hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Barbados yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Barbados on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä kisoista eli vuodesta 1983 lähtien. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa yhden kultamitalin ja kahdeksan pistesijaa. Maan ainoa maailmanmestari on Berliinissä 2009 kultaa 110 metrin aitajuoksussa voittanut Ryan Brathwaite. Obadele Thompson sijoittui Ateenassa 1997 kuudenneksi 200 metrin juoksussa ja Sevillassa 1999 neljänneksi sekä 100:lla että 200 metrillä. Andrea Blackett sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi vuonna 1997, neljänneksi vuonna 1999 sekä kuudenneksi Pariisissa 2003 ja Helsingissä 2005. Barbadoksen joukkueeseen kuului Daegussa 2011 neljä urheilijaa, mukaan lukien hallitseva maailmanmestari Brathwaite, mutta yksikään heistä ei selviytynyt loppukilpailuun. Samoin kävi Barbadoksen seitsenhenkiselle joukkueelle Moskovassa 2013, eikä menestystä tullut myöskään vuoden 2015 kisoista Pekingistä, jossa Barbadosta edusti kuusi urheilijaa. Lontoossa 2017 Shane Brathwaite sijoittui kuudenneksi 110 metrin aitajuoksussa.
Bill Whitehouse
Bill Whitehouse (1. huhtikuuta 1909 Plumstead, Lontoo – 14. heinäkuuta 1957 Reims, Ranska) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1954, Britannian GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa, eikä saavuttanut pisteitä. Hän osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin.
Whitehouse kilpaili vuonna 1949 Cooper 500 -autolla 500 cc Car Club National -kilpailuissa ennen siirtymistään F3-sarjaan. Useiden voittojensa ja hyvien sijoitustensa perusteella hänestä tuli Bernie Ecclestonen hyvä ystävä. Hän sai ajopaikan vuoden 1954 Britannian GP:hen Connaughtin autolla. Kilpailussa hän keskeytti polttoainejärjestelmäongelman takia.
Whitehouse oli Westmount Garagen omistaja. Yritys muuttui pian Gemini Formula Junior Teamiksi. Whitehouse kuoli F2-kilpailussa Reimsin radalla. Samassa kilpailussa menehtyi myös Herbert MacKay-Frasier.
Bermuda yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Bermuda on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983–2001 ja 2009–2017. Maa on saavuttanut MM-kilpailuissa yhden hopeamitalin. Mitalin hankki kolmiloikkaaja Brian Wellman Göteborgissa 1995, ja lisäksi hän on sijoittunut kuudenneksi Tokiossa 1991, kahdeksanneksi Stuttgartissa 1993, viidenneksi Ateenassa 1997 sekä kuudenneksi Edmontonissa 2001. Hänen lisäkseen bermudalaisurheilijoista on pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt vain Nick Saunders, joka Roomassa 1987 sijoittui korkeushypyssä viidenneksi. Viimeisimmät MM-kilpailuissa esiintyneet bermudalaisurheilijat ovat pituushyppääjä Tyrone Smith, joka Berliinissä 2009, Daegussa 2011, Moskovassa 2013 ja Lontoossa 2017 jäi karsintaan mutta sijoittui Pekingissä 2015 loppukilpailussa kymmenenneksi, Moskovassa naisten pituushypyn karsinnassa hypännyt Arantxa King sekä Pekingissä 200 metrin juoksun alkuerissä esiintynyt Harold Houston.
Ilta oopperassa
Ilta oopperassa ("A Night at the Opera") on Sam Woodin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuvan klassikko vuodelta 1935. Sen pääosia näyttelivät Marxin veljekset Groucho, Harpo ja Chico. Se oli heidän ensimmäinen elokuvansa ilman Zeppoa, jonka korvikkeena elokuvassa on Allan Jones. Naispääosaa esitti jälleen Margaret Dumont.
Jotkut lähteet pitävät "Iltaa oopperassa" Marx-veljesten parhaimpana elokuvana – tosin toiset lähteet nostavat ylemmäs elokuvan "Neljää naurettavaa naapuria". Se oli Marx-veljesten ensimmäinen elokuva MGM:n legendaariselle tuottajalle Irving Thalbergille. Veljesten edellinen elokuva ("Neljä naurettavaa naapuria") oli myöhemmästä arvostuksestaan huolimatta kaupallisesti epäonnistunut, niinpä tuottaja Thalberg ja ohjaaja Wood pitivätkin veljesten anarkistisen huumorin kurissa ja järjestyksessä. Aikaisempiin Marx-veljesten elokuviin verrattuna juoni on jokseenkin tervejärkinen.
Vuonna 1993 Yhdysvaltain National Film Registry nimesi elokuvan kulttuurisesti, historiallisesti ja esteettisesti merkittäväksi. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi "Illan oopperassa" kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Saint Kitts ja Nevis yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Saint Kitts ja Nevis on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1983 lähtien. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa yhteensä viisi mitalia, joista yksi on kultainen.
Saint Kitts ja Nevisin menestynein yleisurheilija on Kim Collins, joka voitti kultaa 100 metrin juoksussa Pariisissa 2003. Lisäksi hän saavutti pronssia 200 metrin juoksussa Edmontonissa 2001 sekä 100 metrin juoksussa Helsingissä 2005 ja Daegussa 2011. Edmontonissa hän sijoittui 100 metrillä viidenneksi. Daegussa 2011 Saint Kitts ja Nevis saavutti pronssia miesten 4 × 100 metrin viestissä.
Garigue
Garigue tai garrigue on Välimeren seudulla kasvavaa pensaikkoista kasvillisuutta. Kasvit garigue-alueella ovat ikivihreitä pensaita tai pienikokoisia puita. Kasvien lehdet ovat leveitä ja nahkeapintaisia.
Garigueta esiintyy paikoilla, joilla on kallioinen ja ohut maaperä. Osa garigue-alueista on julistettu luonnonsuojelualueiksi, sillä niillä elää esimerkiksi luonnonsuojelijoiden mukaan ainutlaatuisia kasvi- ja eläinlajeja. Garigue on macchia-kasvillisuutta köyhempää.
Saudi-Arabia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Saudi-Arabia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1991 lähtien. Toistaiseksi ainoan mitalinsa maa sai Göteborgin kisoissa 1995, kun Saad Shaddad Al-Asmari sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa pronssille. Ateenan kisoissa 1997 hän sijoittui neljänneksi. Hänen lisäkseen pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon ovat yltäneet Hadi Soua’an Al-Somaily neljänneksi 400 metrin aitajuoksussa ja Hamdan Al-Bishi viidenneksi 400 metrin juoksussa Edmontonissa 2001, Husain Tahir al-Saba’ viidenneksi pituushypyssä Pariisissa 2003, Mohammed Al-Salhi kahdeksanneksi 800 metrin juoksussa ja Ahmed Faiz Bin Marzouq kahdeksanneksi pituushypyssä Osakassa 2007, Yousef Masrahi kuudenneksi 400 metrin juoksussa ja Abdulaziz Ladan Mohammed kahdeksanneksi 800 metrin juoksussa Moskovassa 2013 sekä Yousef Masrahi kahdeksanneksi 400 metrin juoksussa Pekingissä 2015.
Kilari Audio
Kilari Audio (oikealta nimeltään Ilari Autio, s. 1985 Vantaa) on suomalainen hip hop -tuottaja. Kilari Audio on tehnyt biittejä muun muassa Hannibalille sekä muille Joku Roti Recordsin artisteille. Hän kuuluu myös Pahat Viinit -nimiseen hip hop -kokoonpanoon ja muodostaa Hannibalin, Tykopaatin ja Edorfin kanssa Hobo News -nimisen kantriyhtyeen.
