hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ptolemaios I
Ptolemaios I Soter (367–283 eaa.) oli makedonialainen kenraali ja Egyptin kuningas eli faarao vuosina 305–283 eaa. Hän oli yksi Aleksanteri Suuren seuraajista eli diadokeista.
Ptolemaios oli Aleksanteri Suuren kenraali ja yksi hänen seitsemästä henkivartijastaan. Aleksanterin kuoltua vuonna 323 eaa. hänen veljestään Filippos III:sta tuli nimellinen kuningas ja Ptolemaioksesta Egyptin satraappi.
Alkoi pitkä sotaisa kausi jonka aikana Ptolemaios yritti vakiinnuttaa valtaansa Egyptissä. Ensimmäiseksi hän joutui puolustautumaan virallista hallitsijaa Perdikkasta vastaan, joka kuoli yrittäessään valloittaa Egyptin vuonna 321 eaa. Ptolemaios laajensi valtakuntaansa valloittamalla Palestiinan ja saamalla Kyproksen valtaansa. Vuonna 315 eaa. Ptolemaios taisteli Vähän-Aasian hallitsijaa Antigonos I:tä vastaan. Vuonna 311 eaa. solmittiin rauha ja Palestiina evakuoitiin. Nimellinen kuningas Aleksanteri IV murhattiin pian tämän jälkeen.
Vuonna 309 eaa. Ptolemaios johti laivaston Kreikkaa kohti. Hän valtasi Korintin, Sikyonin ja Megaran. Samalla Antigonoksen poika Demetrios valtasi Kyproksen ja vangitsi Ptolemaioksen veljen Menelaoksen. Antigonos ja Demetrios alkoivat nyt kutsua itseään kuninkaiksi. Ptolemaios, Kassandros, Lysimakhos ja Seleukos seurasivat perässä. Vuonna 306 eaa. Antigonos yritti vallata Egyptin mutta epäonnistui ja vuonna 302 eaa. Ptolemaios sai taas vallattua Palestiinan. Vuonna 301 eaa. Lysimakos ja Seleukos löivät Antigonoksen lopullisesti Ipsoksen taistelussa.
Vuonna 285 eaa. Ptolemaios luopui kruunustaan ja uudeksi kuninkaaksi tuli hänen poikansa Ptolemaios II. Ptolemaios kuoli vuonna 283 eaa.
Ptolemaios kirjoitti omiin kokemuksiinsa perustuvan kirjan Aleksanteri Suuren sotaretkistä. Kirja ei ole säilynyt nykypäivään asti, mutta Arrianos käytti sitä lähteenä kun hän kirjoitti oman kirjansa vuonna 140.
Ptolemaios oli naimisissa ainakin neljä kertaa ja hänellä oli monia muita naissuhteita. Ensimmäinen tunnettu suhde oli kuuluisan ateenalaisen "hetairan", Thaiin kanssa. Pari avioitui Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen ja sai kolmen lasta, Lagos, Leontiskos ja Irene. Ptolemaios meni myös naimisiin persialaisen Artabazoksen tyttären Artakaman kanssa vuonna 324 eaa. Ptolemaioksen kolmas avioliitto oli Antipatroksen tyttären Eurydike I:n kanssa. Eurydiken kanssa Ptolemaioksella oli ainakin kolme lasta, Ptolemaios Keraunos, Ptolemais ja Lysandra. Eurydiko oli luultavasti myös Ptolemaioksen kahden pojan, Meleagroksen ja Argaeuksen äiti. Ptolemaioksen kolmas avioliitto oli Eurydiken serkun Berenike I:n kanssa. Tässä avioliitossa syntyi kolme lasta Ptolemaios II, Arsinoë II ja Filotera. Bereniken kolmesta lapsesta (Magas, Antigone ja Theoksena) hänen aikaisemmasta avioliitostaan tuli myös kuninkaallisen perheen jäseniä.
Lihavuus
Lihavuus eli obesiteetti tarkoittaa tilaa, jossa kehossa on normaalia suurempi tai liiallinen määrä rasvakudosta. Ylimääräinen rasva kertyy pääosin ihon alle mutta myös vatsaonteloon ja sisäelimiin.
Väestössä viime vuosikymmenten aikana tapahtunut lihavuuden yleistyminen voidaan selittää erilaisilla elämäntavoissa tapahtuneilla lukuisilla muutoksilla. Kuitenkin yksilötasolla alttius lihomiseen on osittain perimän säätelemää ja vaihtelee siten ihmisten välillä.
Lihavuutta arvioidaan painoindeksillä tai mittaamalla vyötärönympärys. Painoindeksillä mitattuna (paino kiloissa jaettuna pituuden neliöllä eli kg/m²) normaalipainon yläraja on 25 kg/m², ylipaino on alueella 25–30 kg/m² ja lihavuus tarkoittaa yli 30 kg/m²:n painoindeksiä. Tätä ylempänä alueen 35–40 painoindeksi tarkoittaa vaikeaa lihavuutta ja yli 40:n painoindeksi sairaalloista lihavuutta. Painoindeksiä ei voida sellaisenaan käyttää alle 18-vuotiaiden lihavuuden määrittelyyn.
Keskivartalolihavuus voidaan arvioida vyötärönympäryksen mittauksella. Jos miehen vyötärönympärys ylittää 100 cm tai naisen 90 cm, kyseessä on vyötärölihavuus. Vyötärön ympärysmitan kasvamiseen viitataan myös termillä omenalihavuus.
Lihavuus altistaa monille sairauksille. Erityisesti vyötärölihavuus, jossa rasva kertyy vatsaonteloon ja sisäelimiin, aiheuttaa aineenvaihdunnan häiriöitä. Lihavuuden aiheuttamista sairauksista merkittävimpiin kuuluvat aikuistyypin diabetes, verenpainetauti ja polvien nivelrikko, muita sairauksia ovat esimerkiksi uniapnea, sepelvaltimotauti, kihti, sappikivet ja hedelmättömyys naisilla. Vaikeaan lihavuuteen liittyy myös usein mielenterveysongelmia, ja se heikentää päivittäistä toimintakykyä.
Ylipainokilo vastaa noin 7 000 kilokalorin liikasaantia. Ihmiset nauttivat keskimäärin 200-300 kilokaloria liikaa päivässä, ja lihavuus ja huono ruokavalio ovat Britanniassakin suurimpia kuolleisuuden syitä. Britanniassa suunnitellaankin veroa ruuan sokeripitoisuuden perusteella.
Elämäntavat ovat ratkaisevia painonhallinnassa, etenkin liikunta ja ruokavalio.
Lihavuus ei näytä juurikaan liittyvän geeneihin. Suurin merkitys painoindeksille näyttäisi olevan FTO-geenillä, mutta sekään ei vaikuta ihmisen kykyyn pudottaa painoaan. BMJ-lehden meta-analyysissä FTO-geenin vaikutus painoon oli 0,9 kiloa, muussa tutkimuksessa 3 kiloa, mutta esimerkiksi Englannissa tyypillinen ylipaino on suuruusluokkaa 15-50 kiloa.
FTO-geenilla ei ollut yhteyttä painoon niillä, jotka harjoittivat liikuntaa keskimääräistä enemmän.
Filesystem Hierarchy Standard
Filesystem Hierarchy Standard (FHS) eli "standardi tiedostohierarkiasta" määrittelee joukon hakemistoja ja niiden pääasiallisen käyttötarkoituksen. Linuxissa ja muissa POSIX-järjestelmissä tiedostojärjestelmä noudattaa standardia melko tarkasti.
FHS:n mukaisessa tiedostojärjestelmässä kaikki tiedostot ja hakemistot on tallennettu juurihakemiston ("/") alle, vaikka ne olisivat erillisillä fyysisillä laitteilla. Hakemistorakenne on määritelty paljon tarkemmin kuin esimerkiksi eri Windows-käyttöjärjestelmissä. Se mahdollistaa mm. ohjelmien asennuksen ja päivityksen ilman kysymyksiä ennalta sovittuihin hakemistoihin.
Tärkeimpiä FHS:n määrittelemiä hakemistoja ja niiden käyttötarkoitus:
Tulehduskipulääkkeet
Tulehduskipulääkkeillä tarkoitetaan steroideihin kuulumattomia lääkkeitä, joilla on tulehdusta rauhoittava (anti-inflammatorinen), kipua lievittävä (analgeettinen) ja kuumetta alentava (antipyreettinen) vaikutus.
Tulehduskipulääkkeen englanninkielinen nimitys on ”non-steroidal anti-inflammatory drug” (NSAID), joka on täsmällisempi ilmaisu kuin suomen kielessä käytetty ”tulehduskipulääke”.
Steroideihin kuulumaton (ei-steroidi) lääke tarkoittaa sellaista lääkeainetta, jolla ei ole samankaltaisia rakenteellisia ominaisuuksia kuin lisämunuaisten tuottamilla hormoneilla (steroidit, esimerkiksi kortisoni). Steroideihin kuuluvia lääkeaineita ovat muun muassa luonnollisen kortisonin johdannaiset, glukokortikoidit. Ne vaikuttavat elimistössä monella tavalla ja niillä on myös voimakas tulehdusta lievittävä vaikutus, minkä vuoksi niiden yhtenä käyttökohteena ovat tietyt tulehdussairaudet.
Tulehduskipulääkkeillä on sivuvaikutuksia. Ibuprofeeni ja aspiriini vahingoittavat ruoansulatuskanavaa. Noin 25 %:lle tulehduskipulääkkeiden pitkäaikaiskäyttäjistä kehittyy krooninen maha- tai pohjukkaissuolihaava. Suomessa arvioidaan 200–300 ihmisen menehtyvän vuosittain tulehduskipulääkkeiden aiheuttamiin haittoihin. Aspiriini hidastaa veren hyytymistä ja lisää verenvuototaipumusta. Monet tulehduskipulääkkeet rasittavat maksaa. NSAID-tulehduskipulääkkeet on yhdistetty mm. suurentuneeseen sydänkohtausriskiin.
Cpp
cpp (C preprocessor) on C ja C++-kielten esikääntäjä, jonka läpi lähdekoodi viedään ennen varsinaista käännösvaihetta. Esikääntäjää ohjataan lähdekoodissa #-merkillä alkavilla direktiiveillä kuten "#include" ja "#define".
Ensimmäinen C++-kielen kääntäjä oli alkujaan vain kehittyneempi C-kielen esikääntäjä, mikä selittää osan C++-kielen nimeen sisältyvästä sanaleikistä.
Ortodoksia
Ortodoksia ja ortodoksisuus (, ”oikea” ja ”ylistys”) tarkoittavat sananmukaisesti käännettynä "oikeaa ylistystä", mutta "ortodoksia" on vakiintunut suomen kielessä tarkoittamaan (Suomen ja Itä-Euroopan) ortodoksisen kirkon uskonkäsitystä. Aikaisemmin muiden kielten vastaavat ilmaukset on suomennettu sanoilla "oikeauskoisuus" ja "puhdasoppisuus", joskus myös "oikeaoppisuus".
Sanaa "ortodoksia" käytetään myös puhuttaessa orientaaliortodoksisesta kirkosta, josta vuonna 451 pidetyn Khalkedonin kirkolliskokouksen myötä tuli Rooman valtakunnan valtionkirkosta erillinen tunnustuskunta.
Humanistiset tieteet
Humanistiset tieteet ovat ryhmä tieteitä, joita yhdistää kiinnostus ihmisen toiminnan eri puoliin. Humanistiset tieteet tutkivat kulttuuria ja ihmisten tuottamia erilaisia kulttuurisia tapoja, rakenteita, muotoja, tieteellisiä rakennelmia ja tapahtumakulkuja. Humanististen tieteiden tulosten avulla ihminen voi ymmärtää itsensä ja yhteisönsä kieltä, historiaa, taidetta, uskontoa ja inhimillisen kanssakäymisen eri muotoja (esimerkiksi viestintä, työelämä, vapaa-aika). Humanistiset tieteet saattavat auttaa ihmisyksilöä ymmärtämään hänen omia tekojaan ja pyrkimyksiään. Tieteiden lähestymistapa on usein geneettinen, eli miten jokin kulttuuri tai kulttuuri-ilmiö on muodostunut ihmisten ja ihmisryhmien tekojen ja kokemusten muovaamana. Esimerkiksi oppihistoria selvittelee muun muassa luonnontieteitä kulttuuri-ilmiönä, miten luonnontieteellinen tieto on kehittynyt ja muuttunut jonakin valittuna ajankohtana.
Humanistisen tutkimuksen kohteena voi olla kokonainen kulttuuri kielineen, historioineen ja tapoineen tai pelkästään yksi ainutkertainen tapahtuma, käsite, taideteos, esine tai esimerkiksi yksi yksilö, vaikkapa Albert Einstein. Humanistinen tutkimus käyttää lähes kaikkia tieteiden luomia metodeja tutkimuksissaan. Filosofi J. E. Salomaan mukaan jokaista humanistista tutkimusta varten on luotava oma lähestymistapansa. Humanistisista tieteistä on erkaantunut lukuisa määrä muita tieteitä. Esimerkiksi kansantaloustiede oli vielä 1900-luvun alussa osa taloushistoriaa.
Ainutlaatuisten kulttuurien ja tilanteiden tutkimus antaa myös mahdollisuuden ymmärtää suuria kokonaisuuksia: kielen rakenteet saattavat paljastua jotakin sijapäätettä tutkittaessa.
Humanistisella tutkimuksella katsotaan lisäksi olevan yleissivistävä merkitys.
Akateemisessa maailmassa humanistiset tieteet ovat yksi kolmesta modernin länsimaisen tieteen osa-alueesta.
Suomalaisessa yliopistomaailmassa humanistisiin tieteisiin lasketaan kuuluviksi esimerkiksi:
Apraksia
Apraksia on neuropsykologinen häiriö, joka voi johtua synnynnäisestä kehitysvammasta, ilmetä aivohalvauksen jälkeen tai liittyä vanhuusiän dementiaan. Synnynnäinen vamma voi johtua monen eri geenin häiriötiloista.
Apraksialla tarkoitetaan kykenemättömyyttä suorittaa liiketoimintoja, nimenomaan siinä mielessä, että liikkeiden ohjelmointi ei toimi, vaikka motoriikka itsessään olisi kunnossa. Apraksia jaetaan vielä useaan alaluokkaan sen perusteella missä asiassa tai yhteydessä häiriö ilmenee. Keskeisimmät apraksian hoitomuodot ovat neuropsykologinen kuntoutus sekä toimintaterapia. Kuntoutusta varten häiriö on ensin perusteellisesti tutkittava ja kuntoutuksen onnistuminen riippuu vamman laadusta ja asteesta.
Popcorn
Popcorn, suomeksi myös "paukkumaissi", "paahtomaissi" tai "popkorni", on suolainen välipala, joka tunnetaan erityisesti elokuvateattereiden naposteltavana.
Popcorn valmistetaan kuivatuista maissinjyvistä, joita kuumennetaan öljyssä, kunnes ne poksahtavat auki. Valmiit valkoiset ja huokoiset maissinjyvät maustetaan yleensä suolalla ja halutessa myös muilla mausteilla. Joissakin maissa, kuten Isossa-Britanniassa, popcornit on tapana kuorruttaa jollakin makealla kastikkeella, esimerkiksi suklaalla, toffeella tai karamellilla.
Asteekki-intiaanit tekivät jo ennen 1400-lukua popcornia. Intiaanit käyttivät popcornia sekä ruokana että seremonioissa. Vanhimmat löydetyt popcornit ovat 4 000 vuotta vanhoja ja löytyivät Uuden Meksikon luolista.
Maissinjyvä on suurimmaksi osaksi tärkkelystä, jota ympäröi tiivis, kova kuori. Kuumennettaessa jyvän sisältämä vesi höyrystyy ja tärkkelys pehmenee. Lopulta paine rikkoo kuoren, jolloin sisus laajenee ja jäähtyessään nopeasti se jähmettyy epäsäännölliseen muotoon.
Perinteinen tapa valmistaa paukkumaissia on kuumentaa maissinjyviä öljyssä kattilassa esimerkiksi liedellä, jolloin jyvien poksahdettua saadaan valmista popcornia. Nykyään popcornit valmistetaan kotitalouksissa usein myös mikroaaltouunissa. Mikropopcornit myydään valmiiksi suolaa ja rasvaa sisältävissä pusseissa, jotka kuumennetaan sellaisenaan mikroaaltouunissa. Mikropopcornin valmistaminen on näin ollen vaivattomampaa kuin valmistaminen kattilassa. Elokuvateattereissa popcornit valmistetaan erityisissä koneissa.
Vähärasvaisempi tapa valmistaa paahtomaissia on olla paistamatta sitä öljyssä käyttäen paahtokonetta, jossa maissinjyvät kypsennetään paahtamalla erittäin kuumassa ilmassa.
Quốc ngữ
Quốc ngữ (Chữ Nôm: 國語), sananmukaisesti käännettynä "valtion kieli", on vietnamin nykyisin yleisimmässä käytössä oleva kirjoitusjärjestelmä. Se pohjautuu latinalaiseen aakkostoon ja sisältää 30 kirjainta ja viisi toonimerkkiä.
Quốc ngữ -järjestelmän kehittivät pääasiallisesti ranskalaiset lähetyssaarnaajat 1600-luvulla tuolloin käytössä olleen kiinan kirjoitusjärjestelmään pohjautuvan Chữ Nômin rinnalle. Ranskalaisten lisäksi kirjoituksen muotoon vaikuttivat portugalilaiset, joilta on peräisin muun muassa kirjoituksen "nh"-yhdistelmän lausuminen. Järjestelmän kehittäjäksi mainitaan usein ranskalainen Alexandre de Rhodes.
Quốc Ngữlla kirjoitettiin aluksi rukouskirjoja ja muuta uskonnollista materiaalia; laajempaan käyttöön se tuli eräissä kouluissa 1700-luvulla, mutta vasta 1900-luvun alussa se syrjäytti Chữ Nôm -kirjoituksen ja kiinan kirjoittamisen (Chữ Hán) Vietnamissa.
Quốc ngữn kirjaimisto ja toonien merkintä on kuvattu artikkelissa vietnamin kieli.
GNU Free Documentation License
GNU Free Documentation License (GFDL) on Free Software Foundationin luoma, dokumenteille tarkoitettu vapaa lisenssi. Hengeltään se muistuttaa useiden vapaiden ohjelmistojen käyttämää GNU GPL -lisenssiä. Lisenssi on suunniteltu ohjelmistodokumentointia ja muita viite- ja hakuteosmateriaalien kaltaisia aiheita ajatellen.
Tietyt tahot (mm. eräät Debianin kehittäjät) pitävät GFDL:ää yhteensopimattomana muiden vapaiden lisenssien kanssa. Ongelmakohdiksi on koettu muun muassa sisällön kohdat, joita ei saa muuttaa ("invariant sections") ja kielto käyttää mitään käytönhallintamekanismeja (DRM) sisällön suojaamiseen. Jälkimmäinen saattaa mm. vaikuttaa tilanteessa, jossa käyttäjä tallentaa sisällön DRM-suojattuun muotoon vain yksityistä käyttöään varten.
Wikimedian projekteista mm. Wikipedian teksti on lisensoitu GFDL-lisenssillä, mikä tarkoittaa sitä, että Wikipedian artikkeleita saa vapaasti kopioida, levittää ja julkaista niin verkossa kuin paperillakin, muutettuna tai muuttamattomana sillä ehdolla että kaikki julkaistut versiot lisensoidaan myös GFDL-lisenssillä. Wikipediassa on erikseen kielletty kansitekstien ja vakiolukujen ("invariant sections") käyttö.
Lääni
Lääni (ruots. "län") on valtion aluehallinnon ylimmästä tasosta Suomessa ja Ruotsissa käytetty nimitys. Lääni on osa valtionhallintoa, eikä sillä ole itsehallintoa, demokraattisesti valittua edustusta tai lainsäädäntövaltaa. Läänin johdossa on hallituksen nimittämä maaherra, joka johtaa lääninhallitusta. Maaherran asemaan on yleisesti nimitetty vanhempia ansioituneita poliitikkoja.
Ruotsin läänit ovat edelleen olemassa, mutta Suomen läänit lakkautettiin vuoden 2010 alussa. Läänien tilalle Suomessa tulivat aluehallintovirastot.
Aikaisemmin "lääni" tarkoitti aluetta, jonka kuningas antoi palkaksi eli läänitykseksi aateliselle tämän valtakunnalle ja kuninkaalle suorittamista palveluksista. Keskiajalta uuden ajan alkuun Ruotsissa oli linnaläänejä valtionhallinon yksiköinä. Vuoden 1634 hallitusmuodossa määrättiin nykyisestä lääninhallinnosta. Lääninhallinnon tehtäviä ja historiaa on kuvattu tarkemmin Suomen ja Ruotsin läänejä käsittelevissä artikkeleissa.
Suomen ja Ruotsin lisäksi Norjan, Liettuan ja Tšekin ylimmän tason paikallishallintoalueita on saatettu suomenkielisissä yhteyksissä nimittää lääneiksi. Norjan läänit vastaavat kuitenkin lähinnä Ruotsin maakäräjäkuntia, sillä niillä ne vastaavat eräistä julkisista palveluista ja niitä johtaa vaaleilla valittu toimielin. Liettuan läänit ovat asemaltaan lähempänä Suomen ja Ruotsin läänejä, mutta liettuan kielessä niistä käytetään muuta nimitystä.
Alankomaat • Albania • Andorra • Armenia² • Azerbaidžan¹ • Belgia • Bosnia ja Hertsegovina • Bulgaria • Espanja • Georgia¹ • Irlanti • Islanti • Italia • Itävalta • Kazakstan¹ • Kosovo • Kreikka • Kroatia • Kypros² • Latvia • Liechtenstein • Liettua • Luxemburg • Makedonia • Malta • Moldova • Monaco • Montenegro • Norja • Portugali • Puola • Ranska • Romania • Ruotsi • Saksa • San Marino • Serbia • Slovakia • Slovenia • Suomi • Sveitsi • Tanska • Tšekki • Turkki¹ • Ukraina • Unkari • Valko-Venäjä • Venäjä¹ • Viro • Yhdistynyt kuningaskunta
Etelä-Suomen lääni
Etelä-Suomen lääni () oli vuosina 1997–2009 yksi Suomen lääneistä. Läänin naapurit olivat Länsi-Suomen lääni, Itä-Suomen lääni, Suomenlahti ja Venäjä. Läänin pääkaupunki oli Hämeenlinna ja suurin kaupunki Helsinki (joka on myös koko Suomen pääkaupunki ja suurin kaupunki).
Vuoden 1997 lääniuudistuksessa Etelä-Suomen lääni luotiin yhdistämällä Uudenmaan ja Kymen läänit, Kanta- ja Päijät-Hämeen maakunnat Hämeen läänistä sekä Heinola ympäristöineen Mikkelin läänistä.
Valtion aluehallintoa läänin alueella hoitaa nykyään Etelä-Suomen aluehallintovirasto.
Etelä-Suomen lääninhallitus oli seitsemän ministeriön ohjaama valtion aluehallintoviranomainen. Lääninhallituksen tehtävä oli edistää läänin asukkaiden hyvinvointia ja tukea kuntia peruspalveluiden järjestämisessä ja kehittämisessä.
Lääninhallituksen palvelupisteet sijaitsivat Hämeenlinnassa, Helsingissä ja Kouvolassa, jotka olivat entisten Hämeen, Uudenmaan ja Kymen läänien pääkaupungit.
Etelä-Suomen lääni oli jaettu kuuteen maakuntaan:
Muissa kokonaisuuksissaEtelä-Suomen lääni jakautui vuonna 2009 72 kuntaan.Läänin asukasluvultaan suurimmat kunnat olivat lakkautusvuonna 2009:
Läänin lakkauttamisen jälkeiset muutokset
Etelä-Suomen läänin vaakuna luotiin yhdistämällä Hämeen, Karjalan ja Uudenmaan historiallisten maakuntien vaakunat. Kilven päällä oli herttuakunnan kruunu johdettuna Hämeen ja Karjalan vaakunoista.
Taksonomia
Taksonomia on tieteenala, joka tutkii eliöiden luokittelua ja luokittelee niitä taksoneihin. Sen synonyyminä esitetään yleensä nimitys tieteellinen luokittelu. Erään kuvauksen mukaan systematiikka tutkii biologisen luokittelun teoriaa ja menetelmiä ja taksonomia käytännön luokittelua.
Taksonomia voi tarkoittaa myös jonkin muun alan luokittelujärjestelmää, jolloin termillä tarkoitetaan erilaisten asioiden hierarkista luokittelua, luokittelujärjestelmää tai luokittelun periaatteita (esimerkiksi antropologiassa). Melkein mitä tahansa, kuten elollisia ja elottomia objekteja, paikkoja tai tapahtumia voidaan luokitella jonkinlaisen taksonomisen järjestelmän mukaan.
Taksonomia poikkeaa ontologiasta siinä, että ontologia tutkii, mitä kaikkea on, kun taas taksonomia pyrkii luokittelemaan kaiken tunnetun olemassa olevan täydellisen kattavaan luokitukseen – taksonomiaan.
Hemoglobiini
Hemoglobiini eli verenpuna (lyh. Hb) (CHNSFeO) muodostaa kolmasosan punasolusta. Se on rautapitoinen happea sitova proteiini. Se kuljettaa punasolujen mukana pääosin happea, mutta jonkin verran myös hiilidioksidia. Hemoglobiinipitoisuuden määritys verinäytteestä kuuluu perusterveydenhuollossa useimmin tehtäviin verikokeisiin, sisältyen osakokeena perusverenkuvaan (PVK). Suomessa pitoisuus ilmoitetaan yksikössä grammaa/litra. Jos hemoglobiiniarvo on alle normaalin, kutsutaan tilaa anemiaksi. Suomessa vuonna 2003 käyttöön otetut kansalliset aikuisten (16 vuotta täyttäneet) viitearvot ovat miehillä 134–167 g/l ja naisilla 117–155 g/l. Hemoglobiinin muoto muuttuu sen sitoessa happimolekyylejä. Tällöin hemoglobiinia nimitetään oksihemoglobiiniksi. Kun happea ei ole sitoutuneena hemoglobiiniin, sitä kutsutaan deoksihemoglobiiniksi. Deoksihemoglobiinin proteiiniosat sitovat hiilidioksidia.
Seuraavassa taulukossa on esitetty eri eläinlajien keskimääräisiä hemoglobiiniarvoja.
Hemoglobiini koostuu kahdesta α-globiini- ja kahdesta β-globiini-alayksiköstä sekä neljästä hemiyhdisteestä. Hemi on porfyriinirengas, jonka keskellä on rauta(II)-ioni (Fe). Kukin hemi voi sitoa yhden molekyylin happea reversiibelisti eli yhdessä hemoglobiinimolekyylissä voidaan kuljettaa neljä happimolekyyliä.
Hemiin liittyneiden proteiinien rakenne vaihtelee eläinlajeittain sekä joillakin lajeilla iän mukaan. Kaikilla nisäkkäillä on alkiokaudella erilainen hemoglobiini kuin aikuisella yksilöllä, joissa hemiin liittyneiden proteiinien rakenne on erilainen. Ihmisellä, märehtijöillä, sialla ja kanilla on sikiökaudella vielä kolmas erilainen hemoglobiini. Alkiokauden hemoglobiinista käytetään lyhennettä Hb E, sikiökauden hemoglobiinista lyhennettä Hb F ja aikuiskauden hemoglobiinista lyhennettä Hb A. Alkiokauden hemoglobiinia esiintyy vain hyvin varhaisessa sikiövaiheessa. Sikiövaiheen hemoglobiini korvautuu syntymän jälkeen muutamassa viikossa aikuisiän hemoglobiinilla. Sikiövaiheen hemoglobiini sitoo happimolekyylejä mieluummin kuin aikuisiän hemoglobiini, kun taas aikuisiän hemoglobiini luovuttaa happimolekyylinsä mieluummin. Sian aikuisiän ja sikiövaiheen hemoglobiineilla ei ole eroa happiaffiniteetissa.
Ihmisen tutkituin hemoglobiinimolekyyli on hemoglobiini A.
Hemoglobiini muodostuu punasolujen muodostusvaiheessa luuytimessä, ei enää verenkierrossa kypsissä punasoluissa. Punasolujen hajoamisessa vapautuva hemoglobiinikin hajoaa ja sen hajoamistuotteena syntyvät aminohapot ja rauta-ioni hyödynnetään mm. uuden hemoglobiinin tuotannossa. Protoporfyriiniosa muutetaan bilirubiiniksi, joka kulkee verenkierrossa albumiiniin sitoutuneena maksaan. Maksa konjugoi bilirubiinin glukuronihappoon ja syntyvä yhdiste eritetään elimistöstä joko virtsan tai ulosteen mukana. Hajoaminen tapahtuu pääasiassa pernassa.
Planeettatutkimus
Planeettatutkimus on huomattavan poikkitieteellinen tutkimusala, joka yhdistelee tähtitiedettä, planetaarista geologiaa, astrokemiaa ja ilmakehätieteitä (esim. hydrologia). Lisäksi aihetta sivuavat avaruusfysiikka, joka tutkii Auringon vaikutuksia Maan lähiavaruuteen, sekä astrobiologia. Tutkimukseen kuuluu sekä teoreettista että havaitsevaa työtä. Teoreettinen työ on pääasiallisesti tietokoneella tehtävää matemaattista mallinnusta. Havaitseva työ sisältää avaruusluotainten ja maanpäällisten tutkimuslaitosten tekemät havainnot ja niiden käsittelyn. Maanpäällisten havaintojen puolesta eniten havaitaan asteroideja.
Kissaeläimet
Kissaeläimet (Felidae) on petoeläinten lahkoon kuuluva heimo, joka jakaantuu kahteen alaheimoon: ”pieniin” kissoihin ja ”isoihin” kissoihin.
Kissat ovat voimakkaita ja ketteriä eläimiä. Vaikka heimon lajeilla on merkittäviä kokoeroja, kaikki lajit muistuttavat ulkonäöltä toisiaan. Kissaeläinten koiraat ovat naaraita suurempia ja lihaksikkaampia. Lajien koko vaihtelee noin kahden kilogramman painoisesta mustajalkakissasta noin 300 kilogramman painoiseen tiikeriin.
Kissaeläinten väritys vaihtelee mustasta, oranssiin ja valkoiseen. Monella lajilla on turkissaan naamioitumista helpottavia kuvioita, kuten ruusukkeita, täpliä ja raitoja. Melanistiset kokomustat yksilöt ovat joillan lajeilla yleisiä, mutta kokovalkoiset yksilöt ovat harvinaisia. Lajien sisällä värivaihtelu on runsasta, ja vastasyntyneet ovat usein erivärisiä kuin täysikasvuiset yksilöt. Vatsapuoli on yleensä valkoinen ja kasvoissa, hännissä ja korvien takana mustia tai valkoisia jälkiä.
Kissaeläinten hampaisto on sopeutunut liharavintoon, ja sen peruskaava on 3+3 poskihammasta, 1+1 kulmahammasta, 2+3 välihammasta ja 1+1 poskihammasta. Kissaeläinten raateluhampaat ovat hyvin kehittyneet, ja niiden poskihampaat ovat erikoistuneet leikkaamiseen. Kulmahampaat ovat puolestaan pitkät ja kartiomaiset ja ihanteelliset saaliseläinten lävistämiseen pienellä voimalla. Ruoan kissaeläimet hienontavat lopullisesti sarveisnystyillä pinnoitetulla kielellä. Hampaiden lisäksi kissaeläinten kynnet soveltuvat erityisen hyvin saalistamiseen. Kävellessä kynnet eivät kosketa maata, sillä jänteet vetävät varpaiden viimeisiä niveliä ylöspäin. Kissoilla on etukäpälissä viisi varvasta, mutta peukalovarvas on niin lyhyt, ettei siitä jää jälkeä maahan. Takakäpälien peukalovarvas on sen sijaan surkastunut. Jaloissa on myös pehmeät polkuanturat, joiden ansiosta kissat liikkuvat äänettömästi.
