hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Luettelo Stanley Cupin voittaneista pelaajista
Tämä on Luettelo Stanley Cupin voittaneista pelaajista. Stanley Cupista on pelattu vuodesta 1893 lähtien ja sitä pidetään yhtenä jääkiekkoilun arvostetuimmista seurajoukkuepalkinnoista. Nykyään se on NHL:n mestaruuspalkinto, joka annetaan pudotuspelit voittaneelle joukkueelle.
Luettelossa olevat ovat voittaneet palkinnon pelaajina. Valmentajina, tai muissa tehtävissä palkinnon voittaneita ei luetella tässä. Stanley Cup -pokaaliin on kaiverrettu voittajajoukkueiden pelaajien ja johtoryhmän nimet.
Montreal Canadiensin Henri Richardilla on eniten Stanley Cup -voittoja pelaajana, 11 kappaletta. Kymmenen kertaa Cupin ovat voittaneet Montrealin Jean Béliveau ja Yvan Cournoyer ja yhdeksän kertaa Claude Provost.
Red Kelly on voittanut Stanley Cupin kahdeksan kertaa, mutta hän on eniten voittoja kerännyt pelaaja, joka ei ole koskaan pelannut Montreal Canadiensissa.
Jack Marshall on ainoa pelaaja, joka on voittanut Stanley Cupin neljässä eri joukkueessa. Claude Lemieux on ainoa, joka on vuoden 1962 jälkeen voittanut Cupin peräkkäisinä vuosina kahdessa eri seurassa.
Luettelossa ovat Stanley Cup -pokaaliin kaiverrettujen pelaajien nimet. Ennen vuotta 1977 pelaajan piti pelata pudotuspeleissä, jotta hän sai nimensä Stanley Cupiin. Vuodesta 1977 lähtien pelaajan on pitänyt pelata puolet runkosarjan otteluista tai yhdessä Stanley Cup finaalissa, jotta hänen nimensä voidaan kaivertaa Stanley Cupiin. Sääntöä kuitenkin sovelletaan tapauskohtaisesti.
Alkujaan Stanley Cup oli haastepalkinto ja hallitsevan mestarin saattoi haastaa samana vuonna useampi joukkue ja siten hallitseva mestari saattoi puolustaa ensin Stanley Cupia menestyksekkäästi, mutta hävitä sen seuraavalle haastajalle. Vuosina 1896, 1899, 1902, 1903, 1906, 1907 ja 1910 kävi näin. Luettelossa myös onnistunut Stanley Cupin puolustus on laskettu voitoksi. Vuodesta 1914 lähtien Stanley Cup on ollut Pohjois-Amerikan jääkiekon pääsarjojen kiertopalkinto.
Pääsihteeri
Pääsihteeri on johtohenkilö tietyissä organisaatioissa kuten puolueissa. Pääsihteeri on järjestön toimeenpaneva elimen, sihteeristön johtaja.
Esimerkiksi YK:n ja Naton johtohenkilöt ovat pääsihteereitä. Myös monilla muilla monenkeskisillä, monista valtioista muodostuvilla organisaatioilla on pääsihteereitä. Tämä korostaa järjestön monikansallista luonnetta ja sitä, että lopullinen päätöksenteon oikeus on jäsenvaltioilla.
Suomessa joillain kansalaisjärjestöillä on pääsihteeri.
Senoit
Senoit ovat yksi Malesian alkuperäiskansoista. Termiä käytetään sateenvarjonimityksenä useammalle erilliselle ryhmälle, joita yhdistää kaskiviljely elinkeinona sekä aslialaisiin kieliin lukeutuvat senoikielet. Myös semangit puhuvat keski-aslialaisia kieliä, mutta heidät luetaan erilliseksi ryhmäkseen. Senoista ja muista Malakan niemimaan alkuperäiskansoista käytetään yleisnimitystä orang aslit.
Senoihin lukeutuvat semait, temiarit, jah hutit, che wongit, semelait, semoq berit ja btsisit. Suurin osa senoista elää vuoristosademetsäalueella, joka kulkee Malakan niemimaan poikki pohjois-eteläsuunnassa. Temiareja on eteläisessä Kelantanissa ja pohjoisessa Perakissa. Semait asuttavat Pahangia ja kaakkois-Perakia. Muut ryhmät asuvat Pahangissa. Senoita oli vuonna 1983 yhteensä noin 25 000 ja heidän määränsä on kasvanut sittemmin nopeasti.
Senoiden esi-isät saapuivat Malakan niemimaalle 10 000–8 000 vuotta sitten mahdollisesti sekoittuen jo paikalla olleiden semangien kanssa. Malaijit saapuivat myöhemmin ja kävivät alun perin kauppaa alkuperäisväestön kanssa eläen näiden kanssa rinnakkain suhteellisen rauhallisesti. Kun alueelle alkoi syntyä malaijivaltioita, senoista tuli ensin näiden alamaisia ja malaijien käännyttyä islamiin heistä tuli lisäksi paheksuttuja vääräuskoisia. Pakanoina senoit joutuivat orjakauppiaiden kohteeksi. Senoista toisinaan käytetty nimitys "sakai" tarkoittaakin vääräuskoista orjaa. Vaikean historian takia senoiden suhteet malaijiväestöön ovat edelleen varaukselliset.
Senoit ovat perinteisesti asuneet kylissä, jotka koostuvat 30–200 henkilöstä. Senoit ovat maanviljelijöitä ja he kasvattavat pääasiassa riisiä ja maniokkia. Viljeleminen tapahtui perinteisesti kaskiviljelynä. Lisänä tälle harjoitetaan metsästystä ja kalastusta sekä metsistä löytyvien tuotteiden, kuten banaaninlehtien, myymistä. Senoit harjoittavat edelleen perinteistä uskoaan, johon kuuluvat esimerkiksi erilaiset henget ja tabut.
Water Joe
Water Joe on kofeiinipitoinen kivennäisvesi. Se ei sisällä sokeria, kaloreita, makuaineita eikä hiilihappoa. 
Yhdysvalloissa vuonna 1996 kehitettyä juomaa on saatavana myös Euroopassa nettikaupasta.
Isosuon jäteasema
Isosuon jäteasema (ennen Isosuon kaatopaikka) on Naantalin, Raision ja Maskun kuntien raja-alueella sijaitseva entinen kaatopaikka ja nykyinen jäteasema. Vuonna 1984 perustetun alueen kokonaispinta-ala on 60 hehtaaria ja sen omistaa Turun Seudun Jätehuolto. Isosuolla vastaanotetaan lajiteltua hyötyjätettä, energiajätettä, tavanomaisia kaatopaikkajätteitä, sähkö- ja elektroniikkalaiteromuja, kyllästettyä puuta ja kotitalouksien ongelmajätteitä.
Elokuussa 2002 otettiin Isosuolla käyttöön Suomen modernein kaatopaikkakaasua käsittelevä biokaasupumppaamo. Se kerää metaanin jätekasojen sisältä ja polttaa sen soihtupolttimessa. Kaasua ei hyödynnetä, mutta se riittäisi noin 400 omakotitalon ympärivuotiseen lämmitykseen. Hankkeen investointi oli noin 400 000 euroa. Vuonna 2003 kaasua kerättiin yhteensä noin 1,3 milj m³ ja vuonna 2004 se keräsi arviolta 65 % jäteasemalta muodostuvasta metaanista.
Isosuon jäteasema sijaitsee noin neljä kilometriä Raision keskustasta luoteeseen. Isosuon länsipuolella on Fortum Oy:n tuhkankaatopaikka (Härkäsuon kaatopaikka), eteläpuolella Naantalin kaupungin puhtaiden ylijäämämassojen läjitysalue (maankaatopaikka) ja koillispuolella Maskun kunnan teollisuusalue. Lähimmät asutut kiinteistöt sijaitsevat 800 metrin päässä jäteasemalta. Isosuota ympäröivät alueet ovat pääasiassa maa- ja metsätalouskäytössä. Jäteaseman ympäristössä on suuria korkeuseroja, ja se sijaitsee kallioalueen painanteessa, eikä näy laajalle alueelle. Isosuon kaatopaikan ja Fortumin Härkäsuon läjitysalueen luontaiset valumavedet ohjataan Orjanojaan josta ne edelleen kulkeutuvat Vaarjokeen.
