hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Guineantäplätikka
Guineantäplätikka ("Campethera maculosa") on länsiafrikkalainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Senegalista ja Guinea-Bissaun länsiosista rannikkoa pitkin Ghanaan. Sisämaassa sitä tavataan muun muassa Mount Nimballa Liberiassa. Achille Valenciennes kuvaili lajin holotyypin Senegalista vuonna 1826.
Erik Palmstierna
Erik "Kule" Palmstierna (10. marraskuuta 1877 Tukholma - 22. lokakuuta 1959 Firenze), oli ruotsalainen vapaaherra, meriupseeri, diplomaatti ja poliitikko.
Palmstierna oli diplomaatti Carl Fredrik Palmstiernan poika. Hänellä itsellään oli kaksi poikaa, Kule Palmstierna ja historioitsija Carl-Fredrik Palmstierna, sekä tytär, Margareta de Seynes.
Erik Palmstierna istui toisessa kamarissa 1909-1920. Vuoteen 1911 hän kuului liberaaliseen puolueeseen, mutta liittyi sen jälkeen sosialidemokraattiseen puolueeseen. Eduskunnassa hän vaikutti Ruotsin sosiaalikysymyksiin, mutta vaikutti myös maan puoluettomuuden vakinnuttamiseksi. Hän kuului myös niihin ruotsalaisiin, jotka halusivat liittää Ahvenanmaan Ruotsiin.
Koska hän oli vapaaherra, häntä kutsuttiin ""Punaiseksi paroniksi"" ("Röde baronen"). Vuosina 1917-20 hän oli Nils Edénin hallituksen meriministeri, vuonna 1920 ulkoministeri ja vuosina 1920-37 diplomaatti Lontoossa.
Palmstierna on haudattu Firenzen protestanttiselle hautausmaalle.
Tuomo Railo
Tuomo Railo (s. 1967) on espoolaisen Tanssiteatteri Glims & Glomsin perustajajäsen ja taiteellinen johtaja yhdessä puolisonsa Simo Heiskasen kanssa.
Railo valmistui Suomen kansallisoopperan balettioppilaitoksesta vuonna 1987 ja on sen jälkeen työskennellyt tanssijana ja koreografina muun muassa Suomen Kansallibaletissa, Helsinki Dance Companyssa ja Tanssiteatteri Raatikossa. Railo on tehnyt koreografioita tanssiteattereille, tilausteoksia festivaaleille, televisioon, puheteattereille Suomessa ja ulkomailla. Railo on toiminut myös koreografian ja tanssijantyön opettajana, tuottajana sekä näyttelijänä.
Yhteiskunnalliseti aktiivisen Railon luottamustehtäviin kuuluu mm. asiantuntijajäsenyys Taiteen edistämiskeskuksen (Taike) Esittävien taiteiden toimikunnassa kaksivuotiskaudella 2015-16. Vuosina 2013 ja 2014 Railo kuului valtion sirkus- ja tanssitaidetoimikuntaan. Tuomo Railo on yksi Tanssin Talo ry:n perustajajäsenistä ja kuulunut yhdistyksen hallitukseen perustamisvuodesta (2010) lähtien.
Vuonna 2010 hän muun muassa lahjoitti sata akvarellia tukeakseen Espoon vihreiden eduskuntavaalikampanjaa.
Railolle on myönnetty valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha vuosille 1996–1999 ja viisivuotinen apuraha vuosille 2000–2004 ja 2006–2010.
Kalle Kauppi (jalkapalloilija)
Kalle Kauppi (s. 6. toukokuuta 1992 Paimio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Inter Turkua. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Kauppi pelasi ensimmäisen Veikkausliiga-ottelunsa 9. heinäkuuta 2010 FC Honkaa vastaan ja teki ensimmäisen maalinsa huhtikuussa 2012 vierasottelussa FC Lahtea vastaan.
Kauppi on pelannut Suomen ikäkausimaajoukkueissa viisi nuorten ja 31 poikien maaottelua.
Felix Åkerlund
Felix Åkerlund (s. 12. helmikuuta 1990) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa Veikkausliigaa FC Interin joukkueessa. Interiin hän siirtyi toisesta turkulaisjoukkueesta, ÅIFK:sta, vuonna 2006. Åkerlundin pelipaikka on joko keskikentän keskellä tai laidassa. Hän on debytoinut Veikkausliigassa 17. lokakuuta 2009 ottelussa FC Lahtea vastaan. Hän on myös pelannut otteluita Suomen poikamaajoukkueissa.
Pelaaja FC Interin kotisivuilla
Angry Again
Angry Again on yhdysvaltalaisen heavy metal -yhtye Megadethin single, joka julkaistiin 8. kesäkuuta 1993. Kappaleen on kirjoittanut yhtyeen laulajakitaristi Dave Mustaine, ja se levytettiin Arnold Schwarzeneggerin tähdittämän satiirisen toimintaelokuvan, "Last Action Heron" soundtrackille ja se on myös mukana elokuvassa itsessään.
Angry Again ei ole koskaan ilmestynyt yhdelläkään Megadethin studioalbumilla, mutta vuonna 1995 se oli mukana yhtyeen kokoelma-EP "Hidden Treasuresilla". Kappale oli kaupallinen menestys, ja se saavutti myös hyviä listasijoituksia. Yhtye oli myös ehdolla kappaleellaan Grammy-palkintoon kategoriassa "Best Metal Perfomance" vuoden 1993 Grammy-palkintogaalassa. Kappaleesta nousi varsin suosittu yhtyeen kuuntelijoiden keskuudessa, ja yhtye soittaakin sitä vielä nykypäivänäkin konserteissaan.
Yhtyeen laulajakitaristi Dave Mustaine kirjoitti kappaleen puoliunessa kuunnellessaan The Clash -yhtyeen "Should I Stay or Should I Go" -kappaletta. Hän oli kappaleen kirjoittamisen aikoihin juuri päässyt pois vieroituksesta, ja se nauhoitettiin "Countdown to Extinction" -albumin kiertueen aikana, ja sen piti alun perin olla mukana albumilla, mutta se päätettiin lopulta jättää pois. Huumeongelmiensa kanssa tuolloin painiskellut Mustaine kertoi olleensa kappaleen nimen mukaisesti vihainen kirjoittaessaan kappaleen sanoja, ja hänen ongelmansa stressin ja vihan kanssa kulminoituivatkin kappaleen otsikkoon.
Huolimatta siitä, että kappale oli jätetty pois Countdown to Extinctionilta, se määrättiin julkaistavaksi Arnold Schwarzeneggerin tähdittämän ja John McTiernanin ohjaaman "Last Action Hero" -elokuvan soundtrackilla. 85 miljoonan Yhdysvaltain dollarin tuotantobudjetilla, edellisvuonna "Terminator 2 – Tuomion päivä" -kassamagneettielokuvalla huippukuuluisuuteen nousseella pääosannäyttelijällä ja muun muassa menestyselokuvilla "Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli", "Predator" ja "Punaisen lokakuun metsästys" kuuluisuuteen nousseella ohjaajalla oli elokuvalla kovat odotukset. Teatterilevityksessä elokuva osoittautui kuitenkin taloudellisesti pettymykseksi, ja se tuotti maailmanlaajuisesti vain 137 298 498 Yhdysvaltain dollaria. Kriitikoiden keskuudessa kuivan vastaanoton saanut elokuva on myöhemmin kuitenkin noussut lähes kulttiklassikon maineeseen.
Vaikka taloudellinen epäonnistuminen varjosti elokuvaa, oli sen soundtrack-levy erittäin menestyksekäs. AC/DC:n "Big Gunin", Alice in Chainsin "What The Hell Have In" sekä muiden menestyskartiin kuuluvien esiintyjien tekemien menestyksekkäiden kappaleiden johdosta se oli yksi vuoden suosituimpia elokuva-aiheisia levyjulkaisuja.
