Transmies
Transmies on mies, joka syntymässä on määritelty naiseksi sukuelimiensä perusteella.Transsukupuolisen ihmisen sukupuoli ei siis vastaa hänen syntymässä määriteltyä sukupuoltaan. Transmies voi korjauttaa kehonsa ja anatomiansa vastaamaan kokemaansa sukupuolta. Transmiehestä käytetään joskus englannin kielessä lyhennettä "FTM" ("female to male", ).
Transsukupuolisuus on ristiriita mielen ja kehon sukupuoliominaisuuksien välillä. Transsukupuolisten kokemusten tasot vaihtelevat. Esimerkiksi transmiehen henkinen kärsimys voi johtua siitä, että miehinen sukupuoli-identiteetti, sukupuoleen sidotut vaistot ja usein myös seksuaalisuus eivät vastaa omaa naistyypillistä kehoa, eikä hän siten fyysisesti tai henkisesti kykene tai uskalla ilmaista sukupuoltaan tai vaistojaan.
Transmiehen kärsimys saattaa johtua myös sosiaalisesta ristiriidasta, eli siitä, että henkilö ilmaisee yhtä sukupuolta, miestä, kun muut ihmiset saattavat tulkita hänet ulkomuotonsa puolesta toiseksi sukupuoleksi, naiseksi. Etenkin transsukupuolisen pojan itsetunto voi vahingoittua pitkäaikaisesti, jos hänet jatkuvasti pakotetaan vasten tahtoaan tytön rooliin niin leikeissä, vaatevalinnoissa, koulun toiminnassa kuten muuallakin.
Transmiehiä hoidetaan korjaamalla keho vastaamaan oikeaa sukupuolta. Koska ilmiön arvioidaan johtuvan aivojen biologiasta, ei länsimaissa yleisesti enää pyritä kumoamaan potilaan sukupuolikokemusta tai halua kehollisiin muutoksiin psykiatrisilla hoidoilla.
Suomessa julkinen terveydenhuolto tarjoaa transmiehille hormonaaliset, kirurgiset ja muunlaiset hoidot, jotka tähtäävät muuttamaan henkilön biologian, anatomian ja ulkonäön miehiseksi. Myös nimi ja henkilöturvatunnus, sekä monet viralliset asiakirjat tai todistukset joissa nämä ilmenevät, voidaan muuttaa.
Hoitojen saamiseksi julkisen terveydenhuollon kautta on potilaan saatava transsukupuolisuus-diagnoosi. Se on Suomessa mahdollista saada kahdelta erinäiseltä psykiatreista, psykologeista ja hoitajista koostuvalta trans-tutkimusyksiköltä. Tutkimusjakso kestää useimmiten noin vuoden, mutta kesto voi vaihdella puolesta vuodesta peräti viiteen vuoteen. Sukupuolen korjaamisen vaikeutta Suomessa on kritisoitu ihmis- ja perusoikeuksien vastaiseksi.
Iällä ja perimällä on vaihteleva vaikutus hoitojen lopputulokseen. Koska hormonilääkitys käytännössä kääntää henkilön kehityssuunnan naisellisesta miehiseksi, on miehinen lopputulos helpommin saavutettavissa nuorille, joille ei ole vielä kehittynyt vahvoja naisellisia piirteitä. Toisaalta monella on keski-ikäisenäkin hyvät lähtökohdat, kun taas toisille vahvat naiselliset piirteet ovat kehittyneet jo teini-iässä.
Osa transmiehistä tarvitsee myös esimerkiksi kasvoluuston kirurgista korjausta, rintojenpoistoa, tai vartalon kirurgiaa, jotta saavutettaisiin tyydyttävä, potilaan kannalta hyväksyttävä lopputulos.
Tilanne voi olla sama myös reilusti keski-iän ylittäneillä, vasta hoidot aloittaneilla transmiehillä. Heillä hormoneiden toimintaa hankaloittaa hidastunut aineenvaihdunta, mutta kirurgiakin voi olla mahdoton vaihtoehto iän vuoksi.
Miestyypillisten sukuelinten rakentaminen kirurgisesti on vaikeaa, mutta mahdollista. Monet transmiehet eivät kuitenkaan tunne tarvetta korjata sukuelimiään.
Suomessa, kuten useimmissa Euroopan maissa, voidaan alaikäiselle, diagnosoidulle transsukupuoliselle aloittaa lääkitys, joka viivästyttää murrosikää ja naisellisten piirteiden kehittymistä. Täysi-ikäisenä potilas – mikäli hänen kokemuksensa omasta sukupuolestaan on säilynyt ennallaan – voi aloittaa hormonilääkityksen, joka aiheuttaa pojan murrosiän. Näin ollen kasvot ja vartalo muuttuvat, karvoitus kasvaa, ääni madaltuu ja rinnat eivät kasva.
Tarvittavien hoitojen määrä vaihtelee. Kun yksi potilas voi saavuttaa riittävän lopputuloksen pelkällä lääkehoidolla ja sopeutuu yhteiskuntaan miehenä, niin toinen potilas saatetaan ulkoiselta olemukseltaan edelleen tulkita naiseksi tai transsukupuoliseksi, joka todennäköisesti aiheuttaa hänelle sosiaalista haittaa, syrjintää ja henkistä kärsimystä.
Jälkimmäinen potilas saattaa tarvita kalliita kirurgisia sekä muunlaisia lisähoitoja poistaakseen naistyypillisiä ominaisuuksia, mutta julkinen terveydenhuolto ei yleensä kustanna näitä. Sukupuolenkorjauksen onnistuminen tällaisella henkilöllä riippuu täten hänen varallisuudestaan.
Transihmiset pitävät eroa sosiaalisesti ja hoitojen kannalta epätasa-arvoisena.
Lähipiirin ja työyhteisön suhtautumisella on myös suuri tärkeys; etenkin nuorten henkisen hyvinvoinnin ja hoitojen onnistumisen kannalta on merkittävää se, onko heillä vanhempiensa henkinen ja taloudellinen tuki.