hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Naskalirisuttaja
Naskalirisuttaja ("Phacellodomus dorsalis") eli aiemmalta nimeltään naskaliorneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Naskalirisuttajaa tavataan pienellä alueella Perun luoteisosissa. Sen kannaksi arvioidaan 10 000–19 999 yksilöä. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Isorisuttaja
Isorisuttaja ("Phacellodomus ruber") eli aiemmalta nimeltään isomajaorneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Isorisuttajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan keskiosissa. Lajia on kuvailtu yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruskorisuttaja
Ruakorisuttaja ("Phacellodomus erythrophthalmus") eli aiemmalta nimeltään punasilmäorneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Ruskorisuttajaa tavataan Brasiliassa. Sen kanta on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
E-LOCAL
E-LOCAL on on kokoelma kuuden eri kielen verkkokursseja. E-LOCAL on lyhenne sanoista "Electronically Learning Other Cultures and Languages". E-LOCAL-verkkokurssien kielivalikoimaan kuuluvat:
Kurssit ovat alkeistason kursseja, joten niiden CEFR-taso on A1. Opiskelun tukikielenä käytetään englantia. Opiskelumateriaaleissa on myös runsaasti tietoa paikallisesta kulttuurista.
Kuka voi opiskella kieliä E-LOCAL:n kautta?
E-LOCAL-verkkokursseja Suomessa tarjoaa Lapin yliopiston kielikeskus. E-LOCAL-verkkokurssit ovat maksuttomia ja myös Lapin yliopiston ulkopuoliset henkilöt voivat kirjautua oppimisalustalle ja itsenäisesti opiskella hollantia, italiaa, puolaa, portugalia, unkaria tai suomea vieraana kielenä. Myös kieltenopettajat voivat hyödyntää verkkomateriaaleja opetuksessaan.
E-LOCAL-verkkokurssin suorittamisesta ei saa opintopisteitä eikä todistusta. E-LOCAL-verkkokurssit on tarkoitettu itsenäiseen opiskeluun kielistä ja kulttuureista kiinnostuneille henkilöille sekä tukimateriaaliksi kieltenopettajille.
E-LOCAL-verkkokurssit on tehty Euroopan komission rahoituksella yhteistyössä eurooppalaisten yliopistojen ja lukioiden kesken. Hankkeen koordinaattori on Bolognan yliopisto Italiassa. Suomesta ainoana mukana on Lapin yliopiston kielikeskus.
E-LOCAL-hanke palkittiin vuonna 2012 kielihankkeiden eurooppalaisella laatuleimalla (the European Language Label). The European Language Label -laatuleima annetaan vuosittain innovatiivisimmille kielihankkeille kussakin EU-maassa. E-LOCAL-hankkeen pääkoordinaattori on Bolognan yliopisto, ja siten palkinto hankkeelle myönnettiin pääkoordinaattorille Italiassa.
Greta Hällfors-Sipilä
Greta Hällfors-Sipilä (19. helmikuuta 1899 Helsinki – 24. huhtikuuta 1974 Kellokoski, Tuusula) oli suomalainen taidemaalari. Hän oli avantgardisti, joka edusti tyyliltään 1920-luvun uusia taidesuuntia: uusimpressionismia, ekspressionismia, funktionalismia ja kubismin muunnelmia.
Greta Hällforsin vanhemmat olivat varatuomari Selim Edvard Hällfors ja Olga Koroleff o.s. Lischin. Perhe asui Helsingissä Pienellä Roobertinkadulla, josta käsin Greta, jota kutsuttiin myös nimellä Tiva, kävi Läroverket för gossar och flickor -yhteiskoulun. Jo kouluaikana Hällfors-Sipilä osoitti poikkeuksellista lahjakkuutta kuvitetuilla tarinoillaan.
Vuosina 1915–1917 Hällfors-Sipilä opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja piti ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1917. Samoihin aikoihin hän maalasi Johanneksen kirkosta taulun, joka on nykyisin Ateneumin taidemuseon omistuksessa.1920- ja 1930-luvuilla hän osallistui useisiin Suomen Taideyhdistyksen ja Suomen Taiteilijaseuran näyttelyihin. Ulkomaisiin taidenäyttelyihin Hällfors-Sipilä osallistui Amsterdamissa, Antwerpenissä, Moskovassa, Riiassa, Berliinissä, Düsseldorfissa ja Hampurissa.
Hällfors-Sipilä tapasi taidemaalari ja merivoimien komentajakapteeni Sulho Vilhelmi Sipilän opiskellessaan Ateneumissa vuonna 1915. Greta ja Sulho - tai Halle ja Tiva kuten heitä usein nimitettiin, menivät naimisiin vuonna 1924. Parilla ei ollut lapsia. Sipilä oli armeijan vuoksi paljon poissa kotoa vuoden 1918 sisällissodasta lähtien. Hällfors-Sipilä kärsi yksinäisyydestä. Hän sai myös taiteilijana vähemmän huomiota, kuin miehensä, eivätkä kriitikot aina pitäneet häntä itsenäisenä taiteilijana. Hällfors-Sipilä hoiti kotityöt ja muun arjen sujumisen. Parilla oli vilkas seuraelämä ja he viettivät lomia saaristossa. Hällfors-Sipilä harrasti pianonsoittoa ja opiskeli musiikki-instituutissa Helsingissä 1910−1930-luvulla.
Suomessa säännöllisiä näyttelyitä alettiin järjestää vuonna 1946. Samana vuonna Hällfors-Sipilä sairastui skitsofreniaan, ja hänet vietiin Kellokosken mielisairaalaan, jossa hän asui seuraavat 28 vuotta kuolemaansa asti. Hällfors-Sipilä jatkoi sairaalassa etenkin akvarellien maalaamista.
2000-luvulla tutkimus paljasti, että Sulho Sipilä oli signeeraannut Hällfors-Sipilän rohkeimpia teoksia omiin nimiinsä.
Hällfors-Sipilän työt olivat usein väreiltään intensiivisiä ja aiheiltaan naivistisia akvarelleja ja piirustuksia. Hän maalasi lähinnä maisemia, mutta myös asetelmia ja sisäkuvia. Vaikutteita hän oli saanut venäläisestä uusprimitivismistä ja avantgardesta. Greta Hällfors-Sipilä teki todennäköisessti Suomen ensimmäisen kollaasin "Keittiössä" 1910-luvulla. Sen toteutus oli tyylipuhdasta, eurooppalaista avantgardea. Teoksissa näkyvät erityisesti Henri Matissen, Marc Chagallin ja kubismin vaikutukset.
Punasilmärisuttaja
Punasilmärisuttaja ("Phacellodomus ferrugineigula") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä on aiemmin pidetty samana lajina ruskorisuttajan ("Phacellodomus erythrophthalmus") kanssa.
