hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hangasjärvi (Ikaalinen)
Hangasjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Hangasjärven kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Hangasjärvi on osa Mylly-Kartun joen valuma-aluetta.
Järvi on kilometrin pitkä, 750 metriä leveä ja sen pinta-ala on 27 hehtaaria. Se on pitkänomainen ja keskellä sijaitsee kapea salmi, joka jakaa järven kahdeksi järvialtaaksi. Pohjoinen allas on 750 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Eteläinen allas puolestaan 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Salmen yli kulkee kärrypolku, jonka sillalle on rakennettu salmea kaventava penger. Ympäristön metsät ja suot ovat ojitettuja ja monen ojan vedet johdetaan Lauttaojaa myöten järveen. Järven ympäristössä on peltoja, jotka päättyvät vesirajalle. Eteläisen altaan rannat ovat soistuneet paikoin avosuoksi. Eteläiset lahdet Pihkolahti ja Joensuu ovat kosteikkoa. Järven laskuoja lähtee Joensuusta ja kulkee kolme kilometriä koneellisesti kaivetussa ojassa ja yhtyy lopulta Pihkoluomassa Noro-ojaan. Rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä ja rannalla sijaitsee neljä vapaa-ajan asuntoa ja neljä maatilaa. Järven kiertää pohjoisessa Uurasjärven ja Masonniemen välinen kylätie.
Vuonna 1848 haki entinen talollinen Gabriel Johansson Kuivanen lupaa järvenlaskuun.
Suuriniemenlammi
Suuriniemenlammi on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Suuriniemenlammi on osa Mylly-Kartun joen valuma-aluetta.
Pyöreän muotoisen lammen halkaisija on 150 metriä ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Noro-oja virtaa sen läpi, mutta siihen laskee myös yksi pelto- ja suo-oja idästä päin. Lampi sijaitsee peltoalueen keskellä ja sen lähiympäristö on soistuvaa joutomaata. Lammen länsiranta on paikoin avosuota. Rantaviivan pituus on 450 metriä ja rannalle on rakennettu muutama vapaa-ajan asunto. Lammelle ei johda teitä.
Kanai
Kanai (, myös "Kane", ) oli antiikin aikainen kaupunki Aioliissa Arginusain saariin kuuluneella Argennusan saarella. Se sijaitsi nykyisen Turkin rannikolla lähellä nykyistä Bademlin kylää. Kanain lähistöllä käytiin vuonna 406 eaa. Arginusain taistelu.
Kanai oli rakennettu Argennusan saarelle lähelle kallioniemeä, josta on käytetty nimiä "Kanevuori" (), "Aiga" () ja "Argennon" (). Nimi "Kanai" tarkoittaa ”Kanaivuoren (kaupunki)”. Argennusa oli yksi Arginusain saarista nykyisin nimillä Garip ja Kalem tunnettujen pienempien saarten ohella. Saarten sekä läheisen mantereen puolen muodostamaa aluetta kutsuttiin nimellä "Kanaia". Argennusa on nykyisin yhteydessä mantereeseen ja osa Dikilin niemimaaksi kutsuttua niemeä, joka sijaitsee vastapäätä Lesboksen saarta.
Kanain mainitsevat antiikin kirjailijat Herodotos, Strabon, Plinius, Livius, Ptolemaios, Sapfo, Thukydides ja Mela. Ensimmäisellä vuosisadalla eläneen kreikkalaisen maantieteilijä Strabonin mukaan Kanain perustivat itäisestä Manner-Kreikasta tulleet lokrislaiset. Kaupunki oli pieni, mutta sijaitsi merkittävällä kauppareitillä.
400-luvulla eaa. eläneen historioitsija Herodotoksen mukaan Kserkseen persialainen armeija kulki persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. alueen kautta matkalla Sardeesta Kreikkaan ja Thermopylain taisteluun. Peloponnesolaissodan aikaan vuonna 406 eaa. kahdeksan strategoksen komentama Ateenan laivasto yllättäen voitti Kallikratidaan komennossa olleen Spartan laivaston Arginusain taistelussa.
Rooman-Syyrian sodan aikana, jossa olivat vastakkain Rooman tasavalta ja Antiokhos III Suuri vuosina 192–188 eaa., Rooman laivasto talvehti Kanaissa matkalla Khiokseen. Livius kirjoittaa, että ”laivat kiskottiin rannalle ja ne ympäröitiin taisteluhaudalla ja suojavallilla”. Plinius vanhemman aikana ensimmäisellä vuosisadalla jaa. kaupunki oli raunioina.
Saarta, jolla kaupunki sijaitsi, etsittiin pitkään, sillä se vaikutti kadonneen. Lopulta arkeologit havaitsivat, että saari oli kytkeytynyt niemeksi mannermaahan saaren ja mantereen välisen kapean salmen täytyttyä maalla keskiajan aikana. Samalla oletettiin kaupungin paikan löytyneen. Tieto julkaistiin marraskuussa 2015. Paikalta on tunnistettu muun muassa hellenistisellä kaudella käytössä olleen sataman jäänteet, mikä vahvistaa oletuksen kaupungin sijainnista paikalla.
Lauttalammit (Jämijärvi)
Lauttalammit on Pirkanmaalla Ikaalisten ja Satakunnassa Jämijärven väisellä rajalla sijaitsevat suolammet, jotka kuuluvat Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Lauttalammit ovat osa Mylly-Kartun joen valuma-aluetta.
Lammet sijaitsevat Unnannevan ja Lauttakankaan välisellä Lauttalamminnevalla Ikaalisten ja Jämijärven rajalla. Lampia on neljä ja suurimman lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Suurin lampi on 230 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Kuntaraja ylittää lammen kahdesti itärannalla olevan rajapyykin kautta niin, että suurin osa lammesta jää Jämijärven puolelle. Jämijärvellä sijaitsevat kaksi pientä lampea, joiden halkaisijat ovat 30 metriä ja 15 metriä. Neljäs ja eteläisin lampi sijaitsee Ikaalisissa ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 80 metriä. Kaksi suurinta lampea on yhdistetty toisiinsa ojalla. Ympäröivä suo on osittain ojitettu ja lampien vesi päätyy suo-ojiin eteäisen lammen laskuojan kautta, josta ne jatkavat Lauttaojaa myöten Hangasjärveen. Lammille ei johda tietä.
Vanha Laukaantie
Vanha Laukaantie oli 1600-luvulla valmistunut tie Hämeestä Keski-Suomeen. Tie oli tarpeellinen, koska Keski-Suomi oli hämäläisten metsästys- ja kalastusaluetta. Alkuosa Vanajaveden seudulta Jämsään on keskiaikainen. Vuoden 1696 karttaan on merkitty Pälkäneen–Jämsän tie isoksi maantieksi, mutta sen jatko Korpilahden ja Jyväskylän kautta Saarijärvelle vain vähäiseksi tieksi. 1700-luvun aikana tie muotoutui kulkemaan nykyisen Äänekosken Koivistonkylän kautta, jossa tie haarautui länteen Saarijärvelle, pohjoiseen Viitasaarelle ja itään Rautalammille meneviksi ratsuteiksi.
Tien ylläpito oli alueen talonpoikien vastuulla. Siksi he eivät olleet kovin halukkaita tien parantamiseen tai leventämiseen. Vuonna 1738 pyrkivät Längelmäveden itäpuolen tievelvolliset vapautumaan tien leventämisestä kuuden kyynärän (6*60 cm) leveydestä 10 kyynärään. Maantie ei kuitenkaan ollut ainoa väylä, vaan vesireitit ja talvitiet olivat talonpojille tutumpia. Herrasväelle ja virkamiehille tiet olivat kuitenkin parempia, sillä niiden varrella oli saatavana majoitusta ja ruokailua. Virallisten teiden varsilla oli tätä varten kestikievariverkosto. Kievareita oli 20 kilometrin välein. Talonpojat olivat velvollisia tarjoamaan kyydin seuraavaan kestikievariin. Kievaritalot ja "taipale"- tai "taival"-nimet viittaavat nykyään entisajan tielinjaan ja sen kestikievareihin.
1700-luvulla elänyt historiantutkija Henrik Gabriel Porthan kuvasi kirjoituksessaan Vanhaa Laukaantietä. Hän oli syntyisin Viitasaarelta, joten hän tunsi asian omakohtaisesti. Porthanin mukaan tie haarautui Pohjanmaan tiestä lähellä Tamperetta ja kulki Längelmäveden länsipuolelta. Kaksi myöhempää nimekästä tutkijaa, Väinö Voionmaa ja Eino Jutikkala katsovat lähtöpaikaksi Pälkäneen ja tien kulkeneen Längelmäveden itäpuolelta. Ilmeisesti molemmat tielinjat ovat olleet 1700-luvulla käytössä, ja näkemysero koskee sitä, kumpi niistä oli vanhempi.
HMS Temeraire (1798)
HMS Temeraire oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1798 vesillelaskettu Dreadnought-luokan 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Sir John Henslowin suunnittelema alus tilattiin 9. joulukuuta 1790 Chathamin telakalta, jossa sen rakennustöistä vastasi kesäkuuhun 1795 saakka Thomas Pollard ja sen jälkeen Edward Sison. Sen köli laskettiin heinäkuussa 1793, ja se laskettiin vesille 11. syyskuuta 1798. Alus valmistui 18. toukokuuta 1799, jolloin sen valmistuskustannukset varustamisineen olivat 73 241 puntaa.
Alus otettiin palvelukseen 21. maaliskuuta 1799 päällikkönään Peter Puget. Aluksen päälliköksi tuli 27. heinäkuuta Thomas Eyles aluksen ollessa ankkurissa Isle of Wightilla St. Helensissä. Alus lähti merelle heinäkuussa kontra-amiraali Sir John Borlase Warrenin lippulaivana, ja se liittyi amiraali lordi Bridportin johtamaan Kanaalin laivastoon.
Alus myytiin 16. elokuuta 1838 John Beatsonille romutettavaksi 5 530 punnalla.
Palkkatyöläinen (Duluth)
Palkkatyöläinen oli Yhdysvaltojen Duluthissa vuosina 1926–1927 ilmestynyt Industrial Workers of the World -ammattiliiton suomenkielinen aikakauslehti.
Lehden perustaminen oli seurausta 1920-luvun alussa syntyneestä linjariidasta, jossa IWW jakautui James Rowanin johtamiin ”desentralisteihin” ja muun muassa "Industrialistin" ja "Tie Vapauteen" -lehden edustamiin ”sentralisteihin” eli ”neljän kolmosen ryhmään”, jolla viitattiin järjestön Chicagon-päämajan osoitteeseen 3333 W. Belmont Avenuella. Molemmat ryhmät väittivät itseään ”oikeaksi IWW:ksi”. Rowanilaisten IWW:n toimeenpanevan komitean julkaiseman "Palkkatyöläisen" tarkoitus oli levittää tietoa järjestön periaatteista ja päätöksistä sekä hankkia sille laajempaa kannatusta amerikansuomalaisten keskuudessa. Kerran kuukaudessa ilmestynyt 32-sivuinen lehti sisälsi artikkeleita ajankohtaisista työväenkysymyksistä, piirroksia, valokuvia ja runoja. Sen toimittajina työskentelivät William Carey, John Hill ja John Iloniemi.
Saunders-Roe Princess
Saunders-Roe (Saro) S.R.45 Princess on brittiläinen, matkustajaliikenteeseen tarkoitettu lentovene. Se ei enää ole käytössä.
Kaksikerroksinen matkustamoltaan oleva kone oli hyvin suuri ja ylellinen. Lentoveneen omamassa ylitti 150 000 kg, siipien kärkiväli oli noin 67 metriä, pituus oli noin 45 metriä. Sen voimalaitteina toimi 10x Bristol Proteus potkuriturbiinia, 8 niistä oli kaksoispotkurein varustetut. Kaksoispotkurit olivat vastakkaissuuntiin pyöriviä. Luksusluokan lentovene valmistui vuonna 1952. Kone kykeni ottamaan 200 matkustajaa, sen huippunopeus oli 612 km/h ja matkanopeus 579 km/h. Koneen kantama oli lähes 8 500 kilometriä.
Konetyyppi valmistui aikana, jolloin suihkumatkustajakoneet tekivät voimallista läpimurtoaan. Princess jäi pian näiden jalkoihin, sillä se ei ollut kovin kustannus-tehokas. Tiettävästi vain yksi ainoa koneyksilö rekisteröitiin ilma-aluksena: "G-ALUN". Konetyypin suorana edeltäjänä voitaneen pitää Boeing 314 Clipper-konetyyppiä.
Lamminjärvi (Ikaalinen)
Lamminjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Kovelahden ja Lähdekylän välissä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Lamminjärvi on osa Kokemusjoen valuma-aluetta.
Järvi on 200 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Se sijaitsee metsässä entisten peltojen läheisyydessä. Siihen laskevat lähialueen metsäojat ja sen laskuoja lähtee itäänpäin ja yhtyy noin kilometrin jälkeen Kokemusjokeen. Järven rantaviiva on 600 metriä pitkä eikä rannoille ole rakennettu mitään. Lähin tie kulkee Lammintaustan maatilan kautta noin 150 metriä päästä ohi.
Vuonna 1797 ja 1812 piirretyissä isojaon kartoissa Lamminjärven nimi kirjoitettiin "Ala Rautalammi".
Bookworm
Bookworm on PopCap Gamesin kehittämä pulmapeli. Se julkaistiin ensimmäisen kerran tietokoneelle 25. tammikuuta 2003. Se julkaistiin myöhemmin myös muun muassa Nintendo DS:lle ja Game Boy Advancelle.
Pelissä pelaajan on yhdistettävä kirjaimia ja siten muodostettava englanninkielisiä sanoja.
Marraskuussa 2006 peli sai jatko-osan "Bookworm Adventures".
Jani Karppanen
Jani Karppanen (s. 1990) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Jyväskylän Kiriä.
Karppanen pelasi ensimmäisen kerran Superpesiksessä vuonna 2007, jolloin pelasi yhden ottelun Jyväskylän Kirin paidassa. Vuoteen 2011 asti hän pelasi myös poikien Superpesiksessä otteluita jokaisella kaudella. Hän pelasi Kirissä vuoteen 2012 asti. Tänä aikana hän pelasi 45 ottelua.
Vuosina 2013 ja 2014 Karppanen pelasi Jyväskylän Valon joukkueessa Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Suomensarjassa. Vuonna 2015 hän palasi Superpesikseen Kirin joukkueessa, jonka lisäksi pelasi muutamia otteluita myös Ykköspesis-joukkue Lievestuoreen Kisassa.
Yhteensä Karppanen on pelannut urallaan 74 ottelua miesten Superpesiksessä.
Zinovi Kolobanov
Zinovi Grigorjevitš Kolobanov (; 25. joulukuuta 1910 – 8. elokuuta 1994) oli neuvostoliittolainen panssarivaunun komentaja toisessa maailmansodassa. Hänen johtamansa viiden KV-1 -panssarivaunun ryhmä tuhosi 43 saksalaista panssarivaunua Hatsinan (tuolloiselta nimeltään "Krasnogvardeisk") lähellä käydyssä taistelussa 20. elokuuta 1941. Näin monen vaunun tuhoaminen onnistui, koska alueen ainoa tie kulki suon keskeltä, ja venäläiset olivat naamioituneet suon laidoille siten, etteivät saksalaiset pystyneet paikantamaan vihollisen sijaintia.
Kolobanov osallistui talvisotaan Karjalankannaksella. Venäläisen Krasnaja Zvezda -lehden mukaan hän sai talvisodan jälkeen tuomion ”veljeilystä vihollisen kanssa”. Tapaus liittyi ilmeisesti tilanteeseen, jossa suomalaiset ja venäläiset sotilaat kommunikoivat keskenään ystävällisessä hengessä sotatoimien päätyttyä.
Antti Jämsén
Antti Jämsén on suomalainen hallintovirkamies. Sodankylän vastaavana talous- ja hallintojohtajana toiminut Jämsen valittiin Kittilän vs. kunnanjohtajaksi 1.1.2019 alkaen. Aiemmin hän on työskennellyt kunnanjohtajan virassa Miehikkälässä, Enonkoskella, Nummi-Pusulassa, Taivassalossa ja Honkajoella sekä vs. kunnanjohtajana Sammatissa, Sysmässä, Sodankylässä ja Kinnulassa. Koulutukseltaan Jämsen on yhteiskuntatieteiden maisteri.
Heinilampi (Ikaalinen)
Heinilampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa, mutta Parkanon Pihnarin kylän lähellä, sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Heinilampi on osa Kokemusjoen valuma-aluetta.
Lampi on 200 metriä pitkä, 170 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,2 hehtaaria. Se sijaitsee soisessa metsämaastossa lähellä Pihnarin kylää ja Rautalampea. Järvi sijaitsee Kiimasuon pohjoisosissa. Siihen laskee seitsemän suo-ojaa ympäröivältä suolta ja Kokemusjoki virtaa sen läpi. Lampi on soistumassa umpeen eikä sen 600 metriä pitkällä rantaviivalla ole enää kovaa rantaa. Rannoille ei ole rakennettu mitään eikä järvelle kulje teitä. Parkanon ja Ikaalisten väliselle rajalle on matkaa 200 metriä.
Alkukoti Afrikassa
Alkukoti Afrikassa on nykyisin hyväksytyin teoria nykyihmisen alkukodista. Sen mukaan kaikki nykyihmisväestöt ovat Afrikassa kehittyneen heidelberginihmisen jälkeläisiä, jotka levittäytyivät Afrikasta viimeisen kerran Lähi-idän kautta 60 000 vuotta sitten muualle maapallolle ja syrjäyttivät Euroopan ja Aasian alkuperäiset väestöt osin risteytyen niiden kanssa. Yhden syntykodin hypoteesia tukevat fossiilit, arkeologiset löydöt sekä biokemialliset ja geneettiset todisteet. Käsitystä Afrikasta ihmisen alkukotina vahvistaa sekin, että Afrikassa ihmisen geneettinen vaihtelu on paljon suurempaa kuin muualla maailmassa, mikä kertoo siitä, että Afrikan väestö on vanhempaa kuin muun maailman. Afrikan sisällä geneettisesti vanhinta ja monipuolisinta väestöä ovat tutkimusten mukaan eteläisen Afrikan Kalaharin sanit. He tosin asuivat kymmeniä tuhansia vuosia sitten paljon nykyistä laajemmalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, joten vielä ei voida sanoa, missä päin Afrikkaa ihminen syntyi.
Alkukoti Afrikassa -teoria on pitkälti syrjäyttänyt monialuehypoteesin, jonka mukaan nykyiset Afrikan, Euroopan ja Aasian väestöt olisivat kehittyneet näiden maanosien erillisistä pystyihmispopulaatioista kahden miljoonan vuoden aikana.
Rautalampi (Parkano)
Rautalampi on Pirkanmaalla Parkanossa Pihnarin kylässä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Rautalampi on osa Kokemusjoen valuma-aluetta.
Lampi on 350 metriä pitkä, 350 metriä leveä ja sen pinta-ala on 7,1 hehtaaria. Se sijaitsee asutuksen reunassa metsässä aivan Ikaalisten ja Parkanon rajan tuntumassa. Raja seuraa rantaan lammen kaakkoiskulmassa. Maasto on soistuvaa ja siihen laskeekin kolme suo-ojaa. Laskuoja lähtee itään lammen kaakkoiskulmasta ja laskee 500 metrin jälkeen Heinilampeen. Rantaviivan pituus on kilometri. Länsirannan tuntumassa on useita rakennuksia, mutta etelässä vain yksi vapaa-ajan asunto. Rantaan ei johda suoraan teitä.
Ville Viita
Ville Viita on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavia Seinäjoen Jymyjusseja.
Viita pelasi ensimmäisen kerran miesten Superpesiksessä vuonna 2007, jolloin edusti JymyJusseja. Hän pelasi kahden kauden aikana joukkueessa 27 ottelua, jonka jälkeen siirtyi vuonna 2009 edustamaan Ykköspesiksessä pelaavia Köyliön Lalleja. Hän pelasi Lalleissa 20 ottelua, jonka lisäksi esiintyi Koskenkorvan Urheilijoiden riveissä yhdessä Superpesis -ottelussa.
Vuonna 2010 Viita siirtyi Superpesikseen nousseeseen Ulvilan Pesä-Veikkojen joukkueeseen. Hän pelasi joukkueessa yhden kauden, jonka päätteeksi se putosi takaisin Ykköspesikseen.
Kaudeksi 2011 Viita siirtyi Koskenkorvan Urheilijoihin, joissa pelasi kahden kauden aikana 45 runkosarjaottelua sekä 12 pudotuspeliottelua. Viita siirtyi kaudeksi 2013 Seinäjoelle JymyJussien joukkueeseen, jossa kolmen pelatun kauden aikana hän on esiintynyt runkosarjassa 77 ottelussa.
Viita valittiin vuonna 2009 Ykköspesiksessä Köylien Lalleissa pelatessa vuoden pelaajaksi.
Janne Kivipelto
Janne Kivipelto on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavia Kouvolan pallolyöjiä.
Aikuisten tasolla Kivipelto edusti vuoteen 2017 asti Alajärven Ankkureita. Hän debytoi joukkueessa Ykköspesiksessä vuonna 2007, jolloin pelasi yhden ottelun. Hän pelasi joukkueessa Ykköspesiksessä vuoteen 2011 asti 94 ottelussa. Vuonna 2012 Ankkurit nousi Superpesikseen.
Kaudella 2012 Ankkureiden noustua Superpesikseen, Kivipelto pelasi 26 ottelua. Tämän jälkeen hän on pelannut yhteensä 125 ottelua vuoteen 2015 mennessä.
Kivipellon nykyinen sopimus KPL:n kanssa ulottuu kauteen 2019 Kivipelto siirtyi Ankkureista KPL:llään ennen 2017 kauden alkua.
Iso Kokevesi
Iso Kokevesi on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Iso Kokevesi on osa Kokemusjoen valuma-aluetta.
Järvi on 550 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 9,6 hehtaaria. Se sijaitsee metsalueella ja sen rannat ovat soistuneita. Ympäristössä on laajempia soita, jotka muodostavat yhdessä ojitetun Isonevan. Seitsemän suo-ojaa ja Vähä Kokeveden laskuoja laskevat järveen. Järven oma laskuoja on 2,5 kilometriä pitkä ja yhtyy Kokemusjokeen Lähdekylässä. Rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja se on pääosin kapeaa avosuota. Pohjoisrannassa on yksi vapaa-ajan asunto, jolle johtaa metsäautotie.
Nikke tulee kotiin
Nikke tulee kotiin on Nikke Ankaran ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 20. marraskuuta 2015. Albumin on tuottanut Henri ”MGI” Lanz, joka on myös säveltänyt kaikki albumin kappaleet. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan 11:nneksi, mutta nousi alkuvuodesta 2016 korkeimmalle sijalleen viidenneksi. Ankara sai levystä jo ennakkoon kultalevyn ja vuoden 2016 alussa platinalevyn.
Vuodenvaihteessa 2014–2015 Ankara joutui psykoosiin, jonka myötä hän ilmoitti vetäytyvänsä julkisuudesta sekä lopettavansa musiikkiuransa. Levy-yhtiö Universal Music kertoi etteivät tiedä tulevatko he julkaisemaan tuolloin jo lähes valmista albumia. Kuitenkin jo toukokuussa 2015 Ankara pyörsi lopettamispäätöksensä ja julkaisi ”Koska sä eroot” -singlen.
Albumilta on julkaistu neljä singleä: vuoden 2014 aikana kappaleet ”Perjantai 13.” toukokuussa ja ”Spesiaali” lokakuussa. Vuonna 2015 albumilta julkaistiin ”Koska sä eroot” -kappaleen lisäksi singlenä ”Värifilmi”-kappale lokakuussa.
Kaikki singlet ovat nousseet Suomen virallisen singlelistan kymmenen kärkeen, ”Värifilmi” parhaimmillaan listan ensimmäiseksi. Singleistä ”Perjantai 13.” ja ”Värifilmi” ovat saaneet kultalevyn ja ”Spesiaali” ja ”Koska sä eroot” platinalevyn.
Singlejen lisäksi albumin avausraita ”Rullaa” on noussut latauslistan kahdeksanneksi ja singlelistan neljänneksi.
Pyhtäänsaari
Pyhtäänsaari on Kymijoen läntisen ja itäisen suuhaaran välinen maa-alue, joka kattaa pääosan Pyhtään kuntaa ja osan Kotkaa. Sen suurin leveys on 20 kilometriä ja pituus 21 kilometriä.
Konrad von Pyhy
Konrad von Pyhy eli Pihi, alkujaan Peutinger (k. 1553) oli Kustaa Vaasan kansleri. Pyhy oli syntyisin Saksasta ja tuli kansleriksi Ruotsiin vuonna 1538. Hän aloitti hallinnon uudistamisen soveltaen saksalaisia hallintomalleja.
Pyhävuori
Pyhävuori (ruots. "Bötombergen") on vuorenselänne Lapväärtissä. Sen korkeus merenpinnasta on 129 metriä, ja se on Pohjanmaan maakunnan korkein kohta. Siellä on runsaasti harvinaisia kasvilajeja, kuten Siperian metsäköynnös, ja muinaisia rantakivikkoja.
Pyhävuoren huipun läheisyydessä on radioasema ja sen länteen laskevalla rinteellä on laskettelurinne.
Helena Pylkkänen
Helena Marjatta Pylkkänen (s. 1945) on suomalainen kuvanveistäjä. Hänet mainitaan herkkien mutta voimakkaiden henkilökuvien tekijänä ja taitavana piirtäjänä. Hänen realistiset pronssiveistoksensa hyöndytävät materiaalin pintavaikutusta.
Pylkkäsen äiti oli taidehistorioitsija Riitta Pylkkänen.
Juhani Pylkkänen
Hannu Juhani Pylkkänen (s. 1947) on suomalainen tekniikantutkija ja emeritusprofessori- Hän oli Oulun yliopiston mekaanisen teknologian professori 1983–1997. Hänen tutkimusalaansa olivat lastuava työstä, konepaja-automaatio, valmistusjärjestelmät ja yleinen konepajatekniikka. Hän on ollut sen jälkeen ABB:n teknologiajohtaja ja konsulttiyritys T2O Consulting Oy:n toimitusjohtaja.
Martti Emanuel Juusela
Martti Emanuel Juusela (27. maaliskuuta 1908 Pihlajavesi – 7. lokakuuta 1979 Jyväskylä) oli maakuntaneuvos ja "Keskisuomalainen"-lehden pitkäaikainen päätoimittaja, vuodesta 1947 aina vuoteen 1973 asti.
Juuselan vanhemmat olivat maanviljelijä, talousneuvos Eemeli Juusela ja Iina Vuorimäki. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1935 toiminnanjohtaja Annikki (Anne-Maria) Hartikainen. Sotiin osallistuneella Juuselalla oli vankka järjestö- ja sanomalehtitausta viidentoista vuoden ajalta, kun hän tuli "Keskisuomalaisen" päätoimittajaksi. Esimerkiksi 1930-luvulla hän toimi "Pohjois-Savon" toimitussiheerinä ja päätoimittajana. Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa kesken jääneet opintonsa Juusela suoritti loppuun seuraavalla vuosikymmenellä. Hän oli Maalaisliiton aktiivi, mutta ennen muuta lehtimies, joka kirjoitti yksistään "Emanuelin alakerta" -pakinoita yhteensä noin 5 500 kappaletta 25 vuodessa. Julkisuudessa Juusela esiintyi melko harvoin, mutta hänellä oli vankkoja tukijoita kuten kansanedustaja, ministeri ja maaherra Eino Palovesi. Juuselan päätoimittajakaudella "Keskisuomalainen" toimi maltillisesti ja riskejä kaihtaen, mutta kasvoi vähitellen maakuntansa ykköslehdeksi ja etääntyi samalla puoluesidoksistaan. Juuselalle myönnettiin tunnustuksena ansioistaan Suomen ensimmäinen maakuntaneuvoksen arvo vuonna 1974.
Riitta Pylkkänen
Riitta Valpuri Pylkkänen (o.s. "Kilpi" 10. elokuuta 1910 Kustavi – 28. marraskuuta 1982 Espoo) oli suomalainen taidehistorioitsija ja filosofian tohtori. Hän oli pukuhistorian tutkija. Hän valmistui ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1928, suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1935 ja sai maisterin arvon seuraavana vuonna. Pylkkäsen väitöskirja oli nimeltään "Säätyläispuku Suomessa vanhemmalla Vaasa-ajalla 1550–1620" (Helsingin yliopisto 1956). Hän oli muinaistieteellisen toimikunnan historian osaston johtaja vuodesta 1979. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1973.
Riitta Pylkkäsen puoliso oli jääkärieversti Kosti Edvard Pylkkänen (s. 1892). Heidät vihittiin vuonna 1941 ja he saivat kaksi lasta: Jaakko (s. 1943) ja Helena (s. 1945).
Hänen isänsä oli kirjailija Volter Kilpi ja äitinsä Hilja Vanhakartano.
Mustapha (Queenin kappale)
Mustapha on brittiläisen rock-yhtye Queenin kappale heidän seitsemänneltä albumiltaan "Jazz" (1978). Kappaleen on tehnyt yhtyeen laulaja Freddie Mercury.
”Mustapha” julkaistiin vuonna 1979 singlenä ainoastaan Saksassa, Espanjassa, Jugoslaviassa ja Boliviassa. Singlen B-puolella olivat kappale ”Dead on Time” ja ”In Only Seven Days”, joista jälkimmäinen vain Jugoslaviassa.
Mustapha koostuu englannin, arabian ja persiankielisistä lausahduksista. Kappaleessa laulettavat Mustapha ja Ibrahim ovat miesten nimiä ja Allah islamin jumala. Kappaleen alun intro parodioi moskeijan rukouskutsua. ”Mustaphaa” on pidetty historian oudoimpana levyn aloituskappaleena.
Astraterra
Astraterra on Miska Fredmanin vuonna 2014 Ironspine-kustantamon kautta julkaisema roolipeli. Nuoremmille pelaajille suunnattu roolipeli rahoitettiin joukkorahoituksella
Astraterran maailma koostuu avaruudessa leijuvista saarista ja mantereista. Sen eri taivaankappaleet ovat täynnä omituisia otuksia ja hirviöitä, taikutta ja ihmeitä, mutta myös höyryvoimaa ja aurinkopurjelaivoja. Maailmassa sijaitsevia teleportteja voi käyttää aarteiden etsintään.
"Astraterra" on suunnattu erityisesti nuoremmille pelaajille. Pelin pääsuunnittelija Fredman suunnitteli pelin yhdessä lastensa kanssa. Pelin suunnittelu lähti käyntiin, kun Fredman ei löytänyt sellaista lapsille sopivaa peliä, jota olisi halunnut omien lastensa kanssa pelata. Lopputuloksena syntyi seikkailullinen peli, joka soveltuu kaikille yli 7-vuotiaille.
Astraterra oli Ironspinen ensimmäinen joukkorahoituksella rahoitettu peli. Sille kerättiin indiegogo-kampanjalla yli 7 000 euroa rahoitusta. Pelin ensimmäinen 500 kirjan painos on myyty loppuun. Pelin toinen ja päivitetty laitos keräsi joukkorahoituksessa yli 8 000 euroa. Suurin ero aikaisempaan laitokseen on pelin jakaminen kahteen erilliseen sääntökirjaan, eli pelaajille tarkoitettuun Löytöretkeiiljän oppaaseen ja pelinjohtajille tarkoitettuun Kertojan käsikirjaan.
Astraterran edistymistä saattoi seurata kehitysblogista.
Spiegel Online kehui pelin kuvitusta fantastiseksi ja kiitteli pelin tapaa ottaa lapset huomioon ja tarjota heille mahdollisuuksia luovuuden käyttämiseen.
Kastalian lähde
Kastalian lähde (, ) on lähde Delfoissa Kreikassa. Se virtaa Faidriadien kallioiden välistä ja sijaitsee Apollonin pyhäkköalueen ja Athene Pronaian pyhäkköalueen puolivälissä. Antiikin aikana se oli yksi Kreikan tunnetuimmista lähteistä. Se sijaitsi ylös Apollonin temppelille johtavan tien varressa ja siitä alkoi ylös temppelille johtanut pyhä tie.
Lähteellä oli antiikin aikana merkittävä rooli paikan uskonnollisissa toimituksissa. Kaikkien temppelille joko Delfoin oraakkelille tai muusta syystä saapuneiden toiviomatkalaisten sekä Python kisoihin saapuneiden urheilijoiden tuli puhdistautua siinä. Myös ennuspapitar Pythia peseytyi lähteessä ennen ennustusten antamista. Usein kuvataan, että lähteessä pestiin hiukset. Murhasta sovitusta etsineet peseytyivät siinä mahdollisesti kokonaan. Myöhemmin lähteen veden juomisen uskottiin antavan runollista innoitusta hieman Pierian lähteen tavoin. Tämä oli peräisin roomalaisilta runoilijoilta sillä ajatuksella, että Apollon oli muusien suojelija.
Pausaniaan mukaan lähteen vesi oli ”makeaa juoda ja miellyttävää kylpeä”. Hän kertoo, että lähde oli nimetty joko Kastalian, joka oli joko Akhelooksen tytär tai paikallinen neito, tai Kastalios-nimisen miehen mukaan. Yhden version mukaan lähde oli Kefisoksen lahja Kastalialle.
Myöhemmin lähde on tunnettu myös Pyhän Johanneksen lähteenä sen lähellä olevan kappelin mukaan.
Omfalos (Delfoi)
Omfalos (, ”Napa”) oli Delfoissa Kreikassa antiikin aikana ollut maailmannapaa merkinnyt kivi, joka oli yksi kulttipaikan symboleista.
Kreikkalaisen mytologian kertomuksen mukaan Zeus lähetti Olymposvuorelta kaksi kotkaa lentämään päinvastaisiin suuntiin. Maailman ympäri lennettyään kotkat kohtasivat toisensa Delfoin kohdalla. Tästä lähtien Delfoita pidettiin maailmannapana eli maailman keskipisteenä. Paikka merkittiin kivellä.
Napakivi oli olemassa Delfoissa viimeistään arkaaisella kaudella. Sitä pidettiin sisällä Apollonin temppelin "adytonissa" eli kaikkein pyhimmässä. Kiven hellenistiseltä tai roomalaiselta ajalta peräisin oleva marmorista valmistettu kopio on säilynyt ja se on nykyisin esillä Delfoin arkeologisessa museossa. Se löydettiin alueen arkeologisissa kaivauksissa temppelin läheltä. Kivi muistuttaa muodoltaan munaa tai mehiläispesää. Sen korkeus on 1,23 metriä ja halkaisija 0,92 metriä. Sen koristelu jäljittelee alkuperäisen kiven päällä ollutta villasta tehtyä vaatetta. Omfaloksesta oli Delfoissa myös lukuisia muita kopioita.
Omfalos-kiviä tunnetaan lukuisia myös muualta. Niitä oli useita eri puolilla antiikin Kreikkaa, ja niitä on löydetty temppeleistä muun muassa Roomasta, Egyptistä ja Irakista.
Kangaslampi (Parkano, pohjoinen)
Kangaslampi (pohjoinen) on toinen Kangaslampina tunnetuista kahdesta suolammesta, jotka sijaitsevat Pirkanmaalla Parkanossa. Ne kuuluvat Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Kangaslammit ovat osa Kokemusjoen valuma-aluetta.
Pohjoinen lampi on 450 metriä pitkä, 400 metriä leveä ja sen pinta-ala on 11 hehtaaria. Se sijaitsee Kangaslamminnevalla ja sen pohjoisrantaa seuraa turvetuotantoalue ja itärantaa matalala harjunkannas. lampeen laskee turvetuotantoalueelta kaksi kuivatusojaa ja laskuoja lähtee itään kannaksen yli. Sen vedet yhtyvät suo-ojiin, jotka päätyvät Kokemusjoen siihen haaraan, joka virtaa Heinilammen läpi. Itärannalla on aidattu alue, missä sijaitsee kymmenen rakennusta. Eteläiseen Kangaslampeen on kaakossa 200 metrin päässä.
Kangaslampi (Parkano, etelä)
Kangaslampi (etelä) on toinen Kangaslampina tunnetuista kahdesta suolammesta, jotka sijaitsevat Pirkanmaalla Pihnarissa Parkanossa. Ne kuuluvat Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Kangaslammit ovat osa Kokemusjoen valuma-aluetta.
Eteläinen lampi on 250 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,1 hehtaaria. Se sijaitsee Kangaslamminnevalla ja sen etelärantaa seuraa turvetuotantoalue ja luoteisrantaa matalala harjunkannas, josta on otettu hiekkaa. Lampeen laskee turvetuotantoalueelta useita kuivatusojia ja laskuoja lähtee kaakkoon ja yhtyy suo-ojiin. Laskuojan vedet päätyvät Kokemusjoen siihen haaraan, joka virtaa Heinilammen läpi. Pohjoiseen Kangaslampeen on luoteessa matkaa 200 metriä. lammelle ei johda tietä eikä sen rannoilla ole rakennuksia.
Vähä Kokevesi
Vähä Kokevesi on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Vähä Kokevesi on osa Kokemusjoen valuma-aluetta.
Järvi on 550 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,8 hehtaaria. Se sijaitsee useiden soiden ympäröimänä alueella, jota kutsutaan Isonevaksi. Ympäröiviltä ojitetuilta soilta laskeekin ojia järveen ja laskuoja, joka lähtee luoteiskärjestä, virtaa 300 metriä Iso Kokeveteen. Rantaviivaa on yli kilometrin ja se on pääasiassa suota. Vain kaakkoiskulmassa on ranta kovalla maalla ja sinne onkin rakennettu pari loma-asuntoa. Nille johtaa tie Lapiolahdelta. Parkanon ja Ikaalisten välinen raja kulkee vain 800 metrin päässä.
Pekka Pyykkö
Veli Pekka Pyykkö (s. 12. lokakuuta 1941 Hinnerjoki) on suomalainen kemisti. Hän oli Helsingin yliopiston kemian professori 1984–2009. Hänen tutkimusalaansa oli magneettinen resonanssispektroskopia ja raskaiden alkuaineiden kvanttikemia.
Professori Pyykkö on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1989. Hänet kutsuttiin Academia Europæan jäseneksi vuonna 2007.
Apaches
Apaches () on Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1977 valistuskäyttöön tehty lyhytelokuva ("Public Information Film"). Sen tarkoitus on varoittaa lapsia maatiloilla leikkimisen vaaroista, ja se on raakuutensa ja pelottavuutensa vuoksi yksi kaikkien aikojen tunnetuimmista valistuselokuvista. Sen ohjasi John Mackenzie, käsikirjoitti Neville Smith ja tuotti John Arnold. Se kertoo apasseja leikkivistä lapsista, jotka kuolevat yksi kerrallaan erilaisissa onnettomuuksissa.
Lapsijoukko leikkii karjapaimenia ja apassisotureita maatilalla, jossa valmistellaan teekutsuja. Yksi lapsista, Danny, toimii kertojana. Maanviljelijä ajaa traktorillaan sen pellon läpi, jolla lapset leikkivät. Lapset lähtevät juoksemaan sen perään, ja Kim hyppää perävaunulle kuvitellen sen olevan juna. Kun traktori tulee mutkaan, Kim putoaa kyydistä, jää renkaan alle ja kuolee.
Lapset leikkivät taas pelloilla, kun heidän vanhempansa ovat lähdössä teekutsuille. Pojat haluavat pelata jalkapalloa, mutta lapset päätyvät lopulta leikkimään "kick the can" -nimistä hippaleikkiä (samankaltainen kuin kymmenen tikkua laudalla). Dannyltä piileskellessään Tom kävelee lieteallasta ympäröivällä aidalla, mutta liukastuu ja putoaa altaaseen. Kukaan ei kuule hänen avunhuutojaan, ja hän hukkuu.
Lasten vanhempien valmistellessa lastenkutsuja lapset leikkivät ratsuväkeä ja apasseja. Leikin loputtua he menevät työkaluvajaan, josta he löytävät kemikaalia sisältävän astian. Danny ehdottaa, että he juovat siitä juhlistaakseen voittojaan. Michael huomauttaa, että neste voi olla myrkyllistä, ja lapset päättävät vain olla juovinaan sitä. Sharon nielaisee kuitenkin sitä vahingossa, mutta vaikuttaa olevan kunnossa syljettyään aineen ulos. Myöhemmin hän kuitenkin sairastuu ja herää keskellä yötä koviin kipuihin kirkuen ja huutaen äitiä.
Loput lapset leikkivät taas pelloilla, ja yksi heistä on vähällä jäädä traktorin alle. Kun he leikkivät olevansa "Starsky ja Hutch" -ohjelmassa, Michael irrottaa vahingossa raskaan rautaportin, joka murskaa Robertin kuoliaaksi. Danny lähtee etsimään muita lapsia ja löytää tauolla olevia maatyöläisiä. Hän pyytää päästä istumaan traktorin kyytiin ja saa luvan. Kilpakuljettajaa leikkiessään hän vapauttaa vahingossa käsijarrun, ajaa traktorilla kolarin ja katkaisee niskansa.
Danny jatkaa kertojana toimimista omissa hautajaisissaan kertoen rauhallisena ”juhlista”, joita valmisteltiin pitkin elokuvaa. Hän sanoo, että juhlat olivat oikein mukavat ja kaikki hänen sukulaisensa olivat siellä. Lopuksi hän sanoo surullisesti toivovansa, että olisi itsekin ollut siellä. Lopputeksteissä on pitkä lista lapsista, jotka olivat kuolleet maatilaonnettomuuksissa elokuvan tekoa edeltäneen vuoden aikana.
Luettelo YK:n pakkausnumeroista 0001–0100
Alla on esitetty YK:n asettamat kemikaalien sekä teollisten valmisteiden pakkaus- ja kuljetusmerkinnät aineille, joiden YK-numerot ovat 0001–0100.
Dismaland
Dismaland oli poliittinen aktivisti ja graffititaiteilija Banksyn järjestämä väliaikainen taideprojekti Weston-super-Maressa Englannissa. Yhteiskuntakriittinen Dismaland-antihuvipuisto rakennettiin salassa Tropicanaan, käyttämättömään maauimalaan, ja se avautui viikonloppuna 21. elokuuta 2015 ja sulkeutui lopullisesti 27 syyskuuta 2015. Banksy loi pop-up taideprojektiaan varten 10 uutta teosta ja rahoitti itse sen rakentamisen. Tempaukseen osallistui 58 taiteilijaa Banksyn alun perin osallistumaan kutsumista 60 taiteilijasta. Suomesta osallistui taiteilija Jani Leinonen.
Päivän aikana 4000 lippua oli myytävänä, ja yksi lippu maksoi 3 puntaa. Jokainen antihuvipuiston arviolta noin 150 000 kävijästä saapui pahvista tehdyn valetarkastuspisteen läpi, jonka oli suunnitellut taiteilija Bill Barminski. Lippujen kova kysyntä sai Dismalandin sivuston kaatumaan toistuvasti. Jotkut miettivät, oliko tämä Banksyn tarkoituksella suunnittelemaa ja osa Dismaland-kokemuksen ironiaa.
Weston-super-Maren paikallisille asukkaille kerrottiin, että Atlas Entertainment -niminen Hollywoodyritys käyttää kohdetta kuvatakseen rikostrilleriä nimeltään "Grey Fox". Kohteen sisäänpääsyjen yhteyteen oli pystytetty "Grey Foxin" tuotannosta huomauttavia kylttejä. Elokuun 2015 alussa Internetiin alkoi ilmestyä kuvia paikan rakentamisesta, ja nähtävissä oli mm. ”satulinna ja massiivisia veistoksia”. Holly Cushing, jonka nimi esiintyi Banksysta kertovan dokumentin lopputeksteissä ja jonka usein raportoidaan olevan hänen managerinsa, havaittiin kohteen rakennustyömaalla ennen avaamista, mikä edisti osaltaan suunnitelman paljastumista.
Dismaland pop-up -taideprojektiin osallistuivat seuraavat henkilöt ja tahot:
Repentless
Repentless on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Slayerin järjestyksessään 12. studioalbumi. Se julkaistiin 11. syyskuuta 2015, ja se on yhtyeen ensimmäinen Exodusin kitaristin Gary Holtin sekä viimeksi vuoden 2001 albumilla "God Hates Us All" soittaneen rumpalin Paul Bostaphin kanssa. Albumi on myös yhtyeen ensimmäinen ilman vuonna 2013 menehtynyttä Jeff Hannemania, sekä ensimmäinen Nuclear Blast -levymerkin alla julkaistu albumi.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan neljännelle sijalle, mikä on yhtyeen historian korkein listasijoitus. Suomessa se nousi virallisen albumilistan kolmannelle sijalle.
Kappaleista "Repentless", "You Against You", sekä "Pride in Prejudice" kuvattiin musiikkivideot, jotka muodostavat tarinaltaan yhtenäisen trilogian.
Hirvenhiihtäjät
Hirvenhiihtäjät (Elgskyttarne, 1832) on Johan Ludvig Runebergin kirjoittama yhdeksän laulua käsittävä heksametrirunoelma, joka kuvaa kansanelämää. Sen aiheena on hirvenajo, johon kietoutuu myös kosiotarina. Itse tapahtumilla ei kuitenkaan ole itsenäistä merkitystä. Ne muodostavat kuvauksen kehykset.
Teos on osa niin kutsuttua suomalaista sarjaa, joka käsittää kolme eeposta: "Hirvenhiihtäjät", "Hanna" ja "Jouluilta". Runeberg oli Suomea kuvanneiden joukossa ensimmäinen, joka jäsensi maan esteettisesti ja kokonaisvaltaisesti.
"Hirvenhiihtäjät" ammentaa idyllin traditiosta. Sille on ominaista paikan yhteisyys ja rajoittuminen muutamiin elämän peruselementteihin. Runeberg kuvaa talonpoikaisten pirttien elämää ja yhteisön monenkirjavaa väkeä kerjäläisistä loisiin, piikoihin ja laukkuryssiin. Kukin henkilöistä edustaa jotakin yleistä ideaa, joka esitetään epiteettinä (”toimekas Anna” ja ”mielevä Pekka”).
Ihanteellisina ominaisuuksina mainitaan alamaisuus, nöyryys, vaatimattomuus, työteliäisyys ja omillaan toimeen tuleminen. Nämä ominaisuudet tukivat pyrkimystä vallitsevan yhteiskunnallisen tilanteen säilyttämiseen, joka oli keskeinen 1830-luvun rauhaa ja kuria korostavassa ilmapiirissä. "Hirvenhiihtäjien" ihanteilla oli kirjallisuudessa useita vastineita. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura esimerkiksi julkaisi moralisoivan romaanin "Kultala", joka oli sovitettu sveitsiläisen Heinrich Zschokken alkutekstistä. Siinä osoitettiin, että työ ja uskollisuus tekevät elämästä kultalan, eivät suinkaan vaatimiset, vallankumoukset ja kapinointi.
"Hirvenhiihtäjien" vallitsevana vaikutelmana on levollisuus ja sopusointu. Ihmiset elävät viattomuuden tilassa, missä he ovat saavuttaneet keskinäisen harmonian ja sisäisen rauhan. Välitöntä luontosuhdetta kuvaa se, että luonnonilmiöillä ja ihmiselämän tapahtumilla on sama rytmi ja sama kieli.
Runebergin heksametriepiikka on lähellä arkikieltä. Jos säkeet kirjoitettaisiin peräkkäin ilman mittaa lauseiden ajatussisältöjen mukaisesti, kerronta muuttuisi miltei realistiseksi proosaksi.
Albert Valtin
Albert Ivаnovytš Vаltin (, , 17. marraskuuta 1937 Harkova, Ukrainan SNT – 18. helmikuuta 2015 Kiova, Ukraina) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Valtin saavutti Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Roomassa 1960. EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 1961.
Valtin kuoli 77-vuotiaana 18. helmikuuta 2015.
Cēzars Ozers
Cēzars Ozers (, s. 17. marraskuuta 1937 Riika) on Neuvostoliittoa edustanut, kilpauransa päättänyt latvialainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Ozers saavutti Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Roomassa 1960.
Spaceport Florida Launch Complex 36
Spaceport Florida Launch Complex 36 (LC-36), aiemmin Space Launch Complex 36 (SLC-36) on rakettien laukaisukompleksi Cape Canaveral Air Force Stationissa Floridassa. Kompleksia on käytetty vuosina 1962–2005 Atlas-rakettien laukaisuihin.
Laukaisukompleksi koostui aiemmin kahdesta alustasta, SLC-36A:sta ja SLC-36B:stä, ja siltä laukaistiin NASAn Pioneer, Surveyor ja Mariner -luotamimia 1960–1970-luvulilla. Alustalta 36A tehtiin 69 laukaisua ja 36B:ltä 76. Alustalta aiemmin laukaistut Atlas-raketin aiemmat mallit korvasi vuonna 2002 lentotoimintansa aloittanut Atlas V, jonka myötä laukaisut siirtyivät pohjoisempana sijaitsevalle SLC-41-alustalle.
Alusta siirtyi yksityisen Spaceport Floridan liisaukseen vuonna 2010, joka liisasi alustan Blue Origin -avaruustekniikkayritykselle vuonna 2015.
Atlas-raketin laukaisuissa käytetyt laukaisutornit purettiin vuonna 2006 ja siirrettävät huoltotornit vuotta myöhemmin kesäkuussa 2007.
Yhdysvaltain ilmavoimat liisasi alustan vuonna 2008 Space Floridalle suunniteltuja Athena III -raketin laukaisuja varten. Athena III:n laukaisuja ei ollut tosin tehty vuoteen 2013 mennessä eikä ohjelma ollut muutenkaan edennyt. 45th Space Wing luovutti Space Floridalle kiinteistönvälitysoikeuden laukaisukomplekseihin 36 ja 46 maaliskuussa 2010.
Vuoden 2015 alulla Moon Express -yhtiö liisasi alustan MTC-1X -kuulaskeutujansa lentokokeita varten. Sanan vuoden syyskuussa Blue Origin liisasi alustan, ja suunnitteli vuonna 2015 laukaisevansa ensimmäisen lentonsa siltä ennen vuotta 2020. Yhtiö rakentaa rakettinsa ja BE-4-rakettimoottorit Space Floridan Exploration Park -teollisuusalueella.
Alustan tulevasta rakenteesta ei ollut tarkempaa tietoa helmikuussa 2015.
Vladimer Ugrekhelidze
Vladimer Ugrekhelidze (, , 18. elokuuta 1939 Tbilisi, Georgian SNT – 3. helmikuuta 2009) oli Neuvostoliittoa edustanut georgialainen koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Ugrekhelidze saavutti Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Roomassa 1960, MM-pronssia Brasiliassa 1963 ja Euroopan mestaruuden Jugoslaviassa 1961.
Juri Kornejev
Juri Ivanovitš Kornejev (, 26. maaliskuuta 1937 Moskova, Venäjän SFNT – 17. kesäkuuta 2002 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Kornejev saavutti Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964, MM-pronssia Brasiliassa 1963 ja Euroopan mestaruuden Turkissa 1959 sekä Jugoslaviassa 1961.
Aleksandr Petrov (koripalloilija)
Aleksandr Pavlovitš Petrov (, 14. toukokuuta 1939 Baku, Azerbaidžanin SNT – 2001) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Petrov saavutti Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964, MM-pronssia Brasiliassa 1963 ja neljä peräkkäistä Euroopan mestaruutta (1959, 1961, 1963 ja 1965).
Aleksandr Petrov
Aleksandr Petrov -nimisiä henkilöitä ovat:
Wolter Stenbäck
Carl Wolter Stenbäck (13. joulukuuta 1884 Tyrvää – 2. joulukuuta 1956 Porvoo) oli suomalainen sortokausien aktivisti, joka myöhemmin teki pitkän uran Suomen Matkailijayhdistyksen johtajana. Häntä pidetään myös Lapin ja Petsamon alueiden matkailutoiminnan käynnistäjänä.
Satakunnan Tyrväällä syntyneen Stenbäckin vanhemmat olivat piirilääkäri Edvard Otto Stenbäck ja Sofia Ramsay. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Nya svenska läroverketista vuonna 1902 ja valmistui sen jälkeen filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1909.
Sortovuosien aikana Stenbäck oli mukana muun muassa aktivistien taistelujärjestön toiminnassa. Erään kertomuksen mukaan hän oli myös yksi kenraalikuvernööri Bobrikovin murhanneen Eugen Schaumanin arkunkantajista. Lokakuussa 1907 Stenbäck joutui Pietarissa pidätetyksi yhdessä kolmen muun aktivistin Johannes Gummeruksen, Aino Malmbergin ja Filemon Tidermanin kanssa. Aktivistien johtohahmoihin lukeutunut Arvid Neovius teki pidätyksen johdosta eduskunnassa välikysymyksen. Vietettyään viisi kuukautta Pietarissa sijaitsevassa Krestyn vankilassa, Stenbäck tuomittiin kolemn vuoden pituiseen karkotukseen. Hänet kuljetettiin aluksi Vologdan alueelle Vjatkaan, josta matka jatkui edelleen Komin alueen Ust-Sysolskiin. Stenbäck onnistui kuitenkin karkaamaan ja oli maanpaossa aina vuoteen 1917 saakka. Stenbäck asui aluksi Kööpenhaminassa, jossa hän suoritti fysioterapeutin tutkinnon 1910 ja harjoitti sen jälkeen ammattiaan myös Englannissa, Italiassa ja Ranskassa.
Stenbäck kirjoitti vankeusajastaan muistelmateoksen "Åtta månader i rysk fångenskap", joka julkaistiin Ruotsissa vuonna 1914. Suomessa se ilmestyi vasta 1919.
Kotimaahansa palattuaan Stenbäck auttoi sisällissodan aikana talvella 1918 bolševikkien syrjäyttämää Venäjän väliaikaisen hallituksen pääministeriä Aleksandr Kerenskiä piileskelemään Suomessa. Sodan jälkeen hän toimi Suomen Paperitehtaiden Yhdistyksen osastopäällikkönä vuosina 1918–1920 ja myöhemmin Suomen Matkailijayhdistyksen pääsihteerinä vuodesta 1921 lähtien. Stenbäck tunnettiin erityisesti Lapin matkailutoiminnan käynnistäjänä ja kehittäjänä, jonka johdolla 1920–1930-luvuilla luotiin Lapin ja Petsamon matkailupalvelut. Stenbäck erosi Suomen Matkailijayhdistyksen johdosta talvisodan jälkeen keväälla 1940 ja muutti erakoksi Inarin Sotkaniemeen. Sotavuosien jälkeen hän kuitenkin työskenteli vielä kahden vuoden ajan Hotelli Aulangon johtajana Hämeenlinnassa.
Stenbäck avioitui vuonna 1916 brittiläisen Mary Longmanin (1881–1926) kanssa. Heidät on haudattu Helsinkiin Kulosaaren hautausmaalle.
HMS Dreadnought (1801)
HMS Dreadnought oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1801 vesillelaskettu Dreadnought-luokan 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Sir John Henslowin suunnittelema alus tilattiin 17. tammikuuta 1788 Portsmouthin telakalta, jossa sen vastaavana rakennusmestarina oli maaliskuuhun 1793 saakka George White ja sen jälkeen lokakuuhun 1799 Edward Tippett. Aluksen rakennustyöt saattoi päätökseen Henry Peake. Sen köli laskettiin heinäkuussa 1788, ja Amiraliteetti julkisti sen nimen 23. lokakuuta 1788. Alus laskettiin vesille 13. kesäkuuta 1801, ja se valmistui 9. elokuuta 1801, jolloin se lähti merelle. Aluksen valmistuskustannukset olivat 60 484 puntaa, ja niihin sisältyi varustaminen.
Keväällä vuonna 1805 amiraali Cornwallis korvattiin lordi Gardnerilla, joka salli saartolaivaston siirtyvän kauemmas merelle. Toulonissa ollut Ranskan laivasto murtautui 30. maaliskuuta merelle saapuen Cadiziin 9. huhtikuuta. Ranskan ja Espanjan laivastot lähtivät omina osastoinaan merelle yhtyen Martiniquella 26. toukokuuta. Collingwoodin seitsemän linjalaivan osasto sai 15. toukokuuta Amiraliteetin määräyksen siirtyä Barbadokselle. Ennen osaston merelle lähtöä saapui Horatio Nelsonin ranskalaisia takaa-ajava Välimeren laivasto, joka lähetti HMS "Dreadnoughtin" viemään uuden määräyksen Collingwoodille. Käskyn mukaan Collingwoodin tuli jatkaa Cadizin saartoa.
HMS "Dreadnought" osallistui 21. lokakuuta Trafalgarin taisteluun suojanpuolen jonon kahdeksantena aluksena. Se avasi tulen "San Juan Nepomucenoa" vastaan kello kaksi, ja 15 minuuttia myöhemmin se pakotti espanjalaisaluksen antautumaan. "Dreadnought" yritti päästä taisteluun "Principe de Asturiasin" kanssa, mutta espanjalainen vältti taistelua. Taistelun aikana aluksella sai surmansa seitsemän ja haavoittui 26 miehistönjäsentä. Taistelun jälkeen alus palasi valvomaan Cadizin saartoa.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1812 Portsmouthissa. Siitä tehtiin vuonna 1827 karanteenialus Milfordiin, ja siitä tuli toinen alus, joka luovutettiin Seamen's Hospital Societyn käyttöön sairaalalaivaksi vuosiksi 1831–1857. Alus romutettiin vuonna 1857.
Harjulampi (Parkano)
Harjulampi on Pirkanmaalla Parkanossa Lapinnevalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Harjulampi on osa Kokemusjoen valuma-aluetta.
Lampi on 200 metriä pitkä, 80 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Se sijaitsee Niininevan suolla harjun kupeessa, mutta ympäröivä suo on tavallisuudesta poiketen ojittamaton. Lammella ei ole myöskään laskuojaa. Harjun toisella puolella sijaitsee Lapinkylän peltoaukea, mutta sillä ei ole vaikutuksia lammen ekologiaan. Rantaviivaa on 400 metriä. Pohjoisrannalla on rakennus ja hiekkapohjainen kenttä, joka palvelee uimarantaa. Lammessa on kaksi laituria. Noin 100 metriä lounaaseen sijaitsee Pikku Harjulampi.
Pikku Harjulampi (Parkano)
Pikku Harjulampi on Pirkanmaalla Parkanossa Lapinnevalla sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Pikku Harjulampi on osa Kokemusjoen valuma-aluetta.
Soikean muotoinen lampi on halkaisijaltaan 100 metriä. Se sijaitsee Niininevan suolla harjun kupeessa, mutta ympäröivä suo on tavallisuudesta poiketen lähes ojittamaton. Lammella ei ole tulo-ojia, mutta laskuoja on kaivettu turvetuotantoalueen ojituksen yhteyteen. Harjun toisella puolella sijaitsee Lapinkylän peltoaukea, mutta sillä ei ole vaikutuksia lammen ekologiaan. Noin 100 metriä koilliseen sijaitsee Harjulampi, jonka vedenpinta on hieman alempana.
Kangaslampi (täsmennyssivu)
Kangaslampi voi tarkoittaa ainakin seuraavia: