hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Juha Joenväärä
Juha Joenväärä (s. 22. elokuuta 1974 Oulu) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, jonka kasvattajaseura oli Oulun Kärpät. Joenväärä on pelannut SM-liigassa neljä kautta, kaksi sekä Kiekko-Espoossa että Oulun Kärpissä.
Joenväärä pelasi ensimmäisen ottelunsa aikuisten tasolla kaudella 1993–1994, kun hän edusti Kärppiä I-divisioonassa. Joenväärä pelasi kauden kuitenkin pääasiassa A-nuorten joukkueessa. Ensimmäisen täyden kautensa Joenväärä pelasi aikuisten tasolla kaudella 1995–1996, jolloin I-divisioonassa Joenväärä teki 54 pistettä.Joenväärä oli runkosarjassa Kärppien paras pistemies.
Hyvän divisioonakauden jälkeen Joenväärä nousi SM-liigaan, uutena seurana oli kaudella Kiekko-Espoo. Joenväärä pelasi Kiekko-Espoossa myös kaudella , ja kahden kauden aikana pisteitä kertyi SM-liigassa 52. Kaudella 1996–97 Joenväärä oli tulokkaiden pistepörssin kolmas, edellään vain HIFK:n Olli Jokinen sekä SaiPan Joel Salonen. Kaudella 1997–98 Joenväärä oli Kiekko-Espoon viidenneksi tehokkain pistemies.Joukkueena Kiekko-Espoo ei kuitenkaan menestynyt: 1996–97 Kiekko-Espoo oli runkosarjan kuudes, mutta pudotuspeleissä HPK oli parempi jo neljännesfinaaleissa. Joenväärä teki tehot 1+0. Kaudella 97–98 Kiekko-Espoo oli vasta kahdeksas, mutta voitti Turun Palloseuran voitoin 1–3 neljännesfinaaleissa. Välierissä HIFK oli parempi voitoin 3–0, ja pronssiottelussa Jokerit voitti Kiekko-Espoon 8–0. Joenväärä jäi tehoitta pudotuspeleissä.
Kahden SM-liigakauden jälkeen Joenväärä palasi Kärppiin, joka edelleen pelasi I-divisioonassa. Kaudella 1998–1999 päävalmentajana toimi Juhani Tamminen, ja Kärpät teki uuden piste-ennätyksen divisioonan runkosarjassa. Kärpät oli hallinnut runkosarjaa suvereenisti, eikä ollut hävinnyt kertaakaa kotiottelussa. Pudotuspeleissä turkulainen TuTo voitti kuitenkin Kärpät voitoin 2–3. Kyseisellä kaudella Joenväärä teki 52 pistettä.
Kauden 1999–2000 päätteeksi Kärpät nousi liigaa, ja Joenväärä teki runkosarjassa 55 pistettä. Molemmilla divisioona kausilla Kärpissä Joenväärä oli varsin tehoton pudotuspeleissä: 98–99 tehopisteitä tuli kaksi, 1999–2000 pisteitä kertyi kolme.
Kausi oli Joenväärän kolmas SM-liigassa, ja hän oli Kärppien sisäisen pistepörssin seitsemäs, ja tehopörssissä neljäs tuloksella +3. Seuraava kausi, , oli Joenväärän viimeinen SM-liigassa. Joenväärä kärsi loukkaantumisista, ja pelasi vain 33 ottelua. Vaikka Joenväärällä ja Kärpillä oli sopimus vielä kaudesta , siirtyi Joenväärä kyseiseksi kaudeksi Ruotsin Elitserieniin Djurgårdensin joukkueseen. Djurgårdensissa pisteitä ei kuitenkaan tullut kuin 17, ja Joenväärä siirtyi seuraavaksi kaudeksi Italian Serie A:han, Sportivi Ghiaccio Cortinan joukkueseen. Joenväärä lopetti uransa kyseisellä kaudella.
Kauppatieteiden maisteri Juha Joenväärä väitteli 25. syyskuuta 2010 Oulun yliopiston taloustieteiden tiedekunnassa tohtoriksi aiheesta "Essays on hedge fund performance and risk" (Esseitä hedgerahastojen tuotoista ja riskeistä). Vuonna 2012 Joenväärälle myönnettiin OP:n tutkimussäätiön väitöskirjapalkinto, 10 000 euroa. Hän toimii Suomen Akatemiassa tutkijatohtorina.
Marmorimurrit
Marmorimurrit ("Brachyramphus") on ruokkien heimoon kuuluva rantalintusuku, jossa on kolme lajia:
Nikolai Kibaltšitš
Nikolai Ivanovitš Kibaltšitš (; 31. lokakuuta 1853 nykyisen Tšernihivin alueen Korop – 15. huhtikuuta 1881 Pietari) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki ja keksijä.
Nikolai Kibaltšitš syntyi papin perheeseen. Hän opiskeli Pietarin liikenneinsinööri-insituutissa ja lääketieteellis-kirurgisessa akatemiassa. Opiskeluaikanaan hän liittyi narodnikkeihin. Lokakuussa 1875 Kibaltšitš pidätettiin laittoman kirjallisuuden hallussapidosta. Vuonna 1878 hänet päästettiin vapaaksi poliisin valvonnan alaisena.
Vapauduttuaan Kibaltšitš liittyi Zemlja i voljan "Svoboda ili smert" (”Vapaus tai kuolema”) -nimiseen terroristiryhmään, jossa hän vastasi räjähdysaineiden valmistamisesta. Zemlja i voljan hajottua hän kuului Narodnaja voljan toimeenpanevaan komiteaan. Hän hoiti maanalaista kirjapainoa ja laati järjestön ohjelmajulistuksia. Räjähdysaineasiantuntijana Kibaltšitš osallistui Odessassa suoritetun keisarillisen junan räjäyttämisen, Stepan Halturinin Talvipalatsin pommiattentaatin ja Aleksanteri II:n murhan valmisteluun. Murhan jälkeen hänet pidätettiin. Vankilassa hän suunnitteli rakettimoottorilla toimivan lentokoneen. Kibaltšitš ja neljä muuta murhan osanottajaa, Andrei Željabov, Sofja Perovskaja, Timofei Mihailov ja Nikolai Rysakov tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Pietarissa Semjonovskin kentällä.
Kibaltšitšia pidetään yhtenä rakettiteknologian edelläkävijöistä. Hänen mukaansa on nimetty kuun kääntöpuolella sijaitseva kraatteri.
Sitoutumisen eskalaatio
Sitoutumisen eskalaatio on päätännässä oleva vinouma, jossa vääräksi osoittautuvaan päätökseen sitoutumista jatketaan, koska siihen on jo panostettu niin paljon. Termiä käytetään kuvaamaan esimerkiksi huonoa päätöksentekotapaa yritystoiminnassa, hallinnossa tai tietosysteemeissä yleensä, ohjelmistosuunnittelun projektijohtamisessa, politiikassa tai uhkapeleissä.
Sitoutumisen eskalaatiota terminä kuvasi ensimmäisenä Barry M. Staw:n vuonna 1976 julkaistussa artikkelissa, "Knee deep in the big muddy: A study of escalating commitment to a chosen course of action".. Tuoreempana määritelmä upotetun hinnan harhaluulo (tai "uponneiden kustannusten harha") -termiä on käytetty kuvaamaan tilannetta, jossa henkilö perustelee lisääntyneen sitoutumisensa päätökseen perustuen aikaisemmin tekemiensä sitoumuksien summaan. Näin henkilö toimii siitäkin huolimatta, että olisi tullut uutta tietoa, joka osoittaisi alkuperäisen sitoutumispäätöksen olleen todennäköisesti väärä. Tällaiset sitoutumispäätökset voivat koskettaa esimerkiksi aikaa, rahaa tai vaikkapa sotilaallisissa toiminnassa ihmishenkiä.
Kirjomurrit
Kirjomurrit ("Synthliboramphus") on ruokkien heimoon kuuluva rantalintusuku, jossa on viisi lajia:
Nikolai Rysakov
Nikolai Ivanovitš Rysakov (; 14. toukokuuta 1861 nykyisen Vologdan alueen Belozerskin piirin Kurdjukin tehdas – 15. huhtikuuta 1881 Pietari) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.
Nikolai Rysakov syntyi porvarisperheeseen. Hän opiskeli Pietarin vuori-instituutissa ja liittyi syksyllä 1879 Narodnaja volja -järjestöön. Rysakov osallistui Aleksanteri II:n murhaan. Hän heitti ensimmäisen pommin, joka rikkoi keisarin vaunut, mutta ei vahingoittanut Aleksanteria. Rysakov pidätettiin ja kuulusteluissa hän kertoi yksityiskohtaisesti murhan valmistelusta ja Narodnaja voljan toiminnasta. Tästä huolimatta hänet tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin neljän muun murhan osanottajan, Andrei Željabovin, Sofja Perovskajan, Nikolai Kibaltšitšin ja Timofei Mihailovin kanssa Pietarin Semjonovskin kentällä.
Roger Verey
Roger Roland Verey (14. maaliskuuta 1912 Lausanne, Sveitsi - 6. syyskuuta 2000 Krakova) oli puolalainen soutaja ja olympiamitalisti.
Verey kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä. Pariairokaksikossa hän voitti pronssia yhdessä Jerzy Ustupskin kanssa. Yksikössä hän ei selviytynyt loppukilpailuun.
Verey kuoli Krakovassa 6. syyskuuta 2000, 88-vuotiaana.
Kiislaset
Kiislaset ("Aethia") on ruokkien heimoon kuuluva rantalintusuku, jossa on neljä lajia:
Ingall
Ingall (myös "In Gall") on maalaiskunta ja sen keskuskylä Nigerin Agadezin alueen Tchirozérinen departementissa. Se sijaitsee Irhazerin tasangolla 124 kilometriä Agadezista länteen. Kunnassa on 45 000 (vuonna 2010, arvio) ja kylässä 5 600 asukasta (vuonna 2001, väestönlaskenta).
Ingall on historiallinen Agadezista Timbuktuun johtaneen karavaanireitin pysähdyspaikka. Vuonna 1916 sen asukkaat osallistuivat Kaoucenin johtamaan ranskalaisten vastaiseen kapinaan.
Kunta käsittää 45 hallintokylää, kolme pikkukylää, 16 leiriä ja 90 juottopaikkaa. Sen asukkaat ovat tuaregeja, fulbeja sekä "kunta"-ryhmään kuuluvia arabeja. Ingallin kylän asukkaat puhuvat äidinkielenään songhaikieliin kuuluvaa tasawaqia.
Tärkeimmät elinkeinot ovat keinokasteluun perustuva puutarhaviljely sekä paimentolaisten harjoittama karjanhoito. Ingallissa tuotetaan taateleita ja Tigue Dan Tessoumissa suolaa. Osa alueesta on täysin asumatonta autiomaata.
Ingall tunnetaan wodaabé-heimon "Cure Salée" -juhlasta, joka järjestetään vuosittain yleensä syyskuun ensimmäisellä puoliskolla. Juhla kestää viikon. Sen aikana esimerkiksi tavataan vanhoja ystäviä, kositaan, avioidutaan, tanssitaan ja järjestetään kamelikilpailuja. Nigerin hallitus on häirinnyt "Cure Saléeta" yrittämällä siistiä ja markkinoida sitä matkailijoille. Juhla jouduttiin perumaan vuosina 2007 ja 2008 tuaregien kapinoinnin vuoksi.
Ajaan Suwat Suvaco
Ajaan Suwat Suvaco (s. 27. huhtikuuta 1919 - k. 4. heinäkuuta 2001, Buriram) oli Buddhalainen munkki, joka perusti neljä luostaria Yhdysvaltojen länsirannikolle. Hän pääsi opiskelemaan Ajaan Funn Acaron alaisuuteen hieman yli 20-vuotiaana. Hän opiskeli myös lyhyen ajan Ajaan Munin alaisuudessa.
Ajaan saapui Yhdysvaltoihin 1980-luvulla. Hän perusti luostarin Seattleen, kaksi Los Angelesiin ja yhden San Diegoon vuoren huipulle.
O-Asetyylipsilosiini
O-Asetyylipsilosiini (4-asetoksi-N,N-dimetyylitryptamiini) on tryptamiini ja päihteenä käytetty psykedeelinen hallusinogeeni. Aine tunnetaan myös nimillä psilasetiini sekä 4-AcO-DMT (lyhenne kemiallisesta nimestä). Psilasetiinin uskotaan metabolisoituvan ihmisen elimistössä samankaltaiseksi sieniperäiseksi alkaloidiksi psilosiiniksi, ja sen vaikutuksia on kuvattu hyvin samankaltaiseksi psilosiinin kanssa.
O-Asetyylipsilosiini on nimensä mukaisesti psilosiinin asetyloitu muoto. Yhdiste on puhtaasti synteettinen, eikä sitä esiinny luonnossa. Ihmiselimistössä O-Asetyylipsilosiini metabolisoituu sisaryhdisteensä psilosybiinin tavoin nopeasti psilosiiniksi, jota löytyy luonnollisesti etenkin Psilocybe-suvun sienistä. Yhdiste on psilosiinia kestävämpi asetoksiryhmänsä vuoksi.
Yhdiste on löytönä melko uusi ja luokitellaan täten tutkimuskemikaaliksi. Suoraan O-Asetyylipsilosiinia koskevia tutkimuksia ei juurikaan ole, mutta ominaisuuksiensa vuoksi siihen voidaan rinnastaa psilosiinia koskevia tutkimuksia.
O-Asetyylipsilosiinia käytetään syötynä useimmiten 10-25 mg annoksissa. Täydet vaikutukset ilmenevät vasta noin 2 tunnin jälkeen annoksen ottamisesta. Vaikutusten kesto on noin 4–6 tuntia. Nuuskattuna tyypilliset annokset ovat 8-20 mg.
4-AcO-DMT on luokiteltu huumausaineeksi Suomessa.
Lunnit
Lunnit ("Fratercula") on ruokkien heimoon kuuluva rantalintusuku. Sukuun kuuluu kolme lajia:
Boris Gavrilov
Boris Anatolyevich Gavrilov (; s. 12. maaliskuuta 1952) on venäläinen ammattilaisjalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän toimi nykyisin FC Shinnik Yaroslavlilla.
.de
.de on Saksan verkkotunnusten Internet-maakoodi. Sitä hallinnoi DENIC. Tunnus otettiin käyttöön vuonna 1986. Se on kolmanneksi suosituin TLD-pääte .com:in ja .cn:n jälkeen. ccTLD:ssä .de on toiseksi suosituin .cn:n jälkeen.
Luigi Turci
Luigi Turci (s. 27. tammikuuta 1970 Cremona, Italia) on italialainen entinen jalkapallomaalivahti. Hän pelasi yhteensä 271 Serie A ottelua.
Turci pelasi suurimman osan urastaan US Cremonesessa, Udinesessa ja UC Sampdoriassa, jonka aikana hän saavutti Intertoto Cupin voiton vuonna 2000. Turci pelasi uransa kaksi viimeistä kautta Serie B:n AC Cesenassa lopettaen uransa vuonna 2007.
Estuaire
Estuaire on yksi Gabonin yhdeksästä provinssista. Sen nimi tarkoittaa estuaaria ja tulee Gabon-joen suistosta, joka jakaa provinssin kahtia.
Provinssin pinta-ala on 20 740 neliökilometria. Vuonna 1993 väkiluku oli 463 187. Se jakaantuu kolmeen pienempään osa-alueeseen, joiden ranskankielinen nimitys on "départements", nämä edelleen pienempiin alueisiin, joita kutsustaan nimellä "préfet" ja nämä vielä pienempiin "sous-préfet" -alueisiin.
Estuairen pääkaupunki Libreville on koko maan pääkaupunki. Huomattava matkailunähtävyys on Akandan kansallispuisto, jossa on suojeltua mangrove-metsää. Se on tärkeä muuttolintujen levähdyspaikka.
