hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Gortys (Arkadia)
Gortys (, myös "Gortyna", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Arkadiassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Megalópolin kunnassa kaupungista nimensä saaneen Górtynan kunnallisyksikön alueella.
Gortys sijaitsi Arkadian Kynurian alueella Peloponnesoksen niemimaan keskiosissa, noin seitsemän kilometriä luoteeseen nykyisestä Ellinikón kylästä. Kaupunki oli rakennettu Alfeioksen sivujokiin kuuluvan Gortynios- eli Lusios-joen (nyk. Loúsios) länsipuolelle. Kaupungissa oli korkea akropolis eli linnavuori.
Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin perustajaksi esitettiin Gortys, joka oli Stymfaloksen poika. Kaupungin historiasta tiedetään melko vähän. Gortys taantui Megalopoliin perustamisen jälkeen vuonna 371 eaa., kun suurin osa asukkaista siirrettiin uuteen kaupunkiin. 200-luvulla eaa. Gortys kuului Akhaian liittoon. Vuonna 217 eaa. sen valtasivat sodassa Euripidaan joukot. Tuohon aikaan sen tiedetään olleen Thelpusan kaupungin alaisuudessa. Pausanias kuvaa 100-luvulla jaa. paikan olleen hänen aikanaan lähinnä kylä ennemmin kuin kaupunki.
Alueen arkeologiset kaivaukset on suorittanut École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen koulu vuosina 1947–1948 ja 1950–1952.
Gortyksen akropolis eli linnavuori sijaitsi joen varrella. Se jakaantui kahteen osaan, pohjoisempaan varsinaiseen akropoliihin sekä eteläiseen linnoitukseen, jotka ovat ilmeisesti olleet olemassa eri aikoina. Akropoliin pituus luoteis-kaakkoissuunnassa on noin 425 metriä ja leveys noin 100–60 metriä. Sen alueella on säilynyt jäänteitä muureista ja kolmesta portista sekä viidestä pyöreästä tornista. Muurit ovat pääosin 300- ja 200-luvuilta eaa. Eteläisemmän linnoituksen tornit olivat suorakulmaisia. Linnoitus rakennettiin oletettavasti 200-luvulla eaa., ja siihen saatettiin käyttää aikaisemman akropoliin muurien kiviä.
Gortyksen tunnetuin rakennus oli Asklepiokselle omistettu temppeli. Se sijaitsi akropoliin pohjoispuolella samoin joen varrella. Se oli rakennettu 300-luvulla eaa. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja oli rakennettu Pentelikon-vuoren marmorista. Temppelin koko oli noin 23,6 x 13,2 metriä, ja siinä oli pronaos sekä naos eli cella. Naoksessa oli Skopaan veistämät Asklepioksen ja Hygieian kulttikuvat.
Temppelin lähellä ovat toisen, pienemmän temppelin sekä kylpylän rauniot. Kylpylässä oli hypokaustit ja suuri allas, ja se oli myös rakennettu 300-luvulla eaa. Hypokaustit lisättiin 200-luvun eaa. alkupuolella. Alueella on jäänteitä myös porteista, muureista, taloista ja vartiotornista.
Lounaaseen eteläisestä linnoituksesta sijaitsi toinen Asklepiokselle omistettu pyhäkkö. Siihen kuului 400- tai 300-luvulla eaa. rakennettu temppeli, jonka koko oli noin 27,1 x 13,5 metriä, sekä toinen kylpylä. Asklepioksen temppeleistä ja kylpylöistä päätellen alueella on ollut jonkinlainen parantola.
Halieis
Halieis (, myös "Halia",  tai "Halike", , "Halikē") oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Argoliin alueella Kreikassa. Se sijaitsi noin 2,5 kilometriä etelään nykyisestä Portochélin kylästä.
Halieisin paikka on ollut asuttu viimeistään protogeometrisella kaudella. Kaupunki, jonka nimi tarkoittaa ”kalastajia”, on linnoitettu 600-luvulla eaa. Halieis oli aina melko pieni kaupunki, eikä näytellyt historiassa kovin merkittävää osaa. Sitä ei mainita persialaissotien yhteydessä. Halieis tarjosi turvapaikan Tirynsin asukkaille sen jälkeen, kun Argos oli tuhonnut kyseisen kaupungin vuonna 469 eaa. Tämä kasvatti kaupungin kokoa huomattavasti.
Ateena yritti vallata Halieisin vuonna 460 eaa. mutta yritys epäonnistui. Sparta valtasi kaupungin vuonna 431 eaa. Ateenalaiset jatkoivat hyökkäyksiä alueelle peloponnesolaissodan aikana, ja nämä saivat akropoliin ja sataman käyttöönsä sopimuksella vuonna 424/423 eaa. Peloponnesolaissodan jälkeen kaupunki oli Spartan liittolainen ainakin vuoteen 370/369 eaa. 300-luvulla eaa. kaupunki löi omaa rahaa nimellä "Tirynthioi".
Kaupunki hylättiin suureksi osaksi hellenistisen kauden alkupuolella 300-luvun eaa. lopussa tai 200-luvun eaa. alussa, joskin roomalaisella kaudella paikalla vaikuttaa olleen ainakin pienimuotoista asutusta.
Kaupungin arkeologiset kaivaukset suoritti American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu, toteuttajana Pennsylvanian yliopisto vuosina 1962 ja 1965–1968 sekä Indianan yliopisto vuosina 1970–1974. Nykyisen Portochélin (myös Pórto Chéli) kylän nimi perustuu mahdollisesti Halieisin nimeen.
Halieis sijaitsi Portochélinlahden etelärannalla lähellä Argoliin niemimaan eteläistä kärkeä. Sen akropolis eli yläkaupunki oli kukkulalla. Siellä oli temppeli, jonka kohdetta ei tunneta. Alakaupunki sijaitsi alun perin rannalla ja rinteellä kukkulan luoteispuolella, mutta suuri osa siitä on nykyisin meren pohjassa. Kaupungilla ja akropoliilla oli alun perin erilliset muurit. Kaupungin laajetessa 400-luvulla eaa. sen muureja laajennettiin niin, että ne sulkivat sisäänsä myös akropoliin. Tuolloin muurien kokonaispituus oli noin 1,9 kilometriä, ja ne ympäröivät alueen, jonka leveys itä-länsisuunnassa oli noin 700 metriä ja pohjois-eteläsuunnassa noin 380 metriä. Muurien paksuus oli noin 2,5 metriä ja niissä oli suorakulmaisia ja pyöreitä torneja sekä ainakin neljä porttia. Muurien sisäpuolella oli pieni sotasatama.
Varsinainen kaupunki oli rakennettu noudattamaan Hippodamoksen mallin mukaista ruutuasemakaavaa. Noin 500 metriä kaupungista koilliseen oli Apollonille omistettu pyhäkkö, johon kuuluivat temppeli, alttari ja stadion. Temppeli oli rakennettu viimeistään noin 675 eaa. ja se tuhoutui 400-luvulla eaa. Stadion oli käytössä kaupungin historian lopulle saakka. Nykyisin myös pyhäkön alue on meren pohjassa noin kahden metrin syvyydessä.
Kaupungin alueelta tehdyt esinelöydöt ovat Náfplion arkeologisessa museossa.
