FC Kiffen
FC Kiffen (alun perin Kronohagens Idrottsförbund eli KIF) on vuonna 1908 perustetun helsinkiläisen urheiluseura Kiffenin jalkapallojaosto. Se luetaan yhdeksi Helsingin neljästä suuresta jalkapalloseurasta yhdessä HJK:n, HIFK:n ja HPS:n kanssa. Kiffen on voittanut Suomen mestaruuden neljästi, vuosina 1913, 1915, 1916 ja 1955. Se pelasi Suomen pääsarjassa viimeksi 1978. Kaudella 2018 FC Kiffen pelasi maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa. Edustusjoukkueen lisäksi Kiffenillä on kakkos- ja kolmosjoukkueet sekä lukuisia ikämiesjoukkueita.
Seura on alun perin kotoisin Kruununhaan kaupunginosasta. Se perustettiin vuonna 1908 nimellä Kronohagens Idrottsförbund, mutta jo seuraavana vuonna nimi muutettiin muotoon Kronohagens Idrottsförening. Kutsumanimi Kiffen vaihdettiin viralliseksi nimeksi vuonna 1976. Kiffenin lempinimi on Mustat Hurmurit, joka syntyi seuran jääpallojoukkueen pelimatkalla Ruotsissa vuonna 1926 ja siirtyi myöhemmin käsittämään myös jalkapallojoukkuetta.
Kiffen pelaa kotiottelunsa Töölön pallokentällä. Se on pelannut kotipelejään myös Pukinmäen liikuntapuistossa.
Kahdeksan koulupoikaa perusti Kronohagens Idrottsförbund -nimisen seuran 27. syyskuuta 1908. Perustamispaikkana toimi Helsingin Kruununhaassa sijainnut, pankinjohtaja Emil Schybergsonin kotitalona toimineen Maneesikatu 2:n kellari, josta tuli samalla seuran ensimmäinen klubihuone. Viralliseksi nimeksi annettiin Kronohagens Idrottsförbund (KIF), ja aluksi seura tunnettiin lisäksi suomenkielisellä nimellä Kruununhaan Urheiluseura (KUS). Jo vuonna 1909 nimi kuitenkin vaihdettiin muotoon Kronohagens Idrottsförening.
Ensimmäisen Suomen mestaruutensa KIF saavutti vuonna 1913, kun se voitti finaalissa ÅIFK:n 5–3. Seuraava mestaruus tuli vuonna 1915, kun ÅIFK kaatui jälleen – nyt Töölön pallokentällä 1–0. Voittomaalin viimeisteli neljä minuuttia ennen päätösvihellystä Knut Johansson 1 650 maksaneen katsojan edessä. Kiffenin valtakausi jatkui vuonna 1916, jolloin se voitti kolmannen mestaruutensa. Vuosien 1913–1916 aikana Kiffen ei hävinnyt yhtäkään mestaruusottelua. Vuoden 1916 finaalivastustaja oli jälleen ÅIFK. Ottelun loppulukemat olivat 3–2.
Joukkueen lempinimi Mustat Hurmurit () syntyi KIF:n jääpallojoukkueen pelimatkalla Ruotsissa vuoden 1926 alussa. Idrottsbladet-lehden toimittaja Torsten Tegnerin keksimä nimi viittasi joukkueen mustaan asuun, mutta myös yleisöystävälliseen pelityyliin. Vuosien saatossa Mustat Hurmurit -nimi siirtyi myös jalkapallojoukkueen käyttöön.
Jalkapallon sarjajärjestelmä muutettiin cupista sarjamuotoiseksi vuonna 1930. KIF oli mukana heti ensimmäisellä sarjakaudella. Kahdeksan joukkueen sarjassa Kiffen sijoittui kuudenneksi. Joukkue säilyi sarjassa loppukirin ansiosta, sillä neljästä ensimmäisestä ottelusta Kiffen keräsi vain yhden pisteen, mutta kolmesta viimeisestä viisi pistettä. Olof Strömsten oli koko sarjan paras maalintekijä yhdeksällä osumallaan. Kaudella 1931 Kiffen jäi pisteen päähän pronssista. Seuraava kausi 1932 pelattiin kaksinkertaisena sarjana. Kevätkierroksen jälkeen Kiffen oli vahvasti mitalissa kiinni, mutta jäljellä olevat seitsemän ottelua eivät tuottaneet yhtäkään pistettä, ja joukkue putosi sarjasta.
Kaudella 1933 Kiffen ei yltänyt edes B-sarjaan, mutta vuosina 1934–1937 se saavutti siinä keskinkertaisia sijoituksia. Vuonna 1938 Kiffen pääsi lajitteluotteluun, jonka se kuitenkin hävisi KPT:lle, joka nousi. Kauden 1939 päätteeksi Kiffen nousi takaisin pääsarjaan, kun se voitti kaikki sarjaottelunsa maalierolla 85–8 sekä molemmat karsintaottelunsa.
Kaudella 1940–1941 Kiffen säilytti niukasti sarjapaikkansa. Seuraava kausi pelattiin sotatoimien vuoksi vasta 1943–1944. Tuolloin Kiffen sijoittui neljänneksi, pisteen päähän mestarista. Kauden 1946–1947 päätteeksi joukkue putosi Suomensarjaan, mutta nousi heti seuraavan kauden jälkeen takaisin.
Seuran yli 30 vuotta kestänyt mitaliton putki päättyi kaudella 1949, jolloin se saavutti pronssia. Mestaruus jäi kahden pisteen päähän. Neljästä helsinkiläisjoukkueesta Kiffen oli ainoa, joka säilyi sarjassa; HIFK, HJK ja HPS putosivat.
Kaudella 1952 Kiffen oli Mestaruussarjan ainoa helsinkiläisjoukkue. Se säilytti sarjapaikkansa kuitenkin vain yhden pisteen turvin. Toistaiseksi viimeisimmän Suomen mestaruutensa seura voitti kaudella 1955. Ennen kauden alkua joukkuetta oli nimitetty muukalaislegioonaksi, eikä sen mahdollisuuksiin uskottu. Kiffenin Yrjö Asikainen oli sarjan paras maalintekijä 12 osumallaan. Seuraavaan kauteen 1956 Kiffen lähti suosikkina, mutta joutui tyytymään pronssiin.
Pääsarjasta Kiffen putosi lopulta historiansa ensimmäisen kerran vuonna 1957, vaikka oli sijoittunut edellisellä kaudella pronssille. Vuonna 1958 Kiffen ylsi Suomen Cupin finaaliin, mutta hävisi KTP:lle 2–4.
KIF nousi takaisin pääsarjaan vuonna 1959. Joukkue palasi mitalikantaan heti seuraavalla kaudella 1960 saavuttaen pronssia. Vuonna 1961 saavutettu hopea on yhä seuran viimeisin SM-mitali. HIFK voitti mestaruuden pisteen erolla. Kaudella 1962 Kiffen oli sarjan voittajasuosikki, mutta se ajautuikin putoamiskamppailuun. Päätöskierroksen vierasvoitto mestari Valkeakosken Hakasta kuitenkin varmisti sarjapaikan.
Kiffen pysyi kansallisen kärjen tuntumassa aina vuoteen 1964 asti, jolloin se voimakkaasti muuttuneena ja syöksykierteeseen ajautuneena putosi takaisin Suomensarjaan. Siinä joukkue joutui ainoana helsinkiläisjoukkueena länsilohkoon, ja edelleen muuttunut joukkue tippui heti perään Maakuntasarjaan. Vuonna 1968 Kiffen nousi takaisin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Suomensarjaan. Saman vuoden syksyllä käynnistyi yhteistyö Herttuan kanssa.
Vuonna 1973 Kiffen selvityi uuteen I divisioonaan. 1970-luvun ensimmäisen puoliskon aikana Kiffen kuitenkin ajautui talouskriisiin.Alaja: s. 234. Jo syksyllä 1973 Kiffenin vuosikokouksessa pohdittiin jalkapallojaoston lopettamista kokonaan. Kun joukkue kauden 1974 päätteeksi putosi II divisioonaan, järjestettiin ”katastrofikokous”, jossa seuran jalkapallotoiminta linjattiin kokonaan uusiksi. Kiffenin hallinnon jäsenistöä uudistettiin, kun manageriksi valittiin kymmenen vuoden takainen valmentaja Gunnar Westerholm ja jalkapallojaoston puheenjohtajaksi palasi Dennis Lindell. Lisäksi joukkueeseen hankittiin paljon uusia pelaajia lähinnä muista helsinkiläisseuroista. Tavoitteeksi asetettiin nousu Mestaruussarjaan kahdessa vuodessa.Wallén & al: 81.
Kutsumanimi Kiffen vaihdettiin seuran viralliseksi nimeksi vuonna 1976. Vuosista 1975–1976 muodostui Kiffenin uuden tulemisen aika. Vahvistunut joukkue nousi ensin kaudeksi 1976 I divisioonaan, ja pelaajista kunnostautui erityisesti Jarmo Lindahl 20 maalillaan. I divisioonasta Kiffen nousi suoraan Mestaruussarjaan kaudeksi 1977. Jarmo Lindahl teki kaudella 1976 yhteensä 15 maalia, ja oli koko I divisioonan paras maalintekijä. Gunnar Westerholm jätti valmennuksen suunnitellusti kauden jälkeen ja hänet korvasi Matti Aarni.
Mestaruussarjan kaudella 1977 joukkueessa pelasi muun muassa Atik Ismail, ja mitali oli lähellä. Kaudeksi 1978 joukkue uudistui rajusti ja putosi I divisioonaan. Lisäksi yleisömäärät olivat laskeneet rajusti, kun joukkue siirtyi pelaamaan kotiottelunsa Helsingin olympiastadionilta Töölön pallokentälle. Tämä heikensi seuran taloutta. Kausilla 1977–1978 kohua herätti Postipankin kanssa solmittu 120 000 markan yhteistyösopimus, joka oli todennäköisesti sen ajan suurin yhteistyösopimus. Visiitti pääsarjassa toi Kiffenille paljon uusia kannattajia, jotka kuitenkin myöhemmin katosivat.
I divisioonan kauteen 1979 Kiffen lähti vähin varoin, sillä mainostajat eivät enää olleet siitä kiinnostuneita. Uudeksi puheenjohtajaksi tuli Ingvar E. F. Qvist ja valmentajaksi Kimmo Silventoinen. Uusia pelaajia hankittiin lähinnä HIFK:sta ja omista junioreista. Nuori joukkue putosi II divisioonaan, kun se keräsi koko kauden aikana vain neljä pistettä. Kiffen ei tämän jälkeen ole pelannut kahdella ylimmällä sarjatasolla.
Mestaruussarjasta putoamisen jälkeen Kiffen on pelannut Kakkosessa ja Kolmosessa. Kaudella 1982 Kiffen ylsi neljän muun II divisioonan joukkueen kanssa samaan pistemäärään, mutta maalierovertailun vuoksi se ei päässyt edes nousukarsintaan. Kauden 1985 viimeinen ottelu ratkaisi sen, että Kiffen putosi III divisioonaan. Seura ei ollut koskaan aiemmin pelannut yhtä matalalla sarjatasolla. Kaudeksi 1990 Kiffen nousi uudelleen II divisioonaan, mutta putosi heti takaisin neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle. Seuraavan kerran Kiffen pelasi Kakkosessa kaudella 1994. Vuonna 1996 Kiffenin jalkapallotoiminnan taustayhtiöksi perustettiin Football Club Kiffen 08 ry.Wallén & al.: s. 174.
Kaudella 2016 Kiffen sijoittui Kakkosessa omassa lohkossaan kuudenneksi. Kaudella 2017 sijoitus oli kahdeksas. Sarjapaikka varmistui viimeisellä kierroksella, kun Kiffen voitti kotonaan sarjakakkosen PEPOn 4–1.
Marraskuussa 2017 Kiffen ilmoitti, että sen uusi päävalmentaja on Tommi Lingman, kun joukkuetta viisi kautta valmentanut Timo Salo joutui jättämään tehtävät työkiireiden vuoksi. Kaudella 2018 joukkue sijoittui Kakkosessa lohkonsa yhdeksänneksi ja säilyi viimeisenä joukkueena sarjassa. Pysymisen Kakkosessa mahdollisti päätöskierroksen kotivoitto BK-46:sta.
Viimeksi NJS:aa valmentanut Mako Tukiainen tuli FC Kiffenin uudeksi päävalmentajaksi kaudelle 2019.
Kaudella 2017 Kiffenillä on edustusjoukkueen lisäksi kakkos- ja kolmosjoukkueet; FC Kiffen/2 pelaa Nelosessa ja FC Kiffen/3 Kutosessa. Seuran ikämiestoiminta alkoi alkoi vuonna 1994. Siinä Kiffenillä on kuusi joukkuetta 35-vuotiaista 60-vuotiaisiin. Vuoteen 2016 mennessä Kiffen oli saavuttanut kahdeksan ikämiesten SM-kultaa ja yhteensä 30 mitalia. Juniorijoukkueita Kiffenillä ei vuonna 2018 ollut yhtäkään.
Naisten joukkue aloitti Mestaruussarjassa kaudella 1980 päästyään sinne karsinnan kautta. Toiminta kuitenkin päättyi kauden 1989 jälkeen.
Syksyllä 1909 Kiffenin jalkapallojoukkue otti käyttöönsä ensimmäiset peliasunsa, johon kuuluivat valkoiset paidat leveällä vaakasuoralla sinisellä raidalla ja tummat housut. Valkoisia paitoja ei kuitenkaan pidetty tarpeeksi värikkäinä. Niinpä uudeksi asuksi valittiin punavihreäraitaiset paidat, siniset housut ja tummanruskeat sukat punavihreillä raidoilla. Siniset housut korvattiin myöhemmin punaisilla. Lopulta vuonna 1931 tehtiin päätös koko seuran kattavasta yhtenäisestä kilpailuasusta, jolloin kaikki Kiffenin joukkueet alkoivat pelata mustissa paidoissa seuran jääpallojoukkueen mukaan, joka oli käyttänyt mustia paitoja jo vuodesta 1914.Wallén & al.: s. 21.
Kiffenin merkki otettiin käyttöön vuonna 1910, ja se muistutti pitkälti seuran nykyistä logoa.
Kiffen luetaan yhdeksi Helsingin neljästä suuresta jalkapalloseurasta yhdessä HJK:n, HIFK:n ja HPS:n kanssa.
Kun Kiffen perustettiin vuonna 1908, helsinkiläisessä jalkapallossa näkyi selkeästi yhteiskunnallista ja kielipoliittista profiloitumista. Kiffenissä kotikieli tai yhteiskuntaluokka eivät kuitenkaan olleet jäsenyyden esteenä, sillä seuran perustajiin kuului sekä suomen- että ruotsinkielisiä henkilöitä. Helsingin muut 1900-luvun alun seurat HJK, IFK, Unitas ja IF Sport eivät sopineet Kiffenin jäsenille, jotka vieroksuivat kuulumista johonkin tiettyyn ryhmään. Alusta asti Kiffeniä pidettiinkin suvaitsevaisena seurana, johon kaikki olivat taustasta riippumatta tervetulleita.Wallén & al.: s. 19. Vaikka Kiffenin perustajat olivat Kruununhaan porvareita, kamppailussa suomenruotsalaisten nuorten suosiosta se edusti proletariaattia. Seuran yhteiskunnallisesti avoimen toiminnan haittana oli se, ettei Kiffeniin liittymisellä ollut kielellisiä tai sosiaalisia syitä, minkä myötä siitä alkoi tulla ”ei-kenenkään seura”.
Ensimmäisinä vuosikymmeninä Kiffen oli ruotsinkielinen seura, jossa oli myös suomenkielisiä jäseniä. Suomen kieli kuitenkin yleistyi jatkuvasti, ja sittemmin suomesta on tullut seuran kiistaton enemmistökieli. Suomenkielisessä lehdistössä seurasta käytettiin ensimmäisten vuosien aikana nimeä Kruununhaan Urheiluseura (lyhenne KUS) ennen kuin nimi Kiffen yleistyi.
Nimestään huolimatta Kiffen ei ole ollut vuosikymmeniin kruununhakalainen seura, eikä sillä ole 1990- ja 2000-luvuilla ollut enää selkeää kotipaikkaa. Muutoksen myötä seura menetti osan aiemmasta identiteetistään.
Kaudella 2018 Kiffen pelasi kotiottelunsa Töölön pallokentällä. Joukkue on pelannut kotipelejään myös Pukinmäen liikuntapuistossa.