hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Bars-luokan sukellusveneet
Bars-luokan sukellusveneet olivat 24 Venäjän keisarikunnan laivaston sukellusvenettä, jotka rakennettiin 1914–1917. Aluksista kahdeksantoista tilattiin osana vuoden 1912 laivasto-ohjelmaa. Näistä kaksitoista sijoitettiin Itämeren laivastoon ja loput Siperian laivueelle, jonka alukset liitettiin maaliskuussa 1915 Itämeren laivastoon. Vuoden 1914 laivasto-ohjelmaan sisällytettiin kuusi luokan alusta, jotka sijoitettiin Mustanmeren laivastoon.
Luokan alukset olivat tyypiltään niin kutsuttua Bubnov-tyyppiä, jotka perustuivat Morž-luokkaan lisättynä keskilaivaan kolmen jalan lisäkappale. Alukset olivat yksirunkoisia, mikä rajoitti niiden sukellussyvyyttä. Bubnovin tyyppinä aluksilla ollut vesitiiviitä väliseiniä, painolastitankit täytettiin pumppaamalla, mikä aiheutti sukellusajan kasvamisen aina kolmeen minuuttiin. ei
Luokan alukset kärsivät myös tarpeellisten dieselmoottoreiden saatavuudesta, minkä seurauksena ainoastaan kahteen alukseen asennettiin suunnitellut koneet. Muihin asennettiin kaksi jokitykkiveneistä poistettua 250 hevosvoiman moottoria, kaksi paikallista tuotantoa olevia 240 hevosvoiman moottoreita tai maahan tuotettu 420 hevosvoiman moottori. Nämä vaihtoehtoiset voimanlähteet mahdollistivat 13-11,5 solmun nopeuden pinnalla alkuperäisen 18 solmun sijaan.
Luokan nimikkoalus "Bars" upposi 25. toukokuuta 1917 ja sen uskottiin uponneen jonnekin myöhemmän Viron tasavallan aluevesille. Alus kuitenkin löytyi 10. syyskuuta 2009 Gotska Sandön koillispuolelta Ruotsin talousvyöhykkeeltä.
Sargo-luokka
Sargo-luokka oli Yhdysvaltain laivaston sukellusveneluokka, jonka muodostaneet kymmenen sukellusvenettä laskettiin vesille 1938-1939. Ne olivat ensimmäisiä Yhdysvaltain sukellusveneitä, jotka osallistuivat toiseen maailmansotaan Japanin hyökättyä Pearl Harborin laivastotukikohtaan 7. joulukuuta 1941.
Luokan sukellusvene "USS Swordfish" oli ensimmäinen japanilaisen laivan upottanut Yhdysvaltain laivaston alus toisessa maailmansodassa. Yhteensä Sargo-luokan sukellusveneet upottivat 73 alusta mukaan lukien yhden japanilaisen sukellusveneen.
"USS Sailfish" upotti 3. joulukuuta 1943 keisarillisen Japanin laivaston lentotukialus "Chūyōn", joka kuljetti kahtakymmentäyhtä pelastettua "USS Sculpinin" miehistön jäsentä, joista vain yksi selvisi hengissä. "USS Sculpin" oli 1939 avustanut haaksirikkoutunutta "USS Squaluksen", joka myöhemmin nostettiin ja nimettiin uudelleen "USS Sailfishiksi".
Ala-Honkajoki
Ala-Honkajoki (myös Lemppu) on kylä Kankaanpäässä Satakunnassa. Se sijaitsee 8 kilometriä Kankaanpään keskustasta luoteeseen, eli Kauhajoen suuntaan. Asukkaita on n. 600. Ala-Honkajoki muodostuu Koukunkylän, Ristilänperän, Lamminkylän, Viidanperän ja Alhonjärven alueista. Kylässä toimi Laurin koulu. Karvianjoki virtaa kylän halki.
Elektrėnai
Elektrėnai on kaupunki Liettuan kaakkoisosassa, Vilnan läänissä, Vilnan ja Kaunaksen välissä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 13 663 asukasta.
Kaupungin nimi "Elektrėnai" viittaa käsitteeseen "sähkö". Nimitys on peräisin kaupunkiin rakennetusta sähköä tuottavasta lämpövoimalasta.
Elektrėnain asuinpaikka perustettiin vuonna 1961 paikallisen lämpövoimalan työntekijöille. Voimalan rakentamisesta päätettiin vuonna 1960 ja sitä rakennettiin vuoteen 1972 asti. Elektrėnain voimala on teholtaan 1 800 megawatin voimala, jossa poltetaan raskasta öljyä, luonnonkaasuja ja Venezuelasta tuotavaa bitumipohjaista orimulsionia. Kaupunginoikeudet Elektrėnai sai vuonna 1962.
Elektrėnai on Liettuan vahvimpia jääkiekkokaupunkeja. Tunnetuimmat Elektrėnailaiset pelaajat ovat Darius Kasparaitis ja Dainius Zubrus. Elektrėnain kaupunki on vuonna 2000 perustetun Elektrėnain kunnan pääkaupunki. Kunta onkin Liettuan yksi uusimmista kunnista.
Scott Simon
Scott Simon on yhdysvaltalainen radio- ja televisiotoimittaja ja kirjailija, joka nykyään isännöi National Public Radion esittämää "Weekend Edition Saturday" -ohjelmaa. Hänet lukuisten palkintojensa joukossa ovat muun muassa vuonna 1989 saatu Peabody-palkinto ja dokumenttielokuvasta "The Patterson Project" saatu Emmy-palkinto vuodelta 1982.
Houngan
Houngan on uskonnollinen termi, joka tarkoittaa miespappia voodoossa. Naispappi tunnetaan voodoossa nimellä mambo. Voodoopappien eli hounganien uskotaan voivan muuttaa ihminen zombiksi. Termi "houngan" on johdettu Bantikielten sanasta "nganga".
On olemassa kahdenarvoisia hounganeja. Houngan kulkee hyvää eli "oikean käden tietä", mutta hän voi valita myös "vasemman käden tien". Tuolloin hänestä tulee bokor, eräänlainen velho, jolle Baron Samedi on ylin jumaluus. Bokor ei välttämättä ole paha, mutta tuntee myrkkyjen ja tuhoavan magian salat. Korkea-arvoisempi houngan on voodoon papiston korkea-arvoisin jäsen.
Prokrustes
Prokrustes (, ”venyttäjä”) tai Prokoptes (”lyhentäjä”) oli kreikkalaisessa mytologiassa Attikasta kotoisin olleen Damastes- tai Polypemon-nimisen maantierosvon ja sepän liikanimi. Hän oli Poseidonin poika, joka kutsui ohikulkijoita Eleusiin ja Ateenan välisellä tiellä joen varrella asettumaan vuoteelleen.
Mikäli vieras osoittautui liian lyhyeksi sänkyyn, Prokrustes sitoi alasimet tämän jalkoihin, kunnes uhri oli venynyt täyttämään koko vuoteen. Liian pitkiltä vierailtaan hän amputoi ylimenevän osuuden. Prokrustes toi vieraalle aina sellaisen vuoteen, ettei se ollut tälle sopivankokoinen.
Prokrusteen piinasi matkalaisia siihen saakka, kunnes hän kohtasi Troizenista Ateenaan matkalla olleen Theseuksen, joka imitoiden Heraklesta rankaisi Prokrustesta sovittamalla hänet itsensä sänkyynsä.
Prokrusteen vuoteella tarkoitetaan myytin mukaisesti mielivaltaista normia, johon siihen sopimaton asia mukautetaan ilman perusteltavissa olevaa syytä.