"Last Action Heron" soundtrack-albumi sai kriitikoiden keskuudessa hyviä arvosteluja, ja Angry Again tienasi yhtyeelle sen historian neljännen Grammy-ehdokkuuden kategoriassa Best Metal Perfomance vuonna 1993. Ehdolla samaiseen palkintoon olivat kuitenkin kovat kilpailijat, nimittäin Iron Maiden kappaleellaan Fear of the Dark, Suicidal Tendencies kappaleella Institutionalized sekä White Zombie kappaleellaan Thunder Kiss '65. Voiton vei kuitenkin Ozzy Osbourne, kappaleella I Don’t Want to Change the World.
I SS-panssariarmeijakunta
I SS-panssariarmeijakunta Leibstandarte SS Adolf Hitler () oli Waffen-SS:n armeijakunta toisessa maailmansodassa heinäkuusta 1943 toukokuuhun 1945, ja siihen kuuluivat 1. SS-panssaridivisioona Leibstandarte SS Adolf Hitler, 12. SS-panssaridivisioona Hitlerjugend ja 101. raskas SS-panssarivaunupataljoona sekä muita joukko-osastoja. Armeijakunnalla oli siihen kuuluneen 1. SS-divisioonan mukainen kunnianimitys Leibstandarte Adolf Hitler.
Armeijakunnan esikunta perustettiin 27. heinäkuuta 1943 Berliinissä ja sen armeijakuntajoukot koulutuskeskus Berverloossa ().
Armeijakunta liitettiin joulukuussa 1943 armeijaryhmä C:n 14. armeijaan Italian pohjoisosiin. Se siirrettiin Ranskaan tammikuussa 1944 armeijaryhmä D:n reserviksi, mistä armeijakunta siirrettiin edelleen kesäkuussa Normandiaan armeijaryhmä B:n 7. armeijaan torjumaan liittoutuneiden maihinnousua.
Armeijakunta taisteli Ranskassa syyskuulle, jolloin se Eifelissä. Se osallistui Ardennien taisteluun vuoden vaihteessa 1944-1945, minkä jälkeen armeijakunta vedettiin Saksaan. Huhtikuussa armeijakunta oli Unkarissa osana Etelän armeijaryhmän 6. panssariarmeijaa, jonka mukana se vetäytyi Ostmarkiin (Itävaltaan). Armeijakunta antautui Saksan antauduttua toukokuussa.
Armeijakunnankomentajina olivat:
Intiantikka
Intiantikka ("Chrysocolaptes festivus") on eteläaasialainen tikka. Sen esiintymisalue käsittää lähes koko Intian itärannikkoa lukuun ottamatta, sekä Nepalin lounaisosan ja Sri Lankan pohjois- ja eteläosan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Pieter Boddaert kuvaili lajin holotyypin Goasta vuonna 1783.
Punaselkätikka
Punaselkätikka ("Chrysocolaptes lucidus") on eteläaasialainen tikka. Sen esiintymisalue ulottuu Intiasta eteläiseen Kiinaan, Indokiinaan, Thaimaahan, Sri Lankaan, Indonesiaan ja Filippiineille. Lajista tunnetaan 13 alalajia. Giovanni Antonio Scopoli kuvaili lajin holotyypin Filippiinien Mindanaolta vuonna 1786.
Emilio Massera
Emilio Eduardo Massera (19. lokakuuta 1925 Paraná, Argentiina – 8. marraskuuta 2010 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen amiraali, joka osallistui vuoden 1976 vallankaappaukseen.
Massera sai sotilaskoulutuksen Argentiinan laivastoakatemiassa. Hänestä tuli merikadetti vuonna 1946. Massera teki pitkän sotilasuran, ja hän nousi Argentiinan laivaston komentajaksi vuonna 1974, jolloin hänestä tuli amiraali. Massera painosti laivaston komentajana presidentti Isabel Perónia ottamaan tiukemman linjan maassa liikkuneita kapinallisia vastaan.
Massera oli mukana laivaston edustajana vuoden 1976 vallankaappauksena, jonka johdossa olivat hänen lisäkseen Jorge Videla ja Orlando Agosti. He muodostivat sotilasjuntan, joka syrjäytti Perónin 24. maaliskuuta 1976. Juntta johti Argentiinaa seitsemän vuoden ajan. Massera johti tuona aikana Buenos Airesin lähellä sijainnutta laivaston insinöörikoulua ESMAa, joka toimi pahamaineisena poliittisena vankilana. Siellä juntan hallintoaikana kidutettiin ja tapettiin tuhansia poliittisia vankia ja kuolleet tai huumatut vangit heitettiin sotilaslentokoneista mereen.
Juntta kaatui vuonna 1983, ja vuonna 1985 sen jäsenet tuomittiin vankilaan. Massera sai elinkautisen vankeusrangaistuksen kolmesta murhasta, 12 ihmisen kidutuksesta ja 69 laittomasta pidätyksestä. Presidentti Carlos Menem armahtu juntan jäsenet vuonna 1990 sovinnon eleenä.
Massera pidätettiin uudestaan 1998, kun häntä syytettiin poliittisten vankien lapsien kidnappaamisesta ja näiden antamisesta adoptoitavaksi, sillä häntä ei ollut armahdettu tästä rikoksesta. Massera joutui kotiarestiin, eikä häntä laitettu vankilaan huonon terveytensä takia. Vuonna 2002 Massera sai aivohalvauksen. Vuonna 2005 Argentiinan korkein oikeus ilmoitti, että Menemin armahdus oli ollut perustuslain vastainen. Oikeus kuitenkin peruutti kaikki syytteet Masseraa kohtaan. Hän oli ollut halvauksensa jälkeen käytännössä vuodepotilaana, ja hän kärsi dementiasta. Oikeus ei myöskään hyväksynyt luovutuspyyntöjä, joita oli tullut Saksalta, Espanjalta, Italialta ja Ranskalta. Maat olisivat halunneet syyttää Masseraa omien maidensa kansalaisten surmaamisista.
Massera kärsi sydänongelmista viimeisten vuosiensa aikana, ja hän kuoli marraskuussa 2010 sydänkohtaukseen.
Daphnis (kuu)
Daphnis on yksi Saturnuksen sisemmistä kuista. Se tunnetaan myös nimellä Saturnus XXXV, ja sen aiempi virallinen nimi oli S/2005 S 1. Daphniksen halkaisija on noin kahdeksan kilometriä, ja se kiertää planeettaa Keelerin aukossa.
Kuu nimettiin vuonna 2006 Dafniin mukaan, joka on lammaspaimen, runoilija ja pillinsoittaja kreikkalaisessa mytologiassa. Dafnis oli myös titaanien, joiden mukaan Saturnuksen suurimmat kuut on nimetty, jälkeläinen. Myös toinen Saturnuksen sisempi kuu Pan on nimetty kreikkalaisen mytologian lammaspaimenen mukaan.
Ennen valokuvaustaan Daphniksen olemassaolo ja sijainti oli jo päätelty gravitaationaalisista värähtelyistä, jotka havaittiin Keelerin aukon ulkolaidalla. Kuun sisemmällä laidalla aiheuttama värähtely edeltävät itse kuuta kiertoradalla, kun ulkoreunalla esiintyvä värähtely jää kiertoradalla kuun taakse kiertonopeuden takia.
Daphniksen löysi Cassini Imaging Science Team 6. toukokuuta 2005. Kuvat otti Cassini-luotain 16 minuuttia toukokuun ensimmäisen puolella. Kuu oli aiemmin nähty 32 kuvassa C-renkaasta, jotka oli otettu jo aiemmin, 13. huhtikuuta 2005.