Punasilmärisuttajaa tavataan Brasiliassa ja Uruguayssa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Franz Gruber
Franz Xaver Gruber (25. marraskuuta 1778 – 7. kesäkuuta 1863) oli itävaltalainen alkeis­koulun opettaja ja kirkko­urkuri Arnsdorfin kylässä. Hänet tunnetaan parhaiten joululaulun "Jouluyö, juhlayö" () säveltäjänä.
Franz Xaver Gruber syntyi 25. marraskuuta 1787 Hochburgin kylässä Ylä-Itä­vallassa pellavan­kutojien Josef ja Maria Gruberin pojaksi. Kasteessa hän sai etu­nimikseen "Condar Xavier", mutta nimi muutettiin myöhemmin muotoon "Franz Xaver". Hochburgilainen musiikin­opettaja Andreas Peterlechner antoi hänelle musiikin opetusta. Gruber toimi kutojana 18-vuotiaaksi saakka, sen jälkeen hän opiskeli koulun­opettajaksi. Hän jatkoi musiikin opintojaan Burghausenissa kirkko­urkuri Georg Hartdoblerin oppilaana. Vuonna 1807 Gruber tuli koulun­opettajaksi Arnsdorfiin. Hän tuli myös kirkon suntioksi ja urkuriksi. Vuonna 1808 hän meni naimisiin lesken, Maria Elisabeth Fischinger engelsbergerin kanssa. He saivat kaksi lasta, jotka molemmat kuolivat nuorina. Ensimmäisen vaimonsa kuoleman jälkeen vuonna 1825 Gruber meni naimisiin entisen opiskelijan, Maria Breitfussin kanssa. He saivat kymmenen lasta, joista neljä eli aikuis­ikään saakka. Vuonna 1820 Gruber muutti Berndorfiin sekä myöhemmin Halleiniin Salzburgin osavaltioon, jossa hänet nimitettiin kuoron­johtaksi, kanttoriksi ja urkuriksi.
Maria Gruber kuoli synnytykseen vuonna 1841. Seuraavana vuonna Franz Gruber meni naimisiin Katherine Wimmerin kanssa.
Vuonna 1816 Gruber otti vastaan urkurin ja kuoron­johtajan virat Pyhän Nikolauksen kirkossa naapuri­kylässä, Oberndorf bei Salzburgissa.
Yhdessä katolisen pappi Joseph Mohrin kanssa, joka kirjoitti laulun alku­peräiset saksan­kieliset sanat, Gruber sävelsi joululaulun "Jouluyö, juhlayö". Jouluaattona 1818 Mohr, Pyhän Nikolauksen kirkon apulais­pastori, näytti Gruberille vuonna 1816 kirjoittamansa kuusisäkeistöisen runon. Hän pyysi Gruberia säveltämään sen. Kirkon urut olivat epä­kunnossa, minkä vuoksi Gruber käytti säveltämisessä apunaan kitaraa. Laulun lauloivat ensimmäisinä yhdessä Mohr ja Gruber joulu­yönä keski­yön messussa, jolloin Mohr soitti kitaraa ja kuoro toisti jokaisen säkeistön kaksi viimeistä säettä.
Myöhempinä vuosina Gruber laati sävelmästä sovituksia uruille sekä uruille ja orkesterille yhdessä. Hän sävelsi myös suuren määrän muita joulu­lauluja ja messuja, joista monia julkaistaan yhä uusina painoksina ja lauletaan Itä­vallan kirkoissa.
Täplärintarisuttaja
Täplärintarisuttaja ("Phacellodomus maculipectus") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä on aiemmin pidetty samana lajina pilkkurintarisuttajan ("Phacellodomus striaticollis") kanssa.
Täplärintarisuttajaa tavataan Argentiinassa ja Boliviassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Voittamaton (romaani)
Voittamaton (alkuteos puolaksi "Niezwyciężony", 1964 suom. Päivi Paloposki, Kirsti Siraste) on Stanislaw Lemin kirjoittama tieteisromaani matkasta tuntemattomalle planeetalle ja siellä kohdatusta vihamielisestä elämänmuodosta. Kirjassa on kovan scifin, jännityksen ja kauhun aineksia. Lem kuvaa teokessaan erästä kone-evoluution lopputulosta, pienistä roboteista koostuvaa parvea.
Kirja on Lemin teoksista "rahvaanomaisimpia" ja sen juoni on kohtalainen. Teos on viimeistellympi ja helppotajuisempi kuin "Solaris".
Regis III on autio, aavikoiden ja merten peittämä planeetta. Avaruusalus Kondor katosi pian sen jälkeen, kun se laskeutui planeetalle. Niinpä Kondorin sisaralus Voittamaton laskeutuu karulle planeetalle ottamaan selvää, miten Kondorille kävi ja tutkimaan planeettaa. Suojatoimet ovat äärimmäiset. Elämää planeetalla on vain merissä. Mikä on tuhonnut elämän maalta? Kondor löytyykin, mutta sen miehistö kuolleena. Vaaraksi paljastuu pienistä metallieliöistä koostuva pilvi. Miten Voittamattomalle käy?
Ágrafa (kunta)
Ágrafa () on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Αγράφων, "Dímos Agráfon"), joka sijaitsee Evrytanían alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 924,1 neliökilometriä ja väkiluku 6 976. Varsinaisen Ágrafan kylän väkiluku on 310 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Kerasochóri.
Ágrafan kunta on saanut nimensä sen alueella sijaitsevista Ágrafavuorista. Nykyinen Ágrafan kunta muodostui, kun Ágrafa, Aperantía, Aspropótamos, Fragkísta ja Víniani yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Ágrafan kunta muodostuu viidestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Alíartos-Thespiés
Alíartos-Thespiés ( eli Δήμος Αλιάρτου-Θεσπιέων, "Dímos Aliártou-Thespiéon") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 256,507 neliökilometriä ja väkiluku 10 887 (vuonna 2011).
Alíartos-Thespiéen kunta muodostui, kun Alíartos ja Thespiés yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Yhdistyneen kunnan nimi oli alun perin Alíartoksen kunta (Δήμος Αλιάρτου, "Dímos Aliártou"), mutta se vaihdettiin vuonna 2014 Alíartos-Thespiéen kunnaksi.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Alíartoksen kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Amfíkleia-Eláteia
Amfíkleia-Eláteia ( eli Δήμος Αμφίκλειας-Ελάτειας, "Dímos Amfíkleias-Eláteias") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Fthiotiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 529,5 neliökilometriä ja väkiluku 10 922 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Káto Tithoréa.
Amfíkleia-Eláteian kunta syntyi, kun Amfíkleia, Eláteia ja Tithoréa yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Amfíkleia-Eláteian kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Delfoí (kunta)
Delfoí () on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Δελφών, "Dímos Delfón"), joka sijaitsee Fokiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 1 123 neliökilometriä ja väkiluku 26 716. Varsinaisen Delfoín kylän väkiluku on 854 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Ámfissa.
Delfoín kylä ja kunta ovat perineet nimensä antiikin aikaisesta Delfoista, joka tunnetaan Apollonin temppelistään ja Delfoin oraakkelista. Keskiajalla syntynyt kylä, jonka nimi oli Kastrí (Καστρί), sijaitsi antiikin aikaisen Delfoin paikalla. Kylä siirrettiin nykyiselle paikalleen puoli kilometriä lännemmäksi pois arkeologisten kaivausten alta vuosina 1892–1903, ja samalla se sai uuden nimen Delfoí. Delfoin Apollonin pyhäkön arkeologinen alue on nykyisin Unescon maailmanperintökohde. Sen lisäksi kylän nähtävyyksiin kuuluu arkeologisen alueen ohessa sijaitseva Delfoin arkeologinen museo.
Nykyinen Delfoín kunta muodostui, kun Delfoí, Ámfissa, Desfína, Galaxídi, Graviá, Itéa, Kallieís ja Parnassós yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Delfoín kunta kattaa laajan alueen Parnassos-vuoren länsipuolella ja se ulottuu merelle Korintinlahteen kuuluvalle Itéanlahdelle. Kuntaan kuuluvat saaret Ágios Athanásios, Ágios Geórgios, Ágios Konstantínos ja Apsifiá.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Delfoín kunta muodostuu kahdeksasta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Dírfys-Messapía
Dírfys-Messapía ( eli Δήμος Διρφύων-Μεσσαπίων, "Dímos Dirfýon-Messapíon") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Euboian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 779,9 neliökilometriä ja väkiluku 18 800 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Psachná.
Dírfys-Messapían kunta syntyi, kun Dírfys ja Messápia yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Dírfys-Messapían kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Dístomo-Aráchova-Antíkyra
Dístomo-Aráchova-Antíkyra ( eli Δήμος Διστόμου-Αράχωβας-Αντίκυρας, "Dímos Distómou-Aráchovas-Antíkyras") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 292,7 neliökilometriä ja väkiluku 8 188 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Dístomo.
Dístomo-Aráchova-Antíkyran kunta syntyi, kun Antíkyra, Aráchova ja Dístomo yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunnan nimi esiintyy virallisessa tilastoinnissa myös kirjoitusmuodossa Δήμος Διστόμου-Αράχοβας-Αντικύρας, "Dímos Distómou-Aráchovas-Antikýras".
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Dístomo-Aráchova-Antíkyran kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Domokós
Domokós () on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Δομοκού, "Dímos Domokoú"), joka sijaitsee Fthiotiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 707,5 neliökilometriä ja väkiluku 11 495. Varsinaisen Domokóksen kylän väkiluku on 1 531 (vuonna 2011).
Nykyinen Domokóksen kunta muodostui, kun Domokós, Thessaliótida ja Xyniáda yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Domokóksen kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Dorída
Dorída (; ; eli Δήμος Δωρίδος, "Dímos Dorídos") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Fokiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 1 007 neliökilometriä ja väkiluku 13 627 (2011). Kunnan kuntakeskus on Lidoríki.
Dorídan kunta sijaitsee Korintinlahden rannalla. Kuntaan kuuluvat saaret Ágios Ioánnis, Ágios Nikólaos, Prasoúdi ja Trizónia. Dorídan kunta syntyi, kun Efpálio, Lidoríki, Tolofóna ja Vardoúsia yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Dorídan kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Istiaía-Aidipsós
Istiaía-Aidipsós ( eli Δήμος Ιστιαίας-Αιδηψού, "Dímos Istiaías-Aidipsoú") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Euboian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 505,9 neliökilometriä ja väkiluku 21 083 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Istiaía.
Istiaía-Aidipsós sijaitsee Euboian saaren luoteiskärjessä. Kuntaan kuuluvat Lichádeksen saaret, mukaan lukien Monoliá ja Strongylí, sekä Pontikonísin saari. Istiaía-Aidipsóksen kunta syntyi, kun Aidipsós, Artemísio, Istiaía, Licháda ja Oreoí yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Istiaía-Aidipsóksen kunta muodostuu viidestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Karpenísi
Karpenísi (; kath. Καρπενήσιον, "Karpenísion") on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Καρπενησίου, "Dímos Karpenisíou"), joka sijaitsee Evrytanían alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kaupunki on Evrytanían hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 924,1 neliökilometriä ja väkiluku 13 105. Varsinaisen Karpenísin kaupungin väkiluku on 7 183 (vuonna 2011).
Nykyinen Karpenísin kunta muodostui, kun Karpenísi, Domnísta, Fourná, Ktiménia, Potamiá ja Prousós yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Karpenísin kunta muodostuu kuudesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Kárystos
Kárystos () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Καρύστου, "Dímos Karýstou"), joka sijaitsee Euboian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 672,4 neliökilometriä ja väkiluku 12 180. Varsinaisen Kárystoksen kaupungin väkiluku on 5 112 (vuonna 2011).
Kárystos sijaitsee Euboian saaren kaakkoiskärjessä Eteläisen Euboianlahden rannalla ja Óchi-vuoren juurella. Kárystoksen kunta käsittää koko Euboian kaakkoispään. Kuntaan kuuluvat myös Petalioín saaret, mukaan lukien Chersonísi, Lamperoúsa, Megalónisos Petalión ja Tragonísi, sekä saaret Kavallianí, Mandiloú ja Stýra.
Antiikin Karystos oli yksi Euboian tärkeimmistä kaupungeista. Sen paikka on ollut asuttu neolittisella ja helladisella kaudella, ja varsinainen kaupunki syntyi geometrisella kaudella. Kaupunki oli merkittävä satama- ja kauppapaikka ja tunnettiin muun muassa marmoristaan.
Antiikin aikaisen kaupungin tarkkaa paikkaa ei tiedetä, mutta sen oletetaan sijainneen noin kolme kilometriä pohjoiskoilliseen nykyisestä kaupungista lähellä Kokkinókastrona (Castello Rosso) tunnettua linnavuorta.
Kaupunki kukoisti vielä bysanttilaisella kaudella. Myöhemmällä keskiajalla väestö kuitenkin siirtyi rannikkoalueelta turvallisemmille seuduille vuoristoon. Venetsialaisvallan aikana 1200-luvulta lähtien seudun elämä keskittyi Castello Rosson kukkulalle eli oletetun antiikin aikaisen akropoliin paikalle rakennetun linnan ympäristöön. 1300-luvulla rannalle nykyisen kaupungin kohdalle rakennettiin venetsialainen Boúrtzin nimellä tunnettu linna.
Nykyinen Kárystoksen kaupunki perustettiin Kreikan itsenäistymisen jälkeen vuonna 1843 kuningas Oton käskystä, kun väestö oli pyytänyt uuden kaupungin perustamista rannikolle olojen vakiinnuttua. Kaupungin alkuperäinen nimi oli kuninkaan mukaan "Othonoúpoli" (Οθωνούπολη). Vuonna 1863 sen nimeksi vaihdettiin antiikin aikaisen kaupungin mukaan Kárystos.
Kaupunki tunnetaan 1800-luvulla rakennetuista uusklassisista taloistaan. Niihin lukeutuu muun muassa kunnantalo. Antiikin aikaisia jäänteitä kaupungissa ei juuri ole. Kárystoksen merkittävin kirkko on Pyhän Nikolaoksen ("Ágios Nikólaos") kirkko.
Nykyinen Kárystoksen kunta muodostui, kun Kárystos, Kafiréas, Marmári ja Stýra yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Kárystoksen kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Kými-Alivéri
Kými-Alivéri ( eli Δήμος Κύμης-Αλιβερίου, "Dímos Kýmis-Aliveríou") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Euboian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 801,2 neliökilometriä ja väkiluku 28 437 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Alivéri.
Kými-Alivéri sijaitsee Euboian saaren keskiosissa. Kuntaan kuuluu pieni saari nimeltä Prasoúda. Kými-Alivérin kunta syntyi, kun Avlónas, Dýstos, Konístres, Kými ja Taminaíoi yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Kými-Alivérin kunta muodostuu viidestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Lokroí
Lokroí ( eli Δήμος Λοκρών, "Dímos Lokrón") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Fthiotiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 612,9 neliökilometriä ja väkiluku 19 623 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Atalánti.
Lokroín kunta sijaitsee Pohjoisen Euboianlahden rannalla. Kunta syntyi, kun Atalánti, Dafnoúsia, Malesína ja Opountía yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunta on nimetty antiikin aikaisen Lokriin alueen mukaan.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Lokroín kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Lokroi
Lokroi () voi viitata seuraaviin:
Makrakómi
Makrakómi () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Μακρακώμης, "Dímos Makrakómis"), joka sijaitsee Fthiotiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 834,7 neliökilometriä ja väkiluku 16 036. Varsinaisen Makrakómin kaupungin väkiluku on 2 245 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Spercheiáda.
Nykyinen Makrakómin kunta muodostui, kun Makrakómi, Ágios Geórgios Tymfristoú, Spercheiáda ja Tymfristós yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Makrakómin kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Mantoúdi-Límni-Agía Ánna
Mantoúdi-Límni-Agía Ánna ( eli Δήμος Μαντουδίου-Λίμνης-Αγίας Άννας, "Dímos Mantoudíou-Límnis-Agías Ánnas") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Euboian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 585,4 neliökilometriä ja väkiluku 12 045 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Límni.
Mantoúdi-Límni-Agía Ánnan kunta sijaitsee Euboian saaren luoteisosassa. Kunta syntyi, kun Elýmnioi, Kiréas ja Niléas yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Mantoúdi-Límni-Agía Ánnan kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Mólos-Ágios Konstantínos
Mólos-Ágios Konstantínos ( eli Δήμος Μώλου-Αγίου Κωνσταντίνου, "Dímos Mólou-Agíou Konstantínou") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Fthiotiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 340,1 neliökilometriä ja väkiluku 12 090 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Kaména Voúrla.
Mólos-Ágios Konstantínoksen kunta sijaitsee Maliakóslahden ja Pohjoisen Euboianlahden rannalla. Kunta syntyi, kun Ágios Konstantínos, Kaména Voúrla ja Mólos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Mólos-Ágios Konstantínoksen kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Orchomenós (Boiotia)
Orchomenós () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Ορχομενού, "Dímos Orchomenoú"), joka sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 436,4 neliökilometriä ja väkiluku 11 621. Varsinaisen Orchomenóksen kaupungin väkiluku on 5 238 (vuonna 2011).
Orchomenós on perinyt nimensä mykeneläisen ja antiikin ajan Orkhomenoksesta, joka sijaitsi nykyisen kaupungin paikalla. Kaupungin alueella on muun muassa mykeneläisaikaisen tholos-haudan sekä hellenistisen ajan linnoituksen ja teatterin raunioita. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu myös bysanttilaisaikainen, vuonna 874 rakennettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen ("Koimíseos Theotókou") kirkko.
Nykyinen Orchomenóksen kunta muodostui, kun Orchomenós ja Akraifnía yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Orchomenóksen kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Ningbo
Ningbo () on satamakaupunki Zhejiangin maakunnan koillisosassa Kiinassa. Kaupunki sijaitsee Hangzhounlahden eteläpuolella. Itäpuolella sijaitsee Zhoushan ja Itä-Kiinan meri, lännessä Shaoxing, etelässä Taizhou. Ningbon ja Zhoushanin satama on maailman suurin rahtisatama. Hangzhounlahden silta yhdistää kaupungin Shanghain metropolialueeseen. Ningbo Lishen kansainvälinen lentoasema palvelee kaupunkia.
Skýros (kunta)
Skýros ( eli Δήμος Σκύρου, "Dímos Skýrou") on kunta, joka sijaitsee Euboian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 223 neliökilometriä ja väkiluku 2 994. Varsinaisen Skýroksen kylän väkiluku on 1 657 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Skýros eli Chóra.
Skýroksen kunta käsittää koko Skýroksen saaren. Sen lisäksi siihen kuuluvat pienemmät saaret Éxo Podiés, Mésa Pódia, Platý, Ríneia, Sarakinó, Skyropoúla ja Válaxa. Saaret sijaitsevat Egeanmeressä Euboian saaren itäpuolella, Pohjoisista Sporadeista kaakkoon.
Skýroksen kunta muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Stylída
Stylída (; kath. Στυλίς, "Stylís") on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Στυλίδος, "Dímos Stylídos"), joka sijaitsee Fthiotiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 462,4 neliökilometriä ja väkiluku 12 750. Varsinaisen Stylídan kaupungin väkiluku on 4 892 (vuonna 2011).
Stylídan kunta sijaitsee Malianlahden rannalla. Nykyinen Stylídan kunta muodostui, kun Stylída, Echinaíoi ja Pelasgía yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Stylídan kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Oikhalia
Oikhalia (, ) tai Oichalía () voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Muzzy Izzet
Mustafa Kemal "Muzzy" Izzet (s. 31. lokakuuta 1974 Lontoo, Englanti) on englantilais-turkkilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Izzet pelasi koko uransa Englannissa. Hän aloitti ammattilaisuransa Chelseassa, jonka edustusjoukkueessa ei kuitenkaan pelannut ainuttakaan sarjaottelua. Hän siirtyi vuonna 1996 1. divisioonan Leicester Cityyn, jonka kanssa nousi heti Valioliigaan. Izzet pelasi Leicesterissä kuusi liigakautta peräkkäin. Kaudeksi 2002–2003 Leicester putosi pääsarjatasolta, mutta Izzet oli jälleen saavuttamassa nousua jo seuraavalla kaudella ja jäi seuraan liigakaudeksi 2003–2004. Yhteensä yhdeksän Leicesterissä pelatun kauden jälkeen hän siirtyi Birmingham Cityyn, jossa pelasi Valioliigaa kahden kauden ajan, kunnes lopetti uransa kauden 2005–2006 päätteeksi.
Maajoukkuetasolla Izzet edusti Turkkia. Hän pelasi yhteensä yhdeksän A-maaottelua – neljä vuonna 2000, toiset neljä vuonna 2002 ja yhden vuonna 2004. Hän kuului maajoukkueeseen EM-lopputurnauksessa 2000 ja MM-lopputurnauksessa 2002, jossa Turkki saavutti pronssia.
Izzetin isä on lapsena Englantiin muuttanut Kyproksen turkkilainen ja äiti englantilainen.
Rigault de Genouilly -luokka
Rigault de Genouilly -luokka oli Ranskan laivaston kahden aluksen muodostama rautakaarinen ja puuverhoiltu risteilijäluokka, jonka alukset oli varustettu purjein.
Juha-Antero Puistola
Juha-Antero Puistola (s. 1967) on suomalainen kirjailija ja merivoimista valmistunut upseeri. Hänen sotilasarvonsa vuonna 2017 on kommodori.
Puistola on palvellut muun muassa Maanpuolustuskorkeakoulussa, Kotkan Rannikkopataljoonassa ja Puolustusvoimien tutkimuslaitoksella.
FS Duguay-Trouin (1877)
Duguay-Trouin oli Ranskan laivaston vuonna 1877 vesillelaskettu rautarunkoinen, panssaroitu ja kuparoidulla pohjalla varustettu risteilijä.
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1873. Alus laskettiin vesille vuonna 1877 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1879.
Alus oli varustettu kaksoispohjalla ja se oli jaettu kahdeksaan vesitiiviiseen osastoon sekä varustettu törmäyslaipioin. Kansien väli oli pieni ja tykit oli sijoitettu yläkannelle. Tykeistä oli aluksen etukannella yksi 7,6 tuuman ja neljä oli asennettu hyllyille. Perään oli asennettu yksi 140 millimetrin ja loput laidoille. 7,6 tuuman tykit korvattiin myöhemmin 6,4 tuuman Mle 1881 tykeillä ja 37 millimetrin tykkien määrä laskettiin viiteen, jolloin tilalle asennettiin neljä 47 millimetrin tykkiä.
"Duguay-Trouin" muutettiin proomuksi vuonna 1900 nimellä "Vétéran". Samalla kuljetusalus "Tonquin" vastaanotti aluksen tehtävän koululaivana nimellä "Duguay-Trouin".
Joulun henki
Joulun henki on Suvi Teräsniskan 7. marraskuuta 2014 julkaistu seitsemäs studioalbumi ja järjestyksessään hänen toinen joululevynsä. Albumi on parhaimmillaan ollut Suomen virallisen albumilistan neljännellä sijalla. Albumi oli vuoden 2014 seitsemänneksi myydyin albumi Suomessa 14 143 kappaleen myynnillään.
Veli Kalima
Veli Valdemar Kalima (sukunimi vuoteen 1901 "Landgrén"; 26. toukokuuta 1894 Aura – 22. elokuuta 1968 Kangasniemi) oli suomalainen taidemaalari.
Kaliman vanhemmat olivat Axel Emerik Landgrén (1846–1900) ja Ida Amanda Rosenqvist (1867–1940). Veli Kaliman puoliso vuodesta 1938 alkaen oli maisema-akvarelleja maalannut taidemaalari Taimi Kalima (o.s. Korppi).
Kalima teki öljyvärimaalausten ohella myös IKL-aiheisia ja uskonnollisia postikortteja sekä korttisarjoja. Hän teki myös kirjankuvituksia.
Johan Olai Pictorius
Johan Olai Pictorius (noin 1590 Turku – 1643 Kemi) oli suomalainen pakanallisten saamelaisten käännyttäjänä tunnettu kirkkoherra.
Pictoriuksen isä oli turkulainen porvari, maalari ja talonomistaja Olof (Olav) Pictorius (k. 1623). Pictorius opiskeli nähtävästi Uppsalan yliopistossa. Hän toimi vuodesta 1629 alkaen Kalajoen kappalaisena ja vuodesta 1630 Kemin kirkkoherrana.
Kemin kirkkoherrana Pictorius teki ahkerasti tarkastusmatkoja Kemin Lappiin. Näillä matkoilla hän pyrki kovin ottein hävittämään pakanallisuuden saamelaisten keskuudesta muun muassa tuhoamalla noitarumpuja ja kastamalla lapsia. Pictoriuksen toiminnasta tehtiin valituksia ja hän joutui tekemään selvityksen toiminnastaan Nyköpingiin 1640 valtiopäiville kokoontuneelle pappissäädylle. Lopulta Turun tuomiokapituli ratkaisi asian kehoittamalla Pictoriusta ""seurustelemaan sävyisästi lappalaisten kanssa"" ja välttämään pelottelua mihin Pictorius suostuikin.
Tuomo Itkonen on kertonut Pictoriuksesta kirjassaan "Keminlapin apostolit J. Pictorius, E. Fellman ja G. Tuderus : piirteitä 1600-luvun lapinlähetyksestä" (Lapin sivistysseura, Helsinki 1945).
Pictorius oli naimisissa Margareta Persdotter Arctophilaciuksen (n. 1605–1660) kanssa. Heidän poikansa Petter Pictorius (k. 1672) toimi Uudenkaarlepyyn kappalaisena ja tytär Susanna Pictorius (1620–1697) oli naimisissa Kajaanin linnan päällikkönä toimineen majuri Johan Forsmanin (k. 1683) kanssa.
Kaukovalvontatutka
Kaukovalvontatutka on pitkille, yli 300 km:n, valvontaetäisyyksille tarkoitettu lennonvarmistuksen tai ilmapuolustuksen tutka. Ilmakehän vaimennusominaisuuksien vuoksi se käyttää matalaa 3 GHz:in taajuutta (10 cm:n aallonpituus) tai 1 GHz:in taajuutta (30 cm:n aallonpituus). Niitäkin rajoittaa maanpinna kaarevuus ja maalin on oltava korkealla, jos se on kaukana.
Yli horisontin tutka () on LF, MF, HF ja VHF radiotaajuusalueilla toimiva kantamaltaan taivaanrannan taakse ulottuva tutka, jonka tehtävänä voi olla toimia ennakkovaroitustutkana. Matalan taajuuden vuoksi OTH-tutka voi käyttää radioaaltojen etenemistapaa, joka perustuu pinta-aaltoon tai ionosfääriheijastukseen, joita maanpinnan kaarevuus ei haittaa.
Suomen puolustusvoimien kaukovalvontatutkana on nykyään Thomson TRS 22XX Tämä tutkatyyppi kykenee havaitsemaan lentäviä laitteita 500 kilometrin päästä, mutta sillä on äärietäisyydellä runsaan kymmenen kilometrin katvealue, joka johtuu juuri maan kaarevuudesta. Tutka on kolmiulotteinen (3D-tutka) eli se kykenee suunnan lisäksi ilmoittamaan myös lentokorkeuden. Samassa laitekompleksissa on myös toisiotutka.
MGR-1 Honest John
MGR-1 Honest John on Yhdysvalloissa kehitetty maasta-maahan-ohjus, joka soveltuu taktisten ydinaseiden laukaisualustaksi. Ohjus on tyypiltään vapaastilentävä tykistöohjus, ja sen kehitti Redstone Arsenal Alabamassa, ja Douglas Aircraft Company, josta tuli myöhemmin osa Boeing-konsernia.
Honest Johnissa oli yksikärkinen ja fissiotyyppinen ydinräjähde. Sen suurin kantomatka oli noin 19 kilometriä.
Ase laukaistiin 6×6 kuorma-auton lavetilta. Ydinräjähteellä varustettuna. Ohjuksen hyvin lyhyen kantaman seurauksena sen käyttö ydinräjähteellä varustettuna saattoi olla joissakin tapauksissa vaarallista omille joukoille.
Asetyypin koelaukaisut alkoivat vuonna 1951 ja käyttöönotto tapahtui kaksi vuotta myöhemmin. Ohjus voitiin varustaa kolmella eritehoisella W31-ydinkärjellä (2, 20 tai 40 kt TNT:tä), tai kemiallisella sariini-rypälepommilla, joka hajaantui tytärammuksiksi laukaisun jälkeen. Perinteisillä räjähteillä varustetun taistelukärjen omamassa oli 680 kilogrammaa, kun kemiallisen sariiniaseen toimintakärki oli jonkin verran kevyempi, painaen 564 kg.
Parannettu versio, MGR-1B esiteltiin vuonna 1960. Siinä oli edeltäjäänsä jonkin verran pidempi kantomatka. Myöhemmin tämä asetyyppi korvattiin modernimmalla ja liikkuvammalla eli maastoutuskelpoisella Lance-ohjuksella.
Iowa Wolves
Iowa Wolves on koripalloseura Iowan Des Moinesista. Se pelaa D-liigassa ja toimii NBA-seura Minnesota Timberwolvesin farmijoukkueena.
Tammikuussa 2017 julkistettiin silloisen Iowa Energy -joukkueen myynti Minnesota Timberwolvesin organisaatioon ja nimenvaihdoksesta Iowa Wolvesiksi kaudesta 2017–2018 alkaen. Samalla joukkueen yhteistyö Memphis Grizzliesin kanssa päättyi.
Salt Lake City Stars
Salt Lake City Stars on koripalloseura Utahin Salt Lake Citystä. Se pelaa D-liigassa ja toimii NBA-seura Utah Jazzin farmijoukkueena.
Vuosina 2007–2016 joukkue tunnettiin nimellä Idaho Stampede.
Sioux Falls Skyforce
Sioux Falls Skyforce on koripalloseura Etelä-Dakotan Sioux Fallsista. Se pelaa D-liigassa ja toimii NBA-seura Miami Heatin farmijoukkueena.
South Bay Lakers
South Bay Lakers on koripalloseura Kalifornian El Segundosta. Se pelaa NBA:n kehityssarjassa ja toimii NBA-seura Los Angeles Lakersin farmijoukkueena.
Vuosina 2006–2017 joukkue tunnettiin Los Angeles D-Fendersinä.
Luettelo Østfoldin läänin taajamista
Tämä artikkeli on luettelo Østfoldin läänin taajamista perustuen Statistisk sentralbyrån käyttämään taajaman määritelmään. Østfoldin läänissä oli 1. tammikuuta 2013 yhteensä 53 taajamaa, johon sisältyvät myös lääninrajan ylittävät taajamat.
Luettelo Norjan taajamista
Tämä artikkeli on luettelo läänikohtaisista luetteloista Norjan taajamista.
Hotelli Belvedere
Hotelli Belvedere oli Viipurissa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa toiminut hotelli, joka sijaitsi Salakkalahden kaupunginosassa silloisten Salakkalahdenkadun ja Karjalankadun kulmauksessa. Arkkitehti Fredrik August Odenwallin suunnittelema rakennus valmistui vuonna 1879. Värikkään historian omaava hotelli on toiminut muun muassa Venäjän hajotetun duuman istuntopaikkana sekä Suomen punakaartin päämajana.
Hotelli Belvederen rakennutti viipurilainen liikemies Frans Ehrenburg. Hän oli jo vuodesta 1868 lähtien pitänyt Torkkelinpuistossa sijainnutta samannimistä hotelli-ravintolaa, joka tuhoutui tulipalossa vuonna 1887. Sen oli niin ikään suunnitellut F. A. Odenwall. Uudessa Belvederessä oli alun perin 38 huonetta, ja sitä pidettiin kaupungin tasokkaimpana hotellina. Sen tiloissa kokoontui muun muassa vuonna 1897 perustettu Viipurin Lauluveikot, joka järjesti paikassa konsertteja ja illanviettoja.
Keisari Nikolai II:n hajotettua Venäjän duuman heinäkuussa vuonna 1906 piti osa duuman kapinallisiksi kutsutuista jäsenistä istunnon Hotelli Belvederessä. Myöhemmin vankilaan joutuneet osallistujat julkaisivat niin sanotun Viipurin manifestin, jossa he kehottivat Venäjän kansaa vastustamaan hallitusta passiivisella vastarinnalla. Samaan aikaan hotellissa majaili myös kaksoisagentti Jevno Azef, joka toimi sekä vallankumouksellisten että Venäjän hallituksen lukuun. Venäläinen kirjailija Aleksandr Solženitsyn kuvaa lyhyesti Belvederessä pidettyä duuman istuntoa vuonna 1983 ilmestyneessä suomentamattomassa romaanissaan "Oktiabr 1916".
Myöhemmin saman vuoden elokuussa Vladimir Lenin asui Belvederessä parin viikon ajan yhdessä puolisonsa Nadežda Krupskajan kanssa. Hän toimitti hotellissa uutta "Proletarija"-nimistä lehteään, jonka ensimmäinen numero ilmestyi 21. elokuuta 1906. Rakennuksen seinässä on heidän vierailustaan kertova muistolaatta. Belvederen tunnettuihin vieraisiin kuului 1910-luvun alussa myös nuori runoilija Osip Mandelštam, joka kääntyi Viipurin metodistikirkossa juutalaisuudesta kristinuskoon.
Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1917 hotellissa piti majaansa Suomeen sijoitetun Venäjän 42. erillisen armeijakunnan esikunta. Suomen sisällissodan loppuvaiheessa huhtikuussa vuonna 1918 punaisten kansanvaltuuskunta siirtyi Helsingistä noin kolmen viikon ajaksi Belvedereen ennen kuin suuri osa sen jäsenistä pakeni Pietariin.
Hotelli Belvedere lopetti toimintansa ilmeisesti 1920-luvun alkuun mennessä, jolloin rakennukseen tehtiin muutostöitä arkkitehti Uno Ullbergin piirustusten mukaan. 1930-luvun lopulla paikalla oli kuitenkin Uusi Belvedere -niminen matkustajakoti. Sotavuosina hotelli vaurioitui pahoin, ja rauhan tultua se muutettiin asunnoiksi. Nykyään rakennuksen ensimmäinen kerros on liiketiloina ja kaksi muuta asuinkäytössä.
Susanne Hou
Yi-Jia Susanne Hou (s. 1977) on kiinalaissyntyinen, Kanadaan 3-vuotiaana muuttanut viulisti. Hän on ensimmäinen, joka sai kolme kultamitalia tuomaristojen yksimielisellä päätöksellä Kansainvälisessä Long–Thibaud-kilpailussa (1999), Lipizer-viulukilpailussa (1999) ja Sarasate-viulukilpailussa (1997).
Houn yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet Mstislav Rostropovitš, Pinchas Zukerman, Alan Gilbert, Cho Liang Lin, Vladimir Spivakov, Marcello Viotti, Marek Janowski, Lan Shui, Boris Brott, Robert McDuffie, Ralph Kirschbaum, Lawrence Dutton, Joseph Kalichstein, Alain Trudel, Bernhard Gueller, Gregory Vajda, Ling Tung ja Li Xin Cao. Hou on kiertänyt solistina Pohjoios-Amerikassa, lukuisissa Euroopan maissa, Kiinassa, Hongkongissa, Japanissa, Singaporessa ja Indonesiassa. Orkestereita, joiden kanssa hän on esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Lontoon filharmonikot, Ranskan radion filharmonikot, Vancouverin sinfoniaorkesteri, Chicago Sinfonietta, Singaporen sinfoniaorkesteria, Tokion filharmonikot ja Tšekin kansallinen sinfoniaorkesteri.
Hou syntyi musikaaliseen perheeseen; hänen vanhempansa ovat viulisteja. 4-vuotiaana hän aloitti viulunsoiton isänsä Alec Houn johdolla. 9-vuotiaana hän pääsi stipendillä Toronton kuninkaalliseen konservatorioon. Myöhemmin hän opiskeli Juilliard Schoolissa, jossa hän suoritti musiikin kandidaatin tutkintonsa Dorothy DeLayn ja Naoko Tanakan oppilaana vuonna 2000. Hän jatkoi opintojaan yksivuotisella maisteriohjelmalla ja suoritti lopulta Juilliardin taiteilijadiplomiohjelman Cho Liang Linin ja Naoko Tanakan johdolla.
Hou esitti 17-vuotiaana Niccolò Paganinin 24 kapriisia Torontossa ja Aspenin musiikkijuhlilla. Hän on myös esittänyt kaikki Ludwig van Beethovenin viulusonaatit sekä Johannes Brahmsin viulusonaatit ja pianotriot. Vuosina 2009–13 Houn instrumenttina oli kuuden miljoonan dollarin arvoinen Giuseppe Guarneri del Gesùn viulu vuodelta 1735. Aiemmin sitä oli soittanut Fritz Kreisler.
Latvian kansallisooppera
Latvian kansallisooppera () on pian Latviassa maan itsenäisyysjulistuksen (1918) jälkeen perustettu oopperayhtiö. Uusklassistyylisessä, alun perin Riian saksalaisena teatterina vuonna 1863 rakennetussa oopperatalossa toimii myös kansallisbaletti; Latvian ensimmäinen ammattimainen baletti liittyi oopperan yhteyteen 1920-luvulla. Oopperan kausi kestää syyskuusta kesäkuuhun ja siellä pidetään joka kausi yli 200 esitystä. Uusia tuotantoja on kaudessa keskimäärin kuusi.
Latvian kansallisooppera on eri puolille maailmaa suuntautuneilla kiertueillaan esiintynyt muun muassa Hong Kongin taidefestivaalilla, Bordeaux'n kansallisoopperassa, Catanian oopperatalossa, Bolšoi-teatterissa, Luxemburgin oopperassa, Dalhallan oopperajuhlilla ja Meksikossa. Kansallisoopperassa uransa ovat aloittaneet muiden muassa Elīna Garanča, Kristine Opolais, Marina Rebeka, Maija Kovalevska, Inessa Galante, Aleksandrs Antonenko ja Egils Silins.
Oopperaa johti ensimmäisenä Jāzeps Vītols. Sen ensimmäinen esitys oli 23. tammikuuta 1919 pidetty Richard Wagnerin "Lentävän hollantilaisen" esitys. Kaudella 2009/10 oopperan orkesterin johdossa aloitti työskentelyn Modestas Pitrėnas, jonka viimeisimmät edeltäjät olivat Andris Nelsons ja Gintaras Rinkevičius. Oopperan historian tunnetuimmat kuoronjohtajat ovat olleet Pauls Jozuus (1919–35), Teodors Kalniņš (1921–40) ja Haralds Mednis (1945–69). Vuonna 2006 kuoronjohtajana aloitti toimintansa Aigars Meri.
Viipurin manifesti
Viipurin manifesti (myös Viipurin vetoomus) oli 22. heinäkuuta 1906 annettu julkilausuma, jossa osa keisari Nikolai II:n hajottaman Venäjän duuman jäsenistä vaati kansalaisia passiiviseen vastarintaan hallitusta vastaan. Sitä pidetään osana Venäjän vuoden 1905 vallankumousta.
Kapinallisina pidetyt duuman jäsenet kokoontuivat istuntoonsa duuman hajottamista seuranneena päivänä Viipurin Hotelli Belvedereen. Paikka valittiin Suomen suuriruhtinaskunnan puolelta, koska sen viranomaisilla ei ollut toimivaltaa duuman jäsenten suhteen. Osallistujat koostuivat lähinnä Perustuslaillisdemokraattisen puolueen edustajista eli ”kadeteista” ja trudovikeista.
Manifesti sisälsi kolme kehotusta, joissa kansalaisia pyydettiin lopettamaan verojen maksu, kieltäytymään asepalveluksesta ja ryhtymään yleiseen kansalaistottelemattomuuteen. Sillä ei kuitenkaan ollut toivottua vaikutusta. Uudeksi pääministeriksi tullut Pjotr Stolypin järjesti kiellon, joka esti Viipurin manifestin allekirjoittajia asettumasta ehdolle seuraaviin duumanvaaleihin maaliskuussa 1907.
Modestas Pitrėnas
Modestas Pitrėnas (s. 1974) on liettualainen kapellimestari. Hän on Kaunasin kaupungin sinfoniaorkesterin taiteellinen johtaja ja pääkapellimestari sekä Latvian kansallisoopperan musiikillinen johtaja ja pääkapellimestari. Hän toimii myös Liettuan kansallisen sinfoniaorkesterin ja Liettuan kansallisoopperan ja -baletin kapellimestarina. Lisäksi hän on johtanut muiden muassa Latvian kansallista sinfoniaorkesteria ja Puolan kansallisoopperaa (Teatr Wielki).
Pitrėnas valmistui Salzburgin Mozarteumista kandidaatin arvolla vuonna 1996. Tämän jälkeen hän valmistui Liettuan musiikkiakatemiasta kuoronjohdossa (1997) sekä orkesterin- ja oopperanjohdossa (2003). Hän täydensi opintojaan siellä vielä musiikin lisensiaatilla. Hän on osallistunut seminaareille ja mestarikursseille, joita ovat pitäneet muiden muassa Esa-Pekka Salonen, Jorma Panula ja H. Rilling. Vuonna 2003 Pitrėnas voitti 7. kansainvälisessä Grzegorz Fitelberg -kilpailussa Katowicessä ensipalkinnon, kultamitalin ja Sleesian filharmonikkojen erikoispalkinnon. Tämän ansiosta hän pääsi vierailemaan johtavien puolalaisorkesterien kapellimestarina.
Vuodesta 2003 lähtien Pitrėnas on opettanut Liettuan musiikki- ja teatteriakatemiassa. Hän on toteuttanut kutsuttuna projekteja Saksassa ja kiertänyt muissa Euroopan maissa sekä Yhdysvalloissa ja Kiinassa. Hän on sinfoniakonserteissa johtanut muiden muassa Gustav Mahlerin, Pjotr Tšaikovskin, Richard Straussin, Witold Lutosławskin, Sergei Prokofjevin ja Alfred Schnittken teosten esityksiä. Hän on aktiivisesti johtanut oopperaa (mm. "Carmen', Lentävä hollantilainen", "Werther", "Patarouva", "Aida", "Sevillan parturi") ja myös balettia.
Laulajia, joiden kanssa Pitrėnas on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet Matti Salminen, Jaakko Ryhänen, Aleksandrs Antonenko, Virgilijus Noreika, Egils Silins, Ain Anger, Violeta Urmana, Inga Kalna, Asmik Grigorian, Kristine Opolais ja Pretty Yende. Soittajia, joiden kanssa Pitrėnas on esiintynyt, ovat olleet viulistit Tatjana Grindenko, Baiba Skride ja Pavel Berman; sellistit David Geringas ja Aleksandr Knjazev; pianistit Mūza Rubackytė, Anton Ljahovski, Peter Donohoe ja Petras Geniušas sekä oboisti Francesco di Rosa.
Ilmavartioasema
Ilmavartioasema oli talvisodan aikana etäällä ilmapuolustusalukeskuksesta ole ilmavalvonta-asema, josta lähetettiin puhelimella tieto vihollisen lentokoneiden liikkeistä.
Ilmavartioasemina käytettiin tunnetusti korkeita paikkoja, kuten kolmiomittaustorneja tai kellotapuleita. Jatkosodan aikana kotirintamaa ei paljoa pommitettu lukuun ottamatta Helsingin suurpommituksia 1944 keväällä.
Rintamilla ilmavartioasemat olivat tilapäisrakenteisia.
Tampereen ilmapuolustusaluekeskus
Tampereen ilmapuolustusaluekeskus perustettiin esikuntansa osalta Pyynikinrinteelle teknillisen oppilaitoksen rakennukseen. IPAK:n alainen Tampereen ilmavalvonta-asema perustettiin Pyynikin näkötorniin, josta oli hyvä näkyvyys jopa 30–40 km päähän.
Ilmatorjunta-aseiksi IPAK 51 sai 41 konekivääriä ja kaksi ilmatorjuntatykkiä 20 tuliasemaan. Jyväskylän, Tampereen ja Imatran alueet saivat suojakseen neljä ilmatorjuntakonekiväärijoukkuetta. Kouvolan ja Turun seudut kaksi ilmatorjuntakonekiväärijoukkuetta kumpikin sekä Lahden, Savonlinnan, Rajamäen ja Riihimäen seudut kukin yhden.
Talvisodan pommituksissa Tampereella kuoli seitsemäntoista ihmistä. Rakennuksia tuhoutui tai vaurioitui 245. Kaupunkia vastaan hyökättiin 12 suorituskerralla ja 260 konesuorituksella 19., 21., 25. joulukuuta 1939 ja 15., 20. tammikuuta, 17.helmikuuta, 2. maaliskuuta 1940.
Viipurin ilmapuolustusaluekeskus
Viipurin ilmapuolustusaluekeskus oli talvisotaa ennen perustettu ilmapuolustusaluekeskus, jolla oli useita ilmavartioasemia. Viipurin ilmapuolustusaluekeskuksen alueelle osoitettiin 55.Rask.Kiint.It.Ptri, 56.Rask.Kiint.It.Ptri, 52.It.KKK, 52.Vh.Ptri ja 1.Vh.J.
Nälkätalvena
Nälkätalvena – Katovuoden kuvaus on Väinö Katajan esikoisromaani. Se ilmestyi alkujaan sanomalehdessä nurkkaromaanina, ja se ehdittiin painaakin mutta on jäänyt epäselvistä syistä ilmestymättä. Kun yksi kappale löytyi ulvilalaisen keräilijän kokoelmasta, rovaniemeläinen kustantamo Väylä julkaisi siitä uusintapainoksen 2014.
Teos sisältää romaanin alkuperäisessä kieliasussa, ja lisäksi on liitteenä löytöhistoria ja vanhahtavien sanojen selitykset.
FS Andromède (M643)
Andromède (runkonumero M643) on Ranskan laivaston 1984 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus ().
Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta. Sen köli laskettiin 5. maaliskuuta 1980 ja alus laskettiin vesille 22. toukokuuta 1982. Alus otettiin palvelukseen 19. lokakuuta 1984.
Alus on vuonna 2014 edelleen aktiivipalveluksessa sijoitettuna Brestiin.
FS Pégase (M644)
Pégase (runkonumero M644) on Ranskan laivaston 1985 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus ().
Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta. Sen köli laskettiin 22. lokakuuta 1980 ja alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1983. Alus otettiin palvelukseen 30. toukokuuta 1985.
Alus on vuonna 2014 edelleen aktiivipalveluksessa sijoitettuna Brestiin.
FS Orion (M645)
Orion (runkonumero M645) on Ranskan laivaston 1986 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus ().
Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta. Sen köli laskettiin 19. heinäkuuta 1981 ja alus laskettiin vesille 6. helmikuuta 1985. Alus otettiin palvelukseen 14. tammikuuta 1986.
Alus on vuonna 2014 edelleen aktiivipalveluksessa sijoitettuna Touloniin.
Piaristit
Piaristit (Ordo Clericorum Regularium pauperum Matris Dei Scholarum Piarum) on katolinen munkkikunta, jonka jäsenet sitoutuvat kouluttamaan nuorisoa maksutta. Munkkikunta on perustettu 1621.
Munkkikunnan perusti espanjalainen José de Calasanz. Hän perusti ensimmäisen koulun roomalaiseen slummiin ja 25 vuodessa kouluja tuli 40 lisää. Kouluissa köyhille pojille opetettiin hyödyllisiä taitoja, kuten lukemista ja matematiikkaa. Calasanz ärsytti kirkon johtoa myös tukemalla Galileo Galileita julkisesti.
Nykyisin munkkikunta toimii kaikkialla maailmassa, sillä on 222 toimipaikkaa ja niissä 1 300 opettajaa.
Piaristejä on syytetty alaikäisiä hyväksikäyttävien henkilöiden suojelusta.