Huojuva talo
Huojuva talo on Maria Jotunin romaani, jonka hän sai valmiiksi 1935 mutta joka unohduksiin jäätyään löytyi uudestaan ja ilmestyi vasta 20 vuotta hänen kuolemansa jälkeen 1963. Ilmestyessään se oli sensaatio ja on sen jälkeen pysynyt esillä muun muassa Eija-Elina Bergholmin televisiolle ohjaaman minisarjan ja teatteriversioiden ansiosta.
Jotunilla oli tarkoitus osallistua 1930-luvun alkupuolella romaanikilpailuun tällä teoksella, jonka kirjoittamisen hän oli aloittanut 1928, mutta teos valmistui kuitenkin vasta Otavan vuonna 1935 järjestämään kilpailuun. Koska Jotuni ilmoitti kilpailevansa vain voitosta, "Huojuva talo" jäi julkaisemattomana kustantajan arkistoon.
"Huojuva talo" on avioliittokertomus, Eero ja Lea Markun avioliittohelvetin tarina, joka Jotunin pojanpojan Kari Tarkiaisen mukaan kuvaa myös Jotunin omaa avioliittoa. Päähenkilöistä Lea on itsenäinen nainen, joka avioliiton solmittuaan joutuu suuruudenhullun puolisonsa Eeron ailahtelevien mielentilojen uhriksi ja alistuu passiiviseksi kärsijäksi, eikä tilanne ratkea ennen kuin miehen kuolemaan. Teosta on pidetty myös hyvän ja pahan vertauskuvana: narsistisen itsekeskeinen Eero Markku edustaa pahaa, Lea ja hänen vanha ihastuksensa puolestaan edustavat hyvää.
Matti Paavilainen arvioi teosta sen ilmestyessä sekä kiittäen että kritisoiden, mutta loppuyhteenvetona hän totesi: ”...sittenkin jää tästä romaanista sellainen kuva, että se kenties on kiintoisa kuriositeetti, jonka kohtaloksi silti tulee jäädä vaille suurta menestystä.” Romaanin päätös on Paavilaisen mukaan liian sovinnainen ratkaisu.
"Huojuva talo" on ilmestynyt ruotsiksi nimellä "Ett vajande hus". Sen on kääntänyt Kerstin Lindqvist ja kustantanut Atlantis, 1999.
Töyhtöviheltäjät
Töyhtöviheltäjät (Falcunculidae) on Australaasiassa tavattava varpuslintuheimo. Heimon taksonomia on epäselvä ja usein se liitetään viheltäjien ("Pachycephalidae") heimoon.
Töyhtöviheltäjien heimoon kuuluu yksi suku ja kolme lajia. Lajit ovat lännentöyhtöviheltäjä ("Falcunculus leucogaster"), pikkutöyhtöviheltäjä ("Falcunculus whitei") ja töyhtöviheltäjä ("Falcunculus frontatus").
Jääpallon Super Cup
Super Cup on kansainvälinen miesten maajoukkueiden jääpallokilpailu, joka järjestettiin ensimmäisen kerran tammikuussa 2005 Lappeenrannassa. Sitä hallinnoi Kansainvälinen jääpalloliitto. Seuraava Super Cup myönnettiin niin ikään Lappeenrannalle ja järjestettiin jo joulukuussa 2005. Turnaukseen osallistuvat edellisten jääpallon maailmanmestaruuskilpailuiden parhaat maat, ja kilpailumuotona on yksinkertainen sarja.
I Super Cup järjestettiin Lappeenrannassa tammikuussa 2005. Ensimmäiseen turnaukseen osallistui kolme joukkuetta: Suomi hallitsevana maailmanmestarina, Ruotsi ja Venäjä. Voittajaksi selviytyi Ruotsi, Suomi oli toinen.
II Super Cupissa turnausta laajennettiin nelijoukkueiseksi, kun Venäjän MM-kilpailuissa 2005 kolmanneksi sijoittunut Kazakstan oli halukas osallistumaan kilpailuun maailmanmestari Ruotsin, Venäjän ja neljänneksi jääneen Suomen ohella. Kazakstan vetäytyi kuitenkin turnauksesta viime hetkellä, ja se korvattiin Venäjän kakkosjoukkueella. II Super Cupin voitti Venäjä Suomen jäädessä jälleen toiseksi. Kolmas oli Ruotsi.
Jääpallon III Super Cup järjestettiin joulukuussa 2009 Lappeenrannassa, ja turnauksessa pelasivat hallitseva maailmanmestari Ruotsi, Venäjä ja Suomi. Alkuperäisten suunnitelmien mukaan myös Mikkelin piti toimia turnauksen ottelupaikkakuntana ja isännöidä Suomi–Venäjä-maaottelua Hänninhaudan kentällä. Hänninhaudan rakennustöiden keskeytymisen vuoksi lokakuussa 2009 ottelu siirrettiin kuitenkin Lappeenrantaan. Ruotsi voitti turnauksen toisen kerran, Venäjä oli toinen ja Suomi kolmas.
Eteläsaarenpiopio
Eteläsaarenpiopio ("Turnagra capensis") eli aiemmalta nimeltään piopio oli kuhankeittäjien heimoon kuulunut Uuden-Seelannin kotoperäinen varpuslintu, joka kuoli sukupuuttoon 1900-luvulla.
Eteläsaarenpiopiot elivät Uuden-Seelannin Eteläsaarella, nimialalaji "capensis" itse pääsaarella ja pienikokoisempi "minor" läheisellä Stephens Islandilla. Niiden sanotaan olleen yleisiä aina vuoteen 1863 saakka, minkä jälkeen kanta alkoi huveta jyrkästi, ja laji oli vähälukuinen jo 1880-luvulla. Viimeinen näyte on ammutusta yksilöstä vuodelta 1902, minkä jälkeen lajista on lukuisia enemmän tai vähemmän varmoja havaintoja, joista viimeinen tehtiin 1963. Lajin turmioksi koituivat eurooppalaisten tuomat kissat ja rotat, joista ensin mainitut söivät täysikasvuisia lintuja ja poikasia, viimeksi mainitut munia ja poikasia. Myös ihmisen aiheuttamaa elinympäristön tuhoutumista tapahtui jonkin verran.
Maailman museoissa on säilynyt 12 näytettä, joista tyyppinäyte on Torontossa Royal Ontario Museumissa.
Lajin elinympäristöä oli luonnonvaraisten metsien alikasvos.
Laji oli kaikkiruokainen.
Brian Doyle-Murray
Brian Doyle-Murray (s. 31. lokakuuta 1945) on yhdysvaltalainen koomikko, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän toimi näyttelijänä ja käsikirjoittajana suositussa "Saturday Night Live" -sarjassa vuosina 1979–1982. Hän on näyttelijä Bill Murrayn veli ja on näytellyt samoissa elokuvissa hänen kanssaan sekä ollut niissä käsikirjoittajana.
Doyle-Murray syntyi Chicagossa irlantilaiskatolilaiseen perheeseen. Hänen veljiään ovat näyttelijät Bill, John ja Joel Murray. Näyttelijänuransa hän aloitti Second City -komediaryhmässä ja 1970-luvulla alkoi esiintyä myös elokuvissa. Vuonna 1978 hän pääsi esiintymään "Saturday Nigh Liveen" ja alkoi myöhemmin myös käsikirjoittamaan sarjaa. Vuonna 1980 sai ensi-iltansa Doyle-Murrayn, Harold Ramisin ja Douglas Kenneyn käsikirjoittama elokuva "Latvasta laho", jossa Doyle-Murrayllä oli myös pieni sivurooli. Hän jatkoi käsikirjoitusyhteistyötä Ramisin kanssa myös elokuvassa "Paratiisiklubi" (1986). Elokuvia, joissa hän esiintyy sivurooleissa ovat muiden muassa "Haamujen kosto" (1986), "Haamujengi 2" (1989) ja "Joulupuu on kärvennetty" (1989). Vuonna 1991 hänellä oli pieni rooli Jack Rubyna Oliver Stonen elokuvassa "JFK – avoin tapaus".
1990-luvulla Doyle-Murray alkoi tehdä myös äänirooleja piirrossarjoihin. Hänen ääniroolejaan ovat muiden muassa Lentävän hollantilaisen rooli piirrossarjassa "Paavo Pesusieni" ja kapteeni K'nuckles sarjassa "The Marvelous Misadventures of Flapjack". Hän on ääninäytellyt myös videopeleissä, kuten "" (2003) ja "Jade Empire" (2005).
Sukasmaluri
Sukasmaluri ("Dasyornis brachypterus") on erittäin uhanalainen Australian kotoperäinen varpuslintu.
__notoc__
Sukasmaluri on huono lentäjä, ja se liikkuu enimmäkseen maassa tiheän aluskasvillisuuden suojassa.
Sukasmalurin nimialalaji "brachypterus" elää Australian Uuden Etelä-Walesin ja Victorian itäosissa, alalaji "monoides" Uuden Etelä-Walesin koillisosassa ja Queenslandin kaakkoisosassa. Pohjoisemman "monoides"-alalajin kanta on taantunut vuoden 1988 noin 206 parista vuosien 2006–2007 noin 13 pariin. Nimialalajin kanta on pysynyt vakaana neljässä eristyneessä populaatiossa, joista kussakin on noin 600 yksilöä, eli yhteensä noin 1 600 yksilöä. Laji on kärsinyt toistuvista kuloista, jotka ovat polttaneet sen tarvitseman tiheän alikasvoksen. Se ei myöskään ole sopeutunut maatalouden muutoksiin.
Lajin elinympäristöä on metsien alikasvos, nummet.
A Festive German Christmas
A Festive German Christmas on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1974.
Herranen aika
Herranen aika on Arto Paasilinnan kirjoittama humoristinen kirja, jonka on julkaissut WSOY vuonna 1980.
Kirja kertoo helsinkiläisen miehen äkillisestä kuolemasta ja kuolemanjälkeisestä elämästä kuolleiden maailmassa. Kuolleiden maailma on maantieteellisesti sama kuin elävien, mutta siellä asuvat sekä elossa olevat että kuolleet. Kuolleet asuvat aikansa tässä maailmassa kunnes haihtuvat pois. Kuolleet voivat keskustella keskenään, mutteivät elävien kanssa. Kuolleet voivat liikkua paikasta toiseen ajatuksen nopeudella.
Kuolleiden maailmassa päähenkilö tapaa mm. paavi Pius IX:n, erinäisiä suomalaisia kuuluisuuksia, mm. Väinö Linnan, J. V. Snellmanin sekä arkeologi Sakari Pälsin.
Deutsche Weihnacht ... und festliche Lieder
Deutsche Weihnacht ... und festliche Lieder on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1974.
28 Heino-Hits zum Tanzen und Mitsingen
28 Heino-Hits zum Tanzen und Mitsingen on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1974.
Naudan tuberkuloosi
Naudan tuberkuloosilla tarkoitetaan "Mycobacterium bovis" -bakteerin nautaeläimissä aiheuttamaa tautia.
Tämän bakteerin aiheuttama tulehdus on yleensä vaikea ja progressiivinen, vaikka jotkut bakteerin kannat aiheuttavat lievempiä oireita. Nautaeläimiin voi tarttua myös muita mykobakteereita, jotka näkyvät testeissä mutta eivät yleensä aiheuta yhtä vakavia tauteja.
Synnöve Isaksson
Synnöve Aurelia Isaksson (15. syyskuuta 1925 Parainen) on suomalainen näyttelijä. Hän on tehnyt pitkän uran Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa.
Synnöve Isakssonin vanhemmat olivat merikapteeni F. W. Isaksson ja Lisa Isaksson. Isaksson avioitui näyttelijä Henake Schubakin kanssa vuonna 1954. Heille syntyivät lapset Sera (1956) ja Sem Rafael (1958). Isaksson jäi leskeksi kesäkuussa 1986.
Isaksson valmistui ylioppilaaksi 1943, jonka jälkeen hän suoritti yliopisto-opintoja 1943–1944. Vuosina 1944–1946 hän opiskeli Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa. Isakssonin ammattiura alkoi Wasa Teaterista 1946–1948. Sen jälkeen hän työskenteli Åbo Svenska Teaterissa 1948–1951, Lilla Teaternissa 1951–1953 ja edelleen Wasa Teaterissa 1953–1954. Hänen aviopuolisonsa Henake Schubak toimi Wasa Teaterin johtajana samaan aikaan. Vuodesta 1956 Isaksson näytteli Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa.
Jatkosodan aikana Isaksson oli Nylands Nationin rintamakiertueella Itä-Karjalassa ja Karjalan kannaksella Marie Louise Aspelinin ja Kyllikki Forssellin kanssa. Hänen ohjelmanumeroihinsa sisältyi tanssia, laulua ja runojen lausuntaa.
Laina Laine
Impi Laina Laine (2. helmikuuta 1890 Helsinki – 26. helmikuuta 1962) oli suomalainen näyttelijä. Hän tulkitsi muun muassa useiden operettien naispääosia. Teatteriuran ohella hän näytteli sivurooleja suomalaisissa elokuvissa.
Laina Laineen äiti oli syntyään iiläinen liikkeenharjoittaja Maria Sofia Paaso. Hänen isänsä Filip Laine oli muurari ja kotoisin Hartolasta. Hänellä oli kaksi sisarusta, vanhempi veli Yrjö Laine ja nuorempi sisko, näyttelijä Eine Laine. Maria Laine vastusti Venäjän imperialismia Suomessa, ja sen tähden hänen piti poistua maasta vuonna 1913. Filip Laine työskenteli kausiluonteisesti muurarina rakennuksilla, ja hänen alkoholisminsa varjosti perheen elämää. Maksamattomien vuokrien takia Laineen perhe joutui vaihtamaan usein asuntoa.
Käytyään Helsingin Suomalaisen tyttökoulun Laina Laine opiskeli Musiikkiopistossa muun muassa oopperalaulaja Annikki Uimosen johdolla. Hän esiintyi nuoruudessaan laulunäytelmissä, joita hänen parisen vuotta nuorempi sisarensa Eine Laine säesti. Eine Laineesta tuli kuuluisa operettiprimadonna, veli Yrjö Laine oli puolestaan kansakoulunopettaja.
Laine avioitui näyttelijä Kaarlo Saarnion kanssa vuonna 1914. Pariskunnalle syntyi poika Osmo Kalervo toukokuussa 1914. Liitto päättyi eroon 1919. Laineen toinen aviopuoliso oli liikemies Juho Arvi Mela.
Laina Laineen ammattilaisura alkoi kiinnityksellä helsinkiläiselle Kansan Näyttämölle 1913–1919. Vuosina 1919–1923 hän työskenteli Viipurin Näyttämöllä, josta Laine palasi Kansan Näyttämölle vuosiksi 1923–1928. Sen jälkeen hän näytteli Turun Teatterissa (1933–1935) ja Kotkan Näyttämöllä (1935–1939).
Laina Laineella oli naispääosa opereteissa "Nukke", "Geisha", "Hollantilaistyttö" ja "Sininen masurkka". Hänen muita näyttämötaiteellisia tulkintojaan olivat muun muassa Maria (kappaleessa "Paholaisen voittaja"), Hilkka ("Nuori mylläri"), pikku tytär ("Isä"), Jenny-rouva ("Vaarallinen ikä") ja Agda Timelius ("Neljä naista").