Daphniksen kiertoradan inklinaatio ja eksentrisyys ovat todella pienet, mutta erottuvat nollasta. Daphniksen eksentrisyys saa etäisyyden Saturnuksesta vaihtelemaan noin yhdeksällä kilometrillä, ja sen inklinaatio saa sen liikkumaan ylös ja alas noin seitsemällä kilometrin verran. Keelerin aukko, jossa Daphnis kiertää, on noin 42 kilometriä leveä.
Daphnis
Dafnis (kreik.) tai Daphnis (lat.) voi viitata seuraaviin:
Anthe
Anthe on todella pieni Saturnuksen kuu Mimasin ja Enceladuksen kiertoratojen välissä. Se tunnetaan myös nimellä Saturnus XLIX, ja sen aiempi nimi oli S/2007 S 4. Se on nimetty yhden Alkyonideista mukaan; sen nimi tarkoittaa kukikasta. Anthe on 60. löydetty Saturnuksen kuu.
Anthen löysi Cassini Imaging Team kuvista, jotka otettiin 30. toukokuuta 2007. Löydön jälkeen vanhemmista Cassinin kuvista alettiin etsiä havaintoja tästä pienestä kuusta niinkin vanhoista kun kesäkuun 2004 kuvista. Anthen löytäminen julkaistiin 18. heinäkuuta 2007.
Suuremman kuun, Mimasin, keskiliikeresonanssi vaikuttaa Antheen. Tämä saa Anthen sijainnin vaihtelemaan 20 kilometrillä noin kahdessa vuodessa. Päätellen Anthen ja läheisten kuiden, Pallenen ja Methonen välimatkoista on mahdollista, että kuut voivat olla samaa alkuperää.
Daniel Mays
Daniel Alan Mays (s. 31. maaliskuuta 1978 Epping, Essex, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista "Top Buzzer", "Funland", "Plus One", "Outcasts" ja "Ashes to Ashes", jossa hänellä oli Jim Keatsin rooli sarjan kolmannella tuotantokaudella. Hän on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa "Pearl Harbor" (2001), "Vera Drake" (2004), "A Good Year – Mainio vuosi" (2006), "Shifty" (2008) ja "Byzantium" (2012). Daniel Maysillä on yksi poika, Mylo Burton-Mays. Hän asuu Crouch Endissä, Pohjois-Lontoossa.
Pyhän Pietarin kirkko
Pyhän Pietarin mukaan nimettyjä kirkkoja ovat ainakin
Pronssikauden päättyminen Euroopassa
Pronssikauden päättyminen Euroopassa ja Lähi-idässä oli levotonta aikaa, jolloin merikansat ryöstelivät itäisen Välimeren ympäristöä. Näiden kansojen menestys lienee perustunut ajan mittapuun mukaan moderniin pronssiaseistukseen. Rauta tuli yleiseen käyttöön vasta merikansojen hyökkäyksen jälkeen. Monien kaupunkien hylkääminen noihin aikoihin saattoi johtua ainakin osaksi myös kuivuuden aiheuttamasta viljakadosta.
Pronssikauden loppu oli itäisen Välimeren alueella erityisen raju muutos noin 1200 eaa. Alueella liikkui ryösteleviä merikansoja, ja Mykenen Kreikka, Turkin heettiläisten valtakunta, ja useat nykyisen Libanonin, Syyrian ja Kanaanin kaupungit romahtivat. Ainakin tilapäinen tuho kosketti miltei kaikkia itäisen Välimeren piirin merkittäviä keskuksia lukuun ottamatta Egyptiä. Monet pronssikautiset kaupungit, mm. Mykene, Hattusa ja Ugarit hylättiin kokonaan. Kyprostakin ryösteltiin näihin aikoihin. Merikansat hyökkäsivät Egyptiä vastaan, mutta egyptiläiset onnistuivat kukistamaan hyökkäysyritykset.
Rauta ei liene tullut samaan aikaan kuin kaupunkeja tuhottiin. Pronssikauden päättymisen epävakaus lienee liittynyt uusien aseiden ja taistelutapojen kehitykseen. Taistelujen voittajiksi tuli panssaroitu, heittokeihäin ja pitkin miekoin taisteleva jalkaväki. Tämä sopii näkemykseen, että Välimeren itäosaa ryöstelleet merikansat olisivat olleet esikelttiläisen uurnakenttä-kulttuurin sotapäälliköiden johtamia heimoja. Uurnakenttien tekijät eivät tunteneet rautaa, mutta taistelussa tehokkaat pitkät miekat, kypärät ja rintapanssarit.
Samaan aikaan kuivuus tuhosi satoja laajalla alueella Lähi-idässä, Turkissa, Kreikassa jne. Esimerkiksi Kreikka on lähellä vähäsateista aluetta, ja pienikin ilmamassojen muutos muuttaa nykyisen Turkin ja Etelä-Kreikan ja Libyan vähäsateiseksi, kuten 1900-luvulla kävi vuosina 1954–1955. Joidenkin tutkijoiden mielestä vuoden 1200 eaa. tienoilla vallinnut kuivuus tuhosi sadon ja lopulta palatsienkin viljavarastot ehtyivät. Mykeneläinen kansa nousi kapinaan, poltti palatsit ja surmasi johtajat.
Välimeren pronssikausi väistyi vuoden 1200 eaa. tienoilla nopeasti rautakauden tieltä. Siirtymä kesti noin 50 vuotta, ja sen aikana itäisen Välimeren pronssikautiset kaupunkivaltiot tuhoutuivat. Tuholle on esitetty neljä selitystä: maanjäristys, kuivuus, sisällissota tai merikansojen hyökkäys.
Maanjäristys on epäuskottava selitys, koska yleensä kaupungit rakennettiin järistyksen jälkeen uudelleen, mutta nyt ne autioituivat. Kaupunkien raunioista ei kaivauksissa löydy mitään arvokasta, niin kuin yllättävän luonnonmullistuksen jälkeen pitäisi. Sisällissota taas ei selitä sitä, miksi kaikki kaupungit romahtivat niin pienessä ajassa. Kuivuus selityksenä ei kelpaa sen vuoksi, että kaivauksen osoittavat monissa kaupungeissa olleen runsaat viljavarastot. Nämä päätelmät viittaavat siihen, että merikansat aiheuttivat hyökkäyksillään ja rautaisilla aseillaan pronssikauden päättymisen.
On myös arveltu, että rauta olisi otettu käyttöön vasta sitten, kun pronssin seosmetalleja tinaa ja kuparia toimittavat kauppatiet katkesivat.
Hans Friedrich Gadow
Hans Friedrich Gadow (8. maaliskuuta 1855 Stary Kraków, Pommeri – 16. toukokuuta 1928 Cambridge, Englanti) oli saksalainen lintutieteilijä.
Hans Friedrich Gadowin isä M. L. Gadow oli preussilainen metsänhoitaja. Gadow kävi koulua Frankfurt an der Oderissa ja opiskeli Berliinin, Jenan ja Heidelbergin yliopistoissa. Jenassa hän opiskeli Ernst Haeckelin johdolla, ja tämä myös ohjasi Heidelbergissä Gadowin väitöksen "Über unsere gegenwärtige Kenntniss vom Ursprung des Menschen", missä Gadow tarkasteli ihmisen kehitystä.
Valmistuttuaan Gadow sai 1880 kutsun Lontoon Natural History Museumiin järjestämään ja koostamaan museon lintujen lajiluetteloita. Hän työskenteli kaksi vuotta ja toimitti luettelot numero VIII (tiaiset, lepinkäiset ja nakkelit) ja IX (medestäjät ja mesikot). Osbert Salvinin luovuttua Strickland-kokoelmien kuraattorin virasta Cambridgessä Gadow nimitettiin hänen tilalleen 1884, ja samalla selkärankaisten morfologian lehtoriksi.
