Hormonikorvaushoito
Hormonikorvaushoito on lääketieteellinen hoitokeino naisten vaihdevuosien aikana. Sen tavoitteena on lieventää epämukavia tai elämänlaatua heikentäviä oireita, jotka aiheutuvat elimistön estrogeeni- ja progesteronihormonien määrän pienenemisestä.
Naisen normaali kuukautiskierto päättyy vaihdevuosiin ja viimeisiä luonnollisia kuukautisia kutsutaan menopaussiksi. Vaihdevuosien aikana naisen estrogeenintuotanto heikkenee. Hormonikorvaushoito korvaa elimistön estrogeenia ja vähentää puutoksesta aiheutuvia terveyshaittoja.
Yleensä hormonikorvaushoidossa käytetään ns. luonnollisia estrogeenejä, joista Suomessa tavallisimmin käytetty on estradioli. Estrogeenin kanssa käytetään keltarauhashormonia, joka estää estrogeenin aiheuttamaa kohdun limakalvon liiallista paksunemista ja siitä mahdollisesti aiheutuvaa kohdun runko-osan syöpää. Mikäli kohtu on poistettu, ei keltarauhashormonia tarvita.
Suurimmalla osalla naisista kuumat aallot vähenevät jo viikon kuluessa hoidon aloittamisesta. Unihäiriöt vähenevät parin viikon kuluttua ja väsymys, sydämentykytys sekä mielialan vaihtelut alkavat vähentyä 13 viikon kuluttua hoidon aloittamisesta. Limakalvojen kuivuus, kutina ja aristus lievittyvät muutamassa viikossa, kun limakalvo vahvistuu ja sen vastustuskyky tulehduksille paranee. Myös ihon kimmoisuus paranee ja sen kuivuus vähenee. Lisäksi hormonikorvaushoito estää luun mineraalikatoa.
Estrogeenejä voidaan annostella tabletteina, geelinä tai laastareina, jolloin ne vaikuttavat kaikkialle elimistöön. Hormoneja voidaan annostella myös paikallisesti emätinvoiteina, -puikkoina tai – renkaina, jolloin vaikutuskin on vain paikallinen. 
Jos naisella on kohtu tallella, estrogeenihoitoon täytyy liittää keltarauhashormoni kohdun runko-osan syövän riskin torjumiseksi. Tätä kutsutaan yhdistelmähoidoksi. On olemassa sekä jaksoittaista että jatkuvaa yhdistelmähoitoa. Eri estrogeeniyhdistelmät ja annokset selittävät osittain ristiriitaisia tutkimustuloksia.
Keltarauhashormoni voi aiheuttaa vuotoja, rintojen arkuutta tai mielialamuutoksia. Näistä haitoista voidaan päästä eroon annostelemalla keltarauhashormonia paikallisesti. Pelkkää estrogeenia suositellaan vaihdevuosioireiden hoitoon naisille, joilta on poistettu kohtu.
Hormonikorvaushoitoa määrätään usein lyhytaikaiseksi (1-2 vuotta, yleensä alle 5 vuotta) helpotukseksi vaihdevuosioireisiin. Nuoremmat naiset, joilla on todettu ennenaikaista munasarjojen vajaatoimintaa tai joilta on munasarja poistettu, voivat käyttää hormonikorvaushoitoa useita vuosia, kunnes saavuttavat iän, jossa luonnollisen menopaussin odotetaan alkavan.
Jaksoittainen yhdistelmähoito
Jatkuvasti käytettävässä jaksoittaisessa yhdistelmähoidossa estrogeenia ja keltarauhashormonia sisältäviä tabletteja otetaan 28 päivän jaksoissa. Tablettien hormonipitoisuudet vaihtelevat sen mukaan, onko kyseessä matala- tai korkeampiannoksinen valmiste. Molemmat lievittävät yhtä tehokkaasti vaihdevuosioireita sekä säännöllistävät epäsäännölliset kuukautiset. Jaksoittaisessa hoidossa kuukautisten kaltaiset vuodot tulevat keltarauhashormonijakson jälkeen.
Jatkuva yhdistelmähoito
Useat vaihdevuosi-ikäiset naiset haluavat päästä eroon kuukautisista. Näille naisille jatkuva eli vuodoton yhdistelmähoito on ihanteellinen, sillä oireet lievittyvät ja kuukautiset jäävät pois yleensä puolen vuoden sisällä hoidon aloittamisesta. Jatkuvassa yhdistelmähoidossa päivittäin otettavat tabletit sisältävät kiinteät annokset sekä estrogeenia että keltarauhashormonia. Jatkuvaa yhdistelmähoitoa ei suositella vaihdevuosien alkuvaiheen oireisiin. Sitä kannattaa kokeilla aikaisintaan vuoden kuluttua kuukautisten loppumisesta tai jos hoito aloitetaan vasta vanhempana esimerkiksi osteoporoosin estoon.
Itse annosteltu estrogeenihoito
Vaihdevuosioireiden häviämiseen tarvittava päivittäinen estrogeeniannos vaihtelee huomattavasti. Uusin kehitteillä oleva tapa hormonikorvaushoidon toteutukselle on itseannostelu. Tällöin vaihdevuosioireista kärsivät naiset annostelevat sopivat hoitoannokset sivelemällä estrogeenigeeliä iholle, kunnes oireet häviävät.
Itse annostelun ansiosta on mahdollista löytää kullekin naiselle pienin mahdollinen estrogeeniannos ja käyttää sitä vain oireiden mukaan. Tällöin vaihdevuosioireet helpottuvat ja estrogeenihoitoon liittyvät sivuvaikutukset jäävät mahdollisimman pieniksi.
Emättimeen annosteltava estrogeenihoito
Kaikki naiset eivät tarvitse, halua tai voi käyttää koko elimistöön vaikuttavia hormonihoitoja. Tällöin paras vaihtoehto estrogeenin puutteen aiheuttamiin intiimivaivoihin on emättimeen annosteltava, vain paikallisesti vaikuttava estrogeenihoito. Se riittää poistamaan paikalliset oireet, mutta ei vaikuta muihin vaihdevuosioireisiin, kuten kuumiin aaltoihin.
Paikallisen estrogeenihoidon ei ole todettu lisäävän rintasyövän, sepelvaltimotaudin, aivohalvauksen tai keuhkoveritulpan riskiä. Tämän takia paikallista estrogeenihoitoa suositellaan erityisesti niille, joilla tavalliseen hormonikorvaushoitoon liittyy tavallista enemmän riskejä.
Hormonikorvaushoidon vaikutuksista on tehty useita poikkileikkaus- ja joukkotutkimuksia, laajimmat niistä on suoritettu Yhdysvalloissa, Iso-Britanniassa ja Kiinassa. Demograafisesti tarkasteltuna suurin osa tutkimustuloksista koskee amerikkalaisia, vaihdevuosi-ikäisiä naisia ja heidän sairastuvuuttaan ja suurin osa tutkituista naisista on yli 60-vuotiaita.
Valtaosa hormonikorvaushoitoa koskevista tutkimuksista on kuitenkin yli 10 vuotta vanhoja ja kohdistuu naisiin, jotka ovat jo ohittaneet menopaussin. Tuorein kattava tutkimus keskittyi naisiin, jotka ovat juuri ohittaneet menopaussin. Tutkimuksessa tarkasteltiin hormonikorvaushoidon yhteyttä sydän- ja verisuonitapahtumiin sekä kuolemantapauksiin. 16 vuotta kestäneeseen tutkimukseen osallistui 1006 naista ja heidät satunnaistettiin hormonikorvaushoito- eli HRT-ryhmään (502 naista) sekä kontrolliryhmään (504 naista).
Seuranta-ajan päättyessä hormonikorvausryhmässä olleilla naisilla oli lähes puolta vähemmän sydäninfarkteja ja sydämen vajaatoimintaa kuin kontrolliryhmässä olleilla naisilla. Myös kuolleisuus oli selvästi pienempää hormonikorvaushoitoa saaneessa ryhmässä verrattuna kontrolliryhmään. HRT-ryhmässä ei myöskään todettu lisääntynyttä sairastuvuutta syöpään, aivohalvaukseen tai laskimotukoksiin.
Hormonikorvaushoidon kliininen käyttö alkoi 1950-luvulla. Hoidossa annettu estrogeeni tuotettiin raskaana olevien tammojen virtsasta. Aina vuoteen 1975 asti estrogeeniä käytettiin ilman täydentävää progesteronia tai progestiinia. Tuolloin tohtori Harry Zielin tekemä tutkimus Kaiser Permanenten tutkimuslaitoksella osoitti, että ilman progesteronia potilaiden riski sairastua endometriumsyöpään kasvoi. Tämän jälkeen progestiini lisättiin niiden naisten hormonikorvaushoitoon, joilta ei ollut poistettu kohtua. Lisäyksen tavoitteena oli pienentää kohdun limakalvon liikakasvun (endometrial hyperpalasia) sekä syövän esiintyvyyttä. Tätä jatkettiin mm. Womens Health Intiativen tutkimuksessa (WHI) vuonna 2002. Tosin WHI:n tutkimusryhmä, joka sai estrogeenin ja progesteronin yhdistelmähoitoa lopetettiin ennen aikojaan johtuen Data Monitoring Commiteen (DMC) havaitsemista terveydellisistä riskeistä. Myös vuonna 2004 DMC keskeytti WHI:n tutkimuksen, jossa hoidettiin estrogeenilla naisia, joiden kohtua on poistettu.