O’Reilly Media
O’Reilly Media (aiemmin O'Reilly & Associates) on yhdysvaltalainen Tim O’Reillyn perustama mediayhtiö. Yhtiö on tullut tunnetuksi tietotekniikkaan liittyvien kirjojen kustantajana, joiden kannessa on usein puupiirros jostakin eläimestä.
Tim O'Reilly aloitti myös ensimmäisen kaupallisen verkkosivun Global Network Navigator (GNN), jonka AOL osti myöhemmin.
Kirja "Whole Internet User's Guide and Catalog" (Ed Krol, 1992) on valittu yhdeksi vuosisadan merkittävimmistä kirjoista.
Hermione (kaupunki)
Hermione () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Argoliin maakunnassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Ermiónin kaupungin paikalla.
Hermione sijaitsi pienellä niemellä Argoliin itärannikolla. Kaupungin länsipuolella oli tasankoa, joka oli hyvää maanviljelysaluetta. Kaupunkivaltion alueeseen kuuluivat myös kaupungin edustalla sijainnut Aperopian (nyk. Dokós) saari ja alun perin myös Hydrean (nyk. Hydra/Ýdra) saari. Hermionen pohjoispuolella sijaitsi Troizenin kaupunkivaltion alue ja eteläpuolella Halieisin kaupunkivaltion alue.
Hermionen lähellä, antiikin aikaisen kaupungin länsipuolella, on ollut asutuspaikka viimeistään mykeneläisellä kaudella. Kreikkalaisessa mytologiassa alue kuului Diomedeen vallassa olleisiin alueisiin. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen "Iliaan" laivaluettelossa, jossa sen kerrotaan olleen yksi Argoliin kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan.
Hermione kuului Kalaurian amfiktyoniliittoon. Kaupungista oli kotoisin muun muassa 500-luvulla eaa. elänyt lyyrinen runoilija Lasos. Herodotos kertoo, että hermionelaiset myivät Hydrean Samokselta paenneille, tyranni Polykrateen valtaa vastustaneille kapinallisille.
Hermione osallistui persialaissotiin lähettämällä kolme laivaa Salamiin taisteluun ja 300 miestä Plataiain taisteluun. Peloponnesolaissodassa kaupunki kuului Spartan johtamaan peloponnesolaisliittoon. Tämän vuoksi ateenalaiset tuhosivat kaupungin vuonna 430 eaa. Liitto Spartan kanssa kesti vielä 300-luvun eaa., mutta vuonna 229 eaa. Hermione pakotettiin mukaan Akhaian liittoon. Kaupunki oli suureksi osaksi hylätty 100-luvulla jaa.
Hermionen kaupungin alkuperäinen paikka oli niemen kärjessä. Myöhemmän antiikin aikana kaupunki oli siirretty lännemmäksi suurin piirtein nykyisen kaupungin paikalle, lähelle niemen länsipuolella olevaa pitkänomaista kukkulaa, jonka nimi oli Pron. Se toimi kaupungin uutena akropoliina. Kaupungissa oli kaksi satamaa kaupungin niemen kummallakin puolella. Kaupunki oli ainakin niemen itäosassa ympäröity muurilla, josta on säilynyt joitakin osia.
Niemessä sijaitsi Poseidonille omistettu temppeli, joka oli rakennettu 500-luvun eaa. lopulla tai 400-luvun eaa. alussa. Sen perustukset ovat näkyvissä. Kaupungissa tiedetään olleen myös Athenelle omistettu temppeli, sekä Demeter Khthonialle omistettu temppeli, jonka oletetaan sijainneen nykyisen Pyhien arkkienkelten ("Ágioi Taxiárches") kirkon tienoilla. Pron-kukkulan pohjoispuolelta on löydetty roomalaisaikaisen akveduktin jäänteitä.
Hyrtakina
Hyrtakina (, joskus myös "Artakina", , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Kántanos-Sélinon kunnassa lähellä Platanéksen ja Pappadianán kyliä.
Hyrtakinan asutus syntyi viimeistään arkaaisella kaudella ja se kukoisti erityisesti hellenistisellä kaudella. 200-luvulla eaa. kaupunki oli osa vuoriston kaupunkivaltioiden liittoa, johon kuuluivat myös Elyros, Lissos, Poikilassos, Syia ja Tarrha. Hyrtakinan tiedetään lyöneen omaa rahaa. Roomalaisella kaudella kaupunki taantui.
Hyrtakinan arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1939 Vasíleios Theofaneídiksen johdolla.
Hyrtakinan akropolis eli linnavuori sijaitsi nykyisin nimellä Kastrí tunnetulla kukkulalla. Kaupungin merkittävimpiin löytöihin lukeutuvat Panille omistetun ulkoilmapyhäkön jäänteet. Pyhäkkö oli rakennettu hellenistisellä kaudella tai varhaisella roomalaisella kaudella. Sen koko oli noin 23 x 6 metriä. Kaupungissa on ollut myös Heralle omistettu temppeli sekä Demeterin pyhäkkö. Hyrtakinassa on säilynyt myös muun muassa jäänteitä julkisista ja yksityisistä rakennuksista, kaupunkia ympäröinyttä linnoitusmuuria sekä jäänteitä tiestä, joka yhdisti kaupungin Lissokseen. Muurien ulkopuolelta kukkulan rinteestä on löydetty lukuisia hautoja.
Hysiai (Argolis)
Hysiai (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Argoliissa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Árgos-Mykíneen kunnassa etelään nykyisestä Achladókampoksen kylästä.
Hysiai oli pieni linnoitettu kaupunki, joka sijaitsi Lernasta Tegeaan ja Mantineiaan päin kulkeneen tien varressa. Kaupunki oli Argoksen vallassa ja suojasi tätä linnoituksena etelään ja Spartaan päin.
Hysiain lähellä on käyty historiassa kaksi merkittävää taistelua. Hysiain ensimmäinen taistelu käytiin vuonna 669 eaa. spartalaisten ja argoslaisten välillä. Hysiain toinen taistelu käytiin peloponnesolaissodassa vuonna 417 eaa. spartalaisten ja argoslais-ateenalaisen liittouman välillä. Siinä spartalaiset tuhosivat kaupungin. Pausanias kävi paikalla 100-luvulla jaa., jolloin kaupunki oli edelleen raunioina.
Hysiain paikka on kukkulalla, jossa on jäljellä joitakin muurien raunioita. Muureissa on ollut pyöreitä torneja. Kukkulan rinteessä on nykyisin Neitsyt Marialle ("Panagía") omistettu kirkko.
Hysiai (Boiotia)
Hysiai (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Boiotiassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Mándra-Eidyllían kunnassa noin kaksi kilometriä itään nykyisestä Erythréen kaupungista.
Hysiai sijaitsi Kithairon-vuoren (nyk. Kithairónas) pohjoisrinteellä Parasopian eli Asopos-joen laakson etelälaidalla, itään Plataiaista ja länteen Erythraista. Läheltä kulki Ateenasta Thebaan johtanut tie.
Hysiain sanottiin olleen alun perin Hyrian siirtokunta. Kreikkalaisessa mytologiassa sen perustajana pidettiin Nykteusta, Antiopen isää. Herodotoksen mukaan sekä Hysiai että Oinoe olivat alun perin osa Ateenan vallassa ollutta Attikaa siihen sakka, kun boiotialaiset valtasivat nämä kaupungit vuonna 507 eaa. Todellisuudessa se on saattanut kuitenkin kuului Plataiaille. Oinoen ateenalaiset valtasivat takaisin, mutta Hysiai säilyi osana Boiotiaa, koska Kithairon muodosti Attikan ja Boiotian alueiden luonnollisen rajan. Plataiain taistelussa persialaissotien aikaan vuonna 479 eaa. kaupunki oli yksi paikoista, jonka seudulle persialaiset joukot aluksi ryhmittyivät, ja jonka suuntaan kreikkalaisten armeija alkuvaiheessa siirtyi.
Pausaniaan aikana 100-luvulla jaa. kaupunki oli raunioina. Hän mainitsee, että paikalla oli keskeneräinen Apollonille omistettu temppeli sekä pyhä kaivo tai lähde. Nykyisin Hysiain arkeologinen kohde on lähellä Neitsyt Maria ("Panagía") "Pantánassan" kirkkoa. Paikalla on joitakin muurien ja rakennusten raunioita.
Hysiai
Hysiai (, ) voi viitata seuraaviin paikkoihin antiikin Kreikassa:
Kaino (kaupunki)
Kaino (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren lounaisrannikon suunnassa jossakin Elyroksen ja Tarrhan kaupunkien tienoilla. Nykyisin se sijoitetaan Samarián rotkon pohjoisosaan lähelle Pyhän Nikolaoksen ("Ágios Nikólaos") kirkkoa.
Kainon oletetaan sijainneen rotkon pohjalla virtaavan joen rannalla. Pyhän Nikolaoksen kirkon paikalla sijaitsi mahdollisesti Apollonille omistettu temppeli tai pyhäkkö. Paikalla saatettiin palvoa myös nymfi Akakallista.
Kreikkalaisessa mytologiassa Britomartis eli Diktynna syntyi, ainakin Diodoros Sisilialaisen mukaan, Kainossa Zeuksen ja Eubuloksen tyttären Karmen tyttärenä.
Crime of the Century
Crime of the Century on brittiläisen pop rock -yhtye Supertrampin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1974. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat "Dreamer" ja "Bloody Well Right".
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 38. Vuonna 2015 Rolling Stone valitsi albumin "50 Greatest Prog Rock Albums of All Time" -listan sijalle 27.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Roger Hodgson ja Rick Davies.
Inkeroisten lasitehdas
Inkeroisten lasitehdas toimi Sippolassa vuosina 1916–1917. Kymenlaakson Osuusmeijerin omistama tehdas valmisti maitopulloja meijereitä varten.
Inkeroisten lasitehtaan ehti toimia vain vuoden verran. Tehdas lopetettiin sen jälkeen kun maidon vienti Suomesta Venäjälle kiellettiin.
Raumo Glasbruk
Rauman lasitehdas eli Raumo Glasbruk toimi Himangalla Sautinkarin alueella vuosina 1875–1879. Tehtaan perustaja oli himankalainen maakauppias J. P. Sahlgren (1826-1889). Tehdas valmisti ikkunalasia, aptekkipulloja, olutpulloja sekä erilaisia puristelasituotteita.
Miraflores
Miraflores on Kolumbian kunta, joka sijaitsee Guaviaren departementissa. Departementin pääkaupunki San José del Guaviare sijaitsee 110 kilometrin päässä. Naapurikuntia ovat Retorno ja Calamar. Caquetán ja Vaupésin departementit sijaitsevat lähellä. Maisemat ovat tasankoista tai lievästi aaltoilevia. Kunta kuuluu Amazonian tasankoon ja alueella sijaitsee viidakoita. Amazonjokeen kuuluva Vaupésjoki kulkee Mirafloresin läpi. Kunnan väkiluku on yli 14 000. Enemmistö asukkaista on miehiä.
Kunnan perustivat uudisasukkaat vuonna 1990, jolloin se myös sai kunnan oikeudet. Pääelinkeinoja ovat maa- ja metsätalous.
Keskilämpötila on noin 28 °C. Trooppisia sateita esiintyy runsaasti. Vuosittainen sademäärä on 2600 millimetriä.
Mirafloresissa on useita luonnon virkistyskohteita, kuten esimerkiksi El Portal Quindiano. Kunta järjestää myös erilaisia tapahtumia, joissa tuodaan esille maanviljelijöiden (campesinos) ja alkuperäisasukkaiden kulttuuria.
Hunga Munga
Hunga Munga (kutsutaan myös nimellä Kpinga) on Nubian Azande-kansan käyttämä teräosahaava veitsi. Se on noin 22 tuumaa pituudeltaan ja siinä on kolme eri muotoista terää, jotka ulkonevat eri kulmissa maksimoimaan vihollisen vahingot. Se luokiteltiin "Court Metalliksi", joka valmistettiin voimakkaan Avongara-kansan suojeluksessa ja jaettiin vain ammattisotureille ja katsottiin status-symboleiksi. Se oli myös osa lahjaa, jonka mies joutui maksamaan morsiamen perheelle.
Tellervo Krogerus
Tellervo Krogerus (s. 1944) on suomalainen kirjallisuustietelijä ja tietokirjailija. Hän on Itä-Suomen yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti ja kirjoittanut muun muassa Matti Kuusen elämäkerran.
Krogerus valmistui 1972 Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi yleisestä kirjallisuustieteestä ja estetiikasta, suomalaisesta ja vertailevasta kansanrunoudentutkimuksesta ja suomen kielestä. Joensuun yliopistosta hän valmistui 1983 filosofian lisensiaatiksi. Suomen Akatemiassa Krogerus työskenteli 1985–1989 humanistisen toimikunnan ylimääräisenä tutkimusassistenttina ja 1991–1993 virkaatekevänä nuorempana tutkijana.
Krogerus valmistui vuonna 1988 Joensuun yliopistosta tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa käsitteli kriitikko Anna-Maria Tallgrenin elämäntyötä. Se oli ensimmäinen suomalaisesta kriitikosta tehty monografia. Vuonna 1992 Krogerus julkaisi teoksen "Kirjallinen linja", jossa hän kirjoitti "Valvoja"- ja "Aika"-kulttuurilehdistä.
Krogerus on Itä-Suomen yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti.
Joensuun yliopistossa hän opetti 1997–2001 päätoimisesesti kirjallisuutta ja ohjasi alan opinnäytetöitä. Määräaikaisena apulaisprofessorina hän oli 1997–1998 ja professorina 1999–2001.
Krogerus toimi 2008–2013 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Matti Kuusen elämäkertahankkeen vastaavana tutkijana. "Sanottu. Tehty. Matti Kuusen elämä 1914–1998" ilmestyi vuonna 2014. Krogerus sai teoksesta P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 2015 Krogerus palkittiin Suomen tietokirjailijoiden Tietokirjailijapalkinnolla.
Breakfast in America
Breakfast in America on brittiläisen pop rock -yhtye Supertrampin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1979. Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan ensimmäisellä sijalla. Sitä on myyty yli 20 miljoonaa kappaletta ja se on yksi yhtyeen suosituimmista. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat "The Logical Song" ja nimikkokappale "Breakfast in America".
Dahlbyn lasitehdas
Dahlbyn lasitehdas toimi Kemiössä vuosina 1875–1878. Tehdas valmisti pulloja.
Dahlbyn lasitehdas toimi kolme vuoden ajan ja teki sitten vararikon.
Olli Kaskinen
Olli Kaskinen (s. 27. tammikuuta 1999 Raisio) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Turun Palloseurassa.
Kaskinen on Raision Nuorisokiekon kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Turun Palloseuraan. Kaudella 2013–2014 Kaskinen nousi seuran C-nuorten varakapteeniksi. Hän jakoi tehoilla 6+17=23 C-nuorten SM-sarjan puolustajien pistepörssin kuudennen sijan Jokereiden Henri Jokiharjun kanssa tehoilla 6+17=23. Kaskinen palkittiin kauden päätteeksi sarjan parhaana puolustajana Timo Jutila -palkinnolla. Kaudella 2015–2016 hän toimi TPS:n B-nuorten varakapteenina. Kaudella 2016–2017 Kaskinen voitti kuudella syöttöpisteellään koko B-nuorten SM-pudotuspelien syöttöpörssin ja puolustajien pistepörssin.
Kesällä 2017 Kaskinen nousi TPS:n SM-liigajoukkueeseen ja hän pelasi siellä useita harjoitusotteluita. Kaskinen teki 24. elokuuta 2017 joukkueen kanssa kaksivuotisen juniorisopimuksen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan alkulohkon päätösottelussa 10. lokakuuta 2017 englantilaista Nottingham Panthersia vastaan. Kaskinen merkittiin TPS:n seitsemänneksi puolustajaksi. Hän pääsi jäälle ottelun kolmannessa erässä ja sai jääaikaa lopulta 4.18 minuuttia. SM-liigadebyyttinsä Kaskinen teki 4. marraskuuta 2017 vieraissa Oulun Kärppiä vastaan, kun Henrik Tallinderin ja Jani Forsströmin loukkaantumiset avasivat hänelle paikan TPS:n kokoonpanosta. Kaskinen merkittiin TPS:n seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa lopulta jääaikaa 7.12 minuuttia. Kaskinen keräsi myös syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Oskari Siikin tekemään maaliin. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa yhdeksän runkosarja- ja yhden playoff-ottelun. Tammikuussa 2018 TPS lainasi Kaskisen alustavasti kuukauden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue TuToon. Helmikuussa hänen lainasopimustaan jatkettiin kauden loppuun. Kaskinen voitti Mestis-hopeaa.
TPS lainasi syyskuussa 2018 Kaskisen toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella TuTon Mestis-joukkueeseen. Hän nousi kauden 2018–2019 kynnyksellä kuitenkin takaisin TPS:ään, kun joukkue kärsi loukkaantumisista. Kaskinen teki ensimmäisen SM-liigamaalinsa 28. syyskuuta 2018 vieraissa JYPiä vastaan. Jaako Niskavaara valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi.
Kaskinen valittiin Suomen alustavaan joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuihin 2019, mutta hänen kisapassinsa jätettiin lopulta kuitenkin leimaamatta ja Kaskinen putosi lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä hän on pelannut seitsemän nuorten ja 21 poikien maaottelua.
Ollin setä on TPS:n SM-liigajoukkueen päävalmentaja Kalle Kaskinen.
Madeleine Onne
Madeleine Onne (s. 9. syyskuuta 1960 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän on Suomen Kansallisbaletin taiteellinen johtaja. Onne aloitti tehtävässä elokuussa 2018 Kenneth Greven lopetettua 10-vuotisen kautensa.
Onne aloitti balettitanssijana Tukholman Kuninkaallisessa baletissa vuonna 1978 ja kuusi vuotta myöhemmin hänet nimitettiin ensitanssijaksi. Hän työskenteli tanssijana vuoteen 2002, jolloin hänet valittiin Tukholman Kuninkaallisen baletin johtajaksi. Johtajana hän työskenteli vuoteen 2008 ja seuraavana vuonna hän aloitti Hongkongin baletin johtajana ja toimi siellä vuoteen 2017.
Onne perusti 1990-luvun jälkipuolella Tukholmassa yhä toimivan tanssiryhmän Stockholm 59º North.
Vuonna 2012 Onne oli yksi Helsingin kansainvälisen balettikilpailun tuomareista. Vuonna 2017 Onne aloitti Houstonin balettiakatemian johtajana Yhdysvalloissa.
Anttoni Honka
Anttoni Honka (s. 5. lokakuuta 2000 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä. Häntä on pidetty yhtenä ikäluokkansa lupaavimmista pelaajista ja Hongasta odotetaan loppuvuonna 2000 syntyneenä parhaimmillaan ensimmäisen kierroksen varausta . Hän laukoo oikealta.
Honka on JYPin oma kasvatti. Hän voitti seurassa kauden 2015–2016 päätteeksi B-nuorten SM-pronssia.
Toukokuussa 2017 Honka teki JYPin SM-liigajoukkueen kanssa kolmivuotisen juniorisopimuksen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä vain 17-vuotiaana Mestarien liigan alkulohkon päätösottelussa 10. lokakuuta 2017 vieraissa valkovenäläistä H’K Njoman Hrodnaa vastaan. Hongalle vapautui viiden muun pääsarjadebytantin ohella paikka JYPin kokoonpanosta, kun joukkue antoi lähes puolelle edellisen ottelun kokoonpanostaan huilivuoron pikkuvammojen ja tiukan otteluohjelman myötä. Hänet merkittiin JYPin kolmanteen puolustajapariin Olli Aitolan viereen. Honka sai ottelussa jääaikaa 12.51 minuuttia. Hän keräsi teholukeman –1.
SM-liigadebyyttinsä Honka teki 17. lokakuuta 2017 Saimaan Palloa vastaan. Hänet merkittiin JYPin toiseen puolustajapariin Mikko Kuukan viereen. Honka sai ottelussa jääaikaa 16.04 minuuttia ja hän keräsi teholukeman –1. Liigauransa avausmaalin Honka teki neljännessä ottelussaan 28. lokakuuta vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Joulukuussa 2017 hän teki JYPin kanssa kevääseen 2020 asti ulottuvan ammattilaissopimuksen. Honka pelasi joukkueessa kauden aikana kaikkiaan 20 runkosarja- ja viisi CHL-ottelua tehopistein 2+7=9. Hän voitti CHL:n mestaruuden. Honka pelasi miesten pelejä myös Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä, jossa hän pelasi kauden loppuun ja voitti Mestiksen mestaruuden.
Honka pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Honka pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Honka pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2017 sekä World U-17 Hockey Challengessa syksyllä 2016. Yhteensä hän on pelannut 39 poikien maaottelua.
Hongan isoveljet Valtteri, Aleksi ja Julius pelaavat myös jääkiekkoa. Heistä Aleksi edustaa Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla FFHG Division 1:ssä pelaavaa Remparts de Toursia ja Julius NHL-joukkue Dallas Starsin organisaatiota. Veljesten isä Matti pelasi omalla urallaan II-divisioonaa Lohi-Kiekossa.
Justus Mikkonen
Justus Mikkonen (s. 5. maaliskuuta 1997 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä lainalla SM-liigajoukkue JYPistä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Mikkonen on JYPin oma kasvatti. Hän toimi kaudella 2012–2013 seuran C-nuorten varakapteenina. Mikkonen oli tehoilla 16+11=27 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Henri Pennasen jälkeen. Kaudella 2015–2016 hän oli JYPin A-nuorten paras maalintekijä 12 osumallaan. Kaudella 2016–2017 Mikkonen nousi joukkueen kapteenistoon. Hän oli JYPin paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 23+18=41. Mikkonen jakoi koko A-nuorten SM-liigan maalipörssin viidennen sijan Ilveksen Joona Koppasen kanssa.