Ilari Autio syntyi Vantaalla vuonna 1985, mutta muutti jo lapsena Vaasaan ja vietti lapsuutensa siellä. Tuolloin hän innostui hip hopista kuullessaan muun muassa Wu-Tang Clania ja Beastie Boysia ja ensimmäiset biitit syntyivät jo seitsemännellä luokalla. Biittien teon lisäksi hän osaa soittaa mm. kitaraa, bassoa ja selloa. Ilari Autio on asunut myös Tampereella ja majailee nykyään Turussa.
Risteytysponi
Risteytysponi on yleisnimitys ponikokoisille hevosille, jotka eivät ole puhdasrotuisia. Risteytysponi voi olla kahden eri ponirodun edustajan jälkeläinen, tai sen vanhemmista toinen tai molemmat voivat olla itsekin risteytysponeja. Jompikumpi vanhemmista voi myös olla jonkin hevosrodun edustaja tai täysiverinen, erityisesti arabianhevonen. Risteytysponin sukutaulussa voi esiintyä hyvinkin monta eri rotua tai sen suku saattaa olla ainakin osin tuntematon. Näistä syistä risteytysponien koko, rakenne ja muut ominaisuudet vaihtelevat paljon.
Risteytysponeja syntyy vahingossakin, mutta usein risteytyksillä haetaan tarkoituksellisesti tietynlaista tiettyyn käyttöön (kuten johonkin ratsastuksen lajiin) sopivaa ponia. Risteytysponit ovatkin kilparatsastuksen eri lajeissa hyvin yleisiä ja voivat menestyä vähintään yhtä hyvin kuin rotuponit. Hyväksi käyttöponiksi osoittautunut risteytysponitamma saatetaan myös astuttaa suunnilleen samantyyppisellä rotuponioriilla yhtä käyttökelpoisen jälkeläisen tuottamiseksi.
Ratsuponi on urheilukäyttöön tuotettu risteytysponityyppi, jonka jalostus on melko tarkoin säänneltyä ja jolla on monissa maissa (myös Suomessa) oma kantakirja. "Poniristeytys" on risteytysponi, joka on syntynyt nimenomaan eri ponirotujen risteytyksenä.
Sam Wood
Samuel Grosvenor (Sam) Wood (10. heinäkuuta 1883, Philadelphia – 22. syyskuuta 1949) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Ohjaamisen lisäksi hän tuotti, käsikirjoitti ja osittain myös näytteli.
Wood työskenteli Cecil B. DeMillen avustajana vuonna 1915. Hän työskenteli joissain 1920-luvun Paramount Picturesin suosituissa elokuvissa, esimerkiksi niissä, joita tähdittivät Gloria Swanson ja Wallace Reid. Hän siirtyi MGM:lle vuonna 1927 ja työskenteli Marion Daviesin, Clark Gablen ja Jimmy Duranten kanssa. Wood ohjasi Ginger Rogersin Oscar-palkitun elokuvan "Kitty Foyle".
Sam Wood kuoli sydänkohtaukseen Hollywoodissa 66-vuotiaana. Hänet on haudattu Glendaleen. Woodilla on tähti Hollywood Walk of Famella osoitteessa Hollywood Boulevard 4296.
Woodin tytär oli näyttelijä K. T. Stevens, joka aloitti uransa isänsä elokuvassa "Peck's Bad Boy".
Syyria yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Syyria on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1983 lähtien. Maan ainoat mitalistit ovat Ghada Šu’a’, joka seitsenottelussa voitti MM-kultaa Göteborgissa 1995 sekä saavutti MM-pronssia neljä vuotta myöhemmin Sevillassa, ja Majd Eddin Ghazal, joka korkeushypyssä saavutti pronssia Lontoossa 2017.
Suriname yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Suriname on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1987 lähtien mutta jäi pois Stuttgartin kisoista 1993. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kaksi mitalia.
Surinamen ainoa MM-kisojen mitalisti on Letitia Vriesde, joka saavutti 800 metrin juoksussa hopeaa Göteborgissa 1995 ja pronssia Edmontonissa 2001. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi Tokiossa 1991 ja neljänneksi Ateenassa 1997. Muita surinamelaisurheilijoita ei ole yltänyt pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon.
Aba (suku)
Aba on unkarilainen hallitsija- ja ylimyssuku Unkarin kuningaskunnan ajalta. Yksi merkittävimmistä suvun jäsenistä on Sámuel Aba, joka hallitsi Unkaria 1041-1044.
Keskiajalla noin vuonna 1200 kirjoitettu unkarilainen historiikki "Gesta Hungarorum" mainitsee hunnien Attilan olleen Samuel Aban esi-isä. Teoksen mukaan kreikkalaisen keisari Honoriuksen tytär synnyttyi Attilalle pojan, jonka nimi oli Csaba. Aikanaan Csaballe syntyi kaksi poikaa, Edemen ja Ed. Edemen matkasi Pannoniaan, kun Ed jäi isänsä kanssa Skyytiaan. Abat saattoivat olla yksi kolmesta suvusta, jotka muodostivat Kabar-liittovallan.
Samuel Aban jälkeläisiin lukeutui mm. Amadeus Aba (myös Amade Aba), joka hallitsi maan alueella useita linnoja ja läänejä 1200-1300-lukujen taitteessa. Amade Aban pojat nousivat kapinaan yhdessä Máté Csákin kanssa kuningas Kaarle Robertia vastaan ja ratkaiseva, tappioksi kapinallisille kääntynyt taistelu käytiin Rozhanovcessa 15. kesäkuuta 1312.
Aba-suvusta polveutuu 19 Aban klaaniin ("Genus Aba") kuuluvaa aatelissukua: Athinai, Báthory, Báthory de Gagy, Berthóty, Budaméry, Csirke, Csobánka, Frichi, Gagyi, Hedry, Keczer, Kompolthi, Laczkffy de Nádasd, Lapispataky, Rhédey, Sirokay, Somosy de Somos, Vendéghy ja Vitéz.
Ahto
Ahto on suomalainen miehen etunimi, joka on syntynyt Ahti-nimen muunnelmana. Vuoden 2009 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 435 Ahto-nimen saanutta miestä.
Epäilyksen varjo (vuoden 1943 elokuva)
Epäilyksen varjo ("Shadow of a Doubt") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuvan klassikko vuodelta 1943. Tapahtumat sijoittuvat uneliaaseen Santa Rosan pikkukaupunkiin Kaliforniassa, jonne sarjamurhista epäilty Charlie-eno (Joseph Cotten) saapuu tapaamaan sisarensa perhettä ja erityisesti sisarentytärtään Charlotta ”Charliea” (Teresa Wright).
"Epäilyksen varjo" on elokuva jota Hitchcock itse sanoi aina omaksi suosikikseen, yksi monista syistä tähän on että se toi murhan ja väkivallan takaisin koteihin. Sillä murha voi hyvinkin johtaa esimerkiksi petoksiin, juopotteluun tai tupakointiin. Sitä pidetään yhtenä Hitchcockin synkimmistä elokuvista, sillä kyynisyys ja pahuus väijyvät kaikkien henkilöiden taustalla.
Elokuva on täynnä Hitchcockin tavaramerkkinä toimivaa mustaa huumoria. Esimerkkinä Henry Traversin ja Hume Cronyn roolihahmoilla on harrastus suunnitella toistensa murhia joita heillä on tapana kertoa iltaisin toisilleen.
Elokuva oli Oscar-ehdokkaana parhaasta alkuperäisestä tarinasta (Gordon McDonell). Vuonna 1991 Yhdysvaltain National Film Registry nimesi elokuvan kulttuurisesti, historiallisesti ja esteettisesti merkittäväksi.
