hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Stróvolos
Stróvolos () on kaupunki ja kunta (Δήμος Στροβόλου, "Dímos Strovólou") Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011). 
Stróvolos on Kyproksen kreikkalaisen puolen kolmanneksi suurin kaupunki. Se on nykyisin Nikosian esikaupunki ja sijaitsee noin neljä kilometriä etelään Nikosian keskustasta. Kunnan naapureita ovat Aglantziá, Lakatámeia, Latsiá ja Égkomi.
Stróvolos on ollut olemassa kylänä viimeistään keskiajalla nimellä "Strovilos". Alueen väkiluku kasvoi huomattavasti Turkin miehitettyä Pohjois-Kyproksen vuonna 1974, jolloin alueelle muutti evakkoja. Stróvoloksen kunta on perustettu vuonna 1986.
Stróvoloksen tärkein kirkko on omistettu Pyhälle Yrjölle ("Ágios Geórgios") ja rakennettu 1700-luvulla. Kaupungissa toimii Kyproksen maantieteellinen museo (), joka esittelee saaren luonnonhistoriaa, kuten kupariin liittyvää historiaa.
Ýpsonas
Ýpsonas () on kaupunki ja kunta (Δήμος Ύψωνα, "Dímos Ýpsona") Limassolin alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011). 
Ýpsonas on Limassolin esikaupunki ja sijaitsee noin seitsemän kilometriä Limassolin keskustasta länteen. Se on ollut olemassa kylänä viimeistään keskiajalla. Ýpsonas on itsenäinen kunta vuodesta 2012.
Kong
Kong on departementti ja kunta Norsunluurannikon Tchologon alueella. Siellä on 21 000 asukasta (vuonna 2014).
Kong oli senufoalueen kauppakeskuskus, jonka pohjoisesta saapuneet djulat valloittivat 1500-luvulla. Islamin omaksunut Wattara-dynastia kävi kauppaa suolalla ja kolapähkinöillä ja soti pohjoisen bambaroita ja etelän ašanteja vastaan. Samori Touré hävitti Kongin vuonna 1895, jolloin sen asukkaat pakenivat Bobo Dioulassoon. Ranskalaiset ottivat Kongin haltuunsa vuonna 1898, mutta kaupunki ei enää saanut takaisin entistä merkitystään.
Amerikantörökki
Amerikantörökki ("Beckmannia syzigachne") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, törökkien ("Beckmannia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen vaaleanvihreä heinälaji, joka on toinen törökkien sukuun kuuluvista lajeista.
Amerikantörökki voi kasvaa noin metrin korkuiseksi. Sen lehdet ovat noin senttimetrin levyisiä, vaaleanvihreitä sekä melko velttoja. Kieleke on kalvomainen, noin 5 mm pitkä ja usein kärjestään risalaitainen. Amerikantörökin kukinto on kapea ja monihaarainen röyhy. Röyhyn haarat ovat lyhyitä, ja kussakin haarassa on kaksi riviä tähkylöitä. Tähkylät ovat noin neljä millimetriä leveitä, melkein pyöreitä ja yksikukkaisia. Tähkylöiden kaleet sulkevat koko tähkylän väliinsä. Ulkohelpeet ovat otakärkisiä. Heteiden ponnet ovat vaaleanvihreitä ja noin millimetrinpituisiksi kasvavia.
Amerikantörökkiä tavataan Suomessa satunnaisena tulokaslajina.
Miika Laakso
Miika Laakso (s. 1986) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2015.
Laakson sisarpuoli on näyttelijä Malla Malmivaara.
Pitkä vaalea punatukkainen
Pitkä vaalea punatukkainen ("La moutarde me monte au nez!") on Claude Zidin ohjaama ranskalainen komediaelokuva vuodelta 1974.
Elokuvan suomenkielinen nimi ratsastaa vuoden 1972 ranskalaiskomedian "Pitkä vaalea mustakenkäinen" maineella, mutta pääosan esittäjää Pierre Richardia lukuun ottamatta elokuvilla ei ole juuri mitään yhteistä. Alkuperäinen ranskalaisnimi, sanatarkasti ”sinappi nousee nenääni”, tarkoittaa suunnilleen ”kärsivällisyyteni alkaa loppua”.
Richard esittää estoista matematiikan opettajaa, pormestarin poikaa, jonka eroottisiin kommelluksiin elokuva keskittyy.
"Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi piti komediaa ensi-ilta-arviossaan varsin onnistuneena ja tempoltaan vauhdikkaana. Hän arvosti sitä, että Ranskassa useita suosittuja komedioita tehneen Claude Zidin elokuva saatiin ensi kerran Suomenkin teattereihin.
Justin Danforth
Justin Danforth (s. 15. maaliskuuta 1993 Oshawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Rauman Lukossa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta Danforth osaa pelata myös keskellä. Hän laukoo oikealta.
Danforth pelasi kaudella 2009–2010 Oshawa Generalsin junioreissa. Hän debytoi samalla kaudella myös Cobourg Cougarsin joukkueessa OJHL-junioriliigassa. Kaudella 2011–2012 Danforth oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä 22 osumallaan. Kaudella 2012–2013 hän nousi Cougarsin varakapteeniksi. Danforth voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 22+34=56, kuten myös pudotuspeleissä tehoilla 3+11=14. Hänet valittiin kauden päätteeksi OJHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
Vuodet 2013–2017 Danforth kävi Sacred Heart Universityn yliopistoa. "Freshman -vuotenaan" 2013–2014 hän voitti joukkueensa sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 5+24=29. Danforth valittiin kauden päätteeksi Atlantic Hockeyn vuoden tulokkaaksi ja tulokkaiden tähdistökentälliseen. "Junior -vuotenaan" 2015–2016 hän oli Sacred Heartin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 20+21=41. Danforth jakoi Atlantic Hockeyn maalipörssin viidennen sijan Canisiusin Ralph Cuddemin ja Shane Conacherin kanssa sekä sijoittui pistepörssissä kymmenenneksi. Hän voitti myös joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +9. "Senior -vuotenaan" 2016–2017 Danforth toimi Sacred Heartin varakapteenina ja voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 10+22=32. Hänet valittiin kauden päätteeksi Atlantic Hockeyn ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Viimeisen yliopistokautensa päätteeksi, maaliskuussa 2017 Danforth siirtyi amatööritry-out -sopimuksella ECHL-joukkue Reading Royalsiin. Kolmen siellä pelatun ottelun jälkeen hän siirtyi amatööritryout -sopimuksella AHL-joukkue Bridgeport Sound Tigersiin. Danforth pelasi siellä yhden ottelun, kunnes hän siirtyi edelleen ATO-sopimuksella Rochester Americansin AHL-joukkueeseen. Danforth pelasi siellä viisi ottelua.
Toukokuussa 2017 Danforth teki Rochester Americansin kanssa vuoden mittaisen AHL-sopimuksen. Hän pelasi siellä kaudella 2017–2018 15 runkosarjaottelua tehopistein 2+3=5. Suurimman osan kaudestaan Danforth pelasi kuitenkin ECHL-joukkue Cincinnati Cyclonesin vahvuudessa. Hän oli tehoilla 28+31=59 joukkueen paras maalintekijä ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä toiseksi Jesse Schultzin jälkeen. Danforth voitti myös Cyclonesin sisäisen tehotilaston lukemalla +26. Hänet palkittiin kauden päätteeksi ECHL:n vuoden tulokkaana John A. Daley Trophylla, valittiin toiseen tähdistökentälliseen sekä tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2018–2019 Danforth siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon.
Danforth edusti Canada Eastin joukkuetta alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuosina 2011 ja 2012, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 kokoonpanot
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2018 osallistuvat maajoukkueet ovat ilmoittaneet 23 pelaajan kokoonpanon turnaukseen. Lopullinen joukkue tuli ilmoittaa 4. kesäkuuta 2018, kymmenen päivää ennen turnauksen alkamista.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 4. kesäkuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 4. kesäkuuta.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 2. kesäkuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 21. toukokuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 17. toukokuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 17. toukokuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 3. kesäkuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 11. toukokuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 11. toukokuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 4. kesäkuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 14. toukokuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 14. toukokuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 1. kesäkuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 4. kesäkuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 15. toukokuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 4. kesäkuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 4. kesäkuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 16. toukokuuta 2018.
Lopullinen kokoonpano ilmoitettiin 4. kesäkuuta 2018.
J. Becker
Jacob Becker perusti soitintehtaan muutettuaan Saksasta Pietariin 1841. J. Beckerin tehdas valmisti pianoja ja flyygeleitä.
Venäjällä ja Suomella on yhteinen historia ja kulttuuri. Jopa pianonrakentamisessa voidaan nähdä molemminpuolista vaikutusta ja perehtyneisyyttä. J. Beckerin flyygelit olivat hyvin tunnettuja Venäjän keisarikunnassa. Niitä myytiin myös Suomessa ja niitä löytyy yhä edelleen suomalaisista kodeista. Tehtaan tuotteita kutsuttiin vuosina 1924–1991 nimellä "Krasnyi Oktjabr" eli "Punainen lokakuu".
Muun muassa Pjotr Tšaikovskin on sanottu soittaneen nimenomaan J.Beckerin flyygeliä. Kyseinen piano on nykyään Tšaikovskin Klinin-kotiin (jossa hän asui ennen kuolemaansa 1892-1893) rakennetussa kotimuseossa.
Waleed Al-Husseini
Waleed al-Husseini tai Walid Husayin (s. 1989 Qalqilya, Länsiranta) on palestiinalainen, esseisti, kirjailija ja blogisti. Vuoden 2010 lokakuussa palestiinalaishallinto pidätti hänet koska hänen väitettiin pilkkaavan islamia Facebookissa ja blogeissaan. Hänen pidätyksensä sai kansainvälistä huomiota. Hän pakeni Ranskaan vuonna 2011 kun palestiinalaishallinto vapautti hänet 11 kuukauden vankeuden jälkeen. Vuonna 2012 hän sai poliittisen turvapaikan Ranskasta.
Waleed al-Husseinin isä oli parturi. Hän opiskeli tietojenkäsittelytieteitä mutta ei saanut töitä ja teki sen vuoksi joitakin tunteja päivässä töitä isänsä parturiliikkeessä. Hän oli perustanut Facebookiin kolme ryhmää missä arvosteli islamia ja uskontoja. Hän kirjoitti blogiinsa ja Facebook -sivulle kotoaan ja käytti väärää nimeä, mutta hänen äitinsä näki joitakin hänen ateistisia kirjoituksiaan ja lopetti heidän kotinsa internet -yhteyden jotta al-Husseini ei kirjoittaisi enää sellaisia.
Al-Husseini alkoi sen jälkeen käymään paikallisessa nettikahvilassa jossa vietti aikaansa jopa yli seitsemän tuntia päivässä, mikä herätti kahvilan omistajan epäilyt. Kuukausien tarkkailun jälkeen omistaja lähetti Palestiinan tiedustelupalvelulle ottamiaan kuvankaappauksia ja Facebook -sivuista. TIedustelupalvelu seurasi Waleed al-Husseinia kahvilassa viikkoja jonka jälkeen hänet pidätettiin 31. lokakuuta 2010. Hänet pidätettiin koska hän oli pilkannut islamia ja arvosteli islamin kannattajia.
Hän oli pidätettynä 11 kuukautta ilman oikeudenkäyntiä ja laillista perustetta. Kansainvälinen huomio sai kuitenkin palestiinalaishallinnon viemään Waleed al-Husseinin tapauksen oikeuteen jossa hänet tuomittiin ehdonalaiseen vankeuteen vuoden 1960 lain mukaan jumalanpilkasta. Päästyään pois vankilasta oikeudenkäynnin jälkeen hän pakeni ensin Jordaniaan ja sen jälkeen sieltä Ranskaan. Vuonna 2012 hänelle myönnettiin Ranskassa turvapaikka poliittisilla perusteilla. Hän on Ranskassa tunnettu sananvapauden kannattaja ja nyky-islamin arvostelija
Vuonna 2013 hän oli mukana perustamassa "Ranskan entisten muslimien neuvosto"a ("le Conseil des ex-musulmans de France" eli "CEMF"). Entisten muslimien neuvosto ajaa sananvapautta ja oikeutta olla ateisti sekä arvostella uskontoja.
Hän kirjoitti ensimmäisen kirjansa ensimmäisen kirjansa vuonna 2015.
Harvey Perrin
Harvey Dale Perrin (20. heinäkuuta 1905 Batesville, Indiana, Yhdysvallat – 2. tammikuuta 1999 Toronto, Ontario, Kanada) oli viulisti, alttoviulisti, pedagogi, kuoronjohtaja ja sovittaja.
Perrin muutti Kanadaan vuonna 1910 ja opiskeli Kitchenerin konservatoriossa George Zieglerin johdolla. Sittemmin hän opiskeli Toronton yliopistossa Frank Blanchfordin, H. A. Frickerin, Luigi von Kunitsin, George Lambertin ja Ettore Mazzolenin johdolla. 1930–1940-luvun vaihteessa hän oli Toronton Mendelssohn-kuoron jäsenenä. Vuosina 1944–1956 hän johti Harvey Perrin -kuoroa ja vuosina 1958–1969 Toronto Men Teachers' Choiria.
Perrin toimi Toronton opetuslautakunnan johdossa vuosina 1958–1971. Hän oli yli 45 vuoden ajan tuomarina festivaaleilla, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1989. Hän sai vuonna 1995 Toronton kaupungin ansiopalkinnon. Hänen tyttärensä Patricia Perrin Kruger on kosketin- ja lyömäsoittaja.
John Montague
John Angus Montague (2. huhtikuuta 1911 Gowganda, Ontario, Kanada – 24. maaliskuuta 1991 Barrie, Ontario, Kanada) oli viulisti, kapellimestari ja musiikkipedagogi. Hän opiskeli The Royal Conservatory of Musicissa vuosina 1929–1935 viulunsoittoa Alexander Chuhaldinin, Elie Spivakin ja Kathleen Parlowin johdolla sekä pedagogiikkaa Healey Willanin johdolla. Hän toimi muun muassa Huronian sinfoniaorkesterin kapellimestarina (1966–1968) ja konserttimestarina (1973–1978).
Montague oli nuorten jousisoitinopetuksen spesialisti ja aktiivinen kilpailutuomari eri puolilla Kanadaa. Hän opetti vuosina 1937–1991 The Royal Conservatory of Musicissa. Monet hänen oppilaistaan ovat olleet aktiivisia musiikkielämässä. Näiden joukossa ovat olleet Walter Babiak, John Barnum, James Coles, Lorna Glover, George Proctor ja Kathryn Wunder. Montague teki Flora Gouldenin kanssa yhteistyössä kirjoja viulupedagogiikasta.
James Milligan
James Milligan (5. huhtikuuta 1928 Halifax, Nova Scotia – 28. marraskuuta 1961 Basel, Sveitsi) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hän opiskeli vuosina 1948–1955 Emmy Heimin ja Leslie Holmesin johdolla The Royal Conservatory of Musicissa ja teki näinä vuosina konsertti- ja oratorioesiintymisiä Torontossa sekä sen lähikaupungeissa. Milligan oli yksi vuoden 1951 Nos Futures Étoiles -kilpailun voittajista. Hän oli 1950-luvun alussa usein yhdessä Lois Marshallin ja Jon Vickersin kanssa Toronton Mendelssohn-kuoron solistina.