Kaudella 2017–2018 Mikkonen nousi JYPin SM-liigajoukkueeseen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan alkulohkon päätösottelussa 10. lokakuuta 2017 vieraissa valkovenäläistä H’K Njoman Hrodnaa vastaan. Mikkoselle vapautui viiden muun pääsarjadebytantin ohella paikka JYPin kokoonpanosta, kun joukkue antoi lähes puolelle edellisen ottelun kokoonpanostaan huilivuoron pikkuvammojen ja tiukan otteluohjelman myötä. Hänet merkittiin JYPin neljännen ketjun oikeaan laitaan Mikkoselle A-nuorista tuttujen ketjukaverien Matias Mustosen ja Samuli Ratisen viereen. Mikkonen sai ottelussa jääaikaa 10.33 minuuttia. Hän keräsi teholukeman -1. Mikkonen voitti CHL:n mestaruuden.
SM-liigadebyyttinsä Mikkonen teki 2. helmikuuta 2018 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Hänet merkittiin CHL-debyyttinsä tapaan JYPin kolmosketjun oikeaan laitaan toisen liigadebytantin, Matias Mustosen sekä toista liigaotteluaan pelanneen Samuli Ratisen viereen. JYP lähti otteluun poikkeuksellisella kokoonpanolla, sillä joukkue pelasi viiden päivän sisään neljä ottelua ja halusi antaa levon valtaosalle runkopelaajistaan myös neljä päivää myöhemmin pelattavaa CHL:n finaalia ajatellen. JYPin kokoonpanossa esiintyi kaikkiaan peräti seitsemän liigadebytanttia sekä useita pääasiassa Mestiksen puolella pelanneita sopimus- ja lainapelaajia. Mikkonen sai ottelussa jääaikaa 15.31 minuuttia ja hän keräsi teholukeman -1. Ottelu jäi Mikkoselle kauden ainoaksi SM-liigassa. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan JYPin A-nuorissa, joiden paras pistemies ja maalintekijä Mikkonen oli tehoilla 27+21=48. Hän jakoi koko A-nuorten SM-liigan maalipörssin toisen sijan KalPan Mikko Juusolan ja Sportin Miro Lehtimäen kanssa edellään vain Bluesin Aarne Talvitie sekä pistepörssin kymmenennen sijan KalPan Juusolan kanssa.
Elokuussa 2018 JYP lainasi Mikkosen toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue KeuPa HT:hen.
Anton Stråka
Anton Stråka (s. 6. kesäkuuta 1998 Uusikaarlepyy) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Stråka on JYPin verkkosivujen mukaan tunnollinen, kookas ja vahva kahden suunnan sentteri.
Stråka on uusikaarlepyyläisen Muik Hockeyn kasvatti. Kaudella 2011–2012 hän pelasi MuIK:n ja pietarsaarelaisen Jeppis Hockeyn C-nuorten yhdistelmäjoukkueessa, jonka jälkeen 14-vuotias Stråka siirtyi kaudeksi 2012–2013 JYPin C-nuoriin. Kaudella 2013–2014 hän oli pudotuspeleissä joukkueensa paras maalintekijä kuudella osumallaan. Stråka voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2015–2016 hän oli pudotuspeleissä JYPin B-nuorten paras maalintekijä Jerry Turkulaisen kanssa kolmella osumallaan. Stråka voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia.
Kaudeksi 2016–2017 Stråka siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue JYP-Akatemiaan. Hänen tulokaskautensa toi siellä 46 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa tehot 6+4=10. Akatemia menetti karsintojen päätteeksi lopulta sarjapaikkansa ja lopetti tämän myötä myös toimintansa.
Stråka nousi kaudella 2017–2018 JYPin SM-liigajoukkueeseen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan alkulohkon päätösottelussa 10. lokakuuta 2017 vieraissa valkovenäläistä H’K Njoman Hrodnaa vastaan. Hänelle vapautui viiden muun pääsarjadebytantin ohella paikka JYPin kokoonpanosta, kun joukkue antoi lähes puolelle edellisen ottelun kokoonpanostaan huilivuoron pikkuvammojen ja tiukan otteluohjelman myötä. Stråka merkittiin JYPin kolmannen ketjun oikeaan laitaan Micke Saaren ja Riku Tiaisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.19 minuuttia. Stråka keräsi teholukeman –1.
Stråka jatkoi kaudella 2017–2018 CHL-debyyttinsä jälkeen sittemmin lainalla Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa, jossa hän pelasi neljä ottelua. Stråka teki JYPissä SM-liigadebyyttinsä 24. marraskuuta 2017 Mikkelin Jukureita vastaan. Hänet merkittiin joukkueen nelosketjun keskelle laidoilleen Arttu Likola ja Joel Sund. Stråka sai ottelussa jääaikaa 9.40 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki 26. tammikuuta 2018 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Stråkan osuma jäi 1–7-murskavoittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän pelasi kauden aikana JYPin miesten joukkueessa 20 runkosarja-, yhden playoff- ja viisi CHL-ottelua tehopistein 1+2=3. Stråkan voitti CHL:n mestaruuden. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin JYPin A-nuorissa, joiden sisäisen tehotilaston Stråka voitti lukemalla +12.
Maaliskuussa 2018 Stråka teki JYPin kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen.
Stråka on pelannut 11 nuorten ja kymmenen poikien maaottelua.
Stråkan eno Simon Backman pelaa puolustajana Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue IF Björklövenissä. Hän on aiemmin pelannut pudotuspelit mukaan lukien yli 700 SM-liigaottelua.
Alex Lindroos
Alex Lindroos (s. 4. syyskuuta 1995 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue JYPissä. Hän on pelityyliltään puolustava puolustaja.
Lindroos on Jokereiden kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin East Hockey Clubiin, josta Lindroos jatkoi 16-vuotiaana KJT:n B2-nuoriin kaudeksi 2011–2012. Kaudella 2012–2013 hän toimi seuran B-nuorten varakapteenina. Kaudeksi 2013–2014 Lindroos palasi EHC:hen ja siirtyi seuran A-nuoriin. Kaudeksi 2014–2015 Lindroos siirtyi JYPin A-nuoriin. Hän jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Teemu Siirosen kanssa lukemalla +5. Loppukaudella Lindroos siirtyi kuitenkin Mestis-joukkue JYP-Akatemian vahvuuteen ja hän pelasi siellä seitsemän runkosarja- ja viisi playoff-ottelua ilman tehopisteitä.
Varsinaisella Mestiksen tulokaskaudellaan 2015–2016 Lindroos teki JYP-Akatemiassa 42 runkosarja- ja neljässä karsintasarjan ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän vahvisti myös JYPin A-nuoria, joiden kapteenistoon Lindroos kuului. Maaliskuussa 2016 hän teki seuran kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Lindroos ei kuitenkaan tehnyt vielä liigadebyyttiään kaudella 2016–2017, vaan se eteni pääosin Akatemiassa. Joukkue menetti karsintojen päätteeksi lopulta sarjapaikkansa ja lopetti myös koko toimintansa.
