hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Liis Lemsalu
Liis Lemsalu (s. 20. lokakuuta 1992 Pärnu) on virolainen laulaja, joka voitti "Eesti otsib superstaarin" neljännen tuotantokauden vuonna 2011. Lemsalu esitti finaalissa kolme kappaletta: ”At least”, ”Mis maa see on?” ja Beyoncén ”Crazy in Love”. Voiton jälkeen Lemsalu lähti kiertueelle muiden kisassa olleiden kanssa ja julkaisi singlen ”Kõnnime seda teed”.
Lemsalu on jalkapalloilija Marek Lemsalun tytär.
Nokia C2-02
Nokia C2-02 Touch and Type on matkapuhelinvalmistaja Nokian kehittämä S40-käyttöjärjestelmällä toimiva kosketusnäytöllä ja liukunäppäimistöllä varustettu matkapuhelin.
Fortunado Devoto
Fortunado Devoto (21. marraskuuta 1872 – 29. kesäkuuta 1941) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 20. joulukuuta 1895 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Attaean titulaaripiispaksi 2. syyskuuta 1927. Devoton konsekroi Miguel de Andrean ja Santiago Luis Copellon avustama José María Bottaro y Hers 18. maaliskuuta 1928.
Toast
Toast (2010) on kokki Nigel Slaterin samannimiseen omaelämäkertaan pohjautuva televisioelokuva, jonka ohjasi S.J. Clarkson.
Freddie Highmore näyttelee 15-vuotiasta Slateria, Helena Bonham Carter tämän äitipuolta ja Ken Stott Slaterin isää. Elokuvan ensi-ilta oli BBC One:lla 30. joulukuuta 2010 ja ensimmäinen teatteriesitys Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2011. Elokuvalevitykseen Toast laskettiin 11. elokuuta 2011.
Nigel Slater pitää ruoanlaitosta, kun taas hänen kroonista astmaa sairastava äitinsä (Victoria Halmiton) on surkea kokki. Sairaus pahenee, ja samalla tulehtuu myös Nigelin suhde isäänsä. Äidin kuoltua tämä alkaa viettää iltojaan vastaeronneen siivojan neiti Potterin (Helena Bonham Carter) kanssa, jonka erikoisia sitruunamarenkipiiraita herra Slater rakastaa. Pari aloittaa suhteen ja muuttaa Herefordshiren maaseudulle Nigelin kanssa, joka ei voi sietää isänsä uutta kumppania.
Nigel löytää lohdutusta koulunsa kotitaloustunneilta, ja käyttää kehittyviä ruoanlaittotaitojaan isänsä miellyttämiseen muuttuen pian kilpailijaksi neiti Potterille. Yletön ruoka saa kuitenkin herra Slaterin lihomaan ja muuttumaan temperamenttisemmaksi. Nigel saa työn paikallisesta pubista välttääkseen neiti Potteria, ja rakastuu samalla kipeästi vuokraemäntänsä poikaan (Ben Aldridge). Suhde loppuu kuitenkin lyhyeen jälkimmäisen muuttaessa toiseen kaupunkiin.
Kun herra Slater kuolee neiti Potterin syöttämän ruoan aiheuttamaan sydänkohtaukseen, Nigel päättää pakata tavaransa ja muuttaa Lontooseen. 
Lähtiessään hän kiittää neiti Potteria ja kävelee sitten entisestä kodistaan ulos. Hän saapuu hotelliin, jonka kokki (Nigel Slater) tarjoaa hänelle töitä.
Slaterin sisarpuolet Ann ja June Perrens ovat kritisoineet "Toastia" toteamalla, että heidän äitinsä Dorothy Perrens – elokuvassa nimellä ”Mrs. Potter” – oli virheellisesti esitetty viettelevänä siivoojana, joka usein käytti rivoa kieltä, ja että Slaterin isä – elokuvassa ”Alan” – oli myös esitetty negatiivisella tavalla, vaikkakin he myöntävät, että Tony ei erityisemmin pitänyt pojastaan. He myös sanovat, että vaikka Perrens oli hyvä kokki, hän ei koskaan tarjoillut sitruunamarenkipiirasta, ja että heidän isäpuolensa kuoli rasittavan tenniksen pelaamisen aiheuttamaan rintakipuun, eikä heidän äitinsä tahalliseen ylensyöttämiseen, kuten "Toastissa" esitetään. Slater ei ole vastannut kritiikkiin.
Jääpallon SM-sarjakausi 1971–1972
Jääpallon Suomenmestaruus kaudella 1971-1972 ratkaistiin kaksinkertaisessa sarjassa. Vastus voitti mestaruuden. Vastuksen Pertti Tammilehto voitti maalikuninkuuden 32 osumalla. Kausi oli viimeinen, joka pelattiin Palloliiton alaisuudessa. Maaliskuussa 1972 perustettiin Suomen Jääpalloliitto, joka tästä eteenpäin on järjestänyt Suomen mestaruuskilpailut jääpallossa.
WPP putosi sarjasta. Tilalle nousi Lappeenrannan Pallo.
Vastus: Seppo Jolkkonen, Eino Keinänen, Kari Kiviharju, Eino Silvekoski, Erkki Mehtälä, Risto Tammilehto, Pertti Tammilehto, Matti Räsänen, Juha Eklund, Eero Hamari, Pekka Ryhänen, Pentti Karvo, Kaarlo Henttinen, Esko Talma, Erkki Karvo, Asko Eskola. Valmentajat: Heikki Tapio ja Jouni Väisänen
Luhtalitukka
Luhtalitukka ("Cardamine pratensis") on pohjoisella pallonpuoliskolla laajalle levinnyt ristikukkaisiin kuuluva kasvilaji.
Monivuotinen, rönsyämätön luhtalitukka kasvaa 10-50 cm korkeaksi. Varsi on liereä. Lehdet ovat parilehdykkäisiä ja väriltään harmaanvihreitä. Tyviruusukkeen lehdykät ovat ruodittomia tai ruodillisia ja pyöreähköjä, päättölehdykän koko vaihtelee. Varsilehtien määrä vaihtelee kahdesta yli viiteen. Varsilehtien lehdykät ovat ruodittomia tai selväruotisia ja muodoltaan, kapeita, kapeansoikeita tai joskus myös isoja ja pyöreitä. Kukan terälehtiä on 4, niiden väri vaihtelee valkoisesta sinipunaiseen ja ovat tummasuonisia, ja 8-15 mm pitkiä. Verholehtiä on 4 ja ne ovat ovat 3-6 mm pitkiä ja muodoltaan pyöreäpäisiä tai suipohkoja. Heteitä yleensä 6, joista 4 pitkää ja 2 lyhyttä ja ponnet ovat väriltään keltaisia. Emiö yhdislehtinen, 1-vartaloinen, 1-luottinen. Luhtalitukka on ristipölytteinen eikä sen oma siitepöly hedelmöitä kukkia. Luhtalitukka kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Siemenet kypsyvät 1-3 cm pitkissä, hoikissa ja litteissä liduissa. Paitsi siemenistä, luhtalitukka leviää myös lehdyköihin muodostuvien pienien silmujen ja niistä kasvavien pienten taimien avulla. Itusilmuja saattaa kehittyä maassa makaaviin kasvista irroinneisiin tyvilehtiinkin.
Suomessa tavataan kolmea luhtalitukan alalajia: nimialalaji niittyluhtalitukkaa ("Cardamine" ssp. "pratensis"), rantaluhtalitukkaa ("Cardamine" ssp. "paludosa") sekä pohjanluhtalitukkaa ("Cardamine" ssp. "polemonioides"). Alalajit eroavat toisistaan kokonsa sekä lehtien ja kukkiensa muodon ja määrän perusteella.
Suomessa tavattavista muista litukkalajeista luhtalitukka muistuttaa eniten purolitukkaa ("Cardamine amara"). Purolitukalla ovat tyvi- ja varsilehdet keskenään samanlaisia kun taas luhtalitukan tyvilehdissä on leveämmät lehdykät. Kukinta-aikana ne voi eroittaa toisistaan purolitukan jokseenkin aina puhtaanvalkoisista terälehdistä tai heteiden ponsista, jotka purolitukalla ovat sinipunaisia, luhtalitukalla keltaisia.
Luhtalitukkaa ja sen alalajeja tavataan koko Euroopassa Espanjan, Italian, Kreikan, Ukrainan ja Venäjän eteläosia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena läpi Siperian Tyynellemerelle saakka. Pohjois-Amerikassa sitä kasvaa Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjoisosissa. Luhtalitukka kasvaa myös Grönlannissa ja Huippuvuorilla. Suomessa luhtalitukkaa tavataan koko maassa. Runsain laji on Etelä- ja Pohjois-Suomessa, muualla sitä tavataan satunnaisemmin. Alalajeista niittyluhtalitukkaa tavataan pääasiassa Etelä-Suomessa, rantaluhtalitukkaa koko maassa ja pohjanluhtalitukkaa Itä- ja Pohjois-Suomessa.
Luhtalitukka viihtyy kosteilla ja tuoreilla paikolla niin kuin mm. märissä ojissa, lätäköissä, lähteisillä letoilla, korvissa, hetteiköissä sekä järvien, jokien ja merien rantaniityillä. Joissa se saattaa kasvaa myös vedessä.
Luhtalitukan lehdet ja kukat ovat syötäviä, maku muistuttaa vesikrassin ja sinapin sekoitusta.
Jääpallon SM-sarjakausi 1972–1973
Jääpallon SM-sarja kaudella 1972-1973 pelattiin ensimmäistä kertaa vasta perustetun Suomen Jääpalloliiton järjestämänä. SM-sarjan sarjajärjestelmä ei muuttunut. Mestaruus ratkaistiin kaksinkertaisessa runkosarjassa, jonka voittaja voitti mestaruuden. Mestaruuden voitti toista kertaa peräkkäin Veitsiluodon Vastus.
OLS:n Seppo Rounaja voitti maalikuninkuuden 31 osumalla.
Akilles putosi II-divisioonaan. Tilalle nousi Oulun Tarmo.
Vastus: Seppo Jolkkonen, Pentti Karvo, Pekka Ryhänen, Pertti Tammilehto, Eero Hamari, Asko Eskola, Eino Keinänen, Kari Kiviharju,Kaarlo Henttinen, Erkki Mehtälä, Risto Tammilehto, Eino Silvekoski, Juha Eklund, Matti Räsänen. Valmentaja: Heikki Tapio
Domingo Salvador Castagna
Domingo Salvador Castagna (s. 12. tammikuuta 1931 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 4. joulukuuta 1955 ja nimitettiin Buenos Airesin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Germania in Numidian titulaaripiispaksi 24. marraskuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Carlos Aramburu, jota avustivat Vicente Faustino Zazpe ja Manuel Marengo.
Castagna sai 28. elokuuta 1984 nimityksen San Nicolás de los Arroyosin hiippakunnan piispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 20. lokakuuta. Hänet nimitettiin 22. kesäkuuta ja asetettiin 27. elokuuta Corrientesin arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 27. syyskuuta 2007.
Manuel Marengo
Manuel Marengo (16. helmikuuta 1906 – 17. marraskuuta 1988) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1928 ja nimitettiin Santa Fen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Carrhaen titulaaripiispaksi 20. helmikuuta 1950. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Nicolás Fasolino, jota avustivat Francisco Vicentín ja Silvino Martínez.
Marengo sai 22. syyskuuta 1956 nimityksen Azulin hiippakunnan piispaksi, joksi hänet asetettiin 24. marraskuuta. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja toimi hiippakuntansa johdossa, kunnes jäi eläkkeelle 14. huhtikuuta 1982.
Jääpallon SM-sarjakausi 1973–1974
Jääpallon Suomenmestaruus kaudella 1973-1974 ratkaistiin kaksinkertaisessa sarjassa. Veitsiluodon Vastus voitti kolmannen perättäisien mestaruuden.
WP-35:n Esko Holopainen voitti maalikuninkuuden 31 osumalla.
Tarmo putosi sarjasta. Tilalle nousi Porvoon Akilles.
Vastus: Seppo Jolkkonen, Eino Silvekoski, Kari Kiviharju, Esko Talma, Juha Eklund, Risto Tammilehto, Pentti Karvo, Pertti Tammilehto, Eero Hamari, Asko Eskola, Eino Keinänen, Timo Sainio, Mauri Kallio, Reijo Kåhlman, Esko Leskinen, Martti Höynälänmaa, Kari Talma.
Agustín Barrere
Agustín Barrere (9. elokuuta 1865 – 29. helmikuuta 1952) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Fils de Marie Immaculéen papiksi 28. maaliskuuta 1891 ja nimitettiin Tucumánin hiippakunnan piispaksi 16. tammikuuta 1930. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Filippo Cortesi, jota avustivat Barnabé Piedrabuena ja Fortunado Devoto.
Barrere toimi hiippakuntansa johdossa kuolemaansa saakka.
Allan Hyde
Allan Hyde (s. 20. joulukuuta 1989 Tanska) on tanskalainen näyttelijä.
Allan Hyde on näytellyt tanskalaisissa televisiosarjoissa "Album", "2900 Happiness" ja "Den som dræber".
Hän esiintyi pääosassa tanskalaisessa elokuvassa "En forelskelse" vuonna 2008. Hyde sai vampyyri Godricin roolin yhdysvaltalaisesta televisiosarjasta "True Blood" vuonna 2009. Hän esiintyi elokuvassa "Exteriors" vuonna 2011. Hän on esiintynyt myös teatterissa.
Hyde on perustanut ystävänsä Aske Bangin kanssa tuotantoyhtiö Gourmet Filmin. Hyde ja Bang tuottavat lyhytelokuvia ja internetkomediasarjaa "Alla Salute!", joka koostuu muutaman minuutin pituisista jaksoista.
Allan Hyde on kotoisin Tanskasta, mutta asuu nykyään Los Angelesissa. Hänen isänsä on englantilainen ja äitinsä tanskalainen.
Enrique Principe
Enrique Principe (16. maaliskuuta 1912 – 7. lokakuuta 1974) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. syyskuuta 1934 ja nimitettiin Santa Fen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Abila Lysaniaen titulaaripiispaksi 28. marraskuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. maaliskuuta 1958. Pääkonsekraattorina toimi Nicolás Fasolino, jota avustivat Francisco Vicentín ja Manuel Marengo.
Principe osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Blue Bloods
Blue Bloods on yhdysvaltalainen poliisisarja, joka sijoittuu New Yorkiin. Sen pääosassa on irlantilaistaustainen Reaganin perhe, jonka jäsenistä useimmat ovat tekemisissä lainvalvonnan kanssa, joko poliiseina tai asianajajina.
Francis "Frank" Reagan (Tom Selleck) on poliisipäällikkö. Hän on Vietnamin sodan veteraani ja palveli merijalkaväessä ennen ryhtymistään poliisiksi. Hänellä on kolme lasta: Danny, Erin, Jamie. Neljäs lapsi Joseph eli Joe oli rikosetsivä, joka kuoli virantoimituksessa.
Danny (Donnie Wahlberg) on rikosetsivä, jolla on taipumus hoitaa työtään ajoittain sääntöjä ja lakejakin rikkoen. Hän on myös sotaveteraani, Irakin sodasta.
Erin (Bridget Moynahan) on apulaissyyttäjä. Jamie (Will Estes) on koulutukseltaan juristi mutta on käynyt myös poliisikoulun ja työskentelee järjestyspoliisina.
Henry Reagan (Len Cariou) on Frankin isä ja siis muiden päähenkilöiden isoisä. Hän on eläkkeellä oleva poliisipäällikkö, joka mielellään kommentoi poliisin tekemisiä ja neuvoo poikaansa ja lapsenlapsiaan.
Kaarlo Lamminheimo
Urho Kaarlo Lamminheimo (24. tammikuuta 1891 Ilmajoki – 15. lokakuuta 1962) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko sekä kuvanveistäjä.
Lamminheimon vanhemmat olivat pankinjohtaja Kaarlo Fredrik Lamminheimo (ent. Ahlbäck) ja Elisabeth Hantula. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1911–1913 ja Leipzigin "Staatliche Akademie fur Graphische Kurste und Buchgewerbe" -koulussa vuonna 1938. Opiskeluun Saksassa sisältyi myös opintomatka Dresdeniin vuonna 1938.
Lamminheimon taiteellinen tuotanto on laaja ja monipuolinen. Hän teki öljyvärimaalauksia, akvarelleja, grafiikkaa ja puupiirroksia sekä veistoksia ja reliefejä. Lamminheimon on luonnehdittu olleen pohjalainen realisti, jonka teokset on tehty varmalla tyylillä ja värien hallinnalla sekä taitavalla siveltimen käytöllä. Hänen piirustuksissaan on tavallisesti nopein vedoin tavoitettu kohteen olennaisimmat piirteet, ja niissä voidaan nähdä myös pyrkimystä symbolistiseen ilmaisuun.
Öljyväriteoksissaan Lamminheimo käsittelee erityisen laajasti kotiseutunsa Lapuan lakeuksia ja niiden viljelyä, mutta mukana on myös Lapin maisemia, henkilöaiheita ja muotokuvia. Jotkin hänen teoksistaan pohjautuvat myös kuvitteellisiin aiheisiin. Grafiikalla on Lamminheimon tuotannossa varsin keskeinen sija. Hän teki sekä puupiirroksia että painografiikkaa erilaisin metallikaiverrustekniikoin. Hänen kuivaneulagrafiikkansa ja pehmeäpohjaetsauksensa on tehty huolellisesti perinteisin työskentelymenetelmin, ja teoksille on ominaista viivojen elävyys ja hyvin tutkittu muoto.
Lamminheimon teoksia on runsaasti lapualaisissa yksityiskodeissa. Hän olikin ennen kaikkea paikallinen ja maakunnallinen taiteilija. Hän toimi myös Lapuan yhteiskoulun kuvaamataidon opettajana. Lamminheimon julkisia teoksia ovat Laihialle vuonna 1938 pystytetty Hulmin taistelun muistomerkki, Lapualla Suomen sodan, vanhan kirkon ja menneitten sukupolvien muistomerkit, sankarivainajien muistopatsas, Lapuan tuomiokirkon enkeliveistokset, Lapuan Kauhajärven ja Tiistenjoen kirkon alttaritaulu sekä Lapuan siunauskappelin, keskuskansakoulun ja yhteiskoulun seinämaalaukset, Teuvalla Teuvan yhteiskoulun seinämaalaukset, Kauhavalla siunauskappelin seinämaalaukset ja Karijoella Karijoen kirkon alttaritaulu. Lapuan Kauhajärven kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on Lammiheimon suunnittelema ja paljastettu v. 1950.
Jääpallon SM-sarjakausi 1974–1975
Jääpallon Suomenmestaruus 1975 ratkaistiin kaksinkertaisessa sarjassa. Oulun Luistinseura voitti mestaruuden ennen Helsingin IFK:ta ja WP-35:ttä. Kolmen edellisen kauden mestari Veitsiluodon Vastus jäi neljänneksi.
Ensimmäistä kertaa SM-sarjan historiassa jäi otteluita pelaamatta jäiden sulamisen takia, minkä takia sarjan häntäpään joukkueiden paremmuusjärjestys jäi ratkaisematta. Tämän vuoksi putoamisuhan alla sarjan loppuvaiheessa olleet MP ja OPS saivat molemmat jatkaa sarjassa.
HIFK:n Veikko Niemikorpi voitti maalikuninkuuden 38 osumalla.
Ottelut MP-Akilles, MP-OPS ja LaPa-OPS jäivät pelaamatta jäänpuutteen takia. Yhtään joukkuetta ei pudotettu sarjasta. Sarjaan nousi Tornion Palloveikot.
OLS:n joukkue: Seppo Jolkkonen, Raimo Ikonen, Tuomo Lämsä, Pertti Härkönen, Antti Ervasti, Timo Okkonen, Toivo Orava, Yrjö Ervasti, Pekka Vartiainen, Matti Alatalo, Eero Hamari, Seppo Rounaja, Ilkka Marttila, Mauri Sorppanen, Ari Kuokkanen, Matti Karhumaa. Valmentaja: Reijo Karppinen
II divisioona pelattiin kolmessa lohkossa ja lohkovoittajat pelasivat yksinkertaisen sarjan noususta SM-sarjaan.
Uusintaottelu noususta: ToPV - PaSa 6-3. ToPV nousi ensimmäistä kertaa jääpallon pääsarjaan.
Jääpallon SM-sarjakausi 1975–1976
Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 1975–1976 ratkaistiin kaksinkertaisessa sarjassa. Oulun Luistinseura voitti mestaruuden 7 pisteen erolla hopeajoukkue Warkauden Pallo -35:een. Pronssille pelasi Veitsiluodon Vastus. Ensimmäistä kertaa SM-sarjassa esiintynyt Tornion Palloveikot jäi sarjan viimeiseksi ja putosi takaisin II-divisioonaan.
OLS:n Pekka Vartiainen voitti maalikuninkuuden 34 osumalla.
ToPV putosi sarjasta. Sarjaan nousi Oulun Tarmo. LaPa pelasi viimeisen kautensa SM-sarjassa, sen sarjapaikan peri Lappeenrannan Veiterä.
OLS: Seppo Jolkkonen, Raimo Ikonen, Tuomo Lämsä, Pertti Härkönen, Antti Ervasti, Timo Okkonen, Toivo Orava, Yrjö Ervasti, Pekka Vartiainen, Juha Ohtonen, Tuomo Rantalankila, Matti Alatalo, Eero Hamari, Seppo Rounaja, Risto Kurra, Mauri Sorppanen, Ari Kuokkanen, Matti Karhumaa, valmentaja: Reijo Karppinen
Jääpallon SM-sarjakausi 1976–1977
Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 1976–1977 ratkaistiin kaksinkertaisen sarjan päätteeksi pelatuilla neljän parhaan joukkueen play off -otteluilla. Pudotuspelit olivat käytössä ensimmäistä kertaa yksilohkoisen SM-sarjan aikana. Viimeiseksi sijoittunut putosi sarjasta ja toiseksi viimeinen joutui karsimaan seuraavan kauden SM-sarjapaikastaan.
Lappeenrannassa LaPa lopetti jääpallotoimintansa ja sen sarjapaikka annettiin henkiin herätetylle Veiterälle. Veiterällä ei ollut ollut toimintaa kauden 1968–1969 jälkeen. LaPa keskittyi jatkossa jalkapalloon ja seuran jääpalloilijat siirtyivät Veiterään.
Runkosarjan voitti OLS kärsimättä yhtään tappiota. Muut välieriin selvinneet joukkueet olivat Vastus, paluun tehnyt Veiterä ja WP-35. Välierissä joukkueiden paremmuuden ratkaisi kahden ottelun yhteistulos. OLS voitti välierissä WP-35:n ja Veiterä Vastuksen. Oulussa pelatussa loppuottelussa OLS kohtasi Veiterän. OLS voitti ottelun ja mestaruuden maalein 9–2. Veiterä sijoittui näin paluukaudellaan hopealle. Pronssiottelussa Vastus voitti WP-35:n.
OLS:n Matti Alatalo maalikuninkuuden 36 maalilla. Alatalo valittiin myös vuoden 1976 parhaaksi jääpalloilijaksi Urheilutoimittajain Liiton äänestyksessä.
OPS putosi sarjasta. Tarmo karsintaan SM-karsintasarjan kakkosen Botnian kanssa. Suoraan SM-sarjaan nousi karsintasarjan voittaja Oulun Pallo-Pojat.
Tarmo säilyi sarjassa voitettuaan karsinnat.
OPS putosi sarjasta hävittyään uusintaottelun sarjan viimeisestä sijasta Tarmolle, Mutta koska SM-Karsintasarjan voitti OPS:n sisarseura OPP, Jääpalloliitto päätti seuraavana syksynä siirtää anomuksesta OPP:n sarjapaikan OPS:lle. Tarmo voitti Botnia-69:n karsinnoissa, mutta Jääpalloliitto päätti kevään liittokokouksessa nostaa SM-sarjan joukkuemäärän kymmeneen, näin Botnia nostettiin SM-sarjaan. Seuraavana kautena sarjassa pelasi kuitenkin vain 9 joukkuetta, sillä Tarmo ilmoitti syksyllä luopuvansa sarjapaikastaan.
Ennen seuraavan kauden alkua myös MP luopui sarjapaikastaan, jonka peri Mikkelin Kampparit.
OLS:n joukkue: Seppo Jolkkonen, Rauno Kaikkonen, Raimo Ikonen, Pertti Härkönen, Antti Ervasti, Mauri Sorppanen, Timo Okkonen, Pertti Kärenaho, Toivo Orava, Tuomo Rantalankila, Kalevi Immonen, Yrjö Ervasti, Ari Kuokkanen, Eero Hamari, Matti Alatalo, Pekka Vartiainen, Pekka Liikanen, Matti Karhumaa. Valmentajat: Reijo Karppinen ja Kalevi Juntunen
Rachel Maddow
Rachel Anne Maddow (laus. [ˈmædoʊ]) (s. 1. huhtikuuta 1973 Castro Valley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen televisiotoimittaja ja poliittinen kommentaattori. Hän pitää MSNBC-kanavalla arkipäivisin "The Rachel Maddow Show" -televisio-ohjelmaa. Sen esittäminen alkoi syyskuussa 2008.
Maddow on ensimmäinen avoimesti homoseksuaali televisiotoimittaja, joka on päässyt pitämään parhaan katseluajan uutisohjelmaa Yhdysvalloissa.
Keith Olbermann
Keith Theodore Olbermann on yhdysvaltalainen poliittinen kommentaattori ja kirjoittaja. Hän piti "Countdown with Keith Olbermann" -ohjelmaa Al Goren Current TV -kanavalla, kunnes ohjelma lopetettiin 30. maaliskuuta 2012. Aiemmin hän oli MSNBC-kanavalla.
The Young Turks
The Young Turks on talk show, jota esitetään YouTubessa ja suorana omalla Internet-sivullaan. Se oli Sirius-satelliittiradion ensimmäinen puheohjelma. The Young Turks väittää olevansa maailman suurin online-uutisohjelma. Ohjelmaa juontaa Cenk Uygur.
Gotthard Heinrici
Gotthard Heinrici (25. joulukuuta 1886 – 13. joulukuuta 1971) oli saksalainen kenraali.
Toisessa maailmansodassa Heinrici komensi XII armeijakuntaa Ranskan valloituksen aikana vuonna 1940. Operaatio Barbarossan aikana hän palveli 2. panssaridivisioonassa ja komensi 4. armeijaa. Heinrici tuli sodan aikana kuuluisaksi riskialtteista taktiikoistaan, jotka onnistuivat lähes aina. Vuonna 1943 Heinrici oli sairauslomalla. Vuonna 1944 hän komensi 1. panssaridivisioonaa ja Unkarin 1. armeijaa. Vetäytyessään Slovakiaan Heinrici palkittiin rautaristin maaliskuussa 1945. Heinrici määrättiin huhtikuussa 1945 johtamaan Vistulan armeijakuntaa, 3. panssaridivisioonaa ja 9. armeijaa. Myöhemmin Heinrici käski joukkojensa vetäytyä Wolliniin. Wilhelm Keitel myöhemmin erotti Heinricin virastaan tottelemattomuudesta.
Heinrici vetäytyi joukkoineen Plöniin, jossa hän antautui brittijoukoille 28. toukokuuta. Hänet vapautettiin vuonna 1948. Heinrici haudattiin kuoltuaan Freiburgin hautausmaalle.
Dryad-luokka
Dryad-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston viiden torpedoin varustetun aluksen muodostama tykkiveneluokka. Alustyypin korvasi muutamassa vuodessa huomattavasti nopeammat hävittäjien edeltäjät torpedovenehävittäjät, ja siten luokan alukset muutettiin ensimmäisen maailmansodan alkaessa miinanraivaajiksi lukuun ottamatta sukellusveneiden emälaivana palvellutta "HMS Hazardia".
Alusten voimanlähteinä oli kaksi kolmisylinteristä kolmivaihehöyrykonetta, joihin oli kytketty veturikattilat. Kumpikin höyrykone pyöritti omaa akselia. Tuottamallaan 3 500 hevosvoimalla alukset saavuttivat 18,2 solmun nopeuden. Ne kuljettivat varastoissaan 100-160 tonnia hiiltä.
Fruktoosi-2,6-bisfosfaatti
Fruktoosi-2,6-bisfosfaatti (CHOP) on fruktoosisokerin bisfosfaattijohdannainen. Yhdisteellä on tärkeä rooli glykolyysin ja glukoneogeneesin säätelyssä.
Eliöt syntetisoivat fruktoosi-2,6-bisfosfaattia fruktoosi-6-fosfaatista fosfofruktokinaasi-2-entsyymin katalysoimana. Saman entsyymin toinen alayksikkö katalysoi yhdisteen hydrolyysiä fruktoosi-6-fosfaatiksi ja fosfaatti-ioniksi. Insuliini stimuloi fruktoosi-1,6-fosfaatin tuottoa ja glukagoni estää sitä.
Emile van Schaftingen ja Henri-Géry Hers osoittivat vuonna 1980, että fruktoosi-2,6-bisfosfaatti on erittäin voimakas fosfofruktokinaasi-1:n aktivoija ja lisää entsyymin affiniteettia substraatilleen fruktoosi-6-fosfaatille. Se pystyy aktivoimaan myös ATP:n vuoksi inhiboituneen entsyymin. Vuonna 1981 he myös osoittivat yhdisteen olevan fruktoosi-1,6-bisfosfataasin estäjä. Runsas fruktoosi-2,6-bisfosfaattikonsentraatio solussa siis aktivoi glykolyysiä ja estää glukoneogeneesiä ja tämän vuoksi nämä aineenvaihduntareiti eivät ole solussa aktiivisia samanaikaisesti.
Mylab
Mylab Oy on suomalainen terveydenhuollon ja kliinisten laboratorioiden tietopalveluiden ja laboratoriokeskusten tietojärjestelmien tuottajayritys. Mylab on markkinajohtaja Suomessa yli 75 prosentin markkinaosuudellaan.
Mylab on perustettu vuonna 1987 ja sillä on toimistot Tampereella ja Helsingissä. Vuonna 2016 Mylabilla oli 85 työntekijää Suomessa. Vuoden 2016 liikevaihto oli yli 12 miljoonaa euroa.
Mylabille on rekisteröity mm. seuraavat tavaramerkit:
Jääpallon SM-sarjakausi 1977–1978
Jääpallon SM-sarja kaudella 1977-1978 pelattiin kaksinkertaisena sarjana, jonka päätteeksi pelattiin neljän parhaan joukkueen kesken mitaliottelut. Seuraavaksi kaudeksi sarjan joukkuemäärä nostettiin kymmeneen, jolloin mikään joukkue ei pudonnut sarjasta. Sarja oli tarkoitus pelata kymmenen joukkueen sarjana jo kyseisenä kautena, mutta Oulun Tarmo vetäytyi sarjasta.
Uutena joukkueena sarjassa pelasi Mikkelin Kampparit, joka sai sarjasta luopuneen MP:n sarjapaikan. Kampparit oli aloittanut toimintansa kaudella 1971-72 III-divisioonasta. MP:n jääpalloilijat siirtyivät siihen asti divisioonassa pelanneeseen Kamppareihin. MP lopetti toimintansa jääpallossa ja jääkiekossa ja keskittyi pelkästään jalkapalloon. Sarjassa pelasi myös edellisenä kautena pudonnut OPS, joka sai anomuksesta sarjaan nousseen kakkosjoukkueensa OPP:n sarjapaikan. Sarjassa pelasi ensimmäistä kertaa myös helsinkiläinen Botnia-69, joka nostettiin sarjaan kun sarja oli tarkoitus laajentaa 10 joukkueen sarjaksi. Tarmon luopumisen takia sarja pelattiin kuitenkin yhdeksän joukkueen kesken.
Runkosarjan voitti HIFK ennen Akillesta ja OLS:aa. Neljäs välieräjoukkue oli MP:n sarjapaikan perinyt Kampparit. Välierät pelattiin yksiosaisina, finaaliin niistä selvisivät HIFK, joka voitti Kampparit ja OLS, joka voitti jatkoajan jälkeen Akilleksen. HIFK:n ja OLS:n välisessä loppuottelussa tarvittiin jatkoaika mestaruuden ratkaisemiseksi, jatkoajalla Veikko Niemikorpi ratkaisi maalillaan mestaruuden HIFK:n hyväksi. Niemikorpi voitti myös maalikuninkuuden 50 maalillaan. HIFK oli voittanut edellisen kerran mestaruuden vuonna 1944, 34 vuotta aiemmin.
Yhtään joukkuetta ei pudonnut sarjasta. Sarjaan nousi Kemin Palloseura.
HIFK:n joukkue: Veli Pohjolainen, Kalevi Hämäläinen, Jukka Suominen, Jukka Ketopelto, Antti Helpi, Jarmo Haavisto, Kari Kiviharju (pelaajavalmentaja), Markku Björn, Hannes Julkunen, Christer Johansson, Kauko Rautiainen, Christer Nordgren, Veikko Niemikorpi, Timo Fredriksson, Risto Allinen, Timo Rantala.
Jääpallon SM-sarjakausi 1978–1979
Jääpallon Suomenmestaruus kaudella 1978–1979 ratkaistiin kaksinkertaisen sarjan päätteeksi pelatuilla play off -otteluilla. Mestaruuden voitti Oulun Luistinseura.
KePS putosi sarjasta. Tilalle nousi Sakta Farten Porvoosta.
Pistepörssin voitti Veikko Niemikorpi 64 pisteellä.
Välierät pelattiin kaksiosaisina ja ne aloitettiin runkosarjassa heikommin menestyneen kotikentällä.
OLS:n joukkue: Rauno Kaikkonen, Yrjö Ervasti, Antti Ervasti, Timo Okkonen, Kalevi Immonen, Pertti Kärenaho, Pekka Liikanen, Esa Määttä, Kalevi Alatalo, Eero Hamari, Asko Eskola, Ari Vanha-Aho, Matti Karhumaa, Toivo Orava, Pasi Kalliokoski, Kari Moilanen. Valmentaja: Pentti Hiltunen
6615 Plutarchos
6615 Plutarchos on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysivät C. J. van Houten, I. van Houten-Groeneveld ja T. Gehrels vuonna 1960. Pikkuplaneetta sai nimensä antiikin kreikkalaisen filosofin, Plutarkhoksen mukaan. Ennen kuin tämä asteroidi nimettiin, se tunnettiin väliaikaisella tunnuksella 9512 P-L. Koska Plutarchoksen absoluuttinen magnitudi (H) on 14,0, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 4–9 kilometriä. Tämän pikkuplaneetan pyörähdysaika eli vuorokauden pituus sen pinnalla on vain noin 2,32 tuntia. Plutarchoksella on myös todennäköisesti oma kuu, jonka olemassaolosta saatiin viitteitä valokäyrämittauksissa vuonna 2007.
114 Kassandra
114 Kassandra on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi C. H. F. Peters vuonna 1871. Pikkuplaneetta sai nimensä kreikkalaisen mytologian oraakkeli Kassandran mukaan. Kassandra on suurikokoinen päävyöhykkeen kohde, sillä sen läpimitta on lähes 100 (noin 99,65) kilometriä. Kassandran pyörähdysaika eli vuorokauden pituus sen pinnalla on noin 10,76 tuntia.
3271 Ul
3271 Ul on pikkuplaneetta, joka kuuluu Maan lähelle tuleviin Amor-tyypin asteroideihin. Sen löysi H.-E. Schuster vuonna 1982. Pikkuplaneetta sai nimensä Uudet Hebridit saariryhmän melanesialaisten mytologian yön ja Kuun hengen mukaan. Ennen kuin tämä asteroidi sai nimensä se tunnettiin tunnuksella 1982 RB. Koska Ul:n absoluuttinen magnitudi (H) on 16,7, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 1–3 kilometriä.
Jääpallon SM-sarjakausi 1979–1980
Jääpallon Suomen mestaruus 1979–1980 ratkaistiin kaksinkertaisen sarjan päätteeksi pelatuilla play off -otteluilla. Mestaruuden voitti Lappeenrannan Veiterä. Veiterän edellisestä mestaruudesta oli kulunut 23 vuotta.
Botnia putosi sarjasta. Tilalle nousi Tornion Palloveikot.
Pistepörssin voitti Matti Alatalo 43 pisteellä.
Välierät pelattiin kaksiosaisina ja ne aloitettiin runkosarjassa heikommin menestyneen kotikentällä. Kahden ottelun yhteistulos ratkaisi jatkoonmenijän.
Veiterän joukkue: Mikko Pyysing, Mauri Kiukas, Timo Serenius, Urho Partanen, Heikki Raitavuo, Jukka Kosonen, Ossi Sutinen, Kari Peuhkuri, Seppo Sarkima, Leo Segerman, Hannu Hatara; Pekka Petriläinen, Matti Sivenius, Juha Mänttäri, Yrjö Skaffari, Petri Hämäläinen, Jukka Tirkkonen, Jarmo Suni. Valmentaja Esko Heltola.
Oulun Musiikkijuhlat
Oulun Musiikkijuhlat on Oulun seudulla järjestettävä vuosittainen klassisen musiikin tapahtuma. Musiikkijuhlat alkoivat vuonna 1984 nimellä "Madetojan Viikot", nykyisellä nimellä juhlat järjestettiin ensimmäisen kerran maaliskuussa 1991. Oulun Musiikkijuhlien ohjelmistossa on kansallisia sekä kansainvälisiä tuotantoja ja artistivierailuja musiikin eri genreistä. Sisältöä täydentävät paikallisten festivaalien, oppilaitosten sekä muiden kulttuuritoimijoiden tuotannot. Oulun Musiikkijuhlien taiteellisena johtajana toimii vuonna 2013 aloittanut viulisti, kapellimestari ja säveltäjä Jaakko Kuusisto. Tapahtuma kuuluu Finland Festivals -tapahtumaketjuun.
Oulun musiikkijuhlasäätiö on järjestänyt yhdessä Jazz 20 ry:n kanssa Suomen Jazzliiton kiertuekonsertteja Ouluun vuodesta 2012 alkaen.
Oulun musiikkijuhlasäätiö rs. on kaupunginhallituksen vuonna 1990 perustama Oulun kaupungin kokonaan omistama säätiö, jonka tehtävänä on järjestää vuosittain korkeatasoinen musiikkitapahtuma Oulussa. Säätiöllä on poliittinen hallitus, jonka kaupunginhallitus nimittää vaalikaudeksi kerrallaan. Oulun musiikkijuhlasäätiön hallituksen puheenjohtajana toimii vuonna 2013-2016 Maria Portaankorva.
2014: Auri Ahola, Apocalyptica, Avanti!, Wendy Chen, Lars Danielsson, Julkinen Sana, Paavali Jumppanen, Paavo Kerosuo, Uli Kontu-Korhonen, Jaakko Kuusisto, Lotta Kuusisto, Pekka Kuusisto, Tommy Lindgren,Kaari Martin, Thomas Moncton, Ceacilie Norby, Oulu All Star Big Band, Oulu Sinfonia, Oulu Sinfonian kamarimuusikot, Paleface, Rajaton, Iiro Rantala, Ricky-Tick Big Band, Jarmo Saari, Satu Sopanen, Terem Quartet, The Luomu Players, Elina Vähälä
2013: 
Saara Aalto, ÁJA , Adam Baldych , Paul Biss , Bohemika, Miriam Fried , Johanna Försti, Anna Kreetta Gribajcevic, Jan-Erik Gustafsson, Peter Erskine , Tuukka Haapaniemi, Sami Hintsanen, Anu Hostikka, Juha Hostikka, Tuula Hällström, Aili Ikonen, Iiro Rantala String Trio, Jukka Perko Streamline Jazztet, Jord , Jyväskylä Big Band, Paavali Jumppanen, Katja´s, Angelique Kidjo , Jaakko Kuusisto, Jo Stance, Kuru, Risto Kyrö, Hannu Lepola, Kalevi Louhivuori, Bob Mintzer , Norrbotten Big Band , Marzi Nyman, Oulu All Star Big Band, Oulu Sinfonia, Oulu Sinfonian kamarimuusikot, Per Ödberg Quartet , Aarne Pelkonen, Pohjan Sotilassoittokunta, Kimmo Pohjonen, Iiro Rantala, Saaga Ensemble, Petteri Sariola, Minna Tervamäki, Neil Thomson , Asja Valcic , Anssi Valikainen, Pirjo Yli-Maunula, Marko Ylönen
2012: 
Saara Aalto, Randy Brecker , Mari Kvien Brunvoll , Gemmer Estola Quartet, Hilja Grönfors, Eva & Manu, Anu Hostikka, Juha Hostikka, Tuula Hällström, Johanna Iivanainen, Terje Isungset , Jousia Ensemble, Kaartin Seitsikko, Kamarikuoro Aiolos, Niko Kumpuvaara, Olli Leppäniemi, Tommy Lindgren, Eriikka Maalismaa, Eric Mutel , Norrbotten Big Band , Marzi Nyman, Oulu All Star Big Band, Oulun kamariorkesteri, OYJO - Oulu Youth Jazz Orchestra, Jukka Perko, Pohjan Sotilassoittokunta, Tuomo Prättälä, Pyörteitä, Virpi Räisänen, Antti Sarpila, Ele Sonn, Arttu Takalo, Suvi Teräsniska, Rebecka Törnqvist, Felix Zenger,
Juovagnuu
Juovagnuu eli juovikasgnu ("Connochaetes taurinus") on eteläisessä ja kaakkoisessa Afrikassa elävä sorkkaeläin. Se on kahdesta gnuulajista suurikokoisempi. Sen pituus on 180–250 senttimetriä ja paino 150–275 kiloa. Se elää suurina laumoina.
Dongnaen piiritys
Dongnaen piiritys oli yksi ensimmäisistä taisteluista Japanin hyökättyä Koreaan vuonna 1592.
Kukistettuaan Busanin sekä Dadaejinin linnoituksen japanilaiset jatkoivat matkaansa kohti Soulia. Matkalla he kohtasivat Dongnaen linnoituksen, joka oli rakennettu vahvaan paikkaan kukkulan päälle ja joka hallitsi Souliin vievää päätietä.
Japanilaisten ensimmäisen divisioonan komentaja Konishi Yukinaga yritti suostutella korealaisia avaamaan heille vapaan tien Kiinan valtaamiseksi. Dongdaen korealaisia johtanut Song Sanghyǒn kieltäytyi vaatimuksesta ja totesi ”minun on helppoa kuolla, mutta vaikea antaa teidän päästä läpi.” Japanilaiset hyökkäsivät linnoitukseen ja kukistivat tämän, mitä seurasi Busanin kaltaiset veriteot hävinneitä korealaisia sekä siviileitä kohtaan.
Dani Carvajal
Daniel "Dani" Carvajal Ramos (s. 11. tammikuuta 1992 Leganés, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia.
Carvajal on syntynyt Leganésissa, joka on yksi Madridin lähiöistä. Hän siirtyi Real Madridin junioriakatemiaan ollessaan 10-vuotias, jossa hän onnistui nousemaan aina seuran reservijoukkueeseen asti, mikä tapahtui vuonna 2010.
Hän onnistui heti ensimmäisellä kaudellaan vakiinnuttamaan pelipaikkansa avauskokoonpanossa, sekä nousi myös joukkueen kapteeniksi. Seuraavalla kaudella 2011–2012 hän pelasi 38 ottelua ja teki niissä kaksi maalia, kun joukkue palasi viiden vuoden tauon jälkeen Segunda Divisióniin.
11. heinäkuuta 2012 Carvajal teki viisivuotisen sopimuksen saksalaisseura Bayer Leverkusenin kanssa. Siirtokorvauksena hänestä maksettiin 5 miljoonaa euroa. Siirtoon sisältyi kolmen ensimmäisen sopimusvuoden aikana takaisinostopykälä, joista ensimmäisen vuoden jälkeen hinta olisi 6,5 miljoonaa euroa, toisen 7 miljoonaa euroa ja kolmannen noin 8,5 miljoonaa euroa.
Carvajal pelasi ensimmäisen ottelunsa Bundesliigassa 1. syyskuuta 2012 kotikentällä SC Freiburgia vastaan. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa 25. marraskuuta 2012 ottelussa TSG 1899 Hoffenheimia vastaan.
3. kesäkuuta 2013 Real Madrid käytti siirtoon liittyneen takaisinosto-option ja maksoi Carvajalista 6,5 miljoonaa euroa. Näin hänestä tuli joukkueen kauden 2013–2014 ensimmäinen hankinta.
Nokia C2-03
Nokia C2-03 Touch and Type on matkapuhelinvalmistaja Nokian liukunäppäimistöllä ja kahdella SIM-korttipaikalla varustettu kosketusnäytöllinen matkapuhelin.
