Wien) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaa Eintracht Frankfurtia.
Hoffer aloitti ammattilaisuransa Admira Wacker Mödlingissä, missä hän pelasi vuodesta 2004 vuoteen 2006. Hän sai seurassa lempinimekseen ”Jimmy”. Vuonna 2006 hän siirtyi Itävallan pääsarjaan Rapid Viennaan, missä hän korvasi Muhammet Akagündüzin. Hänestä tuli seuran avainpelaajia kaudella 2007–2008, jolloin seura voitti mestaruuden. Hän teki kaudella hattutempun 7–0-vierasvoitossa FC Red Bull Salzburgista.
Kesällä 2009 Hoffer siirtyi Serie A:han Napolin joukkueeseen. Siirtosummaa ei paljastettu, mutta sen arvioitiin olevan noin viisi miljoonaa euroa. Hoffer debytoi seurassa Italian cupin ottelussa Salernitanaa vastaan, mutta ei pystynyt vakiinnuttamaan paikkaansa joukkueessa.
Kaudella 2010–2011 Hoffer siirtyi lainasopimuksella Bundesliigaan nousseeseen 1. FC Kaiserslauterniin. Ensimmäisessä ottelussaan seurassa Saksan cupin toisella kierroksella hän teki kaksi maalia VfL Osnabrückia vastaan. Syyskuussa 2010 Hoffer teki ensimmäiset kaksi maaliaan Bundesliigassa 2–2-tasapelissä TSG Hoffenheimia vastaan.
Hoffer debytoi Itävallan maajoukkueessa 2. kesäkuuta 2007 Paraguayta vastaan. Hän kuului Itävallan joukkueeseen myös vuoden 2008 EM-kilpailuissa. Hoffer pelasi Itävallan kotikisoissa viimeisessä ottelussa Saksaa vastaan.
Huhtikuussa 2009 Hoffer teki ensimmäiset maajoukkuemaalinsa Romaniaa vastaan MM-karsinnoissa 2010. Toinen maaleista oli ottelun voittomaali.
Oleg Penkovski
Oleg Vladimirovitš Penkovski (s. 23. huhtikuuta 1919, Vladikavkaz – k. ehkä 1963 tai 1965, Neuvostoliitto) oli everstin arvoinen Neuvostoliiton armeijan tiedustelupalvelu GRU:n upseeri, joka paljasti lännelle muun muassa Neuvostoliiton ICBM-ydinohjusten todellisen määrän. Tieto selvitti sen seikan, ettei Neuvostoliitolla ollut valmiuksia laajamittaiseen ydintuhoon länttä vastaan. Penkovski oli kaikkein korkea-arvoisin länttä hyödyttänyt itäblokin sotilashenkilö. Vakoiluvuodot tapahtuivat kylmän sodan huipentumana 1960-luvun alussa. Penkovski vangittiin, tuomittiin ja teloitettiin. Penkovskin pidätys tapahtui syyskuussa 1962, eli ajallisesti varsin lähellä Kuuban ohjuskriisiä. Hänen yhdysmiehensä vapautettiin vankeinvaihdon yhteydessä, 22. huhtikuuta 1964.
Penkovskin toimittamia tietoja pidettiin sikäli merkityksellisinä, että ne olisivat osaltaan auttaneet siten ettei kolmas maailmansota olisi syttynyt. Kuuban kriisin jälkeen perustettiin idän ja lännen välille niin sanottu kuuma linja.
Penkovski palveli Neuvostoliiton armeijassa toisessa maailmansodassa myös sotilastehtävissä Suomea vastaan osallistuen talvisotaan luutnantin arvoisena. Sotien lopulla hänen sotilasarvonsa oli everstiluutnantti.
Hannu Palmu
Hannu Palmu (s. 18. heinäkuuta 1953 Laitila) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1971–1975 ja 1983–1985 sekä kahdeksan vuotta Ruotsissa. Hän voitti urallaan yhden Suomen- ja yhden Ruotsin-mestaruuden.