Tylsistynyt Charlotte ”Charlie” (Teresa Wright) saa ilouutisen kuultuaan, että hänen enonsa Charles ”Charlie” (Joseph Cotten) on tulossa vierailulle. Charles on kuitenkin epäiltynä sarjamurhista ja vierailun tarkoituksena on karistaa etsivät hänen kannoiltaan. Charlotte alkaa kuitenkin epäillä enoaan. Hän tutustuu yhteen Charlesia jahtaavista etsivistä ja vakuuttuu yhä enemmän Charlesin syyllisyydestä. Kun sarjamurhien toinen epäilty kuolee, tutkimukset lopetetaan virallisesti. Charles on helpottunut mutta tajuaa, että Charlotte tietää totuuden. Hän yrittää murhata Charlotten kolme kertaa – kuitenkaan siinä onnistumatta. Lopulta Charles näkee parhaaksi poistua kaupungista. Junassa hän ja Charlotte kohtaavat viimeisen kerran ja Charles yrittää vielä kerran murhata Charlotten mutta putoaakin itse junasta ja kuolee ohiajavan junan alle. Hautajaiset pidetään pikkukaupungissa ja vain Charlotte ja etsivä tietävät totuuden Charlie-enosta.
Máté Csák
Máté Csák ( s. 1260–65 – 18. maaliskuuta 1321) oli unkarilainen oligarkki, joka hallitsi Unkarin kuningaskunnan luoteisosan alueita. Hän toimi marskina 1293–1296, palatiinina 1296–1297 ja jälleen 1301–1310 sekä valtion kassanhoitajana 1310. Hän pystyi säilyttämään hallintonsa huolimatta tappiostaan Rozgonyin taistelussa 15. kesäkuuta 1312, jolloin hänen ja Aban suvun ylimysten armeija hävisi kuningas Kaarle Robertille. Hänen unkarilainen suku tuli Unkariin Árpádin sotaväen kanssa kanssa vuonna 895.
Konna ja Koukku
Konna ja Koukku () on yhdysvaltalainen komedia-road movie vuodelta 1977. Elokuvan ohjasi Hal Needham. Pääosissa nähdään Burt Reynolds, Sally Field ja Jackie Gleason.
"Konna ja Koukku" keräsi vuoden 1977 toiseksi suurimmat lipputulot häviten vain "Tähtien sodalle". Yhdysvaltain lippuluukuilta elokuva keräsi 59 miljoonaa dollaria, jolla se sijoittui neljänneksi.
Elokuva sai kaksi jatko-osaa: "Konna ja Koukku jyrää taas" (1980) sekä "Konna ja Koukku 3" (1983), jossa Reynolds ei enää ollut mukana. Vuonna 1994 sai ensi-iltansa myös neljän "Konna ja Koukku" -televisioelokuvan sarja, josta vastasi alkuperäisen elokuvan ohjaaja ja tarinan kehittänyt Hal Needham.
Varakas teksasilaispösö Iso-Enos Burdette ja hänen poikansa Pikku-Enos etsivät rekkakuskia, joka olisi valmis rahtaamaan kärryllisen Coors-olutta heidän virkistyksekseen Georgian osavaltioon. Ongelmana on tuon ajan liittovaltion alkoholilait ja alkoholin verotussäännökset, jotka kieltävät täysin Coorsin myynnin ja/tai kuljettamisen Mississippi-joen itäpuolelle.
Rahtarit, jotka ovat yrittäneet salakuljettaa mallasjuomaa aikaisemmin, ovat kaikki jääneet kiinni rysän päältä ja joutuneet "smokeyn" (rahtarien LA-radioslangin liikkuvaa poliisia tarkoittava sana) pidättämiksi.
Paikallisessa rahtarirodeossa teksasilaiskaksikko yhyttää legendaarisen kuskin, Bo "Bandit" Darvillen (Burt Reynolds). He tarjoavat tälle 80 000 dollaria käteistä (270 000 vuoden 2007 dollareissa) eli uuden rekan arvoisen palkkion, jos hän pystyy kuljettamaan 28 tunnin kuluessa 400 laatikollista Coorsia Texarkanasta, Teksasista "Southern Classic" -rahtarirodeoon Georgiassa.
Bandiitti ottaa haasteen vastaan. Hän ostaa mustan Pontiac Trans Amin, jolla hän aikoo ajaa kärkiautona vetäen poliisien huomion itseensä. Perässä rekalla ajaa lastin kanssa Cledus "Lumimies" Snow, jolla on seuranaan hytissä basset-koira Fred.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa viihdyttävän vauhdikkaaksi kohkaukseksi ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Rozhanovcen taistelu
Rozhanovcen taistelun () kävi Unkarin kuningas Kaarle Robert paikallisia ”pikkukuninkaita” Máté Csákia ja Aban veljeksiä vastaan. Csák ja Abat hallitsivat lähes itsenäisesti laajoja alueita nykyisessä Slovakiassa, joka kuului silloin Unkarin kuningaskuntaan. Vakiinnuttakseen valtansa Kaarlen oli kukistettava pikkukuninkaat.
Syksyllä 1311 Amádé Aba surmattiin Košicessa, koska hän yritti saada kaupunkia valtaansa. Kun hänen poikansa janosivat kostoa, kuningas Kaarle tarjoutui välittämään kiistassa. Tosiasiassa Kaarle ajoi sopimusta, joka olisi murtanut Aban suvun vallan alueella. Tätä he eivät voineet hyväksyä, vaan nousivat avoimeen kapinaan kuningasta vastaan. Máté Csák liittyi heihin, mutta muut pikkukuninkaat tukivat kuningasta tai pysyivät kiistan ulkopuolella.
Kuninkaan ja kapinallisten armeijat kohtasivat lopulta lähellä Rozhanovcea. Kapinallisten armeijassa, jota johti vanhin Aban veljeksistä, oli noin 4 000 miestä. Heistä 1 700 oli määriläisiä raskaan ratsuväen palkkasotilaita, jotka Máté Csák oli lähettänyt. Loput olivat enimmäkseen kevyttä ratsuväkeä. Kuninkaan armeijassa, jota Kaarle itse johti, oli noin 3 000 miestä. Armeijaan kuului kuningasta kannattavan alemman aateliston kevyttä ratsuväkeä, paikallista jalkaväkeä lähinnä Košicesta ja kuninkaan saattueen ritareita. Kuninkaan apuna oli myös johanniittojen ritareita.
Taistelu alkoi ratsuväen yhteenottona. Kapinallisilla oli enemmän miehiä ja raskaampi ratsuväki, joten he pakottivat kuninkaan joukot perääntymään. Kuninkaallinen lipunkantaja kaatui, ja Kaarle jatkoi taistelua johanniittojen lipun alla. Kun kuninkaan joukot olivat jo pahasti alakynnessä, jalkaväkijoukot hyökkäsivät kapinallisten sivustaan ja onnistuivat surmaamaan johtajat. Tämä käänsi taistelun kuninkaan eduksi. Sitä ennen kumpikin osapuoli oli käytännössä jättänyt jalkaväen huomiotta.
Rozhanovcen taistelu oli ensimmäinen kerta Unkarin sotahistoriassa, kun jalkaväki ratkaisi taistelun.
Kreikan alueet
Kreikan alueet eli periferiat (; yksikössä περιφέρεια, "periféreia") muodostavat aluejaon, joka jakaa Kreikan valtion 13 hallinnolliseen alueeseen.
Vuoden 2011 Kallikrates-suunnitelmana tunnetusta aluehallintouudistuksesta lähtien kukin alue on kuulunut ylemmän tason yksikköön, hajautetun hallinnon alueeseen, joita on seitsemän. Kukin alue jakaantuu edelleen alueyksiköihin, joita on 74, ja alueyksiköt kuntiin, joita on 325.