Gadow liittyi British Ornithologists’ Unioniin vuonna 1881 ja hänet valittiin Lontoon Royal Societyn jäseneksi 1892. Hän avioitui Clara Maud Pagetin kanssa, jonka isä Sir George E. Paget oli Cambridgen lääketieteen professori.
Gadow työskenteli pääasiassa selkärankaisten anatomian, morfologian ja luokittelun alalla. Hän julkaisi useita tutkimuksia, eräitä yhdessä Haeckelin kanssa, muun muassa "Classification of the Vertebra" (1898), englanninnos Haeckelin teoksesta "The Last Link" (1898) ja anatomiaa käsittelevät artikkelit Alfred Newtonin teoksessa "A Dictionary of Birds" (1893–1896).
Vladimír Vůjtek (vanhempi)
Vladimír Vůjtek (s. 17. toukokuuta 1947 Klimkovice, Määri, Tšekkoslovakia) on entinen tšekkiläinen jääkiekkoilija ja nykyinen valmentaja. Hän pelasi HC Vitkovicen ja Dukla Jihlavan joukkueissa ja saavutti kahdeksan kertaa Tšekkoslovakian mestaruuden pelaajana. Hän on valmentanut seuraavia seurajoukkueita:
Toimiessaan Lokomotiv Jaroslavlin valmentajana joukkue voitti Venäjän mestaruuden vuosina 2002 ja 2003. (Ammatiltaan Vladimír Vůjtek on insinööri. Hänen poikansa on samanniminen jääkiekkoilija Vladimír Vůjtek.
Vůjtek on toiminut vuoden 2011 syksystä vuoteen 2015 Slovakian maajoukkueen päävalmentajana. Vuoden 2012 maailmanmestaruuskilpailuissa hän valmensi Slovakian maajoukkueen hopealle. Tämän jälkeen hän siirtyi valmentamaan Tšekin jääkiekkomaajoukkuetta. Hän korvasi tehtävässä Vladimir Ruzickan, joka erosi valmentajan paikalta lahjussyytteiden takia.
Julius von Haast
Sir Johann Franz Julius von Haast (1. toukokuuta 1822 Bonn - 16. elokuuta 1887 Christchurch, Uusi-Seelanti) oli saksalainen geologi, luonnontutkija ja paleontologi.
Haast opiskeli geologiaa ja mineralogiaa Bonnin yliopistossa. Hän matkusteli laajalti Euroopassa ja asettui Frankfurtiin kirjakauppiaaksi. Noin vuonna 1846 hän avioitui Antonia Johanna Caroline Schmittin kanssa. Vuonna 1858 hän ryhtyi englantilaisen laivanvarustajan Willis, Gann and Companyn bulvaaniksi ja matkusti Uuteen-Seelantiin tutkimaan saksalaisemigraation mahdollisuuksia. Näihin aikoihin Haast jäi leskeksi ja hänen 10-vuotias poikansa Robert jäi Saksaan äitinsä sukulaisten luo.
Haast saapui Aucklandiin "Evening Star"illa 21. joulukuuta 1858, vain päivää ennen itävaltalaista fregattia "Novara"a, jonka geologiin Ferdinand Hochstetteriin Haast pian tutustui, ja heistä tuli elinikäiset ystävykset. He yhdistivät voimansa ja tekivät useita tutkimusretkiä Aucklandin lähistölle. Hochstetter palasi Eurooppaan 1859 lopulla, mutta Haast jäi viranomaisten pyynnöstä tutkimaan maan mineraalivarantoja. Helmikuussa 1861 Haast nimitettiin provinssin geologiksi ja Englannin alamaiseksi. 25. kesäkuuta 1863 Haast ja Mary Dobson vihittiin Christchurchissa, ja heille syntyi sitten neljä poikaa ja tyttö.
Haastin tehtäväksi määrättiin Canterburyn ja Nelsonin provinssien maaperän ja mineraalivarojen kartoittaminen, minkä hän myös henkilökohtaisesti teki suorittamalla lukuisia vaarallisia tutkimusretkiä provinssien kaikkiin kolkkiin. 1879 hän julkaisi tutkimuksistaan raportin "Geology of the provinces of Canterbury and Westland, New Zealand".
1861 Haast perusti Canterburyyn filosofisen instituutin. Instituutista tuli suosittu, ja sen rohkaisemana Haast perusti Canterburyyn museon. Jo 1861 hän oli museoinut omia näytteitään. 1865 löydettiin eräästä suosta useita hyväkuntoisia moan luurankoja, jotka toimitettiin Haastille. Hän vaihtoi niitä eri maiden museoista saatuihin näytteisiin, jotka rikastuttivat suuresti museon kokoelmia. Nopea kasvu pakotti museon laajentamiseen, ja uusi museorakennus avattiin 1870. Haast oli valittu museon johtajaksi jo 1868.
1871 Canterburyyn perustettiin Uuden-Seelannin yliopiston alainen oppilaitos, Canterbury College, jonka geologian ja paleontologian lehtorina Haast toimi. 1876 hänet nimitettiin oppilaitoksen ensimmäiseksi geologian professoriksi, missä virassa hän toimi kuolemaansa saakka.
Haast valittiin Royal Societyn jäseneksi 1868. Vuonna 1862 hänet nimitettiin Tübingenin yliopiston filosofian kunniatohtoriksi, ja 1875 Itävallan keisari löi hänet ritariksi, mikä oikeutti hänet käyttämään nimeä von Haast.
Haast tutki luontoa laajalti. Hän nimesi useita uusia kasvilajeja, tutki lintuja ja nisäkkäitä. Hän nimesi sukupuuttoon kuolleen haastinkotkan 1872. Hänen johdollaan suoritettiin kaivauksia maorien vanhoilla asuinsijoilla, ja tärkeät etnologiset tutkimustulokset myös julkaistiin.
Janne Räisänen
Janne Räisänen (s. 5. kesäkuuta 1971 Pudasjärvi) on suomalainen taidemaalari. Hän asuu Saksassa.
Janne Räisänen ammentaa teoksiinsa vaikutteita urbaanista kaupunki- ja klubikulttuurista, musiikista, kirjallisuudesta, elokuvista, katumuodista ja popkulttuurin ilmiöistä. Hän ei tulkitse ajan henkeä ryppyotsaisesti vaan älykkään huumorin kautta.
Suomen, Ruotsin, Tanskan ja Ranskan ohella useita näyttelyitä Saksassa – muun muassa Berliinissä, Stuttgartissa, Hampurissa ja Kölnissä – järjestänyt taiteilija on käsitellyt teoksissaan myös Saksan sotilaallista ja uskonnollista historiaa.
Räisäsen taiteellista tyyliä on kuvailtu ekspressionistiseksi sekä niin sanotuksi Bad Painting eli huonomaalaustyyliksi , jossa maalausjälki on usein tarkoituksellisen karkeaa, rosoista ja jopa piirrosmaista.
Töissään Räisänen suosii useitakin eri materiaaleja – ja niitä hän käyttää runsaasti, kerros kerrokselta teoksen pintaa tiivistäen. Hän muun muassa maalaa öljyllä kankaalle ja käyttää mustetta, lyijykynää, akryyliä, vesivärejä ja kollaasitekniikkaa. Hänen taiteellinen tyylinsä synnyttää katsojassa spontaanisuuden vaikutelman: ikään kuin työt olisivat syntyneet sattumalta, kenties intuitiivisesti.