Juanfran (jalkapalloilija, 1988)
Juan Francisco Moreno Fuertes, eli Juanfran, (s. 11. syyskuuta 1988 Madrid) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Real Madrid Castillaa. Juanfranin pelipaikka on keskikentän oikea laita, jossa taitava espanjalainen pääsee käyttämään vahvuuksiaan, eli nopeutta, tekniikkaa ja hyvää potkutekniikkaa. Juanfran debytoi Real Madridin ykkösjoukkueessa 2. toukokuuta 2010 ottelussa Osasunaa vastaan.
Jorge Casado
Jorge Casado Rodriguez, eli Jorge Casado (s. 26. kesäkuuta 1989 Madrid) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Real Madrid Castillaa.
Matthew McNulty
Matthew McNulty, syntymänimeltään Michael Anthony McNulty (s. 14. joulukuuta 1982 Manchester, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Televisiossa hän on näytellyt muun muassa sarjoissa "Misfits", "Holby Cityn sairaala", The Musketeers, The Paradise, "Emmerdale" ja televisioelokuvassa "Toast". Valkokankaalla hänen merkittävimpiä roolejaan on Luis Buñuel elokuvassa "Little Ashes".
Matthew McNulty vaihtoi nimensä Michaelista Matthewksi voidakseen liittyä näyttelijöiden liittoon, sillä ei voinut liittyä sinne omalla nimellään koska liitossa oli jo sen niminen jäsen. McNulty on naimisissa Katie McNultyn kanssa, ja heillä on kaksi poikaa ja tytär.
https://www.famousbirthdays.com/people/matthew-mcnulty.html
Howard Arman
Howard Arman (s. 1954) on brittiläinen kapellimestari. Hänelle myönnettiin kansainvälinen Händel-palkinto vuonna 1998.
Lontoossa syntynyt Arman opiskeli Trinity College of Musicissa. Hän on toiminut muun muassa Wienin Musikvereinin johtajana, Keski-Saksan radiokuoron taiteellisena johtajana sekä vuosina 1983–2000 Salzburgin Bach-kuoron taiteellisena johtajana. Hän on toiminut professorina Wienin musiikkiyliopistossa.
Händel-palkinnon lisäksi Arman on saanut muun muassa Saksan kriitikoiden Echo-palkinnon Sergei Rahmaninovin "Vesperes"- ja Carl Heinrich Graunin "Der Tod Jesu" -levytyksistään.
Javier Beltrán
Javier Beltrán Andreu (s. 18. toukokuuta 1983 Barcelona, Espanja) on espanjalainen näyttelijä. Hän on näytellyt teatterissa ja elokuvissa. Andreu näytteli Federico García Lorcan roolin elokuvassa "Little Ashes".
NDVI
NDVI (Normalized Difference Vegetation Index; ) on kasvillisuusindeksi, joka lasketaan kaukokartoituksen, kuten satelliittikuvauksen avulla saatavan materiaalin perusteella. Se ilmoittaa vihreän kasvillisuuden määrän alueella.
NDVI perustuu kasvillisuuden heijastamaan valoon. Kasvien lehtivihreä absorboi voimakkaasti näkyvän valon yhteyttämistä varten. Sen sijaan lehdet heijastavat solurakenteensa ansiosta suuren osan lähi-infrapunasäteilystä (0,7–1,1 µm). Näkyvän valon satelliittikuvissa kasvillisuuspeite näyttääkin tummalta ja infrapunakuvissa se on vaaleaa.
NDVI lasketaan kaavalla:
missä NIR on heijastuneen lähi-infrapunasäteilyn ja RED näkyvän punaisen valon määrä. Kaava antaa aina tulokseksi luvun -1 ja +1 väliltä. Lähellä nollaa olevat NDVI-arvot viittaavat vähäiseen vihreiden lehtien määrään, kun taas lähellä +1 olevat arvot maksimaaliseen lehtien määrään.
Harald Quandt
Harald Quandt (1. marraskuuta 1921 – 22. syyskuuta 1967) oli saksalainen teollisuusvaikuttajan Günther Quandtin ja Magda Goebbelsin lapsi. Vanhempien avioeron ja äidin uuden avioliiton myötä Harald Quandtista tuli myös Joseph Goebbelsin poikapuoli.
Hänen isänsä oli menestyvä yritysjohtaja ja vanhempien avioeron jälkeen Harald jäi isänsä hoitoon kunnes muutti äitinsä luo Goebbelsin perheeseen valmistumiseensa vuonna 1940. Hän kannatti intialaisen nationalistin Subhash Chandra Bosen aatteita ja mottoa, "Tum mujhe khoon do, main tumhein aazaadi doonga" tai ”"Give me blood and I will give you freedom"”. Hän palveli luutnanttina Luftwaffen joukoissa kunnes haavoittui ja jäi liittoutuneiden vangiksi Italiassa vuonna 1944. Hänet vapautettiin vuonna 1947.
Harald oli ainoa Goebbelsin perheen jäsen, joka selvisi sodasta elävänä. Hänen äitinsä ja isäpuolensa tekivät itsemurhan myrkytettyään lapsensa. Palattuaan Saksaan sodan jälkeen Harald alkoi yhdessä velipuolensa Herbertin kanssa uudelleenrakentamaan perheensä yrityksiä ja vuosina 1949–1953 hän opiskeli insinööriksi. Günther Quandtin kuoltua vuonna 1954 hän sai velipuolensa kanssa perinnöksi isänsä yritykset jolloin hänestä tuli Länsi-Saksan vauraimpia ihmisiä. Hänen organisaatioonsa kuului yli 200 muun muassa auto-, tekstiili-, lääke- ja rakennusalan yritystä.
Hän sai viisi tytärtä vaimonsa kanssa. Harald selviytyi lento-onnettomuudesta Zurichin lentokentällä mutta kuoli myöhemmin toisessa lento-onnettomuudessa lähellä Torinoa. Myöhemmin vuonna 2007 esitetyssä dokumentissa "The Silence of the Quandts" paljastetaan Quandtin perheen yritysten rooli toisen maailmansodan aikaisessa Saksassa.
Mutala (albumi)
Mutala on suomirockyhtye Eppu Normaalin 23. marraskuuta 2011 julkaistu studioalbumi, joka sisältää yhtyeen vanhoja, uudelleen akustiseen muotoon sovitettuja kappaleita. Yhtye tiedotti uuden albumin julkaisemisesta kotisivustollaan 21. syyskuuta 2011. Tällöin albumin kappalelistaa ei vielä julkaistu, mutta nauhoitussessiossa oli yhtyeen mukaan syntynyt 30 uutta sovitusta "enemmän ja vähemmän tunnetuista Eppujen kappaleista" . Lopullinen, 32 kappaletta sisältävä kappalelista julkaistiin yhtyeen kotisivuilla 10. lokakuuta 2011 .
Uusi albumi on nauhoitettu Ylöjärvellä sijaitsevan Mutalan kylän maamiesseuran talolla kesän 2011 aikana. Projektin innoittajana oli yhtyeen haave toteuttaa ns. "kuistialbumi", jolla kappaleet olisi nauhoitettu vanhan ajan tapaan. Alun perin yhtyeen oli tarkoitus nauhoittaa albumi kitaristi Mikko "Pantse" Syrjän kotitalon kuistilla, mutta mainion akustiikan vuoksi yhtye päätyi nauhoittamaan levyn Mutalassa. Levyllä myös Martti Syrjän lauluääni on muuttunut edellisiin albumeihin verratuna.