Kauden 2017–2018 Lindroos aloitti toistaiseksi voimassa olevalla lainasopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa. Hän teki JYPissä miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan alkulohkon päätösottelussa 10. lokakuuta 2017 vieraissa valkovenäläistä H’K Njoman Hrodnaa vastaan. Lindroosille vapautui viiden muun pääsarjadebytantin ohella paikka JYPin kokoonpanosta, kun joukkue antoi lähes puolelle edellisen ottelun kokoonpanostaan huilivuoron pikkuvammojen ja tiukan otteluohjelman myötä. Hänet merkittiin JYPin neljänteen puolustajapariin Roni Allénin viereen. Lindroos sai ottelussa jääaikaa 9.35 minuuttia. Hän keräsi myös kaksi kahden minuutin jäähyä. Lindroos keräsi ottelusta teholukeman –1. Hän pelasi CHL:ssä kaksi ottelua ja voitti liigan mestaruuden.
SM-liigadebyyttinsä Lindroos teki lainajoukkueensa Peliittojen yhteistyöseurassa, Pelicansissa 21. marraskuuta 2017 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Hänet merkittiin Pelicansin kolmospuolustajapariin lähtökohtaisesti hyökkääjänä pelaavan Aleksi Rekosen viereen. Lindroos sai ottelussa jääaikaa 13.56 minuuttia ja hän keräsi teholukeman –1. Liigauransa avausmaalin Lindroos teki JYPin paidassa 13. tammikuuta 2018 Pelicansia vastaan. Reijo Mäkinen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Lindroos pelasi Pelicansissa ja JYPissä SM-liigaa yhteensä 16 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2. Hän ei kuitenkaan mahtunut JYPin kokoonpanoon enää pudotuspeleissä. Maaliskuussa 2018 Lindroos teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Ingeborg Norjalainen
Ingeborg Norjalainen eli Ingeborg Haakonintytär (, ; 1301 – 17. kesäkuuta 1361 tai 1366) oli Norjan prinsessa, joka toimi Norjan holhoojahallinnon johtajana poikansa Maunu Eerikinpojan alaikäisyyden aikana vuosina 1319–1323 ja oli periaatteessa vastaavassa asemassa myös Ruotsissa vuosina 1319–1322.
Ingeborgin vanhemmat olivat Norjan kuningas Haakon V Maununpoika ja kreivitär Eufemia Rügeniläinen. Ingeborgin ollessa vasta yksivuotias hänen isänsä sopi hänen kihlaamisestaan Ruotsin kuningas Birger Maununpojan veljen Eerik Maununpojan kanssa. Haakon julisti Ingeborgin perillisekseen, jotta tämän puolisosta tulisi myös Norjan kuningas. Vuonna 1308 Haakon purki kihlaussopimuksen ja valitsi uudeksi sulhaseksi Ruotsin kruununprinssin Maunu Birgerinpojan, mutta päätti myöhemmin palata alkuperäiseen järjestelyyn. Ingeborg vihittiin vain 11-vuotiaana Eerik Maununpojan kanssa syyskuussa 1312. Liitosta syntyi kaksi lasta, vuonna 1316 poika Maunu ja seuraavana vuonna tytär Eufemia. Eerik Maununpoika murhattiin vuonna 1318.
Kun Haakon V kuoli toukokuussa 1319 ja hänen sukunsa mieslinja sammui, Ingeborgin kolmivuotiaasta pojasta tuli Norjan kuningas. Samoihin aikoihin Birger Maununpoika poikineen syrjäytettiin vallasta, jolloin nuori Maunu Eerikinpoika valittiin myös Ruotsin kuninkaaksi ja maiden välille syntyi personaaliunioni. Ingeborg, joka oli itsekin vasta 18-vuotias, tunnustettiin poikansa holhoojaksi. Nimellisesti hänellä ei ollut sijaishallitsijan asemaa Ruotsissa, mutta hänet nimitettiin myös Ruotsin valtaneuvoston jäseneksi. Ingeborg piti omaa hovia huomenlahjaksi saamassaan Axvallin linnassa ja hallitsi henkilökohtaisena läänityksenään myös Norjan Hallantia sekä Bohusia. Vuonna 1321 hän päätti liittoutua Mecklenburgin kanssa Tanskaa vastaan ja kihlasi nelivuotiaan tyttärensä Eufemian Mecklenburgin herttuan Henrik II:n pojan Albrektin kanssa. Valtaneuvokset katsoivat Ingeborgin ylittäneen valtuutensa ryhtyessään harjoittamaan omaa ulkopolitiikkaa, joten Ruotsin valtaneuvosto päätti heinäkuussa 1322 ja Norjan valtaneuvosto helmikuussa 1323 ottaa maansa johdon omiin käsiinsä. Norjassa Erling Vidkunsson asetettiin tällöin valtionhoitajaksi Ingeborgin tilalle. Vuonna 1326 Ruotsin valtaneuvosto vaati Ingeborgia palauttamaan huomenlahjansa, mutta lupasi maksaa hänelle korvauksen.
Ingeborg nai vuonna 1327 Hallannin herttua Knut Porsen, joka epäsuosittuna hahmona kuitenkin myös murhattiin vuonna 1330. Heille syntyi kaksi poikaa, Håkan ja Knut, jotka kuolivat molemmat ennen äitiään vuonna 1350. Ingeborgin tyttärestä Eufemiasta tuli aikanaan kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen äiti.
Katukaluste
Katukalusteet, kadunkalusteet tai kaupunkikalusteet ovat taajamien julkisissa ulkotiloissa käytettäviä kalusteita ja varusteita, kuten aitoja, kaiteita, portteja, puomeja, betoniporsaita ja muita ajoesteitä, puistonpenkkejä, pysäkkikatoksia, jäte- ja tuhka-astioita, kirje- ja postilaatikoita, istutusastioita sekä pyörätelineitä ja -katoksia. Kaduilla, jalkakäytävillä, puistoissa ja julkisten rakennusten pihoilla tarvittavat katukalusteet pyritään etenkin suurissa kaupungeissa suunnittelemaan ja valikoimaan muotoilultaan, materiaaleiltaan ja väritykseltään toisiinsa sopiviksi yhtenäisen kaupunkikuvan muodostamiseksi.
Katukalusteiksi voidaan lukea myös liikennemerkit ja liikennevalot pylväineen, muut opasteet, ilmoitustaulut ja kyltit, ulkomainosrakenteet, katuvalot, viemärikannet ja -ritilät, katupuiden runkoa ja juuristoa suojaavat ritilät ja kehikot sekä siirrettävät käymälät.
Jacques Dubochet
Jacques Dubochet (8. kesäkuuta 1942 Aigle, Sveitsi) on sveitsiläinen biofyysikko. Dubochet tunnetaan erityisesti kryoelektronimikroskopiatutkimuksistaan. Dubochetille myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2017 yhdessä Joachim Frankin ja Richard Hendersonin kanssa biomolekyylien tutkimiseen käytetyistä korkeanresoluution kryoelektronimikroskopiamentelmistä.