Taiteilija on myös tunnettu tavastaan nimetä teoksensa omaperäisellä tavalla. Maalausten nimiin saattaa kätkeytyä kielikuvia, sanaleikkejä tai viittauksia omaelämäkerrallisiin tilanteisiin (Joulu Sörnäisissä, 2009), paikkoihin (Patologianlaitoksen vaipanvaihtoviikot, 2001), taiteeseen (Pollock's Bollocks and a Bacon Cock as a Crucifixion, 2003), ihmisiin ja esineisiin (Stump, 2008) sekä tapahtumiin (Jesus Terrorists from Moskow Disco, 2006).
Janne Räisänen on valmistunut taiteiden maisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 1998. Hänet on valittu vuoden 1999 nuoreksi taiteilijaksi. Räisäsellä on ollut lukuisia yksityisnäyttelyitä muun muassa Tampereen taidemuseossa, Turun taidemuseossa, Oulun taidemuseossa, Galerie Anhavassa, Galerie Forsblomilla, Galleria Kari Kenetissä, Titanik-galleriassa, Kluuvin galleriassa ja Stoa-galleriassa. Hän on myös osallistunut kymmeniin yhteisnäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla.
Janne Räisäsen teoksia on Nykytaiteen museo Kiasman, Sara Hildénin taidemuseon, Amos Andersonin taidemuseon, Helsingin-, Turun-, Tampereen-, Oulun-, Espoon-, Hämeenlinnan- ja Porin kaupunkien taidemuseoissa sekä Wihurin, Saastamoisen ja Paulon säätiöiden kokoelmissa. Räisäsen töitä on myös useissa ulkomaisissa kokoelmissa.
Selvazzano Dentro
Selvazzano Dentro on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 8 kilometriä Padovasta länteen. Kunnassa asuu noin 23 000 ja sen pinta-ala on 19,58 km. Väestötiheys on 1 169 asukasta/km.
Selvazzano Dentron kunnan keskus on samanniminen kylä, joka sijaitsee Bacchiglionejoen oikealla rannalla.
Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat kylät: Caselle, Feriole, San Domenico, Tencarola.
Selvazzano Dentron naapurikunnat ovat Abano Terme, Padova, Rubano, Saccolongo, Teolo.
The Sims (pelisarja)
The Sims on Maxisin ja The Sims Studion kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema simulaatiopelisarja. Pelisarjaan kuuluu neljä peliä: "The Sims" (2000), "The Sims 2" (2004), "The Sims 3" (2009) ja "The Sims 4" (2014). "The Sims" -pelit ovat saatavilla monelle alustalle.
Pelisarjan ideana on luoda perhe, josta pelaajan kuuluu huolehtia. Jokaisen pelihahmon perustarpeet (kuten nälkä ja sosiaalisuus) pitää täyttää.
"The Sims" -peleille on julkaistu paljon erilaisia lisäosia. Sarjassa on julkaistu myös spin-off-pelejä kuten "".
Rough Boy
Rough Boy on blues rock -yhtye ZZ Topin kappale vuodelta 1985. Se julkaistiin albumilla "Afterburner" ja singlenä vuonna 1986. Kun kappale julkaistiin singlenä, se pääsi Billboard Hot 100 -listalla sijalle 22. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo. ”Rough Boy” on hitaampitempoisempi kuin muut "Afterburnerin" kappaleet, ja se muistuttaakin suuresti power balladeja.
Chester Conklin
Chester Conklin (11. tammikuuta 1886 Oskaloosa, Iowa – 11. lokakuuta 1971 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli klovnina sirkuksessa ennen siirtymistään Mack Sennettin Keystone-studion palvelukseen näyttelijäksi vuonna 1913. Keystonella Conklin näytteli muun muassa Keystone Kops -sarjan elokuvissa.
Conklinin kerrotaan auttaneen myös Keystonella näytellyttä Charles Chaplinia kulkurin asun luomisessa, mutta asian todenperäisyydestä ei ole varmuutta. Keystonelta lähdettyään Conklin näytteli 1920-luvun lopulla W. C. Fieldsin parina Paramount Picturesin elokuvasarjassa. Myöhemmin hän näytteli muun muassa Chaplinin elokuvissa "Nykyaika" (1936) ja "Diktaattori" (1940). Conklinin viimeiseksi elokuvaksi jäi "Kova panos Dodge Cityssä" vuodelta 1966. Conklin on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Sorbetti
Sorbetti on jäinen jälkiruoka, jonka pääraaka-aine on hedelmä- tai marjamehu. Se ei yleensä sisällä maitoa eikä rasva-aineita toisin kuin jäätelö. Sorbettia nautitaan usein siirapin tai hunajan kera. Myös alkoholi on yleinen sorbetissa, kuten viini.
Isabelle Pedersen
Isabelle Pedersen (s. 27. tammikuuta 1992 Bergen) on norjalainen pika-aitajuoksija.
Alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2009 Pedersen voitti kultaa ajalla 13,23 (76,2 cm:n aidat). Samalla hän otti Norjan kaikkien aikojen ensimmäisen maailmanmestaruuden alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Hänen aikansa oli alle 18-vuotiaiden kaikkien aikojen tilastoissa kolmanneksi nopein. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui toiseksi ajalla 13,49.
Alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2010 Pedersen voitti kultaa ajalla 13,30. Samalla hän rikkoi Christina Vukicevicin hallussa pitämän Norjan nuorten ennätyksen. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 Pedersen debytoi aikuisten arvokisoissa karsiutuen 60 metrin aitojen alkuerissä. Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui toiseksi ajalla 13,37.
Pedersen karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä Helsingin EM-kilpailuissa 2012. Seuraavana vuonna hän karsiutui Göteborgin EM-hallikisoissa 60 metrin aitajuoksun välierissä. Hän voitti 100 metrin aitajuoksun alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Tampereella ajalla 13,12. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 ja Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän karsiutui alkuerissä.
Pedersen sijoittui Prahan EM-hallikilpailuissa viidenneksi 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,96. Pekingin MM-kisoissa 2015 hän eteni 100 metrin aitajuoksun välieriin. Hän karsiutui loppukilpailusta ennätysajallaan 12,86. Vuonna 2016 hän karsiutui välierissä sekä Amsterdamin EM-kilpailuissa että Rio de Janeiron olympialaisissa. Hän sijoittui 60 metrin aitajuoksussa viidenneksi Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017. Hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun välierissä Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Hän sijoittui kuudenneksi Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 ajalla 7,94.
Pedersen juoksi 100 metrin aitajuoksuennätyksensä 12,72 s Lontoossa 22. heinäkuuta 2018. 60 metrin aidat hän on juossut hallissa aikaan 7,86 Birminghamin MM-hallikisojen välieräjuoksussa 3. maaliskuuta 2018.
Belinda (kuu)
Belinda on Uranuksen sisempi kuu. Belinda löydettiin Voyager 2:n ottamista kuvista 13. tammikuuta 1986 ja sille annettiin väliaikainen nimi S/1986 U 5. Se nimettiin Alexander Popen "The Rape of the Lockin" sankarin mukaan. Belinda tunnetaan myös nimellä Uranus XIV.
Belinda kuuluu Portian joukkoon, jonka muita kuita ovat Bianca, Cressida, Desdemona, Portia, Juliet, Cupid, Rosalind ja Perdita. Näillä kuilla on hyvin samankaltaiset kiertoradat ja ominaisuudet. Muuta kuin sen kiertorata, 45 kilometrin säde ja albedo 0,08, ei varsinaisesti tiedetä siitä.
Voyager 2:n kuvissa Belinda näkyy pitkulamaisena objektina, joka on kohdistunut Uranukseen päin. Kuu on erittäin pitkulamainen, ja sen lyhyt akseli on 0,5 ± 0,1 pitkään akseliin verrattuna. Belindan pinta on harmaa.