.pl
.pl on Puolan Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Sitä hallinnoi NASK ("Naukowa i Akademicka Sieć Komputerowa"). Maakoodi on luotu vuonna 1990.
Yleisiä toisen asteen tunnuksia ovat:
Drew McIntyre
Drew Galloway (s. 6. kesäkuuta 1985 Ayr, Skotlanti) on skotlantilainen showpainija joka painii TNA-promootiossa nimellä Drew Galloway.
Hän aloitti harjoittelut 15 vuotiaana Englannissa ennen kuin muutti takaisin Skotlantiin aloittaakseen uransa. Drew on voittanut British Championship Wrestlingissä kaksi kertaa BCW Mestaruuden, Insane Championship Wrestlingissä ICW Heavyweight Mestaruuden ja Irish Whip Wrestlingissä hän voitti sen päävyön IwW Mestaruuden. Vuonna 2007 Galloway muutti Yhdysvaltoihin Britteinsaaristoilla kiertelyn jälkeen. Samana vuonna hän allekirjoitti sopimuksen WWE:n kanssa. WWE:n harjoittelu territoriossa Florida Championship Wrestlingissä (FCW) edesauttoi Drewtä voittamaan Florida Heavyweight Mestaruuden ja FCW Florida Tag Team Mestaruudet. SmackDown:ssa McIntyre piti Intercontinental Mestaruutta 161 päivän ajan.
McIntyre teki toisen WWE debyyttinsä 28. elokuuta feudaten R-truthin kanssa. 13. joulukuuta McIntyre voitti WWE Intercontinental Championshipin John Morrisonilta ppv:ssä. McIntyrellä ja Morrisonilla oli myös myöhemmin lisää mestaruusmatseja jotka McIntyre voitti. Elimination Chamber 2010:ssä hän puolusti mestaruuttaan Kanea vastaan ja voitti ottelun. 26. helmikuuta McIntyre hävisi ensimmäisen kerran WWE:n matsissa Matt Hardya vastaan Money in the Bank qualifying matsissa. McIntyre sai kuitenkin uuden tilaisuuden päästä Money in the Bank matsiin jos hän voittaisi Vince McMahon hänelle määräämän vastuksen, Aaron Bolon. McIntyre voitti ottelun mutta ei kuitenkaan itse Money in the Bank ottelua WrestleMania 26:ssa. Theodore Long erotti McIntyren 7. toukokuuta koska hän oli hyökännyt Matt Hardyn kimppuun jo useampana viikkona. Seuraavalla viikolla McIntyre kuitenkin palasi painimaan Mr. McMahonin käskystä ja sai mestaruutensa takaisin Kofi Kingstonilta joka voitti mestaruuden Theodore Longin määräämässä mestaruus matsissa.
Jérémy Mathieu
Jérémy Mathieu (s. 29. lokakuuta 1983 Luxeuil-les-Bains) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Portugalin pääsarjassa pelaavaa Sporting CPtä. Mathieu on luontaiselta pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta hän pystyy pelaamaan myös keskuspuolustajana tai vasempana laitalinkkinä. Hän tunnetaan erityisesti voimakkaasta vasemman jalan laukauksestaan sekä kovasta työmoraalista.
Mathieu aloitti uransa Sochauxista. Ensiesiintymisensä Ranskan pääsarjassa hän teki kaudella 2002–2003 ottelussa Sedania vastaan. Nuoresta iästään huolimatta hän nousi nopeasti joukkueen avauskokoonpanoon ja teki ensimmäisen maalinsa pääsarjassa jo kolmannessa ottelussaan. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 23 pääsarjaottelua ja teki niissä neljä maalia.
Seuraavina kahtena kautena Mathieu jatkoi hyviä otteitaan pelaten 63 ottelua, joissa hän onnistui maalinteossa viidesti. Kansainvälisissä kilpailuissa hän pelasi 14 ottelua. Vuonna 2004 Mathieu sai myös ensimmäisen pokaalinsa, kun Sochaux voitti Ranskan liigacupin.
Vuonna 2005 hän siirtyi Toulouseen nelivuotisella sopimuksella. Uudessa joukkueessaan hän teki ensiesiintymisen vanhaa seuraansa Sochauxia vastaan. Hän pelasi kauden aikana yhteensä 36 ottelua, joissa syntyi kaksi maalia. Kausi 2007–2008 sujui Mathieulta epäonnisesti, kun hänen jalastaan murtui luu. Loukkaantumisen seurauksena hän oli poissa pelikentiltä liki puoli kautta.
19. kesäkuuta 2009 Mathieu siirtyi espanjalaisseura Valenciaan kolmivuotisella sopimuksella, ja ollen näin joukkueen uuden kauden ensimmäinen hankinta. Ensimmäisen ottelunsa hän pelasi Sevillaa vastaan.
23. heinäkuuta 2014 ilmoitettiin Barcelonan ja Valencian päässeen sopimukseen Mathieun siirtymisestä katalonialaisseuraan. Hänestä maksettiin 20 miljoonan euron siirtokorvaus.
7. heinäkuuta 2017 ilmoitettiin, että Sporting CP on hankkinut Jeremy Mathieun ilmaissiirrolla FC Barcelonasta.
Sochaux:
Lehvämuurat
Lehvämuurat ("Herpsilochmus") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Lehvämuurien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 17 lajia.
Kimmo Kuosmanen
Kimmo Antero Kuosmanen (s. 1966, Joensuu) on suomalainen muusikko ja teollinen muotoilija. Muotoilijana hän on suunnitellut muun muassa kalusteita, sisustuksia ja näyttelyjä.
Muusikkona Kuosmanen on soittanut yhtyeissä Terveyskeskus, Kurjat, Ruumisjuna, Clean Dreams, The Vacuum Cleners, Mana Mana, Murheenlaakso ja Suot.
Mano Dayakin kansainvälinen lentoasema
Mano Dayakin kansainvälinen lentoasema on julkinen lentoasema Agadezissa, Nigerissä. Lentokentän kiitotie on asfaltoitu, ja pituutta sillä on 3 000 metriä ja leveyttä 30 metriä. Lentoasema sijaitsee muutaman sadan metrin päässä Agadezin kaupungin keskustasta etelään.
Lentoasemalle on liikennöity maan pääkaupungista Niameysta sekä matkailukaudella eli lokakuusta helmikuuhun suoraan Ranskan Pariisista ja Marseillesta. Tuaregien kapinoinnin vuoksi kaupunkiin ei ollut lainkaan lentoja ainakaan vuoden 2009 alussa.
Aseistautuneet kapinalliset hyökkäsivät kesäkuussa 2007 lentoasemalle ja alkoivat tulittaa, mutta viranomaisten mukaan hyökkäyksessä vältyttiin kuolonuhreilta ja vakavilta vahingoilta.
Mr. Brooks
Mr. Brooks on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut Bruce A. Evans. Elokuvan pääosissa näyttelevät Kevin Costner, Demi Moore, Dane Cook ja William Hurt. Costner on myös yksi elokuvan tuottajista.
Elokuva kertoo menestyvästä liikemiehestä, Earl Brooksista, jolla on suuri salaisuus. Hän on kenenkään tietämättä myös sarjamurhaaja, josta poliisi käyttää nimeä ”sormenjälkitappaja”. Brooksin mukana kulkee hänen mielikuvituksensa tuote, alter egonsa Marshall, joka ohjailee Brooksin toimia ja käyttäytymistä.
Toteutettuaan jälleen yhden murhakeikan, Brooksilla onkin silminnäkijä. Murha-asunnon naapuritalon asukas Baffert onnistuu valokuvaamaan Brooksin avoimesta ikkunasta ja päättää ottaa yhteyttä Brooksiin. Yllättäen hän ei ryhdykään kiristämään poliisilla, vaan tahtoo mukaan seuraavalle keikalle. Kaksikon perässä on etsivä Tracy Atwood.
