hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kääpiökaniini
Kääpiökaniini ("Brachylagus idahoensis") on pohjoisamerikkalainen jäniseläin, jota tavataan Yhdysvaltojen luoteisosissa kuivilla ylätasangoilla. Se on maailman pienin jänis. Kääpiökaniinin esiintyminen on laikuttaista ja osapopulaatiot voivat olla vähälukuisia. Columbia-joen altaan alueelta se hävisi 2000-luvun alussa. Kokonaisuutena laji ei kuitenkaan ole uhanalainen. Kääpiökaniini ei ole läheistä sukua millekään muulle jänislajille ja luokitellaan omaan "Brachylagus"-sukuunsa, jonka ainoa edustaja se on. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että kääpiökaniinin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin pikkukaniini.
Aikuinen kääpiökaniini on 24–34 senttiä pitkä, josta häntää on noin 2 senttiä. Korvat ovat jänikseksi lyhyet, vain noin 6 senttiä. Paino on 250−460 grammaa.
Väritykseltään se muistuttaa kaniinia ja on päältä kirjavan harmaa, raajoista ja sivuilta hieman ruosteeseen vivahtava ja alta vaalea.
Kääpiökaniinin levinneisyyden ydinalueen muodostaa Great Basin. Sitä tavataan seuraavien osavaltioiden alueella: Idaho, Kalifornia, Montana, Nevada, Oregon, Utah, Washington ja Wyoming.
Tyypillinen kääpiökaniinin elinympäristö on kuiva tasanko tai jokiuoma, jota hallitsee poikkeuksellisen tiheänä kasvavat sagebrush-marunat ("Artemisia tridentata"). Laji vaatii myös pehmeää maaperää, johon se pystyy kaivamaan pesäkolonsa.
Kääpiökaniini lisääntyy keväisin synnyttäen pesueen erilliseen poikimiskoloon, joka ei ole yhteydessä yleensä käytettyihin asuinkoloihin. Pesueessa on 5-9 poikasta ja pesueita voi olla parikin yhden kevään aikana. Kantoaika on noin 24 päivää.
Kuten kääpiökaniinien elinympäristöä, myös sen ravintoa hallitsevat marunat. Talvisin ne muodostavat eläimen lähes koko ruokavalion, mutta kesällä tuoreet heinät ovat merkittävä lisä ravinnossa.
Koska kääpiökaniini on melko valikoiva elinympäristönsä suhteen ja ihanneympäristöä on vain harvassa, on lajin esiintyminen laikuttaista. Maatalouskäyttö ja maastopalot tuhoavat maruna-aroa ja paikoittain kääpiökaniinin populaatiot ovat uhanalaisia. Washingtonissa kääpiökaniini elää alueella, joka on erillään muista kääpiökaniineista ja tämä populaatio kuoli sukupuuttoon vuonna 2004. Vuodesta 2011 alkaen tälle Columbia-joen valuma-alueelle on uudelleenistutettu vankeudessa kasvatettuja kääpiökaniineja (jotka ovat osittain Washingtonin kannan jälkeläisiä). Vuoteen 2014 mennessä luontoon oli laskettu 1200 kääpiökaniinia, mutta vielä on epäselvää, muodostavatko ne uudelleen luonnovaraisen kannan alueelle.
Pachydyptes
Pachydyptes on sukupuuttoon kuollut pingviinisuku. Se sisältää vain lajin "Pachydyptes ponderosus", joka tunnetaan muutamasta myöhäiselle eoseenille 37–34 miljoonan vuoden taakse ajoitetuista fossiilisista luista Otagon alueelta Uudelta-Seelannilta.
"Pachydyptes" oli pituudeltaan 140 ja 160 sentin väliltä ja sillä oli painoa 80 ja mahdollisesti 100 kilon väliltä. Se oli siis toiseksi pisin pingviini, sen päihitti vain "Anthropornis nordenskjoeldi", mutta saattoi kuitenkin olla sitä painavampi. "Pachydyptes" oli hiukan suurempi kuin "Icadyptes salasi", parhaiten tunnettu jättipingviini.
Alive in Studio A
Alive in Studio A on Bruce Dickinsonin livealbumi. Se julkaistiin 27. helmikuuta 1995.
Armand Duplantis
Armand Duplantis (s. 10. marraskuuta 1999) on amerikanruotsalainen seiväshyppääjä ja Euroopan-mestari, joka edustaa Ruotsia. Duplantis edustaa Yhdysvalloissa Lafayette High Schoolia ja Ruotsissa Upsala IF:iä. Hänen valmentajanaan toimii hänen isänsä Greg Duplantis.
Duplantis voitti kultaa alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2015 Calissa 15-vuotiaana tuloksella 5,30 m. Seuraavana vuonna hän voitti alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Bydgoszczissa pronssia tuloksella 5,45 m. Vuonna 2017 Duplantis voitti kultaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Grossetossa kisaennätyksellä 5,65 m. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 5,50 m. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 Duplantis oli seitsemäs tuloksella 5,70 m. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 Tampereella Duplantis voitti ylivoimaisesti hyppäämällä uuden kisaennätyksen 5,82 m.
Hallikaudella 2017 Duplantis paransi nuorten sisäratojen maailmanennätystä tulokseen 5,72 m ja vielä myöhemmin kaudella ensin 5,75 metriin ja sitten 5,82 metriin, joka rikkoi myös nuorten ulkoratojen ennätyksen ja Ruotsin sisäratojen ennätyksen. Hän hyppäsi alle 20-vuotiaiden sisäratojen maailmanennätyksen 5,88 m Clermont-Ferrandissa 25. helmikuuta 2018.
Ulkoradoilla hän hyppäsi huhtikuussa 2017 jälleen uuden nuorten maailmanennätyksen 5,90 m, joka samalla oli myös uusi Ruotsin ennätys. Edellinen Ruotsin ennätys oli Oscar Jansonin hyppäämä 5,87 m vuodelta 2003. Hän paransi kyseisiä ennätyksiä maaliskuussa 2018 hyppäämällä Austinissa tuloksen 5,92 metriä. Toukokuussa 2018 hän jälleen paransi ennätyksiä hyppäämällä 5,93 metriä Baton Rougessa. Duplantis voitti kultaa Yleisurheilun EM-kilpailuissa 2018 Berliinissä uudella ennätyksellään 6,05 m.
Duplantisin isä ja valmentaja Greg Duplantis hyppäsi omalla urallaan parhaimmillaan 5,80 m. Äiti Helena Duplantis (o.s. Hedlund) oli seitsenottelija ja koripalloilija. Duplatisin vanhin veli Andreas on hypännyt seivästä 5,36 m ja keskimmäinen veli Antoin pelaa baseballia.
Viri Lactis
Viri Lactis ry on elintarviketieteiden ainejärjestö Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa. Sen perustivat marraskuussa 1947 silloisen meijeriopin (myöhemmin maitoteknologian) opiskelijat, mutta se on aikojen myötä muuttunut kaikkien maidosta kiinnostuneiden opiskelijoiden järjestöksi. Nimi Viri Lactis on latinaa ja tarkoittaa "maitomiehiä", joka kuvastaa hyvin järjestön luonnetta perustamisvaiheessa. Viri Lactis ry järjestää pienimuotoisia tapahtumia ja ekskursioita Suomessa ja ulkomailla. Vuotuisia perinteitä ovat mm. juusto- & viini-ilta sekä pikkujoulut. Viri Lactis ry toivoo yhdistävänsä suomenkieliset ja kansainväliset opiskelijat. Lipidi Ry, joka alun perin on keskittynyt lihatieteeseen, on toinen Helsingin yliopiston elintarviketieteiden ainejärjestö. Viri Lactis on tehnyt pitkään hyvää yhteistyötä Valion ja muitten suomalaisten maitoyhtiöiden kanssa.
Vuodesta 1997 vuoteen 2013 yhdistys julkaisi Viri Lactis -lehteä.
Anthropornis
Anthropornis on sukupuuttoon kuollut pingviinisuku, jota tavattiin Etelämantereelta ja eteläisestä Australiasta eoseenilta oligoseenin alkuun. Lähes kaikki fossiiliaineisto, joka koostuu pääasiassa yksittäisistä luista, tulee Antarktiksen niemimaan pohjoisosista (La Mesetan muodostuma, Seymour Island). Tyyppilajin ("A. nordenskjoeldi") edustajat ovat, yhdessä uusiseelantilaisen "Pachydyptes ponderosuksen" eoseeniltä, kanssa suurimmat koskaan tunnetut pingviinit. Nämä linnut painoivat yli 80 kiloa ja niiden kokonaispituus ylitti 165 senttiä.
Reggia di Portici
Reggia di Portici on kuninkaallinen palatsi Porticin kunnassa Etelä-Italiassa Napolin metropolikaupungissa.
Palatsin rakennutti Napolin kuningaskunnan kuningas Kaarle vuosina 1738 - 1742 Bourbonin suvun kesäasunnoksi. Kuningas vaimonsa Saksin Maria Amalian kanssa olivat ihastuneet alueen maisemiin. Palatsia suunnittelemaan palkattiin Antonio Canevarin johdolla arkkitehdit Giovanni Antonio Medrano, Luigi Vanvitelli ja Ferdinando Fuga. Sisätiloja koristamaan valittiin taidemaalari Giuseppe Bonito.
Palatsia rakennettaessa tontilla kaivettiin, jolloin löydettiin tulivuorenpurkauksessa hautautuneen Herculaneumin aarteita. Näistä löydöistä muodostui palatsissa vuonna 1758 avattu museo "Herculanense Museum". 1800-luvun alussa arkeologiset kokoelmat siirrettiin Napoliin ja ne muodostavat Napolin arkeologisen museon ytimen.
Ranskan hallintavuosina 1806-1815 palatsia laajennettiin ja kunnostettiin. Tuolloin Napolin kuningas Joachim Murat myös kalusti palatsin ranskalaisilla empiretyylisillä huonekaluilla.
Molempain Sisiliain kuningaskunnan kuningas Ferdinand II rakennutti rautatien Napolin ja Porticin välille yhdistäen samalla Napolin kuninkaallisen palatsin kesäpalatsiin. Rautatieosuus oli ensimmäinen Italiassa ja se vihittiin käyttöön 3. lokakuuta 1839. 
Nykyään palatsia ja sen maisemapuutarhoja sekä kasvitieteellistä puutarhaa hallinnoi Napolin yliopisto.
Signe Liljequist
Signe Maria Liljequist (23. kesäkuuta 1876 Vaasa – 19. maaliskuuta 1958 Odense) oli suomalainen laulaja (sopraano). Hän opiskeli laulua Helsingissä Alexandra Ahngerin johdolla (1902–1905) ja jatkoi opintojaan Münchenissä ja Pariisissa. Hän konsertoi eri puolilla Eurooppaa, muutamia vuosia puolisonsa pianisti Kosti Vehasen kanssa. Hän toimi laulunopettajana ensin Helsingissä ja asettui sittemmin Kööpenhaminaan.
Skimmauslaite
Skimmauslaite () on pankkiautomaattiin luvattomasti asennettava laite, joka pyrkii kopioimaan pankki- tai luottokortin tiedot sekä hankkimaan kortin tunnusluvun. Se koostuu yleensä magneettijuovan tiedot lukevasta lukulaitteesta ja kamerasta, joka kuvaa sirukortin tunnusluvun. Skimmauslaitteella hankituilla tiedoilla voidaan tehdä pankki- tai luottokortista identtinen kopio. Skimmauslaitteita on varsinkin vilkkailla paikoilla sijaitsevissa pankkiautomaateissa ja kylmäasemien maksukorttiautomaateissa.
Sojuz MS-04
Sojuz MS-04 () on Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Alus laukaistiin Sojuz FG -kantoraketilla 20. huhtikuuta 2017 Baikonurin kosmodromilta Kazakstanista mukanaan kaksi avaruuslentäjää ja rahtia asemalle. Aluksen miehistö kuuluu ISS:n Retkikunta 51:n miehistöön.
Åkeshovin metroasema
Åkeshovin metroasema () on Tukholman metron vihreän linjan asema ja junan 17 pääteasema. Asema sijaitsee Norra Ängbyn kaupunginosassa noin kymmenen kilometrin päässä T-Centralenin metroasemasta.
Aleksanteri Huuri
Aleksander (Aleksanteri) Huuri (1. syyskuuta 1881 Värtsilä – 18. heinäkuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen insinöörieversti.
Huurin vanhemmat olivat tukkukauppias Klaus Huuri ja Vilhelmina Hirvonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta vuonna 1900, valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1904 ja insinööriupseeriksi 1927.
Huuri oli St. Petersburger metallfabrikin insinöörinä 1904–1905, Société anonyme de l’usine à cuivre et à tubes–tehtaan 
käyttöpäällikkönä ja yli-insinöörin 1. apulaisena 1905–1907 ja Itä-Suomen graniitti Oy:n toimeenpanevana johtajana 1907–1911. Hän suoritti yksityisille töitä 1911–1913, oli Oy Granitin Venäjän osaston johtajana 1913–1915 ja oli rakentemassa Pietari Suuren merilinnoitusta Tallinnassa 1915–1918.
Vuonna 1918 Helsingin valtauksen jälkeen Huuri palveli Helsingin etappiesikunnassa ja käskynhaltijan esikunnassa. Hän toimi Rannikkotykistörykmentti l:n neuvottelevana insinöörinä 1919–1920 ja rykmentin tykistöteknillisen toimiston päällikön apulaisena 1920–1922 sekä oy Suomalaisen polnaftin toimeenpanevana johtajana 1922–1924. Huuri oli Sotaväen esikunnassa tykistöinsinöörinä vuodesta 1924 ja yleisesikunnassa insinöörinä vuoteen 1928 saakka. Viimeksi Huuri oli puolustusministeriön taisteluvälineosaston päällikkönä vuodesta 1928 alkaen. Huuri järjesti insinööri-upseerikunnan puolustuslaitokseen ja toimi linnoitusopin opettajana eri sotakouluissa. Hän oli Sotateknillisen Aikakauslehden toimittajana 1925 ja Suomen Sotilasaikakauslehden sotateknillisen osaston toimitussihteerinä 1926–1928.
Aleksanteri Huuri kuoli pari viikkoa Vallisaaren räjähdysonnettomuuden jälkeen sydänkohtaukseen onnettomuuden rasittamana.
Huuri oli naimisissa vuodesta 1907 Ellen Carlsonin kanssa jonka isä oli kunnallisneuvos Reinhold Carlson.
Ewa Air
Ewa Air on mayottelainen lentoyhtiö. Se lentää reittilentoja kahdeksaan kohteeseen Mayotten lähialueella kotikenttänään Dzaoudzin Pamandzin kansainvälinen lentoasema.
Ewa Airin perustivat vuonna 2013 Air Austral, Mayotten kauppakamari ja sijoitusyhtiö Ylang Invest. Se on Air Australin tytäryhtiö.
Marraskuusta 2016 lähtien Ewa Air on lentänyt reittilentoja kahdeksaan kohteeseen.
Huhtikuussa 2017 Ewa Airin laivastoon kuului yksi ATR 72-500 -potkurikone.