Laine näytteli useissa suomalaisissa elokuvissa 1940- ja 1950-luvulla. Hänen roolinsa olivat pieniä, usein yhden kohtauksen sivuosia. Satuelokuvassa "Prinsessa Ruusunen" hän näytteli Sannaa 105-vuotiaana. Edvin Laineen palkitussa Hella Wuolijoki -filmatisoinnissa "Niskavuoren Heta" Laineella oli Akustin äidin Marin osa. Elokuvassa "Hilja – maitotyttö" hän näytteli Hiljan äitiä. Laine oli mukana myös muun muassa elokuvissa "Radio tekee murron", "Opri" ja "Ryysyrannan Jooseppi" sekä värielokuvassa "Nummisuutarit". Elokuvassa "Pikku-Matti maailmalla" hän käytti nimeä Laina Hirvipohja. Teatteri- ja elokuvatehtävien lisäksi Laina Laine esiintyi radiossa.
Lyle Odelein
Lyle Theodore Odelein (s. 21. heinäkuuta 1968 Saskatchewan, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelannut Odelein pelasi NHL:ssä kaikkiaan kahdeksassa joukkueessa yhteensä 1 056 runkosarjaottelussa, joissa kertyi 2 316 jäähyminuuttia. 200 minuutin raja ylittyi viitenä kautena. NHL:n pudotuspeliotteluja Odelein pelasi 11 kautena, ja pelejä niissä kertyi 86 kappaletta. Odelein voitti Stanley Cupin Montreal Canadiensissa kaudella 1992–1993.
Montreal varasi Odeleinin vuoden seitsemännellä kierroksella numerolla 141. NHL-uransa Odelein aloitti Montrealissa kaudella 1989–1990, jolloin hän pelasi kahdeksassa ottelussa. Joukkueen vakiokokoonpanoon hän nousi seuraavalla kaudella ja pelasi Montrealissa kuusi täyttä kautta vuoteen 1996. Vuonna 1993 Montreal voitti Stanley Cupin.
Kaudeksi 1996–1997 Odelein siirtyi New Jersey Devilsiin vaihtokaupassa laitahyökkääjä Stéphane Richeriin. Devilsissä Odelein pelasi kolme täyttä kautta, ja kesken kauden 1999–2000 hän siirtyi Phoenix Coyotesiin. Vaihtokaupassa Phoenixista Devilsiin siirtyi puolustaja Deron Quint ja kolmannen kierroksen varausoikeus.
Kaudella 2000–2001 Odelein pelasi NHL:ssä uutena joukkueena aloittaneessa Columbus Blue Jacketsissa, jonka kapteeniksi hänet nimettiin. Odelein toimi joukkueen kapteenina myös seuraavalla kaudella, kunnes hänet kesken kauden myytiin Chicago Blackhawksiin. Uran loppupuolella joukkueet vaihtuivat nopeammin. Odelein pelasi vielä Dallas Starsissa, Florida Panthersissa ja Pittsburgh Penguinsissa, mutta jokaisessa enintään yhden kokonaisen kauden. Odelein lopetti jääkiekkouransa keväällä 2006.
Lyle Odelein on jääkiekkoilija Selmar Odeleinin veli.
Erma Werke
Erma Werke (alkuperäiseltä nimeltään Erfurter Maschinenfabrik) oli saksalainen asevalmistaja, jonka Berthold Geipel perusti vuonna 1922 Erfurtissa. Yritys tuli tunnetuksi erityisesti valmistamastaan MP-40 konepistoolista. Wehrmacht otti aseen käyttöön vuonna 1940, ja toisen maailmansodan loppuun mennessä niitä oli valmistettu 1,2 miljoonaa kappaletta. MP-40:n lisäksi Erfurter Maschinenfabrik valmisti myös muita konepistooleja.
Sodan päätyttyä liittoutuneet lopettivat Erfurter Maschinenfabrikin toiminnan kuten muidenkin asevalmistajien. Vuonna 1949 yritys muutti nimensä Erma Werkeksi, ja vuonna 1952 se siirsi toimintansa Erfurtista Dachauhun. Dachaussa yritys toimi vuoteen 1997 asti, jolloin se ajautui konkurssiin.
Valkoiset omenat
Valkoiset omenat () on Jonathan Carrollin vuonna 2002 ilmestynyt romaani. Romaani on Carrolin toinen suomennettu teos.
Kirja kuvaa päähenkilön, Vincent Ettrichin elämää. Vincent Ettrich työskentelee mainonta-alalla, on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän kuitenkin luopuu tästä kaikesta uuden rakkauden vuoksi. Pian Vincent Ettrichille tapahtuu jotakin kummallista, hän huomaa kuolleensa mutta olevansa taas elävä. Vincentille selviää pian, että hänen uusi rakkautensa, venetsialainen Isabelle Neukor on saanut hänet palaamaan henkiin. Isabelle on raskaana ja hän haluaa Vincentin pelastavan heidän syntymättömän lapsensa, Anjon.
Anjo pystyy viestimään muiden ihmisten kanssa ja kertoo olevansa universumin pelastaja. Vincentin pitäisi kertoa Anjolle joitakin elintärkeitä tietoja tuonpuoleisesta, ongelmana on kuitenkin se, että Vincent ei muista juuri mitään edellisestä elämästään, tai tuonpuoleisesta.
Romaani on saanut tunnustusta monilta tahoilta. Kirjaa ovat kehuneet muun muassa The Guardian ja San Francisco Chronicle. The Nation
kuvasi kirjaa seuraavasti: ”Carroll on maaginen realisti, joka kaivaa tiedostamattomamme uumenista syvällisiä emotionaalisia totuuksia.”
Suomessa, Toni Jerrman on kuvannut kirjailijaa seuraavasti: ”Jonathan Carrollia on kutsuttu maagis-realistisen unimaan taikuriksi, puhuvien koirien parhaaksi ystäväksi ja aikuisten satukirjailijaksi. Mikään yksittäinen titteli ei kuitenkaan riitä kuvaamaan Carrollin kirjojen mielikuvituksellisia maisemia tai rakastettavia henkilöhahmoja.”
Tomi Kinnunen
Tomi Kinnunen (s. 28. maaliskuuta 1969 Sippola) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Kinnunen aloitti uransa Myllykosken Pallossa. Hän nousi edustusjoukkueeseen 1986 ja oli mukana nostamassa seuraa Veikkausliigaan kauden 1991 päätteeksi. Mypassa Kinnunen saavutti SM-hopeaa 1993 ja Suomen Cupin voiton 1992.. Kinnunen siirtyi kaudeksi 1994 Kuopion Palloseuraan, minkä jälkeen hän pelasi FC Kuusysissä 1995 ja Rovaniemen Palloseurassa 1996. Rovaniemeltä Kinnunen siirtyi kahdeksi seuraavaksi kaudeksi Vaasan Palloseuraan, josta hänet myytiin kesken kauden 1998 belgialaiseen KRC Genkiin. VPS voitti molempina kausina SM-hopeaa. Kinnunen vietti Genkissä kauden, mutta ei saanut peliaikaa kärsittyään muun muassa useista loukkaantumisista, joiden vuoksi hän lopetti ammattilaisuransa vuonna 2000. Kinnunen yritti vielä paluuta MyPaan 2002, mutta lopulta hän ei pelannut yhtään liigaottelua. Kaikkiaan Kinnunen pelasi kahdeksan kauden aikana 110 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kuusi maalia.
Kinnunen pelasi maajoukkueessa vuosina 1998–1999 kuusi A-maaottelua.
Etelänkeltaperhonen
Etelänkeltaperhonen ("Colias crocea") on kaaliperhosten heimoon ja keltaperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Etelänkeltaperhosen etusiiven pituus on yleensä 22–28 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 40–47 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on punankeltainen. Siipien reunassa on leveät mustat reunajuovat. Naaraalla on mustassa reunajuovassa keltaisia täpliä, koiraalla erottuu reunajuovassa erityisesti lähellä etusiiven kärkeä keltaisia siipisuonia.