Milligan levytti "Matteus-passion" vuonna 1953 Kristuksen roolissa ja esitti sekä "Messias-oratorion" että "Matteus-passion" Carnegie Hallissa vuonna 1954. Samana vuonna hän voitti radiokilpailun "Singing Stars of Tomorrow".
Yksi Milliganin menestysrooleista oli Scarpian rooli Giacomo Puccinin oopperassa "Tosca" vuonna 1958. Muihin huomattaviin esiintymisiin kuuluu Escamillon roolin tulkitseminen "Carmenissa" Covent Gardenissa 1959 ja Don Carlon roolin tulkitseminen "La forza del destinossa" Canadian Opera Companyssa samana vuonna. Ennen debytoimistaan "Siegfriedissä" Bayreuthin oopperajuhlilla Birgit Nilssonin ja Hans Hopfin kanssa 1961 hän oli liittynyt Baselin oopperaan. Neljä kuukautta tämän esiintymisen jälkeen laulaja menehtyi sydänkohtaukseen.
Claude Savard
Claude Savard (16. lokakuuta 1941 Montreal – 13. helmikuuta 2003 Montreal) oli kanadalainen pianisti ja musiikkipedagogi. Hän opiskeli Montrealissa Marie-Louise Boisvertin johdolla vuosina 1959–1963 ja Québecin musiikkikonservatoriossa Germaine Malépartin johdolla. Canada Councilin stipendin turvin hän työskenteli vuosina 1963–1969 Pariisissa Vlado Perlemuterin ja Suzanne Rochen kanssa. Hän voitti Prix d'Europen vuonna 1964 ja monia kansainvälisiä kilpailuja. Helmikuussa 1967 hän kantaesitti Pariisissa edellisenä vuonna sävelletyn Alain Gagnonin sonaatin nro 3.
Savard oli Montrealissa kansainvälisen kilpailun virallisena säestäjänä laulajille ja viulisteille vuosina 1966, 1967, 1969 ja 1970. Hän oli tuomariston jäsenenä kansainvälisessä kilpailussa myös Montevideossa 1969. Vuonna 1970 hän konsertoi Carnegie Hallissa, ja vuonna 1971 hän teki ensiesiintymisensä Montrealin sinfoniaorkesterin kanssa pianokonserton nro 1 (Felix Mendelssohn) esityksessä. Vuonna 1972 hän piti seitsemäntoista resitaalia Latinalaiasessa Amerikassa. Vuosina 1972–1976 hän sai opetusta Irving Helleriltä.
Savardin säestämiä laulajia ja instrumentalisteja olivat Pierrette Alarie, Josephte Clément, Bruno Laplante, Nicole Lorange, Jean-Pierre Rampal, Joseph Rouleau, Sylvia Saurette, Suzanne Shulman ja Léopold Simoneau. Vuonna 1981 Japanissa tekemänsä kiertueen jälkeen Savard vietti vuonna 1982 Kiinassa kaksi viikkoa Maureen Forresterin ja Claude Corbeilin kanssa pitämässä resitaaleja ja mestarikursseja. Vuodesta 1975 hän opetti Montrealin yliopistossa pianonsoittoa ja kamarimusiikkia.
Roxolana Roslak
Roxolana Audry Roslak (s. 11. helmikuuta 1940) on ukrainalaissyntyinen, vuonna 1953 Kanadan kansalaisuuden saanut oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän opiskeli lapsena Edmontonissa J. B. Carmichaelin kanssa. Myöhemmin hän sai opetusta Toronton yliopistossa ja The Royal Conservatory of Musicissa Howell Glynneltä, Irene Jessneriltä ja Ernesto Vinciltä. Hän sai taiteilijadiplominsa vuonna 1964.
Roslak teki Canadian Opera Company -debyyttinsä vuonna 1963 Millinerin roolissa "Ruusunkavaljeerissa". Vietettyään kauden 1965–1966 Covent Gardenissa hän palasi Torontoon vuonna 1967 ja loi Margueriten roolin Harry Somersin "Louis Riel" -oopperassa, jossa hän esiintyi paitsi Kanadassa, myös Yhdysvalloissa. Muihin Roslakin Canadian Opera Company -rooleihin ovat lukeutuneet Musettan, Donna Elviran ja Micaëlan roolit. Hän teki monia esiintymisiä Stuart Hamiltonin "Opera in Concert" -sarjassa ja lauloi Odarkan roolin Anatole Vachnianyn "Kupalo" Pohjois-Amerikan-ensiesityksessä Torontossa 13. kesäkuuta 1979. Hän toisti kyseisen roolin teoksen esityksessä Edmontonissa vuonna 1981.
Roslak esiintyi myös resitalistina ja oratorioissa. Hän oli Toronton Mendelssohn-kuoron solistina sen Euroopan-kiertueella vuonna 1972. New Yorkin -debyyttinsä hän teki 19. joulukuuta 1978 Stuart Hamiltonin, Patricia Parrin, Lorand Fenyvesin ja Daniel Dombin toimiessa säestäjinä. Roslak myös levytti Glenn Gouldin kanssa Paul Hindemithin "Das Marienlebenin" ja sai tästä hyvästä vuonna 1979 Juno-palkinnon. Hän sai toisenkin Juno-palkinnon vuonna 1983.
Roslak tilasi ja kantaesitti teokset "Dr. Faustus" (Larysa Kuzmenko, 1984) ja "Of Bells, Birds and Bees" (Jean McPhailin ja Stuart Hamiltonin kanssa; Lothar Klein, 1985). Hän esiintyi myös Srul Irving Glickin "The Hour Has Come" -teoksen kantaesityksessä helmikuussa 1985. Vuonna 1986 hän aloitti opetustyöt The Royal Conservatory of Musicissa.
Jane Coop
Jane Austin Coop (s. 18. huhtikuuta 1950) on kanadalainen pianisti. Hän sai taiteilijadiplominsa Toronton yliopistosta vuonna 1971 ja musiikin kandidaatin arvonsa samasta yliopistosta 1972. Musiikin maisterin arvon hän sai Peabody-konservatoriosta vuonna 1974. Hän varttui Calgaryssa, jossa hänen opettajinaan toimivat Alexandra Munn ja Gladys Egbert. Torontossa häntä opetti Anton Kuerti. Lisäksi hänen opettajiensa joukossa olivat Peter Feuchtwanger Lontoossa ja Leon Fleisher Baltimoressa 1970-luvun alussa.
Coop debytoi St Lawrence Centressä vuonna 1973 ja esiintyi muun muassa Toronton sinfoniaorkesterin sekä Calgaryn filharmonikkojen kanssa. Lontoon-debyyttinsä hän piti Wigmore Hallissa vuonna 1979. Hän on opettanut pianonsoittoa ja kamarimusiikkia professorina Brittiläisen Kolumbian yliopistossa.
Coop on voittanut lukuisia palkintoja. Hänen ohjelmistonsa on kattanut teoksia laajalti 1700-luvulta 1900-luvun musiikkiin.
Toronton Mendelssohn-kuoro
Toronton Mendelssohn-kuoro () on kanadalainen sekakuoro, jonka perusti vuonna 1894 Augustus Stephen Vogt. Sitä ovat johtaneet Herbert A. Fricker (1917–1942), Sir Ernest MacMillan (1942–1957), Frederick Silvester (1957–1960), Walter Susskind (1960–1963), Elmer Iseler (1964–1998) ja Noel Edison (1997–2018). Jokainen näistä kuoronjohtajista on tuonut kuorolle uutta sekä hengellistä että maallista ohjelmistoa, joka on pitänyt sisällään kanadalaisiakin sävellyksiä ja merkittävien eurooppalaisten teosten Kanadan-ensiesityksiä.