Palmu edusti Suomessa pääsarjaurallaan Tampereen Ilvestä vuosina 1971–1975 ja Turun Palloseuraa vuosina 1983–1985. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigan runkosarjassa yhteensä 174 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 8 + 15 = 23 ja jäähymääränsä 139 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 20 ottelua, joissa hänelle merkittiin 14 jäähyminuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ilveksessä vuonna 1972 sekä saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia.
Ruotsin sarjoissa Palmu edusti Kiruna AIF:ää kaudella 1975–1976 sekä Skellefteå AIK:ta vuosina 1976–1983. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1978.
Sancy
Sancy on eräs tunnettu, poikkeuksellisen kauniina pidetty timantti. Sen paino on 55,23 karaattia ja se on väriltään keltaiseen vivahtava.
Timantti löydettiin Intiasta 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa. Sen toi tuolloiseen Konstantinopoliin eli Istanbuliin ranskalainen Sancyn lordi
Nicolas Harlay, joka oli Henrik III:n suurlähettiläänä Turkissa.
Timantti myytiin miltei hiomattomana kuningatar Elisabet I:lle. Henkilökohtaisissa talousvaikeuksissa Kaarle I panttasi Sancyn Ranskaan. Hän ei lunastanut sitä, ja timantti päätyi kardinaali Mazarinin haltuun. Hän jätti kuollessaan 1661 Sancyn sekä muut omistamansa timantit kuningas Ludvig XIV:lle, ja Sancysta tuli osa Ranskan kruununjalokiviä. Ne varastettiin vallankumouksen kaaoksessa vuonna 1792. Timantit löytyivät lukuun ottamatta Ranskan kruunun sinistä timanttia.
Markiisi Iranda panttasi Sancyn rahoittaakseen Marengon taistelua 1800. Vuonna 1828 sen osti venäläinen suurliikemies Nikolai Demidov, mahdollisesti Joseph Bonapartelta. Hänen poikansa Pavel Demidov antoi sen vuonna 1836 huomenlahjaksi puolisolleen, suomalaiselle Aurora Karamzinille. Karamzin joutui vuonna 1865 myymään timantin intialaiselle Jamsetjee Jejeebhoylle 20 000 punnalla voidakseen maksaa poikansa Pavel Demidov nuoremman suuret uhkapelivelat. Vuonna 1865 Sancy oli näytteillä Pariisissa, ja sen arvoksi oli merkitty miljoona frangia.
Timantin seuraava omistaja oli kuningatar Maria Louisa. Useiden omistajanvaihdosten jälkeen William Waldorf Astor osti timantin poikansa vaimolle varakreivitär Nancy Astorille 1906. Nykyisin timantti on Pariisissa Louvren museossa.
Sancyyn liittyy traaginen kertomus. Lordi Harlayn palvelija, joka kuljetti timanttia Ranskaan, joutui rosvojen yllättämäksi. Harlay tiesi palvelijan uskolliseksi ja järjesti etsinnän, jossa palvelijan ruumis löytyi. Kävi ilmi että hän oli niellyt timantin, joka löytyi vatsalaukusta.
Reima Pullinen
Reima Pullinen (s. 11. kesäkuuta 1957 Pirkkala) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1977–1988 ja voitti yhden suomenmestaruuden. Suomen maajoukkueessa hän pelasi kahdeksan maaottelua.
Pullinen aloitti SM-liigauransa Tampereen KooVee:ssa vuosina 1977–1979. Seuraavaksi hän pelasi 2,5 vuotta Turun Palloseurassa ja siirtyi kesken kauden 1981–1982 Tampereen Ilvekseen, jossa hän lopetti liigauransa kauden 1987–1988 jälkeen. Hän pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 355 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 88 + 71 = 159 ja jäähymääränsä 77 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 29 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, antoi viisi maalisyöttöä ja istui jäähyllä kuusi minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ilveksessä vuonna 1985 sekä saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia.
Pelaamissaan kahdeksassa maaottelussa Pullinen teki yhden maalin ja antoi yhden maalisyötön.