Home (vuoden 2008 elokuva)
Home on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut Ursula Meierin ohjaama sveitsiläis-ranskalais-belgialainen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert ja Olivier Gourmet. Elokuvan käsikirjoittajina olivat Ursula Meier, Antoine Jaccoud, Raphaëlle Desplechin, Gilles Taurand, Olivier Lorelle ja Alice Winocour sekä tuottajina Denis Delcampe, Denis Freyd, Thierry Spicher ja Elena Tatti.
"Home" valittiin Sveitsin viralliseksi ehdokkaaksi parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin saajaksi, mutta se ei päässyt lopullisten ehdokkaiden joukkoon. Elokuva voitti muun muassa kolme Sveitsin elokuvapalkintoa ja oli ehdokkaana kolmeen César-palkintoon.
Marthe ja Michel (Isabelle Huppert ja Olivier Gourmet) asuvat kolmen lapsensa, Judithin, Marionin ja Julienin (Adélaïde Leroux, Madeleine Budd ja Kacey Mottet Klein), kanssa suuren keskeneräisen valtatien vieressä kaukana rauhallisella maaseudulla Ranskassa. He ovat laajentaneet tilaansa valtatielle asti, sillä he uskovat, että jo vuosia keskeneräistä valtatietä ei tultaisi koskaan käyttämään. Eräänä päivänä ilman varoitusta valtatien tekoa jatketaan ja se avataan liikenteelle, mutta perhe ei suostu lähteä kodistaan rakennustyöläisten ja liikenteen melun tieltä. Kun liikenteen melu ja pakokaasut alkavat täyttää perheen kotia ja elämää, ajatukset ja epäilykset valtatien pitkäaikaisista vaikutuksista ja vaaroista alkavat aiheuttaa kireyttä perheenjäsenten keskuudessa.
Ursula Meier laati "Homen" käsikirjoituksen erityisesti Isabelle Huppertille, joka hyväksyi käsikirjoituksen ja otti roolitarjouksen vastaan, kun hän oli kuvaamassa Belgiassa elokuvaa "Private Property" (2006).
"Home" kuvattiin Bulgariassa vuoden 2007 kesällä 5,7 miljoonan euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat sveitsiläinen Box Productions, ranskalainen Archipel 35 ja belgialainen Need Productions. Lisäksi elokuvan tuotantoa olivat tukemassa muun muassa sveitsiläinen TSR, ranskalainen France 3 Cinéma ja belgialainen RTBF. "Homen" virallinen ranskalainen traileri julkaistiin 30. syyskuuta 2008.
"Home" sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa 18. toukokuuta 2008. Elokuvan Sveitsin teatteriensi-ilta oli 15. lokakuuta 2008, Ranskan 29. lokakuuta 2008 ja Belgian 12. marraskuuta 2008. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Sveitsissä Filmcoopi Zürich AG, Ranskassa Diaphana Films ja Belgiassa Benelux Film Distributors. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 112 780 katsojaa ja tuotti maailmanlaajuisesti yli kahden miljoonan dollarin lipputulot.
"Home" on saanut elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Metacritic-sivuston mukaan 12 arvostelun perusteella elokuva on saanut 67 pistettä sadasta mahdollisesta. Internet Movie Databasen 3 330 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,0/10. Elokuva on palkittu useilla palkinnoilla ja huomioitu useilla ehdokkuuksilla eri maissa ja elokuvajuhlilla ympäri maailman.
"Home" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 16. kesäkuuta 2009.
Busbetzky
Busbetzki, Busbetzky eli Busbetzkÿ oli vironsaksalainen muusikkosuku, jonka jäsenet toimivat 1600-luvulla ja 1700-luvun alkupuolella pääasiassa Narvassa ja Tallinnassa kaupunginmuusikkoina ja urkureina.
Busbetzky-suvun tunnetuimmat muusikkojäsenet keskinäisine sukulaisuussuhteineen:
Israelilaisten pako Egyptistä
Israelilaisten pako Egyptistä eli exodus (kreikkaa: 'lähteminen') on Vanhassa testamentissa kuvattu myyttinen tapahtuma, jossa orjina Egyptissä olleet israelilaiset poistuivat maasta ja lähtivät vaeltamaan kohti luvattua maata nykyiseen Israeliin. Pakenevien israelilaisten johtajia olivat Mooses ja hänen veljensä Aaron. Israelilaiset vaelsivat vuosikausia Siinain autiomaassa ja saapuivat lopulta Kanaaninmaahan, jonka he ottivat haltuunsa.
Pako Egyptistä oli käänteentekevä tapahtuma israelilaisten historiassa ja juutalaisuudessa. Paon seurauksena israelilaiset sitoutuivat yhteen Jumalaan, Jahveen, ja saivat Kymmenen käskyä. Nykyajan juutalaiset muistelevat tapahtumaa vuosittain pesah-juhlassa.
Pakotarina on ilmeisesti koottu useasta osasta, ja meille säilynyt kertomus ammentaa kolmesta tai neljästä lähteestä, jotka sepitettiin vuosien 700 eaa. ja 400 eaa. välillä. Pakoa edeltävistä tapahtumista, Mooseksen varhaisvaiheista, lähdöstä, takaa-ajosta ja israelilaisten matkasta Siinainvuorelle asti kerrotaan Toisen Mooseksen kirjan luvuissa 1–18. Pitkästä erämaavaelluksesta kerrotaan Toisen Mooseksen kirjan loppuosassa sekä Neljännessä ja Viidennessä Mooseksen kirjassa, ja saapumisesta luvattuun maahan kerrotaan Joosuan kirjassa.
Jos exodus on historiallinen tapahtuma, se saattoi joidenkin tutkijoiden mukaan tapahtua joskus vuoden 1300 eaa. jälkeen. Sen olisi täytynyt tapahtua viimeistään 1200-luvulla eaa., sillä sen vuosisadan lopulta tunnetaan egyptiläinen steela, jossa Israelin kerrotaan jo olleen olemassa Kanaaninmaalla. Uskonnolliset oppineet suosivat varhaisempaa ajoitusta Amenhotep II:n aikana noin vuonna 1444 eaa. Maallisemmat oppineet uskovat exoduksen tapahtuneen noin vuonna 1290 eaa. Ramses II:n hallintokaudella. On myös esitetty teorioita, joiden mukaan kertomus israelilaisten Egyptistä lähdöstä viittaisi jo 1500-luvulla Ahmosen hallituskauden alussa tapahtuneeseen hyksojen karkotukseen.
Raamatullinen arkeologia ei ole onnistunut löytämään Siinailta todisteita Raamatussa kuvatusta 600 000 ihmisen paosta Egyptistä lapsineen ja eläimineen ja heidän vaeltelustaan autiomaassa 40 vuoden ajan. Egyptistä ei ole löydetty jälkiä varhaisesta israelilaisesta väestöstä, eikä Kanaaninmaalta merkkejä Joosuan kirjassa kuvatusta valloituksesta tai varhaisten israelilaisten asutuksesta pronssiajalta ennen rauta-aikaa 1200 eaa.
Kirjoitus otettiin Israelissa käyttöön arviolta vasta 900-luvulla eaa., joten sitä varhaisemmat kertomukset olisi välitetty sitä ennen suullisesti.
Valtamedia
Valtamedia tarkoittaa joukkoviestinnän perinteisiä muotoja, kuten sanomalehtiä, televisiota ja radiota, joiden katsotaan olevan vastakohta internetille.
Väittelyissä valtamedian ja vaihtoehtomedian eroista valtamedia nähdään usein ”yleisöjen maksimointina, joka vetoaa turvallisiin, perinteisiin kuvioihin” ja vaihtoehtomedia ”miellyttävien epäpoliittisten kaavailujen edellä olevana, joka edistää yhteiskunnallisen muutoksen ohjelmia.”
Edward S. Herman ja Noam Chomsky selittivät, miten propagandamalli välittää propagandaa ja systeemistä vinoumaa joukkotiedotusvälineissä. Herman ja Chomsky väittävät, että koska valtamedian tiedotuskanavat ovat suuria yrityksiä, tai osa vielä suurempia yrityskonserneja (esimerkiksi osa Westinghousea tai General Electriciä), yleisölle esitetty informaatio vinoutuu näiden intresseillä. Tällaisilla monialayhtymillä on laajat taloudelliset intressit, jotka voivat vaarantua jos tiettyjä tietoja julkaistaan. Tämän perustelun mukaan uutiset, jotka vaarantavat eniten yritysten omistajien taloudellisia intressejä kohtaavat eniten vinoumaa ja sensuuria.
Tästä seuraa se, että jos liikevoiton maksimointi tarkoittaa uutisten objektiivisuuden uhraamista, silloin uutiset (ne uutiset, joissa heillä on eturistiriita), jotka lopulta selviytyvät, tulevat olemaan perusteellisen vinoutuneita.
Dishonored 2
Dishonored 2 on Arkane Studiosin kehittämä toimintaseikkailu, jonka on julkaissut Bethesda Softworks vuonna . Peli on julkaistu PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle.
Peli on jatko-osa "Dishonored"-pelille, jossa esiintyy edellisestä osasta tuttu Corvo ja hänen tyttärensä Emily.
Domen arvostelussa peli sai neljä tähteä viidestä.
Peli on voittanut The Game Awards -palkinnon parhaana toimintaseikkailujen kategoriassa.
Luohot
Luohot ("Apera") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Luohot ovat yksivuotisia ja kasvutavaltaan yleensä löyhästi mätästäviä. Luohojen varret ovat pystyjä sekä sileitä ja lehdet ovat litteitä. Kukinnon tähkylät ovat yksikukkaisia ja kukkien kaleet ovat teräväkärkisiä. Ylimmät kaleet ovat kolmi- tai useampisuonisia ja alemmat yksisuonisia. Ulkohelpeet ovat pyöreäselkäisiä ja niissä on pitkä, suunnilleen kolme kertaa tähkylää pidempi vihne. Luohot muistuttavat paljolti röllejä ("Agrostis"), joiden tähkylät ovat myös yksikukkaisia, mutta eroavat niistä pitkän vihneensä myötä. Joitakin luoholajeja on kuitenkin aiemmin määritelty röllilajeiksi tai röllilajien alalajeiksi.
Luohojen sukuun kuuluu viisi lajia, joista Suomessa kasvaa luonnonvaraisena yksi laji, peltoluoho eli luoho ("Apera spica-venti"). Ruotsissa esiintyy peltoluohon lisäksi myös alvariluohoa ("Apera interrupta").
Luohojen suvun nimen "Apera" on antanut suvun vuonna 1763 kuvannut ranskalainen kasvitieteilijä Michel Adanson.
Voutila
Voutila on Hämeenlinnan 25. kaupunginosa ja se muodostaa yhden kaupungin läntisistä asuinalueista. Siihen kuuluvat Nummi, Jukola ja itse Voutila. Voutila rajautuu Ahveniston, Kankaantaustan, Hattelmalan, Luolajan, Loimalahden ja Vuorentaan kaupunginosiin.
Voutila koostuu kahdesta lähiöstä sekä pientaloalueista. Suurin osa Nummesta ja Jukolasta on rakennettu 1970-90-luvuilla. Voutilassa on kirjasto, seurakuntakeskus, päiväkoteja ja siellä toimii kaksi koulua, joista toinen on Jukolan koulu. Vuonna 2016 suljetun Nummen koulun tilalle rakennettiin vuosina 2016-2018 Nummikeskus, jonne muuttivat neuvola, kirjasto ja elokuussa 2018 Nummen yhtenäiskoulu.
Kauppoja löytyy Jukolasta ja Nummelta, myös pubeja on kaksi: Iloinen kulkija ja Jukolan Jussi. Voutilaan kuuluvat Nummi ja Jukola ovat Hämeenlinnan pahamaineisimpia alueita, Nummella väkivaltarikokset ovat olleet Hämeenlinnan korkeimmat.
Voutilasta keskustaan on noin kolme kilometriä.
Onomichi
Onomichi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Hiroshiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin kaakkoisosassa Seton sisämeren rannalla Onomichin kanavan varrella. Kaupungissa on 140 381 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 285,11 neliökilometriä.
Onomichi on vanha satamakaupunki, jonka satama perustettiin jo Heian-kaudella vuonna 1169. Se kukoisti riisin kauppapaikkana ja myöhemmin Kiinan Ming-dynastian kanssa käydyn kaupan ja Pohjois-Japaniin suunnanneiden "Kitamaebune"-laivojen ansiosta. Kauppa toi kaupungille vaurautta, jonka myötä sinne rakennettiin lukuisia temppeleitä ja pyhäköitä. Onomichi sai Japanin kuntalaitoksen perustamisen jälkeen kaupunkioikeudet vuonna 1898, toisena Hiroshiman prefektuurissa. Sen jälkeen se on kuntaliitosten myötä laajentunut käsittämään myös keskustan pohjoispuolen vuoristoalueita ja Seton sisämeren saaria. Kaupunki toimii Shikokun saarella sijaitsevaan Imabariin johtavan Shimanami-kaidō-saaristoreitin lähtöpaikkana. Onomichia palvelevat JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja ja luotijunayhteys San’yō Shinkansen.
Michael Ballhaus
Michael Ballhaus (5. elokuuta 1935 Berliini – 11. huhtikuuta 2017 Berliini) oli saksalainen elokuvaaja. Ballhaus kuoli yöllä 11.–12.4.2017. 
Ballhaus kuvasi yhteensä 15 Rainer Werner Fassbinderin elokuvaa. Ensimmäinen Ballhausin kuvaama amerikkalainen elokuva oli riippumattoman elokuvan mestarin John Saylesin "Baby It’s You" (1983). Martin Scorsese pestasi Ballhausin kuvaamaan komediansa "Illasta aamuun" (1985). Siitä alkoi yhteistyö, johon kuului seitsemän elokuvaa. Ballhausin kuvaamista gangsterielokuva "Mafiaveljet" (1990) kuuluu ohjaajansa parhaisiin. Scorsesen "Gangs of New York" (2002) toi Ballhausille yhden hänen kolmesta Oscar-ehdokkuudestaan.
Bram-Bram-Bult
Bram-Bram-Bult on Australian aboriginaalien myytissä esiintyvä veljespari, Yuree ja Wanjel. Muinoin eli suuri henki, Doan, metsästäjä, joka näytti pussiliitäjältä. Hän jahtasi kerran kengurua, Purraa. Juuri kun Doan oli saamaisilaan kengurun kiinni, hän saapui nokkasiilin, henki Wembulinin reviirille. Tämä oli lepäämässä kahden tyttärensä kera. Wembulin heräsi ja hyökkäsi Doanin kimppuun ja tappoi ja söi hänet. Doanin kaksi enoa, Yuree ja Wanjel, läksivät etsimään häntä ja löysivät muurahaisia kuljettamassa pussiliitäjän karvoja ja lihanpaloja. He löysivät Doanin raadon ja ryhtyivät jäljittamään murhaajaa kostaakseen. Kolmen päivän kuluttua he saapuivat nokkasiilin pesälle. Tämä tapettiin ja he ottivat tyttäret vaimoikseen. Kotimatkalla veljekset alkoivat katua naimisiinmenoaan, koska sisarukset näyttivät hautovan kostoa isänsä kuoleman vuoksi. Vaimot tapettiin. Matkallaan Yuree ja Wanjel antoivat nimen kaikille kohtaamilleen kasveille, eläimille, kiville ja puille. Aikanaan Wanjel kuoli Gertuk-käärmeen myrkkyyn, mutta Yuree taikoi hänet henkiin kaivertamalla puusta veljensä näköisen patsaan. Sitten he matkustivat kauas - palaamatta koskaan. Eräiden tarinoiden mukaan he elävät Kastorina ja Polluxina Kaksosten tähdistössä.
