Hrómundr Griprinpojan saaga
Hrómundr Griprinpojan saaga (isl. "Hrómundar saga Gripssonar") on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin muinaissaagoihin. Saaga kertoo merikuningas Óláfr Soturikuninkaan (isl. "liðsmannakonungr") joukkoihin kuuluvasta Hrómundrista ja tämän uroteoista. Nykypäivään säilynyt "Hrómundr Griprinpojan saaga" on mahdollisesti kirjoitettu vasta 1600-luvulla (pääkäsikirjoitus AM 601 b, 4to, 1600-l.), mutta se on proosaversio eräästä vuoden 1400 paikkeilla laaditusta "rímur"-runosta. Kyseinen runo, joka tunnetaan nimellä "Griplur" tai "Hrómundar rímur", taas pohjautuu nyt jo kadonneelle *"Hrómundar sagalle". Vaikka ei ollakaan varmoja siitä, että tämä kadonnut *"Hrómundar saga" olisi saatettu kirjalliseen muotoon jo 1200-luvulla, tiedetään, että saaga on kuitenkin tunnettu 1200-luvun Islannissa. Se mainitaan 1200-luvulla kirjoitetussa aikalaissaagassa "Þorgils saga ok Hafliða", sen sisältämän vuoteen 1119 ajoittuvan hääjuhlakuvauksen yhteydessä. Samassa yhteydessä mainitaan kyseisen saagan sisältäneen myös monia runoja, ja mainitaan saagan kuvaamista tapahtumista, jotka vastaavat sisällöllisesti "Griplurin" ensimmäistä puoliskoa. Nykypäivään säilynyt "Hrómundr Griprinpojan saaga" ei kuitenkaan sisällä runoutta. Alkuperäinen *"Hrómundar saga" on ollut tuttu myös useille muinaissaagojen kirjoittajille, sillä viitteitä saagan olemassaolosta on myös "Grímr Karvaposken saagassa", "Hálfdan Eysteinninpojan saagassa" sekä "Kävelijä-Hrólfrin saagassa". "Hrómundr Griprinpojan saagaa " ei ole suomennettu.
Muinaisesta menneisyydestä kertovat islantilaiset saagat alkoivat 1600-1700-luvulla herättää kiinnostusta erityisesti suurvalta-ajan Ruotsissa. Niiden katsottiin olevan lähteitä, jotka voisivat kertoa jotain Ruotsin muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä, josta muuten oli saatavilla hyvin vähän lähteitä. Tämän näkemyksen seurauksena muinaissaagoja käytettiin ilman tarvittavaa lähdekritiikkiä myös suurvaltaideologian rakennusaineena ja propagandatarkoituksessa, vaikkakin osa aikalaistutkijoista suhtautui muinaissaagojen lähdearvoon epäillen jo tuolloin. 
"Hrómundr Griprinpojan saagan" tapahtumista osa sijoittuu Norjan alueelle, mutta ajoittain tapahtumapaikkana on myös Sveanmaa (isl. "Svíþjóð"). Saagaa pidettiin siksi potentiaalisena lähteenä suurvallan historiasta, ja saaga ilmestyi ruotsinkielisenä käännöksenä Eric Julius Björnerin teoksessa "Nordiska kämpa dater " vuonna 1737 (Stockholm). Suurvalta-ajan Ruotsissa saagan alussa mainittu paikannimi "Garðar" taas tulkittiin Kiovan Venäjäksi (isl. "Garðaríki "), vaikkakin eräässä tanskalaisessa käsikirjoituksessa on tässä kohden säilynyt maininta, jonka mukaan paikka sijaitsisi Tanskassa (isl. "í Danmörk"). Björnerin teoksen perustana olleessa käsikirjoituksessa (Papp. fol. nr 67, v. 1687) mainintaa ei kuitenkaan ollut, minkä vuoksi käännöksen yhteydessä lähdettiin siitä oletuksesta, että paikka kuuluisi suurvallan vaikutuspiiriin. Björnerin teoksen loppuun lisäämistä jälkisanoista käy ilmi, ettei Björner itse epäillyt "Hrómundrin saagan" lähdearvoa, vaan katsoi varsin kritiikittömästi sen kuvaavan todellisia historiallisia tapahtumia.