Takasiipien alapinta ja etusiiven alapinnan ulkoreuna ovat vihertävänkeltaisia. Takasiiven alapuolella on kaksiosainen valkoinen ja punareunainen diskoidaalitäplä.
Etelänkeltaperhosella tunnetaan myös värimuoto "f. helice", jolla siipien yläpinnan pohjaväri on vihertävänvalkoinen. Muoto tulee näkyviin vain naarailla.
Etelänkeltaperhosen levinneisyysalue ulottuu Afrikan pohjoisosista Euroopan keski- ja eteläosien kautta idässä Iraniin saakka. Laji esiintyy Euroopan pohjoisosissa vain vaeltajana ja kesänviipyjänä.
Suomessa etelänkeltaperhonen on hyvin harvinainen vaeltaja, jota on silloin tällöin tavattu maan eteläosissa. Vuonna 2010 laji tavattiin Suomessa ensimmäistä kertaa seitsemään vuoteen. Joinakin kesinä laji on myös lisääntynyt Suomessa. Suomen havainnot on tehty heinä-elokuussa.
Etelänkeltaperhosen elinympäristöä ovat avoimet kulttuuriympäristöt, niityt, puutarhat, pellonreunat ja nummet noin 2 000 metrin korkeuteen asti. Laji talvehtii toukkana. Toukalla ei ole kuitenkaan varsinaista lepovaihetta, vaan se syö ja kasvaa joulu–tammikuussa hitaasti. Tämä estää lajin leviämisen pysyvästi alueille joilla talvi estää ravinnonsaannin.
Lentoaika on huhtikuusta alkaen marraskuuhun useana sukupolvena.
Toukan ravintokasveja ovat mailaset ("Medicago"), apilat ("Trifolium"), virnat ("Vicia"), esimerkiksi hiirenvirna ("Vicia cracca"), mesikät ("Melilotus") ja maitteet ("Lotus").
Vaaleakeltaperhonen
Vaaleakeltaperhonen ("Colias hyale") on kaaliperhosten heimoon ja keltaperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Vaaleakeltaperhonen esiintyy Espanjan itäosista Euroopan keski- ja itäosien kautta idässä Altaille saakka. Vakituinen levinneisyysalue ulottuu Euroopan pohjoisosissa Viroon, Ruotsin eteläosiin (Öölanti) ja Tanskaan. Vaellusvuosina lajia tavataan pohjoisempana. Suomessa vaaleakeltaperhonen esiintyy yleensä vain melko harvinaisena vaeltajana ja kesänviipyjänä, mutta laji on ilmeisesti talvehtinut joinakin vuosina.
Vaaleakeltaperhosen etusiiven pituus on yleensä 21–25 mm. Koiraan siipien yläpuolen pohjaväri on vaaleankeltainen ja naaraan vaaleampi kellertävän–vihertävänvalkoinen. Siipien kirjaukset ovat tummanharmaita, tummanruskeita tai mustia. Kirjaukset ovat molemmilla sukupuolilla samanlaiset. Siipien keskitäplät ovat isoja. Takasiiven yläpuolen diskoidaalitäplä on vaalean kellanpunainen ja siipiripset punertavat.
Vaaleakeltaperhosen elinympäristöä ovat niityt ja pellot.
Lentoaika on toukokuusta syys–lokakuuhun vähintään kahtena sukupolvena. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Toukan ravintokasveja ovat virnat ("Vicia"), esimerkiksi hiirenvirna ("Vicia cracca"), apilat, ("Trifolium"), voikukka ("Taraxacum officinale"), mailaset ("Medicago") ja mesikät ("Melilotus").
Darren Sutherland
Darren John Sutherland (18. huhtikuuta 1982 Dublin, Irlanti – 14. syyskuuta 2009) oli irlantilainen nyrkkeilijä.
Sutherland saavutti pronssia Pekingin 2008 olympialaisten alle 75 kg:n sarjassa. Hän voitti neljännesvälieräottelussa algerialaisen Nabil Kasselin ja puolivälierässä Venezuelan Alfonso Blancon. Välierässä hän hävisi britti James Degalelle pistein 3–10. MM-kilpailuissa hän selviytyi 75 kg:n sarjassa kahdeksan parhaan joukkoon Mianyangissa 2005 ja 16 parhaan joukkoon Chicagossa 2007. EU-maiden mestaruuden hän voitti samassa painoluokassa 2007 ja 2008.
Sutherland aloitti ammattilaisuran 18. joulukuuta 2008. Hän ehti otella neljä ammattilaisottelua, jotka voitti kaikki tyrmäyksellä. Sutherland löydettiin kotoaan hirttäytyneenä 14. syyskuuta 2009.
Kahdesti haarautuva puu
Kahdesti haarautuva puu () on Ursula K. Le Guinin vuonna 2000 ilmestynyt tieteisromaani. Teos kuuluu Hain-romaanien sarjaan, josta on aiemmin suomennettu kirjat "Pimeyden vasen käsi", "Osattomien planeetta" ja "Maailma, vihreä metsä". Romaani voitti vuonna 2001 Locus-palkinnon (paras tieteisromaani).
Kirjan päähenkilö Sutty lähetetään Akan planeetalle tutustumaan sen oloihin. Planeetan vanha kulttuuri on pääosin tuhottu tieteen ja tekniikan tieltä, mutta Sutty löytää vuorilta vanhaa kulttuuria, jota harjoitetaan siellä salaa.
Norman Bergen
Norman Bergen (s. 17. toukokuuta 1945, New York) on yhdysvaltalainen muusikko ja säveltäjä. Hänen tunnetuin kappaleensa on ”Only a Fool Breaks His Own Heart”, josta on tehty suomennosversio "Muisto vain jää".
Lavinia (romaani)
Lavinia on Ursula K. Le Guinin vuonna 2008 ilmestynyt romaani. Teos sai vuoden 2009 Locus-palkinnon parhaan fantasiaromaanin sarjassa. Teos oli myös ehdokkaana Mythopoeic-palkinnon saajaksi parhaan aikuisten fantasiaromaanin sarjassa. Vuonna 2010 romaani on International IMPAC Dublin Literary Awardin ehdokaslistalla.
Thierry Noir
Thierry Noir on ranskalaissyntyinen, pitkään Saksassa asunut taiteilija. Hänet tunnetaan parhaiten Berliinin muuriin ikuistamistaan paksuhuulisista ihmishahmoista ja muista kuvista. Muurimaalausten lisäksi Noir on koristanut hahmoillaan muun muassa viinipulloja, konttorituoleja ja Trabanteja. Yksi näistä autoista koristaa U2-yhtyeen levyn "The Fly and Mysterious Ways" kantta. Suomessa usein vieraillut Thierry Noir on esiintynyt Jari Halosen elokuvassa Joulubileet, jossa hänellä oli tanskalaisen taiteilijan rooli.
Vortex
Vortex on darkwave- ja industrial rock -yhtye Colliden remix-albumi vuodelta 2004. Se sisältää remixejä yhtyeen levyiltä "Chasing the Ghost" ja "Some Kind of Strange" sekä neljä coverkappaletta. Vortex on Colliden viides julkaisu.
Ketokultasiipi
Ketokultasiipi ("Lycaena hippothoe") on sinisiipisten heimoon kuuluva pienikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella ja siitä on kuvattu useita alalajeja ja muotoja esiintymisalueen eri osista.
Ketokultasiiven etusiiven pituus on yleensä 14–19 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 27–34 mm. Siipien värityksessä ja kirjailuissa esiintyy asteittaisia muuntelusarjoja eli kliinejä.