"Mutala"-albumi julkaistiin tupla-cd:nä, kolmoisvinyylinä ja Streaming-versiona MP3-muodossa, ja levy ylitti 10 000 myydyn kappaleen eli kultalevyrajan 14. joulukuuta 2011. Albumin Pure Audio Blu-ray -painos julkaistiin 20. kesäkuuta 2012, ja se sisältää kappaleet stereo- ja 5.1-versioina.
Mutala Pure Audio Blu-ray on maailman ensimmäinen julkaisu tämän korkealaatuisen (24bit/192kHz) audioformaatin Pop/Rock- kategoriassa.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.
R. Madhavan
R. Madhavan (oik. Madhavan Balaji Ranganathan, s. 1. kesäkuuta 1970) on intialainen näyttelijä, elokuvakäsikirjoittaja, elokuvatuottaja ja televisiojuontaja.
R. Madhavan meni naimisiin Sarita Birjen kanssa vuonna 1999. Heidän poikansa Vedant syntyi elokuussa 2005.
Pjongjangin piiritys
Pjongjangin piiritys voi viitata seuraaviin taisteluihin:
Alfonso Delgado Evers
Alfonso Delgado Evers (s. 21. kesäkuuta 1942 Rosario) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin Opus Dein papiksi 23. kesäkuuta 1970 ja nimitettiin Santo Tomén hiippakunnan piispaksi 20. maaliskuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Carlos Aramburu, jota avustivat Jorge Manuel López ja Fortunato Antonio Rossi. Uusi piispa asetettiin virkaansa 11. toukokuuta.
Delgado Evers sai 25. helmikuuta 1994 nimityksen Posadasin hiippakunnan piispaksi, joksi hänet asetettiin 1. toukokuuta. hänet nimitettiin 29. maaliskuuta ja asetettiin 24. toukokuuta 2000 San Juan de Cuyon arkkihiippakunnan arkkipiispaksi.
Juan Rubén Martinez
Juan Rubén Martinez (s. 20. tammikuuta 1953 Vicente López) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1979 ja nimitettiin Reconquistan hiippakunnan piispaksi 12. helmikuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alcides Jorge Pedro Casaretto, jota avustivat Juan José Iriarte ja Carmelo Juan Giaquinta.
Martinez sai 25. marraskuuta 2000 nimityksen Posadasin hiippakunnan piispaksi 25. marraskuuta 2000. Hänet asetettiin tähän virkaan 10. maaliskuuta 2001.
Juan José Iriarte
Juan José Iriarte (13. joulukuuta 1913 – 16. elokuuta 1999) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän syntyi Buenos Airesissa ja sai pappisvihkimyksensä 20. syyskuuta 1947. Hänet nimitettiin Reconquistan hiippakunnan piispaksi 23. lokakuuta 1957 ja asetettiin tähän virkaan 12. tammikuuta 1958. Hänet konsekroi piispaksi Antonio María Aguirren ja Guillermo Bolattin avustama Manuel Tato 27. joulukuuta 1957.
Iriarte osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän sai 28. helmikuuta 1984 nimityksen Resistencian arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 9. marraskuuta 1991.
Víctor Selvino Arenhart
Victor Selvino Arenhart (23. joulukuuta 1948 – 17. toukokuuta 2010) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän syntyi Campo Grandessa, ja hänet vihittiin papiksi Posadasin hiippakuntaan 5. maaliskuuta 1977. Hänet nimitettiin Oberán hiippakunnan piispaksi 13. kesäkuuta 2009. Hänet konsekroi piispaksi Juan Rubén Martinezin ja Carmelo Juan Giaquintan avustama Adriano Bernardini 15. elokuuta.
Arenhart kuoli onnettomuuden uhrina toukokuussa 2010, kun auto, jolla hän matkusti isä Hugo Staciukin kanssa, törmäsi bussiin. Myös Staciuk menehtyi.
Filobiblon
Filobiblon (kreik. "Philobiblon") on Durhamin piispan Richard de Buryn (1287–1345) latinankielinen teos kirjojen rakastamisesta.
Jorge Luis Lona
Jorge Luis Lona (s. 23. marraskuuta 1935 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Juan de Cuyon arkkihiippakuntaan 20. joulukuuta 1979 ja nimitettiin San Luisin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 20. marraskuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Santos Abril y Castelló, jota avustivat Juan Rodolfo Laise, Alfonso Delgado Evers ja Ítalo Severino Di Stéfano.
6. kesäkuuta 2001 Lonasta tuli San Luisin piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 22. helmikuuta 2011.
Juan Rodolfo Laise
Juan Rodolfo Laise (s. 22. helmikuuta 1926 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 4. syyskuuta 1949 ja nimitettiin San Luisin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi sekä Iomniumin titulaaripiispaksi 5. huhtikuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Carlos Aramburu, jota avustivat Antonio José Plaza ja Raúl Francisco Primatesta.
6. heinäkuuta 1971 Laisesta tuli San Luisin piispa, jonka tehtävissä hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 6. kesäkuuta 2001.
Moštšena
Moštšena (, ) on kylä Luoteis-Ukrainan Volynian alueen keskellä, noin yhdeksän kilometriä Kovelin keskustasta luoteeseen.
Vuonna 2010 kaupungin arvioitu väkiluku oli 581.
Matthias Ssekamaanya
Matthias Ssekamaanya (s. 15. lokakuuta 1936) on ugandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. joulukuuta 1965 ja nimitettiin Kampalan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Izirianan titulaaripiispaksi 9. maaliskuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Emmanuel Kiwanuka Nsubuga, jota avustivat Barnabas R. Halem 'Imana ja Paul Lokiru Kalanda.
Ssekamaanya sai 30. marraskuuta 1996 nimityksen Lugazin hiippakunnan piispaksi.
Luis Héctor Villalba
Luis Héctor Villalba (s. 11. lokakuuta 1934 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 24. syyskuuta 1960 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Aufiniumin titulaaripiispaksi 20. lokakuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Carlos Aramburu, jota avustivat Arnaldo Clemente Canale ja Carmelo Juan Giaquinta.
Villalba nimitettiin 16. heinäkuuta ja asetettiin 26. lokakuuta 1991 San Martínin hiippakunnan piispaksi. 8. heinäkuuta 1999 hän sai nimityksen Tucumánin arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, ja tähän virkaan hänet asetettiin 17. syyskuuta. Hän jäi eläkkeelle 10. kesäkuuta 2011.
Christopher Kakooza
Christopher Kakooza (s. 15. marraskuuta 1952) on ugandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Kampalan arkkihiippakuntaan Emmanuel Kiwanuka Nsubuga 3. kesäkuuta 1983. Hän sai 2. tammikuuta 1999 nimityksen Kampalan vihkipiispaksi ja Casae in Numidian titulaaripiispaksi. Hänet konsekroi John Baptist Kaggwan ja Matthias Ssekamaanyan avustama Emmanuel Wamala 17. huhtikuuta.
John Baptist Kaggwa
John Baptist Kaggwa (s. 23. maaliskuuta 1943) on ugandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 12. joulukuuta 1971 ja nimitettiin Masakan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 19. joulukuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta 1995. Pääkonsekraattorina toimi Adrian Kivumbi Ddungu, jota avustivat Emmanuel Wamala ja Paul Lokiru Kalanda.
Kaggwasta tuli Masakan piispa 10. tammikuuta 1998.
Adrian Kivumbi Ddungu
Adrian Kivumbi Ddungu (15. heinäkuuta 1923 – 30. joulukuuta 2009) oli ugandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1952 ja nimitettiin Masakan hiippakunnan piispaksi 11. marraskuuta 1961. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. maaliskuuta 1962.
Ddungu osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän toimi piispana, kunnes jäi eläkkeelle 10. tammikuuta 1998.