Felix Kracht
Felix Kracht (13. toukokuuta 1912 Krefeld – 3. lokakuuta 2002 Bremen) oli saksalainen lentokonesuunnittelija.
Hän valmistui Aachenin teknillisestä yliopistosta 1930-luvulla ja alkoi toimia Flugwissenschaftliche Vereinigung Aachen (FVA) -yhdistyksessä, joka rakensi FVA-10 “Rheinland"-purjelentokoneen. Kracht lensi Alppien yli tällä koneella vuonna 1937. Hän siirtyi sitten Deutsche Forschungsanstalt für Segelflugiin, jossa hän kehitti DFS 228 -liitokoneen ja kokeellisen DFS 346 -rakettilentokoneen. Hän kehitti ilmatankkauksen tekniikan.
Kolmannen valtakunnan tappion jälkeen hän siirtyi Ranskaan Nord Aviationiin, josta palasi vuonna 1968 johtamaan Deutsche Airbus GmbH:ta. Hän oli Nordilla koordinoinnut ranskalais-saksalaisen Transall C-160 sotilaskuljetuskoneen kehittelyn. Felix Kracht johti Airbus A300:n valmistusta. Hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1981.
Kaulusmaatähti
Kaulusmaatähti ("Geastrum triplex") on syötäväksi kelpaamaton harvinainen maatähtilaji, joka kasvaa lehtimetsissä, puistoissa ja puutarhoissa.
Aleksejs Širokovs
Aleksejs Širokovs (s. 20. helmikuuta 1980 Riika, Latvia) on latvialainen jääkiekkoilija. Širokovs pystyy pelaamaan sekä keskus- että laitahyökkääjänä
Širokovs on edustanut Latvian jääkiekkomaajoukkuetta muun muassa Vancouverin olympialaisissa (2010).
Mikojan I-270
Mikojan I-270 (Ж) oli Mikojanin suunnittelutoimiston toisen maailmansodan päätyttyä kehittämä rakettilentokone. Se oli eräs Neuvostoliiton ilmavoimien tilaamista suurnopeuslentämisen tutkimuksista.
Mikojan sai suunnittelutietoja Kolmannen Valtakunnan raunioilta: Neuvostoliiton vapauttamalla alueelta Saksasta löytyi Junkersin tehtaalta ehjä Messerschmitt Me 263 eli Junkers Ju 248 ja sen suunnitteludokumetaatiota. I-270:n T-pyrstö oli kuitenkin ratkaisevasti erilainen ratkaisu kuin ME 263:n deltamainen siipi. Venäläiset saivat myös Junkers EF 126 "Lilli" rakettihävittäjän esisuunnitelman. Neuvostoliitto oli rakentanut rakettilentokoneita 1930-luvun alusta alkaen, joten koneen moottoriksi tuli Leonid Dushkinin suunnittelema RD-2M-rakettimoottori, jota oli vuonna 1941 käytetty BI-1-rakettilentokoneessa.
Koneita rakennettiin kaksi - molemmat tuhoutuivat maahansyöksyssä. Joulukuussa 1946 koneella tehtiin liitokoe pudottaen se Tupolev Tu-2-koneen hinauksesta. Toisella prototyypillä moottori käyden tehty koelento tehtiin vuonna 1947. Kone vaurioitui eikä sitä korjattu. Ensimmäinen prototyyppi vaurioitui laskussa vuonna 1947. Tässä vaikeessa suihkumoottoritekniikka oli syrjäyttänyt kaikissa ilmailumaissa ajatukset sotilaallisista rakettilentokoneista.
Wanja Mues
Wanja Mues (s.1973, Hampuri) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten tv-sarjasta "Stolberg (televisiosarja)", jossa hän näyttelee komisario Nico Scheiberia. Hän on näytellyt myös tv-sarjoissa "SOKO Leipzig", "Tatort", "Kahden keikka – vaaralliset yhdessä", "Der Furst und das Mädchen", "Absolut das Leben", "Ystävyyden ehdoilla" ja "Unsere Hackebecks". Hän on näytellyt myös elokuvissa "Pianisti" (2002) ja "Medusan isku" (2004). Hän näyttelee uudessa "Kahden keikassa" etsivää Leo Oswaldia.
Wanja Mues on näyttelijä Joachim Dietmar Muesin poika. Hänellä on kaksi veljeä Woody ja Jona Mues, jotka ovat myös näyttelijöitä.
Ristijärven vaakuna
Ristijärven vaakuna on Ristijärven kunnan tunnus, joka on myös puhuva vaakuna.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä aaltokuvioinen hopeatyviö ja sen yläpuolella hopeinen havuristi.” Vaakunan on suunnitellut Aarno Liuksiala, ja Ristijärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksissaan 23. maaliskuuta ja 25. toukokuuta 1959. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 23. marraskuuta samana vuonna.
Bacchiglione
Bacchiglione on joki Koillis-Italiassa, Veneton alueella. Sen pituus on 118 kilometriä ja sen valuma-alue on noin 1 400 km. Joki saa alkunsa Vicenza maakunnassa ja virtaa itään Vicenzan ja Padovan läpi. Se yhtyy Brentajokeen ja laskee Adrianmereen Chioggian kohdalla.
Soko J-20 Kraguj
Soko J-20 Kraguj oli jugoslavialainen kevyt rynnäkkökone, jonka ensilento tehtiin vuonna 1964.
Koneen suunnitteli VTI-instituutti. SOKO valmisti 85 tällaista konetta. Kone on metallirakenteinen ja suorasiipinen. Laskuteline on sisäänvedettävä.
Hyrieus
Hyrieus () oli kreikkalaisessa mytologiassa Poseidonin ja plejadi Alkyonen poika ja boiotialaisen Hyrian kuningas. Hän meni naimisiin nymfi Klonian kanssa, ja heille syntyivät lapset Nykteus, Lykos ja Orion.
Veljekset Agamedes ja Trofonios rakensivat hänen aarrekammionsa, mutta tekivät sinne salaisen sisäänkäynnin, jota käyttäen he ryöstivät kuninkaan aarteita.
Rubano
Rubano on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin seitsemän kilometriä Padovasta luoteeseen. Kunnassa asuu runsaat 16 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 14,56 km. Väestötiheys on 1 111 asukasta/km (2015).
Rubanon kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat kylät: Bosco, Sarmeola, Villaguattera.
Rubanon naapurikunnat ovat Mestrino, Padova, Saccolongo, Selvazzano Dentro, Villafranca Padovana.
Valko-Venäjän tasavallan kansallinen taidemuseo
Valko-Venäjän tasavallan kansallinen taidemuseo (, ) on taidemuseo Minskissä Valko-Venäjällä. Taidemuseo jatkaa vuonna 1939 perustetun kuvataiteen kansallisgallerian perintöä. Taidemuseon nykyisen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Mihail Baklanav (1914–1990), ja se valmistui vuonna 1957.
Taidemuseon pysyviin kokoelmiin kuuluu valkovenäläistä antiikin taidetta, valkovenäläistä 1800-luvun taidetta, valkovenäläistä modernia 1900-2000-luvun taidetta, venäläistä 1700-1900-luvun taidetta, länsieurooppalaista 1500-1900-luvun taidetta sekä itämaista (intialaista, kiinalaista ja japanilaista) 1300-1900-luvun taidetta. 
Lisäksi museossa on esillä esimerkiksi valkovenäläistä ikonitaidetta ja alkuperäisiä Slutskin vöitä.
Pysyvien kokoelmien ohella museossa on tyypillisesti esillä muutama vaihtuvaa näyttelyä.