Päämuodolla koiraan siipien yläpinnan pohjaväri on tumman kuparinpunainen. Siipien ulkoreuna ja takasiipien takaosa ovat mustanruskeat. Etusiipien yläpinnan etu- ja ulkoreunassa ja takasiipien takaosassa on sinipunaista kehnää ja siivissä on mustat keskitäplät. Naaraalla etusiipien yläpuoli on vaaleamman oranssi. Siiven keskellä on kaksi mustaa täplää ja ulkoreunassa rinnakkain kaksi riviä teräväreunaisia mustia täpliä. Takasiipien yläpuoli on pohjaväriltään tummanruskea ja ulkoreunassa on oranssi juova. Molemmilla sukupuolilla etusiipien alapinnat ovat oranssit ja takasiiven alapinnan pohjaväri on vaalean harmahtava. Alapinnoilla on mustia, valkoreunaisia täpliä ja takasiivessä oranssi reunavyö.
Ketokultasiipi esiintyy Etelä- ja Pohjois-Euroopasta Venäjälle ja idässä Amur-joelle saakka. Laji puuttuu läntisimmästä Euroopasta. Suomessa ketokultasiipi on esiintynyt aiemmin tasaisesti koko maassa lukuun ottamatta joitain alueita Lapissa. Laji on kuitenkin vahvasti taantunut ja monilta alueilta ei ole enää havaintoja 2000-luvulta. Sama koskee esiintymiä muualla Euroopassa
Lentoaika on kesä–elokuu riippuen esiintymisalueesta. Suomessa keskimääräinen lentoaika on maan eteläosissa kesäkuun puolivälistä ja pohjoisosissa heinäkuun alkupuolelta alkaen heinäkuun loppupuolelle yhtenä sukupolvena.
Ketokultasiiven elinympäristöä ovat niityt, kedot, pientareet ja puutarhat. Vuoristossa esiintyvien alalajien elinympäristöä ovat vuoristoniityt. Koska toukkien tärkeimmät ravintokasvit, suolaheinät, vaativat paljasta maanpintaa ne ovat usein joutomaiden ja tulevien niittyjen ensimmäisiä kasveja. Siksi myös ketokultasiipi on usein pioneerilaji. Perhonen esiintyy kuitenkin aina melko vähälukuisena ja on muutoinkin esiintymiseltään monia sukulaisiaan paikoittaisempi. Koiraat lentävät ympäriinsä etsiskellen naaraita ja molemmat sukupuolet käyvät ahkerasti kukilla.
Naaras munii munat yksitellen lehdille ja toukat kuoriutuvat parin viikon kuluessa. Kesän mittaan toukka kasvaa hitaasti ja laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana. Keväällä toukka syö vielä 5–7 viikon ajan ennen koteloitumistaan. Kotelovaihe kestää 2–3 viikkoa. Pohjois-Skandinaviassa, napapiirin pohjoispuolella, tavattavalla alalajilla "L. h. stiberi" kehitys on kuitenkin kaksivuotinen. Se talvehtii ensin munana ja toisen kerran isona toukkana.
Päiväperhoslaskennassa 2013 ketokultasiipi oli Suomen 51. yleisin päiväperhoslaji, kun vuonna 2012 sijoitus oli vielä 38. Lajin voimakkaan taantumisen vuoksi se luokiteltiin Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 silmälläpidettäväksi (NT).
Toukan ravintokasveja ovat hierakat ("Rumex"), etenkin niittysuolaheinä ("Rumex acetosa") ja ahosuolaheinä ("Rumex acetosella") ja tattaret ("Polygonum"), etenkin konnantatar ("Polygonum bistorta").
Wenn abends die Heide träumt
Wenn abends die Heide träumt on saksalaisen laulajan Heinon studioalbumi vuodelta 1975.
Seine großen Erfolge 5
Seine großen Erfolge 5 on saksalaisen laulajan Heinon studioalbumi vuodelta 1975.
Kia Picanto
Kia Picanto on Kian vuodesta 2004 lähtien valmistama A-segmentin automalli. Etelä-Koreassa autoa markkinoidaan nimellä Kia Morning. 
Moottorivaihtoehdot:
Kaikkien uusien Kia-mallien tehdastakuu on 7 vuotta tai 150 000 km.
Esteettinen relativismi
Esteettinen relativismi on näkökulma, jonka mukaan kauneuden arvo on suhteessa yksilöihin, kulttuureihin, ajanjaksoihin ja konteksteihin, eikä ole olemassa yleisiä kauneuden kriteereitä. Esteettinen relativismi on yleisesti tunnetun filosofian suuntauksen, relativismin eräs muunnos. Relativismi epäilee mahdollisuutta päästä suoraan episteemiseen yhteyteen "ulkoisen maailman" kanssa ja hylkää siksi väitteen, että ulkoisesta maailmasta tehdyt väitteet voisivat olla objektiivisesti tosia.
Esimerkiksi Willendorfin Venusten kaltaisissa pienveistoksissa tai Rubensin maalauksissa olevia naisia pidettiin niiden tekoaikoina kauneusihanteina. Tänään sellaisia naisia pidettäisiin lihavina nykyisen kauneuskäsityksen mukaan, jota edustavat esimerkiksi muotilehtien kansikuvissa esiintyvät naisten kuvat.
Esteettinen relativismi on yleinen taiteen tarkastelun tapa. Varsinkin Ars 95 -näyttelyn palautteessa se esiintyi poikkeuksellisen runsaasti.
Hellevi
Hellevi on suomalainen naisen etunimi. Nimi on voinut syntynyä muunnelmana nimestä Hellä tai Hellin, jotka ovat Helena-nimen muunnoksia, tai germaanisesta nimestä Helvig, joka johtuu taisteluonnea tarkoittavasta sanasta. Nimi on 1900-luvun alusta vuoden 2012 loppuun mennessä annettu 13 543 naiselle ja ainakin yhdelle miehelle. Hellevin samoin kuin Hillan, Hillevin ja Hillen nimipäivä on 16. syyskuuta.
Lupe Fiasco's Food &amp; Liquor
Lupe Fiasco's The Food & Liquor (joskus lyhennetty Food & Liquor) on rap-artisti Lupe Fiascon ensimmäinen studioalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 19. syyskuuta 2006.
Aluksi albumin luultiin olevan ilmestymisviikollaan Billboard 200 -listan #12. sijalla, mutta Nielsen SoundScan -palvelun virheen vuoksi albumi oikeasti oli sijalla #8.
Hillevi
Hillevi on pohjoismainen naisen etunimi. Nimi on syntynyt germaanisesta nimestä Helvig, joka merkitsee taisteluonnea. Samaa alkuperää on myös nimi Hellevi. Tanskassa nimi Hillevi oli käytössä jo 1400-luvulla ja esiintyy myös eräässä kansanlaulussa.
Suomessa nimi Hillevi on 1900-luvun alusta vuoden 2012 loppuun mennessä annettu 9568 naiselle, ennen vuotta 1940 myös muutamalle miehelle. Hillevin nimipäivä on 16. syyskuuta.
Hille
Hille on naisen, joskus myös miehen etunimi. Nimi on voinut syntyä muunnelmana nimistä Hilda, Hillevi tai Hildegard. Suomessa nimi on 1900-luvun alusta vuoden 2016 loppuun mennessä annettu 271 naiselle ja noin 120 miehelle. Hille viettää nimipäivää 16. syyskuuta yhdessä Hillan, Hellevin ja Hillevin kanssa.
Klaus Holvisola
Klaus Kosti Holvisola (sukunimi vuoteen 1935 "Hypén"; 23. heinäkuuta 1910 Uusikaupunki – 8. heinäkuuta 1979 Uusikaupunki) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Holvisola työskenteli ammatikseen kiviteollisuuden parissa mutta hän kirjoitti myös noin kymmenkunta näytelmää joista monissa käytettiin Vakka-Suomen murretta.
Holvisolan 1950-luvulla tekemä kipsinen pantteriveistos on Uudenkaupungin virastotalo Mörnen ala-aulassa. Kipsiveistos oli aikanaan mallina Yhdysvaltoihin Daytonaan 1958 tilatulle mustalle graniittiveistokselle.
Sopimuksen sovittelu
Sopimuksen sovittelu tarkoittaa tuomioistuimen jälkikäteen tekemää sopimuksen sisällön muuttamista kohtuuden perusteella. Sopimukseen puututaan vain kohtuuttomina pidettyjen kohtien osalta, eikä koko sopimus yleensä tule tehottomaksi. Sovittelussa sopimuksen sitovuutta rajoitetaan, vaikkei siitä olekaan pakottavaa lainsäädäntöä. Sopimus on suorituksesta ja vastasuorituksesta muodostuva kaksipuolinen oikeustoimi, jossa sopimustasapainon ylläpitämiseen voidaan käyttää kohtuuttomuusharkintaa. Tasapainoa arvioitaessa tarvitaan jokin mittapuu, johon vertaamalla poikkeamaa voidaan arvioida. Esimerkiksi sovittua hintaa arvioitaessa mittapuuna käytetään yleistä hintatasoa eli vastaavan hyödykkeen keskimääräistä hintaa.
Sopimuksen kohtuuttomuuden harkinta on kokonaisuus, jossa otetaan huomioon kaikki tekijät. Tällöin jotkin seikat saattavat puoltaa sovittelua ja toiset seikat voivat olla sovittelua vastaan. Sovittelun tarpeettomuutta puoltaa vaikkapa tieto siitä, että kohtuuttomaksi väitetystä sopimusehdosta on neuvoteltu ennen sopimuksen tekoa. Yritysten välisten sopimusten sovitteluun suhtaudutaan pidättyvämmin kuin yrityksen ja kuluttajan välisiin sopimuksiin. Julkisen vallan ja kansalaisten väliset järjestelyt jäävät yleensä sovittelun ulkopuolelle, joskin on mahdollista, että ne muistuttavat sopimusta siinä määrin, että niihin voidaan puuttua kuten esimerkiksi metsästyslupaan. Tällöin ollaan julkisoikeuden ja yksityisoikeuden välisellä hämärällä alueella.
Sopimuksen sovittelua koskeva yleislauseke on oikeustoimilain (228/1929) 36 pykälä, jonka mukaan "Jos oikeustoimen ehto on kohtuuton tai sen soveltaminen johtaisi kohtuuttomuuteen, ehtoa voidaan joko sovitella tai jättää se huomioon ottamatta. Kohtuuttomuutta arvosteltaessa on otettava huomioon oikeustoimen koko sisältö, osapuolten asema, oikeustointa tehtäessä ja sen jälkeen vallinneet olosuhteet sekä muut seikat."
Helge Heikkinen
Helge Birger Heikkinen (20. joulukuuta 1910 Helsinki – 1997 Espoo) oli suomalainen merikapteeni ja merikirjailija.
Heikkinen lähti merille 1920-luvun lopulla ja hän työskenteli Australiasta vehnälasteja kuljettaneilla purjelaivoilla sekä useilla höyrylaivoilla. Sodan jälkeen hän toimi myös laivanvarustajana omistaen osan "Tuula"-nimisestä rahtialuksesta.
Merihistoriasta kiinnostunut Heikkinen oli 1960-luvulla mukana perustamssa "Merimuseo-yhdistystä" ja Suomen merimuseota. Hän kirjoitti useita merihistoriaan liittyviä kirjoja sekä lehtiartikkeleita. Heikkinen keräsi myös aiheeseen liittyvän 2 000 valokuvan ja negatiivin kokoelman joka on nykyisin Suomen merimuseon hallussa.
Helsingin Pallonlyöjät
Helsingin Pallonlyöjät on Suomen ensimmäinen, vuonna 1919 perustettu pallonlyönnin erikoisseura. Seura aloitti toimintansa jo pitkäpallon aikana ja voitti kolme ensimmäistä pesäpallon Suomen mestaruutta vuosina 1922–1924. Se saavutti mestaruuden myös vuosina 1926–1927, 1934 ja 1938. B-sarjan mestaruuden seura voitti vuonna 1932, jolloin se sai myös kunnian edustaa Suomea maaottelussa Viroa vastaan. Naisten Suomen mestaruuden seura voitti niin ikään vuonna 1932.
HMS Undaunted (1914)
HMS Undaunted oli Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa-luokan risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön elokuussa 1914.
"HMS Undaunted" liitettiin palvelukseen otettaessa 3. Hävittäjälaivueen laivueenjohtajaksi Harwichiin. Laivueen tehtävänä oli Kanaalin itäpään valvonta. Alus otti osaa 28. elokuuta 1914 Helgolandin taisteluun. Se otti myös osaa 17. lokakuuta Hollannin rannikolla Texelin saaren edustalla taisteluun, jonka aikana upotettiin neljä Saksan laivaston torpedovenettä. Vielä vuonna 1914 alus otti osaa 25. joulukuuta Cuxhavenin rynnäkköön suojaten vesilentokoneiden emälaivoja.
"HMS Undaunted" otti osaa 24. tammikuuta 1915 Doggermatalikon taisteluun. Alus hyökkäsi helmikuussa Dungenessin edustalla Saksan laivaston sukellusvenettä vastaan ilman tulosta. Alus vaurioitui huhtikuussa pahoin törmättyään hävittäjä "HMS Landrailin" kanssa. "HMS Undaunted" liitettiin elokuussa 1915 9. Hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se valtasi lokakuussa saksalaisia troolareita.
"HMS Undaunted" suojasi 24. maaliskuuta 1916 Tonderniin hyökänneitä vesilentokoneiden emälaivoja, kun se kolaroi risteilijä "HMS Cleopatran" kanssa. Alus korjattiin Tynen telakalla.
Alus muutettiin huhtikuussa 1917 nopeaksi miinalaivaksi asentamalla sille kiskot 74 miinaa varten. Se ei kuitenkaan suorittanut ainuttakaan miinoitustehtävää.
"HMS Undaunted" siirrettiin 1917 10. Hävittäjälaivueen laivueenjohtajaksi Harwichiin, josta se määrättiin marraskuussa 1918 7. Risteilijäviirikköön Suureen laivastoon (), jossa se palveli aina maaliskuuhun 1919.
"HMS Undaunted" siirrettiin huhtikuussa 1919 Noren reserviin, mutta se palasi aktiivipalvelukseen kuljettamaan helmikuusta toukokuuhun 1921 lauttoja Välimerelle. Tehtävänsä suoritettuaan alus palasi reserviin, kunnes se sijoitettiin poistolistalle huhtikuussa 1922. Alus myytiin romutettavaksi 9. huhtikuuta 1923 Cashmorelle Newportiin.
M/S Emerald Princess
M/S Emerald Princess on Princess Cruisesin vuonna 2007 Italiassa valmistettu Grand-luokan risteilyalus.
Alus tilattiin Fincantierin Monfalconen telakalta Italiasta nimellä "California Princess". Sen köli laskettiin 7. huhtikuuta 2005 telakkanumerolla 6131 ja alus laskettiin vesille 1. kesäkuuta 2006. Alus luovutettiin 14. maaliskuuta 2007 bermudalle rekisteröidylle Princess Cruises Line Limitedille. Alus valmistui kuitenkin vasta 30. maaliskuuta.
Alus lähti ensimmäiselle risteilylle 11. huhtikuuta 2007 ja se kastettiin 13. toukokuuta Pireuksessa Kreikassa "Emerald Princessiksi". Vuonna 2009 laiva sai kritiikkiä Suomessa, koska miehistö ei ollut ilmoittanut ennalta laivalla olleista sikainfluenssa-tapauksista. Ilmoitus tautitapauksista tehtiin vasta, kun alus oli jo laiturissa kiinni. Alus joutui syyniin ja seuraavalla kerralla se joutui odottamaan merellä, kunnes Suomen viranomaiset olivat tutkineet laivan.
Aluksella syttyi 25. heinäkuuta 2010 uhkaava tulipalo, joka saatiin sammumaan neljä tuntia myöhemmin. Alus törmäsi 17. toukokuuta 2011 Pietarissa puomiin, jolloin aluksen pelastusvene vaurioitui.
Opteon
Opteon Oy on nykyisin Kaarinan kaupunkiin kuuluvassa Piikkiössä, Tuorlan observatorion alueella toimiva yksi maailman johtavista erikoisoptiikan hiojista.
Opteon on hionut muun muassa maailman suurimman ja teknisesti vaativimman avaruuspeilin, avaruuskaukoputki Herschelin pääpeilin. Pääpeilin halkaisija on 3,5 metriä, paino 250 kiloa, paksuus 2,5 millimetriä ja se on valmistettu avaruusteleskoopille ominaisesti kevyestä, mutta kestävästä piikarbidista. Alun perin peilin piti tulla NASAlta, mutta se ei ollut tarpeeksi korkealaatuinen, joten Opteon oli maailman ainoa, joka pystyi peilin hiomaan.
Honda VTR250
Honda VTR250 (MC33) on japanilainen Honda Motor Companyn valmistama kattamaton moottoripyörä. VTR250 on ollut Japanin kotimarkkinoilla tuotannossa useita vuosia. Malli uudistettiin 2009 ja esiteltiin Euroopan markkinoilla vuodeksi 2010.
Moottoripyörässä on nestejäähdytetty nelitahtinen 249 cm³ 90° V-twin, jonka kannessa on kaksi nokka-akselia ja neliventtiilikoneisto. Uudistetussa vuoden 2009 mallissa on polttoaineen suihkutus ja kierroslukumittari. Moottoripyörän runko on "trellis"-tyyppinen.
VTR250 muistuttaa ulkomuodoltaan erehdyttävästi italialaista Ducati Monsteria.
MoottoriMitatJarrut, renkaat, jousitusLähde (paitsi tarkka iskutilavuus)
Kultainen kolmio (geometria)
Kultainen kolmio on tasakylkinen kolmio, jossa kaksi sivua on keskenään yhtä pitkiä ja niiden suhde kolmanteen sivuun on kultaisen leikkauksen suhdeluku:
Tasakylkinen kolmio, jonka kärkikulma on 36 astetta, on kultainen kolmio, mikä voidaan todistaa seuraavasti:
Jokaisen kolmion kulmien summa on 180 astetta, ja tasakylkisen kolmion molemmat kantakulmat ovat yhtä suuret. Jos siis kärkikulma on 36 astetta, on kumpikin kantakulma
Näin ollen kumpikin kantakulma on kaksi kertaa kärkikulman suuruinen.
Merkitään kolmion kärkiä kirjaimilla A, B ja C siten, että A on kärkikulman ja muut kantakulmien kärkiä. Piirretään kulmalle C puolittaja, ja merkitään X:llä sitä pistettä, jossa se leikkaa sivun AB. Myös kolmiossa XCB on yhden kulman (XCB) suuruus 36 ja toisen (XBC) 72 astetta, ja näin ollen se on yhdenmuotoinen alkuperäisen kolmion ABC kanssa. Yhdenmuotoisuudesta seuraa:
ja saman tasakylkisen kolmion sivuina janat BC ja CX ovat yhtä pitkiä. Kolmio ACX on myös tasakylkinen, koska siinä kulmat ACX ja CAX ovat kumpikin 36 astetta, ja näin ollen jana BC on myös yhtä pitkä kuin AX. Samoin janat AB ja AC ovat yhtä pitkiä. Koska saman janan osina BX = AB - AX, ja lisäksi tasakylkisessä kolmiossa saadaan edelleen:
ja koska piste X sijaitsee janalla AB, se jakaa tämän janan siten, että koko janan suhde suurempaan osaan (AX) on sama kuin tämän suuremman osan suhde pienempään osaan (BX). Näin on laita vain, jos piste jakaa janan kultaisen leikkauksen mukaisessa suhteessa. mot.
Jos siis janan BX pituus on 1, on janojen AX, BX ja BC pituus formula_5 sekä kolmion kylkien AB ja BX pituus 1 + formula_5 = formula_5.
Tästä kultaisen kolmion ominaisuudesta voidaan johtaa myös trigonometristen funktioiden tarkat arvot 18, 36 ja 72 asteen kulmille. Esimerkiksi:
Kultainen kolmio on samalla ainoa kolmio, jonka kulmien suhteet ovat 2:2:1.
Säännöllinen kymmenkulmio voidaan jakaa sen keskipisteen kautta kulkevien lävistäjien avulla kymmeneen kultaiseen kolmioon. Säännöllisen viisikulmaisen tähtikuvion eli pentagrammin jokainen sakarakolmio on myös kultaisen kolmion muotoinen.
Kultaiseen kolmioon liittyy läheisesti myös kultainen gnomoni. Se on tylppäkulmainen tasakylkinen kolmio, jonka kulmat ovat 36, 36 ja 108 astetta. Siinä siis kulmien suhteet ovat 1:1:3. Edellä esitetyssä todistuksessa käytetty kolmio ABX on kultainen gromoni. Tällaista kultaisen kolmion kahtiajakoa sanotaan "Robinsonin kolmioiksi".
Samoin kuin kultainen kolmio voidaan jakaa toiseen kultaiseen kolmioon ja kultaiseen gnomoniin, voidaan myös kultainen gnomoni jakaa toiseen kultaiseen gnomoniin ja kultaiseen kolmioon.
Voidaan osoittaa, että koko taso voidaan täyttää kultaisilla kolmioilla ja kultaisilla gnomoneilla. Tällä tavoin muodostetaan Penrosen laatat.
Woodstock – 40 Years On: Back To Yasgur’s Farm
Woodstock - 40 Years On: Back To Yasgur's Farm on Woodstockin festivaalin 40-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 2009 julkaistu 6 cd:tä sisältävä kokoelma. Se sisältää yhteensä 77 kappaletta lähes kaikilta festivaaleilla esiintyneiltä artisteilta, joista 38 on ennenjulkaisemattomia. Kokoelma etenee kronologisessa järjestyksessä alkuperäisen esiintymisjärjestyksen mukaan ja kansivihko sisältää alkuperäisen ohjelman ja jokaisen artistin kappalelistan. Esiintyjistä vain Ten Years After, The Band ja The Keef Hartley Band eivät ole boksilla mukana. Mukana on myös lukuisa määrä eri kuulutuksia ja tiedotuksia sekä Max Yasgurin puhe alkuperäisenä, kokonaisena versiona.
Pesäpallon SM-sarja 1943
Vuoden 1943 mestaruussarja huipentui Kouvolan ja Haminan kohtaamiseen. Kouvola oli pelannut tappioitta, kun taas Hamina oli hävinnyt yhden pelin. Lisäksi molempia rasitti tasapeli Toijalaa vastaan. Finaalissa Hamina oli selkeästi parempi voittaen 11-2.
Vaikka Kouvolan juoksuero oli roimasta tappiosta huolimatta Haminaa parempi, ratkaistiin mestaruus sääntöjen mukaan keskinäisen ottelun perusteella. Näin Haminalle mestaruus, Kouvola sai hopeaa ja Toijalan oli tyytyminen pronssiin. Mestaruus ratkaistiin nyt 21. kerran.
Ensimmäinen TUL:n seura Mestaruussarjassa, Työväen Mailapojat ("Tempo"), pelasi mainiosti sijoittuen neljänneksi.
Itä-Länsi -ottelukin onnistuttiin parin välivuoden jälkeen pelaamaan 10.10. Seinäjoella. Itä voitti 5-2.
Helsingin Pallonlyöjät putosi sarjasta ja tilalle nousivat Tampellan Terä sekä Maasotakoulun joukkue. Jälkimmäinen voitti Helsingin A-sarjan, jossa pelasivat myös helsinkiläiset mestaruussarjajoukkueet. Joukkueessa pelasi useita suursarjapelaajia eri puolelta maata. Se ei ennättänyt esittämään taitojaan vuoden 1944 mestaruussarjassa, sillä pelaajia tarvittiin sotarintamalla.