Kissaeläinten kuulo- ja näköaistit ovat kehittyneitä. Ne pystyvät havaitsemaan heikonkin äänen kaukaa, luokittelemaan sen ja määrittämään suunnan. Kissat myös erottavat lähietäisyydellä pienenkin liikkeen erittäin hyvin. Silmäterä laajenee pimeässä hyvin suureksi. Kissan silmä on noin kuusi kertaa ihmissilmää herkempi valoärsytykselle, sillä verkkokalvon takana on valoa heijastava "tapetum lucidum" -niminen heijastava kerros. Kissojen tuntoaisti on erityisen herkkä ylähuulten ja silmäkulmien pitkien viiksikarvojen juurissa.
Luonnonvaraisia kissaeläimiä tavataan Australiaa ja Etelämannerta lukuun ottamatta kaikilta mantereita. Kotikissoja asuu kaikkialla, mutta luonnonvaraiset kissat puuttuvat Australiasta, Uudesta-Seelannista, Japanista, Madagaskarilta, napa-alueilta ja monilta valtamerten eristäytyneiltä saarilta.
Kissaeläimiä elää puuttomaa tundraa ja napajäätiköitä lukuun ottamatta lähes kaikista elinympäristöistä. Monet lajit ovat generalisteja ja elävät useissa eri elinympäristöissä. Jotkut lajit puolestaan ovat sopeutuneet tiettyihin ympäristöihin, kuten aavikoilla elävä hietakissa.
Verkkotunnus
Internetin verkkotunnukset () ovat kirjaimista koostuvia nimiä, joiden avulla verkkoon kytkettyihin koneisiin voidaan viitata helpommin muistettavalla tavalla kuin numeroista muodostuvilla IP-osoitteilla. Verkkotunnukset muutetaan IP-osoitteiksi Internetin nimipalvelujärjestelmän (Domain Name System, lyh. DNS) avulla.
Ylätason verkkotunnukset ovat lyhyitä tunnuksia, jotka jakavat verkkotunnukset eri luokkiin. Esimerkiksi .fi-verkkotunnuksen alapuolella ovat suomalaiset verkkotunnukset, jotka siten päättyvät kirjaimiin .fi 
Ahvenanmaalla on myös käytössä oma verkkotunnus .ax.
Tieto näistä ylätason verkkotunnuksista on kolmellatoista maailman juurinimipalvelimella. Nämä 13 palvelinta ovatkin Internetin haavoittuvin yksittäinen komponentti. Mikäli ne kaatuisivat kaikki yhtä aikaa, lakkaisi DNS-nimenselvitys toimimasta Internetissä hyvin pian. Tavalliselle käyttäjälle näyttäisi siltä, että "Internet on kaatunut". Nimipalvelimia onkin loogisesti nuo 13, ja fyysisesti monta kertaa enemmän ja ne ovat jaettuna ympäri maailmaa. Eräs hajautettu palvelunestohyökkäys onnistui kaatamaan 2003 syksyllä seitsemän kyseisistä 13 palvelimesta, mutta Internetin DNS-nimipalvelu on niin vikasietoinen, että asiakkaiden nimipalvelimet ympäri maailman siirtyivät automaattisesti käyttämään vielä pystyyn jääneitä.
Tällä hetkellä ylätason verkkotunnuksista päättää ICANN-organisaatio. Aikojen kuluessa on myös pyritty luomaan vaihtoehtoisia juurinimipalvelimia, mutta ne eivät ole saavuttaneet suurta suosiota. Kaikki tunnukset tulevat englanninkielisistä sanoista:Vuonna 1988 joukkoon lisättiin
16. marraskuuta 2000 ICANN otti seitsemän uutta tunnusta käyttöön:
8. huhtikuuta 2005 ICANN hyväksyi kaksi uutta tunnusta:
Marraskuussa 2006 hyväksyttiin uusi tunnus:
Maaliskuussa 2011 hyväksyttiin uusi tunnus:
RFC 2606 määrittelee neljä tunnusta erikoistapauksiin siten, ettei näitä koskaan oteta suurissa nimipalvelimissa käyttöön.
Stalinismi
Stalinismi on käsite, jolla viitataan Josif Stalinin oppien mukaiseen jyrkkään kommunismin suuntaukseen ja poliittiseen järjestelmään. Stalinismi yhdistetään etenkin Stalinin Neuvostoliiton kielteisinä pidettyihin ilmiöihin kuten terroriin, henkilöpalvontaan ja vallan keskittymiseen. Stalinin kuoleman (1953) jälkeen stalinisteiksi kutsuttiin, yleensä pilkallisesti, varsinkin niitä kommunisteja, jotka pitäytyivät Stalinin ajan poliittisessa puheessa ja menettelytavoissa ja jyrkimmin korostivat Neuvostoliiton johtavaa asemaa. 1960-luvulta lähtien sillä on tarkoitettu myös kommunistisen puolueen jyrkempää, proletariaatin diktatuuriin pyrkivää ja Neuvostoliiton ehdotonta johtoasemaa korostavaa suuntausta.
Neuvostoliitossa Stalinin aikakauteen otettiin arvosteleva asenne NKP:n pääsihteeri Nikita Hruštšovin johdolla vuodesta 1956. Hruštšovin ajan muutoksista ja arvostelusta on käytetty nimitystä destalinisointi. Kiinalaiset eivät hyväksyneet toimia, mikä johti Kiinan ja Neuvostoliiton välien rikkoutumiseen. Stalinia arvostelevien trotskilaisten mielestä stalinilaisuus ei olennaisilta osiltaan poistunut Hruštšovin aikana.
Uusstalinismi-sanaa on käytetty kommunistisista suuntauksista ja pyrkimyksistä, joiden on koettu tähtäävän samankaltaisiin järjestelmiin kuin Stalinin johtama hallinto Neuvostoliitossa.
Saparmurat Nijazovin johtamaa Turkmenistania (1991–2006) ja Pohjois-Koreaa on kutsuttu uusstalinistisiksi valtioiksi.
Suomessa stalinismi nousi aika ajoin esiin 1960-luvulla Suomen kommunistisessa puolueessa, missä se käsitettiin pääosin henkilön- tai yksilönpalvontaan suppeasti kuuluvaksi tuomittavaksi ilmiöksi. Stalinismia käytettiin myös propaganda-aseena SKP:n mustamaalaamiseen.
Etenkin oikeiston kielenkäytössä stalinismi-sanaa on usein käytetty synonyymina taistolaisuudelle ja joskus jopa myöhempienkin aikojen vasemmistolaisuudelle sen sisällöstä riippumatta. Sanan käytöstä ensimmäisessä merkityksessä on tullut tunnetuksi muun muassa Ben Zyskowicz, jälkimmäisessä merkityksessä Aarno Laitinen.
Politiikan tutkija Iivi Masson mukaan ”uusstalinismi” on ollut Suomessa nousussa. Masso syytti vuonna 2008 "Eesti Ekspress" -lehdessä suomalaista vasemmistoa, lähinnä Vasemmistoliittoa ja kommunisteja, ajautumisesta rakentavasta yhteiskunta-arvostelusta kohti ”yksioikoista uusstalinismia”. Masson mukaan ”uusstalinismi” ei ole Suomessa ”niin marginaalista kuin yleisen poliittisen ilmapiirin ja tavallisten kansalaisten enemmistön mielipiteiden kautta voisi olettaa”.