Dubochet väitteli tohtoriksi Geneven yliopistosta vuonna 1974. Hänen aiheensa liittyi elektronimikroskopian pimeäkenttämenetelmiin ja Dubochet suoritti väitöskirjatutkimuksensa professori E. Kellenbergerin alaisuudessa. Vuosina 1974–1978 hän toimi tutkijana Baselin yliopistossa keskittyen elektronimikroskopiaan. Tämä aikana hän myös vieraili useissa yliopistoissa Yhdysvalloissa. Vuosina 1978–1987 Dubochet toimi elektronimikroskopialaboratorion johtajana Euroopan molekyylibiologian laboratoriossa EMBL) Heidelbergissä Saksassa. Dubochet suoritti Nobelin kemianpalkintoon johtaneet tutkimuksessa ollessaan EMBL:ssä. Elektronimikroskopiassa käytetty elektronisuihku tuohoaa biologiset näytteet, koska niiden sisältämä vesi haihtuu ja näytteet kuivuvat. Jää haihtuu vettä hitaammin, mutta jääkiteet tekevät elektronimikroskoopin kuvista hyvin heikkolaatuisia. Dubochet kehitti menetelmän, jossa näyte applikoitiin metallihilalle, joka asetettiin nestemäiseen etaaniin -196 °C:n lämpötilaan. Tässä lämpötilassa vesi jäätyi hyvin nopeasti niin kutsutuksi lasimaiseksi vedeksi, jolla ei ole selkeää kiderakennetta, eikä se häiritse elektronimikroskooppitutkimuksia. Dubochet tutki erityisesti virusten, DNA:n ja kromatiinin rakenteita ja julkaisi ensimmäiset kryoelektronimikroskooppikuvat virusten rakenteista vuonna 1984. Vuodesta 1987 vuoteen 2011 Dubochet toimi biofysiikan professorina Lausannen yliopistossa. Vuonna 2015 hänelle myönnettiin EMBL:n jakama Lennart Philipson -palkinto.
Addiewellin rautatieasema
Addiewellin rautatieasema () on rautatieasema Addiewellin kylässä Länsi-Lothianissa, Skotlannissa. Se sijaitsee Shottsin radan varrella.
Asema avattiin 1. heinäkuuta 1882. Sitä käytti 23 346 matkustajaa kaudella 2015–2016.
Baby Love
Baby Love on tv-elokuva, joka ensiesitys oli vuonna 1986. Elokuvan on ohjannut Kari Paljakka ja sen musiikin on säveltänyt Matti Inkinen.
Elokuvan päähenkilöt Titi (Sari Sarlund) ja Mari (Baba Lybeck) pyrkivät rocktähti Mr X:n (Matti Inkinen) suosioon.
Heikki Seppälä (televisio-ohjaaja)
Heikki Seppälä (s. 1941 Vihti) on suomalainen televisioalan vaikuttaja. Hän on työskennellyt ohjaajana, päällikkönä ja ohjelmistojohtajana Yleisradiossa. Lisäksi hän on toiminut Kolmostelevision ohjelmistojohtajana 1987–1994. Vastaavan tuottajan roolissa Heikki Seppälä oli monissa Eurovision laulukilpailu -lähetyksissä.
Heikki Seppälä KAVIn Ritva-tietokannassa
Johanneksen leipäpuu
Johanneksen leipäpuu on Matti Ijäksen ohjaama suomalainen televisionäytelmä vuodelta 1994. Sen on käsikirjoittanut Juha Lehtola Martti Joenpolven novellin "Johanneksenleipäpuu" pohjalta. Näytelmän pääosaa, yrittäjä Johannes Rantasta, esittää Sulevi Peltola.
Johanneksen leipäpuu esitettiin ensimmäisen kerran televisiossa 2. toukokuuta 1994.
Pyhän Markuksen kellotorni
Pyhän Markuksen kellotorni eli kampaniili () on Venetsian Pyhän Markuksen torilla sijaitseva 98,6-metrinen torni ja kaupungin korkein rakennus. Kellotornin rakentaminen aloitettiin vuosien 888 ja 911 välillä ja se valmistui doge Tribuno Memmon aikana 979–991. Tornin nykyinen asu on 1500-luvun alusta.
Venetsian kellotorneja käytettiin alun perin majakkoina ja tulipalojen torjunnassa. Torneihin ei useinkaan päästetty ulkomaalaisia, jotta he eivät voisi vakoilla kaupunkivaltion satamien toimintaa tai puolustusta. Varakkaat kaupunkilaiset sen sijaan saattoivat kilpailla sillä kuka pystyy ratsastamaan kellotornin huipulle. Vuonna 1609 Galileo Galilei demonstroi kehittämänsä kaukoputken toimintaa Pyhän Markuksen tornissa. Tornin viidellä kellolla oli tasavallan aikana kullakin oma tehtävänsä. Esimerkiksi "marangona"-kello ilmoitti työpäivän alkamisen ja loppumisen, kun taas "malefigo"-kello ilmoitti mestauksesta. Nykyisin kaikki viisi kelloa soivat tasatunnein.
Torni kesti siihen kohdistuneet salamaniskut ja tulipalot vuoteen 1902 asti, jolloin se romahti. Aluksi heinäkuun alkupuolella havaittiin murtumia tornin pohjoissivulla, ja 14. heinäkuuta torni kaatui pohjoisen suuntaan. Jälleenrakennus kesti vuoteen 1912. Vuonna 1962 torniin asennettiin hissi.
Pyhän Markuksen kampaniili on ollut mallina useille muille torneille, erityisesti entisen Venetsian tasavallan alueella. Lähes identtiset vaikkakin pienemmät tornit tehtiin 1700-luvulla Slovenian Piraniin ja Kroatian Rovinjiin. Myöhemmin vastaavia on tehty muun muassa Seattleen, Torontoon, Australian Brisbaneen, Saksan Kieliin, Yhdysvaltojen Denveriin ja Berkeleyhin sekä Etelä-Afrikan Port Elizabethiin.
Joachim Frank
Joachim Frank (12. syyskuuta 1940 Siegen, Saksa) on saksalais-yhdysvaltalainen biofyysikko. Hänet tunnetaan erityisesti proteiinien kryoelektronimikroskopiatutkimuksista. Frankille myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2017 yhdessä Jacques Dubochetin ja Richard Hendersonin kanssa biomolekyylien rakenteen tutkimisesta korkean resoluution kryoelektronimikroskopian avulla.
Frank väitteli tohtoriksi Münchenin teknillisestä yliopistosta vuonna 1970 aiheenaan hiilikalvojen järjestäytyminen. Väitöstutkimuksistaan hänelle myönnettiin Harkness Fellowship -stipendi, jonka avulla hän pääsi tutkijaksi NASAn Jet Propulsion Laboratoryyn. Tämän jälkeen vuosina 1970–1972 Frank toimi tutkijana muun muassa Kalifornian yliopistossa, jossa hän erikoistui elektronimikroskopiamenetelmiin ja erityisesti elektronimikroskopiakuvien kuvankäsittelyyn, ja Cornellin yliopistossa. Vuosina 1973–1975 hän oli tutkijana Cambridgen yliopistossa. Oltuaan kaksi vuotta Cambridgessa Frank sai kutsun Wadsworth Centeriin. Siellä hän kehitti laskennallisen tietokonemallin, jonka avulla proteiinien elektronimikroskooppikuvista saatiin aikaiseksi tarkka kaksiulotteinen malli. Menetelmä valmistui vuonna 1981. Tämän jälkeen Frank paransi mallia siten, että proteiinista oli mahdollista muodostaa kolmiulotteinen malli elektronimikroskooppikuvien avulla. Ensimmäisen mallin ribosomista hän julkaisi vuonna 1985. Wadsworth Centerissä Frank toimi vuoteen 1998 asti. Vuonna 1997 hän aloitti tutkimusprofessorina New Yorkin yliopistossa ja vuodesta 2008 Columbian yliopistossa. Frank on saanut kryoelektronimikroskopiatutkimuksistaan useita tunnustuksia, muun muassa Benjamin Franklin -mitalin vuonna 2014 ja Wiley-palkinnon biolääketieteissä vuonna 2017 yhdessä Richard Hendersonin ja Marin van Heelin kanssa.
Richard Henderson
Richard Henderson (s. 1945 Edinburgh, Skotlanti) on brittiläinen biologi ja biofyysikko. Henderson tunnetaan erityisesti proteiinien rakennetta käsittelevistä elektronimikroskopiatutkimuksista. Hänelle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2017 yhdessä Jacques Dubochetin ja Joachim Frankin kanssa biomolekyylien rakenteen tutkimisesta korkean resoluution kryoelektronimikroskopian avulla.
Henderson väitteli tohtoriksi Cambridgen yliopistosta vuonna 1969. Vuosina 1970–1973 hän toimi post doc -tutkijana Yalen yliopistossa, mutta palasi tämän jälkeen takaisin Cambridgeen. Vuodesta 1986 Henderson on toiminut Cambridgessa olevan molekyylibiologian laboratorion johtajana. Henderson on tutkinut bakteerien fotosynteesiä katalysoivaa proteiinia bakteriorodopsiinia. Bakteriorodopsiini on kiinnittyneenä bakteerien solukalvoon, minkä vuoksi sen kiteyttäminen ja tutkiminen röntgendiffraktiolla on vaikeaa. Henderson eristi solukalvon ja proteiinin ja lisäsi näytteeseen glukoosiliuosta. Glukoosiliuos esti näytettä kuivumasta elektronimikroskoopin vakuumissa ja täten proteiini säilytti rakenteensa. Jotta elektronimikroskoopin elektronisuihku ei vaurioittaisi proteiinia Henderson käytti tavallista heikompaa elektronisuihkua. Näin hän sai kuvan, jonka yhdistämällä röntgendiffraktiosta saatuun informaation hän sai aikaiseksi mallin bakterioropodsiinista. Kolmiulotteisen molekyylimallin hän julkaisi vuonna 1975. Henderson oli ensimmäinen, joka käytti elektronimikroskopiaa membraaniproteiinin rakenteen selvittämiseen. Henderson jatkoi menetelmän kehittämistä ja vuonna 1990 hän julkaisi atomiresoluutioisen mallin bakteriorodopsiinin rakenteesta. Henderson on saanut tutkimuksistaan useita tunnustuksia. Näitä ovat muun muassa Ernst Ruska Prize vuonna 1980, Rosenstiel Award vuonna 1990, lääketieteen Louis-Jeantet-palkinto 1993 ja Wiley-palkinto biolääketieteissä vuonna 2017 yhdessä Joachim Frankin ja Marin van Heelin kanssa.
Jacopo Sansovino
Jacopo Sansovino (oik. Jacopo Tatti, 2. heinäkuuta 1486 – 27. marraskuuta 1570) oli italialainen kuvanveistäjä. Hän on Italian täysrenessanssin keskushahmo. Hän johti Venetsiassa rakennustöitä, joissa tärkeimpänä kohteena oli Pyhän Markuksen torin ja siihen liittyvän piazzettan uudelleenrakentaminen.
Jacopo Tatti pääsi nuorena Andrea Sansovinon oppipojaksi ja otti myöhemmin tämän sukunimen. Hän pääsi vuonna 1529 Venetsian rakennustöiden johtajaksi. Hänen tunnetuin työnsä on Pyhän Markuksen kirjasto, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1537. Hänen töitään on myös Pyhän Markuksen kellotornin juurella oleva pieni loggetta.
VHL-kausi 2017–2018
Sarjaan osallistui 27 joukkuetta. VHL laajentui nyt myös Kiinaan, josta kaksi uutta seuraa liittyivät laajennusjoukkueina liigaan. Viime kauden hallitseva mestari HK Dinamo Balašiha joutuu jättämään kauden väliin taloudellisten ongelmien vuoksi. Myös kolme muuta joukkuetta jättäytyi sarjasta talousvaikeuksien vuoksi. Uudet joukkueet VHL:ssä olivat KHL-liigasta siirtyvä Metallurg Novokuznetsk, VHL-B:stä nouseva TsSK VVS Samara ja MHL-B:n mestari Gornjak Utšaly.Runkosarjassa pelattiin kaksinkertainen sarja. 16 parasta joukkuetta eteni pudotuspeleihin.
Arja Karivieri
Arja Karivieri on suomalainen antiikintutkija. Hän on Tukholman yliopiston professori oppiaineessa Antikens kultur och samhällsliv. Karivieri toimii Suomen Rooman-instituutin johtajana kolmivuotiskaudella 2017–2020.
Karivieri on koulutukseltaan arkeologi. Hän väitteli tohtoriksi Turun yliopistosta vuonna 1997. Karivieri on työskennellyt muun muassa Suomen Ateenan-instituutin Paliámpela (Arethoúsa) -kaivausprojektin johtajana sekä Ruotsin Rooman-instituutin Pompeji-projektin kenttäjohtajana.
Hannu Juusola
Hannu Matti Sakari Juusola (s. 10. toukokuuta 1963 Rovaniemi) on seemiläisten kielten ja kulttuurien professori Helsingin yliopistossa. Juusolan tutkimusteemat käsittelevät demokratiaa, sekularisaatiota ja kansalaisuusdiskursseja Lähi-idässä, kuivuuden merkitystä Lähi-idän poliittisissa konflikteissa, juutalaista magiaa sekä orientalismia Suomessa.
Juusola valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1993 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1999 (seemiläiset kielet ja kulttuuri, Helsingin yliopisto). Hän toimi seemiläisten kielten ja kulttuurien yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa vuosina 2001-2010. Vuonna 2002 Juusola oli Suomen Akatemian tutkijatohtorina Yalen yliopistossa. Vuonna 2011 Juusola sai seemiläisten kielten ja kulttuurien professuurin Helsingin yliopistosta, ja vuonna 2013 hän oli Berkeleyn yliopistossa vierailevana tutkijana.
Juusola oli Suomen Lähi-idän instituutin johtajana Damaskoksessa vuosina 2009-2010. Hän on myös Suomen Lähi-idän instituutin säätiön varapuheenjohtaja.
Advanced Programming in the UNIX Environment
Advanced Programming in the UNIX Environment on W. Richard Stevensin kirja ohjelmoinnista Unix-alustalle.
Kirja sisältää muun muassa tiedostojen, prosessien, signaalien ja prosessien välisen kommunikaation käsittelyt. Kirjassa on esimerkkiohjelmana tietokantakirjaston toteuttaminen C-kielellä.
OSnews-sivusto kutsuu kirjaa yhdeksi parhaista teknillisistä kirjoista, joita on koskaan julkaistu. Sivuston mukaan kirjasta on hyötyä myös Unix kaltaisille alustoille ohjelmoinnissa kuten Linux ja FreeBSD. Linux Journal on suositellut kirjaa arvostelussaan.