William Bonin
William George Bonin (8. tammikuuta 1947 – 23. helmikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Hän murhasi vuosina 1979–1980 ainakin neljätoista poikaa ja nuorta miestä. Lisäksi häntä on epäilty tekijäksi useissa muissa tapauksissa. Häntä kutsutaan nimellä The Freeway Killer. Randy Steven Kraft ja Patrick Kearney jakavat hänen kanssaan tämän nimityksen.
Bonin syntyi huonoihin kotioloihin Connecticutissa. Hän joutui lapsena toistuvasti seksuaalisen hyväksikäytön uhriksi. Myöhemmin hän liittyi ilmavoimiin ja palveli Vietnamin sodassa. Hän sai jopa hyvän käytöksen mitalin. Hänen armeijauransa olikin jo ohitse, kun kävi ilmi, että Bonin oli sen aikana syyllistynyt seksuaaliseen väkivaltaan.
Bonin muutti Kaliforniaan, jossa häntä vuonna 1969 syytettiin poikien hyväksikäyttötapauksista. Hänet todettiin syylliseksi tekoihin, mutta lähetettiin vankilan sijasta sairaalaan. Hän vapautui sairaalasta viiden vuoden kuluttua ehdonalaiseen vapauteen. Bonin kuitenkin jatkoi rikosuraansa ja raiskasi vuonna 1975 David McVicker -nimisen pojan. Bonin yritti myös tukehduttaa poikaa, mutta keskeytti ja pyysi anteeksi. McVicker muun muassa lopetti koulunkäynnin tapahtuneen seurauksena.
Bonin päätyi vankilaan, mutta vapautui jo vuonna 1978 ja syyllistyi pian jälleen yhteen hyökkäykseen, mutta pääsi erehdyksen takia lähtemään vankilasta jo ennen oikeudenkäyntiä.
Murhat, joista Bonin lopulta tuomittiin, tapahtuivat vuosina 1979–1980. Boninilla oli rikoskumppaneitakin: Vernon Butts, Gregory Matthew Miley ja James Munro. Yhden murhan aikana hänen kyydissään oli 17-vuotias William Pugh, joka jäi sittemmin kiinni autovarkaudesta. Hänen kertomansa perusteella poliisi alkoi jäljittää Boninia, joka työskenteli murhasarjan aikanakin päivittäin trukkikuskina. Lopulta Bonin pidätettiin kesken raiskauksen.
Bonin ei osoittanut tekojensa johdosta katumusta, vaan oli niistä ylpeä ja kertoi tappamisen tulleen kerta kerralta helpommaksi. Oikeudenkäynnissä Bonin kuitenkin vieritti vastuun lähinnä Buttsille. Bonin todettiin tästä huolimatta syylliseksi ja tuomittiin kuolemaan. Tuomio pysyi samana Boninin tekemistä valituksista huolimatta. Myöhemmin Bonin oli yhteydessä uhriensa omaisiin ja muun muassa kertoi yhden uhrin äidille, kuinka tämän poika oli ollut hänen "suosikkiuhrinsa". Osaa Boninin epäillyistä uhreista ei löydetty.
Vankeusaikanaan Bonin julkaisi novellikokoelman ja piti Seattlessa abstraktien maalaustensa näyttelyn.
Bonin teloitettiin San Quentinin vankilassa 23. helmikuuta 1996. Hän oli ensimmäinen myrkkyruiskeella teloitettu vanki Kalifornian osavaltiossa ja osavaltion kolmas teloitettu sen jälkeen, kun kuolemantuomio otettiin Yhdysvalloissa uudelleen käyttöön vuonna 1976.
Paul Kletzki
Paul Kletzki (synt. Paweł Klecki, 21. maaliskuuta 1900 Łódź – 5. maaliskuuta 1973 Liverpool) oli puolalais-sveitsiläinen kapellimestari ja säveltäjä. Opiskeltuaan Varsovan konservatoriossa ja Berliinin akatemiassa Kletzki johti Berliinin filharmonikkoja ensimmäistä kertaa vuonna 1923. Hän asettui Berliiniin, josta muutti Italiaan, Venetsiaan ja Milanoon vuonna 1933. Vuosina 1937–1938 Kletzki oli Kharkovin filharmoonikkojen musiikillinen johtaja. Sen jälkeen Kletzki muutti Sveitsiin, jonka kansalaisuuden hän sai 1947. Toisen maailmansodan jälkeen hän ei enää säveltänyt, mutta nousi tunnetuksi kapellimestariksi. Kletzki johti Dallasin sinfoniaorkesteria 1958−1962, Bernin sinfoniaorkesteria 1964−1966 ja Romaanisen Sveitsin orkesteria 1968−1970.
Julmia aikeita
Julmia aikeita () on yhdysvaltalainen teinidraama vuodelta 1999. Elokuvan ohjasi Roger Kumble. Pääosissa nähdään Ryan Phillippe, Sarah Michelle Gellar, Reese Witherspoon ja Selma Blair.
Choderlos de Laclosin vuonna 1782 julkaistuun kirjaan "Vaarallisia suhteita" perustuva "Julmia aikeita" keräsi maailmanlaajuisesti 75 902 208 dollarin lipputulot. Elokuva sai myös kaksi, suoraan videolla julkaistua jatko-osaa: Julmia aikeita 2 (2000) ja Julmia aikeita 3 (2004).
Lari Kangas
Lari Kangas (s. 29. tammikuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kansalaisaktivisti, joka on vaikuttanut erityisesti Suomen kehitysyhteistyössä sekä ulkoministeriön virkamiehenä että Helsingin yliopistossa ja kansalaisjärjestöissä. Kangas on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Stellenboschin yliopistosta ja on edustanut Suomea Kehitysmaasuhteiden neuvottelukunnan (KESU) jäsenenä ja Suomen hallituksen nimittämänä maaohjelmaneuvotteluissa Namibiassa 1998 ja Etiopiassa 2000.
Kangas on myös entinen koripalloilija ja edustanut Korisliigassa Korihaita ja Torpan Poikia. I-divisioonassa hän on edustanut Porvoon Tarmoa, Panttereita, Visa-Basketia ja Kiri-60:ta.
Kaudella 2006–2007 Kangas toimi jonkun aikaa Porvoon Tarmon toiminnanjohtajana, mutta erosi ja siirtyi toisiin tehtäviin jo ennen vuoden loppua. Kauden aikana joukkueesta tehtiin myös dokumenttielokuva, "Täynnä Tarmoa", jossa Kangas on suuressa roolissa. Kangas on toiminut myös Suomen Palloliiton yhdenvertaisuushankkeessa projektipäällikkönä. Hanke sai Suomen Punaisen Ristin Inhimillinen Kädenojennus –palkinnon ”rohkeudesta toimia rasismia vastaan” vuonna 2009.
Vuonna 2010 SDP:n 42. puoluekokous asetti Lari Kankaan puoluesihteeriehdokkaaksi. Hän kuitenkin hävisi vaalit selvästi Mikael Jungnerille, joka sai yli 75% annetuista äänistä.
Elefthérios Venizélos
Eleftheríos Kyriákou Venizélos (, (23. elokuuta 1864 Mourniés, Kreeta – 18. maaliskuuta 1936 Pariisi, Ranska) oli kreikkalainen merkittävä poliitikko ja maan seitsenkertainen pääministeri.