137-äänisen kuoron vakituisissa laulajissa on kaksikymmentä ammattimaista laulajaa, joista moni on mukana myös Mendelssohn Singers -kokoonpanossa. Kuoro on esiintynyt Toronton Massey Hallissa, Roy Thomson Hallissa ja Koerner Hallissa, mutta sitä on myös usein kuultu Yhdysvalloissa ja erinäisillä eurooppalaisfestivaaleilla.
Elmer Iseler
Elmer Walter Iseler (14. lokakuuta 1927 Port Colborne, Ontario – 3. huhtikuuta 1998 Caledon Hills, Ontario) oli kanadalainen kuoronjohtaja.
Iseler oli mukana perustamassa Toronto Festival Singers -kuoroa vuonna 1954. Kyse oli Kanadan ensimmäisestä ammattimaisesta kuorosta. Vuonna 1964 hänestä tuli Toronton Mendelssohn-kuoron johtaja, jona hän toimi 33 vuoden ajan. Hän myös perusti vuonna 1979 Elmer Iseler Singers -kuoron, jonka kanssa hän kiersi laajalti kansainvälisesti. Korkealla Iselerin prioriteeteissa oli kanadalaisten säveltäjien teosten esittäminen.
Iseler opiskeli nuorena pianon- ja urkujensoittoa. Kitchenerissä Ulrich Leupoldin opastamana hän tutki luterilaisen perinteen mukaista kirkkomusiikkia. Hän jatkoi opintojaan Toronton yliopistossa. Hän sai työstään lukuisia tunnustuksia, kuten Kanadan ritarikunnan upseerin arvon vuonna 1975.
Troy (Michigan)
Troy on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 80 980. Troy kuuluu Oaklandiin piirikunnassa.
Claude Zidi
Claude Zidi (s. 25. heinäkuuta 1934 Pariisi) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka tunnetaan komediaelokuvistaan. Kotimaansa katsojamäärillä mitaten hän on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä ranskalaisohjaajista. Hänen ohjauksissaan on näytellyt monia Ranskan suosituimpia koomikoita, kuten Pierre Richard, Coluche, Louis de Funès ja Jean-Paul Belmondo. Yhdysvaltalaisen James Cameronin Hollywood-menestyselokuva "Tosi valheita" (1994) perustuu Zidin käsikirjoittamaan ja ohjaamaan elokuvaan "La Totale!" (1991).
Zidi aloitti uransa 1960-luvun alussa kuvaajana erityisesti Claude Chabrolin elokuvissa.
Zidi palkittiin parhaana ohjaajana vuoden 1985 César-palkintogaalassa elokuvastaan "Pariisin kytät".
Svartholmen (Soukka)
Svartholmen on saari Espoonlahden merialueella. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa se kuuluu Soukkaan. Amiraalinsatama Soukan manneralueen eteläkärjessä sijaitsee alle kilometrin Svartholmenista itään.
Svartholmenin ja Soukan länsirannan välissä virtaa noin neljänneskilometrin levyinen Svartholmssundet, jonka pohjoisosassa sijaitsee pieni Valacken-niminen huvilasaari.
Svartholmen on pääosin kangasmetsää ja kalliomännikköä. Saaren keskiosan kalliokedoilla kasvaa kalliokieloa; muita kasveja ovat esimerkiksi haurasloikko, isomaksaruoho, keto-orvokki, kivikkoalvejuuri ja kultapiisku.
Svartholmenilla sijaitsee pienvenetelakka ja puuveneveistämö jonka historia ulottuu 1930-luvulle.
Noin neljä kilometriä Soukan Svartholmenista itään sijaitsee niin ikään Svartholmen-niminen saari. Se kuuluu puolestaan Suvisaariston kaupunginosaan.
Bernard Blier
Bernard Blier (1916 Buenos Aires, Argentiina – 29. maaliskuuta 1989 Saint-Cloud) oli ranskalainen elokuvanäyttelijä, joka näytteli yli 50 vuotta kestäneen uransa aikana noin 150 elokuvassa, ranskalaisfilmien lisäksi noin 30 italialaistuotannossa. Hänen tunnetuimpia roolitöitään ovat Marcel Carnén "Hotel du Nord" (1938), André Cayatten "Ennen vedenpaisumusta" (1953), Yves Robertin menestyskomedia "Pitkä vaalea mustakenkäinen" (1972), oman poikansa Bertrand Blierin ohjaama musta komedia "Kylmät alkupalat" (1979) ja Andrzej Wajdan "Riivatut" (1988).
Vähän ennen kuolemaansa 73-vuotiaana vuonna 1989 Bernard Blier sai Ranskan elokuva-akatemialta César-palkinnon elämäntyöstään.
Augustus Stephen Vogt
Augustus Stephen Vogt (14. elokuuta 1861 – 17. syyskuuta 1926) oli kanadalainen kuoronjohtaja, pedagogi, urkuri ja pianisti. Hänet tunnetaan parhaiten Toronton Mendelssohn-kuoron perustajana. Kuoro tunnetaan sekä a cappella -työstään että vuosittaisista esiintymisistään johtavien orkesterien kanssa. Hänet nimitettiin Toronton musiikkikonservatorion rehtoriksi vuonna 1913, ja hän vetäytyi kuoronjohtotyöstään vuonna 1917. Hän oli kehittämässä Toronton yliopiston musiikkitiedekuntaa ja toimi sen dekaanina vuodesta 1918 kuolemaansa saakka. Vogt teki lukuisia julkaisuja, joihin kuuluivat "Indian Lullaby" (1906) ja "Modern Pianoforte Technique" (1900).
Vogt opiskeli New England Conservatoryssa, Bostonissa 1880-luvun alussa ja tapasi tänä aikana Calixa Lavalléen. Hän jatkoi opintojaan Leipzigin konservatoriossa muiden muassa Salomon Jadassohnin, Willy Rehbergin, Carl Reinecken ja Adolf Ruthardtin johdolla vuoteen 1888 saakka.
Luigi Russolo
Luigi Carlo Filippo Russolo (30. huhtikuuta 1885 Portogruaro – 4. helmikuuta 1947 Laveno-Mombello) oli italialainen maalari ja säveltäjä, futurismin merkittävimpiä teoreetikkoja. Manifestissaan "Hälyjen taide" (1913) Russolo puolusti luonnonäänien ja hälyäänien käyttämistä musiikissa (bruitismi). Hän alkoi vuonna 1912 rakentaa hälysoittimia ().
Fagner
Fágner (s. 11. kesäkuuta 1989 São Paulo) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Brasilian Série A:ssa pelaavaa Corinthiansia.
Musta (heraldiikka)
Musta () on heraldinen tinktuuri ja yksi heraldiikassa tyypillisesti käytetyistä viidestä väristä. Se on saanut ranskan- ja englanninkielisen nimensä soopelista ("sable").
Mustaa tinktuuria on aiemmin lähinnä runollisessa mielessä kutsuttu Saturnuksen ja timantin väriksi.
Deoksinojirimysiini
Deoksinojirimysiini eli 1-deoksinojirimysiini tai duvoglustaatti (CHNO) on aminosokereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy monissa eliöissä ja sitä ja sen johdannaisia tutkitaan verensokeritasoa alentavina lääkkeinä.