Ester Borg
Ester Elisabeth Borg (27. marraskuuta 1899 Turku – 23. helmikuuta 1964) oli turkulainen taidegraafikko ja kuvaamataidonopettaja. Isä Nathanael oli rovasti, äidin nimi oli Elin Fanny (o.s. Calonius). Perhe muutti Keski-Suomeen isän saatua kirkkoherran viran Petäjävedellä. Ester Borg kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän tyttökoulun jatkoluokilta vuonna 1919 ja suoritti sitten Taideteollisen keskuskoulun piirustuksenopettajalinjan vuosina 1921–24. Hän toimi ensin Inkeroisten ja Kristiinan yhteiskoulussa ja Tampereen klassillisen lyseon piirustuksenopettajana ja Turussa tyttölyseossa ennen kuin siirtyi Turun Suomalaisen Yhteiskoulun opettajaksi vuonna 1930.
Borg teki useita opintomatkoja Eurooppaan. Vuonna 1927 hän kävi Wienissä, Dresdenissä, Berliinissä ja Münchenissä, vuonna 1935 Pariisissa ja Brysselissä. Borg osallistui lukuisiini näyttelyihin niin kotimaassa kuin ulkomaillakin debytoituaan Turussa vuonna 1932. Borg oli teoksillaan oli mukana suomalaisen grafiikan näyttelyissä Moskovassa (1934), Riiassa (1935), Prahassa, Bratislavassa, 22 saksalaisessa kaupungissa (1936), Kööpenhaminassa (1937), sekä Budapestissä ja Wienissä (1937).
Ester Borg on ensimmäisen paikallisen taidegrafiikan yhdistyksen perustajajäseniä. Yhdistys syntyi vuonna 1933 Turun Sanomien uuden liiketalon aulassa vuonna 1932 pidetyn taidegrafiikan näyttelyn jälkeen. Ester Borg, Anders Holmqvist, Viljo Lehmussaari, Josef Manulkin (Manuel), Aili Olofsson, Laila Säilä ja Edith Wiklund kokoontuivat aluksi "Ryhmä Grafican" nimellä. Yhdistyksen perustava kokous pidettiin Turussa Lehtisen kahvilassa 17. maaliskuuta 1933. Myöhemmin nimi muuttui "Turun Graafillisen Taiteen Yhdistykseksi – Föreningen för Grafisk Konst i Åbo". Toiminnan keskeisiä tavoitteita oli taidegrafiikan tunnetuksi tekeminen ja jäsenistön tukeminen ammatillisissa asioissa. Vuonna 1967 yhdistyksen nimi muutettiin Turun Taidegraafikot r.y.:ksi. (www.turun-taidegraafikot.fi)
Ester Borgin kuusi vuotta vanhempi sisar oli arkkitehti Elsi Borg. Vanhin veli Kaarlo Borg oli myös arkkitehti. Myös kansanedustaja Margit Borg-Sundman kuului tähän sisarussarjaan. Veljenpoikia olivat oopperalaulaja Kim Borg, arkkitehti Olli Borg ja säveltäjä ja musiikkituottaja Jaakko Borg.
Luca Bucci
Luca Bucci (s. 13. maaliskuuta 1969 Bologna, Italia) on italialainen entinen jalkapallomaalivahti. Hän pelasi yhteensä 297 Serie A ottelua.
Bucci aloitti jalkapalloilun Parman junioreissa, josta hänet nostettiin edustukseen kaudella 1985-1986. Hän pelasi kuitenkin ensimmäisen ottelunsa kaudella 1986-1987 Serie B:ssä. Bucci lainattiin vuosiksi 1987 ja 1988 Pro Patriaan ja Riminiin, jossa ei kuitenkaan tullut peliaikaa. Palattuaan takaisin Parmaan hän pelasi parhaimmillaan neljä ottelua kaudella 1989-1990.
Kauden päätteeksi Bucci siirtyi sarjatasoa alemmaksi Serie C1:een US Casertanaan, jossa hän saavutti ykkösvahdin roolin. Joukkue nousi lopulta heti seuraavalla kaudella Serie B:hen, jonka jälkeen Bucci siirtyi kaudella 1992-1993 AC Reggianaan. Vakuuttavien otteiden myötä Parma osti entisen maalivahtinsa takaisin vuonna 1993. Bucci pelasi joukkueen ykkösvahtina kolmen kauden ajan Serie A:ssa. Hän joutui kuitenkin varavahdin rooliin kun tuolloin vasta 18-vuotias Gianluigi Buffon syrjäytti kokeneemman Buccin. Hän siirtyi kesken kauden pelaamaan lainalle Perugiaan, jossa peliaikaa tuli 17 ottelun verran. Lainan päätyttyä Bucci siirtyi kauden 1997-1998 alussa Torinoon, jossa hän nousi uudelleen ykkösvahdin rooliin. Bucci pelasi joukkueessa aina kauteen 2002-2003 asti, jonka jälkeen hän siirtyi yhdeksi kaudeksi Empoliin, josta matka jatkui takaisin Parmaan. Vanhassa seurassa Bucci nousi ykkösvahdin rooliin, jossa hän pelasi aina kauteen 2007-2008 asti. Bucci siirtyi vielä kaudeksi 2008-2009 Napoliin, jossa hän pelasi yhden ottelun ennen uransa päättämistä.
Valtakunnan palveluksemme
Valtakunnan palveluksemme (engl. "Our Kingdom Ministry") oli Jehovan todistajien kuukausittain ilmestyvä, sisäiseen tiedotukseen tarkoitettu julkaisu. Valtakunnan palveluksemme -julkaisua käsiteltiin seurakunnan viikoittaisessa palveluskokouksessa, joka pidettiin jonain arkipäivän iltana, yleensä paikallisella valtakunnansalilla, mikäli seurakunnalla oli sellainen käytettävissään. Kuukauden palveluskokousten ohjelma oli painettu Valtakunnan palveluksemme -lehtiseen, ja siinä annettua ohjeistusta pyrittiin noudattamaan mahdollisimman tarkkaan.
Valtakunnan palveluksemme -lehden artikkelit käsittelivät yleensä käytännön seurakuntaelämään ja julkiseen todistamiseen liittyviä asioita. Artikkeleissa annettiin esimerkiksi käytännön neuvoja todistustyöhön tai ohjeistusta seurakunnan toimintojen käytännön järjestelyistä. Julkaisun artikkelit saattoivat käsitellä myös käytännön teologisia kysymyksiä. Valtakunnan palveluksemme esitteli myös kuukausittain vaihtuvat "tarjoukset" eli ovilla ja kaduilla tapahtuvassa todistustyössä tarjottavat julkaisut, sekä antoi käytännön malleja niiden tarjoamiseen. Tulevien suurempien kokoontumisten eli kierros- ja piirikonventtien ajankohdat ja ohjelma julkaistiin myös Valtakunnan palveluksemme -lehdessä, ja siinä oli myös katsauksia menneiden konventtien ohjelmaan.
Valtakunnan palveluksemme -lehden artikkelit käytiin palveluskokouksissa läpi joko luennoimalla tai kysymys-vastaus -menetelmää käyttäen. Usein käytettiin myös käytännön demonstraatioita lehden ohjeiden havainnollistamiseksi.
Koska Valtakunnan palveluksemme -lehti oli suunnattu Jehovan todistajien toiminnassa mukana oleville, sitä ei jaettu ulkopuolisille. Sen sijaan seurakunnan toiminnassa mukana olevat kastamattomat todistajat saivat oman kappaleensa.
Suomen kielellä Valtakunnan palveluksemme ilmestyi kahtena erilaisena versiona; sekä Suomea että Ruotsia varten oli omat versionsa. Julkaisu on ilmestynyt nimillä Kiertokirje (engl. "Bulletin", vuosina 1919-1935), Ohjeita (engl. "Director", vuosina 1935-1936) ja Tiedonantaja (engl. "Informant", vuosina 1936-1956). Valtakunnan palvelus (engl. "Kingdom Ministry" vuosina 1956-1976), Valtakunnan palveluksemme (engl. "Our Kingdom Ministry" vuosina 1976-2015). Vuoden 2016 alusta nimeksi tuli Kristityn elämä ja palvelus – Työkirja
Waterloo (Ontario)
Waterloo [] on 97 475 asukkaan (2006) kaupunki Ontarion provinssin eteläosassa, Kanadassa. Waterloon kaupunki on pienin Waterloon kunnan () kolmesta kaupungista. Kunnan suurin kaupunki on Kitchener ja toiseksi suurin Cambridge.