Venizélos oli nuorena kapinallinen ja taisteli osmaneita vastaan. Myöhemmin hänestä tuli tärkeä vaikuttaja kotisaarensa Kreetan kansalliskokouksessa, ja hän sai Kreetan hallitsijan eroamaan vuonna 1905. Venizéloksesta tuli Kreikan pääministeri vuonna 1910 ja kreetalaisten pitkään haluama "énosis" eli liitto Kreikan kanssa saavutettiin lopulta hänen johdollaan vuonna 1913.
Venizélos aloitti sosiaaliset uudistukset Kreikassa ja oli merkittävä henkilö maan modernisoinnissa. Lisäksi hänellä oli keskeinen rooli Pohjoisen Egean saarten ja maan pohjoisten osien (Makedonia, Epeiros) liittämisessä Kreikkaan. Venizélos oli myös diplomaatti.
Venizélos on kuvattuna Kreikan 50 sentin kolikkoon, ja hänen mukaansa on nimetty Ateenan kansainvälinen lentoasema sekä hänen synnyinpaikkansa käsittävä Elefthérios Venizélosin kunnallisyksikkö, entinen kunta Kreetalla.
Henrikstinden
Henrikstinden on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Tromssan kunnassa, Pohjois-Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 270 metriä.
Douglas Niles
Douglas Niles (s. 1. joulukuuta 1954 Brookfield, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija ja pelisuunnittelija. Hän on yksi Dragonlance-maailman luojista. Niles on valmistunut Wisconsinin yliopiston Oshkoshin yksiköstä ja työskennellyt opettajana. Niles on kirjoittanut kymmeniä fantasiateoksia. Osa niistä kuuluu Dragonlance- ja Forgotten Realms -sarjoihin. Nilesin teoksista vain pieni osa on julkaistu suomeksi.
Gladiaattorien tulo
Gladiaattorien tulo op. 68 (tšekiksi "Vjezd gladiátorů", saksaksi "Einzug der Gladiatoren") on tšekkiläisen Julius Fučíkin säveltämä sotilasmarssi vuodelta 1897. Kappale on erittäin tunnettu, ja ihmiset yhdistävät sen yleensä sirkukseen, jossa sitä on käytetty paljon.
Kappaleen ensimmäinen nimi oli "Grande Marche Chromatique", joka viittaa teoksen runsaaseen kromaattisen asteikon käyttöön, mutta Rooman imperiumista kiinnostunut säveltäjä vaihtoi nimen myöhemmin.
Vuonna 1910 kanadalainen säveltäjä Louis-Phillipe Laurendeau sovitti sävellyksen pienemmälle kokoonpanolle nimellä "Thunder and Blazes" ja saattoi tämän sovituksen myyntiin Pohjois-Amerikassa. Pian kappale sai pysyvän aseman sirkuskäytössä. Usein kappale soi klovnien saapuessa, ja kappale tunnetaan yhä etupäässä tästä yhteydestä. Sitä on käytetty myös posetiiveissa ja muissa mekaanisen musiikin laitteissa sekä esitetty konserttisaleissa.
Kappale jakautuu kolmeen jaksoon, joista ensimmäinen on tunnetuin: trumpetti soittaa kuuluisan melodian. Toisessa osassa matalat vaskipuhaltimet soittavat kromaattisia kulkuja. Viimeisessä, triomaisessa jaksossa puupuhaltimet ja matalat vasket soittavat hitaampia melodioita. Kappale on kirjoitettu 2/2-tahtilajiin, ja tempoksi on merkitty "tavanomainen marssitempo". Sirkuskäytössä kappale esitetään selvästi nopeammin.
Rakeltinden
Rakeltinden on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Pohjois-Norjassa Paatsivuonon kunnassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 400 metriä.
Store Russetinden
Store Russetinden on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Paatsivuonon kunnassa, Pohjois-Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 405 metriä.
Kleven herttuakunta
Kleven herttuakunta (, ) oli Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunnan herttuakunta, joka sijaitsi nyky-Saksan Nordrhein-Westfalenin alueella. Sen alue sijaitsi Reinjoen molemmin puolin sen pääkaupungin Kleven ympärillä kattaen suunnilleen nykypäivän Kleven ja Weselin kunnat sekä Duisburgin kaupungin.
Kleven kreivikunta (, ) mainittaan ensimmäisen kerran 1000-luvulla. Vuonna 1417 siitä tuli herttuakunta. Viimeisen Jülich-Kleve-Bergin herttuan kuoltua ilman jälkeläisiä vuonna 1609 puhkesi Jülichin perimyssota, jonka seurauksena Kleven herttuakunta joutui Brandenburgille ja myöhemmin Preussille.
Unisatu – Kootut levytykset 1971–1980
Unisatu – Kootut levytykset 1971–1980 on Salomonin kahden cd:n kokoelmajulkaisu, joka ilmestyi 27. toukokuuta 2009.
__notoc__
Challenger-tutkimusmatka
Challenger-tutkimusmatka oli vuosina 1872–1876 tehty tieteellinen tutkimusmatka, joka merkittävillä löydöillään loi meritieteen perustan. Matka on nimetty tutkimusmatkalla käytetyn aluksen "HMS Challengerin" mukaan.
Lontoon Royal Society seura päätti Charles Wyville Thomsonin ehdotuksesta hankkia "Challengerin" Royal Navylta vuonna 1872. Alus muutettiin soveltuvaksi tieteelliseen tutkimuskäyttöön ja siihen rakennettiin erilliset laboratoriot luonnonhistorialle ja kemiallisille kokeille.
Aluksen kapteenina toimi George Nares ja se purjehti Portsmouthista 21. joulukuuta 1872. Thomson toimi lähes 70 000 merimailin mittaisen matkan tieteellisenä johtajana. Matkan tulokset koottiin teokseksi "Report Of The Scientific Results of the Exploring Voyage of H.M.S. Challenger during the years 1873–76", jossa muun muassa kuvataan yli 4 000 aiemmin tuntematonta lajia.
"Challenger" palasi Spitheadiin, Hampshireen 25. toukokuuta 1876.
Avaruussukkula "Challenger" on nimetty "HMS Challengerin" mukaan.
Jyväskylän taidemuseo
Jyväskylän taidemuseo on Keski-Suomen aluetaidemuseo. Sen painopisteitä ovat nykytaide, keskisuomalainen kuvataide, suomalainen ja kansainvälinen taidegrafiikka ja taidevalokuva. Taidemuseon juuret ovat Alvar Aalto -museon kuvataideosastossa, joka irrotettiin 22. maaliskuuta 1998 omaksi itsenäiseksi taidemuseokseen.
Vuonna 2015 Jyväskylän taidemuseoon tutustui 29 126 kävijää, joista 27 106 vierailijalle kirjattiin ilmaiskäynti. Holvin alagalleria voi tutustua maksutta ja esimerkiksi perjantaisin koko taidemuseoon on vapaa pääsy. Tilauksesta järjestetään opastuksia.
Taidemuseo hallinnoi kaupungin taidekokoelmia sekä Suomen Taidegraafikot ry:n kokoelmaa, joka siirtyi vuonna 1981 Alvar Aalto -museon ja vuonna 1998 edelleen Jyväskylän taidemuseon hoitoon. Kaupungin kokoelmaa kartutetaan jatkuvasti ja siihen kuuluu noin 6 500 teosta. Suomen Taidegraafikoiden kokoelmaan kuuluu yli 5 000 vedosta 270 taiteilijalta, noin 600 laattaa sekä luonnoksia ja työvälineitä.
Jyväskylän taidemuseon Holvin näyttelytila sijaitsee Oiva Kallion suunnittelemassa vuonna 1930 valmistuneessa liike- ja asuinrakennuksessa Kirkkopuiston laidalla. Vaihtuvien näyttelyiden painopiste on nykytaiteessa, taidegrafiikassa sekä keskisuomalaisessa taiteessa.