Deoksinojirimysiini eristettiin ensimmäisen kerran mulpereihin kuuluvasta lajista "Morus bombycis". Tämän jälkeen sitä on löydetty myös muista mulperien suvun lajeista ja eräistä muistakin kasveista sekä eräiden "Bacillus"- ja "Streptomyces"-sukujen bakteerien tuottamina. Deoksinojirimysiini ja sen johdannaiset estävät disakkaridaaseja esimerkiksi sakkaraasia. Täten esimerkiksi sakkaroosin pilkkoutuminen ja imeytyminen elimistössä heikkenee. Tätä voidaan mahdollisesti käyttää diabeteksen hoidossa ja eräät deoksinojirimysiinin johdannaiset kuten miglitoli ja emiglitaatti ovat markkinoilla. Mulperien lehdistä valmistettua teetä markkinoidaan terveysvaikutteisena, mutta deoksinojirimysiinin pitoisuus ei ole siinä riittävän korkealla tasolla, jotta se olisi tehokasta. Yhdisteellä on myös HIV:tä vastustavia ominaisuuksia. Deoksinojirimysiini on optisesti aktiivista ja sen ominaiskiertokyky vesiliuoksessa on +47.
Deoksinojirimysiinin tuotanto perustuu eristämiseen mulpereiden lehdistä, mutta bioteknillisiä tuotantomenetelmiä kehitetään.
Pohjois-Norrbottenin rovastikunta
Pohjois-Norrbottenin rovastikunta () on Ruotsin kirkon Luulajan hiippakunnan rovastikunta. Se perustettiin 1. tammikuuta 2017 Kalix-Tornen rovastikunnan nimenvaihdon yhteydessä, samalla kun siihen yhdistettiin lakkautetun Pohjois-Lapinmaan rovastikunnan seurakunnat.
Lena Frölander-Ulf
Lena Frölander-Ulf (s. 1976) on suomalainen lastenkirjailija ja kuvittaja, joka asuu ja työskentelee Helsingissä. Frölander-Ulf kirjoittaa ensisijaisesti ruotsiksi mutta myös suomeksi. Kuvakirja "Minä, Muru ja metsä" oli ehdolla kolmen palkinnon saajaksi: Toisinkoinen 2016, Finlandia Junior 2016 ja Runeberg Junior 2017.
DNA Kauppa
DNA Kauppa Oy (aiemmin "DNA+") on DNA-konserniin kuuluva kauppaketju. Vuonna 2017 DNA Kauppoja oli 40 paikkakunnalla ja se oli vuonna 2018 Suomen laajin matkapuhelimia myyvä myymäläketju.
Maaliskuussa 2017 DNA-operaattorin kymmenestä myydyimmästä mallista puolet oli Huawein malleja ja myydyin puhelin oli Samsungin Galaxy J5. Koko vuoden myydyin puhelin oli Honor 8.
Itämeri-Akatemia
Itämeri-Akatemia on 9 Itämeren naapurimaata edustavan 15:n yliopiston yhdistys. Järjestö oli perustettu Hanse-Parlamentin aloitteesta voittoa tavoittelemattomana yhdistyksenä helmikuussa 2010. Yhteisenä tavoitteena on yhteysten kehittäminen pienten- ja keskikokoisten yritysten ja tutkimusmaailman välillä. Itämeren Akatemia tukee yrityksiä aktiivisesti konkreettisillä tutkimus- ja tuotekehitysratkaisuilla, mutta samalla kehittää ja toteuttaa pk-yritysten tarpeisiin räätälöityjä opinto-ohjelmia. Pk-yrityksille tarkoitettujen innovatiivisten ratkaisujen edistäminen on toteuttavien tutkimus- ja kehitystehtävien painopiste. Kehitettävien opinto-ohjelmien kannalta keskipisteenä on , joka mahdollistaa käytännön taitojen ja akateemisen tiedon yhdistämisen.
Itämeri-Akatemia ja Hanse-Parlamentti järjestävät vuosittaisen kaksipäiväisen Hanse-konferenssin, jonka puitteissa noin 120 liiketoiminnan, tieteen ja politiikan vaikuttajaa keskustelee yhdestä pienten ja keskikokoisten yrityksiin liittyvästä aiheesta. Muutaman esittelyn jälkeen järjestetään pyöreät pöydät, joilla konferenssin osallistujat kehittävät tulevaisuudennäkymät. Nämä tapaamiset houkuttelevat korkean tason puhujia, kuten EU:n komissaari vuonna 2011 ja EU:n komissaari vuonna 2012. Konferenssin jälkeen Itämeren Akatemia julkistaa kirjeen, johon sisältyvät esittelyt, tutkimusraportit  ja keskustelujen tulokset.
Itämeri-Akatemia julkaisee epäsäännöllisesti papereita konferensseista sekä strateegisia ohjelmia. Tähän mennessä on painettu seuraavia julkaisuja:
Oravannahka (heraldiikka)
Oravannahka on heraldinen tinktuuri ja toinen heraldiikassa alkuperäisesti käytetyistä turkiksesta. Sen sinihopeinen kuvio kuvastaa viittojen vuorina käytettyä oravaturkista. Siinä oravien siniharmaan turkin ja valkoisen vatsakarvan vuorottelu loi värivaihtelun ja kuvion, jota oravannahkatinktuuri esittää yksinkertaistettuna. Oravannahan sinisten kuvioiden kärki osoittaa yleensä ylöspäin.
On esitetty, että Tuhkimo-sadun nykyversio on muotoutunut osin satua ranskasta englantiin käännettäessä sattuneen virheen vuoksi, eikä Tuhkimon kengän kuuluisikaan olla lasia ("verre") vaan oravaturkista ("vairé").
Oravannahasta on kehitetty aikojen saatossa useita erivärisiä ja kuvioinniltaan erilaisia muunnelmia. Kolme niistä on saanut suomenkielisen nimen.
Killjoys
Killjoys on kanadalainen Michelle Lovrettan luoma scifisarja. Sen esittäminen alkoi Kanadassa Spacen kanavalla kesäkuussa 2015.
Lokakuussa 2013 annettiin virallinen tilaus "Killjoysin" 10 jakson mittaisesta ensimmäisestä kaudesta. Huhtikuussa 2014 vahvistettiin Syfyn liittyvän sarjan toiseksi tuottajaksi.
Sarjan pilottijakso esitettiin 19. kesäkuuta 2015. Syyskuussa 2017 Syfy ilmoitti tulanneensa 10 jakson mittaisen neljännen ja viiden kauden. Samalla kerrottiin viidennen kauden jäävän sarjan viimeiseksi.
Herbert A. Fricker
Herbert Austin Fricker (12. helmikuuta 1868 Canterbury – 11. marraskuuta 1943 Toronto) oli brittiläis-kanadalainen kuoronjohtaja, urkuri, pedagogi ja säveltäjä. Hän opiskeli Canterburyn tuomiokirkon William H. Longhurstin johdolla ja täydensi opintojaan Lontoossa Frederick Bridgen sekä Edwin Henry Lemaren johdolla.
Fricker perusti Leedsin filharmonikot ja toimi orkesterin kapellimestarina vuosina 1900–1917. Perustamaansa Leedsin sinfoniaorkesteria hän johti vuosina 1902–1917. Hän muutti Kanadaan elokuussa 1917 tultuaan Augustus Stephen Vogtin valitsemaksi seuraajaksi Toronton Mendelssohn-kuoron johdossa. Ensimmäisen esiintymisensä kuoron johdossa hän teki Leopold Stokowskin johtaman Philadelphian orkesterin kanssa 18. helmikuuta 1918. Frickerin johdolla kuoro piti muun muassa Ludwig van Beethovenin "Missa solemniksen" Kanadan-ensiesityksen. Fricker vetäytyi vuonna 1942.