Kitcheneriä ja Waterloota viitataan usein Kitchener-Waterlooksi (K-W, tai "the twin cities"), tästä huolimatta molemmilla kaupungeilla on omat hallintoelimensä. Vuosien aikana kaupungit ovat yrittäneet yhdistyä useita kertoja, joskus jopa myös Cambridgen kaupungin kanssa. Yhdistymisneuvottelut eivät ole kuitenkaan johtaneen toivottuun lopputulokseen.
Kaupungin väkilukuun vaikuttaa kaupungin yliopistoissa opiskelevien suuri määrä. Vakituisia asukkaita kaupungissa on 97 475 (2006), mutta kaupungin kahdessa yliopistossa käy kaikkiaan lähes 20 000 oppilasta joka nostaa kaupungin väkiluvun noin 114 700 asukkaaseen.
Vuonna 1784 Kanadan hallitus luovutti 2 730 km² maata nykyisen Waterloon ympäriltä irokeesi intiaaneille reservaatin perustamista varten. Irokeesit kuitenkin aloittivat pian tämän jälkeen maaoikeuksien myynnin eteenpäin. Vuosien 1796–1798 välisenä aikana suurin osa alueesta oli lohkottu ja myyty muille omistajille.
Ensimmäisinä siirtolaisina vuonna 1804 alueelle saapui Yhdysvalloista pienehkö joukko saksankielisiä mennoniittoja Pennsylvaniasta, jotka ostivat pienehkön maa-alueen Waterloon lähettyviltä. Seuraavana vuonna suurempi joukko mennoniittoja saapui alueelle, he hankkivat haltuunsa yhä suurempia alueita Waterloon ja Kitchenerin lähettyviltä. Alun perin he nimesivät Kitchenerin kaupungin Berliiniksi, joka kuitenkin ensimmäisen maailmansodan aikana 1916 vaihdettiin nykyiseen muotoonsa, saksalaisvihamielisyyden vuoksi.
Alueelle muutti useiden eri alojen ammattilaisia ja maanviljelijöitä. Waterloon työllistäjän toimi useita pieniä yksityisiä eri alan yrityksiä. Kaupunki kasvoi myös tärkeäksi vakuutusalan yritysten kotipaikaksi. Vasta 1900-luvun alkupuolella ulkopuoliset sijoittajat perustivat alueelle laajempaa teollista toimintaa. Tärkeimpiä teollisuuden aloja olivat kumi- ja autoteollisuuden alihankinta. Yhtenä teollisuuden kasvun syynä oli läheisten Niagaran putousten vesivoimalla tuotettu halpa sähkö.
Waterloosta tehtiin virallisesti kylä 27. toukokuuta 1857, kaupunkioikeudet se sai 10.2.1876 (Town), ja se määriteltiin suurkaupungiksi 1.1.1948 (City).
Simpeleen rautatieasema
Simpeleen rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Rautjärven Simpeleellä Karjalan radalla. Asema avattiin väliaikaiselle liikenteelle vuonna 1935 ja virallisesti marraskuussa 1937.
Simpeleen asemarakennuksen suunnitteli Thure Hellström, ja se valmistui vuonna 1936. Alun perin asema sijaitsi Tainionkosken ja Elisenvaaran välisellä radalla, mutta Simpele-Elisenvaara -rataosuus jäi toisen maailmansodan jälkeen luovutetulle alueelle. Uusi ratayhteys Parikkalaan valmistui vuonna 1949.
Asemarakennus jäi sivuun radasta vuonna 1977 tehdyn rataoikaisun myötä. Asemalla on kaksi matalaa matkustajalaituria, leveämpi asvalttipintainen sekä kapea puinen, jotka sijaitsevat ratapihan eteläpuolella. Aseman länsipuolelta erkanee 2,5 kilometriä pitkä teollisuusraide nykyiselle Metsä Boardin Simpeleen kartonkitehtaalle. Ratalinja Elisenvaaraan kulki aseman itäpuolen kaarteen kohdalta (josta ratalinja nykyään kaartaa koilliseen Parikkalan suuntaan) kohti nykyistä valtakunnanrajaa, jonne on matkaa n. 2,5 km. Ratalinja on edelleen monin paikoin maastossa havaittavissa.
Henkilöliikenteen osalta Simpeleen asemalta liikennöi yhteensä kymmenen junavuoroa Helsingin ja Joensuun suuntiin. Lipunmyynti Simpeleellä lopetettiin vuonna 2001.
Rautatien saaminen Simpeleelle, ja radan yhteyteen pääseminen oli ennen kaikkea Simpeleen tehtaan tulevaisuuden elinehto. Tuloksettomia yrityksiä radan saamiseksi oli tehty jo ennen Yhtyneiden Paperitehtaiden perustamista (v. 1920).
Vuonna 1924 laadittiin suunnitelma radan rakentamiseksi Elisenvaaran asemalta Simpeleen tehtaalle, mutta vielä tämäkään hanke ei toteutunut. Yhtyneiden Paperitehtaiden suuromistaja, kenraali Rudolf Walden ja Simpeleen tehtaan isännöitsijä Ilmari Sipilä jatkoivat kuitenkin ponnisteluja yhdessä kuntien edustajien sekä alueen kansanedustajien myötävaikutuksella ratayhteyden saamiseksi Simpeleelle.
Eduskunta hyväksyi joulun alla vuonna 1932 (22.12.1932) esityksen määrärahasta Vuoksenniskan-Elisenvaaran radan rakentamiseksi. Radan rakennustyöt alkoivat kesällä 1933, Simpeleelle saakka rata valmistui lokakuun lopulla 1935, ja samoihin aikoin valmistui myös raide Simpeleen asemalta tehtaalle.
Ensimmäinen juna Simpeleen asemalle saapui 28.10.1935. Elisenvaaraan asti rata valmistui pari vuotta myöhemmin, jolloin pidettiin myös radan juhlalliset vihkiäiset.
Monty Hoyt
Monty Hoyt (13. syyskuuta 1944 Baltimore, Maryland – 9. lokakuuta 1997 Phoenix, Arizona) oli yhdysvaltalainen taitoluistelija ja vuoden 1962 taitoluistelun Yhdysvaltain-mestari. Aiemmin hän oli ollut noviisi- (1959) ja junioritasojen Yhdysvaltain-mestari (1961). Hän kilpaili yksinluistelussa vuoden 1964 talviolympialaisissa Innsbruckissa ja sijoittui kymmenenneksi.
Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa Hoyt sijoittui vuonna 1962 kuudenneksi, vuosina 1963 ja 1964 yhdenneksitoista.
Hoyt valmistui Denverin yliopistosta ja oli "Marshall scholarina" Oxfordissa. Hän kuoli melanoomaan vain 53-vuotiaana.
Chris Fuhrman
Chris Fuhrman (1960–1991) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän julkaisi University of Georgia Pressin kautta ainoan romaaninsa ("The Dangerous Lives of Altar Boys", 1991), jonka pohjalta tehtiin myöhemmin Peter Caren ohjaama elokuva "Kuoripoikien kosto" ("The Dangerous Lives of Altar Boys", 2002). Fuhrman syntyi Savannah'ssa, Georgiassa, ja kuoli nuorella iällä syöpään.
Luca Marchegiani
Luca Marchegiani (s. 22. helmikuuta 1966 Ancona, Italia) on italialainen entinen jalkapallomaalivahti. Hän pelasi suurimman osan urastaan Torinossa ja Laziossa.
Marchegiani aloitti jalkapalloilun Jesina junioreissa, josta hänet nostettiin edustukseen kaudella 1984-1985. Hänet kuitenkin lainattiin jo seuraavalla kaudella Aurora Latiniin yhdeksi kaudeksi. Marchegiani palasi takaisin kasvattajaseuraansa, joka pelasi tuolloin Serie C2:ssa. Kauden päätteeksi hän siirtyi Bresciaan vuonna 1987, mutta jätti seuran kesken kauden 1988-1989 jäätyään lähes ilman peliaikaa. Marchegiani pääsi vielä Serie A:ssa pelanneeseen Torinoon ennen kuin joukkue tippui kaudeksi 1989-1990 Serie B:hen. Marchegiani nousi tuona kautena ykkösvahdin rooliin ja saavutti joukkueen parissa menestystä kotimaassaan ja eurokentillä. Torino voitti vuonna 1991 Mitropa Cupin ja kaudella 1992-1993 se saavutti Italian cupin voiton. Menestyksen myötä Lazio kiinnitti huomionsa Marchegianiin ja hankki hänet joukkueeseen vuonna 1993 kuuden miljoonan punnan siirtosummalla, joka oli tuolloin maailman kallein maalivahdista tehty siirto. Ennätys kuitenkin rikottiin heti seuraavana vuonna Gianluca Pagliucan siirtyessä UC Sampdoriasta Interiin.
Marchegiani saavutti Laziossa menestystä pelattuaan viidettä kautta seuran ykkösvahtina. Joukkueen menestysvuodet olivat erityisesti kausina 1997-1998, 1998-1999 ja 1999-2000, jolloin se voitti Italian cupin lisäksi Scudetton, Cup-voittajien cupin ja UEFA Super Cupin. Kausi 1999-2000 oli myös Marchegianin viimeinen kausi joukkueen ykkösvahtina, kun Lazio osti Angelo Peruzzin. Marchegiani pelasi kolme kautta kakkosvahdin roolissa, kunnes hän siirtyi Chievoon. Marchegiani pelasi seurassa kaksi kautta ja päätti uransa vuonna 2005.
Ralph Metcalfe
Ralph Harold Metcalfe (29. toukokuuta 1910 Atlanta, Georgia – 10. lokakuuta 1978 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän sai yhteensä neljä mitalia kesäolympialaisissa Los Angelesissa 1932 ja Berliinissä 1936 ja voitti kahdeksan USA:n mestaruutta 1930-luvulla. R. L. Quercetani arvioi vuonna 1964 ilmestyneessä teoksessaan Metcalfen olleen vuosina 1933–1934 ”kiistatta maailman nopein mies” ja muodostaneen vuoden 1935 USA:n mestaruuskisojen 100 metrin loppukilpailussa kisan voittaneen Eulace Peacockin ja pronssille sijoittuneen Jesse Owensin kanssa ”ehkä suurimman pikajuoksijakolmikon, joka on koskaan asettunut samalle lähtöviivalle”. Metcalfe edusti Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Illinoisin ensimmäistä vaalipiiriä vuodesta 1971 kuolemaansa.
Ajax (Ontario)
Ajax on 90 167 asukkaan (2006) kaupunki Ontarion provinssin eteläosassa Kanadassa. kaupunki sijaitsee niin sanotun Kultaisen hevosenkengän alueella, joka on tiheästi asuttua ja teollistunutta urbaania aluetta.
Kaupunki nimettiin toisessa maailmansodassa taistelleen britannian kuninkaallisen laivaston risteilijä HMS Ajaxin mukaan. Ajax kuuluu Durhamin piirikuntaan ja on osa Toronton metropolialuetta. Kaupunki sijaitsee Ontariojärven rannalla, noin 25 km itään Torontosta ja sen lähinaapureita ovat Pickeringin kaupunki länsi ja pohjoispuolella sekä Whitbyn kaupunki idässä.
Kaupunki sai alkunsa ennen toista maailmansotaa kun Defence Industries Limited (D.I.L.) vuonna 1941 rakensi alueelle tehtaan valmistamaan ammusten hylsyjä. Kaupunki muodostui rakennetun tehtaan ympärille. Vuoteen 1945 mennessä tehtaasta oli valmistunut 40 miljoonaa hylsyä, tehdas työllisti parhaimmillaan 9 000 henkeä. tehtaanjohto rakennutti myös oman vesilaitoksen, jätteenpuhdistuslaitoksen, koulun 600:lle oppilaalle, 50 km rautatietä ja 50 km yleisiä teitä. Tehdas työllisti työntekijöitä jotka saapuivat Ajaxiin ympäri maata.
22. kesäkuuta 1973 Ontarion hallinto yhdisti Ajaxin kaupunkiin Pickeringin kylän ja osia Pickeringin kaupungista. Tämä oli osa uuden Durhamin alueen kunnan perustamisjärjestelyä.
Lordi Peter Wimsey
Lordi Peter Wimsey on Dorothy L. Sayersin useiden salapoliisiromaanien ja -novellien päähenkilö.
Lordi Peter on Denverin herttuan nuorempi veli ja hänet kuvataan romaaneissa stereotyyppisenä varakkaana englantilaisena aristokraattina, jonka harrastuksiin kuuluu inkunaabeleiden keräily. Romaaneissa eletään maailmansotien välistä aikaa, jolloin Wimsey on noin 40-vuotias. Hänen valokuvaamista harrastava kamaripalvelijansa ja entinen sotakaverinsa Bunter toimii hänen apunaan rikosten selvittämisessä. Wimseytä auttaa myös usein hänen ystävänsä Charles Parker Scotland Yardista.
Taru Mäkelä
Taru Mäkelä (s. 1. huhtikuuta 1959 Tampere) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on toiminut myös tuottajana, leikkaajana ja näyttelijänä.
Mäkelä opiskeli Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitoksella ja valmistui taiteen maisteriksi vuonna 1989. Hän on myös humanististen tieteiden kandidaatti Helsingin yliopistosta. Mäkelä aloitti uransa ohjaajana 1980-luvulla Yleisradiossa, jossa hän kirjoitti ja ohjasi "Hymyhuulet"-viihdesarjaa. Hän on ohjannut kolme pitkää elokuvaa: "Pikkusisar" (1999), "Varasto" (2011) ja "Mieletön elokuu" (2013). Joulukuussa 2014 sai ensi-iltansa Mäkelän ohjaama Sinikka Nopolan kirjojen henkilöhahmoihin pohjaava komedia "Eila, Rampe ja Likka".
Vuosina 2005–2010 Mäkelä oli Suomen elokuvasäätiön hallituksen jäsen. Hän toimi Suomen Elokuvaohjaajaliiton puheenjohtajana vuosina 2006–2008.
Mäkelä on sairastanut syöpää kolmasti, viimeksi etäpesäkkeistä maksassa vuonna 2017.
Mäkelän suku on toiminut elokuva-alalla 1920-luvulta. Mäkelän setä oli elokuvatuottaja Mauno Mäkelä ja isoisä suomalaisen elokuva-alan vaikuttaja Väinö Mäkelä. Hänen serkkunsa Jukka Mäkelä oli yksi Finnkinon perustajista. Taru Mäkelän ohjaama ja käsikirjoittama dokumenttielokuva "Saalis – Tarua ja totta Mäkelän suvusta" (2007) kertoo hänen sukunsa vaiheista. Vuonna 2005 Mäkelä perusti miehensä, elokuvaohjaaja Jouko Seppälän kanssa elokuvatuotantoyhtiö Kinoston, jolla nimellä myös hänen isoisänsä yritys aikoinaan oli.
Lähde
Mia Berner
Mia Berner (13. kesäkuuta 1923 Stavanger, Norja – 9. joulukuuta 2009 Oslo, Norja) oli norjalainen yliopistonlehtori ja kirjailija. Suomessa hänet tunnetaan avioliitostaan 1975–1983 runoilija Pentti Saarikosken kanssa.
Berner syntyi varakkaaseen terästehtailijaperheeseen. Huono suhde äitiin jätti jälkensä Berneriin, ja hän kääntyi vanhempiensa ihanteita vastaan. Hän opiskeli Oslon yliopistossa, jossa hän liittyi filosofi Arne Næssin johtamaan vastarintaryhmään, mutta joutui 1943 pakenemaan Ruotsiin ja asui siellä 64 vuotta. Hän jatkoi yliopistouraansa sosiologina, mutta suoritti myös psykologin tutkinnon asosiaalisten lasten opettajakoulussa. Hän oli naimisissa ulkomaankirjeenvaihtaja Sven Östen kanssa 15 vuotta. Hän opetti 25 vuotta Göteborgin yhteiskunnallisessa korkeakoulussa.
Berner matkusti Suomeen tapaamaan Saarikoskea nähtyään tämän kuvan göteborgilaisen kirjakaupan ikkunassa. Saarikoski muutti hänen kanssaan Ruotsiin, jossa alkoi kirjailijan raitistuminen ja uran uusi nousu. Berneristä tuli suosittu ensin Suomessa, ja hänen teoksensa "PS: merkintöjä suruvuodelta" nosti hänet julkisuuteen myös Ruotsissa. Lisäksi hän julkaisi muistelmansa. Eläkkeellä ollessaan hän asui Tjörnin saarella, mutta väsyttyään iän myötä talonsa hoitoon hän muutti 2003 takaisi Norjaan. Klassekampen-lehden ympärille syntyi piiri, jonka keskushenkilö hän oli viimeiseen asti.
Cavalcade of America
Cavalcade of America oli yhdysvaltalainen radiokuunnelmasarja, jota esitettiin 1935–1953. Sarjassa esitettiin dramatisointeja Yhdysvaltain historian tapahtumista. Alkuvaiheessa radioverkkona toimi CBS, jolta ohjelma siirtyi vuoden 1940 alussa NBC:lle. Ohjelmasta tehtiin myös televisioversiota 1952–1957. NBC esitti sitä heinäkuuhun 1953 saakka, minkä jälkeen lähetykset siirtyivät ABC:lle.
Sarjan sponsorina toimi koko sen keston ajan kemikaaliyhtiö DuPont. John Dunning kertoo kirjassaan "On the Air: The Encyclopedia of Old-Time Radio", että sarjan ensisijaisena tarkoituksena oli DuPontin maineen puhdistaminen, sillä yritystä kohtaan oli esitetty voimakasta kritiikkiä sen ensimmäisen maailmansodan aikana ruutikaupalla keräämistä suurista voitoista, minkä seurauksena DuPont oli saanut maineen "kuoleman kauppamiehenä". Sarjan ideoi mainostoimisto Batten, Barton, Durstine and Osborn, ja varsinkin alkuvuosina jaksoissa vältettiin laukausten ja räjähdysten ääniä, samoin kuin kaikkea muuta, mikä voitaisiin yhdistää DuPontin sodanaikaisiin liiketoimiin. Sarjan alkuaikojen jaksojen aiheina olivat muun muassa Mayflowerin paluu, höyrylaivojen nopeuskilpailut Mississippijoella, yhtyemusiikin kehittyminen Yhdysvalloissa ja Yhdysvaltain historian merkkihenkilöt.
"Cavalcade of America" pyrki todenmukaisuuteen, ja vuonna 1940 tuotantoa valvomaan palkattiin Yalen yliopiston historian professori Frank Monaghan. Sarjan budjetti oli kasvanut, ja näyttelijöinä esiintyi usein Broadwayn ja Hollywoodin huippunimiä. Alkuaikojen näyttelijöitä olivat muun muassa Agnes Moorehead, Ray Collins, Orson Welles, Raymond Edward Johnson, Frank Readick, Paul Stewart ja Luis Van Rooten. Myöhemmin he esiintyivät lähinnä sivurooleissa ja pääosissa näyttelivät muun muassa Mickey Rooney, Cary Grant, Tyrone Power ja Ronald Reagan. Myös käsikirjoittajat olivat alansa parhaimmistoa, joukossa muun muassa Arthur Miller.
Sarjan luonne muuttui Yhdysvaltain liityttyä toiseen maailmansotaan Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen, ja kuunnelmien aiheista tuli entistä ajankohtaisempia. Aiheina olivat muun muassa elämä kotirintamalla, Martin Niemöller, Guadalcanalin taistelu ja sukellusvenemiehistön elämä. Sodan päätyttyä aiheet palautuivat ennalleen.
Kaikkiaan "Cavalcade of Americaa" tehtiin 18 vuoden aikana 782 jaksoa, joista runsaat 700 on säilynyt.
Nesteen seisake
Nesteen seisake () oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Raisioon, Nesteentien varteen vuonna 1960. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1982.
Library of America
Library of America 1979 perustettu yhdysvaltalainen yleishyödyllinen kustantamo, joka julkaisee klassista yhdysvaltalaista kirjallisuutta. Sen rahoituksesta vastaavat National Endowment for the Humanities ja Ford Foundation. Esikuvana perustettaessa oli ranskalainen "Bibliothèque de la Pléiade" ("La Pléiade"). Ajatuksena on pitää klassisia yhdysvaltalaisia teoksia jatkuvasti saatavilla.
Aselefech Mergia
Aselefech Mergia (s. 23. tammikuuta 1985) on etiopialainen kestävyysjuoksija.
Mergia sijoittui 16:nneksi Edinburghin maastojuoksun MM-kilpailuissa 2008 ja sai kultaa joukkuekilpailussa. Saman vuoden puolimaratonin MM-kilpailuissa Rio de Janeirossa hän sai hopeaa ajalla 1.09.57. Joukkuekilpailussa Etiopia voitti kultaa. Vuoden 2009 Pariisin maratonilla Mergia sijoittui toiseksi ajalla 2.25.02. Saman vuoden Berliinin MM-kilpailuissa hän sai pronssia maratonilla ajalla 2.25.32.
Mergia sijoittui Lontoon maratonilla 2010 alun perin kolmanneksi ennätyksellään 2.22.38, mutta nousi dopingtapausten myötä kilpailun voittajaksi. Seuraavana vuonna hän voitti Dubain maratonin ajalla 2.22.45, mutta keskeytti Daegun MM-maratonin. Tammikuussa 2012 hän voitti Dubain maratonin reittiennätyksellä ja Etiopian ennätyksellä 2.19.31. Lontoon olympiamaratonilla 2012 hän sijoittui 41:nneksi.
Mergia voitti 2015 Dubain maratonin ajalla 2.20.02 ja sijoittui toiseksi New Yorkin maratonilla ajalla 2.25.32. Vuonna 2017 hän oli Lontoon maratonilla kolmas ja Lontoon MM-kilpailujen maratonilla kahdestoista.
Laura Mela
Laura Inkeri Mela (28. toukokuuta 1964 Tampere – 4. marraskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja taidemaalari.
Mela valmistui 1990 lääkäriksi Helsingin yliopistosta. Helsingin yliopiston piirustuslaitoksen jälkeen hän siirtyi opiskelemaan Kuvataideakatemiaan, josta valmistui 1999 kuvataiteen maisteriksi. 1998 hän liittyi Taidemaalariliiton jäseneksi.
Alkuun Mela oli terveyskeskuslääkäri Vantaalla ja Espoossa mutta siirtyi yksityiselle lääkäriasemalle. Hän oli taiteilijana kiinnostunut antiikista ja renessanssista. Hän opetti maalausta Helsingin työväenopistossa 1993–2003. Hänen teoksiaan on muun muassa Helsingin kaupungin taidemuseon kokoelmissa. Hän on maalannut myös muotokuvia.
Erkki Mattsson
Erkki Ensio "Eki" Mattsson (4. kesäkuuta 1923 Kuusankoski – 27. marraskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen graafikko, joka edisti stadin slangia työnsä kautta.
Mattsson opiskeli Taideteollisuuskeskuskoulussa, josta valmistuttuaan hän ryhtyi mainosgraafikoksi ja toimi muun muassa mainostoimisto SEKin piirtämön päällikkönä. Hän työskenteli myös graafisen suunnittelun opettajana Markkinointi-instituutissa, Laajasalon opistossa ja Mainosgraafikkojen koulussa. Sen ohella hän oli taidemaalari ja suunnitteli kirjankansia sekä exlibriksiä, muun muassa Tarja Haloselle. Hän myös suunnitteli logon Stadin Slangi ry:lle, jonka toiminnassa hän oli aktiivisesti mukana yhdistyksen perustamisesta 1995 alkaen. Paitsi kuvataiteilija, Mattson oli myös laulunsanoittaja ja pakinoitsija. Hän oli Ylen aikaisen ensimmäisiä slangipakinoitsijoita, ja hän ihastutti toistakymmentä vuotta humoristisilla ja usein reippaastikin kantaa ottavilla pakinoillaan. Noita pakinoita saatiin lukea monista lehdistä ja hänen omista kirjoistaan
Slangista Erkki Mattssonilla oli varma mielipide: ”Slangi on stydii ku dyny. Se voi viiltää ku skeggekeglu tai pistää ku fekta, mut se voi kanssa lämmittää ku suulis kesiksellä tai tuntuu pehmeeltä ku friidun daisari. Ilman slangii mä oisin ihan orpo ja melkonen urpo.”
Stadin Slangi ry. nimesi Mattssonin Stadin Kundiksi 1999.
Kristian Sundqvist
Kristian Sundqvist (s. 1973) on suomalainen aiemmin muun muassa Maltalla toiminut vapaa toimittaja sekä jalkapalloseura Pietarsaaren Jaron entinen toiminnanjohtaja. Sundqvist on opiskellut historiaa Oulun yliopistossa ja ollut Oulun ylioppilaslehden päätoimittaja vuonna 2003.
Sundqvist valittiin Jaron toiminnanjohtajaksi 29-vuotiaana vuonna 2003. Hänen isänsä oli pelannut seuran edustusjoukkueessa ja Sundqvist itse juniorijoukkueissa. 16. heinäkuuta 2004 Sundqvist antoi potkut joukkueen silloiselle valmentajalle Sixten Boströmille.
Sundqvistin artikkeleita ja kolumneja ovat julkaisseet mm. Helsingin Sanomat sekä useat maakuntalehdet. Vuonna 2009 Sundqvist ryhtyi pitämään Helsingin Sanomien internet-sivuilla "Brittifutista Sundqvistin mitalla" -nimistä blogia, jossa hän kirjoittaa brittiläisestä jalkapallosta sivuten myös muita kulttuurin osa-alueita.
AHS Centaur
AHS Centaur () oli toisessa maailmansodassa rahtialuksesta vuoden 1943 alussa muutettu australialainen sairaalalaiva, jonka Japanin laivaston sukellusvene upotti 14. toukokuuta 1943 torpedoimalla. Aluksella olleista 332 ihmisestä 64 selvisi hengissä. Aluksessa oli ollut sairaalan merkit.
"SS Centaur" pelasti marraskuussa 1941 Saksan laivaston kaapparin "Kormoranin", joka oli uponnut taistelussa upottamansa Australian laivaston risteilijän "HMAS Sydneyn" kanssa, eloonjääneitä merestä.
Alus muutettiin vuoden 1943 alussa Sydneyssä sairaalalaivaksi. Se lähti aamulla 12. toukokuuta miehistöllä ja normaalilla henkilökunnalla ja materiaalilla varustettuna (2/12th Field Ambulance), mutta ilman potilaita. Alukseen osui 14. toukokuuta noin kello neljä aamulla 50 merimailia Brisbanesta itäkoilliseen Japanin laivaston sukellusveneen laukaisema torpedo ilman ennakkovaroitusta. Aluksella olleista 332 hengestä pelastui ainoastaan 64, jotka olivat pelastusveneissä 35 tuntia ennen pelastamistaan. Pelastuneiden joukossa oli ainoastaan yksi nainen, joka palkittiin toimistaan pelastuneiden keskuudessa Yrjönmitalilla.
Alus löydettiin joulukuussa 2009 noin kahden kilometrin syvyydestä Queenslandin edustalta Australian itärannikolta. Sen upottaneen sukellusveneen tunnus "I-177" (toukokuuhun 1942 saakka "I-77") selvisi 1970-luvun alussa. Sukellusvene upposi syksyllä 1944 sen taisteltua Yhdysvaltain laivaston saattuehävittäjän kanssa.
Snowcat
Snowcat () eli oikealta nimeltään rinnekone on suunnilleen kuorma-auton kokoinen lumessa liikkuva traktori, käytännössä hyvin samanlainen kuin nykyiset telakuorma-autot. Englanninkielinen nimi ei tarkoita kissaa vaan on lyhenne sanasta caterpillar eli toukka. Snowcatissa on telaketjut, ja sen koppi on suunniteltu kovaan pakkaseen. Snowcatit on suunniteltu käytettäviksi mm. napa-alueilla. Varhaisin snowcat oli vuoden 1957 ruotsalainen Aktiv Snow Trac, mutta traktoreita on käytetty kylmissä napaseutujen oloissa jo Richard E. Byrdin vuoden 1934 etelänaparetkellä.
"Snow Trac" on snowcatia pienempi traktori, joka on kooltaan lähellä henkilöautoa. "Snow groomer" on traktori, joka kykenee kiipeämään lumista, jyrkkää ylämäkeä.
Snow Cruiser
Snow Cruiser eli "Antarctic Snow Cruiser" oli tohtori Thomas Poulterin 1930-luvun lopulla suunnittelema suuri lumessa kulkeva ajoneuvo, jota oli tarkoitus käyttää Etelämantereen tutkimisessa. Richard E. Byrd otti Snow Cruiserin mukaan kolmannelle Etelämantereen retkelleen. Ajoneuvo toimi dieselistä energiansa saavilla sähkömoottoreilla. Siinä oli jopa lentokone katolla kartoituslentoja varten. Kuitenkin jo ensimmäisessä ajossa Snow Cruiser liikkui etanan vauhtia lumiramppia ylös. Näin Snow Cruiseria ei voitu käyttää tuhansien kilometrien ajossa niin kuin oli aiottu. Ajoneuvosta käytettiin myös nimiä "The Penguin", "Penguin 1" ja "Turtle" ("Pingviini" ja "Kilpikonna").
Viisimiehinen Snow Cruiser -lumikulkija oli 17 metriä pitkä, 6 metriä leveä, korkeus pyörineen 4,9 metriä ja painoi 30 tonnia. Sillä saattoi ajaa 8 000 km. siinä oli monta huonetta ja makuupaikat neljälle. Siinä oli neljä noin 3 m läpimittaista kumipyörää. Pyörät pyörivät sähkömoottoreilla, joka saivat voimansa dieselgeneraattorista. Tasaisella vauhdilla kone kulki 48 km/h, ja kone kykeni ylittämään 4,5 m leveitä railojakin. Se pystyi laskemaan alamäkeen kuin kelkka, kun pyöristä laskettiin ilmat pois ja kone jäi pohjassa olevien suksien varaan. Lumikulkijassa oli vuoden ruoka miehistölle ja suuret määrät polttoainetta. Kaiken lisäksi lumikulkija kuljetti katollaan yksimoottorista Beechcraft-lentokonetta, jolla saattoi tiedustella ympäristöä noin 450 km säteellä. Mutta kun lumikulkijaa kokeiltiin, niin sen pyörät upposivat lumeen, ja lumikulkija nousi ensimmäistä taivaltaan lauttajään korkeimmalle kohdalle etanan vauhtia. Sähkömoottoreissa ei ollut kylliksi tehoa riittävän nopeaan upottavassa lumessa ylämäkeen kulkemiseen. Lumikulkija oli lyhyen rinteen puolivälissä vielä viikon päästä.
Clive Cussler sijoittaa Snow Cruiserin kirjaansa "Atlantis". Kirjan päähenkilöt Dirk Pitt ja Al Giordino ajavat sillä salaiselle maailmanlopun tuovaa hyökkäystä valmistelevalle jääasemalle, jota yhdysvaltalaiset laskuvarjojääkärit yrittävät tuloksetta valloittaa. Autohirviö murskaa panssaroidut Snowcat-ajoneuvot sekä jääbarrikadit tuhoten lopulta hanketta käynnissä pitäneen tietokonekeskuksen. Ajokki romuttuu pahoin, mutta Cussler tulee itse paikalle kirjan hahmona, toteaa että vauriot ovat korjattavissa ja lopulta ajokki päätyy washingtonilaiseen automuseoon.