Suomen Taidegraafikot ry:n pysyvä kokoelmanäyttely Oravien aarteita esittelee grafiikkaa 1960-luvun kodiksi sisustetussa tilassa. Pasi Rauhalan kotimuseo (Holvin 3. krs) on osa pysyvää Oravien aarteita -näyttelyä. "Grafiikkaa ja Pasi 60-luvun kodissa" on näyttely näyttelyn sisällä. Kapinoivan Pasin olemassaolo perheessä näkyy erilaisina esineinä, ääninä ja päiväkirjoina.
Taika-tilassa järjestetään erilaisia työpajoja ja kursseja yleisölle. Museokaupassa on runsas valikoima taidekortteja ja julkaisuja.
Yhteistyössä Luovan valokuvauksen keskus ry:n kanssa Jyväskylän taidemuseo pitää yllä Grafiikka- ja valokuvakeskus Ratamoa. Tähän kuuluvat sekä Galleria Ratamo että grafiikan ja valokuvauksen työtilat Jyväskylän vanhoilla Veturitalleilla (Veturitallinkatu 6). Galleria Ratamossa on esillä vuosittain noin kaksitoista suomalaiseen ja kansainväliseen taidegrafiikkaan ja valokuvataiteeseen keskittyvää näyttelyä.
Vuoteen 2012 saakka grafiikkakeskus sijaitsi vuonna 1920 rakennetussa Halosen talossa vastapäätä Matkakeskusta.
Kulttuuriluotsit ovat Jyväskylän museoiden kouluttamia vapaaehtoisia kulttuurikohteiden tarjontaan perehtyneitä vertaisohjaajia. He toimivat rohkaisijoina, oppaina ja kavereina erityistä kannustusta tarvitseville ihmisille, joiden ei muuten tulisi lähdettyä kulttuurikohteisiin.
Kulttuuriluotsin tilaaminen on käyttäjille maksutonta. Kulttuuriluotsin voi tilata kulttuuriluotsikoordinaattorilta, joka välittää yksittäiselle asiakkaalle tai ryhmälle sopivimman luotsin asiakkaiden tarpeesta, tilanteen luonteesta ja aikataulusta riippuen. Luotsattavat voivat pyytää kulttuuriluotsin tiettyyn ennalta valittuun kohteeseen tai kysyä vinkkejä mielenkiintoisista kohteista ja näyttelyistä. Jyväskylän kulttuuriluotsit voivat palvella myös monikulttuurisia ryhmiä mm. englanniksi, ruotsiksi ja venäjäksi. Muitakin kieliä voidaan tarjota tarvittaessa.
Vankileiri 17
Vankileiri 17 () on yhdysvaltalainen toiseen maailmansotaan sijoittuva sotaelokuva vuodelta 1953. Elokuvan ohjasi Billy Wilder. Pääosissa nähdään William Holden, Don Taylor ja Otto Preminger. Elokuva pohjautuu vuonna 1951 Broadwayllä debytoineeseen, Donald Bevanin ja Edmund Trzcinskin kirjoittamaan näytelmään. Bevan ja Trzcinski olivat molemmat olleet vankeina Stalag XVII-B:ssa.
Elokuva oli Oscar-palkintoehdokkaana kolmessa kategoriassa (paras miespääosa, miessivuosa ja ohjaus), joista se voitti yhden. William Holden vei parhaan miespääosan Oscarin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Vankileiri 17:n" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
"Vankileiri 17" oli inspiraationa 1965–1971 esitetylle sarjalle "Hogan’s Heroes", joka sijoittuu myös Stalag Luft -vankileirille.
Renaud Lavillenie
Renaud Lavillenie (s. 18. syyskuuta 1986, Barbezieux-Saint-Hilaire) on ranskalainen seiväshyppääjä.
Lavillenie on seiväshypyn olympiavoittaja ja kolminkertainen Euroopan mestari. Hänet valittiin vuonna 2014 sekä että vuoden eurooppalaiseksi miesyleisurheilijaksi. Lavillenie pitää hallussaan miesten maailmanennätystä 616 cm, jonka hän hyppäsi Donetskissa hallissa helmikuussa 2014. Ulkoradalla hänen ennätyksensä on 605 cm toukokuulta 2015.
Vuoden 2008 sisäratojen MM-kilpailuissa Lavillenie karsiutui loppukilpailusta. Hän voitti kultaa Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 tuloksella 581 cm.
Lavillenie ylitti kuusi metriä kesäkuussa 2009 Leiriassa Portugalissa joukkueiden EM-kilpailuissa hypättyään 601 cm. Hän oli ulkoradoilla viidestoista ja kaikkiaan seitsemästoista kuusi metriä ylittänyt hyppääjä. Tuloksellaan hän rikkoi myös Jean Galfionen lähes kymmenen vuotta vanhan Ranskan ennätyksen 598 cm.
Berliinin MM-kilpailussa 2009 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 580 cm. Talvella 2010 hän hyppäsi Pariisissa halliennätyksensä 585 cm, mutta karsiutui Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa loppukilpailusta. Barcelonassa 2010 hän voitti Euroopan-mestaruuden tuloksella 585 cm. Pariisissa 2011 hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden kilpailuennätyksellä 603 cm. Tuloksellaan hän rikkoi Jean Galfionen Ranskan ennätyksen ja nousi seiväshypyn sisäratojen kautta aikain tilastossa kolmanneksi Serhi Bubkan ja Steven Hookerin jälkeen.
Lavillenie sai pronssia Daegun MM-kilpailuissa 2011 tuloksella 585 cm. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti kultaa tuloksella 595 cm. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Lavillenie puolusti Euroopan mestaruuttaan voitokkaasti tuloksella 597 cm. Myöhemmin samana kesänä hän voitti kultaa Lontoon olympialaisissa olympiaennätystuloksella 597 cm.
Göteborgissa 2013 Lavillenie voitti kolmannen sisäratojen Euroopan-mestaruutensa tuloksella 601 cm. Hän ylitti kilpailussa myös tuloksen 607 cm pudottamatta rimaa, mutta hyppy hylättiin sillä rima pomppasi pois kannattimiltaan jääden hyppytelineen ripustusten päälle. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Lavillenie jäi yllättäen hopealle tuloksella 589. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Zürichissä 2014 tuloksella 590.
Prahassa 2015 Lavillenie voitti neljännen peräkkäisen sisäratojen Euroopan-mestaruuden kisaennätyksellä 604 cm. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 580. Lavillenie voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Portlandissa 2016 kisaennätyksellä 602. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 Lavillenie jäi loppukilpailussa ilman tulosta aloituskorkeudestaan 575 cm. Kilpailun voitti Robert Sobera tuloksella 560 cm. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän saavutti hopeaa tuloksella 598. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli kolmas tuloksella 589. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Birminghamissa 2018 tuloksella 590. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia tuloksella 595.
Lavillenien veli, Valentin Lavillenie on myös kansainvälisen tason seiväshyppääjä.
Orsi
Orsi on kannatintanko, johon ripustetaan erilaisia tavaroita kuivumaan tai säilytettäväksi. Kanalassa orret ovat kanojen lepo- ja nukkumispaikkoja, joilla ne ovat myös turvassa muiden kanojen aggressiolta.
Orsia käytettiin sekä asuin- että varastorakennuksissa monien erilaisten tavaroiden ripustamiseen ja kannattelemiseen. Hirsirakennuksessa orret oli yleensä kiinnitetty vuoliaisiin puisilla laipoilla, joissa oleviin reikiin ne pujotettiin. Orsien päällä kuivattiin tai säilytettiin pitkiä esineitä kuten lautoja vaatteiden ja käyttötavaroiden ohella. Koska orret olivat yleensä ohuehkoja riukuja ja niiden kannattimet melko keveitä, niiden varaan ei ripustettu kovin painavia tavaroita. Orren "nenä" eli pää oli erityinen säilytyspaikka, se varassa saattoi roikkua tietty tarvekalu. Orressa kuvattiin aiemmin riippuvaksi jalasmallisen kätkyen edeltäjä, vauvan kori tai riippumaton tapainen kankainen vuode.
Orrella on ollut ja on yhä muitakin käyttökohteita. Tyypillisimpiä lienee keitinselkä: orren varaan ripustetaan keittoastia tai kahvipannu avotulen, kuten nuotion päälle.
Rautateillä orsia käytetään ratajohdon rakenteessa. Kääntöorret ovat ratajohtopylväissä olevia, ajojohdinta kannattelevia tankoja, jotka pystyvät kääntymään vaakatasossa johtimen lämpölaajenemisesta johtuvan pitenemisen vuoksi. Niissä on myös eristimet, jotta sähkövirta ei pääse ajojohtimesta pylvääseen. Veto-orressa ajolangan kulmavoima vaikuttaa kääntöorren kiinnityskohdasta poispäin ja puristusorressa kiinnityskohtaan päin. Portaaliorsi on puolestaan rakenne, jolla leveiden rataosuuksien, kuten suurten asemien ja ratapihojen pylväät yhdistetään portaaleiksi, joihin voidaan kiinnittää useita kääntöorsia.
Orteen liittyvistä sanonnoista kuuluisimpia taas lienee lausahdus "Nahkurin orsilla tavataan", joka viittaa nahkojen käsittelyssä tarpeellisiin kuivausvälineisiin. Se tuli Suomessa laajasti tunnetuksi Paavo Lipposen esittämänä, mutta sitä ennen lausahdus on esiintynyt jo Väinö Linnan Tuntemattomassa sotilaassa.
Bola
Bolas (esp. "bola" "pallo"), myös bola tai boleadoras on heitettävä ase, joka koostuu kahdesta tai useammasta toisiinsa köydellä kytketystä pallosta. Bolaa käytetään pyydystämiseen heittämällä se siten, että pallot kietovat köydet uhrin jalkojen ympärille.
Karl Henrik Klick
Karl (tai Carl) Henrik Klick () oli Ruotsin armeijan majuri, joka oli Anjalan liiton nimellä tunnetun upseerikapinan keskeisiä johtajia.
Uudenmaan jalkaväkirykmentin luutnantti Carl Gustaf Klickin poika Karl Henrik Klick aloitti opiskelunsa Turun akatemian lainopilliseen tiedekunnassa vuonna 1768 ja auskultoi Turun hovioikeudessa kaksi vuotta myöhemmin. Hänestä ei kuitenkaan tullut tuomaria vaan Klick aloitti sotilasuran Uudenmaan jalkaväkirykmentissä. Nuoruudessaan Klick tutustui ranskalaisiin valistusaatteisiin, jotka yhdessä henkilökohtaisten syiden takia tekivät hänestä Kustaa III:n ja yksinvaltiuden vastustajan. Vuonna 1781 perustettiin Valhalla-seura, joka oli tukholmalaisen La Constance-salaseuran haaraosasto. Klickistä tuli seuran jäsen. Seuran toiminta lakkasi vuonna 1786.
Kustaa III tiesi jo pari päivää kirjeen lähettämisen jälkeen salaliitosta. Taitavana kirjoittajana Klick laati 113 upseerin allekirjoittaman Anjalan liittokirjeen, jossa he vakuuttivat uskollisuuttaan kuninkaalle, mutta samalla muistuttivat epäonnistuneesta sodasta. Anjalan liiton mielestä rauha olisi solmittava pikimmiten. Näin ei kuitenkaan tapahtunut ja kapinoivat upseerit solmivat syyskuussa 1788 valaliiton, joka vaati aselepoa ja joukkojen kotiuttamista, valtiopäivien koollekutsumista, säätyjen oikeuksien turvaamista sekä rauhanneuvottelujen aloittamista. Armeija hajotettiin syksyllä ja joulukuussa kuningas määräsi Anjalan liiton miehet pidätettäviksi. Yhdessä kapteeni Gustaf W. Ladaun kanssa Klick pakeni tammikuussa 1789 Venäjälle. Syyskuussa 1789 hänelle langetettiin kuolemantuomio Tukholmassa. Aluksi Klick asui Pietarissa, mutta Kustaa III:n murhan jälkeen vuonna 1793 hän asettui Viipurin kuvernementtiin Uudellekirkolle Kultilan tilalle. Vuonna 1799 hän hankki Ukrainasta Harkovan läheltä Merefa-nimisen tilan. Klick osallistui vuonna 1802 asetetun Viipurin kuvernementin tarkastuskomitean työhön. Hän myös kirjoitti muistion "Mietteitä venäläisen Suomen tilasta".
Suomen sodan puhjettua valtakunnankansleri kreivi N. P. Rumjantsev kutsui helmikuussa 1808 Klickin Suomea koskevien asioiden neuvonantajakseen. Klick ajoi Suomen liittämistä Venäjään tavallisena maakuntana ja vastusti säätyjen koollekutsumista. Hän myös matkusti Suomeen maaliskuussa 1808, jolloin hän neuvotteli Viaporin piirityksestä kenraali J. P. van Suchtelenin kanssa ja otti yhteyttä eversti Fredrik Adolf Jägerhorniin. Pietarissa Klick laati asiakirjaluonnoksen keisarin tulevista toimista Suomen hyväksi ja suomalaisilta vaadittavan uskollisuudenvalan. Klickin viimeiseksi kirjoitukseksi jäi "Et ord i Sinom tid" ("Sananen aikanansa"). Klickin tehtävä valtakunnankanslerin neuvonantajana päättyi huhtikuussa 1808 ja hän kuoli kesäkuussa 1808 Pietarissa.
Klickillä oli seitsemän lasta: Maria Christina (s. 1785), Antoinetta Margareta (s. 1786), Anna Sofia (s. 1788), Carl (1792−1836), Catharina (1794−1800), Wilhelm (1794−1798) ja Sara Elisabeth (1799−1800). Pojista Carl oli eversti, maaherra ja senaatin kamaritoimituskunnan päällikkö.
Ilmojen kotkat
Ilmojen kotkat () on yhdysvaltalainen toiseen maailmansotaan sijoittuva sotaelokuva vuodelta 1949. Elokuvan ohjasi Henry King. Pääosissa nähdään Gregory Peck, Hugh Marlowe ja Dean Jagger. Ilmojen kotkat perustuu Beirne Lay, Jr.:n ja Sy Bartlettin novelliin. He kirjoittivat myös elokuvan käsikirjoituksen.
Elokuva oli Oscar-palkintoehdokkaana neljässä kategoriassa, joista se voitti kaksi. Dean Jagger vei parhaan miessivuosan Oscarin. Lisäksi elokuva voitti Oscarin parhaasta äänityksestä.
Vuonna 1998 "Ilmojen kotkat" valittiin säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Ilmajoen kotkat" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Painin Aasian-mestaruuskilpailut 2008
Vuoden 2008 painin Aasian-mestaruuskilpailut järjestettiin Jejun kaupungissa Jejun saarella Etelä-Koreassa 18.–23. maaliskuuta. Kilpailujen ohjelmassa olivat kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini, joissa kaikissa painittiin seitsemässä painoluokassa.
Neuvostoliiton naisten koripallomaajoukkue
Neuvostoliiton naisten koripallomaajoukkue edusti Neuvostoliittoa koripallon naisten maajoukkuekilpailuissa.
Neuvostoliitto osallistui koripallon naisten arvokilpailuihin ensimmäisen kerran Unkarin EM-kilpailuissa 1950, jolloin se voitti ensimmäisen kaikkiaan 21 Euroopan-mestaruudestaan. Ainoastaan kerran, Puolan kisoissa 1958, joukkue jäi ilman Euroopan-mestaruutta hävittyään ratkaisevassa ottelussa Bulgarialle 51–54. Joukkue voitti myös kuusi maailmanmestaruutta ja kolme olympiakultaa, joista viimeisen Itsenäisten valtioiden yhteisön nimellä Barcelonassa 1992. Virallisesti koko tämän vuoden 1992 olympiajoukkueen nimi oli Yhdistynyt joukkue ().
Neuvostoliitto voitti olympiakultaa Montrealissa 1976, jolloin naisten koripallo oli ensimmäistä kertaa olympiaohjelmassa. Se oli paras kuuden joukkueen sarjassa voitettuaan kaikki ottelunsa korisuhteella 504–346. Moskovassa 1980 Neuvostoliitto voitti loppuottelussa Bulgarian 104–73. Soulissa 1988 Neuvostoliitto hävisi välieräottelussa Yhdysvalloille 88–102 ennen kuin kukisti pronssiottelussa Australian 68–53. Barcelonassa IVY voitti loppuottelussa Kiinan 76–66.
Insinööri (ylempi AMK)
Insinööri (ylempi AMK) (engl. "Master of Engineering, M. Eng.") on yksi- tai kaksivuotinen ylempi ammattikorkeakoulututkinto. Pääsyvaatimuksena insinöörin ylempään AMK-koulutukseen on insinöörin AMK-tutkinto tai muu soveltuva korkeakoulututkinto sekä kolme vuotta valmistumisen jälkeistä työkokemusta ja harjoitustehtävä joka pisteytetään.. Tutkinto on laajuudeltaan pohjatutkinnosta riippuen 60–90 opintopistettä (yhteensä 300 opintopistettä).
Joissakin suomalaisissa ammattikorkeakouluissa on myös englanninkielisiä insinöörin ylemmän ammattikorkeakoulun koulutusohjelmia.. Insinööri (ylempi AMK) -tutkinnon englanninkielinen käännös on virallisesti Master of Engineering eli lyhennettynä MEng. Englanninkielinen nimitys eroaa DI-tutkinnosta, joka käännetään virallisesti Master of Science (Technology).
Insinöörin ylemmän AMK-tutkinto vastaa Bolognan prosessin pyrkimykseen synnyttää yhteinen eurooppalainen korkeakoulutusalue vuoteen 2010 mennessä. Bolognan prosessissa pyritään muun muassa yhdenmukaisiin tutkintorakenteisiin. Tutkintorakenne on kaksisyklinen. Ensimmäisen syklin tutkinto on kolmi-nelivuotinen bachelor-tason tutkinto. Toisen syklin tutkintoja ovat maisterin tutkinnot ja ylemmät ammattikorkeakoulututkinnot.
Ammattikorkeakoulutuksen työelämälähtöisyys korostuu myös ylemmissä ammattikorkeakoulututkinnoissa, joihin osallistujilla on vähintään kolmen vuoden työkokemus tutkinnon suorittamisen jälkeen. Ylempi AMK-tutkinto antaa valmiudet erityistä asiantuntemusta vaativiin työelämän kehittämistehtäviin. Ylemmän AMK-tutkinnon tavoitteena ei ole yliopistotutkintojen tavoin valmentaa tutkimustyöhön tai tieteellisiin jatko-opintoihin.
Insinöörin ylemmän AMK-jatkotutkinton suorittanut kykenee perusinsinööriosaamisen lisäksi vastaamaan muun muassa seuraaviin haasteisiin:
Alla olevat ylemmän AMK:n (insinööri) ja englanninkielisen University of Applied Sciences (Master of Engineering) -tutkinnot ovat laajuudeltaan 60 opintopistettä.
Franz Kline
Franz Kline (23. toukokuuta 1910 Wilkes-Barre, Pennsylvania – 13. toukokuuta 1962 New York City) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hänet liitetään 1940- ja 1950-luvun abstrakteiksi ekspressionisteiksi kutsuttuun taiteilijaryhmään, joka vaikutti New Yorkin ympäristössä. Klinen maalaukset on tehty toisistaan selvästi erottuvilla harmaalla, mustalla ja valkealla värillä voimakkain vedoin.
Friedrich Maximilian von Klinger
Friedrich Maximilian von Klinger (17. helmikuuta 1752 Frankfurt – 25. helmikuuta 1831 Dorpat (nyk. Tartto)) oli saksalainen kirjailija ja upseeri. Hänen tunnetuin teoksensa on näytelmä "Sturm und Drang" (1776), joka on antanut nimen saksalaiselle esiromanttiselle liikkeelle.
Von Klinger liittyi Itävallan armeijaan vuonna 1778 ja osallistui Baijerin kruununperimyssotaan. Vuonna 1780 hän matkusti Pietariin, jossa hänestä tuli Venäjän armeijan upseeri. Suurruhtinas Paavali aateloi hänet ja Klinger seurasi Paavalia matkoilla Italiaan ja Ranskaan. Vuonna 1785 hänestä tehtiin kadettijoukkojen päällikkö ja naituaan keisarinna Katariinan tyttären, hän pääsi ritariakatemiaan vuonna 1799. Keisari Aleksanteri nimitti hänet Dorpatin yliopiston kuraattoriksi vuonna 1803 ja hän oli virassa aina vuoteen 1817. Vuonna 1811 hänestä tuli luutnanttikenraali.
Monika
Monika, eri kielissä myös Monica ja Moonika, on naisen etunimi. Nimen varsinaista merkitystä ei tiedetä, mutta se on todennäköisesti pohjoisafrikkalaista tai foinikalaista alkuperää. Kristityissä maissa nimen on tehnyt suosituksi Augustinuksen äiti Pyhä Monica, joka sai poikansa kääntymään kristinuskoon.
Suomessa nimi Monika on kesäkuuhun 2017 mennessä annettu noin 2 810, Moonika 221 ja Monica 3 748 henkilölle. Näitä nimimuotoja ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Monikan nimipäivä on 15. kesäkuuta.
Juna (elokuva)
Juna ("The Train") on yhdysvaltalais-ranskalais-italialainen sotaelokuva vuodelta 1964. Elokuva perustuu Rose Vallandin kirjaan "Le front de l’art", ja tapahtumat sijoittuvat toiseen maailmansotaan. Käsikirjoituksen laativat Franklin Coen ja Frank Davis, ja elokuvan ohjasi John Frankenheimer. Pääosissa nähdään Burt Lancaster, Paul Scofield ja Jeanne Moreau.
"Juna" oli vuonna 1965 Oscar-palkintoehdokkaana parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Elokuva oli samana vuonna myös BAFTA-ehdokkaana parhaan elokuvan kategoriassa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Junan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Saanich
Saanich on kunta Vancouverinsaarella Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa. Kunnassa asuu noin 108 000 ihmistä (2006), joista suurin osa käy töissä läheisessä Victorian kaupungissa.
Saanichin pinta-ala on 103 km², joten se on Victorian suurin esikaupunki. Kunnan pinta-alasta on puolet maaseutua ja puolet taajamaa, ja sen alueella on 335 hehtaaria järviä ja 36 kilometriä merenrantaa. Seutu on mäkistä ja vaihtelevaa, ja jääkaudet ovat jättäneet sen kallioperään runsaasti jälkiä.
Saanich on tärkeä liikenteen solmukohta, sillä Trans-Canada Highway ja Pat Bay Highway yhtyvät sen alueella ennen saapumistaan Victoriaan.