Irrationaaliluku
Irrationaaliluku on matematiikassa reaaliluku, jota ei voi esittää kahden kokonaisluvun suhteena, rationaalilukuna (formula_1), jossa "m" ja "n" ovat kokonaislukuja. Irrationaaliluvun pääominaisuus on se, ettei sitä voida esittää päättyvänä tai jaksollisena desimaalilukuna. Irrationaalilukua käsitellään usein kyseistä tarkoitusta varten kehitetyllä symbolilla. Esimerkiksi piitä merkitään "π":llä ja Neperin lukua "e":llä.
Irrationaalilukuja ovat muun muassa ympyrän kehän ja halkaisijan suhde pii, Neperin luku, kultaisen leikkauksen suhde, useimpien kokonaislukujen murtopotenssit (esimerkiksi formula_2), useat logaritmit (esimerkiksi formula_3) ja useat trigonometristen funktioden arvot (esimerkiksi formula_4).
On esimerkiksi helppo osoittaa, ettei formula_5 ole rationaaliluku.
Ensimmäisen kerran länsimaisessa historiassa joutui irrationaalilukujen kanssa vastatusten Pythagoras ja hänen oppilaansa pythagoralaiset, joiden fanaattinen suhtautuminen matematiikkaan muistutti uskontoa. Pythagoralaiset uskoivat kaikkien matemaattisten asioiden olevan käsiteltävissä pelkästään rationaalilukujen kautta, kunnes alkoivat miettiä sen neliön lävistäjän pituutta, jonka sivun pituus on yksi. He käyttivät Pythagoraan lausetta mutta huomasivat, ettei mikään rationaaliluku toteuta yhtälöä "x"² = 2. Toisin sanoen neliön lävistäjä ja sivu ovat keskenään yhteismitattomia. Aiemmin saatiin rationaaliluvuilla koko lukusuora "katetuksi", sillä jokaisen kahden murtoluvun välissä on aina ääretön määrä rationaalilukuja. Kesti yli kaksituhatta vuotta ennen kuin saksalainen matemaatikko Richard Dedekind vuonna 1872 onnistui liittämään rationaali- ja irrationaaliluvut hyväksyttävin perustein yhdeksi suureksi lukujoukoksi, reaaliluvuiksi.
Vaikka rationaalilukuja on ääretön määrä, on irrationaalilukuja tavallaan vieläkin enemmän, minkä todisti Georg Cantor muutamaa vuotta Dedekindin jälkeen. Hän osoitti, ettei irrationaalilukujen joukkoa voida järjestää loputtomaksi jonoksi, toisin kuin kokonaislukujen ja rationaalilukujen joukot. Tätä kutsutaan ylinumeroituvuudeksi.
Kahden rationaaliluvun summa (ja siten myös erotus) on aina rationaaliluku . Kahden irrationaaliluvun summa (ja erotus) voi kuitenkin olla niin irrationaali- kuin rationaalilukukin.
Kivinilkka
Kivinilkka ("Zoarces viviparus") on 20–30 cm pitkäksi kasvava,
Itämeressä elävä vihertävänharmaa pohjakala, joka esiintyy rakkolevävyöhykkeessä ja sitä syvemmillä pohjilla.
Erikoista kalassa on erillisen pyrstöevän puuttuminen (perä on suippo, eväreunuksinen) sekä niskasta lähes pyrstöön ulottuva selkäevä. Suu on suuri ja huulet paksut. Rintaevät ovat suuret. Kala muistuttaa hieman pientä madetta ("Lota lota"), muttei ole sille mitään sukua. Muita kivinilkkaa muistuttavia Itämeren kaloja ovat elaska ("Lumpenus lampretaeformis"), ja teisti ("Pholis gunnellus").
Kivinilkka on aito pohjakala, eikä sillä ole lainkaan uimarakkoa. Suurin Suomessa 2000-luvulla pyydetty kivinilkka painoi 485 grammaa.
Kivinilkkaa tavataan Atlantin koillisosassa: Vienanmereltä Barentsinmerelle ja etelässa Englannin kanaaliin ja Britteinsaarten lähivesille ulottuvalla alueella, sekä Itämeren ja Pohjanmeren matalissa osissa.
Kivinilkka on ainoa suomalainen kala, joka synnyttää eläviä poikasia. Parittelu tapahtuu elo–syyskuussa, ja poikaset kuoriutuvat naaraan munarauhasessa noin kuukauden kuluttua hedelmöityksestä. Kuoriutumisen jälkeen poikaset elelevät munarauhasessa vielä tammikuulle, jolloin ne syntyvät noin 4 cm:n mittaisina. Kivinilkat syövät pohjaeläimiä kuten siiroja ja katkoja. Kun kivinilkka otetaan käteen, se kietoutuu sen ympärille kuin pieni ankerias.
Kivinilkka on esimerkiksi Baltiassa suosittu ruokakalana. Kypsennettäessä sen selkäranka ja ruodot muuttuvat vihreiksi vivianiitti-nimisen väriaineen vaikutuksesta. Suomessa sitä ei erityisesti pyydetä eikä sillä ole taloudellista merkitystä. Se on tavallinen talvipilkinnän saaliskala.
Hilderik
Hilderik (?—533) oli vandaalien kuningas vuosina 523—530. Hän oli vandaalikuningas Hunerikin (Honorikin) ja roomalaisen prinsessan Eudocian poika.
Kuninkaana Hilderik omaksui Bysantille ystävällisen asenteen. Hän murhautti vuonna 525 Bysantille epämieluisan leskikuningattaren Amalafridan, ostrogoottien Teoderik Suuren sisaren. Teoderik valmistautui kostamaan murhan, mutta ehti kuolla ennen aikeen toteuttamista. Lisäksi Hilderik oli katolisia kohtaan suvaitsevainen huolimatta siitä, että oli itse areiolainen. Hilderikin politiikka ei kuitenkaan miellyttänyt ylimyksiä, jotka kukistivat Hilderikin vuonna 530 ja asettivat valtaistuimelle Hilderikiä edeltäneen kuningas Trasamundin veljenpojan Gelimerin.
Pinta-ala
Pinta-ala (myös ala, tunnus A; lyhenne yleiskielessä pa.) on kaksiulotteisen kuvion tai alueen koon mitta. Erilaisille geometrisille kuvioille (neliölle, ympyrälle jne.) on olemassa omat kaavat niiden pinta-alan laskemiseen: esimerkiksi suorakulmion pinta-ala on sen pituuden ja leveyden tulo.
Mielivaltaisen monikulmion kuvion pinta-ala voidaan selvittää jakamalla se geometrisiin peruskuvioihin, esimerkiksi kolmioihin, ja laskemalla pinta-ala osakuvioiden pinta-alojen summana. Jos alueen rajat ovat kaarevat, pinta-ala voidaan laskea integraalilaskennan avulla, mikäli rajakäyrät voidaan esittää matemaattisina funktioina. Pinta-alan suoraan mittaamiseen on ennen käytetty myös planimetriä.
Pinta-alan SI-yksikkö on neliömetri (m²). Yksi neliömetri on sellaisen neliön pinta-ala, jonka sivun pituus on metri. Isompiin alueisiin käytetään usein neliökilometriä (km²), joka on miljoona neliömetriä. Neliömetriä pienempiä yksiköitä ovat:
Neliömillimetri on miljoonasosa neliömetriä.
Viljelysmaata ja metsää mitataan toisinaan aareina (1 a = 100 m²), yleisemmin kuitenkin hehtaareina (1 ha = 100 a = 0,01 km² tai 10 000 m²).
Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa vanhastaan käytettyjä pinta-alojen yksiköitä ovat sikäläisten pituusmittojen neliöt kuten neliöjalka, neliöjaardi ja neliömaili. Näiden ohella käytetään pinta-alan yksikkönä eekkeriä, joka on 4 840 neliöjaardia eli 4 046,856 422 4 m².
Suomessa pinta-aloja mitattiin ennen metrijärjestelmän käyttöönottoa muun muassa tynnyrinaloina ja kapanaloina.
Kun neliön sivu kaksinkertaistuu, sen pinta-ala nelinkertaistuu (2² = 4). Yleisemmin: kun tiedetään pituusyksikköjen suhde, saadaan sen toisena potenssina vastaavien pinta-alayksiköiden suhde. Kun esimerkiksi yksi maili on 1,609 344 kilometriä, on vastaavasti yksi neliömaili 1,609 334² ≈ 2,589 988 neliökilometriä.
Pinta-alojen yksikkömuunnoksissa etuliitteiden käsittelyä helpottaa, kun ajattelee, että toiseen potenssiin korotusmerkki koskee myös etuliitettä:
formula_1
Tämä on vähemmän virhealtista kuin pilkun siirtely päässälaskuna. Menetelmä toimii myös tilavuusyksiköiden käsittelyssä.
Joitain yleisiä kaavoja kaksiulotteisten kappaleiden pinta-alan (A) määrittämiseen:Joidenkin kolmiulotteisten kappaleiden pinta-alojen laskukaavoja:Poikkipinta-alalla tarkoitetaan katkaistun kappaleen katkaisupinnan pinta-alaa. Poikkipinta-alaa käytetään esim. sähköjohtojen paksuuden mittana.
Rakentamisessa käytetään useita keskenään erilaisia pinta-alamäärityksiä: esimerkiksi huoneala (hum), huoneistoala (htm), kerrosala (kem) ja rakennusala. Asunnon ja tonttien pinta-aloja laskettaessa käytetään myös käsitettä jyvitetty pinta-ala, tai lyhennettynä jm2.
Lauantai
Lauantai (lyhenne la) on perjantain ja sunnuntain välissä oleva viikonpäivä. Se on SFS-EN 28601-standardin mukaan viikon kuudes päivä.
Roomalaisessa ja juutalaisessa kalenterissa lauantai on viikon viimeinen päivä. Se on saanut latinankielisen nimensä kirkkaudeltaan heikoimman antiikin aikana tunnetun planeetan Saturnuksen mukaan.
Juutalaiset, adventistit sekä monet kirkkokuntiin kuulumattomat kristinuskoiset ihmiset viettävät lauantaisin sapattia. Sapatti alkaa perjantaina auringon laskiessa ja päättyy lauantaina auringon laskiessa. Useimmilla muilla kristityillä viikoittainen pyhäpäivä on sunnuntai.
Nykyisin monissa maissa sekä lauantai että sunnuntai ovat useimmilla työpaikoilla sekä kouluissa vapaapäiviä. Suomessa "viisipäiväinen työviikko" tuli yleiseksi käytännöksi 1960-luvun lopulla. Sitä ennen sunnuntai oli ainoa viikoittainen vapaapäivä, mutta lauantaisin työpäivä oli yleensä tavallista lyhyempi.
Lauantailla ei ole Suomessa lakisääteistä asemaa vapaapäivänä, mutta työaikalain mukaan viikoittainen säännöllinen työaika on enintään 40 tuntia, mikä vakiintuneen käytännön ja useilla aloilla voimassa olevan työehtosopimuksen mukaan on useimmiten jaettu viidelle muulle arkipäivälle niin, että lauantaisin ei tarvitse tehdä työtä. Vuoden 1971 syyslukukauden alusta lähtien lauantait ovat olleet myös Suomen kouluissa vapaapäiviä. Tästä poikkeuksena on esimerkiksi koulun kevätjuhla, joka on yleensä lauantaina.
Lauantai on yhdessä perjantain kanssa päivä, jolloin on tapana viettää muita viikonpäiviä useammin juhlia ja viettää vapaa-aikaa, kuten esimerkiksi käydä elokuvissa tai ravintolassa.
Monet televisiokanavat esittävät suosittuja ohjelmiaan lauantaisin, koska tällöin ne saattavat saada paljon katsojia. Esimerkkinä tällaisista ohjelmista Suomessa ovat Uutisvuoto ja Putous, joita esitetään lauantai-iltana.
Suomen kielen sana lauantai ja ruotsin "lördag" tulevat muinaisgermaanisesta sanasta "laugr", joka tarkoittaa kylpyä. Lauantai on siis kylpypäivä. Yllättäen sama merkitys on maorin kielen nimellä "Rahoroi".
Vuosisatojen saatossa hitaasti muuttuneessa islannin kielessä lauantai on "laugardagur", ja sanan "lauga" islantilaiset ääntävät [löyga].
Useissa kielissä lauantain nimi tulee sapatista, esimerkiksi saksassa ("Samstag", joskin sen ohella käytetään myös nimeä "Sonnabend", sunnuntain aatto), kreikassa (Σάββατο) (Sávvato), espanjassa ("sábado"), ranskassa ("samedi"), italiassa ("sabato"), portugalissa ("sábado") ja venäjässä (суббота) (subbota).
Latinassa viikonpäivät saivat alkujaan nimensä babylonialaisen esimerkin mukaisesti Auringon, Kuun ja planeettojen tai samannimisten roomalaisten jumalien mukaan. Lauantai oli Saturnuksen päivä ("Dies saturni"). Nimi on yhä muuntuneena käytössä hollannissa ("Zaterdag") ja englannissa ("Saturday"). Saturnus-planeetan mukaan lauantai on saanut nimensä myös eräissä itäaasialaisissa kielissä: thain "wan sao" on Saturnuksen päivä, ja japaniksi lauantain voisi ensi arvauksella luulla tarkoittavan maan päivää (土曜日 "doyōbi"), mutta kyseessä on lyhenne Saturnuksen (土星 "dosei") viikonpäivästä (曜日 "yōbi").
Opiskelijaliike
Opiskelijaliikkeet olivat maailmanlaajuinen ilmiö 1960-luvun Euroopassa ja jonkin verran myös Aasiassa ja Afrikassa. Yhteistä linjausta ei opiskelijaliikkeiden tavoitteille voi nimetä, mutta useimmissa tapauksissa oli kysymys sodanvastaisesta viestistä, yliopistojen autoritaarisen hallintokoneiston uudistamisesta, sekä erilaisista sisäpoliittisista kysymyksistä. Opiskelijaliikkeen juuret olivat vasemmisto-liberalistisissa mielipiteissä, mutta ajan myötä - osaksi koska opiskelijaliikkeiden vaatimukset kaikuivat kuuroille korville - radikalismi (vallankumouksellinen marxilaisuus, trotskilaisuus ja maolaisuus) nostivat päätään. Radikaaleja opiskelijaliikkeissä oli suhteellisen harvassa, mutta ne olivat äänekäs vähemmistö.
Uusvasemmistolainen opiskelijaliike sai vaikutteita Herbert Marcusen ajatuksista. Marcusen mukaan työläisten elintason noustua opiskelijat ja akateeminen väki olivat nykyaikana ainoita, jotka yhä olivat kiinnostuneita yhteiskunnan vääryyksistä ja toisaalta myös ainoita, jotka ymmärsivät "kapitalismin mädännäisyyden".
Pariisissa opiskelijaliikkeen rajuimmat mellakat alkoivat 4. toukokuuta 1968 ylioppilaiden vaatiessa yliopistojen hallinnon uudistamista. Työläiset alkoivat tukea opiskelijoita lakoin.
Aika: 1960-luvun loppu ja 1970-luvun alkuvuodet.
Saksan Liittotasavallassa (Länsi-Saksa) 2.6.1967 Persian shaahin vastainen mielenosoitus muuttui väkivaltaiseksi ja poliisi Karl-Heinz Kurras ampui Freie Universität -yliopiston opiskelijan Benno Ohnesorgin, mikä radikalisoi vasemmiston. Vasta 2000-luvulla paljastui, että Kurras oli Itä-Saksan Stasin agentti ja Stasi lietsoi vastakkainasetteluja Länsi-Saksassa.
Vuonna 1968 vasemmisto-opiskelijat vaativat samaisella Freie Universität -yliopistolla yliopistouudistuksia vallankumoushengessä. Opiskelijaliikkeen johtohahmoja oli yliopistossa opiskellut Rudi Dutschke.
Saksalainen opiskelijaliike nivoutui pääosin sosialististen saksalaisten opiskelijaliiton ympärille ("Sosialistische Deutscher Studentenbund", SDS), jonka rinnalla toimi hajanaisesti järjestäytynyt ulkoparlamentaarinen oppositio ("Ausser-Parlamentarische Opposition", APO). Karismaattinen Dutschke oli SDS:än johtohahmo, ja hänet nähtiin usein myös APO:n johtajana.
Opiskelijoiden mieliä kuohutti suurelta osin maan sisäpoliittinen tilanne. Maan poliittista päätöksentekoa hallitsi "kolmen suuren koalitio", johon kuuluivat sosiaalidemokraattinen puolue, kristillisdemokraatit ja liberaalit. Opiskelijat katsoivat, että koska suuri liittouma hallitsi Bundestagia lähes 95 prosentin enemmistöllä, ei poliittisella oppositiolla ollut toimintatilaa. Toisaalta saksalaista opiskelijaliikettä askarruttivat yliopistojen voimakkaan autoritaarinen luonne, jossa opiskelijoilla ei ollut minkäänlaista hallinnollista valtaa yliopiston asioihin.
Saksalainen opiskelijaliike onnistui jossain määrin toteuttamaan koulutuspoliittisia tavoitteitaan ja Liittotasavallassa siirryttiin kolmikantaiseen yliopistohallintoon (edustuksessa ylempi henkilökunta, alempi henkilökunta ja opiskelijat, kullakin 1/3 äänivallasta).
Opiskelijaliikkeestä ja Kurrasin tekemästä taposta sai alkunsa myös Punainen armeijakunta (RAF) -terroristiryhmä.
Päiväntasaaja
Päiväntasaaja eli ekvaattori on Maan pinnalla, napojen puolivälissä sijaitseva ympyrä, jonka kehä on maapallon ympärysmitta. Toisin sanoen päiväntasaaja on Maan pyörimisakselia vastaan kohtisuora isoympyrä. Maantieteellisinä koordinaatteina ilmaistuna päiväntasaajan leveysaste on nolla, ja se on samalla pisin leveyspiiri. Muut leveyspiirit ovat päiväntasaajan suuntaisia, napoja lähestyttäessä yhä pienempiä ympyröitä. Päiväntasaajan pituus on noin 40 075 kilometriä. Päiväntasaajalla ei ole päivän ja yön pituuden vaihtelua, vaan kumpikin on aina kaksitoista tuntia pitkä – tästä on peräisin sen suomenkielinen nimi. Päiväntasaaja sijaitsee suurimmaksi osaksi merialueilla.
Myös kaikilla muilla akselinsa ympäri pyörivillä taivaankappaleilla voidaan sanoa olevan päiväntasaaja (ja sen kautta kulkeva taso), joka on puolivälissä pyörimisakselia ja kohtisuorassa sitä vastaan.
Päiväntasaaja on abstrakti käsite, jota ei vastaa mikään maanpiirre. Kevätpäiväntasauksen ja syyspäiväntasauksen aikana Aurinko on keskipäivällä päiväntasaajalla zeniitissä, suoraan yläpuolella. Lisäksi päivä ja yö ovat silloin samanpituiset kaikkialla maapallolla etelä- ja pohjoisnapa-alueita lukuun ottamatta eli noin 12 tuntia pitkät. Yöllä tähdet nousevat kohtisuoraan ylös taivaalle ja näennäisesti jättävät peräänsä puoliympyräjäljet, joiden keskikohta on zeniitin kautta kulkevalla taivaankaarella etelästä pohjoiseen.
Maapinnan pyörimisliike on nopeinta päiväntasaajalla. Siellä maanpinnalla kehänopeus Maan akselin suhteen on runsaat 1 650 km/h eli 463 m/s. Myös nopeuden aiheuttama keskipakovoima on siellä suurimmillaan, mikä on auttava tekijä avaruusaluksia ja satelliitteja matkaan lähetettäessä.
Tropiikissa ja ekvaattorilla vuodenajat poikkeavat huomattavasti vuodenajoista ja lämpötiloista, joita esiintyy muualla maapallolla, varsinkin navoilla. Monilla trooppisilla alueilla ihmiset tuntevat kaksi vuodenaikaa, kostean ja kuivan, mutta useimmissa paikoissa lähellä päiväntasaajaa on kosteaa ympäri vuoden, vaikkakin eri tekijät, kuten etäisyys mereen ja korkeus meren pinnasta, voivat aiheuttaa eroja vuodenaikojen välillä.
Jotkut klimatologit määrittelevät tietyn paikan ilmaston "ekvaattoriseksi" eivätkä pelkästään "trooppiseksi", jos keskilämpötilat poikkeavat lämpimimmän ja kylmimmän välillä 3 °C tai vähemmän. Klimatologi Vladimir Köppen asetti alun perin ekvaattorisen ilmaston vuosittaisen lämpötilavaihteluvälin rajaksi 5 °C. Hän sijoitti "i" kirjaimen soveltuvien luokittelunimien jälkeen ("Af", "Am", "Aw" tai "As") niille ilmastoille, jotka täyttivät edellä mainitun lämpötilavaihteluehdon. Tämä lämpötilavaihteluväli kavennettiin myöhemmin 3 °C:een, jotta ilmastovyöhykkeet "ekvaattorinen ilmasto" ja "trooppinen ilmasto" olisivat maantieteelliseltä kooltaan lähempänä toisiaan.
Päiväntasaaja kulkee 14 valtion alueen ja kolmen valtameren kautta. Ne ovat lännestä itään luettuina seuraavat, alkaen päivämäärärajalta:
Päiväntasaajan Guinea ei nimestään huolimatta sijaitse päiväntasaajalla. Siihen kuuluva Annobónin saari on päiväntasaajan eteläpuolella, muu osa maata sen pohjoispuolella.
Sakramentti
Sakramentti on kristillisen kirkon pyhä toimitus. Eri kristillisillä kirkoilla on erilaisia sakramentin määritelmiä ja eri määrä sakramentteja. Katolisessa ja ortodoksisessa kirkossa on seitsemän sakramenttia: kaste, konfirmaatio (vahvistus, mirhavoitelu), pappisvihkimys, avioliitto, ehtoollinen (eukaristia), rippi (parannus, katumus) ja sairaiden voitelu. Protestanttisissa kirkoissa sakramentteja on kaksi tai kolme: kaste ja ehtoollinen ja mahdollisesti rippi.
Latinan kielen sana "sacramentum" tarkoitti alun perin sotilaan lippuvalaa tai riitapuolten pyhäkköön jättämää panttia. Vastaava kreikan sana on "mysterion" (μυστήριον), salaisuus.
Katolisessa kirkossa on seitsemän sakramenttia: kaste, vahvistus (konfirmaatio), palveluvirka (papiksi vihkiminen), avioliitto, eukaristia (ehtoollinen), parannuksen sakramentti (rippi) ja sairaiden voitelu.
Ortodoksisessa kirkossa sakramenttien lukumäärä ei ole vakiintunut, mutta sakramenteiksi luetaan samat toimitukset kuin katolisessa kirkossakin: kaste, mirhavoitelu (konfirmaatio), ehtoollinen, katumus (rippi), pappeus (pappisvihkimys eli vihkimyssakramentti), avioliitto ja sairaanvoitelu. Lisäksi sakramentteina on aiemmin pidetty muun muassa hautausta, vedenpyhitystä, mirhan valmistusta, munkiksi tai nunnaksi vihkimystä ja kirkon vihkimistä.
Ortodoksisessa kirkossa sakramentit – joita nimitetään mysteerioiksi tai mysteereiksi – ovat armon näkyviä välikappaleita, joiden kautta ja avulla ihmiset saavat Pyhän Hengen lahjan. Mikään kirkolliskokous ei ole määritellyt eikä vahvistanut ortodoksisen kirkon mysteerioitten lukumäärää.
Luterilainen reformaatio piti sakramentteina kastetta ja ehtoollista. Luterilaisessa kirkossa sakramenteiksi on määritelty vain ne toimitukset, jotka kirkko katsoo Jeesuksen asettaneen. Augsburgin tunnustus mainitsee sakramenteista puhuessaan myös ripin..