Philip Wilkinson: Myytit & legendat. Readme.fi, 2009. Sivu 334. Suomentaja Veli-Pekka Ketola ISBN 978-952-220-252-9
Mustasarvinokka
Mustasarvinokka ("Anthracoceros malayanus") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa ja Thaimaassa. Singaporesta se on kadonnut.
Lajin esiintymisalueella sitä tavataan alankoalueilla Malakan niemimaalla, Borneossa ja Sumatralla sekä Lingga-, Bangka- ja Belitungsaarilla. Yleensä sitä esiintyy harvakseltaan tai paikallisesti yleisesti sopivissa elinympäristöissä.
Sen elinaluetta ovat erityisesti kosteat metsäiset alangot, mutta myös rämeet.
Kaupalliset ja laittomat metsänhakkuut, maan muuttaminen maanviljelyskäyttöön sekä asutuksen leviäminen ovat aiheuttaneet sen, että metsien häviäminen on ollut Indonesian Sundanalangolla hyvin laajaa. Lajin riippuvuus tasankojen elinalueista on saattanut sen tilanteessa, jossa on suuri häviämisen riski, etenkin Sumatralla ja Malakan niemimaalla.
Elinympäristöjen häviämisen vuoksi se on Thaimaassa lähellä häviämistä. Sen levinneisyysalueella metsien häviäminen on nopeata, ja sitä uhkaa myös metsästäminen. Koska laji on keskittynyt alankojen ainavihantiin metsiin, sen kanta on todennäköisesti häviämissä suhteellisen nopeasti. Laji on siksi määritelty vaarantuneeksi.
Mediapolis
Mediapolis on Tampereen Ristimäessä sijaitseva noin 30 media-alan organisaation ja yrityksen kasvava ja kehittyvä keskus ja verkosto. Mediapoliksen suurimmat yksittäiset toimijat ovat Yle, Tampereen ammattikorkeakoulu TAMK ja Tampereen seudun ammattiopisto Tredu.
Palaeeudyptes
Palaeeudyptes on sukupuuttoon kuollut suurten pingviinien suku paleogeenikaudelta. Minkään lajin edustajat eivät olleet kooltaan verrattavissa nykyisiin pingviinilintuihin, esimerkiksi "P. klekowskii" (eoseenin Antarktiksen niemimaalta) saattoi kasvaa jopa 160-senttiseksi. "P. antarcticus" oligoseenin Uudelta-Seelannilta oli ensimmäisenä kuvattu fossiilinen pingviini. Muita sukuun kuuluneita lajeja on kuvattu eoseenin Antarktiksen niemimaalta "(P. gunnari)" ja Uudelta-Seelannilta ("P. marplesi"); Nimellä "Palaeeudyptes" sp. tunnetut fossiilijäänteet on ajoitettu eoseenin Chilen ja Australian eteläosiin. Viimeaikaiset tutkimukset ovat osoittaneet ettei suku ole monofyleettinen taksoni ja viittaa läheiseen sukulaissuhteeseen Antarktikselta löydettyjen "Palaeeudyptes"-lajien ja "Inkayacu paracasensiksen" (eoseeni Peru) välillä. On myös pidetty mahdollisena että Antarktiksen niemimaan lajit muodostavat yhden lajin, ja että "P. klekowskiin" ja "P. gunnarin" väliset erot (pääasiassa luiden koko) johtuvat hyvin muodostuneesta sukupuolidimorfismista.
Hope Pym
Hope Pym on Marvel Comicsin sarjakuvissa esiintyvä hahmo. Hän on Hank Pymin ja Janet van Dynen tytär ja toimii superroistona nimeltä Punainen Kuningatar () MC2-universumissa.
Marvel Cinematic Universessa hahmo esiintyy nimellä Hope van Dyne ja teki ensiesiintymisensä elokuvassa "Ant-Man" (2015) näyttelijänään Evangeline Lilly. Elokuvan jatko-osassa "Ant-Man and the Wasp" (2018) Hope tekee ensiesiintymisensä Ampiaisena.
Vanhempiensa kuoleman jälkeen Hope ja hänen kaksoisveljensä Henry Pym Jr. kieltäytyivät hyväksymästä A-Next -ryhmän asemaa Kostajien "uutena sukupolvena". He käyttivät vanhempiensa omaisuutta muodostaakseen superrikollisryhmän nimeltä Revengers ja hyökkäsivät Kostajien kartanoon vanhempiensa turvakoodeilla. Hope oli aikeissa kiduttaa Cassandra Langia, Scott Langin tytärtä, koska tunsi itsensä Kostajien todelliseksi perilliseksi. Henry kuitenkin esti tämän sekä Hopen yrityksen laukaista kartanon itsetuhoamekanismi, jolloin sekä A-Nextin että Revengersin jäsenet olisivat kuolleet.
Alvariluoho
Alvariluoho ("Apera interrupta") on yksivuotinen ja pienehkökokoinen heinäkasvilaji. Alvariluohoa on joskus pidetty peltoluohon ("Apera spica-venti") alalajina sekä sijoitettu myös muihin heinäkasvisukuihin, kuten rölleihin ("Agrostis"), tesmoihin ("Milium"), kääpiölauhoihin ("Aira") tai vasuheiniin ("Muhlenbergia"). Alvariluohon toinen ruotsinkielinen nimi, "alvarven", viittaa myös rölleihin (ruots. "venar").
Alvariluoho voi kasvaa 30 cm korkeaksi ja se kasvaa yksittäin tai löyhinä mättäinä. Lehdet ovat tasaisia sekä melko sileitä ja lehtien kieleke on 3–5 mm pitkä. Alvariluohon kukintona oleva röyhy on hyvin haaroittunut ja monitähkyläinen sekä yläosastaan tiheämpi kuin alaosasta. Kukat sijaitsevat tähkylöissä yksittäin ja jokaisen tähkylän ulkohelpeessä on pitkä, noin kolme kertaa tähkylää pidempi vihne. Tähkylöiden kaleet ovat kalvomaisia sekä teräväkärkisiä. Alvariluoho kukkii kesäkuussa.
Alvariluoho kasvaa kuivilla kasvupaikoilla ja se muistuttaa pienikokoista peltoluohoa ("Apera spica-venti"), mutta muun muassa peltoluohon kieleke on pidempi. Alvariluohoa ei kasva Suomessa ja Ruotsissakin se on harvinainen. Ruotsissa alvariluohoa tavataan vain Gotlannissa ja Öölannissa.
Ensimmäinen alvariluohon löytö on julkaistu vuonna 1924.
Jan van Amstel -luokka
Jan van Amstel -luokka oli Alankomaiden Kuninkaallisen laivaston yhdeksän vuosina 1936–1940 valmistetun aluksen muodostama miinanraivaajaluokka. Luokkaan piti kuulua kaksitoista alusta, mutta kolme alusta ei koskaan valmistunut Saksan hyökättyä Alankomaihin.
Luokka oli lukumääräisesti Alankomaiden laivaston suurin alusluokka toisen maailmansodan alkaessa. Alusten 15 solmun nopeus ja 75 millimetrin tykki mahdollisti saattajana Pohjanmerellä ja Hollannin Itä-Intiassa toimimisen. Neljä ensimmäistä alusta siirrettiin Hollannin Itä-Intiaan ja neljä viimeistä jäivät Alankomaihin. Luokan aluksilla oli mahdollista kuljettaa 40 miinaa, mikä teki niistä miinalaivoiksi sopivia.
Hr. Ms. Jan van Amstel (1936)
Hr. Ms. Jan van Amstel oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Alus tilattiin P. Smitiltä Rotterdamista ja sen köli laskettiin 21. maaliskuuta 1936. Alus laskettiin vesille 17. elokuuta 1936 ja se otettiin palvelukseen 15. maaliskuuta 1937.
Alus vaurioitui 6. maaliskuuta 1942 Surabayassa ilmahyökkäyksessä, jolloin 23 miehistönjäsentä sai surmansa. Alus joutui taisteluun keisarillisen laivaston hävittäjän kanssa lähellä Giliä Madoeiransalmessa pyrkiessään Jaavan antautumisen jälkeen Australiaan. Alus upposi 8. maaliskuuta vieden mukanaan pääosan aluksella olleista.
Tesmat
Tesmat ("Milium") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Tesmat ovat yksi- tai monivuotisia ja kooltaan erikokoisia heiniä. Kasvutavaltaan tesmat ovat pystyjä tai kohenevia ja niiden varret ovat kaljuja. Lehdet ovat leveydeltään vaihtelevia ja lehtitupet ovat pyöreitä sekä sileitä tai karheita. Lehtien kieleke on kalvomainen. Tesmojen kukintona oleva röyhy on kaikkiin suuntiin levittäytyvä sekä siirottava tai tuuhea. Tähkylät ovat yksikukkaisia ja muodoltaan pyöreitä. Tähkylöiden sisä- ja ulkokale ovat suunnilleen yhtä suuria. Ulkohelpeet ovat pyöreäselkäisiä, munanmuotoisia, teräväkärkisiä sekä viisisuonisia ja niissä ei ole vihnettä.
Tesmoja on viisi lajia, joista Suomessa tavataan yhtä, lehtotesmaa ("Milium effusum"). Ruotsissa tavataan lehtotesman lisäksi myös hietatesmaa ("Milium vernale").
Koristekasvina myydään kultatesmaa ("Milium effusum" 'Aureum'), joka lehtotesmasta on jalostettu kellertävälehtinen lajike.
Tesmojen suvun nimi ("Milium") tulee kreikan kielen sanasta "meline", joka oli Herodotoksen yhdelle kasville antama nimi.
Verso Food
Verso Food oy on elintarvikealan yritys, joka kehittää ruokia härkäpavusta. Yritys perustettiin vuonna 2010 nimellä Nofu, mutta vuonna 2014 nimi muutettiin nykyiseen muotoon. Jauhelihan tapaan käytettävä härkis saapui markkinoille syyskuussa 2016. Yritys on aiemmin tuonut markkinoille muun muassa härkäpapurouhetta ja granolaa eli paahdettua mysliä.
Verso Foodin liikevaihto nousi vuonna 2016 kahteen miljoonaan euroon.
Air Antilles
Air Antilles on guadeloupelainen lentoyhtiö. Se lentää reittilentoja 14 kohteeseen kotikenttänään Pointe-à-Pitren kansainvälinen lentoasema. Se perustettiin joulukuussa 2012 nimellä Air Antilles Express. Se on Air Guyane Expressin tytäryhtiö.
Huhtikuussa 2017 Air Antilles lensi reittilentoja 14 kohteeseen.
Tammikuussa 2017 Air Antillesin laivastoon kuului seitsemän lentokonetta.
Spermidiini
Spermidiini (CHN) on polyamiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä tavataan muun muassa eläimissä, kasveissa ja mikro-organismeissa. Sillä on useita tärkeitä tehtäviä soluissa liittyen muun muassa solujen erikoistumiseen. Ensimmäisen kerran spermidiiniä eristettiin ihmisen spermasta.
Eliöt muodostavat spermidiiniä putreskiinista. Reaktiota katalysoiva entsyymi on spermidiinisyntaasi, joka siirtää aminopropyyliryhmän putreskiinille dekarboksyloidulta S-adenosyylimetioniinilta. Spermidiinistä voi muodostua spermiiniä spermiinisyntaasin katalysoimana. Spermidiini muodostaa komplekseja muun muassa DNA:n ja RNA:n kanssa. Spermidiini säätelee muun muassa solujen jakaantumista ja erilaistumista. Sillä on myös solujen ikääntymistä ehkäiseviä ominaisuuksia, jotka perustuvat muun muassa autofagosytoosin aktivoimiseen, lipidien aineenvaihdunnan säätelyyn ja tulehdusprosessien säätelyyn. Nisäkässoluissa spermidiinin pitoisuus on suurempi kuin putreskiinin tai spermiinin.
Hr. Ms. Pieter de Bitter (1936)
Hr. Ms. Pieter de Bitter oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Alus tilattiin P. Smitiltä Rotterdamista ja sen köli laskettiin 21. maaliskuuta 1936. Alus laskettiin vesille 29. lokakuuta 1936 ja se otettiin palvelukseen 26. toukokuuta 1937.
Aluksen miehistö upotti aluksensa Surabayassa 6. maaliskuuta 1942. Japanilaiset eivät todennäköisesti koskaan nostaneet aluksen hylkyä.
Hr. Ms. Eland Dubois (1936)
Hr. Ms. Eland Dubois oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Alus tilattiin Gustolta Schiedamista ja sen köli laskettiin 21. maaliskuuta 1936. Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta 1936 ja se otettiin palvelukseen 21. kesäkuuta 1937.
Aluksen miehistö upotti aluksensa lähellä Gili Gentengiä 8. maaliskuuta 1942, kun vuotavat vesiputket tekivät paon Australiaan mahdottomaksi. Miehistö siirtyi "Hr. Ms. Jan van Amstelille", jonka japanilaiset upottivat pakomatkalla.
Jacqueline Taïeb
Jacqueline Taïeb (s. 9. marraskuuta 1948 Tunis, Ranskan Tunisia) on tunisialaistaustainen ranskalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän saavutti suurimman suosionsa pop- ja yé-yé-laulajana Ranskassa 1960-luvulla.
Taïeb saapui Ranskaan vanhempiensa kanssa 8-vuotiaana. 12-vuotiaana hän aloitti laulujen säveltämisen kitaransa kanssa ja vuonna 1966 kykyjenmetsästäjä löysi Taïebin hänen laulaessaan ystäviensä kanssa. Saapuessaan Pariisiin hän teki sopimuksen Impact Recordsin kanssa ja julkaisi kappaleen ”7 heures du matin” vuonna 1967, josta tuli hänen suurin hittinsä Ranskassa. Taïeb äänestettiin parhaimmaksi tulokkaaksi Midemin musiikkifestivaaleilla Cannesissa kyseisen kappaleen saaman suosion johdosta. Kappale kertoo teinitytöstä, joka unelmoi Paul McCartneysta.
1970-luvun alussa Taïeb piti tauon äänittämisestä. Vuonna 1988 hän kirjoitti kappaleen ”Ready to Follow You”, josta tuli kansainvälinen hitti yhdysvaltalaiselle laulajalle Dana Dawsonille. Singleä myytiin yli 500 000 kappaletta ja albumia myytiin Ranskassa 300 000 kappaletta.
Procariama
Procariama on sukupuuttoon kuollut hirmulintujen heimoon kuulunut käärmekurkilintusuku. Se oli enintään metrin korkea ja verrattavissa kooltaan "Psilopterukseen" ja "Paleopsilopterukseen", muihin alaheimon Psilopterinae hirmulintuihin. "Procariama" on sen takia saattanut keskittyä pienempiin saaliisiin, jotka olivat liian pieniä "Devincenzian" kaltaisille suurille hirmulinnuille. "Procariaman" fossiileja on löydetty Catamarcan maakunnasta Argentiinasta.