Frickerin sävellystuotantoon kuuluu useita urkuteoksia.
Finnsvala
Finnsvala Oy on vuonna 1955 perustettu suomalainen Kärsämäellä toimiva teknisiä vaatteita suunnitteleva, valmistava ja markkinoiva yritys. Tuotteita markkinoidaan Svala of Finland -tuotemerkillä. Kaikki tuotteet valmistetaan Suomalaisen Työn Liiton Avainlippu-tunnus.
Tuotteiden pääkäyttäjäryhmät ovat aktiiviliikkujat, kylmätyöntekijät, elintarvike- ja rakennusalan työntekijät sekä viranomaistahot. Erityisenä käyttäjäryhmänä on myös moottoriurheilijat, ja Finnsvalalle onkin myönnetty ainoana suomalaisena vaatevalmistajana FIA:n (Federation Internationale De L’automobile) hyväksyntä moottoriurheilussa käytettäville kypärähupuille. Finnsvalan palamattomille asusteilla on CE-tyyppihyväksyntä.
Svalan suku aloitti vaatteiden valmistuksen sodan jälkeisessä Suomessa. Aluksi toiminta rajoittui omaan perhepiiriin, kun vanhoista armeijan mantteleista valmistettiin perheelle käyttövaatteita. 1950-luvulla säännöstelyn päättyminen mahdollisti neulosten ja kankaiden ostamisen. Tällöin Elli Svalalla heräsi ajatus yrityksen perustamisesta. Ellin mies Paavo Svala oli ammatiltaan autoilija, ja hän alkoi myymään Ellin tekemiä Suomi-verkkareita ja alusasuja vähittäisliikkeisiin eri puolille Suomea. Tuotteita meni niin paljon, kuin niitä ehdittiin valmistaa, ja niinpä vuonna 1955 looginen kehitysaskel oli virallistaa toimintaa rekisteröidyksi yritykseksi Kärsämäen Trikoo -nimellä.
Kysyntä kasvoi, ja 1960-luvulla tuotantoa laajennettiin ja koneistettiin. Ruotsiin viennin alkaessa yrityksen nimi haluttiin muuttaa helpommin lausuttavaksi, ja niin Finnsvala rekisteröitiin toiminimenä. 1970- ja -80 -luvuilla Finnsvala keskittyi puuvillaisten perusalusasujen tuotantoon, valmistaen päivässä 4000 alusasua. Yritys oli myös siirtynyt uudelle sukupolvelle 1972, Kyösti ja Raija Svalan johdettavaksi.
1990-luvun laman myötä Finnsvala erikoistui teknisten alusasujen ja lämpökerrastojen valmistamiseen. Tuoteportfolioon lisättiin myös moottorikelkkailijoille ja -pyöräilijöille tehdyt Coolmax-kypärähuput sekä paloa jatkamattomat tuotteet.
Vuonna 2015 uutena yrittäjänä aloitti Onerva Aakko. Tuotteet valmistetaan teknisistä materiaaleista ja merinovillasta. Kesällä 2018 Finnsvala Oy:lle valmistuvat uudet tuotantotilat Kärsämäelle. Tuotantokapasiteetin lisäämisellä ennakoidaan erityisesti yrityksen kansainvälistymisen myötä tapahtuvaa kysynnän kasvua.
Islamilainen valtio
Islamilainen valtio (arabiaksi: دولة إسلامية‎, "dawlah islāmiyyah") on valtio, jonka valtionuskonto on islam ja jonka lait ja yhteiskunta perustuvat šariaan eli islamilaiseen lakiin. Islamin perustamisesta lähtien on maailmassa ollut lukuisia islamilaisia valtioita. Nykypäivän islamilaiset valtiot jotka eivät ole monarkioita ovat Pakistan, Mauritania, Iran ja Afganistan, joita kutsutaan islamilaisiksi tasavalloiksi. Myös jihadisti-/terrorijärjestö Isis on julistanut Irakin ja Syyrian alueen miehityshallintonsa islamilaiseksi kalifaatiksi, mikä tosin ei ole sama asia kuin itsenäinen valtio. Islamilaisia valtioita ei tule sekoittaa muslimivaltioihin, jotka ovat valtioita, joissa enemmistö asukkaista on muslimeja.
SN 185
SN 185 oli ilmeisesti ensimmäinen supernova, josta on kirjaillinen havainto. Kiinalaiset tekivät havainnon vuonna 185 jaa. SN 185 sijoittuu Alpha Centaurin suuntaan, Harpin ja Kentaurin tähdistöjen väliin. Se oli näkyvissä yötaivaalla kahdeksan kuukautta.
Fan Ye mainitsee "vierastähden" Myöhemmän Han-dynastian kirjassa, jonka hän kirjoitti käyttäen lähteinään aiempia historioita ja dokumentteja. Myös roomalaiset mahdollisesti näkivät saman kohteen, joka ilmeisesti oli supernova. Pitkään oli epäselvää, missä SN 185 oli, mutta tutkijat epäilivät, että RCW 86 on siitä syntynyt supernovajäänne. RWC 86:n näennäinen koko eli kulmaläpimitta on 45 kaariminuuttia, hieman suurempi kuin täydenkuun, jonka kulmaläpimitta vaihtelee 29 ja 34 kaariminuutin välillä.
Tutkimukset osoittivat, että RCW 86:n oli jäännös Ia-luokan supernovasta, joka oli syntynyt, kun kaksoistähti, jonka toinen komponentti oli valkoinen kääpiö, oli saanut kumppanitähdeltä vetyä pinnalleen. Kun sen massa oli ylittänyt kriittisen rajan, tähti räjähti supernovana. Ennen sitä se oli tehnyt ympärilleen avaruuteen onkalon, joka teki mahdolliseksi räjähdyksen jäänteiden leviämisen kauas.
Tutkimukset tehtiin yhdistämällä avaruusteleskoopin antamat tiedot. NASA:n Spitzer -avaruusteleskoopin ja WISE:n infrapunakuvista tulivat keltaiset ja punaiset sävyt. Niihin yhdistettiin Chandra-avaruusteleskoopin ottamat röntgen­alueen kuvat, ja ESAn XMM-Newton -röntgensatelliitin kuviin yhdistettiin kuvassa olevat siniset ja vihreät värit.
Tutkituista röntgen- ja infrapuna­tiedoista tähtitieteilijät pystyivät selvittämään, että räjähdyksen syy oli tyypin Ia supernova, jossa muutoin vakaa valkoinen kääpiö ylitti kriittisen Chandrasekharin rajan (noin 1,4 Auringon massaa), kun sen kumppanitähdestä valui siihen vetyä. Chandran ja XMM-Newtonin röntgentiedoista kävi ilmi, että räjähdyksen jäänteissä on paljon rautaa, mikä myös osoittaa sen olleen tyypin Ia supernova. Lisäksi tiedemiehet ratkaisivat tiedosta toisen arvoituksen, eli miten se tuli niin suureksi niin lyhyessä ajassa.
Kun Auringon massan luokkaa oleva punainen jättiläinen muuttuu epävakaaksi se sinkoaa, ulko-osansa pois planetaariseksi sumuksi ja synnyttää valtavan ontelon ympärilleen. Räjähdys tässä ontelossa pystyi laajentumaan paljon nopeammin kuin muutoin olisi pystynyt. Tämä on ensimmäinen kerta, kun tällaisen ontelon on havaittu syntyneen valkoisen kääpiön ympärille ennen räjähdystä. Tutkijat sanovat, että tuloksilla voi olla merkittäviä vaikutuksia teorioihin valkoisista kääpiöstä ja tyypin Ia supernovista.