Museo on avoinna yleisölle maanantaisin ja keskiviikosta sunnuntaihin kello 11-19, tiistaisin museo on suljettu.
Taidemuseon nykyinen rakennus valmistui vuonna 1957 arkkitehti Mihail Baklanavin (, 1914–1990) suunnitteleman pohjalta; vesiväriluonnos rakennuksesta syntyi jo vuonna 1949. Sisäänkäynnin vieriset veistokset ovat kuvanveistäjien P. Siutsou (eli P. Belusov; naisfiguuri "Maalari" sisäänkäynnin oikealla puolella) ja S. Adaškevitš (mieshahmo "Kuvanveistäjä" sisäänkäynnin vasemmalla puolella) tuotantoa. Andrei Bembel laati sisäänkäynnin yläpuolisen "Kunnia"-veistoksen. Rakennuksen uudet näyttelytilat avattiin vuonna 2006.
Kansallinen taidemuseo on Valko-Venäjän kansallisgalleria ja pinta-alaltaan Valko-Venäjän suurimpia museoita, ellei suurin. Museon päärakennus sijaitsee Minskin ydinkeskustan osoitteessa Leninin katu 20; museon hallinto ja tutkijoiden työhuoneet löytyvät viereisestä talosta (Leninin katu 22).
Kansalliseen taidemuseoon kuuluu hallinnollisesti myös 1700-luvun lopulta peräisin oleva puurakenteinen Vankovitšien talo (Ulitsa Internatsionalnaja 33a, Minsk) ja Unescon maailmanperintökohde Mirin linna Karelitšyn piirissä. Lisäksi kansalliseen taidemuseoon kuuluu omina osinaan Valkovenäläisen kansantaiteen museo Minskin piirin Raubitšyssa () ja Vitold Byalynitsky-Birulian museo.
Hibakusha
Hibakusha on japanin kielen sana. Se tarkoittaa ”atomipommin vaikuttamaa ihmistä”. ""Seizonsha"" on verrattava termi selviytyneelle eli henkiinjääneelle.
Atomipommin räjäytystä kuvailtiin Japanissa sanaparilla ""pikadon"". Se tarkoittaa jyrähdystä (kuten ukkonen) -ja väläystä, leimahdusta. Myös sanaa ”pika” – välähdys käytettiin.
Yhdysvaltalainen psykologi Robert Jay Lifton tutki laajemmasti atomipommin aiheuttamia vaikutuksia uhreihinsa, tutkimus tapahtui vuonna 1962. Lifton oli tutkinut sekä kuntouttanut myös natsien sodanaikaisten keskitysleirien uhreja.
Hibakushat saivat kokea atomipommien kauhujen jälkeen syrjimistä yhteisössä: heidän oli muuta väestöä vaikeampaa työllistyä, taikka perustaa perhettä. Muun muassa näitä ilmiöitä R.J. Lifton totesi tutkimustyössään.
31. maaliskuuta 2008 Japanissa ja Japanin ulkopuolella eli kaikkiaan 243 692 atomipommista eloonjäänyttä, ja heidän keskimääräinen ikänsä oli 75,14 vuotta.
Dwight Lyman Moody
Dwight Lyman Moody (1837 Northfield – 1899) oli amerikkalainen evankelista ja saarnaaja.
Bostonissa ollessaan vuonna 1854 Moody oli liittynyt Nuorten Miesten Kristilliseen Yhdistykseen. Moody aloitti 20-vuotiaana vuonna 1857 pyhäkoulutyön ﻿Chicagossa, hänen pyhäkoulustaan tuli Lännen suurin, siinä oli vuonna 1858 80 opettajaa. Moody valittiin Illianoisin osavaltion pyhäkoululiiton johtokunnan jäseneksi vuonna 1865. Moodysta tuli pyhäkoululähetyksen matkapuhuja. Moodyn kokous- ja pyhäkoulutoiminta keskittyi Chicagossa North Market Hall -nimiseen rakennukseen, jossa järjestettiin kokouksia joka ilta ja väkeä oli aina tungokseen saakka. Moody perusti v. 1886 Chicagoon ﻿Moody Bible Institute (MBI) nimisen raamattukoulun.
Chicagossa Moody liittyi 1858 perustettuun Chicagon Nuorten Miesten Kristilliseen Yhdistykseen. Melko pian liittymisen jälkeen, hänet valittiin yhdistyksen sihteeriksi, sitten johtokuntaan ja lopulta puheenjohtajaksi, tuossa tehtävässä Moody oli kahden vuoden ajan. Moodysta tuli kansainvälisen Nuorten Miesten Kristilliseen Yhdistysten liikkeen puheenjohtaja vuonna 1879 ja hän johti Baltimoren kongressia.
Villafranca Padovana
Villafranca Padovana on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 11 kilometriä Padovasta luoteeseen. Kunnassa asuu runsaat 10 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 23,83 km. Väestötiheys on 429 asukasta/km (2015).
Villafrancan kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat kylät: Ronchi di Campanile, Taggì di Sopra, Taggì di Sotto.
Villafrancan naapurikunnat ovat Campodoro, Limena, Mestrino, Padova, Piazzola sul Brenta, Rubano.
Patrick Flatley
Patrick Flatley (s. 3. lokakuuta 1963 Toronto, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija. Flatley pelasi kausina 1983-1997 NHL:ssä edustaen New York Islandersia ja New York Rangersia.
New York Islanders varasi Flatleyn ensimmäisen kierroksen viimeisellä varauksella numerolla 21. Ensimmäisellä kaudellaan NHL:n pudotuspeleissä Flatley teki 9 maalia kolmella ensimmäisellä kierroksella pelaten samassa ketjussa Clark Gilliesin ja Brent Sutterin kanssa. Islanders hävisi kuitenkin Stanley Cupin finaalit Wayne Gretzkyn tähdittämälle Edmonton Oilersille eikä Flatley tämän jälkeen päässyt enää urallaan pelaamaan Stanley Cupin finaaleihin.
Vaikka Flatley ei koskaan ollut erityisen kova pisteiden tekijä, hän keräsi mainetta liigassa vahvana roolipelaajana. Vuonna 1991 Flatley nimettiin Islandersin seurahistorian viidenneksi kapteeniksi.
NHL-urallaan Flatley pelasi 780 runkosarjan ottelua tehopisteillä 170+340=510. Harris • Potvin • Gillies • Price • McKendry • Bossy • Tambellini • D. Sutter • B. Sutter • Boutilier • Flatley • LaFontaine • Diduck • MacPherson • Dalgarno • King • Fitzgerald • Chynoweth • Cheveldayoff • Chyzowski • Scissons • Lachance • Kasparaitis • Bertuzzi • Lindros • Redden • Dumont • Luongo • Brewer • Rupp • Connolly • Pyatt • Mezei • Kudroč • DiPietro • Torres • Bergenheim • Nilsson • Nokelainen • O'Marra • Okposo • Bailey
Saccolongo
Saccolongo on kunta Koillis-Italiassa Veneton alueella Padovan maakunnassa. Kunta sijaitsee noin 9 kilometriä Padovasta länteen. Kunnassa asuu noin 5 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 13,72 km. Väestötiheys on 360 asukasta/km (2015).
Saccolongon kunnan keskus on samanniminen kylä. Kuntaan kuuluu lisäksi Creolan kylä.
Saccolongon naapurikunnat ovat Cervarese Santa Croce, Mestrino, Rubano, Selvazzano Dentro, Teolo, Veggiano.
Ben Turpin
Ben Turpin (17. syyskuuta 1869 New Orleans, Louisiana – 1. heinäkuuta 1940 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka näytteli erityisesti slapstick-komedioissa. Turpinin tavaramerkkinä olivat kierot silmät, jotka hän oli vakuuttanut suoristumista vastaan 20 000 dollarista.