Chris Cole
Chris Cole (s. 10. maaliskuuta 1982 Statesville, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ammattilaisrullalautailija. Hän on voittanut kaksi kertaa peräkkäin X Gamesin rullalautailun street-sarjan mestaruuden. Cole on yksi maailman arvostetuimmista skeittaajista ja on muun muassa voittanut Battle at the berrics-kisan. Hän on myös skeitannut Children Of Bodomin Was It Worth It? -musiikkiviedossa.
Eva Simons
Eva Simons (s. 27. huhtikuuta 1984) on alankomaalainen laulaja. Hän on syntynyt Amsterdamissa. Vuonna 2004 hän oli mukana voittamassa kotimaansa Popstars-kilpailua osana yhtyettä, tyttöbändiä Raffish. Simonsin sooloura sai alkunsa vuonna 2009 hänen julkaistessaan ensimmäisen singlensä ”Silly Boy”. Kappaletta välitettiin eteenpäin virheellisesti esimerkiksi Youtubessa Rihannan ja Lady Gagan yhteistyön tuloksena. Virhe korjattiin kuitenkin pian ja Eva Simons on todennut olevansa todella imarreltu siitä, että joku voi kuvitella hänen työtään esimerkiksi Rihannan musiikiksi. Simonsilla on levytyssopimus EMI-levy-yhtiön kanssa. Simonsilta ilmestyi tanssittava pop-henkinen CD vuoden 2010 lopussa.
Juho (kirjasarja)
Juho-kirjasarja on Juhani Syrjän vuosina 1998–2001 kirjoittama palkittu monologiromaani, joka kertoo kirjailijan isän Juho Syrjän (1900–1984) elämästä osissa "Juho 18 (1998)", "Juho 19-33" (1999), "Juho 34-63" (2000) ja "Juho 63-84" (2001). Vuonna 2008 sarja ilmestyi yhteisniteenä nimellä "Juho".
Romaanissa Juhon elämää seurataan alkaen Suomen kansalaissodasta, jossa punakaartiin kuulunut Juho joutuu vankileirille. Kun Juhon lapsista tulee kirjailijoita, tutustuu Juho myös näiden tamperelaisiin kirjailitovereihin. Vanhana hän ehtii nähdä lapsenlapsiaan tunnettuina muusikoina.
Juho Syrjän seitsemästä lapsesta ovat tunnettuja kirjailijat Jaakko Syrjä ja Juhani Syrjä sekä graafikko Seppo Syrjä. Muista lapsista Lauri Syrjä toimi palopäällikkönä Porissa, Pertti Syrjä palomestarina Tampereella ja palomiehen uraa Tamperella kokeillut Hannu Syrjä opiskeli lääkäriksi.
Jaakko Syrjän kautta Juho Syrjä tutustui tämän kirjailijatoveriin Väinö Linnaan, joka sittemmin käytti Juho Syrjän kertomia tapahtumia vuodelta 1918 aineksina romaanissaan "Täällä Pohjantähden alla", ja tuli sekä yhdessä Linnan kanssa että erikseen myös suomen kielen tutkija Pertti Virtarannan haastattelemaksi.
Jaakko Syrjän ja kirjailija Kirsi Kunnaksen poikia ovat muusikot Martti Syrjä ja Mikko Syrjä. Seppo Syrjän poika on muusikko Aku Syrjä. Romaanissa Juho Syrjän henkilöhahmo kommentoi sekä poikiensa Jaakon ja Juhanin kirjallista tuotantoa että pojanpoikiensa Martti, Mikko ja Aku Syrjän perustaman Eppu Normaali -yhtyeen musiikkia.
Punatorvijäkälä
Punatorvijäkälä ("Cladonia coccifera") on torvijäkälä, jonka itiölavat ovat kirkkaan punaiset.
Punatorvijäkälän kasvullinen sekovarsi on suurisuomuinen. Sen pikarinmalliset podeetiot ovat noin 3 cm korkeita ja pikarin halkaisija on yleensä alle senttimetrin. Torven pinta on yläosasta jyväksinen ja pyöreäsuomuinen. Punatorvijäkälän kotelomaljat ovat punaisia. Muita Suomessa kasvavia torvijäkäliä, joilla on punaiset itiölavat: koreatorvijäkälä ("Cladonia bellidiflora"), kalliotorvijäkälä ("Cladonia borealis"), paasitorvijäkälä ("Cladonia diversa"), helotorvijäkälä ("Cladonia floerkeana"), tappitorvijäkälä ("Cladonia macilenta"), vihertorvijäkälä ("Cladonia metacorallifera") ja suppilotorvijäkälä ("Cladonia pleurota").
Punatorvijäkälä on yleinen koko Suomessa. Sitä tavataan myös ympäri maailmaa Etelämannerta lukuun ottamatta.
Punatorvijäkälää tavataan kuivista kangasmetsistä sekä kallioilta. Se voi kasvaa myös lahopuulla..
Taivalkosken voimalaitos
Taivalkosken voimalaitos on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijoessa Keminmaassa.
Voimalaitos on toistaiseksi viimeinen Kemijoen pääuomaan rakennettu voimala. Se rakennettiin vuosina 1972–1976. Voimalaitostyömaalla oli töissä enimmillään noin 830 henkeä. Laitoksen suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikköinä diplomi-insinööri Reijo Hanhinen ja insinööri Erkki Laakso.
Voimalaitoksen alueella on maapatoa 591 metriä, suurin korkeus 29 metriä, ja betonipatoa 148 metriä. Voimalaitoksessa on viisi tulva-aukkoa ja sen putouskorkeus on 14,5 metriä. Kolmessa pystyakselisessa koneessa on Kaplan-turbiinit, jotka tuottavat tehoa yhteensä 133 MW eli jokainen 44,3 MW. Turbiinien juoksupyörän halkaisija on 6,756 metriä ja pyörimisnopeus 88,2 kierrosta minuutissa. Koneistot kunnostettiin vuosina 1998–1999, jolloin niiden teho nousi yhteensä 18 MW. Keskivesiolosuhteissa Taivalkosken vuotuinen energiantuotto on 529 GWh, kun rakennusvirtaama on 1110 kuutiometriä vettä sekunnissa.
Voimalaitoksen alakanava on kilometrin pituinen, ja sen pohjan leveys on 50 metriä.
Petäjäskosken voimalaitos
Petäjäskosken voimalaitos on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijoessa Rovaniemellä, noin 85 kilometriä jokisuusta ylävirtaan. Voimalaitokseen liittyvä patoallas ulottuu lähes Rovaniemelle asti.
Voimalaitos oli ensimmäinen Kemijoki Oy:n rakennuttamista voimalaitoksista, joka valmistui vuosien 1953 ja 1957 välisenä aikana, työvoimaa rakennustöissä oli enimmillään noin 2 500 henkeä. Voimalaitoksen suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Hemmo Arponen.
Voimalaitoksen alueella on maapatoa 838 metriä, korkeimmillaan 23 metriä, sekä betonipatoa 230,5 metriä. Voimalaitoksen padossa on seitsemän tulva-aukkoa. Putouskorkeus on 20,5 metriä ja siinä on kolme pystyakselista koneistoa. Niissä on Kaplan-turbiinit, jotka tuottavat tehoa yhteensä 153 MW eli kukin 50,7 MW. Turbiinien juoksupyörän halkaisija on 6,2 metriä ja pyörimisnopeus 100 kierrosta minuutissa. Keskivesiolosuhteissa laitoksen vuotuinen energiantuotto on 638 GWh, kun rakennusvirtaama on 830 kuutiota vettä sekunnissa. Voimalaitoksen alakanava on 3,3 kilometriä pitkä.
Vuosina 2005-2011 suoritettujen tehonnostojen jälkeen voimalaitoksen suurin teho nousi 182 megawattiin ja vuosituotanto 687 gigawattituntiin. Petäjäskoski on sekä teholla että tuotannolla mitattuna Kemijoen suurin vesivoimalaitos.
Patojärven pinta-ala on 1 900 hehtaaria eli 19 km². Se on 18,8 kilometriä pitkä ja 2,4 kilometriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 46 kilometriä.
Järven vedenpinnan keskikorkeus on noin 62,5 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 62,14 metriä ja 62,64 metriä mpy.
Voimalaitoksella oli oma laitospalokunta vuoteen 2016 asti. Sen toiminta jakaantui operatiiviseen palo- ja pelastustoimintaan, öljyntorjuntaan sekä ehkäisevään palosuojeluun. Operatiivisella toiminnalla tarkoitettiin pääasiassa palokunnan suorittamia hälytystehtäviä, kuten palonsammutus- ja pelastustehtäviä tai erilaisia torjuntatehtäviä. Voimalaitosympäristö on varsin haasteellinen mahdollisissa tulipalotilanteissa. Paikallistuntemuksella on sen vuoksi suuri merkitys. Lisäksi etäisyydet ja laitoksille kulkeminen vie oman aikansa, joten omat laitospalokunnat olivat aikanaan hyvin perusteltuja.
Voimalaitosalueella olevat hälytystehtävät liittyivät pääasiassa erilaisiin automaattisten hälytysten aiheuttamiin tarkastuksiin ja laitteiden ylikuumenemisesta johtuneisiin käryämisiin. Varsinaisista tulipaloista johtuvia hälytystilanteita oli varsin harvoin.
Cathy Weseluck
Cathy Weseluck (s. 1970) on kanadalainen ääninäyttelijä, joka on tehnyt äänirooleja animaatioihin 1990-luvulta lähtien. Parhaiten hänet tunnetaan dubbausrooleistaan animesarjoista "Kidō senshi Gundam" ja "Hamtaro" sekä anime-elokuvasta "Project A-ko 2: Plot of the Daitokuji Financial Group". Dubbaamisen Weseluck aloitti vuonna 1993. Alkuperäisiä äänirooleja hän on tehnyt muun muassa animaatiosarjoihin "Double Dragon", "CatDog", "", "Ricky Sprocket, Showbiz Boy", "Storm Hawks" ja "RollBots".
Alan Dzagojev
Alan Jelizbarovitš Dzagojev (, s. 17. kesäkuuta 1990 Beslan, Pohjois-Ossetian ASNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Venäjän valioliigassa pelaavaa TsSKA Moskovaa.
Dzagojev aloitti uransa Venäjän 2. divisioonassa pelanneessa Krylja Sovetov-SOK:ssa kaudella 2006. Kaudeksi 2008 hän siirtyi TsSKA:han, jonka riveissä hän debytoi Venäjän valioliigassa 26. huhtikuuta 2008 ottelussa Lutš-Energija Vladivostokia vastaan. Vajaata kuukautta myöhemmin hän oli voittamassa joukkueen kanssa Venäjän cupia. Dzagojev vakiinnutti paikkansa TsSKA:n avauskokoonpanossa jo ensimmäisen kautensa aikana, ja kauden päätteeksi hänet palkittiin liigan parhaalle nuorelle pelaajalle annettavalla Pervaja pjatjorka -palkinnolla. Hän on pelannut TsSKA:n kanssa myös UEFA-cupia ja Mestarien liigaa.
Venäjän maajoukkueessa Dzagojev debytoi Saksaa vastaan 11. lokakuuta 2008.
Dzagojev on etniseltä taustaltaan osseetti. Hänen perheensä pakeni Georgiasta Etelä-Ossetian konfliktia 1990-luvun alussa ja asettui Beslaniin, jossa hän syntyi.
Valajaskosken voimalaitos
Valajaskosken voimalaitos on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijoessa Rovaniemellä noin 15 kilometriä kaupungista alavirtaan eli etelään.
Voimalan alueella on maapatoa 370 metriä, korkeimmillaan 26 metriä, sekä betonipatoa 158 metriä. Voimalapadossa on neljä tulva-aukkoa. Voimalan putouskorkeus on 11,5 metriä, ja siinä on kolme pystyakselista koneistoa. Niissä on Kaplan-turbiinit, jotka tuottavat tehoa yhteensä 101 MW eli kukin 33,6 MW. Koneistot peruskorjattiin vuosina 2001–2003. Peruskorjauksen ja vuonna 2003 tehdyn perkauksen jälkeen voimalan teho nousi 31 MW. Koneistojen turbiinien juoksupyörän halkaisija on 6,756 metriä ja pyörimisnopeus 75 kierrosta minuutissa. Keskivesiolosuhteissa voimalan vuotuinen energiantuotto on 365 GWh, kun rakennusvirtaama on 1 050 m³ vettä sekunnissa.
Voimalan yläkanava on 150 metriä ja alakanava 330 metriä pitkä. Alakanavan pohjan leveys on 95 metriä.
Valmetin Rautpohjan tehdas Jyväskylästä toimitti voimalaitoksen patoon kolme patoluukua, joiden koko on 16*14,4 metriä ja yhden kooltaan 16*10,4 metriä. Ne olivat kaikkien aikojen suurimmat Rautpohjan tehtaan valmistamat voimalaitoksen patoluukut. Patoluukkujen valmistaminen lopetettiin tämän tilauksen jälkeen ja tehdas keskittyi pelkästään paperikoneiden valmistamiseen.
Valajaskosken voimalan altaan pinta-ala on 1 400 hehtaaria eli 14 km². Se on 13,1 kilometriä pitkä ja 9,8 kilometriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 81 kilometriä. Patoaltaan vedenpinnan korkeus on 74,1 metriä mpy.
Voimalaitos valmistui vuosien 1957 ja 1960 välisenä aikana. Työvoimaa rakennustöissä oli enimmillään noin 1 400 henkeä. Voimalan suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Hemmo Arponen.
Järvi kuuluu Kemijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 65) Ala-Kemijoen alueella (65.1) Petäjäskosken voimalaitoksen alueeseen (65.13), jonka Niskanperän alueella (65.132) patoallas sijaitsee.
Valajaskosken voimalan altaan alueella on 20 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Salmijärvi (128 ha), Harjulampi (43 ha) ja 
Keinuvuopaja (24 ha), joita erottaa joesta penger tai kannas. Rautiojärvi (22 ha) laskee altaaseen Paavonojaa myöten ja Mäntylampi (10 ha) Povariojaa myöten Illinvuopajaan.
Fastida
Fastida oli ensimmäinen gepidien nimeltä tunnettu kuningas. Hänet mainitaan Jordanesin kirjoittamassa goottien historiassa "De origine actibusque Getarum". Fastidan johdolla gepidit löivät burgundit ja alistivat myös muita heimoja. Fastida haastoi myös gootit vaatien näiden alueita, mutta kärsi nöyryyttävän tappion heitä vastaan.
Jali ja suklaatehdas (vuoden 1971 elokuva)
Jali ja suklaatehdas () on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen musikaalielokuva, jonka on ohjannut Mel Stuart. Elokuva perustuu Roald Dahlin samannimiseen kirjaan. Pääosassa esiintyy Gene Wilder. "Jali ja suklaatehdas" oli ehdokkaana parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi.
Elokuvassa köyhä poika voittaa pääsylipun kierrokselle ihmeelliseen suklaatehtaaseen yhdessä neljän muun lapsen kanssa. Lasten seikkailua säestävät kummallisen, lyhytkasvuisen umppa-lumppa-heimon laulut.
Pentti Kokko
Pentti Kokko (s. 2. helmikuuta 1944) on suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Kokko edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia 1962–1971, Kiffeniä 1972, Helsingin Palloseuraa 1972, FC Honkaa 1974 ja Finnairin Palloilijoita 1975–1977 sekä 1982. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1964 ja Suomen Cupin 1966. Kaikkiaan Kokko pelasi yhdeksän kauden aikana 168 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki viisi maalia.
Kokko pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1967.
Vanttauskosken voimalaitos
Vanttauskosken voimalaitos on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijoessa Rovaniemellä, viitisenkymmentä kilometriä kaupungista ylävirtaan eli itäkoilliseen.
Voimalaitos valmistui vuosien 1967 ja 1972 välisenä aikana. Työvoimaa rakennustöissä oli enimmillään noin 900 henkeä. Voimalan suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Urpo Oksanen.
Voimalan alueella on maapatoa 620 metriä, korkeimmillaan 33 metriä, ja betonipatoa 124 metriä. Voimalapadossa on kaksi tulva-aukkoa. Voimalan putouskorkeus on 22 metriä ja siinä on kaksi pystyakselista koneistoa. Niissä on Kaplan-turbiinit, jotka aluksi tuottivat tehoa yhteensä 83 MW eli kumpikin 41,5 MW. Koneistojen turbiinien juoksupyörän halkaisija on 5,950 metriä ja pyörimisnopeus 100 kierrosta minuutissa. Keskivesiolosuhteissa voimalan vuotuinen energiantuotto oli 424 GWh, kun rakennusvirtaama on 500 kuutiota vettä sekunnissa.
Vuosien 2010-2011 aikana voimalaitos peruskorjattiin, jolloin myös tehoa nostettiin 12 megawattia. Nykyään on Vanttauskosken teho 95 MW ja vuosituotanto 448 GWh.
Voimalan yläkanava on 170 metriä ja alakanava 2,3 kilometriä pitkä.
Simo Kokko
Simo Kokko (s. 21. syyskuuta 1963 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Kokko edusti urallaan mestaruussarjassa Helsingin Jalkapalloklubia 1983–1985 ja 1. divisioonassa FC Honkaa 1980–1982 sekä Finnairin Palloilijoita 1986. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1985 ja Suomen Cupin 1984. Kaikkiaan Kokko pelasi kolmen pääsarjakauden aikana 40 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. 1. divisioonan otteluita hänelle kertyi 67.
Kokko pelasi maajoukkueessa kaksi maaottelua vuonna 1983.
Permantokosken voimalaitos
Permantokosken voimalaitos on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijokeen laskevassa Raudanjoessa Rovaniemellä, linnuntietä parikymmentä kilometriä kaupungista itään eli Kemijokea ylävirtaan.
Voimalaitos valmistui vuosien 1960 ja 1961 aikana, työvoimaa rakennustöissä oli enimmillään noin 550 henkeä. Voimalan suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Eino Manninen.
Voimalan alueella on maapatoa 190 metriä, korkeimmillaan 15 metriä, ja betonipatoa 107,5 metriä. Voimalapadossa on yksi tulva-aukko. Voimalan putouskorkeus on 24 metriä ja siinä on yksi pystyakselinen koneisto. Sen Kaplan-turbiini tuottaa tehoa 11 MW. Turbiinin juoksupyörän halkaisija on 2,968 metriä ja pyörimisnopeus 214,3 kierrosta minuutissa. Keskivesiolosuhteissa voimalan vuotuinen energiantuotto on 47 GWh, kun rakennusvirtaama on 67 kuutiota vettä sekunnissa.
Voimalan alakanava on 2,2 kilometriä pitkä ja sen pohjan leveys on kallio-osalla 11 metriä.
Helles Kontkanen
Helles Kontkanen (s. 4. marraskuuta 1932) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Kontkanen edusti urallaan Helsingin Kullervoa 1952–1954, Kiffeniä 1955–1958 ja 1960–1964 sekä Susia 1959. Hän voitti Kiffenissä Suomen mestaruuden 1955. Kaikkiaan Kontkanen pelasi kahdeksan kauden aikana 142 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 21 maalia.
Kontkanen pelasi maajoukkueessa vuosina 1955–1962 kaksi A- ja viisi B-maaottelua.
Nuorisoasuntoliitto
Nuorisoasuntoliitto (NAL) on suomalainen nuorten aikuisten asumista ja elinoloja edistävä yhdistys. Järjestö tuottaa asuntoja ja asumisen sisältöpalveluja. Liitto omistaa yleishyödyllisen yhtiön Alkuasunnot Oy:n sekä asumisen sisältöpalveluja tuottavan NAL Palvelut Oy:n. Nuorisoasuntoliittoon kuuluu seitsemän valtakunnallista jäsenjärjestöä ja sillä on 27 paikallisyhdistystä. Liiton jäsenjärjestöt ovat Invalidiliitto, Mielenterveyden keskusliitto ja Suomen Kuntaliitto sekä keskustan, kokoomuksen, SDP:n ja vasemmistoliiton nuorisojärjestöt (Keskustanuoret, KNL, Sosialidemokraattiset Nuoret, Vasemmistonuoret).
Nuorisoasuntoliitto määrittelee perustehtävikseen seuraavat asiat:
Nuorisoasuntoliiton NAL-nuorisoasunnot on tarkoitettu 18-29-vuotiaille työssä käyville tai työelämään hakeutuville nuorille. Asunnot pyritään suunnittelemaan siten, että ne vastaavat mahdollisimman hyvin nuorten tarpeita niin kooltaan, pohjaratkaisuiltaan, varustelultaan kuin sijainniltaan. Tavoitteena on tarjota kohtuuhintaista ja viihtyisää asumista sekä mahdollisuuksia mielekkääseen asukastoimintaan. Asuntoja voi hakea verkossa liiton www-sivuilta.
Nuorisoasuntoliiton paikallisyhdistysten tekemä työ itsenäistyvien nuorten parissa on vuosien varrella osoittanut, että omilleen muuttamisen kuviot saattavat yllättää monet. Asunnon hakeminen, asunnon hinta-laatu-suhde, vuokrasuhteen pelisäännöt ja elämisen kustannukset konkretisoituvat monelle vasta, kun muuttoauton takavalot ovat aikaa sitten hävinneet näköpiiristä ja jääkaapin lamppu valaisee tyhjää kämppää.
Tätä ehkäistäkseen NAL:n paikallisyhdistykset ovat oman asumisneuvontatyönsä lisäksi tehneet pitkään yhteistyötä oppilaitosten kanssa ja kiertäneet jakamassa asumistietoa oppitunneilla. Käytännönläheiset ja elämänmakuisen tunnit ovat uponneet kuulijoihin siinä määrin, että syntyi ajatus ja toive tiedon saattamisesta laajasti koko ikäryhmän saataville. Nuorisoasuntoliitto päätti kasata Asumisen ABC:n.
liiton www-sivulla on niin nuoria kuin opetushenkilökuntaakin palveleva sivusto, jossa on tiedon lisäksi mahdollisuus testata omat valmiutensa itsenäiseen asumiseen tai tehdä kululaskelmia helpolla budjettilaskurilla. Opettajille on sivuilla ladattava opettajan opas ja materiaali tunnin pitämistä varten.
Liiton omistama Alkuasunnot Oy tuki eurovaaleissa 2009 neljää jäsenjärjestöjensä ehdokasta 500 eurolla. Tämän käytyä ilmi Raha-automaattiyhdistys (RAY) aloitti Nuorisoasuntoliiton tarkastuksen. Tarkastuksessa Alkuasuntojen todettiin hoitaneen tehtävänsä asiallisesti eikä huomautettavaa ollut.
Vesa Haapala
Vesa Haapala (s. 1971 Keuruu) on suomalainen kirjailija ja kotimaisen kirjallisuuden yliopistonlehtori Helsingin yliopistossa.
Haapala väitteli tohtoriksi vuonna 2005 Edith Södergranin lyriikkaa käsittelevällä väitöskirjalla. Haapalan runoja, kritiikkejä ja esseitä on julkaistu kirjallisuuslehdissä (Avain, Lumooja, Nuori Voima, Tuli & Savu) ja Helsingin Sanomissa. Hän on julkaissut tutkimusta suomalaisesta runoudesta (Aleksis Kivi, Katri Vala, Pentti Saarikoski, nykyrunous), proosasta (Antti Hyry) ja lyhytproosasta (Juhani Ahon lastut). Teoreettinen lähtökohta on ollut runousopillisissa kysymyksissä mutta uusimmissa julkaisuissa myös ekokritiikissä. Haapala on toimittanut yhdessä Juhani Sipilän kanssa suomalaista romaania käsittelevän teoksen "Kiviaholinna" (2013).
Haapalan modernia paikallisrunoutta edustava esikoisrunokokoelma "Vantaa" ilmestyi vuonna 2007. Se oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana, Runeberg-palkintoehdokkaana sekä Einari Vuorela -runopalkintoehdokkaana. Haapala sai teoksesta Kalevi Jäntin palkinnon.
Haapalan toinen runokokoelma "Termini" ilmestyi keväällä 2009. Teos keskittyy muutamaan Roomassa vietettyyn kesäviikkoon, joista avautuu laaja sukellus eurooppalaisen runouden ja politiikan historiaan. Teoksessa on kerronnallinen, elokuvamainen leikkaus.
Keväällä 2012 julkaistiin Haapalan kolmas teos "Kuka ampui Ötzin?". Kokeellinen teos on tehty yhteistyössä graafikko Markus Pyörälän kanssa, ja se sai Kirjataiteen kaunis kirja 2012 -palkinnon graafisesta suunnittelusta ja oli Einari Vuorela -runopalkintoehdokkaana 2014. Haapalan ja Pyörälän yhteistyö jatkui teoksessa "Kela", joka ilmestyi 2013 Tulen & Savun Kollaboraatio-numerossa.
Haapalan esikoisromaani "Karhunkivi" ilmestyi Otavan julkaisemana helmikuussa 2016. Se on isän ja pojan tarina.
Haapalan neljäs runokokoelma "Valekuolleet" lähtee liikkeelle viimeisen jääkauden loppuvaiheissa veden alle jäävästä Doggerlandista ja yltää nykypäivän vedenpaisumuksiin ja pakolaisaaltoihin.
Haapalan runoja on käännetty englanniksi, italiaksi, ruotsiksi, slovakiaksi ja unkariksi.
Jämsän jäähalli
Jämsän jäähalli (tunnetaan myös nimellä Jämsänjokilaakson jäähalli) on vuonna 1994 valmistunut jäähalli Jämsässä. Hallin katsojakapasiteetti on 1 700 ja näistä 700 on istumapaikkoja. Jämsän jäähallia kotihallinaan käyttävät kaukalopalloseura Duo 96, sekä jääkiekkoseura Jämsänkosken Ilves. Duo Jämsä pelaa kaukalopalloa miesten pääsarjassa. Kaukalopallossa silloinen yleisöennätys Duon ja Lieksan Innon välisessä ottelussa 15. maaliskuuta, jolloin katsojia oli 202. Ensimmäisellä liigakaudella ennätys kuitenkin rikottiin. 8. helmikuuta 2009 RB-Oulun vierailua oli seuraamassa 315 katsojaa.
Marja Kyllönen
Marja Kyllönen (s. 30. kesäkuuta 1975 Kajaani) on tamperelainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri. Kyllösen esikoisromaani "Lyijyuuma" (1997) voitti Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon.
Ilmavalvontakomppania
Ilmavalvontakomppania (IVK) on sotilasyksikkö, jonka tehtävänä on suorittaa ilmavalvontaa. Yleensä ilmavalvontakomppaniat suorittivat aisti-ilmavalvontaa toisen maailmansodan aikana. Suomen puolustusvoimissa ja Israelin puolustusvoimissa edelleen opetetaan ilmavalvontasotilaita osana ilmapuolustuksen aisti-ilmavalvontaa täydentämään tutkailmavalvontaa.
Yksikkö oli Suomen puolustusvoimien yksikkö Virossa.
Porin taidekoulu
Porin taidekoulu on taiteen oppilaitos Porissa. Koulu perustettiin vuonna 1966 "Porin Piirustuskoulu" -nimellä kannatusyhdistyksen alaisena. Nimi muuttui taidekouluksi, kun siitä tuli Porin kaupungin ylläpitämä vuonna 1981.
Porin taidekoululla on ollut monia vaiheita. Se aloitti iltakouluna ja toimi välillä päätoimisena päiväkouluna. Taideteollisen korkeakoulun Porin taiteen ja median osaston aloitettua toimintansa taidekoulu siirtyi jälleen iltakouluksi, jossa opiskellaan neljänä iltana viikossa.
Tällä hetkellä Porin taidekoulu antaa kuvataiteen perusopetusta yli 16-vuotiaille nuorille ja aikuisille. Iltalinja valmentaa kuvataiteen opintoihin muun muassa ammattikorkeakouluissa.
Taidekoulu tekee yhteistyötä Taideteollisen korkeakoulun Porin taiteen ja median osaston kanssa antamalla tiloja ja käyttöön. Yhteistyötä tehdään myös Porin lasten ja nuorten kuvataidekoulun kanssa.
Taidekoulu toimii Porin keskustassa entisessä Kallelan koulussa lähellä pääkirjastoa. Taidekoulu on toiminut muun muassa Porin taidemuseon yläkerrassa.
Porin taidekoulussa ovat opiskelleet muun muassa Ilkka Lammi, Laura Lilja, Pasi Tammi, Samppa Törmälehto ja Tuomo Rosenlund.
Porin taidekoulun rehtorina toimi Anne Koskinen vuosina 2001-2006. Hän käynnisti Taideteollisen korkeakoulun Porin visuaalisen kulttuurin erillisen laitoksen (myöh. Taiteen ja median osasto, nyk. Taiteen ja median laitos) toiminnan vuonna 2002 ja toimi laitoksen ensimmäisenä johtajana (myöh. dekaanina) vuosina 2002-2006. Vuosina 1992–2001 Porin taidekoulun rehtorina oli Eero Markuksela, aiemmin muun muassa Juho Karjalainen ja Pertti Ala-Outinen.
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2009
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2009 järjestettiin Sveitsin Mendrisiossa 23.–27. syyskuuta 2009. Kilpailujen ohjelmassa olivat miesten, naisten ja alle 23-vuotiaiden miesten maantie- ja aika-ajokilpailut.
Miesten aika-ajo käytiin 49,8 kilometrin reitillä 24.9.2009. Kilpailussa ajettiin kolme 16,6 kilometrin kierrosta. 
Naisten aika-ajo käytiin 26,8 kilometrin reitillä 23.9.2009. Kilpailussa ajettiin kaksi 13,4 kilometrin kierrosta. 
Alle 23-vuotiaiden aika-ajo käytiin 33,2 kilometrin reitillä 23.9.2009. Kilpailussa ajettiin kaksi 16,6 kilometrin kierrosta.
Miesten maantieajo käytiin 262,2 kilometrin reitillä 27.9.2009. Kilpailussa ajettiin yhdeksäntoista 13,8 kilometrin kierrosta.
Naisten maantieajo käytiin 124,2 kilometrin reitillä 26.9.2009. Kilpailussa ajettiin yhdeksän 13,8 kilometrin kierrosta. 
Alle 23-vuotiaiden maantieajo käytiin 179,4 kilometrin reitillä 26.9.2009. Kilpailussa ajettiin kolmetoista 13,8 kilometrin kierrosta.
Luettelo valtioista lentoasemien määrän mukaan
Tämä luettelo valtioista lentoasemien määrän mukaan perustuu pitkälti The World Factbookin tietoihin kesäkuulta 2008.
Seuraavissa valtioissa ei ole kansainvälistä tai paikallista julkista lentoasemaa. Useissa valtioissa on oma julkinen helikopterikenttä josta voi lentää läheiselle lentoasemalle.
Pirkko Aitoaho
Pirkko Aitoaho (1946 Raahe – 20. maaliskuuta 2018 Vaasa) oli sairaanhoitajan ja lastentarhanopettajan koulutuksen saanut kirjailija. Aitoaho julkaisi kaksi novellikokoelmaa ja kaksi romaania. Hän asui Pohjanmaalla, Vaasan lähistöllä.
Hyvinkään taidekoulu
Hyvinkään taidekoulu on 1960-luvun lopulla perustettu taidekoulu, jossa on voinut vuodesta 2000 alkaen opiskella kuva-artesaaniksi (kuvallisen ilmaisun perustutkinto). Hyvinkään keskustassa sijaitsevassa koulussa on runsaat 70 opiskelijaa. Koulu on nykyisin osa Hyria koulutus Oy:tä.
Päiväkoulun ohella taidekoulussa toimii iltalinja. Aiemmin koulussa oli opetusta vain iltaisin.
Koulu luonnehtii itseään perinteiseksi, käden ja silmän taitojen vaalimista arvostavaksi opinahjoksi. Opetusaineita ovat piirustus, maalaus, taidegrafiikka, kuvanveisto, valokuvaus ja elokuvailmaisu.
Vaude
VAUDE (Vaude Sport GmbH & Co. KG) on saksalainen outdoor-tuotteiden valmistaja. Se on perheyritys jonka pääkonttori sijaitsee Tettnangissa Etelä-Saksassa. Yhtiön on perustanut Albrecht von Dewitz vuonna 1974. Nykyinen pääjohtaja on perustajan tytär Antje von Dewitz. Yhtiön nimi on johdettu perustajan nimestä (V, D).
Vauden tuotevalikoima kattaa kaiken retkeilyyn ja vuorikiipeilyyn liittyvän. Kiipeilytuotteet valmistaa Vauden tytäryhtiö Edelrid.
Yhtiön filosofiaan kuuluu, että tuotteet valmistetaan yhtä teknisinä sekä miehille, naisille että lapsille.
Lisäksi valikoimiin kuuluvat myös:
Vaude on myös tunnettu yhtiön panostuksesta vihreisiin arvoihin. Yhtiölle on myönnetty ainoana outdoor-valmistjana ISPO Award – ”The Most Sustainable Company! Vaude on myös Bluesign®-member. Bluesign® on Euroopan kattavin ympäristömerkki.
Suomessa merkkiä edustaa Vaude Finland. Yhtiön kotipaikka on Rovaniemi.
Mont Maudit
Mont Maudit on 4 465 metriä korkea vuorenhuippu Grajisilla Alpeilla Ranskan ja Italian rajalla. Se on osa Mont Blancin massiivia ja kohoaa Mont Blancin koillispuolella.
Aiguille Blanche de Peuterey
Aiguille Blanche de Peuterey on Grajisilla Alpeilla Italiassa sijaitseva vuori. Se on osa Mont Blancin massiivia sijaiten Mont Blancista jonkin verran kaakkoon.
Vuori käsittää kolme huippua:
Sen kanssa samaan Mont Blancilta haarautuvaan harjanteeseen kuuluvat myös mm. Aiguille Noire de Peutereyn (3 773 m), Pointe Guglierminan (3 891 m) ja Les Dames Anglaisesin (3 601 m) huiput.
John Harvard (poliitikko)
John Harvard, PC, OM (4. kesäkuuta 1938 Glenboro, Manitoba – 9. tammikuuta 2016) oli kanadalainen toimittaja ja poliitikko. Hän toimi kansanedustajana Kanadan parlamentissa vuosina 1988–2004. Hänet nimitettiin Manitoban varakuvernööriksi vuoden 2004 parlamenttivaalien alla.
Harvard toimi suuren osan urastaan radiojuontajana, vuosien 1957–1988 aikana. Hän juonsi suosittua "Talk Back" -ohjelmaa Winnipegissä sijaitsevalla CJOB-radioasemalla ja työskenteli Canadian Broadcasting Corporationin palveluksessa kahdeksantoista vuotta.
Hänet valittiin Kanadan parlamenttiin neljä kertaa, vuosien 1988, 1993, 1997 ja 2000 vaaleissa. 7. huhtikuuta 2004 julkistettiin hänen nimittämisensä Manitoban varakuvernööriksi. Hän vannoi virkavalan 30. kesäkuuta. Virkakauden päätyttyä hänen seuraajansa Philip S. Lee astui virkaan 1. heinäkuuta 2009.
Harvard kuoli syöpään 77-vuotiaana 9. tammikuuta 2016.
Smarhon
Smarhon (, IPA: [smarˈɣonʲ]) eli Smorgon (; ; ) on pienehkö kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueella Valko-Venäjän länsiosissa. Kaupungin väkiluku on 36 700 ja koko piirin 56 900.
Piirin eteläosien läpi kulkee pääkaupunki Minskistä luoteeseen Liettuan Vilnaan johtava tärkeä valtatie M7 (eurooppatie ) ja kaupungin kautta kulkee samansuuntainen rautatie. Kaupungissa on rautatieasema. Minsk sijaitsee Smarhonista maanteitse runsaan 110 kilometrin päässä kaakossa.
Smarhornin piirin eteläosissa sijaitsee Liettuan suuriruhtinaskunnan ja Puolan kuningaskunnan välisissä historiallisissa tapahtumissa merkittävä paikka, nykyinen Krevan kylä. Kivinen, nyttemmin raunioina oleva Krevan linna rakennettiin ilmeisesti sesti suuriruhtinas Gediminasin kaudella (1316–1341). Nykyisin tämä vain noin 1,5 kilometrin päässä Liettuan rajalta Vilnan suunnalta Minskiin johtavalta valtatieltä M7 (E28) sijaitseva Krevan linna on raunioina.
Smarhonissa on syntynyt muun muassa runoilija Abraham Sutzkever.
Suojeluskuntain päällystökoulu
Suojeluskuntain päällystökoulu, lyhenne SkPK, oli Tuusulaan perustettu Suomen suojeluskuntien päällystökoulutusta tarjoava oppilaitos. Kun suojeluskunnat lakkautettiin Moskovan välirauhan perusteella, siirtyivät sen kiinteistöt puolustusvoimien käyttöön. Suomen puolustusvoimat tarjosivat koulussa yliluutnanteille maavoimien kapteenikursseja, mikä antoi kelvollisuuden kapteenin sotilasarvoon ylentämiseksi.
19 upseerioppilasta Reserviupseerikoulun kurssilta numero 10 suoritti jakson 2. helmikuuta - 1. huhtikuuta 1926 Suojeluskuntain päällystökoulussa.
Nykyään tiloja hallitsee Maanpuolustuskorkeakoulun alainen Puolustusvoimien Koulutuksen Kehittämiskeskus.
Tiloissa on Suojeluskuntain päällystökoulun ja taistelukoulun perinnetila.
Jakovahvuus
Jakovahvuus on se määrä puolustusvälineitä, joka joukolle kyetään jakamaan liikekannallepanossa sodan sattuessa. Käytännössä se voi tarkoittaa heikompaa varustusta ja vanhempaa aseistusta kuin mihin joukko on sotilaskoulutettu sen mukaan, miten tarpeelliseksi joukolle välineet katsotaan.
Vanhoja aseita ja vähäisempiä määriä varusteita on mm. viime sodissa jaettu mm. selustassa toimiville joukoille ja niille joukoille, joiden pääaseistus ei koostu ajanmukaisista jalkaväkiaseista tai niitä tukevien tai huoltavien joukkojen aseista, vaan esimerkiksi viestijoukoille tai rannikkotykistön joukoille.
Glenboro
Glenboro on kylä Kanadassa, Manitoban provinssissa. Kylä sijaitsee noin 80 km kaakkoon Brandonin kaupungista. Glenboron väkiluku on 633 (2006). Kylän läheisyydessä on Spruce Woods Provincial Park luonnonpuisto, jossa on aavikkomaisia maisemia. Vaikka alueella onkin tuulenkasaamaa hiekkaa ja kaktuksia, niin todellinen aavikko se ei ole, sillä alueella sataa 300–500 mm vettä vuodessa (aavikon kuivuusrajana pidetään 250 mm).
Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli tiettävästi Pierre La Vérendrye joka kulki tutkimusmatkoillaan alueen läpi 1730-luvulla. Kaksi englantilaista turkiskauppiasta perustivat ensimmäisen linnoituksen vuonna 1768, perustettu "Pine Fort" nimettiin "Epinette Creek"in mukaan (ranskankielinen nimi Epinette tarkoittaa mäntyä, eli englanniksi Pine). Linnoitus sijaitsee nykyisen "Spruce Woods Provincial Park" luonnonpuiston rajojen sisällä.
Vuonna 1798 kanadalainen tutkimusmatkailija David Thompson vieraili alueella ja pani merkille alueen maanviljelyyn soveltuvan maaperän. Ensimmäisinä siirtolaisina alueella asettuivat Jonas Christie ja James Duncan vuonna 1879. Vuonna 1886 Canadian Pacific Railway ilmoitti rakentavansa rautatien alueen halki ja Jonas ja James päättivät luovuttaa osan omistamastaan maa-alueesta kylän perustamista varten. Vuonna 1885 viimeinen Assiniboinejokea pitkin kulkenut höyryläiva ajoi karille kylän lähettyvillä. Virallisen kylän aseman Glenboro sai vuonna 1950.
Sotatieteelliset erikoismuseot
Sotatieteelliset erikoismuseot ovat Suomessa erikseen määritellyt museot, joissa on sodankäyntiin liittyvää esineistöä ja aineistoa. Suomen sotatieteelliset erikoismuseot ovat:Sotatieteellisten erikoismuseoiden lisäksi Suomessa on runsaasti museoita tai varsinaista museoita pienempiä pysyviä näyttelyitä tai perinnehuoneita, joissa on sotiin liittyvää esineistöä.
Tällaisiä kohteita ovat mm. Etelä-Karjalan museo, Evakkomuseo, G. A. Serlachius-museo, Hangon rintamamuseo, Heinolan kaupunginmuseo, , Helsingin Väestönsuojelumuseo, Hotelli Herttuan sotahistoriallinen näyttely, Huittisten museo, Hämeenlinnan kaupungin historiallinen museo, Ilmajoen museon Aallon patteriston perinnetalo, Imatran veteraani- ja lottamuseo, Isonkyrön Asemiesmuseo, Itsenäisyyden museo, Jalasjärven sotaveteraanien perinnetalo, Joensuun bunkkerimuseo, Joroisten maanpuolustusmuseo, Jyrkänkosken ulkomuseoalue, Järämä-Sturmbock Stellung, Jääkärimuseo, Jääkäriprikaatin perinnetila, Kainuun museo, Kalannin veteraanimuseo, Karijoen museo, Karstulan Lottamuseon Kruukkilan perinnetalo, Kempeleen kotiseutumuseo, Kollaa-museo, Kotiseutumuseo Ignatius, Kouvolan putkiradiomuseo, Kuhmoisten ase- ja varusmuseo, Kuhmon talvisotamuseo, Kuopion sotaveteraanimuseo, Kurikan museo, Kuuskajaskarin linnake, Kymenlaakson maakuntamuseo, Lapin maakuntamuseo, Lappajärven museo, Lohjan museo, Mannerheim-museo, Marskin maja, Miehikkälän Salpalinjamuseo, Muonion kotiseutumuseo, Mäntyharjun veteraanipuiston korsumuseo, Pajamäen perinnekeskus, Perniön museo, Peurungan korsumuseo, Pietarsaaren kaupunginmuseo, Pohjois-Karjalan museo Carelcum, Pohjois-Pohjanmaan museo, Porvoon museo, Päivölän kansanopiston Mannerheim-kokoelma. Rajakenraali Raappanan maja, Rajamuseo, Ristijärven suojeluskunta- ja lottanäyttely, Saarijärven museo, Suojeluskuntain päällystökoulun ja taistelukoulun perinnetila, Suomen ilmailumuseo, Suomen Jääkärimuseo, Säkylän talvi- ja jatkosotamuseo, Taidetila Jussi Vikainen, Taistelijan talo, Taivassalaon museo, Tammelan sotaveteraanimuseo, Tampereen suojeluskunta- ja lottamuseo, Tornionlaakson maakuntamuseo, Vaasan sotaveteraanimuseo, Vapauden hinta/Finlandia House (Lantana, Florida), Viestikeskus Lokki, Vimpelin suksitehdasmuseo, Viron vapaustaisteluiden museo/Lagedi, Viro.
David Thompson
David Thompson voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Viestikiltojen liitto
Viestikiltojen liitto on 3. maaliskuuta 1963 perustettu Suomen yhtätoista viestikiltaa edustava keskusliitto, jonka tarkoituksena on lisätä jäsentensä maanpuolustustahtoa ja viestimieshenkeä, vaalia viestialan perinteitä sekä tukea ja edistää jäsentensä vapaaehtoista maanpuolustustoimintaa. 2017 perustettu Päijät-Hämeen Viestikilta on hyväksytty Viestikiltojen liiton jäseneksi, kun taas 2018 on lakkautettu yhdistysrekisteristä Pohjois-Karjalan Viestikilta 2018 pidetyllä jäsenkokouksella. Pohjois-Karjalan Viestikillan perinnettä jatkaa radioamatööriyhdistys Pohjois-Karjalan Radioamatöörit ry.
Etelä-Savossa Mikkelissä toimii Kaakkois-Suomen Viestikilta ry. Mikkelin varuskuntaan siirrettiin 1979 Kouvolan varuskunnasta 3. Erillinen Viestikomppania, joka lakkautettiin. Mikkeliin Karkialammille perustettiin maavoimaesikunta, jossa on myös viestisuunnitteluosia.Mikkelissä toimii Mikkelin Seudun Radioamatöörit ry, joka suunnittelee ja toteuttaa yhdessä Pieksämäen Radioamatöörit ry:n kanssa Etelä-Savon varaverkkoa Mikkelin kaupungin Etelä-Savon pelastuslaitoksen kanssa. Mikkelin Seudun Radioamatöörit ry:ssä on jäseninä myös Kaakkois-Suomen Viestikillan jäseniä. Kaakkois-Suomen Viestikilta tekee radioperinnetyötä ja on mukana toisen maailmansodan jatkosodan aikaisen viestikeskus Lokin ylläpitämisessä.
Kaakkois-Suomen Viestikilta ry:n puheenjohtajina on toiminut mm. yli-insinööri Jorma Suomalainen. Kaakkois-Suomen Viestikillan nykyinen puheenjohtaja on insinöörimajuri evp Tapio Teittinen.Pohjois-Karjalan Viestikilta ry lakkautettiin jäsenkokouksen päätöksellä 2018. Sen perinnettä jatkaa Pohjois-Karjalan Radiokerho. Pohjois-Karjalassa oli aikaisemmin Pohjois-Karjalan Prikaati, jonka ja telelaitoksen toimintaan Pohjois-Karjalan Viestikilta ry:n toiminta aikaisempina vuosikymmeninä perustui.
Ego Anthem
Ego Anthem on suomalaisen metalliyhtyeen Tracedawnin toinen studioalbumi. Se julkaistiin Suomessa 24. syyskuuta 2009.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 29.
Sävellyksistä vastaavat Tuomas Yli-Jaskari, Perttu Kurttila, Pekko Heikkilä sekä yhtyeen entinen kitaristi Jeremy Qvick. Sanoituksista vastaa pääosin Antti Lappalainen lukuun ottamatta kappaletta "Brain Attack", jonka sanoituksista vastaa Pekko Heikkilä.
Poljuško-pole
Poljuško-pole () on neuvostovenäläinen laulu. Laulun on säveltänyt Lev Knipper ja sanoittanut Viktor Gusev vuonna 1933. Suomeksi laulu tunnetaan nimellä Kasakkapartio. Englanninkielistä versiota () on tehnyt länsimaissa tunnetuksi muun muassa Ivan Rebroff.
King Edward VII -luokka
King Edward VII -luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston kahdeksan taistelulaivan muodostama alusluokka, joka laskettiin vesille vuosina 1903-1905.
Vuosien 1892-1893 laivasto-ohjelmasta alkaen aina vuosien 1900-1901 laivasto-ohjelmaan asti oli Britannian kuninkaallisen laivaston suurta rakennuskautta. Kaikki Sir William Whiten suunnittelemien ensimmäisen luokan taistelulaivojen alusten pääaseina oli neljä 12 tuuman (305 mm) tykkiä perään- ja keulaan sijoitetuissa kaksoistykkitorneissa tai oikeammin katetuissa barbeteissa. Alusten apuaseina oli kaksitoista kuuden tuuman (152 mm) tykkiä keskilaivaan pää- ja yläkansille sijoitetuissa kasemateissa. Alukset olivat siten yhdessä maailmanmerien valtiaita ja useat ulkovaltojen suunnittelijat kopioivat niissä toteutettuja innovaatioita. Ulkoisesta samankaltaisuudesta huolimatta alusluokissa toteutettiin erilaisia parannuksia kuten viimeiset Majestic-luokan alukset kykenivät lataamaan tykkinsä ilman latausasemaan siirtämistä, vuosien 1896-1897 Canopus-luokka varustettiin Krupp-panssaroinnilla sekä vesiputkihöyrykonein ja vuosien 1897-1898 Formidable-luokassa otettiin käyttöön paksumpi panssari sekä parannellut tykkimallit.
Vuonna 1897 ulkovallat saivat kurottua etumatkan kiinni. 1890-luvun lopulla Ranskan merivoimien alusten 12 tuumaiset oli sijoitettu torneihin, mutta alukset olivat pienempiä kuin brittien vastaavat ja niiden apuaseet olivat keveämpiä. Venäjä valmisti joitakin loistavia aluksia lukuisten heikompien ohella. Yhdysvallat ei ollut muodostanut aluksistaan yhtä kiinteitä luokkia kuin britit, mutta he pyrkivät luomaan laivastolleen riittävän määrän vahvasti panssaroituja ja aseistettuja aluksia. Italia, jolla oli käytössään runsaasti brittiteknologiaa, kärsi rahoitusvaikeuksista kyeten valmistamaan ainoastaan kaksi hidasta toisen luokan taistelulaivaa 1890-luvun alussa. Maa teki kuitenkin 1896-1897
aiemmasta politiikastaan poiketen päätöksen kahdesta suuresta, erittäin raskaasti aseistetusta ja nopeasta taistelulaivasta. Periaattessa "Benedetto Brin" ja "Regina Margherita" olivat vain hieman suurempia kuin Canopus-luokan alukset, mutta nopeampia, raskaammin panssaroituja sekä samoin aseistettuja lisättynä neljällä 8 tuuman tykillä.
Helmikuussa 1899 (lähes budjettikauden lopulla) Amiraliteetti tilasi Vickersiltä koeammuntoihin prototyypin 7,5 tuuman tykistä. Kaliiperi oli laivastolle uusi ja se vastasi Ranskan merivoimien käytössä olevaa 194 millimetrin tykkiä. Kahdeksan tuuman tykkiin nähden suunnitellulla tykillä oli etunaan se, että sillä voitiin korvata kuusituumaiset yhden suhde kahteen. Samoin ammusten kuljettaminen oli mahdollista kahdella miehellä.
Harald Herlin
Bror Harald Herlin (30. elokuuta 1874 Helsinki – 25. heinäkuuta 1941) oli suomalainen insinööri ja teollisuusmies.
Herlinin vanhemmat olivat kauppias Gustaf Albert Herlin ja Hanna Wecksell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 ja valmistui insinööriksi 1898. Herlin teki opintomatkoja Saksaan, Itävaltaan ja Englantiin vuosina 1900–1904.
Herlin oli Helsingin kaupungin rakennuskonttorin ja vesijohtolaitoksen apulaisinsinöörinä 1898–1904 ja "Vesijohtoliike Oy":n johtajana 1904–1920. Hän toimi Helsingin Laivatelakka Oy:n johtajana 1912–1928 ja Suomen Sähkö Oy Gottfrid Strömbergin johtajana 1924–1929. Strömbergin palveluksessa ollessaan Herlin laati tappiolliselle yritykselle tervehdyttämisohjelman jonka avulla yhtiö saatiin neljässä vuodessa kannattavaksi.
Vuonna 1924 Herlin osti Strömbergin omistaman hissejä valmistaneen Kone Oy:n. Kone Oy:n edeltäjä "Koneliike Tarmo" oli perustettu 1905 ja se oli harjoittanut käytettyjen koneiden ostoa, myyntiä ja korjausta. Strömberg osti vuonna 1910 liikkeen ja muodosti siitä Kone Oy -nimisen tytäryhtiön. Ensimmäisen maailmansodan aikana yhtiö valmisti sotatarvikkeita Venäjän armeijalle mutta se kärsi pahoja taloudellisia tappioita Venäjän vallankumouksen jälkeen kun tarviketoimitukset jäivät maksamatta. Sodan jälkeen Kone Oy aloitti pienimuotoisen hissien lisenssivalmistuksen.
Harald Herlin toimi Kone Oy:n johtokunnan puheenjohtajana 1924–1941. Vuodesta 1932 yhtiön toimitusjohtajana oli hänen poikansa Heikki H. Herlin. Kone Oy osti 1926 Sörnäisten rantatien varrella sijainneen Kokos Oy:n entisen saippuatehtaan ja aloitti sen tiloissa hissien valmistuksen. Tehtaan valmistusohjelmaan tulivat 1930-luvulla hissien ohella myös nosturit ja kuljetuslaitteet. Kone Oy valmisti itse myös hisseissä käytetyt sähkömoottorit. 1930-luvun lopulla Kone Oy valmisti noin 250 hissiä vuodessa ja työntekijöitä oli 300–400 välillä. Yhtiö aloitti 1930-luvulla myös tuotteidensa viennin ulkomaille mikä siihen aikaan oli harvinaista suomalaisessa metalliteollisuudessa. Kone Oy:n hissitehdas toimi Sörnäisten rantatiellä aina vuoteen 1967 jolloin hissien valmistus siirtyi Hyvinkäälle.
Harald Herlin hankki 1912 Thorsvikin kartanon Kirkkonummelta tilanomistaja Feodor Teriehoffin konkurssipesän huutokaupasta ja hän omisti kartanon kuolemaansa saakka.
Harald Herlin oli naimisissa vuodesta 1900 kansakoulunopettaja Minna Westerlundin kanssa. Heidän poikansa Heikki H. Herlin jatkoi Kone Oy:n johdossa isänsä jälkeen.
Aalto-yliopiston pääkirjasto nimettiin marraskuussa 2016 Harald Herlinin kunniaksi Harald Herlin -oppimiskeskukseksi