Hannu Kuronen
Hannu Kuronen (s. 1. toukokuuta 1964 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1982–1990 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Kuronen edusti SM-liigaurallaan Tampereen Ilvestä vuosina 1982–1988 ja Hämeenlinnan Pallokerhoa vuosina 1988–1990. Hän pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 252 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 76 + 84 = 160 ja jäähymääränsä 126 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 15 ottelua, joissa hän teki kolme maalia, antoi yhden maalisyötön ja istui jäähyllä kymmenen minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ilveksessä vuonna 1985 sekä saavutti lisäksi yhden SM-pronssin.
Hannu Kurosen poika Mikael on myös jääkiekkoilija ja pelaa nykyään Tampereen Ilveksessä.
Jääpallon SM-sarja 1934
Jääpallon Suomen mestaruus 1934 ratkaistiin kuuden joukkueen yksinkertaisessa sarjassa. Sarja oli tasainen ja mestaruus ratkesi Helsingissä pelatussa uusintaottelussa. HIFK:n ja ViPS:n välinen ottelu päättyi HIFK:n 3-2 voittoon.
Jääpallon SM-sarja oli selvästi Suomen suosituin talvinen palloilusarja, otteluita seurasi keskimäärin yli 800 katsojaa. Kuitenkin perinteinen kaupunkiottelu Helsinki-Viipuri oli talven kiinnostavin tapahtuma, se keräsi 11.556 katsojaa.
KIF putosi sarjasta. Tilalle nousi Jukolan Pojat.
Uusintaottelu mestaruudesta
4.maaliskuuta 1934 Helsinki
HIFK voitti mestaruuden.
HIFK:n joukkue:Pehr Lindholm (mv), Albin Lönnberg, Ragnar Nyström, Frans Karjagin, Torsten Svanström, Leo Karjagin, Harald Sundqvist, Ernst Grönlund, Olof Strömsten, Odert Forsstedt, Jarl Malmgren. Paul Vasiljeff, Bertil Ståhlström
Jukolan Pojat voitti B-sarjan mestaruuden ja nousi mestaruussarjaan, josta Kiffen putosi. Ratkaisuottelussa Varkaudessa JP voitti Warkauden Urheilijat maalein 4-1. Cup- muotoiseen B-kilpailuun osallistui 20 joukkuetta.
Töölön Vesan joukkue: Arvo Ståhlberg (mv), Otto Vuorinen, Reini Hurme, Väinö Lehtinen, Väinö Katajisto, Kauko Kirsi, Tauno Raunio, Reino Lilja, Niilo Holmsten, Gösta Wickström, Armas Karhunen.
Juha Laukkanen (jääkiekkoilija)
Juha Laukkanen (s. 22. helmikuuta 1964 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1984–1990 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Laukkanen edusti koko SM-liigauransa ajan Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 198 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 33 + 36 = 69 ja jäähymääränsä 40 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi kahdeksan ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja istui jäähyllä neljä minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ilveksessä vuonna 1985 sekä saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Jääpallon SM-sarja 1935
Jääpallon Suomen mestaruus 1935 ratkaistiin kuuden joukkueen yksinkertaisessa sarjassa. Sarja oli tasainen,kolme joukkuetta oli sarjan päättyessä kärjessä tasapisteissä, jolloin pelattiin uusintaottelu kahden maalieroltaan parhaan joukkueen kesken. Mestariksi selviytyi Helsingin IFK.
Jukolan Pojat putosi sarjasta. Tilalle nousivat HPS, MP ja KIF.
Uusintaottelut mestaruudesta
3.3.1935 Viipuri
10.3.1935 Helsinki
Helsingin IFK ja Viipurin Sudet ratkaisivat mestaruuden uusintaotteluissa. Ensimmäinen päätyi Viipurissa tasan 2-2. Helsingissä pelattu uusintaottelu päättyi HIFK:n voitoon 2-0. Ensimmäinen ottelu Viipurin Salakkalahdella keräsi 2300 katsojaa, ja toinen ottelu Helsingin Pallokentällä 2656 katsojaa.
