Kirkon tutkimuskeskus
Kirkon tutkimuskeskus on vuonna 1968 perustettu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon alainen tutkimusyksikkö, joka toimii kirkkohallituksen erikoisyksikkönä.
Tutkimuskeskus tutkii kirkkoa ja uskonnollista elämää sekä yhteiskunnassa vaikuttavia virtauksia. Se kokoaa tietoa eri tahoilla tehdystä tutkimuksesta, ylläpitää yhteyttä suomalaisiin ja ulkomaisiin yliopistoihin ja tutkimuslaitoksiin sekä myöntää apurahoja tutkijoille. Lisäksi kirkon tutkimuskeskus laatii selvityksiä ja katsauksia, tukee kirkon toiminnan suunnittelua ja harjoittaa julkaisutoimintaa.
Kirkon tutkimuskeskuksen tehtävänä on tutkia kirkon ja seurakuntien päätöksenteolle ja kehittämiselle tarpeellista kirkon, uskonnollisen elämän ja yhteiskunnan muutoksia. Erityisesti sen tutkimuskohteisiin kuuluvat uskonnollisuus, arvot ja kirkon toiminta. Se tukee kirkkohallitusta sen perustehtävässä kirkon asioiden hoitajana. Tutkimuskeskus on kirkkohallituksen erillisyksikkö, ja sen toimintaa tukee kirkkohallituksen asettama toimikunta.
Kirkon tutkimuskeskus jakaa vuosittain apurahoja kirkon ja seurakuntien päätöksenteon ja toiminnan kehittämisen sekä yhteiskunnan muutosten tutkimiseen. Apurahojen jakamisen painopistealueet muuttuvat muutaman vuoden välein.
Kirkon tutkimuskeskuksen taustalla on Heikki Wariksen johtaman komitean tekemä ehdotus. Kirkolliskokous asetti 1950-luvun lopulla Wariksen johdolle komitean. Sen tehtäviin kuului arvioida yhteiskunnan muutosta kirkon näkökulmasta ja tehdä sen perusteella uudistusehdotuksia. Waris esitteli 1962 mietinnön tulokset pappeinkokoukselle. Mietinnön ehdotuksiin kuului muun muassa kirkon oman tutkimusyksikön perustaminen. Yksikön tehtäviksi voisi sen mukaan lukeutua uskonnon ja kirkon yhteiskunnalliseen tilanteeseen liittyvän tiedon kokoaminne.
Kirkolliskokous asetti 1963 neuvottelukunnan hahmottelemaan tutkimuslaitoksen rakennetta ja aloittamaan rajoitetusti jo sen toimintaa. Neuvottelukuntaan kuuluivat piispa Martti Simojoki sekä professorit Erkki Kansanaho ja Heikki Waris.
Neuvottelukunta esitti 1968 ehdotuksensa kirkolliskokouksessa. Tutkimuslaitos perustettiin 1. maaliskuuta 1969 ja se sijoitettiin Tampereelle. Piispainkokous hyväksyi sen ohjesäännön, ja sen perustehtäväksi tuli ”suorittaa kirkon päätöksenteolle ja toiminnan kehittämiselle tarpeellista ja hyödyllistä kirkon ja uskonnollisen elämän sekä yhteiskunnassa vaikuttavien erilaisten virtausten tutkimista”. Yksikön nimi oli alkujaan tutkimuslaitos, mutta se muutettiin tutkimuskeskukseksi vuonna 1984.
Alkuvaiheessa tutkimuslaitoksen keskeisimpiä tehtäviä oli kirkon jäsenyyttä ja toimintaa mittaavien tilastojen tuottaminen. Työn runkona oli 1800-luvun lopulta lähtien kerätty seurakunnallisen tilastoaineisto. Tutkimuslaitoksen tutkimuskohteet monipuolistuivat hiljalleen apurahojen muodossa ja ulottuivat kaikille teologian aloille.
Tutkimuskeskuksen hallintoa muutettiin 1994, kun siitä tuli kirkkohallituksen erillisyksikkö. Se asetettiin kansliapäällikön alaisuuteen ja sen ohjaamaan määrättiin erityinen toimikunta, jonka puheenjohtajan ja kuusi jäsentä valitsee kirkkohallituksen täysistunto. Toimikunta muuttui vuonna 2016 neuvottelukunnaksi.
Johtokunnan puheenjohtajat:
Toimi- ja neuvottelukunnan puheenjohtajat:
Kirkon tutkimuskeskus sijaitsee osoitteessa Hammareninkatu 7, Tampere.