Verosuunnittelu
Verosuunnittelu on toimintaa, jossa verovelvollinen yhteisö tai kansalainen pyrkii ennakoimaan erilaisissa tilanteissa häneen kohdistuvat veroseuraamukset ja pyrkii minimoimaan veronsa. Siinä veronmaksaja valitsee eri vaihtoehdoista hänelle verotuksellisesti edullisimmat keinot. Verosuunnittelussa voidaan hyödyntää muun muassa lainsäädännössä esiintyviä porsaanreikiä ja eri alueiden verotuskäytäntöjen eroavuuksia käyttämällä. Näiden selväpiirteinen eriyttäminen veropetoksesta on usein hankalaa.
Verosuunnittelusta puhutaan yleensä yritysten ja niiden omistajien verotuksen yhteydessä. Verosuunnittelun vaikutusaika voi olla lyhyt tai pitkä, mutta pitkälle tulevaisuuteen ulottuvaa suunnittelua saattaa vaikeuttaa lainsäädännön mahdollinen muuttuminen. Verosuunnittelu edellyttää kaikkien veromuotojen huomioon ottamista. Siksi tuloveron ohella on arvioitava muun muassa arvonlisäveron, varainsiirtoveron, varallisuusveron sekä perintö- ja lahjaveron vaikutukset. Yrityksissä verosuunnitteluun liittyy usein tilinpäätössuunnittelu.
Yrityksen verosuunnittelussa pitää päättää
Laillinen verosuunnittelu voi olla passiivista, aktiivista tai aggressiivista. Kaikki nämä ovat myös verotuksessa hyväksyttäviä toimenpiteitä. Vaikka aggressiivinen verosuunnittelu on laillista, ovat yritykset joutuneet yhä enenevässä määrin ottamaan kantaa omiin verotusta keventäviin toimiinsa ja niiden eettisyyteen.
Helsingin yliopiston kansainvälisen vero-oikeuden professori Marjaana Helminen katsoo, että laillinen verosuunnittelu on hyväksyttävää. Kyse on eduskunnan tarpeellisiksi katsomista keinoista, kuten vähennyksistä. Rajojen asettaminen on lainsäätäjän tehtävä. Tosin Helmisen mielestä on silti olemassa myös ei-toivottavaa verosuunnittelua, jossa verot kertyvät eri valtioon kuin liiketoiminta.
Aggressiiviseksi verosuunnitteluksi kutsutaan toimia, joilla etsitään verolaeista aukkoja tai epäselvyyksiä. Koska verosuunnittelun piiri ei ole tarkkarajainen, saatetaan joutua veronkierron alueelle. Silloin verottaja voi soveltaa verotusmenettelylain säännöstä veronkierrosta tai peitellystä osingonjaosta. Suunnitelmien veroseuraamuksia voi ennakoida hankkimalla niistä keskusverolautakunnan ennakkoratkaisun tai veroviraston ennakkotiedon.
Kansalaisjärjestö Finnwatch arvioi vuonna 2016 julkaistussa selvityksessään, että Suomi menettää aggressiivisen verosuunnittelun takia vuosittain arviolta 430–1 400 miljoonaa euroa yhteisöverotuloja. OECD:n vastaava maailmanlaajuinen arvio on 75-180 miljardia euroa.
Aggressiivinen verosuunnittelu on yleistä monikansallisissa yrityksissä. OECD:n mukaan tällainen verosuunnittelu on omiaan heikentämään valtioiden veropohjaa samalla heikentäen veronmaksumoraalia. Aggressiivinen verosuunnittelu ei tapahdu pelkästään veroparatiisien suuntaan vaan sitä voi tapahtua muidenkin maiden kesken. Usein verosuunnittelun menetelmät ovat hyvinkin monimutkaisia.
Yksi yleisimpiä verosuunnittelun menetelmiä on siirtohintojen virheellinen ilmoittaminen, jolloin konserninsisäisiä transaktioita hinnoitellaan niin, että saadaan lisättyä yrityksen kustannuksia korkean veroasteen maassa ja vähennettyä matalan veroasteen maassa. Veroa maksetaan silloin matalan veroasteen maassa. Tätä tehdään esimerkiksi firman sisällä myytyjen ja ostettujen patenttien vaikeasti määriteltäviä markkinahintoja muuttelemalla.
Toinen menetelmä on käyttää hyväksi velkojen korkomenojen vähennysoikeutta, joka on voimassa useimmissa maissa. Konsernin verot vähenevät helposti siten, että se käyttää enemmän velkaa toimintansa rahoittamiseen siellä, missä verot ovat korkeat, kuin siellä missä verot ovat matalat. Kokonaisuutena velkojen määrää ei tällöin lisätä.
Eräs menetelmä on perustaa rahoitusyhtiö veroparatiisimaahan. Tämä rahoitusyhtiö myöntää lainan korkean verotason maassa sijaitsevalle yhtiön osalle, jossa korkotulot ovat kevyesti verotettuja tai täysin verottomia.
Tappioiden vähentäminen toimii myös eri maissa eri tavalla ja tätäkin voidaan käyttää hyväksi verosuunnittelussa.
Suuret kansainväliset yritykset (esim. Ikea, McDonalds, Starbucks, Microsoft ja Google) maksavat omille ulkomailla sijaitseville yrityksilleen rojaltimaksuja tuotemerkkiensä käytöstä ja voivat siten vähentää veroprosenttiaan huomattavasti. Suomesta maksettiin vuonna 2013 noin 1015 miljoonaa euroa rojaltimaksuja ulkomaille. Näistä maksuista jouduttiin Suomen valtiolle tilittämään lähdeveroa vain noin 0,4 %. Rojaltimaksuja maksetaan tuotemerkin, lisenssin tai patentin hallinnoimisesta. Tuotemerkkien hallinnointi on keskitetty kevyen verotuksen maihin ja niin sanottuihin "veroparatiiseihin", esim. Sveitsiin. Luxemburgiin ja Hollantiin. Suomesta esimerkiksi Sveitsiin ja Hollantiin maksetuista rojaltituloista ei maksetaan lainkaan veroa.
OECD:n arvioiden mukaan aggressiivisella verosuunnittelulla on useita haitallisia vaikutuksia. Sillä on etenkin veropohjaan vaikuttavia haitallisia vaikutuksia, eli verotuloja tulee huomattavasti vähemmän kaikissa verosuunnittelun kohteena olevissa maissa.