HIFK:n joukkue: Pehr Lindholm (mv), Albin Lönnberg, Ragnar Nyström, Frans Karjagin, Torsten Svanström, Leo Karjagin, Harald Sundqvist, Ernst Grönlund, Olof Strömsten, Odert Forsstedt, Jarl Malmgren, Hans Byman.
B-kilpailussa maa jaettiin lännen ja idän alueeseen. Cup-muotoiseen kilpailuun osallistui yhteensä 20 joukkuetta. Lännen mestariksi selviytyi Helsingin Palloseura ja idässä Mikkelin Palloilijat. HPS:n ja MP:n välinen loppuottelu päättyi HPS:n voittoon. A-sarjaa laajennettiin seuraavaksi kaudeksi kahdeksan joukkueen sarjaksi, joten molemmat loppuottelijat nousivat ylempään sarjaan. Kolmas nousija oli Kiffen. Kiffen voitti ratkaisevassa karsinnassa Rauman Pallo-Iirot.
Talikkalan Toverien joukkue: Erkki Holtari (mv), Ville Manni, Eino Poutiainen, Eemil Vesa, Väinö Puhakka, Veikko Tarkiainen, Armas Holopainen, Esko Nykänen, Einari Puukko, Eino Wuokko, Armas Pääkkönen.
Kévin Gameiro
Kévin Gameiro (s. 9. toukokuuta 1987 Senlis) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa. Gameiron pelipaikka on hyökkääjä. Hän on myös edustanut Ranskan maajoukkuetta joitain kertoja.
Paris Saint-Germain
Sevilla
Jari Multanen
Jari Multanen (s. 5. tammikuuta 1966 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1986–1996.
Multanen aloitti SM-liigauransa Tampereen Ilveksessä kaudella 1986–1987. Seuraavalla kaudella hän pelasi Ilveksen lisäksi I-divisioonassa lahtelaisen Kiekkoreippaan joukkueessa, mutta vuosina 1988–1991 hän kuului Ilveksen vakiokokoonpanoon. Vuodet 1991–1995 hän pelasi jälleen Reippaassa, kolme vuotta SM-liigassa ja viimeisen vuoden I-divisioonassa. Viimeiset neljä liigaotteluaan hän pelasi kaudella 1995–1996 Porin Ässien joukkueessa. Multanen pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 285 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 58 + 93 = 151 ja jäähymääränsä 314 minuuttia. Hän saavutti urallaan yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Antti Heikkilä
Antti Heikkilä on seuraavien henkilöiden nimi:
Antti Heikkilä (jääkiekkoilija, 1958)
Antti Heikkilä (s. 1. helmikuuta 1958 Joensuu) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1977–1986 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Heikkilä edusti koko SM-liigauransa ajan Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 286 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 57 + 122 = 179 ja jäähymääränsä 258 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 25 ottelua, joissa hän teki kolme maalia, antoi yhdeksän maalisyöttöä ja istui jäähyllä 33 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1985 sekä saavutti lisäksi yhden SM-pronssin.
Liejukala
Liejukala ("Phractolaemus ansorgii") on maitokalojen lahkoon kuuluva Afrikassa tavattava makean veden kalalaji. Se on ainoa laji liejukalojen heimossa ("Phractolaemidae").
Ruumiinmuodoltaan liejukala on pitkulainen ja voi kasvaa noin 16–19 cm pitkäksi. Suomut ovat kalalla pyöreähköt. Liejukalan suussa on vain kaksi hammasta ja se pystyy työntämään yläleukaansa eteenpäin. Lajin uimarakkossa on useita rakkuloita, jotka toimivat kuin keuhkot ja kala voi ottaa happea myös ilmasta. Tämä auttaa sitä selviytymään myös vesissä, joiden happipitoisuus on matala. Liejukalakoirailla on silmien ympärillä neljä kookasta nystyrää, joita naarailla ei ole.
Liejukalaa tavataan läntisestä Afrikasta Nigerjoen suistosta, Ouemejoesta Nigerian ja Beninin rajalla, Nokoué-järvestä Beninistä ja Kongojoen lähistöltä. Tyypillistä elinympäristöä ovat mutapohjaiset purot ja suoalueet. Laji elelee mutapohjiin kaivautuneena. Liejukalan ravintoa ovat pienet pohjaeläimet ja kuollut biologinen aines.
Marek Zagrapan
Marek Zagrapan (s. 6. joulukuuta 1986 Presov) on slovakialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 Tšekin Extraliigan HC Ocelaři Třineciin. Buffalo Sabres varasi Zagrapanin ensimmäisellä kierroksella 13. pelaajana, mutta tästä huolimatta hänellä ei ole tilillään yhtään NHL-ottelua. Zagrapan on hyvä ja nopea pelintekijä, ja hänellä on hyvä rannelaukaus.
Zagrapan aloitti uransa jääkiekkoilijana Tšekissä PSG Zlínin juniorijoukkueissa. Hän pelasi ensimmäistä kertaa seuran edustusjoukkueessa Extraligassa kaudella 2002–2003, jolloin hän pelasi 13 ottelua tehoin 1+1=2. Kaudella 2003–2004 hän pelasi Extraligan voittaneessa Zlínissä viisi ottelua, mutta pääosa kaudesta kului junioreissa. Zagrapan käväisi kaudella myös kakkostasolla HC Kometa Brnossa.
Tämän jälkeen Zagrapan siirtyi Pohjois-Amerikan junioriliigaan QMJHL:ään Chicoutimi Saguenéensin joukkueeseen. Hän teki kaudella 59 ottelussa tehot 32+50=82 ja jatkoi vakuuttavaa tahtiaan pudotuspeleissä, jossa hän oli toiseksi tehokkain maalintekijä Sidney Crosbyn jälkeen. Kauden päätteeksi NHL-seura Buffalo Sabres varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 13. pelaajana kesällä 2005. Hän pelasi korkeasta varausvuorosta huolimatta kauden 2005–2006 QMJHL:ssä. Zagrapan siirtyi kaudeksi 2006–2007 Buffalon organisaatioon tulokassopimuksella, mutta pelasi koko kauden AHL:ssä farmiseurassa Rochester Americansissa, jossa hän teki 71 ottelussa 38 tehopistettä. Kahden seuraavan kauden tehopistelukemat olivat 40 ja 49, mutta tästä huolimatta hän ei saanut tililleen yhtään ottelua NHL:ssä. Kaudeksi 2008–2009 Rochester muutti nimensä Portland Pirateksiksi.
Pohjois-Amerikan vuosien jälkeen Zagrapan siirtyi Eurooppaan, Venäjän KHL-liigassa pelaavaan Severstal Tšerepovetsiin kaudeksi 2009–2010 kolmivuotisella sopimuksella. Seuraavan kauden hän aloitti KHL-tulokkaassa Jugra Hanty-Mansijskissa, josta hän kuitenkin palasi loppukaudeksi Tšekkiin ja HC Ocelaři Třineciin. Kesäkuussa 2011 Zagrapan teki yksivuotisen sopimuksen SM-liigaseura HPK:n kanssa. Zagrapan pelasi vain yhden kauden HPK:ssa ja palasi sen jälkeen HC Třineciin.
Zagrapan oli mukana hopeaa voittaneessa joukkueessa vuoden 2003 alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa. Hän pelasi samoissa kisoissa myös seuraavana vuonna, jolloin hän teki tehot 4+4=8. Zagrapan voitti kisojen plus-miinus-tilaston. Vuosina 2005 ja 2006 hän edusti Slovakiaa nuorten MM-kisoissa. Zagrapan debytoi aikuisten arvokisoissa Saksan MM-kisoissa 2010, joissa hän teki kaksi maalia.
Juha Rajala
Juha Rajala (s. 7. huhtikuuta 1962 Parkano) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1982–1988 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Rajala edusti koko SM-liigauransa ajan Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 211 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 36 + 28 = 64 ja jäähymääränsä 63 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 23 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia ja istui jäähyllä 25 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ilveksessä vuonna 1985 sekä saavutti lisäksi yhden SM-pronssin.
Martha Tilton
Martha Tilton (14. marraskuuta 1915 Corpus Christi, Texas – 8. joulukuuta 2006 Brentwood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja. Hän esiintyi Los Angelesin paikallisilla radioasemilla 1930-luvun puolivälissä. Tilton esiintyi useiden yhtyeiden solistina, kunnes 1937 hän sai vakituisen kiinnityksen Benny Goodmanin orkesterin laulajaksi. Hän esiintyi Goodmanin kanssa kahden vuoden ajan ja oli mukana yli neljälläkymmenellä levytyksellä, joiden joukossa olivat myyntilistojen kärkipaikalle nousseet ”And the Angels Sing” ja ”I Let a Song Go Out of My Heart”.
Toisen maailmansodan aikana Tilton esiintyi sotilastukikohdissa yhdessä Jack Bennyn kanssa ja solmi levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa. Hänen menestyskappaleihinsa kuuluivat muun muassa ”I’ll Walk Alone”, ”I Should Care” ja ”Stranger in Town”. 1940- ja 1950-luvuilla Tilton esiintyi säännöllisesti radiossa yhdessä muun muassa Dick Powellin, Paul Whitemanin ja Milton Berlen kanssa. Tilton esiintyi myös joissain elokuvissa. Niiden joukossa on muun muassa hänen entisestä työtoveristaan kertova "Rytmin kuningas – Benny Goodman" (1955).
Ōfuna Kannon
Ōfuna Kannon () tai Muga sozan Ōfuna Kannonji on buddhalainen temppeli Kamakuran kaupungissa Kanagawan prefektuurissa Japanissa. Temppeliä alettiin rakentaa vuonna 1929 mutta keskeytyi vuonna 1934 sodan sytyttyä. Temppeliä alettiin taas rakentaa vuonna 1954 ja se valmistui lopulta vuonna 1960.
Petri Sullanmaa
Petri Sullanmaa (s. 15. helmikuuta 1966 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1986–1993.
Sullanmaa edusti koko SM-liigauransa ajan Tampereen Ilvestä, ensin kauden 1986–1987 ja sitten vuodet 1989–1993. Välillä hän pelasi kaksi kautta I-divisioonassa Forssan Palloseuran joukkueessa. Hän pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 147 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 23 + 19 = 42 ja jäähymääränsä 86 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi kaksi ottelua ilman tilastomerkintöjä. Hän saavutti urallaan yhden SM-hopean.
Ruotsinlaiva
Ruotsinlaiva on matkustaja-alus, jotka liikennöi väliä Suomen ja Ruotsin välillä. Ruotsinlaivat ovat usein autolauttoja ja niillä on paljon viihdykettä, kasinoita, peliautomaatteja, verotonta myyntiä, kahviloita, seisova pöytä, muita ravintoloita, saunat porealtaineen ja lasten leikkipaikkoja. Monilla laivoilla on mahdollisuus matkustaa yhdensuuntainen matka kansipaikalla, mutta risteilyille myydään useita eritasoisia hyttejä.
Liikennettä Helsingistä ja Turusta Tukholmaan hoitavat Viking Line ja Silja Line. Maarianhaminasta Tukholmaan liikennettä operoi Viking Linen M/S Cinderella ja Birka Line. Kappelskärin suuntaan Maarianhamista liikennöi M/S Rosella ja Vaasasta Uumajaan Wasaline
Ahvenanmaalle rekisteröidyillä ruotsinlaivoilla myydään nuuskaa Ruotsin aluevesillä liikuttaessa, vaikka sen myyminen on Suomessa muuten kiellettyä.
Petri Tuomi
Petri Tuomi (s. 8. elokuuta 1965 Vilppula) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana SM-liigassa vuosina 1984–1991 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Tuomi edusti koko SM-liigauransa ajan Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 243 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 19 + 36 = 55 ja jäähymääränsä 92 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 27 ottelua, joissa hän teki kolme maalia, antoi kaksi maalisyöttöä ja istui jäähyllä kuusi minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1985 sekä saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.