Turpinin elokuvaura alkoi 1907, jolloin chicagolainen Essanay Studios palkkasi hänet yhdistetyksi koomikoksi ja talonmieheksi. Vuonna 1915 Charles Chaplin liittyi Essanayn näyttelijäkuntaan. Yhteiset elokuvaesiintymiset Chaplinit kanssa nostivat Turpinin suosiota, ja vuonna 1917 hän sai oman elokuvasarjansa Vogue-studioilta. Sitä seurasi pitkä yhteistyö tuottaja Mack Sennettin kanssa. Lyhytelokuvien ohella Turpin näytteli myös pitkissä elokuvissa, kuten Rudolph Valentinoa parodioivassa "Kierosilmä sheikissä" vuonna 1923. Turpin ansaitsi parhaimmillaan yli 3 000 dollaria viikossa, jotka hän sijoitti onnistuneesti. Turpin vetäytyi elokuvista vuonna 1924 puolisonsa heikentyneen terveyden takia. Tämän kuoltua 1925 Turpin palasi elokuviin, mutta suurimman suosion aika oli jo ohi. Turpinin viimeiseksi elokuvaksi jäi vuonna 1940 valmistunut "Lattapäät lainehilla", jonka pääosia näyttelivät Oliver Hardy ja Stan Laurel. Turpin on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Estadio Padre Ernesto Martearena
Estadio Padre Ernesto Martearena on jalkapallostadion, joka sijaitsee Saltassa Argentiinassa. Stadion rakennettiin vuoden 2001 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuja varten ja se avattiin tammikuussa 2001. Stadionin yleisökapasiteetti on 20 408. Se toimii tällä hetkellä jalkapalloseura Juventud Antonianan kotistadionina.
Stadion valittiin yhdeksi kahdeksasta pelipaikasta vuoden 2011 Copa Américaan.
Kotiinpaluu (vuoden 2010 elokuva)
Kotiinpaluu on Harri J. Rantalan ohjaama lyhytelokuva vuodelta 2010. Sen pääosissa näyttelevät Eerik Kantokoski, Reeta Annala ja Kalevi Haapoja.
Elokuva on ehdokkaana neljässä sarjassa eteläpohjalaisen elokuvan palkinnon Kalevi-palkinnon saajaksi 2015.
Kevät 1940. Mies palaa talvisodasta. Miehen poissa ollessa kotitila on jäänyt hoitamatta. Ulosottomiehet ovat vieneet karjan ja hevoset. Nuori vaimo on odottanut miestään kotiin. Sodan kokemukset ovat jättäneet jälkensä mieheen, hänellä on hermot riekaleina ja sodan kauhut tulevat uniin. Alkoholi helpottaa oloa ja auttaa unohtamaan sodan traumat. Körttiyhteisössä isännältä odotetaan perheen elätystä, saarnamies ja ulosmittaajat käyvät vuorotellen tuvassa saarnaamassa. Alkaa pitkä kotiinpaluu sodasta, joka virallisesti on jo ohi.
Kotiinpaluu -elokuva kuvattiin talvella 2010 Nurmossa ja Kauhavalla.
Kotiinpaluu on kutsuttu tähän mennessä 36 festivaalille 21 maassa.
Kotiinpaluu - elokuva sai elokuvateatteri ensi-illan Ylistaron Matin-Tuvassa 19.09.2010. Virallinen Suomen ensi-ilta oli Kauhavan Y-Kinossa 08.12.2010 uudistuneen elokuvateatterin avajaiselokuvana. Myös Seinäjoen Bio Marilyn esitti elokuvaa loka-marraskuussa 2010. Elokuvaa esitettiin elokuvateattereissa kuudessa kaupungissa yhteensä 26 näytöstä.
Elokuva julkaistiin DVD:llä 8.6.2012.
DVD:n extroista löytyy myös Harri J. Rantalan aiempi lyhytelokuva Daughters of Snow (2007).
Bockscar
Bockscar (Martin-Omaha B-29-36-MO Superfortress no. 44-27297) oli erikoismuunneltu Boeing B-29 Superfortress, raskas strateginen pommituskone. Siitä oli riisuttu puolustusaseet, pyrstöön asennettuja kahta 12,7 mm konekivääriä lukuun ottamatta. Myös panssarointi oli poistettu, näillä toimenpiteillä tähdättiin saamaan suurempi lentokorkeus. Pommitukset koneella suoritettiin 9 300 - 9 800 m:n korkeudesta. Koneella hyökättiin Japania vastaan viisi kertaa, joista yksi oli Fat Man -pommin pudotus Nagasakiin.
Koska toiselle "operaatio Centerboardin" hyökkäyslennolle lähteneellä päälliköllä, majuri Charles Sweeneyllä oli oma koneensa ”Great Artiste” alistettuna tutkimuskoneeksi, joutui hän ottamaan varakoneen. Se oli nimetty kapteeni Frederick C. Bockille. Nimen keulamaalaus sekä nimi viittaa myös tavarajunan rahtivaunuun (). Melkein kaikki eversti Paul Tibbetsin alaisuudessa olleista pommituskoneista, olivat saaneet värikkään keulamaalauksen. Näistä osa oli seksistisiäkin, kuten tuolloin ajan henkeen kuului.
Nagasakiin suuntautuneella pommituslennollaan, joka oli "Erikoispommituslento numero 16": ilmeni koneen polttoainejärjestelmässä toimintavika. Lento päätettiin kuitenkin toteuttaa, muun muassa epäedullisista sääolosuhteista huolimatta. Pommikone ylitti Kokuran kaupungin kolmasti, mutta onnistumatta sitä pommittamaan. Atomipommin aseupseerina toimi komentajakapteeni Frederick L. Ashworth. Pommin pudotti kapteeni Kermit K. Beahan. Sinänsä varsin erikoisesti, oli koneessa kaikkiaan kolme pilottia: nimittäin Sweeneyn itsensä ohella, sekä kapteeni Charles D. Albury että luutnantti Frederick J. Olivi. Suunnistajana toimi kapteeni James Van Pelt. Van Pelt sekä Beahan rekrytoitiin (operaatio "Silverplateen" eli ). Tämä tapahtui Enola Gayn pommittajan, majuri Thomas W. Ferebeen suosituksesta, jotka Ferebee jo entuudesta tunsi. Lennolla Nagasakiin oli ainoana kumpaankiin atomihyökkäykseen osallistunut sotilashenkilö, luutnantti Jacob ”Jake” Beser. Beser oli saanut tieteellistä koulutusta fysiikan alalta Johns Hopkinsin yliopistossa.
Komentaja Ashworthilla oli assistentti mukana pommituslennolla, samoin kuten Hiroshimaan tehdyssä hyökkäyksessä komentajakapteeni William ”Deak” S. Parsonsilla. Lähdeteos mainitsi Parsonsin olleen kommodorin arvoisena, mikä nimitys ilmeisesti myöhempänä tapahtui.
Koneen ns. Victory-tunnus oli ”77”, kun "Enola Gayn" vastaava oli ”82”. Tunnusnumero oli yhdessä triangelin sisässä olleen ”N”-kirjaimen kera. "Enola Gayssa" se oli ympyrä ja ”R”.
Nykyään kone on säilytettynä näyttelyesineenä USAF:n museossa Ohion Daytonassa.
Lentomiehistö C-13 (lensi Great Artistella Nagasakin pommituksessa):
Lentomiehistö C-15 (Great Artisten vakituinen miehitys):
Lisäksi läsnä atomiaseen käyttöön liittyvänä henkilöstönä, Nagasakin atomipommihyökkäyksessä: