hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kereopa Te Rau
Kereopa Te Rau oli maori, joka tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin saksalaissyntyisen lähetyssaarnaaja Carl Völknerin murhasta. Hän vaikutti Pai Mārire- nimellä tunnetussa maorien uskonnollisessa liikkeessä. Murha liittyi maakiistoihin ja niistä syntyneisiin sotiin 1800-luvulla. Kereopa armahdettiin teloituksensa jälkeen vuonna 2014.
Kereopa kuului Ngāti Rangiwewehin maoriheimoon ja hän oli yksi Te Ua Haumēnen, Pai Māriren perustajan opetuslapsista. Niin sanotun Waikaton sodan aikana hän taisteli Maorien kuningasliikkeen kannattajien puolella brittien siirtomaahallintoa ja näitä kannattaneita maoreja vastaan. Hänen vaimonsa ja kaksi tytärtään kuolivat todennäköisesti siirtomaahallinnon joukkojen hyökkäyksessä 21. helmikuuta 1864. Seuraavana päivänä myös hänen siskonsa kuoli yhteenotoissa.
Sittemmin Kereopa oli toisen Pai Māriren kannattaja Pātara Raukataurin mukana levittämässä uskoa Pohjoissaaren itärannikolla. 6. huhtikuuta 1864 hän oli mukana väijyttämässä brittien sotilasjoukkoa, joista maorit surmasivat seitsemän. Kereopa leikkasi irti joukkoa johtaneen Thomas Lloydin pään, jota hän sittemmin kuljetti silminnäkijöiden mukaan mukanaan lähetysretkillään. Te Ua Haumēne oli aiemmin ohjeistanut saarnaamaan rauhallisesti ja jättämään siirtolaiset rauhaan. Mahdollisesti aiempien kokemustensa takia Kereopa ei kuitenkaan tätä ohjetta noudattanut.
Carl Völkner oli saksalaissyntyinen lähetyssaarnaaja, joka toimi Ōpōtikissa. Vuoden 1865 alusta Pai Māriren kannattajien keskuudessa lähti liikkeelle huhu, jonka mukaan Völkner oli siirtomaahallinnon vakooja. Liikkeen kannattajat vangitsivat Völknerin ja hänen mukanaan olleen toisen lähetyssaarnaajan Thomas Gracen. 2. maaliskuuta Grace tapettiin keihäin ja Völkner hirtettiin puuhun. Tämän jälkeen Völknerin pää irrotettiin ja Kereopa nieli tämän silmät kuvaillen ensin toista silmää "parlamentiksi" ja toista "kuningattareksi ja englantilaiseksi laiksi". Myöhemmin hän toisti saman tempun kolmen surmatun Ngāti Manawa -heimon soturien silmillä saaden lempinimen "Kaiwhatu" eli silmien syöjä.
Toukokuussa 1865 Ngāti Manawa- ja Ngāti Rangitihi -heimojen joukot estivät häntä siirtymästä Waikatoon saarnaamaan kuningasliikettä kannattaneille heimoille. Hän palasi Ōpōtikiin, mutta joutui pakenemaan Tūhoe-heimon alueelle siirtomaahallinnon joukkojen saapuessa alueelle. Hänen perässään tulivat siirtomaajoukot ja heitä tukeneet maorit, jotka hävittivät aluetta. Paikalliset maorit kyllästyivätkin Kereopan läsnäoloon ja päättivät luovuttaa tämän siirtomaahallinnolle syyskuussa 1871. Kereopa tuomittiin kuolemaan korkeimman oikeuden tuomiolla Napierissä joulukuussa 1871. Hänet hirtettiin 5. tammikuuta seuraavana vuonna.
Kereopan teloituksen jälkeen oikeudenkäyntiä on syytetty erilaisista epäoikeudenmukaisuuksista. Kereopaa vastaan todistaneille luvattiin syytesuoja, mutta ei ole selvää tiesikö oikeus tästä järjestelystä. Kereopa ei puolestaan saanut ketään puolustamaan itseään, koska siirtomaahallinto kieltäytyi auttamasta mahdollisia todistajia matkustamaan Napieriin. Kereopa armahdettiin kuolemansa jälkeen osana Uuden-Seelannin ja Ngāti Rangiwewehin sopimusta vuonna 2014.
Abdulla Yameen
Abdulla Yameen on Malediivien presidentti marraskuusta 2013 alkaen. Hän on maata lähes 30 vuotta, vuoteen 2008, hallinneen presidentti Maumoon Abdul Gayoomin velipuoli.
Yameen on opiskellut liiketaloutta Libanonissa ja valtiotiedettä Yhdysvalloissa.
Harry J. Anslinger
Harry Jacob Anslinger (s. 20. toukokuuta 1892 - k. 14. marraskuuta 1975) oli yhdysvaltain entisen huumevirasto "Federal Bureau of Narcoticsin" (FBN) pääjohtaja vuosina 1930-1962. Anslinger muistetaan parhaiten marihuanan demonisoinnista 1930-luvun Yhdysvalloissa erinäisten kampanjoiden avulla, ja häntä pidetään toisinaan yksin vastuullisena marihuanan kieltämiselle Yhdysvalloissa sekä sitä seuranneelle, lähes maailmanlaajuiselle, marihuanan kieltolaille.
Anslinger oli siviiliammatiltaan poliisi, ja ennen FBN:n pääjohtajuuttaan hän oli toiminut alkoholin kieltolakia valvovana agenttina Yhdysvaltain kieltolain aikaan.
Pride (vuoden 2014 elokuva)
Pride on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Matthew Warchusin ohjaama komediallinen draamaelokuva, joka perustuu tositapahtumiin. Elokuva sai ensi-iltansa 67. Cannesin elokuvajuhlilla ja se voitti juhlien epävirallisen Queer Palm -palkinnon. Elokuva voitti myös useita muita palkintoja, mukaan lukien parhaan brittiläisen independent-elokuvan BIFA-palkinnon.
Elokuva kertoo HLBT-aktivisteista, jotka päättävät kerätä rahaa lakkoileville kaivostyöläisille vuonna 1984. Ryhmä tuli tunnetuksi "Lesbians and Gays Support the Miners" -kampanjana, joka muodostui alkuvaikeuksien jälkeen menestyksekkääksi.
Hilda Nyström
Hilda Margareta Lovisa Nyström (20. heinäkuuta 1838 Hämeenlinna – 1896 jälkeen) oli suomalainen maanviljelijä.
Nyströmin vanhemmat olivat kauppias Carl Henrik Nyström ja Christina Lovisa Sirelius. Vanhemmat ostivat 1843 Lempäälästä kamarineuvos Johan Henrik Nordenswanin (1801-1862) omistaman Lastusten kartanon ja 1857 Urjalasta vänrikki Bengt Gabriel Rangellin omistaman Matkun eli Kreivilän kartanon. Suomen Naisyhdistyksen teoksen "Biograafisia tietoja Suomen naisista eri työaloilla" (1896) mukaan nimenomaan Nyström hoiti maataloutta ja Kreivilän tilaa jo isänsä eläessä ja hänellä oli "erinomainen taipumus maanviljelykseen". Kartanon 1860-1862 rakennetussa päärakennuksessa oli 15 huonetta ja viimeksi mainittuna vuonna sen pihapiiriin rakennettiin suuri kivinavetta. Carl Henrik Nyströmin kuoltua 1878 Kreivilä oli lesken nimissä vuoteen 1883 asti, jolloin sen osti teollisuuspatruuna Axel Wilhelm Wahren. Nyström hankki puolestaan haltuunsa velaksi Pantalan rusthollin, kunnosti sen ja myi edelleen 19 000 markan voitolla. Tämän jälkeen hän raivasi peltoja ja harjoitti maataloutta yli kymmenen vuoden ajan Hattulassa, mutta palasi sitten takaisin maanviljelijäksi Urjalaan, Mäkelän rustholliin.
Naamiopunavarpunen
Naamiopunavarpunen ("Procarduelis nipalensis") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Naamiopunavarpusta tavataan Nepalista Myanmarin pohjoisosiin ja Kiinan keskiosiin ulottuvalla alueella. Lajia on kuvattu melko yleiseksi tai yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lucas Bögl
Lucas Bögl (s. 14. kesäkuuta 1990) on saksalainen maastohiihtäjä. Bögl edustaa seuratasolla SC Gaißachia.
Bögl debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2010 Tour de Skin osakilpailuissa Oberstdorfissa sijoittuen prologissa sijalle 67. Ensimmäistä kertaa Bögl selviytyi 30 parhaan joukkoon tammikuussa 2015 Tour de Skin avauskilpailussa niin ikään Oberstdorfissa ollen prologin 17:s. Hän sijoittui Tour de Skin 2017 kokonaiskilpailussa 19:nneksi. Viimeisen etapin osuusajoissa hän saavutti tuohon mennessä parhaan maailmancup-sijansa oltuaan 11:s. Vuotta myöhemmin hän oli vastaavan etapin yhdeksänneksi nopein.
Bögl saavutti tammikuussa 2010 nuorten MM-pronssia viestistä Hinterzartenista. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 15:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa 16:nneksi.
Mäntypunavarpunen
Mäntypunavarpunen ("Haemorhous cassinii") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Mäntypunavarpusta tavataan pesivänä Yhdysvaltain länsiosissa ja Kanadan lounaisosissa ja talvehtivana lisäksi Meksikossa. Laji on vähentynyt nopeasti, ja on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Pasha Parfeny
Pavel Parfeni (tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Pasha Parfeny; s. 30. toukokuuta 1986 Orhei, Moldovan SNT) on moldovalainen laulaja ja lauluntekijä.
Parfeny edusti maataan vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa Bakussa, jossa hän sijoittui finaalissa sijalle 11 itse säveltämällään ja sanoittamallaan kappaleella "Lăutar". Parfeny sävelsi myös Moldovan vuoden 2013 edustuskappaleen "O mie", jonka esitti Aliona Moon. Parfeni soitti myös O miessä taustalla pianoa.
Parfeny kuului vuosina 2008-2009 moldovalaisyhtye SunStroke Projectiin, joka osallistui vuonna 2010 euroviisuihin yhdessä Olia Tiran kanssa kappaleella Run Away.
Oh!
Oh! on eteläkorealaisen Girls’ Generation -tyttöyhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin Etelä-Koreassa 28. tammikuuta 2010. Albumi sisältää pääsinglen "Oh!". Uudelleenpakattu versio "Run Devil Run" julkaistiin maaliskuussa 2010 uuden kappaleen "Run Devil Run" kanssa.
Gaon Chart listasi albumin Etelä-Korean toiseksi myydyimmäksi albumiksi vuonna 2010 197 934 myydyllä kappaleella ja uudelleenpakatun version neljänneksi 136 851 myydyllä kappaleella.
SM Entertainment vahvisti tammikuussa 2010, että yhtye tekisi comebackin 28. helmikuuta.
Kiinnostus albumia kohtaan oli suurta, sillä sitä ennakkotilattiin 150 000 kappaletta. Ensimmäisenä päivänä albumia myytiin 30 000 kappaletta. 8. helmikuuta 2010 albumi julkaistiin iTunesin kautta yli 80 maassa, mukaan lukien Yhdysvallat, Kanada, Englanti, Ranska, Japani, Kiina ja Irlanti.
Yhtye aloitti albuminsa mainostuksen MBC:n "Music Coressa" 30. tammikuuta. Yhtye esitti myös kappaleen "Show! Show! Show!" osana heidän erikoista comebackiaan "Music Coressa" ja SBS:n "Inkigayossa".
Huhtikuussa 2010, yksi albumin kappaleista nimeltä "영원히 너와 꿈꾸고 싶다 (Forever)" oli mukana draamassa "Pasta".
"Uudelleenpakattu" versio albumista julkaistiin maaliskuussa uuden konseptin kanssa. Uusi single "Run Devil Run", julkaistiin digitaalisena singlenä 17. maaliskuuta 2010. Kappaleen demon oli alun perin levyttänyt Kesha; kappaleen oikeudet myytiin kuitenkin SM Entertainmentille ja luovutettiin myöhemmin Girls’ Generationille. Musiikkivideo julkaistiin 18. maaliskuuta.
SM Entertainment totesi myöhemmin, että Yoona oli albumin kannen tyttö.
Kenzie, lauluntekijä, joka aiemmin teki yhtyeen debyyttisinglen "Into the New World", sävelsi myös kappaleen "Oh!". "Oh!" julkaistiin digitaalisille musiikkisivuille 25. tammikuuta 2010. Kappale nousi nopeasti kärkeen digitaalisilla musiikkilistoilla 10 minuutin aikana sen julkaisusta. Lisäksi kappale sijoittui ensimmäiseksi Gaon Music Chart-listalla.
"Run Devil Runin" kirjoitti yhdysvaltalaiset lauluntekijät, Alex James ja Busbee, yhdessä ruotsalaisen lauluntekijän Kalle Engströmin kanssa. Kappaleen levytti ensin yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä Kesha vuonna 2008. Kesha ei kuitenkaan koskaan lisännyt kappaletta albumiinsa. Kappale jäi koskemattomaksi seuraavaksi kahdeksi vuodeksi ennen kuin Universal Music Groupin toimitusjohtajat myivät kappaleen oikeudet SM Entertainmentille. Tämän jälkeen korealainen lauluntekijä Hong Ji-yoo tuotiin kääntämään ja järjestämään englanninkielinen versio koreaksi.
Seuraavat kappaleet lisättiin uudelleenpakattuun albumiin.
Hilma Nyström
Hilma Evelina Christina Nyström (31. toukokuuta 1846 Loviisa – 13. tammikuuta 1915 Helsinki) oli ilmeisesti Suomen ensimmäinen naispuolinen pankkivirkailija.
Nyströmin vanhemmat olivat merikapteeni Magnus Nyström ja Kristina Lovisa Hindberg, hän oli perheen ainoa lapsi. Nyström menetti isänsä ja pikkulapsena, kun tämä hukkui 1849. Nyströmin opinnoista ei ole tietoa, mutta hänen voi olettaa niitä harjoittaneen, sillä 22. elokuuta 1874 hän aloitti kassanhoitajana Pohjoismaiden Osakepankin Helsingin konttorissa. Nyström, joka oli naimaton, palveli yli 30 vuotta samassa Pohjoismaiden Osakepankin konttorissa. Vuonna 1894 hän sai pankilta tunnustuksen 20 vuoden palveluksesta. Naisvirkailijoiden määrä lisääntyi nopeasti, Pohjoismaiden Osakepankissakin heitä oli 1906 jo melkein sata.
"Pohjoismaiden Osakepankki Kauppaa ja Teollisuutta Varten" oli perustettu 1872 yksityiseksi kansainväliseksi liikepankiksi, jolla oli konttoreita myös ulkomailla. Pankki oli silti 1880-luvulle tultaessa suomalaisomistuksessa, pääkonttori oli Viipurissa ja huomattavin sivukonttori juuri Helsingissä. Pankin tärkein kilpailija oli 1862 perustettu Suomen Yhdyspankki. Kilpailijapankit sulautuivat myöhemmin, vuonna 1920.
Pyhän Marian kirkko (Abbas and Templecombe)
Pyhän Marian kirkko on Englannin kirkon kirkkorakennus, joka sijaitsee Templecombessa Somersetin kreivikunnassa. Se kuuluu Grade II* -rakennussuojeluluokkaan, johon se listattiin 24. maaliskuuta 1961.
Sakasti rakennettiin 1893. Kastemalja on peräisin 1100-luvulta. Kirkossa on näytteillä maalaus, jonka oletetaan esittävän Kristusta. Maalaus on tehty aikaisintaan 1200-luvulla.
Luxemburg-vuodot
Luxemburg-vuodot eli Luxembourg Leaks (tunnetaan myös lyhenteillä Lux Leaks tai LuxLeaks) on kansainvälisistä tutkivista journalisteista koostuvan International Consortium of Investigative Journalists -ryhmän vuonna 2014 tekemä paljastus, jossa julkaistiin salassa pidettävää aineistoa Luxemburgin veroparatiisissa tapahtuneesta ulkomaisten yritysten veronkevennysohjelmasta.
LuxLeaks ei nimestään huolimatta ole osa Wikileaksin suurta asiakirjapaljastusta vaan erillinen tapahtumaketju.
LuxLeaksissa paljastettiin noin 300 ulkomaalaisyritystä, jotka ovat tehneet veronkierroksi määriteltävää verosuunnittelua suoraan Luxemburgin viranomaisten myötävaikutuksella.
Luxemburg Leaks-paljastus alkoi 6.11.2014 kun eräiden sanomalehtien yhteenliittymä julkaisi ensimmäisen osittaisen luettelon erinäisistä verosopimuksista (LuxLeaks 1), joita oli tehty joidenkin kansainvälisten yritysten sekä Luxemburgin veroviranomaisten välillä. Toinen osa luettelosta (LuxLeaks 2) julkaistiin joulukuun alkupuolella 2014, sisältäen tiedostoja mm seuraavista yrityksistä: Deloitte, KPMG ja Ernst & Young.
Asiakirjat julkisuuteen vuosi PricewaterhouseCoopers -konsulttitoimiston entinen työntekijä Antoine Deltour, joka omien sanojensa mukaan kopioi dokumentit työpaikallaan vuonna 2010. Hänen alkuperäisenä tarkoituksenaan ei ollut vuotaa dokumenttien sisältöä julkisuuteen. Hän tosin antoi ne ranskalaiselle journalistille, joka julkaisi ne kaksi vuotta myöhemmin kansainvälisen tutkivien journalistien yhteenliittymän, ICIJ:n (International Consortium of Investigative Journalists:in) nettisivuilla.
Paljastetuissa asiakirjoissa mainitaan myös neljä suomalaisyritystä: rakennusyhtiö SRV, pakkausyhtiö Huhtamäki, Suomen Lähikauppa (johon kuuluvat muiden muassa Siwa ja Valintatalo) ja metsäalan rahaston konsulttiyhtiö Dasos Capital Oy. Mukana on myös kolme Suomeen kiinteässä yhteydessä olevaa ulkomaalaisyritystä, joista kaksi on pohjoismaisia sijoitusyhtiöitä: IK Investment Partners ja Altor Funds. Kolmas yhtiö on yhdysvaltalainen vahinkovakuutusyhtiö AIG, jonka suomalainen tytäryhtiö kuuluu Luxemburgin verottajan kanssa tehtyyn ennakkosopimukseen.
Suomalaisia yhtiöitä avusti "verotuksen optimoinnissa" luxemburgilainen rahoitusviranomainen Marius Kohl.
Asiakirjojen tultua julkisuuteen alettiin julkisuudessa monella taholla kutsumaan näitä, sinänsä Luxemburgin lain mukaisia, yritysten vero-optimointeja (eng. "fiscal optimization") veronkierroksi.
Veselin Tsinzov
Veselin Tsinzov (s. 29. heinäkuuta 1986 Samokov) on bulgarialainen maastohiihtäjä. Tsinzov edustaa seuratasolla Alexander Logisticsia.
Tsinzov debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2007 Rukalla ollen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 84. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2010 Rybinskin 30 kilometrin kilpailusta sijoituttuaan sijalle 21. Tsinzovin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on 14. sija, jonka hän saavutti Szklarska Poreban 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailusta tammikuussa 2014.
Tsinzov on osallistunut kaksiin talviolympialaisiin vuosina 2010 ja 2014. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on 41. sija vuoden 2015 kisojen 15 kilometriltä Sotšista. Samojen kisojen joukkuesprintissä hän oli 19. Tsinzov on osallistunut myös viisiin MM-kilpailuihin, jossa hänen paras sijoituksensa on niin ikään 41. sija vuoden 2009 MM-kisojen 50 kilometriltä.
Veselin
Veselin (kyrillisillä aakkosilla Веселин) on slaavilaisissa maissa käytössä oleva miehen etunimi. Alun perin nimi on bulgarialainen. Sana "vesel", josta nimi on johdettu, tarkoittaa eteläslaavilaisissa kielissä iloista.
Kutsuntalaitoksen keskuslautakunta
Kutsuntalaitoksen keskuslautakunta oli Suomessa 1923–1950 toiminut asevelvollisuusasioiden toinen oikeusaste. Sen ratkaisuista oli mahdollista valittaa ylimpänä oikeusasteena toimineeseen korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Alin asevelvollisuusasioita käsittelevä viranomainen oli jokaisessa kutsuntapiirissä ollut kutsuntatoimisto. Kutsuntalaitoksen keskuslautakunnan muodostaminen perustui vuoden 1922 asevelvollisuuslakiin, joka tuli voimaan 1. huhtikuuta 1923. Kutsuntalaitoksen keskuslautakunnan edeltäjä oli läänintoimisto ja seuraaja kutsunta-asiain keskuslautakunta.
Vuoteen 1932 kutsuntalaitoksen keskuslautakunnan puheenjohtajana toimi upseeri sekä jäseninä upseeri, oikeustieteellisen tutkinnon suorittanut henkilö ja kaksi siviilihenkilöä. Puheenjohtajan ja sotilasjäsenen nimitti tasavallan presidentti ja siviilijäsenet valtioneuvosto. Keskuslautakunnan tehtävänä oli tutkia ja ratkaista kutsuntatoimiston ja lisätyn kutsuntatoimiston ratkaisuista tehdyt valitukset. Lisätty kutsuntatoimisto muodostui, kun kutsuntatilaisuuksia varten kutsuntatoimiston kokoonpanoon lisättiin yksi jäsen jokaisesta kutsunta-alueen kunnasta.
Joulukuusta 1932 alkaen kutsuntalaitoksen keskuslautakunnassa oli kaksi vähintään esiupseerin arvossa olevaa sotilasjäsentä ja kolme siviilijäsentä, joista ainakin yhden tuli olla lainoppinut. Toinen sotilasjäsen toimi puheenjohtajana ja toinen varapuheenjohtajana sekä lainoppinut jäsen sihteerinä. Sotilasjäsenet nimitti tehtäväänsä tasavallan presidentti ja siviilijäsenet valtioneuvosto. Jäsenten varamiesten määrääminen kuului samoille päättäjille.
Kutsuntalaitoksen keskuslautakunta tutki ja ratkaisi vuoden 1932 asevelvollisuuslain voimassaolon aikana sotilaspiirin päällikön ja kutsuntalautakunnan toimenpiteistä tehdyt valitukset. Se oli päätösvaltainen paitsi nelijäsenisenä myös kolmijäsenisenä, jos läsnä oli toinen sotilasjäsenistä ja lainoppinut jäsen ja jos kaikki kolme olivat päätöksestä yksimielisiä. Keskuslautakunta kokoontui Helsingissä puheenjohtajan kutsusta tai, jos hänellä oli este, varapuheenjohtajan kutsusta.
Vuoden 1950 asevelvollisuuslaki tuli voimaan vuoden 1951 alussa. Siinä määrättiin, että valitukset asevelvollisuutta koskevissa asioissa käsitteli kutsunta-asiain keskuslautakunta, jonka ratkaisuun ei ollut mahdollista hakea muutosta. Tämän lain myötä kutsuntalaitoksen keskuslautakunta siirtyi historiaan.
Milton Caniff
Milton Arthur Caniff (28. helmikuuta 1907 Hillsboro, Ohio – 3. huhtikuuta 1988 New York) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka loi seikkailusarjat "Terry and the Pirates" ja "Steve Canyon". Ne tunnettiin taitavasta piirrostyöstään, jännittävyydestään ja huumoristaan.
Caniff valmistui vuonna 1930 Ohion osavaltionyliopistosta. Seuraavina vuosina hän piirsi New Yorkissa Associated Pressille useita sarjakuvia. Caniff kehitti "Terry and the Pirates" -sarjan vuonna 1934 ja piirsi sitä seuraavan kahdentoista vuoden ajan. Toisen maailmansodan aikana hän piirsi myös "Male Call" -nimistä sarjakuvaa Yhdysvaltain armeijan lehtiin. Sodan jälkeen hän joutui lopettamaan "Terryn" piirtämisen vaihdettuaan syndikaattia, jolle jäivät sarjan oikeudet. Niinpä Caniff esitteli 1947 uuden sankarin, lentäjä Steve Canyonin, jonka seikkaluja hän siitä alkaen piirsi. Caniff jatkoi tätä sarjaa kuolemaansa asti.
Caniff oli National Cartoonists Societyn perustajajäsen ja sai vuonna 1947 ensimmäisen seuran myöntämän Reuben-palkinnon. Hänelle myönnettiin toinenkin Reuben vuonna 1972. Seura jakaa nykyään hänen mukaansa nimettyä Milton Caniff -elämäntyöpalkintoa.
Mitre Sports International
Mitre Sports International on vuonna 1817 Huddersfieldissä, Englannissa perustettu yritys, joka valmistaa urheiluvälineitä jalkapalloon, rugbyyn ja verkkopalloon. Yritys on nykyisin Pentland Groupin omistuksessa ja sen päämaja sijaitsee Finchleyssä, Englannissa.
Mitren perusti vuonna 1817 Benjamin Crook. Sana mitre tarkoittaa englannin kielellä hiippaa. Nykyisin Mitre valmistaa jalkapallovälineistä palloja, maalivahdin hanskoja, säärisuojia, vaatteita, kenkiä ja muuta oheistavaraa. Rugbyvälineistä Mitre valmistaa nykyisin palloja, vaatteita, kenkiä, suojia sekä muita tavaroita. Verkkopallovälineistä Mitre valmistaa vain palloja, laukkuja ja muuta tavaraa.
Jalkapallomaajoukkueista El Salvador pukeutuu Mitren asuihin. Myös muun muassa The Football League käyttää kaikissa turnauksissaan Mitren palloja. Verkkopallossa Englannin ja Etelä-Afrikan maajoukkueet pukeutuvat Mitren asuihin. Yksittäisistä pelaajista muun muassa australialainen jalkapallomaalivahti Mark Schwarzer käyttää Mitren hanskoja.
Piirrosvideo
Piirrosvideo (valkotauluvideo, tussivideo) on elävään piirtämiseen perustuva video, jossa yleensä kerrotaan jokin tarina. Englanniksi videoita kutsutaan nimillä whiteboard animation, animated doodling tai video scribing. Piirrosvideoita on käytetty viestinnässä ja tarinankerronnassa kansainvälisesti suhteellisen laajasti 2000-luvulta alkaen. Suomessa ilmiön suosio kasvaa jatkuvasti.
UPS:n mainokset vuodesta 2007 alkaen olivat tienraivaaja ja tulivat hyvin tunnetuiksi Yhdysvalloissa.
Kansainvälisesti piirrosvideo sai nykymuodossaan alkunsa vuonna 2009 RSA:n promootiovideoista. Näissä videoissa ajattelun ammattilaiset esittelivät teorioita tai käsitteitä samalla kun videolla piirtävä käsi kuvitti ja täydensi näitä puheita. Videoista tuli hyvin suosittuja YouTubessa, ja suosituimmilla videoilla on yli 11 miljoonaa katsojaa.
Ennen internetiä ilmiötä kehitti Suomessa eteenpäin Kylli Koski, jonka satuja Yle televisioi.
Piirrosvideo toteutetaan yleensä niin, että piirtäjä piirtää alustalle (valkotaulu, paperi) ja kuvaa koko piirtämisen prosessin, joka sitten nopeutetaan sujuvaksi tarinaksi ja rytmitetään puheeseen sopivaksi videoeditoinnin keinoin. Joissakin piirrosvideoissa on myös animoituja osioita. Piirrosvideoita on tehty myös siten että piirtäjä piirtää samalla kun hän tai joku muu puhuu.
Piirrosvideoita käytetään muun muassa koulutukseen, mainontaan, markkinointiin, taiteeseen ja organisaatioiden sisäiseen viestintään. Usein piirrosvideot julkaistaan internetissä esim. Youtube- tai Vimeo-palveluissa. Piirrosvideoiden on todettu saavan enemmän katsojakertoja kuin perinteiset videoanimaatiot.
Viron alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
Viron alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Viroa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa.
Jussi Oksanen (poliitikko, päätoimittaja)
Johan Leonard (Jussi) Oksanen (15. huhtikuuta 1889 Asikkala – 25. syyskuuta 1945 Mäntyharju) oli Sanomalehti Kalevan päätoimittaja ja Kansallisen Edistyspuolueen puoluesihteeri
Oksasen vanhemmat olivat varusmestari Aatto Oksanen ja Vilhelmiina Sundqvist. Hän kiinnostui jo varhain politiikasta ja oli 20-vuotiaana perustamassa Suomalaisen puolueen Hämeen osastoa. 1919 hän osallistui Kansallisen Edistyspuolueen Oulun osaston perustamiseen, 1925 hänet valittiin puolueen puoluesihteeriksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1930 asti ja lyhyen aikaa vielä vuonna 1945. Puolueessa hän ajoi tunnettuna raittiusmiehenä kieltolain tiukkaa valvontaa, mutta myös muun muassa puolustusmenojen supistamista ja pienviljelijöiden aseman parantamista.
Oksasen lehtimiesura alkoi jo 1906 tamperelaisessa Aamulehdessä, jatkui sitten lyhyen aikaa Raahessa ja taas Tampereella, kunnes hänet kutsuttiin 1912 oululaisen Kaiku-lehden päätoimittajaksi. 1919 hän siirtyi kilpailevan Kalevan päätoimittajaksi vuoteen 1925 saakka. Häntä pidettiin vakaana ja harkitsevana lehtimiehenä, vaikkakin hän kirjoitti myös pakinoita "Juhani" -nimimerkillä. Palattuaan puoluesihteerikauden jälkeen takaisin Kalevan päätoimittajaksi 1930, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1944, Oksanen kohtasi äärioikeiston lehteä vastaan suuntaamaa kritiikkiä ja jopa mielenosoituksia.
Oksasen tärkein harrastus oli raittiustyö, häntä voitaneen pitää yhtenä aikakautensa merkittävistä raittiuden puolustajista. Hän oli toisaalta kiinnostunut myös teatterista ja toiminut itsekin harrastajanäyttelijänä, esiintyen muun muassa Väinämöisen ja merirosvokapteeni Rinaldo Rinaldinin rooleissa. Oulussa hän toimi aktiivisesti myös teatterihallinnossa.
Oksasen puoliso vuodesta 1907 oli Lyyli Toivola (1889-1955). Perheeseen syntyi viisi tytärtä, joista neljä oli opettajia, ja poika Viljo Juhani. Hän kaatui luutnanttina jatkosodassa kesän 1944 torjuntataisteluissa Kannaksella.
Karhula (lehti)
Karhula: puolueeton paikallislehti oli vuosina 1959–1972 kerran viikossa ilmestynyt paikallislehti Karhulan kauppalassa. Lehteä julkaisi Yrjö Rasi. Lehteä oli perustamassa toimittaja Veikko Ennala Yrjö ja Aila Rasin rahoittamana. Lehti oli 8-sivuinen ja se painettiin Myllykosken Kirjapaino Oy:ssä. Parhaimmillaan lehden levikki oli 7000 kappaletta, josta 700 kappaletta oli irtonumeromyyntiä ja loput tilattavia lehtiä. Veikko Ennala oli vuoden Karhula-lehden päätoimittajana ja hänen lähtiessään lehden levikki romahti.
Tax Justice Network
Tax Justice Network (TJN) on tutkijoista ja aktivisteista muodostettu painostusryhmä, jonka huolena on veronkierron, verojen välttämisen ja veroparatiisien haitallinen vaikutus maailman talouteen. Ryhmän mukaan verot voivat olla tärkeänä apuna luotaessa sosiaalisesti oikeudenmukaisempaa yhteiskuntaa.
Tax Justice Network International Secretariat Limited on Englannissa toimiva yhtiö, jota johtaa voittoa tavoittelematon Belgiaan rekisteröity järjestö nimeltään "Tax Justice Network Association Sans But Lucratif".
TJN julkaisee Financial Secrecy Index -nimistä luetteloa maailman veroparatiiseista ja niihin rinnastettavista taloudellisen salailun sallivista maista.
TJN:n perustettiin vuonna 2003 Porto Alegressa pidetyssä Maailman sosiaalifoorumin (World Social Forum) kokouksessa. Järjestön päämaja on Lontoossa ja sitä johtaa John Christensen.
Capua
Capua on kaupunki ja kunta Etelä-Italiassa Casertan maakunnassa Campanian alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Napolista pohjoiseen.
Capuassa oli noin 19 000 asukasta vuonna 2013 ja sen pinta-ala on noin 49 neliökilometriä.
Lentolippu
Lentolippu on lentoyhtiön tai matkatoimiston myöntämä tosite, joka vahvistaa, että henkilö on ostanut paikan lennolta. Esittämällä lentolipun lentoaseman lähtöselvityksessä matkustaja saa tarkastuskortin, joka oikeuttaa matkustajan nousemaan lentokoneeseen.
Alun perin lentoliput kirjoitettiin käsin. Nykyisin sähköiset liput () ovat korvanneet käsin kirjoitettavat liput. Esimerkiksi IATA:n jäsenlentoyhtiöt siirtyivät käyttämään pelkästään sähköisiä lentolippuja 1. kesäkuuta 2008 alkaen.
Lähtökohtaisesti lentolippu kelpaa vain sen lentoyhtiön lennolla, jolle se on ostettu. Monilla lentoyhtiöillä on myynnissä kuitenkin matkaehdoiltaan joustavampia lippuja tavanomaista kallimmalla hinnalla. Joustavammalla lipulla matkustaja saattaa saada oikeuden muuttaa lentonsa ajankohtaa tai perua sen matkan kokonaan saaden osittaisen tai täydellisen hyvityksen matkan hinnasta. Lippujen hinnat ja ehdot vaihtelevat merkittävästi lentoyhtiöiden välillä.
Yhdellä lentolipulla voi matkustaa vain yksi henkilö. Jos useampi henkilö ostaa lipun yhdellä kertaa, liput voidaan yhdistää saman varausnumeron alle. Näin ryhmää käsitellään yhtenäisenä varausjärjestelmissä.
Lentoyhtiöstä ja paikallisista käytännöistä riippuen lipun sisältö saattaa vaihdella. Yleensä lippu sisältää vähintään matkustajan nimen, lipun myöntäneen lentoyhtiön nimen (ja logon), lipun numeron (alussa kolminumeroinen lentoyhtiökoodi), matkan lähtöaseman, määränpään, mahdolliset välilaskut ja vaihtolennot, lentojen numerot, lähtöajat ja päivämäärät, jolloin lippu on voimassa. Lisäksi lipussa on usein mainittu lipun hintaan sisältyvä matkatavaran määrä, lipun hinta eriteltynä (verot, polttoainemaksut, valuutanvaihtokurssit ja muut kulut), maksutapa sekä hinnoitteluperustelutunnus (), joka viittaa etukäteen määriteltyihin matkaehtoihin ja lipun vaihtoa sekä hyvitystä koskeviin rajoituksiin.
Kansainvälinen ilmakuljetusliitto IATA ilmoitti jäsenlentoyhtiöidensä luopuvan paperisista lentolipuista 1. kesäkuuta 2008 alkaen. Käytännössä muutos koskee lähes kaikkia maailman lentoyhtiöitä. Sellaiset lentoyhtiöt, jotka eivät ole IATA:n jäseniä, saattavat kuitenkin yhä myöntää paperisia lentolippuja.
Paperisiin lentolippuihin liittyi riski lippujen jälleenmyynnistä tai väärinkäytöstä. Lippuja, jotka olivat jäämässä käyttämättömäksi kaupattiin pimeillä markkinoilla eteenpäin. Lipun alun perin ostanut henkilö myi lipun kolmannelle osapuolelle, ja kirjasi tämän matkatavarat lähtöasemalla oman nimensä alle lähtöselvityksessä. Näin lipulla saattoi matkustaa joku muu kuin henkilö, jonka nimiin lippu oli kirjattu.
Matti Ovaska
Matti Ovaska oli suomalainen 1900-luvun alkupuolella elänyt arkkiveisujen tekijä.
Ernie Bushmiller
Ernest (Ernie) Paul Bushmiller (23. elokuuta 1905 New York – 15. elokuuta 1982 Stamford, Connecticut) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka piirsi vuodesta 1925 alkaen strippisarjakuvaa "Ulla" ("Nancy", alun perin "Fritzi Ritz").
New Yorkin Bronxista kotoisin ollut Bushmiller työskenteli koulun jälkeen apulaisena "New York World" -lehdessä ja suoritti kursseja National Academy of Designissa. Vuonna 1925 hän alkoi piirtää sarjakuvaa "Fritzi Ritz", jonka Larry Whittington oli aloittanut kolme vuotta aiemmin, mutta siirtynyt sittemmin toiseen lehteen. Viehättävästä sankarittaresta kertonut sarja lisäsi suosiotaan Bushmillerin kaudella. Vuonna 1933 Bushmiller lisäsi sarjaan uuden hahmon, Fritzi Ritzin siskontyttären Ullan ("Nancy"), joka kohosi muutamassa vuodessa uudeksi päähenkilöksi. Ullan ystävä Pelle ("Sluggo") ilmaantui sarjaan vuonna 1938, jolloin myös sarjan nimeksi muutettiin "Nancy". Bushmiller teki "Ullasta" yksinkertaisen vitsisarjan, jonka huumori oli usein visuaalista ja piirrostyyli taloudellisen yksinkertaista.
Bushmiller palkittiin National Cartoonists Societyn Reuben-palkinnolla vuonna 1976. Hän jatkoi "Ullan" piirtämistä 1970-luvun lopulle saakka, jolloin joutui etenevän Parkinsonin taudin vuoksi luovuttamaan piirtämisen Will Johnsonille ja Al Plastinolle. Bushmiller kuitenkin valvoi sarjan tekemistä kuolemaansa asti. Sarjalla on myöhemmin ollut useita piirtäjiä, ja se ilmestyy edelleen.
Frans Voimio
Frans Voimio (sukunimi aik. Wahlroos) oli suomalainen 1900-luvun alkupuolella elänyt arkkiveisujen tekijä.
Nimellä "Frans Wahlroos":
Nimellä "Frans Voimio":
Billy the Kid – Henkipatto
Billy the Kid – Henkipatto (The Left Handed Gun) on vuonna 1958 ensi-iltansa saanut Arthur Pennin esikoiselokuva.
Pat Garret ampuu vasenkätisen Billy The Kidin.
1950-luvun puolessa välissä Gore Vidal teki televisiokäsikirjoituksen Billy the Kidin kuolemasta, ja Robert Mulligan ohjasi siitä ”The Philco-Goodyear Television Playhouse”-sarjaan jakson nimeltä ”The Death of Billy the Kid”, senkin pääosassa Paul Newman.
Yhdysvalloissa elokuva oli taloudellinen floppi, mutta ranskalaiset kriitikot ylistivät sitä rohkeasta erottautumisesta perinteisestä westernistä. Se voitti vuonna 1961 Belgian filmikriitikoiden palkinnon.
Juho Liuksiala
Juho Liuksiala (s. 2. marraskuuta 1995 Vammala) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Liiga -seura Tampereen Ilveksessä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Liuksiala aloitti jääkiekkoilun 5-vuotiaana Vammalan Palloseurassa. Hän siirtyi C2-juniorina HC Nokiaan kaudeksi 2009–2010, josta Liuksiala jatkoi kaudeksi 2010–2011 try-outin kautta Tampereen Ilveksen C-nuoriin. Kauden 2011–2012 hän vietti suurimmaksi osaksi seuran B-nuorissa, mutta Liuksiala pelasi myös Ilveksen B2-nuorissa, joiden pudotuspelien jäähypörssin hän voitti 33 minuutillaan. Liuksiala voitti kauden päätteeksi B2-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2012–2013 hän oli Ilveksen B-nuorten paras maalintekijä 24 osumallaan.
Kaudella 2014–2015 Liuksiala debytoi Ilveksen SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 3. tammikuuta 2015 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Liuksialasta tuli kaikkien aikojen ensimmäinen HC Nokian juniori SM-liigassa. Hänet merkittiin heti Ilveksen ykkösketjuun Tapio Laakson ja Sami Sandellin viereen. Liuksiala sai ottelussa jääaikaa 10.18 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana kolme SM-liigaottelua. Kauden 2015–2016 Liuksiala pelasi kokonaan Ilveksen A-nuorissa. Hän voitti tehoilla 34+27=61 koko A-nuorten SM-liigan maalipörssin (Arto Javanainen -palkinto) ja sijoittui pistepörssissä kuudenneksi. Ilves eteni sarjan finaaleihin, joiden ensimmäisessä ottelussa 31. maaliskuuta 2016 Espoo Bluesia vastaan Liuksiala teki kaksi maalia, joista toinen jäi Ilveksen 6–5-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Joukkueen Suomenmestaruus ratkesi lopulta seuraavassa ottelussa.
Huhtikuussa 2016 Liuksiala teki vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen Ilveksen kanssa. Kauden 2016–2017 kynnyksellä seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Lempäälän Kisaan, jossa Liuksiala pelasi kauden aikana 19 runkosarjaottelua tehopistein 5+6=11. Hän pelasi Ilveksessä ensimmäisen ja uransa neljännen SM-liigaottelunsa 26. marraskuuta 2016 vieraissa Pelicansia vastaan, jolloin Liuksiala teki myös liigauransa avausmaalin. Hänen varsinainen tulokaskautensa SM-liigassa toi 37 runkosarjaottelussa tehot 12+6=18 ja kymmenessä playoff-ottelussa neljä syöttöpistettä. Liuksiala voitti koko SM-liigan tulokkaiden runkosarjan maalipörssin ja sijoittui tulokkaiden pistepörssissä viidenneksi. Hän jakoi myös Ilveksen sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Aleksi Mustosen kanssa. Tammikuussa 2017 Liuksiala teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa.
Liuksiala on käynyt Tampereen Kauppaoppilaitoksessa sporttimerkonomi-linjan.
Heikki Nurhonen
Heikki Nurhonen oli suomalainen 1900-luvun alkupuolella elänyt arkkiveisujen tekijä.
Heikki Nurhosen veli oli humorististen Lapatossu-juttujen kirjoittaja Juho Nurhonen. He olivat molemmat ammatiltaan latojia.
Nimimerkillä "H. & J.-nen" (Heikki ja Juho Nurhosen yhteisesti käyttämä nimimerkki):
Richard F. Outcault
Richard Felton Outcault (14. tammikuuta 1863 Lancaster, Ohio – 25. syyskuuta 1928 Flushing, New York) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän loi varhaisen sarjakuvahahmon The Yellow Kidin, jolla oli merkittävä vaikutus sarjakuvan kehitykseen.
Outcault opiskeli taidetta Cincinnatissa ja myöhemmin Pariisissa. Hän piirsi 1880-luvulla "Judge" ja "Life"-nimisiin huumorilehtiin. Vuodesta 1885 hän piirsi Joseph Pulitzerin julkaisemaan "New York Worldiin" pääasiassa slummien elämää kuvanneita pilapiirroksia. Kuuluisa The Yellow Kid (”Keltainen poika”) syntyi 16. helmikuuta 1895, kun Outcault piirsi "New York Worldin" värillistä koepainosta varten yöpaitaan pukeutuneen pojanviikarin. Hahmo muodostui hyvin suosituksi ja alkoi esiintyä säännöllisesti lehden sivuilla. Yöpaidan etumukseen oli yleensä kirjoitettu slangilla jokin viesti. Vuonna 1896 William Randolph Hearst päätti palkata Outcaultin omaan "New York Journal" -lehteensä. Hearst ja Pulitzer kilpailivat jonkin aikaa Outcaultista tekemällä hänelle kilpailevia palkkatarjouksia, kunnes Pulitzer antoi periksi ja palkkasi Outcaultin tilalle George Luksin piirtämään Yellow Kidiä. Halpamaisena pidetty kamppailu suositusta piirtäjästä ja hahmosta johti käsitteen keltainen lehdistö syntyyn.
Outcault siirtyi vuonna 1897 "The New York Heraldiin", johon hän loi vuonna 1902 toisen merkittävän sarjakuvansa, "Buster Brownin". Myös Buster Brown -hahmo muodostui hyvin suosituksi ja sitä käytettiin myöhemmin monenlaisten tuotteiden mainonnassa.
Sulo Enkiö
Sulo Lahja Enkiö (vuoteen 1928 asti Enqvist) (3. maaliskuuta 1903 Lappvesi – 12. joulukuuta 1975) oli Suomen merivoimien kommodori, joka palveli monipuolisesti eri merisodankäynnin tehtävissä.
Enkiö kävi Merisotakoulun 1925 ja kouluttautui sukellusveneisiin Italiassa 1927-1928. Tämän jälkeen hän palveli Suomen sukellusvenekoulun johtajana 1928-1930 ja sukellusvenelaivueen päällikkönä 1930-1938. Samalla Enkiö kävi Ruotsin sotakorkeakoulun 1935. Talvisodan aikana Enkiö toimi toimistopäällikkönä merivoimien esikunnassa. Jatkosodan aikana hän oli laivasto-osaston päällikkönä 1941-1943. Vuonna 1943 hän oli sotilasasiamiehenä Italiassa. Merisotakoulun johtajana hän toimi 1944 sekä 1946-1947. Hän myös opetti Sotakorkeakoulussa 1947-1948. Tämän jälkeen hän toimi jälleen sotilasasiamiehenä 1948-1953 tällä kertaa Yhdysvalloissa. Turun laivastoaseman päällikkönä hän oli 1953-1954. Pääesikunnan varusteluosaston päällikkönä hän toimi 1954-1957. Eteläisen Uudenmaan sotilaspiiriä Enkiö komensi 1957-1963.
Ylennykset: aliluutnantti 1925, luutnantti 19226, kapteeniluutnantti 1930, komentajakapteeni 1936, komentaja 1941, kommodori 1947.
Ragnar Hakola
Ragnar Alfons Hakola (vuoteen 1908 asti Hagman) (11. lokakuuta 1896 Himanka – 20. marraskuuta 1975) oli Suomen merivoimien kommodori, joka palveli monissa laivaston johtotehtävissä.
Hakola kävi Ranskan merisotakoulun 1919-1923 sekä Englannin kuninkaallisen laivaston tykistö- ja viestikoulun 1930. Hakola toimi jo vuodesta 1918 alkaen laivaston tehtävissä ja toimi Merisotakoulun johtajana 1930-1933. Panssarilaiva Väinämöisen päällikkönä hän oli 1933-1938. Vuosina 1938-1940 Hakola toimi merivoimien esikuntapäällikkönä myös talvisodan ajan. Jatkosodan aikana vuodesta 1941 alkaen hän komensi Turun laivastoasemaa. Hakola erosi vakinaisesta palveluksesta 1944. Myöhemmin hän toimi Kaukaan tehdas Oy:n liikennepäällikkönä.
Ylennykset: aliluutnantti 1922, luutnantti 1924, kapteeniluutnantti 1926, komentajakapteeni 1929, komentaja 1934, kommodori 1940.
Aimo Saukkonen
Aimo Ilmari Saukkonen (12. syyskuuta 1906 Parikkala – 21. heinäkuuta 1994) oli Suomen merivoimien kommodori.
Saukkonen kävi kadettikoulun 1924–1927 ja palveli nuorempana upseerina eri yksiköissä 1927–1934. Hän suoritti myös Teknillisen korkeakoulun sotateknisen kurssin ja suoritti opintoja myös ulkomailla useissa eri maissa. Panssarilaiva Ilmarisen tykistöupseerina hän palveli 1935. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1935–1937 ja palveli tämän jälkeen toimistoupseerina 1937–1941. Merivoimien esikunnan operatiivisen toimiston päällikkönä Saukkonen toimi 1941–1942 ja tämän jälkeen hän oli päämajan merivoimatoimiston päällikkönä 1943. Laivaston esikunnan päällikkönä hän oli 1944. Merivoimien yhteysosaston päällikkönä hän toimi 1944–1945. Turun laivastoasemaa Saukkonen johti 1947–1953. Sotilasasiamiehenä Yhdysvaltoihin ja Kanadaan hän oli 1953–1958. Varusteluosaston päällikkönä pääesikunnassa hän oli 1958 ja erosi vakinaisesta palveluksesta 1959. Tämän jälkeen hän toimi osastopäällikkönä Machinery Oy:ssä 1959–1965.
Ylennykset: aliluutnantti 1927, luutnantti 1929, kapteeniluutnantti 1934, komentajakapteeni 1941, komentaja 1943, kommodori 1949.
Arne Hoel
Arne Hoel (5. huhtikuuta 1927 Skoger, Drammen – 10. syyskuuta 2006 Nordstrand, Oslo) oli norjalainen mäkihyppääjä. Hän edusti oslolaista Lyn-seuraa.
Hoel sijoittui olympialaisissa kuudenneksi Oslossa 1952 ja 11:nneksi Cortina d'Ampezzossa 1956. Hän oli kolmas Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa vuodenvaihteessa 1958–1959.
Hoel voitti Holmenkollenin kisojen mäkihypyn vuosina 1948, 1951 ja 1959. Ruotsin hiihtokisojen mäkihypyn hän voitti 1947. Salpausselän kisoissa hän oli parhaimmillaan toinen 1950.
Petri Sirviö
Petri Sirviö (s. 1962 Oulu) on suomalainen kulttuuripersoona, joka tunnetaan vuonna 1987 toimintansa aloittaneen Mieskuoro Huutajien perustajana ja kuoronjohtajana. Hän toimi reilun vuoden ajan (2014–2015) Helsingissä sijaitsevien Kaapelitehtaan ja Suvilahden kulttuurikeskusten toimitusjohtajana. Sirviö on työskennellyt myös useiden vuosien ajan erilaisten kulttuurihankkeiden projektipäällikkönä Oulun kaupungilla.
Keväällä 2014 Sirviö valittiin Kaapelitehtaan ja Suvilahden toimitusjohtajaksi. Hän seurasi tehtävässä Stuba Nikulaa, joka siirtyi Helsingin kaupungin kulttuurijohtajaksi. Kesäkuussa 2015 Sirviö erosi tehtävästä yllättäen vain reilun vuoden kuluttua valinnastaan. Eron syitä ei kerrottu julkisuudessa, mutta Helsingin Sanomien mukaan yhtiön sisällä oli ilmapiiriongelmia.
Norja olympialaisissa
Norja osallistui kesäolympialaisiin ensimmäistä kertaa vuonna 1900 ja on tuosta lähtien ollut kesäolympialaisissa mukana vuosia 1904 ja 1980 lukuun ottamatta. Talviolympialaisiin Norja on osallistunut koko kisojen historian ajan joka kerta. Mitaleja maa on voittanut kesäolympialaisissa 148 sekä talviolympialaisissa 329, joista 118 kultaa. Talviolympialaisissa maa on saavuttanut enemmän mitaleja kuin mikään muu maa ja Norja on Itävallan ja Liechtensteinin lisäksi ainoa maa, joka on saanut enemmän mitaleja talvi- kuin kesäolympialaisissa.
Norja on isännöinyt olympialaisia kahdesti, vuoden 1952 talviolympialaiset Oslossa sekä vuoden 1994 talviolympialaiset Lillehammerissa.
Menestynein norjalaisurheilija on ollut ampumahiihtäjä Ole Einar Bjørndalen, joka on voittanut vuosina 1998-2014 talviolympialaisissa kahdeksan kulta-, neljä hopea- ja yhden pronssimitalin. Bjørndalen on myös kaikkien aikojen eniten mitaleja talviolympialaisissa saavuttanut urheilija.
Saksa olympialaisissa
Saksa osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa vuoden 1896 ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa ja osallistui vuoteen 1952 asti lukuun ottamatta maailmansotien jälkeisiä kisoja 1920, 1924 ja 1948. Vuosina 1956-1964 Itä- ja Länsi-Saksa osallistuivat olympialaisiin Saksojen yhdistyneenä joukkueena ja vuosina 1968-1988 Saksat olivat kisoissa mukana omina joukkueina. Vuodesta 1992 alkaen Saksa on osallistunut jokaisiin olympialaisiin yhtenä joukkueena.
Saksa on isännöinyt sekä vuoden 1936 kesä- että talviolympialaiset sekä vuoden 1972 kesäolympialaiset. Myös vuoden 1916 kesäolympialaisten sekä 1940 talviolympialaisten isännyys myönnettiin Saksalle, mutta kisat peruuntuivat maailmansotien vuoksi.
Eri nimillä osallistunutta Saksaa edustaneet urheilijat ovat voittaneet yhteensä 1681 mitalia, 547 kultaa, 567 hopeaa ja 567 pronssia. Eniten mitaleja voittanut saksalaisurheilija on kymmenen mitalia voittanut uimari Franziska van Almsick.
Suomen euroviisukarsinta 2008
Suomen euroviisukarsinta 2008 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 2008 Eurovision laulukilpailuun. Karsinnassa kilpaili 12 artistia, jotka Yleisradio oli kutsunut kilpailuun. Aluksi kolmena peräkkäisenä perjantai-iltana 8. helmikuuta - 22. helmikuuta 2008 kunakin neljästä kilpailijasta kaksi valittiin puhelinäänestyksellä finaaliin. Loput kuusi kilpailijaa kohtasivat 1. maaliskuuta Kulttuuritalolla pidetyn finaalin aluksi järjestetyssä toisessa mahdollisuudessa, josta kaksi valittiin vielä finalisteihin. Tätä seurasi kahdeksan kappaleen finaali, josta kolme parasta valittiin superfinaaliin, jossa voittaja valittiin. Koko lähetyksessä valinnat suorittivat yksin puhelinäänestäjät.
Arvonnousuvero
Arvonnousuvero on arvonnousuun kohdistuva vero.
1800-luvulla erityisesti Henry George, John Stuart Mill ja joukko muita taloustieteilijöitä vaativat maan ansiottoman arvonnousun siirtämistä maanomistajiin kohdistuvan verotuksen välityksellä yhteiskunnalle, koska arvonnousu oli seurausta yhteiskunnan kehityksestä eikä maanomistajan omista toimenpiteistä.
Suomeen suunniteltiin arvonnousuveroa jo 1960-luvun lopulla. Arvonnousuverolla olisi korvattu satunnaisen myyntivoiton verotus. Arvonnousuverosta laadittiin komiteanmietintö vuonna 1967. Ehdotuksen mukaan maan ja asunto-osakkeiden arvon nouseminen olisi aina veronalaista tuloa. Veroa olisi peritty omistusajasta riippumatta. Asumisaika omassa asunnossa olisi kuitenkin vähentänyt veron määrää siten, että yli 5 vuoden asumisajan jälkeen arvonnousuveroa ei enää olisi peritty. Arvonnousuverolla pyrittiin saamaan arvon kohoaminen verolle; silloisten verosäännösten nimittäin myyntivoitot olivat verottomia, jos omistaja oli pitänyt omaisuuden tarpeeksi monta vuotta. Arvonnousuverolla toivottiin myös saatavan rakentamattomia maa-alueita asumiskäyttöön. Arvonnousuvero ei tuolloin toteutunut.
Yksityishenkilöiden arvonnousuveroa (englanniksi "exit tax") on esitetty perittäväksi tilanteissa, jossa verovelvollinen muuttaa Suomesta ulkomaille ja myöhemmin myy, lahjoittaa tai jättää perinnöksi omaisuutta, jonka arvo on noussut verovelvollisen asuessa Suomessa. Tällaista yksityishenkilöihin kohdistuvaa veroa on kutsuttu myös nimellä "maastapoistumisvero" ja "jäähyväisvero". Sellainen on ollut käytössä useissa maissa, kuten Norjassa, Ranskassa, Saksassa, Tanskassa ja Yhdysvalloissa. Veron tarkoituksena on tiivistää veropohjaa, estämällä myyntivoittoveron sekä perintö- ja lahjaveron välttelyä muuttamalla ulkomaille. Välttely on mahdollista, sillä esimerkiksi Ruotsissa ei makseta veroa perinnöistä sekä toisaalta lahjoista ja toisaalta esimerkiksi Belgiassa myyntivoitot ovat yleensä verovapaita (tilanne 2018).
Käytännössä EU:n Lissabonin sopimuksen ja ETA-sopimuksen takaamat perusvapaudet rajoittavat edellä kuvatun arvonnousuveron perimistä ulkomaille muuttavilta henkilöiltä ja yrityksiltä. Yksityishenkilöille tulee muun muassa antaa mahdollisuus lykätä veronmaksua siihen, kunnes omaisuus luovutetaan eli, jolloin vero tulisi muutoinkin maksettavaksi. Arvonnousuverolla kohdennetaan siis verotusoikeus valtiolle, jossa asuessa arvonnousu on kertynyt, mikä vastaa kansainvälisen verotuksen yleistä periaatetta, jossa tulon ensisijainen verotusoikeus on maalla, jossa tulo on kertynyt. Useimmissa maissa, joissa yksityishenkilöiden arvonnousuvero on toteutettu, sille on asetettu alaraja, eli se koskee vain suuria omaisuuksia.
Yhteisöjen arvonnousuvero (exit tax) on käytössä useimmissa maissa, myös Suomessa. EU:n veronkiertodirektiivi velvoittaa kaikki EU-maat ottamaan sen käyttöön viimeistään vuonna 2020.
Simo Olkkoinen
Simo Olkkoinen (n. 1599, ilmeisesti Alavus – n. 1661) oli talonpoika, joka sai kuolemantuomion noituudesta.
Olkkoisen isä oli Olkkosen talon isäntä Lauri Alavudelta, hän jatkoi talonpitoa isänsä jälkeen 1620-luvulla. Noituudesta Olkkoista syytettiin vasta ikämiehenä, asia tuli ensimmäisen kerran esille Pietarsaaren pitäjän ylimääräisillä käräjillä 1661. Käräjäpöytäkirjojen mukaan hän olisi ollut vanha ja kuuluisa noita, joka oli jo vuosia aikaisemmin kierrellyt pitkin pitäjää tehden karjataikoja yhden nahkaisen ja kahden palttinaisen taikapussin ja suolan voimin. Palkaksi taikomisista Olkkoiselle olisi annettu ruokatarpeita ja palkanmaksusta kieltäytyminen olisi johtanut ongelmiin petoeläinten kanssa. Käräjillä Olkkoinen kielsi ensin taikomiset, mutta sitten murtui ja pyysi armoa. Kehotettaessa toistamaan taikansa hän otti suolaa vasempaan käteensä ja luki Isä meidän -rukouksen siunauksen kanssa kolme kertaa sanoen, ettei osaa mitään muita loitsuja. Hän antoi silti ilmi toisia noitia kuten jo edesmenneen Simo Hulkoisen, jonka pojan hän väitti yhä harjoittavan noituutta Ilmajoella. Oikeus tuomitsi Olkkoisen kuolemaan, alistaen tuomion Turun hovioikeuden vahvistettavaksi. Hovioikeuden arkistojen tuhoutumisen takia tuomion täytäntöön panosta ei ole tietoa, mutta Olkkoinen kuitenkin häviää tietolähteistä vuoden 1661 jälkeen.
Romain Hamouma
Romain Hamouma (s. 29. maaliskuuta 1987 Lure) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa AS Saint-Étienneä. Pelipaikaltaan oikeajalkainen Hamouma on oikea laitahyökkääjä.
Hamouma aloitti uransa aikuisten tasolla vuonna 2005 Besançon RC:ssä. Hän edusti seuraa vuoteen 2009 asti. Vuonna 2009 Hamouma siirtyi Ligue 2:ssä tuolloin pelanneeseen Stade Lavallois Mayenne FC:hen eli Lavaliin. Hamouma edusti Lavalia vain kauden 2009-2010 ajan tehden 35 pelissä 10 maalia. Kesällä 2010 Hamouma siirtyi ensimmäistä kertaa urallaan Ligue 1-seuraan, SM Caeniin. Liigadebyytti tapahtui elokuussa 2010 Lyonia vastaan ja avausmaali syntyi joulukuussa 2010 Stade Rennaisia vastaan. Heinäkuussa 2012 Hamouma siirtyi Caenista toiseen Ligue 1-seuraan, AS Saint-Étienneen. Avausmaali uuden seuran paidassa syntyi heti Hamouman debyyttiottelussa Saint-Étiennen paidassa Lille OSC:ia vastaan elokuussa 2012.
Ranskalainen Hamouma voi edustaa aikuisten maajoukkuetasolla myös Algeriaa, sillä hänen isän puolen isoisänsä on kotoisin sieltä. Hamouma kuitenkin on sanonut, että tuntee itsensä ranskalaiseksi ja haluaa edustaa tulevaisuudessa Ranskaa.
Jeesus ja langennut nainen
Jeesus ja langennut nainen on Liedon kirkon alttaritaulu. Sen on maalannut taiteilija Eero Järnefelt vuonna 1908. Maalauksen lahjoitti seurakunnalle Littoisten verkatehtaan omistaja, tehtailija Louis Schnitt. Teos on yksi viidestä Eero Järnefeltin maalaamasta alttaritaulusta Suomen kirkoissa. Maalaus perustuu Johanneksen evankeliumin 8. lukuun. Teologian tohtori Ilkka Kantolan mukaan "maalaus kuvaa sitä, mihin uskonnolliselta pohjalta nouseva armottomuus voi johtaa". Taulu on maalattu Järvenpään Suvirannassa.