Kupari (heraldiikka)
Kupari on heraldiikassa harvoin käytetty metalli. Se ei kuulu perinteisesti käytettyihin metalleihin, joita ovat kulta ja hopea. Kupari on tullut heraldiseen käyttöön Kanadassa 2000-luvun alussa, eikä sitä eurooppalaisessa heraldiikassa tunneta lainkaan. Kuparinen tinktuuri kuvataan uuden, kirkkaan kuparimetallin värisenä.
Erityisen näkyvästi kupari on käytössä Whitehorsen kaupungin vaakunassa, jonka kilpi on kuparia. Siinä väri viittaa kuparimalmin louhintaan alueella sekä kuparin tärkeyteen alkuperäiskansoille.
Shen Yue
Shen Yue (perinteiset merkit: 沈約; yksinkertaistetut merkit: 沈约; 441-513) oli kiinalainen runoilija, poliitikko ja historioitsija, joka syntyi Huzhoussa, Zhejiangissa. Hänen merkittävimpiä teoksiaan oli sataosainen historiikki "Sòng Shū", joka käsitteli eteläistä Kiinaa vv. 420–479 hallinnutta Liu-Song-dynastiaa.
Hän oli huomattava Liang-dynastian tutkija, sekä aikansa musiikki-tapojen johtava tutkija.
Edward Laufer
Edward (Constantin) Laufer (s. 25. marraskuuta 1938 Zürich) on säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja musiikkipedagogi. Hän muutti perheineen vuonna 1939 Halifaxiin, varttui siellä ja sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1953.
Laufer valmistui Toronton yliopistosta musiikin kandidaatiksi vuonna 1957 ja maisteriksi 1960. Hän sai myös taiteiden maisterin oppiarvon Princetonin yliopistosta vuonna 1964. Hänen opettajiaan Torontossa olivat John Weinzweig, John Beckwith, Oskar Morawetz ja Talivaldis Kenins. Princetonissa häntä opettivat Milton Babbitt, Earl Kim ja Roger Sessions. Lisäksi hän sai Juilliard Schoolissa opetusta Vincent Persichettiltä ja Eduard Steuermannilta sekä yksityisopetusta Schenker-analyysissä Ernst Osterilta.
Laufer on opettanut Smith Collegessa vuosina 1969–1971, New Yorkin osavaltionyliopistossa, Purchasessa 1972–1974 ja Mannes College of Musicissa 1973–1974. Vuosina 1974–1975 hän oli viimeksi mainitun opinahjon nimikkosäveltäjä, ja tämän jälkeen hän liittyi Toronton yliopiston musiikin tiedekunnan henkilöstöön.
Laufer on luennoinut Schenker-analyysistä yliopistoissa ja tutkijoiden tapaamisissa Kanadassa, Yhdysvalloissa, Suomessa ja Englannissa. Laufer on kirjoittanut artikkeleita useisiin lehtiin. Hän on Kanadan musiikkikeskuksen jäsen.
Johanna Moisander
Johanna K. Moisander on suomalainen professori. Hän on ollut vuodesta 2010 organisaatioviestinnän professori Aalto-yliopiston johtamisen laitoksella.
Moisander on valmistunut Helsingin Kauppakorkeakoulusta kauppatieteiden maisteriksi, lisensiaatiksi ja tohtoriksi. Hän on saanut vuonna 2011 Vuoden väitöskirjaohjaaja -palkinnon.
Moisanderin väitöskirja käsittelee vihreää kuluttamista.
Korttia
Korttia on Askolan kunnan kylä, jossa on vakinaisesti 93 asukasta. Korttiassa on myös kansakouluksi 1934 valmistunut kansakoulu, joka toimi peruskouluna vuoteen 1996. Tämän jälkeen peruskoulu peruskorjattiin ja 1980-luvulla se on toiminut kylätalona. Rakennuksessa on luokkahuone ja vuokra-asuntoja toimiva opettajan entinen asunto.
Korttian monitoimitalon, entisen kansakoulun, möi Askolan kunta Korttian kyläyhdistys ry:lle 7. lokakuuta 2013. Kyläyhdistys on järjestänyt päivän kestävän kylätapahtuman kesäisin 2012 alkaen.
Korttiassa on ollut kaksi kartanoa, Uusikartano ja Vanhakartano.
Hendriksbergin ratsusäteritilaan sisältyi seitsemästä Klas Flemingin ostorälssitilasta, jotka hankittiin 1600-luvun puolessavälissä. Klas Flemingin omistuksessa tila oli 1630-1644, minkä jälkeen tila seurasi hänen perillisiään. 1691 tilasta tehtiin Henriksbergin ratsusäterilitla, mitä alettiin kutsua tätä myöhemmin Hendriksbergin säteriratsutilaksi.
Uusikartano lohkottiin 1781 Henriksbergin säteritilasta, jota alettiin kutsua Vanhakartanoksi lohkotun osan tullessa Uusikartanoksi. Uusikartanoon liitettiin lisäksi 1880-luvulla Heikkilän tila, joka oli ollut 1630 alkaen Klas Flemingin ostorälssitila. Uusikartanon ensimmäinen omistaja oil Anna Maria Hassel 1781-1824. 1882 tila tuli kauppias Antti Erikinpoika Tuiskulalle, ja 1903 Anders Valter Tuistulalle sekä tämän puolisolle, Selma Tuiskulalle (o.s. Brusila). 1977 Uusikartano meni Kaisa-Liisa Lintuselle (o.s. Tuiskula) ja Raimo Lintuselle. Kaisa-Liisa Tuiskula on Antti Erikinpoika Tuiskulan pojanpojanpojantytär. Uuttakartanoa lohkottiin 1960-luvun alussa, kun asutushallitus ostettuaan lohkoi 307 hehtaaria siirtoväen asutustilojen lisämaiksi. Tästä 307 hehtaarista saatiin tiloille maankäytön komitean 1964 suunnitelman mukaan neljätoista maa-aluetta. Myös Askolan hiidenkirnut sijaitsevat valtion Uusikartanolta ostamalla alueella.
Vanhakartanoon liitettiin Korttian Vappula. Vanhakartanon omisti 1904-1934 Frans Arvid Kortejärvi, aikaisempi Milén, jonka jälkeen Vanhakartanon ovat omistaneet Toivo. Mauri ja Veikko Kortejärvi.
Soili Stenroos
Soili Stenroos (s. 1958) on suomalainen jäkälätutkija, yli-intendentti ja Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseon professori. Hän on kasvitieteen dosentti ja työskentelee Helsingin yliopiston Kasvitieteen yksikössä. Hän on aikaisemmin ollut Turun yliopiston kasvimuseon amanuenssi.
Stenroos on johtanut sammalien ja jäkälien mikrosieniä käsittelevää projektia.
Stenroos sai vuonna 2001 Risto Tuomikosken vuosipalkinnon merkittävästä työstä, kun hän on kuvaillut tieteelle uusia jäkälälajeja ja sen lisäksi että hän on julkaissut noin 50 tieteellistä artikkelia, hän myös kirjoittanut kasvi- ja sienitiedettä popularisoivia artikkeleita. "Suomen jäkäläopas" sai vuonna 2011 Tieto-Finlandia-palkinnon. Stenroos oli kirjan tekijätyöryhmän johtaja.
Stenroosin puoliso on professori Jaakko Hyvönen
Henrik Nilsson (jääkiekkoilija, 1991)
Henrik Nilsson (s. 5. toukokuuta 1991 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Pelicansissa. Seuran urheilutoimenjohtaja Janne Laukkasen mukaan hän on vahva puolustaja, joka tuo jämäkkyyttä omaan päähän ja on hyvä avaamaan peliä. Nilsson laukoo oikealta.
Nilsson on Norsborgs IF:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin AIK IF:ään. Nilsson voitti kauden 2008–2009 päätteeksi J18 Allsvenskanin mestaruuden. Kaudella 2009–2010 hän oli seuran J20-junioreiden eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä tehokkain puolustaja Patrik Nemethin kanssa tehoilla 5+15=20. Nilsson debytoi kauden aikana myös AIK:n miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa hän pelasi neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Kaudeksi 2010–2011 AIK nousi Allsvenskanista Elitserieniin, jossa Nilsson pelasi kauden aikana 17 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän teki Elitserien-debyyttinsä 23. syyskuuta 2010 Södertälje SK:ta vastaan. Nilsson pelasi kauden aikana miesten pelejä myös 11 ottelun verran lainalla sarjatasoa alempana Allsvenskan-joukkue Almtuna IS:ssä, jossa hän jatkoi lainalla lähes koko kauden 2011–2012 ajan. Kaudeksi 2012–2013 Nilsson siirtyi edelleen sarjatasoa alemmas vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin I-divisioonajoukkue Kallinge-Ronneby IF:n riveihin. Hän jatkoi joukkueessa myös kaudella 2013–2014, jolloin Nilsson eteni joukkueen kanssaaina Kvalserien AS:ään asti, mutta KRIF jäi kuitenkin ilman sarjanousua.
Nilsson siirtyi kaudeksi 2014–2015 kaksivuotisella sopimuksella Allsvenskan-joukkue Karlskrona HK:hon. Joukkue nousi kauden päätteeksi SHL:ään (ent. Elitserien), jossa Nilssonin tulokaskausi 2015–2016 toi 42 runkosarjaottelussa tehot 3+6=9 ja viidessä karsintasarjan ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän teki SHL-uransa avausmaalin 19. syyskuuta 2015 vieraissa MODO Hockeyta vastaan. Maaliskuussa 2016 Nilsson teki Karlskronan kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen, kuten taas tammikuussa 2018. Joukkue putosi kauden 2017–2018 päätteeksi kuitenkin Allsvenskaniin.
Nilsson ei jatkanut enää Allsvenskaniin pudonneessa Karlskronassa, vaan hän siirtyi kaudeksi 2018–2019 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Pelicansiin.
Henrik Nilsson
Henrik Nilsson voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Turhuuksien rovio
Turhuuksien rovio ("The Bonfire of the Vanities") on yhdysvaltalaisen toimittajan ja kirjailijan Tom Wolfen kirjoittama kirja. Se ilmestyi 1987, ja sen aiheena ovat New Yorkin jupit. Teos ilmestyi suomeksi 1989 WSOY:n kustantamana, ja sen on suomentanut Erkki Jukarainen.
Alun perin Rolling Stonessa 27-osaisena jatkokertomuksena ilmestynyt kirja kertoo menestyneestä pörssihaista, liikemies Sherman McCoysta. Jatkokertomuksessa päähenkilö on kirjailija. Wolfe kuvailee tarkasti statusesineitä, merkkivaatteita ja luksustuotteita, jotka kertovat ihmisen asemasta maailmassa tai siitä, mikä ihminen tahtoisi olla. Päähenkilön elämä alkaa luisua alaspäin, kun hän eksyy autollaan ja törmää bronxilaiseen nuorukaiseen.
Kirjan nimi viittaa 1497 Firenzen torille Girolamo Savonarolan käskystä koottuun turhuuksien rovioon.
Ágios Athanásios (Limassol)
Ágios Athanásios () on kaupunki ja kunta (Δήμος Αγίου Αθανασίου, "Dímos Agíou Athanasíou") Limassolin alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011). 
Ágios Athanásios on Limassolin esikaupunki ja sijaitsee noin viisi kilometriä Limassolin keskustasta pohjoiseen. Kaupunki on saanut nimensä Pyhästä Athanasioksesta. Ágios Athanásios on itsenäinen kunta vuodesta 1986.
Ágios Dométios
Ágios Dométios () on kaupunki ja kunta (Δήμος Αγίου Δομετίου, "Dímos Agíou Dometíou") Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Ágios Dométios on Nikosian esikaupunki ja sijaitsee noin kolme kilometriä Nikosian keskustasta länteen. Se on rakennettu 160 metrin korkeuteen merenpinnasta. Suurin osa kunnan alueesta on vuodesta 1974 Turkin miehittämää ja Pohjois-Kyproksen hallussa. Ágios Dométios on itsenäinen kunta vuodesta 1986.
Ágios Epíktitos
Ágios Epíktitos (, ) on kylä Kyproksen saarella. Se on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Girnen alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Kyrenian alueeseen. Turkkilainen Çatalköy muodostaa Çatalköyn kunnan, joka ei ole Kyproksen tasavallan tunnustama. Koko kunnan väkiluku on ja varsinaisen Ágios Epíktitoksen kylän väkiluku (2011). 
Ágios Epíktitoksen kylä sijaitsee Kyproksen pohjoisrannikolla noin 11 kilometriä itään Kyrenian kaupungista.
Super Parental Guardians
The Super Parental Guardians on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut filippiiniläinen tagaloginkielinen toiminta-komediaelokuva, jonka ohjasi Joyce Bernal.
Akanthoú
Akanthoú (, ) on kylä ja kunta (Δήμος Ακανθούς, "Dímos Akanthoús") Kyproksen saarella. Se on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Gazimağusan alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Famagustan alueeseen. Koko kunnan väkiluku on ja varsinaisen Akanthoún kylän väkiluku (2011).
Akanthoún kylä sijaitsee Pentadáktylos-vuorten pohjoisrinteessä noin kolme kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta ja linnuntietä noin 33 kilometriä pohjoisluoteeseen Famagustan kaupungista.
Aradíppou
Aradíppou () on kaupunki ja kunta (Δήμος Αραδίππου, "Dímos Aradíppou") Lárnakan alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011). 
Aradíppou on Lárnakan esikaupunki ja sijaitsee noin seitsemän kilometriä Lárnakan keskustasta luoteeseen. Se on itsenäinen kunta vuodesta 1986.
Athiénou
Athiénou (, myös "Athiaínou", Αθηαίνου, ) on kylä ja kunta (Δήμος Αθηένου, "Dímos Athiénou") Lárnakan alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Athiénoun kylä sijaitsee linnuntietä noin 20 kilometriä Lárnakasta pohjoiseen. Kylä sijaitsee saaren jakavalla vihreällä linjalla, jolla sijaitsee sen lisäksi vain muutama muu asuttu kylä. Suurin osa kunnan alueesta on vuodesta 1974 Turkin miehittämää ja Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa.
Derýneia
Derýneia () on kylä ja kunta (Δήμος Δερύνειας, "Dímos Derýneias") Famagustan alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011). 
Derýneia sijaitsee Kyproksen kaakkoisosassa lähellä vihreää linjaa, noin kolme kilometriä Paralímnistä ja yhdeksän kilometriä Agía Nápasta pohjoiseen. Kylä tunnetaan erityisesti mansikankasvatuksesta.
Dromolaxiá-Meneoú
Dromolaxiá () eli Dromolaxiá-Meneoú (Δρομολαξιά-Μενεού) on kylä ja kunta (Δήμος Δρομολαξιάς-Μενεού, "Dímos Dromolaxiás-Meneoú") Lárnakan alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Dromolaxiá on Lárnakan esikaupunkialuetta. Se sijaitsee noin viisi kilometriä lounaaseen Lárnakan kaupungista ja pari kilometriä länteen Lárnakan kansainvälisestä lentoasemasta. Dromolaxiássa sijaitsee merkittävä Hala Sultan Tekken moskeija.