Pariisin ampumavälikohtaus 2017
Pariisin ampumavälikohtaus 2017 tapahtui, kun kolmea poliisia päin ammuttiin Avenue des Champs-Élysées -kadulla 20. huhtikuuta 2017. Yksi poliiseista kuoli ja kaksi loukkaantui. Terroristijärjestö Isis ilmoitti aluksi olleensa iskun takana. Seuraavana päivänä kuitenkin Ranskan viranomaiset tiedottivat, että ampuja oli kertonut haluavansa tappaa poliiseita, mutta hänellä ei ollut ilmeisiä yhteyksiä islamistiradikalismiin.
Tekijä on 39-vuotias mies ja kotoisin Pariisin itäisestä Chelles’n esikaupungista. On myös uutisoitu, että hän on saattanut tulla Pariisiin junalla Belgiasta. Belgian viranomaiset sanovat kuitenkin, ettei heillä ole tästä tietoa. Hän oli jo aiemmin yrittänyt vahingoittaa poliiseja useita kertoja. Yritykset olivat jatkuneet monta vuotta. Hän oli Ranskan kotimaan turvallisuuden viraston DGSI:n seurannassa. Vuonna 2001 hän varasti aseella uhaten auton ja törmäsi sillä toiseen ajoneuvoon, jonka kyydissä oli poliisiharjoittelija. Harjoittelija yritti ottaa tekijän kiinni, mutta tekijä ampui poliisia ja erästä toista miestä aseellaan rintaan. Hän jäi kiinni myöhemmin.
Vankilassa tekijä hyökkäsi vartijan kimppuun, otti tältä aseen ja ampui useita laukauksia. Vuonna 2005 hän sai tuomion kolmesta murhan yrityksestä. Kaksi näistä kohdistui poliisiupseeriin. Vuoden 2017 helmikuussa mies pidätettiin jälleen, koska poliisi epäili hänen suunnitelleen poliisien murhaamista. Mies päästettiin kuitenkin vapaaksi vähäisten todisteiden takia.
Ranskan sisäisen turvallisuuden virasto Direction générale de la Sécurité intérieure (DGSI) oli seurannut hänen liikkeitään.
Nastja Säde Rönkkö
Nastja Säde Rönkkö (s. 1985) on suomalainen nykytaiteilija. Hän työskentelee Helsingistä ja Lontoosta käsin. Rönkkö on valmistunut taiteen kandidaatiksi Lontoon Central Saint Martins -taidekoulusta vuonna 2008 ja maisteriksi Slade School of Fine Artista vuonna 2011. Slade School of Fine Artsissa opiskellessaan hän innostui performanssitaiteesta.
Rönkkö työskentelee itsenäisesti sekä osana LaBeouf, Rönkkö & Turner -kollektiivia, jonka muut jäsenet ovat Shia LaBeouf ja Luke Turner. Rosa Kuosmanen kuvailee Framen sivuilla Rönkön teosten käsittelevävän usein yhteisöllisyyttä, läsnäoloa, läheisyyttä, inhimillistä vuorovaikutusta sekä sosiaalisia rituaaleja ja Rönkön "projektit ilmenevät yleensä performanssin, videon, tekstin, internetin tai erilaisten sosiaalisten interventioiden muodossa, tai niiden yhdistelminä".
Pilvari Pirtola
Pilvari Pirtola (s. 29. joulukuuta 1978 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Perinteisen kuvataiteen ja grafiikan lisäksi Pirtola tekee installaatioita ja performansseja sekä käyttää liikkuvaa kuvaa ja ääntä.
Pilvari Pirtola on valmistunut Kuvataideakatemiasta kuvataiteen maisteriksi vuonna 2008. Aikaisemmin hän on opiskellut myös tietojenkäsittelytiedettä ja musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa.
Pirtola on palkittu useista videoteoksistaan ja demoistaan. Pilvari Pirtola on ITE-taiteen uranuurtajan Erkki Pirtolan poika.
Jarkko Räsänen
Jarkko Räsänen (s. 1984) on suomalainen mediataiteilija. Räsänen on kehittänyt ohjelmiston, joka muokkaa käyttäjän lataamat kuvat digitaalisiksi maalauksiksi. Ohjelmisto pilkkoo käyttäjän lataamat kuvat ohuiksi viipaleiksi ja sommittelee ne uuteen järjestykseen niiden sisällön, kuten kirkkauden tai värien, perusteella. Räsäsen teos O.D.O. (Ordered Dance Online) on osa Kiasman ARS17+ Online Art -kokoelmaa.
Ilja Karilampi
Ilja Karilampi (s. 1983 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen taiteilija. Hän asuu ja työskelee Berliinissä ja Tukholmassa. Hän käsittelee töissään muun muassa nykyajan urbaania ihmistä ja tämän suhdetta massa- ja popkulttuuriin. Karilampi hyödyntää taiteessaan esimerkiksi logoja ja ikoneja. Hänen teoksensa käsittävät installaatioita, veistoksia ja mediataidetta.
Karilampi opiskeli Staatliche Hochschule für Bildende Künste, Städelschulessa Frankfurtissa ja Kungl. Konsthögskolanissa Tukholmassa.
Karilampi on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä, esimerkiksi pelkästään vuonna 2014 hänellä oli kymmenen näyttelyä eri puolilla maailmaa.
Karilampi on mukana Kiasman Ars 17 -näyttelyssä Helsingissä.
Hr. Ms. Willem van Ewijck (1937)
Hr. Ms. Willem van Ewijck oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Alus tilattiin P. Smitiltä Rotterdamista ja sen köli laskettiin 1936. Alus laskettiin vesille 22. helmikuuta 1937 ja se otettiin palvelukseen 19. heinäkuuta 1937.
Alus upposi osuessaan itse laskemaansa miinaan Terschellingin lähellä 8. syyskuuta 1939. Aluksella sai surmansa 33 miestä.
Yung Jake
Yung Jake (oik. Jake Patterson, s. 1990 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen mediataiteilija ja rap-artisti. Hänen usein siteeratun väittämänsä mukaan ”Yung Jake syntyi internetissä vuonna 2011”. Yung Jaken taide koostuu muun muassa YouTube-videoista, joissa hip hop -lyriikat, sosiaalinen media, nykytaide ja nykyteknologia parodioivat ja vitsailevat arkijärjen ja internetyhteiskunnan ristiriidoille.
Yung Jaken teoksia on ollut esillä muun muassa Steve Turner Galleryssa Los Angelesissa, Art Berlin Contemporary -taidemessuilla, Sundancen festivaaleilla, Hammer-museossa, Redcatissa, MOCA:ssa ja Helsingissä Kiasman Ars 17 Hello World -näyttelyssä.
Yung Jake asuu ja työskentelee Los Angelesissa.
Andrei Boguš
Andrei Boguš (s. 1987 Pietari, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen post-internet-suuntausta edustava taiteilija, joka asuu Helsingissä. Hän on opiskellut Helsingin Kuvataideakatemiassa, ja lisäksi hän on suorittanut psykologian kandidaatin tutkinnon Pietarissa.
Boguš hyödyntää töissään internetistä löydettyä ainesta, kuten Tumblr-yhteisöjä, sosiaalisen median käyttöliittymiä, nykymuotia ja mainonnan estetiikkaa. Näistä hän luo erilaisilla digitaalisilla menetelmillä todellisessa maailmassa olemassa olevia asioita ja pintoja. Hän tekee myös installaatioita, esimerkiksi suuria tulosteita puoliabstrakteista sommitelmista ja kuvastoltaan vääristyneitä verkkosivuja.
Bogušin teos "Proposal for image placement" on esillä Kiasmassa Ars17-näyttelyssä. Hänellä on ollut yksityis- ja parinäyttelyitä Venäjällä, Suomessa, Italiassa ja Virossa, esimerkiksi Suomen valokuvataiteen museossa vuonna 2016. Lisäksi hänen töitään on ollut esillä erilaisissa näyttelyissä ympäri maailman.
Tuomo Rainio
Tuomo Rainio (s. 1983 Espoo) on kokeellisen digitaalisen kuvan parissa työskentelevä suomalainen taiteilija. Rainion teokset käsittelevät usein kuvan rakentumista tai sen purkamista ja hän käsittelee kuvia itse kehittelemiensä tietokoneohjelmien avulla. Rainion Gravitation wave on osa ARS17+ Online Art -kokoelmaa. Teos käyttää LIGOn (Laser Interferometer Gravitational-wave Observatory) gravitaatioaaltoja koskevaa dataa.
Pink Twins
Pink Twins on suomalainen taiteilijaduo, jonka muodostavat veljekset Juha Vehviläinen (s. 1978) ja Vesa Vehviläinen (s. 1974). Kuvataidetta ja musiikkia videotaiteessaan yhdistelevä, Helsingissä toimiva duo on ollut aktiivinen vuodesta 1997. Pink Twinsin teoksia on esitetty näyttelyissä ja festivaaleilla jokaisella mantereella ja live-esiintymisiä nähty Euroopassa, Amerikoissa, Aasiassa ja Australiassa.
Pink Twinsin taide on tyypillisesti videoinstallaatioiden muodossa, mutta duo tunnetaan myös näyttävistä live-esiintymisistään. Pink Twins julkaisee musiikkiaan myös Spotify-, Apple Music- ja SoundCloud-musiikintoistopalveluissa.
Vuonna 2015 Pink Twins oli ehdolla Ars Fennica -palkinnon saajaksi.
Nykytaiteen museo Kiasmassa 31.3.2017–14.1.2018 järjestetyn ARS17-näyttelyn ARS17+-verkkonäyttelyssä oli esillä Pink Twinsin teos "Infinity" (2017). Verkossa sijaitseva vuorovaikutteinen ääniteos on miksausalusta, jolla kuka tahansa voi versioida ja yhdistellä sekä julkaista Pink Twinsin äänitaiteesta uusia teoksia.
"Infinity" on hankittu Kiasman online-taiteen kokoelmiin.
Florian Meisenberg
Florian Meisenberg (s. 1980 Berliini) on saksalainen kuvataiteilija ja mediataiteilija. Meisenberg on opiskellut Düsseldorfin taideakatemiassa sekä Skowhegan School of Painting & Sculpture -koulussa. Meisenbergin teoksiin kuuluu maalauksia, veistoksia sekä videotaidetta.
Meisenberg on pitänyt omia näyttelyitä muun muassa New Yorkissa, São Paolossa, Lontoossa sekä useassa saksalaisessa kaupungissa.
Meisenbergin videoteoksia oli esillä Kiasman ARS17 -näyttelyn verkkotaidekokoelmassa ARS17+ Online Art. Videosarjassa Meisenberg näyttää, miten digitaalista kuvaa voidaan manipuloida lähdekoodia muuttamalla. Meisenberg lisää jpg-kuvien lähdekoodiin filosofisia lainauksia, jotka aiheuttavat sattumanvaraisia muutoksia kuvissa. Muokattavat valokuvat tulevat niin mainosmaailmasta kuin taidehistoriastakin. Meisenberg manipuloi muun muassa Henri Matissen teosta sekä valokuvaa Jackson Pollockista. Videosarjassa Meisenberg pohtii kuvan olemusta ja digitaalisuuden vaikutusta luomusprosessiin. Loppujen lopuksi värikenttiin ja pikseleihin muuttuneet kuvat muistuttavat kaikki toisiaan.
Hito Steyerl
Hito Steyerl (s. 1966 München) on saksalainen taiteilija ja elokuvantekijä. Hänen teoksensa ovat usein videoinstallaatioita, jotka käsittelevät muun muassa mediaan, teknologiaan, poliittiseen väkivaltaan ja kuvien maailmanlaajuiseen kiertoon liittyviä kysymyksiä. Steyerl tunnetaan myös kirjoittajana ja luennoitsijana.
Steyerlin kaksi videoinstallaatiota, "Factory of the Sun" (2015) sekä "How Not to be Seen: A Fucking Didactic Educational .MOV File" (2013) oli esillä Kiasman ARS17-näyttelyssä. Vuosina 2012–13 Steyerl toimi vierailevana professorina Kuvataideakatemiassa Helsingissä.
Post-internet
Post-internet-taide on internet-keskeisessä ympäristössä ja siitä tietoisena luotua taidetta. Se ei kuitenkaan ole sanamukaisesti taidetta internetin jälkeisestä ajasta. Sen keskiössä on internettietoisuus ja internet mielentilana. Yleisesti sen on kuvailtu olevan taidetta internetin vaikutuksesta estetiikkaan, kulttuuriin ja yhteiskuntaan.
Post-internet ei ole pelkästään taidetta internetistä, vaan internetin työkaluja hyödynnetään muiden aiheiden käsittelyssä. Kun internet-taiteilijat tekivät taidetta verkkoon, post-internet-taitelijat tekevät digitaalisin keinoin taidetta verkon ulkopuolelle.
Käsite sai alkunsa Marisa Olsonin, Gene McHughin ja Artie Vierkanin keskustellessa internettaiteesta.
Metamodernismi
Metamodernismi on taiteen suuntaus, joka on etsiytynyt myös liike-elämän analysointiin.
Vuonna 2010 julkaistussa esseessään "Notes on Metamodernism" kulttuuriteoreetikot Timotheus Vermeulen ja Robin van den Akker määrittelevät metamodernin "värähtelyksi modernistisen innostuneen sitoutuneisuuden sekä postmodernin ironisen irtonaisuuden välillä, värähtelyksi toivon ja melankolian, naiiviuden ja tietämisen, empatian ja apatian, yhtenäisyyden ja moninaisuuden, totaalisuuden ja fragmentoituneisuuden sekä puhtauden ja epäselvyyden välillä. He huomauttavat, ettei värähtely ole tasaista, vaan ennemminkin heiluriliikkeen kaltaista, jossa innostus muuttuu fanatismiksi, fanatismi ironiaksi, ironia apatiaksi ja apatia taas innostukseksi. Metamoderni haluaa tietoisesti olla irti ajasta ja paikasta ja viitata moniin aikoihin ja paikkoihin samanaikaisesti: tavoitella alati pakenevaa horisonttia".
Taidepiirit innostuivat van den Akkerin ja Vermeulenin ajatuksista. Läpimurto koettiin marraskuussa 2011, kun New Yorkin Museum of Arts and Design toi avajaisiin van den Akkerin ja Vermeulenin näkemykseen pohjautuvan näyttelyn No More Modern: Notes on Metamodernism. Mukana oli töitä muun muassa Guido van der Werveltä, Mariechen Danzilta ja Pilvi Takalalta.
Suomessa metamodernismi on terminä vielä ottamassa ensiaskeleitaan. Silti se on jo ehditty kääntää uusviattomuudeksi tai -vilpittömyydeksi. Poliittinen blogisti Lilja Tamminen julkaisi alkuvuodesta 2017 suomenkielisen metamodernismia esittelevän artikkelin, joka tulkitsi käsitettä yhteiskunnallisesta näkökulmasta.
Tannankyyhky
Tannankyyhky ("Alopecoenas ferrugineus") on sukupuuttoon kuollut kyyhkylaji jota esiintyi Tannan saarella Vanuatulla. Se tunnetaan vain Forsterin maalauksesta vuodelta 1774.