hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Englannin Valioliigan kausi 2012–2013
Englannin Valioliigan kausi 2012–2013 oli Valioliigan 21. kausi. Mestaruuden voitti Manchester United 11 pisteen erolla Manchester Cityyn.
The Lost World: Jurassic Park (Sega)
The Lost World: Jurassic Park on Appaloosa Interactiven kehittämä ja Segan julkaisema toimintapeli, joka perustuu elokuvaan "Kadonnut maailma – Jurassic Park". Peli julkaistiin 1997.
Samana vuonna on julkaistu peli eri alustoille, jossa ovat eri kehittäjät.
Attribuuttikielioppi
Attribuuttikielioppi määrittelee attribuutit formaalin kielen pääte- ja välikesymboleille sekä produktioille ominaiset laskusäännöt, joissa attribuuttien arvoja käytetään. Laskusääntöjä kutsutaan myös semanttisiksi toiminnoiksi. Laskusäännöillä ei saa olla sivuvaikutuksia. Kieliopista voidaan muodostaa abstrakti syntaksipuu ja attribuuttien laskusäännöt ovat puun solmukohdissa. Attribuutit voivat olla joko "synteettisiä" tai "periytyneitä". Synteettiset attribuutit ovat aina attribuuttien laskusääntöjen tuloksista saatuja ja periytyneet ovat vanhemmilta solmukohdilta saatuja.
Esimerkin Yhteydetön kielioppi kuvaa kielen, jolla voi kirjoittaa yksinkertaisia matemaattisia lauseita:
Alla esitettyllä attribuuttikieliopilla pystyy laskemaan lukuarvoja kirjoitetuista lausekkeista. Kielioppi käyttää vain synteettisiä attribuutteja, joten se on S-attribuuttikielioppi.
Taru ja Totuus
Taru ja Totuus on Gunnar Finnen veistos Helsingin Esplanadin puistossa. Vuonna 1932 paljastettu teos on omistettu Zachris Topeliuksen muistolle, ja siinä aihe on kuvattu alastomina neitohahmoina. Totuus-neidolla on totuuden liekki kämmenellään ja Taru pitelee sadun kruunupäistä lintua.
"Taru ja Totuus" on valettu pronssista, ja sen jalusta on mustaa graniittia. Neitohahmot ovat noin 1,8 metriä korkeita, ja jalustan korkeus on 1,4 metriä. Jalustassa on reliefi Topeliuksen kasvoista.
Tarun ja Totuuden tilaajajärjestönä oli Svenska Litteratursällskapet i Finland. Teoshanke aiheutti suuren kohun. Finnen vertauskuvallinen veistosehdotus oli pettymys niille, jotka olivat toivoneet perinteistä näköisveistosta. Kirjailija Maila Talvio käynnisti kilpailevan veistossuunnitelman ja kansalaiskeräyksen saadakseen Ville Vallgrenin jo 1909 tekemän "Topelius satusetänä" -veistoksen valetuksi pronssiin ja paljastetuksi ennen Finnen teosta. Hanke onnistuikin, ja Vallgrenin "Topelius ja lapset" Koulupuistikossa toukokuussa 1932, puolta vuotta ennen Finnen veistosta.
Stalinismin ja natsismin uhrien eurooppalainen muistopäivä
Stalinismin ja natsismin uhrien eurooppalainen muistopäivä on Euroopan parlamentin vuodesta 2009 tunnustama, vuosittain 23. elokuuta vietettävä muistopäivä Euroopan totalitaristiten maiden uhrien muistoksi. Päivämäärä on allekirjoittamispäivä 1939 Molotov–Ribbentrop -sopimuksesta, jota parlamentin puhemies Jerzy Buzek luonnehti vuonna 2010 "ihmiskunnan historian kahden pahimman totalitarismin muodon yhteenliittymäksi". Kannanotto pitää Neuvostoliiton kommunistisen stalinismin ja Saksan/Suur-Saksan kansallissosialismin, natsismin aikaisia joukkokarkotuksia, murhia ja orjuuttamisia sotarikoksina ja rikoksina ihmisyyttä vastaan sekä pyrkii vahvistamaan Euroopassa demokraattisia arvoja ja rauhaa.
Moyen Ogooué
Moyen Ogooué on hallinnollinen alue Gabonin länsiosassa.
Moyen Ogoouén pinta-ala on 18 535 neliökilometria. Vuonna 2003 alueen väkiluku oli 60 990. Sen pääkaupunki on Lambaréné.
Moyen Ogooué jakaantuu kahteen pienempään osa-alueeseen, joiden ranskankielinen nimitys on "départements", nämä edelleen pienempiin alueisiin, joita kutsutaan nimellä "préfet" ja nämä vielä pienempiin "sous-préfet"-alueisiin.
Alueen nimi tulee Ogoouéjoesta, joka mutkittelee tasankoalueella joka ulottuu Kongon rajalle asti. Ngounié yhtyy Ogoouéjokeen paikassa, joka sijaitsee hiukan ylävirtaan alueen pääkaupunki Lambarénéstä. Suuret 300 tonnia kuljettavat rahtialukset voivat nousta sinne asti.
Moyen Ogoouén asukkaat kuuluvat neljään kieliryhmään: myene, fang, okandé ja merie.
Sempachersee
Sempachersee (aiemmin ) on Keski-Sveitsissä, Luzernin kantonissa sijaitseva järvi. Järvi sijaitsee Sveitsin Mittellandissa, jossa korkeuserot ovat suhteellisen pieniä. Sempacherseen laskujoki on Suhre, joka saa alkunsa Oberkirchissa ja laskee Aareen Aaraussa.
Isoimmat paikkakunnat järven rannalla ovat Sursee, Neuenkirch, Sempach ja Nottwil.
Giovanni Mocellini
Giovanni Mocellini (7. helmikuuta 1906 Saletto di Montagnana – 27. syyskuuta 1989) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 13. heinäkuuta 1930 ja nimitettiin Comacchion hiippakunnan johtoon 26. elokuuta 1955. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Girolamo Bartolomeo Bortignon, jota avustivat Natale Mosconi ja Guido Maria Mazzocco.
1. tammikuuta 1969 Mocellini sai nimityksen Adrian piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 12. maaliskuuta 1977. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Molybdeenitrioksidi
Molybdeenitrioksidi (MoO) on molybdeeni- ja oksidi-ioneista muodostuva epäorgaaninen ioniyhdiste. Molybdeenitrioksidia käytetään molybdeenimetallin valmistukseen, molybdeeniyhdisteiden tuotantoon ja katalyyttinä hapetusreaktioissa.
Molybdeenitrioksidilla on kaksi rakenteellista muunnosta. α-MoO:lla on monimutkainen kerrosmainen rakenne, joka koostuu vääristyneistä MoO-oktaedreista. Molybdeeniatomi sijaitsee oktaedrin keskellä ja jokainen oktaedri jakaa yhden sivun toisen MoO-oktaedrin kanssa. Näin muodostuu siksakmainen rakenne. Tämän lisäksi tunnetaan keltainen β-MoO, jonka rakenne muistuttaa reniumtrioksidin rakennetta.
Huoneenlämpötilassa molybdeenitrioksidi on vaaleansinertävää kiteistä jauhetta, joka kuumennettaessa muuttuu väriltään keltaiseksi. Molybdeenitrioksidi sublimoituu osittain ennen sulamispistettään. Se ei liukene veteen, mutta liukenee emäksisiin liuoksiin muodostaen molybdaatti-ioneja (MoO). Myös polyolit, kuten glyseroli ja glykoli liuottavat molybdeenitrioksidia muodostaen kompleksiyhdisteitä. Yhdiste on n-tyypin puolijohde ja heikosti paramagneettinen. Vety pelkistää yhdisteen molybdeenidioksidiksi 500–600 °C:n lämpötilassa ja korkeammassa 900–1 000 °C:n lämpötilassa muodostuu metallista molybdeeniä.
Molybdeenitrioksidia valmistetaan teollisesti kuumentamalla molybdeenidisulfidia eli molybdeniittia hapen läsnä ollessa ja puhdistetaan sublimoimalla. Laboratoriomittakaavassa erittäin puhdasta molybdeenitrioksidia valmistetaan tyypillisesti kuumentamalla ammoniummolybdaattia tai saostamalla ammoniummolybdaatin vesiliuoksesta typpihapon avulla.
Molybdeenitrioksidia valmistetaan molybdeeniä pelkistämällä sitä joko vedyn, hiilen tai epäjalojen metallien kuten alumiinin avulla. Molybdeenitrioksidia käytetään myös ferromolybdeenin valmistukseen. Yhdisteestä valmistetaan muita molybdeeniyhdisteitä kuten molybdaatteja, ja molybdeenitrioksidi toimii katalyyttinä hapetettaessa alkeeneja ja ftaalianhydridin valmistuksessa.
The Fleshtones
The Fleshtones on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin New Yorkissa vuonna 1976.
Luis Robles
Luis Robles (s. 11. toukokuuta 1984 Fort Huachuca, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Yhdysvaltain pääsarjassa pelaavaa New York Red Bullsia. Hän on edustanut myös Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkuetta yhden kerran vuoden 2009 CONCACAF Gold Cupin alkulohkon 2–2-tasapelissä Haitia vastaan. Ennen New York Red Bullsiin siirtymistään hän pelasi viisi vuotta Saksassa. Hän siirtyi 1. FC Kaiserslauterniin 31. tammikuuta 2007. Karlsruher SC:hen hän siirtyi 10. elokuuta 2010 kolmen vuoden 1. FC Kaiserslauternissa olon jälkeen. New York Red Bullsiin Robles siirtyi 8. elokuuta 2012.
Baltoskandia
Baltoskandia tarkoittaa aluetta, johon kuuluvat Pohjoismaat ja Baltian maat eli Ruotsi, Tanska, Norja, Islanti, Suomi, Viro, Latvia ja Liettua. Käsitteen esitti vuonna 1928 ensimmäisenä ruotsalainen maantieteilijä Sten de Geer . Sittemmin sitä on käsitellyt muun muassa liettualainen professori Kazys Pakštas.
Baltoskandia on määritelty erilliseksi alueeksi historiansa perusteella. Se ei ole geologinen alue toisin kuin Fennoskandia, joka sijaitsee Baltian kilven päällä. Islantia lukuun ottamatta kaikki Baltoskandian maat ovat Itämeren ympärysvaltioita ja ne ovat olleet ajan saatossa jatkuvassa vuorovaikutuksessa keskenään. Itämeri on ikään kuin Baltoskandian mare nostrum.
Viron presidentin Toomas Hendrik Ilveksen mielestä Baltoskandia on aina ollut yhtenäinen alue . Hänen mukaansa jakolinja Pohjoismaiden ja Baltian maiden välillä on siis vasta toista maailmansotaa seuranneen ajan luomus, koska Neuvostoliitto miehitti kolme Baltian maata ja eristi ne muista Baltoskandian alueen maista.
Liettuassa, Panevėžysin kaupungissa toimii "Baltoskandian akatemia" (Baltoskandijos akademija), joka perustettiin vuonna 1991 edistämään Baltian maiden ja Pohjoismaiden välisiä yhteyksiä ja liittämään Liettuan kulttuuri tiiviimmin Baltoskandian kulttuurin piiriin.
Ian Malcolm
Ian Malcolm on Michael Crichtonin luoma matemaatikko, joka esiintyy "Jurassic Park" -elokuvissa sekä romaaneissa "Dinosauruspuisto" ja "Kadonnut maailma". Malcolmia on näytellyt Jeff Goldblum elokuvissa "Jurassic Park" sekä "".
Malcolm esiintyi ensi kerran Michael Crichtonin Dinosauruspuisto-romaanissa, jossa hän on yksi tutkijoista, jotka lähtevät Isla Nublar saarelle vierailulle. Malcolm ei odota liikoja puiston suhteen, sillä hän on varma että jokin menee pieleen. Kiertoajelun aikana Tyrannosaurus Rex hyökkää Malcolmin kimppuun ja murtaa hänen jalkansa. Malcolm kuljetetaan saaren vierailukeskukseen, jossa hän tapaa Gerry Hardingin (jonka tyttäreeseen Sarah Hardingiin Malcolm sittemmin ihastuu). Myöhemmin Malcolm viedään Costa Ricaan hoidettavaksi.
Dinosauruspuisto-romaanissa Tyrannosaurus Rex hyökkää Malcolmin kimppuun ja haavoittaa häntä vakavasti. Malcolm kuljetetaan sairaalaan, mutta myöhemmin kerrotaan, että hän on kuollut. Kadonnut maailma -romaanissa Malcolm on kuitenkin elossa, ja selviää, että hänet olikin saatu elvytettyä juuri viime hetkellä.
Luettelo Jurassic Park -sarjan hahmoista
Níkos Zachariádis
Níkos Zachariádis (; 27. huhtikuuta 1903 Adrianoúpoli (Edirne), Osmanien valtakunta – 8. elokuuta 1973 Surgut, Neuvostoliitto) oli kreikkalainen kommunisti, joka toimi Kreikan kommunistisen puolueen (KKE) pääsihteerinä vuosina 1931–1956 ja yhtenä kommunistipartisaanien johtajista Kreikan sisällissodan aikana. Hän vietti suuren osan elämästään Neuvostoliitossa.
Zachariádis syntyi Osmanien valtakunnassa asuneeseen kreikkalaisperheeseen, joka joutui Kreikan ja Turkin väestönvaihdon yhteydessä muuttamaan Kreikkaan. Hän ryhtyi merimieheksi ja päätyi Neuvostoliittoon, jossa opiskeltuaan palasi Kreikkaan organisoimaan kommunistien toimintaa. Jouduttuaan pidätetyksi hän pakeni Neuvostoliittoon, mutta vuonna 1931 hänet lähetettiin takaisin Kreikkaan järjestämään kommunistisen puolueen toimintaa uudelleen.
Zachariádis nimitettiin KKE:n pääsihteeriksi Josif Stalinin ja Kominternin määräyksestä. Ioánnis Metaxáksen hallinto pidätti hänet vuonna 1936. Italian hyökättyä Kreikkaan lokakuussa 1940 vankilassa yhä ollut Zachariádis kannatti kreikkalaisten yhtenäistä antifasistista vastarintaa. Saksan valloitettua Kreikan keväällä 1941 hänet siirrettiin Dachaun keskitysleirille, josta amerikkalaiset sotilaat vapauttivat hänet toukokuussa 1945. Vankeutensa vuoksi Zachariádis ei voinut osallistua miehityksen aikaiseen vastarintaliikkeeseen. Kreikkaan palattuaan hän kuitenkin palasi puolueen johtoon vt. pääsihteerinä toimineen Geórgios Siántoksen tilalle.
Zachariádis oli Márkos Vafeiádiksen ohella keskeisenä henkilönä perustamassa ja johtamassa Kreikan demokraattista armeijaa (DSE), joka toimi kommunistien sotavoimana sisällissodan aikana 1946–1949. Sodan päätyttyä kommunistien tappioon DSE:n johto pakeni Neuvostoliittoon ja asettui Taškentiin Uzbekistanin neuvostotasavaltaan. Zachariádis jatkoi maanpaossa toimineen KKE:n pääsihteerinä, mutta hänen asemansa heikkeni Stalinin kuoleman jälkeen. Hänet syrjäytettiin vuonna 1956 tehtävästään ja erotettiin seuraavana vuonna koko puolueesta. Hän asui loppuikänsä Siperiassa, ensin Jakutiassa ja sittemmin Surgutissa. KGB:n virallisten tietojen mukaan Zachariádis teki itsemurhan Surgutissa vuonna 1973. Hänen ruumiinsa haudattiin uudelleen Kreikkaan Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991.
Pöytä on katettu
Pöytä on katettu on Elokuu -yhtyeen toinen pitkäsoitto, joka julkaistiin 24. toukokuuta 2013. Se nousi Suomen virallisen albumilistan kahdeksannelle sijalle. Albumilta on singlenä julkaistu kappalet "Tänään lähtee" sekä "Valvoo". "Tänään lähtee" nousi Suomen virallisen singlelistan 12. sijalle.
Vuode- ja asumusero
Vuode- ja asumusero on avioliittolaista poistettu säädös. Se tarkoittaa tuomioistuimen määräämää puolisoiden yhteiselämän lakkauttamista määräajaksi. Se on alkujaan tullut Suomen oikeuteen vuoden 1686 kirkkolaissa ja myöhemmin ollut vuoden 1734 lain naimakaaressa ja sen tarkoitus on ollut rangaistuksenomaisesti yrittää taivuttaa puolisoita sovintoon. Se ei siten ollut esiaskel avioeroon.
Säädös on peräisin kanonisesta oikeudesta, jossa se on ollut korvaamassa avioeroa, jota ei ollut.
Enkeleitä onko heitä (Anne Mattilan albumi)
Enkeleitä onko heitä on Anne Mattilan kolmas sooloalbumi ja toinen peräkkäinen platinalevy.
Kaikki kappaleet sovittaneet Joriv Sivonen, Jari Holm ja Kisu Jernström.
Jaakko Wuolijoki
Jaakko Robert Wuolijoki (30. joulukuuta 1914 Helsinki – 19. maaliskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Valtion lentokonetehtaan suunnittelija 1940–1943, toimistopäällikkö 1943–1944, koelaitoksen päällikkö 1945–1947. Vuodesta 1951 hän oli Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusopin professori vuoteen 1977 saakka sekä "Teknillisen Aikakauslehden" päätoimittaja vuosina 1948–1962.
Hänen isänsä oli Wäinö Wuolijoki.
Gyula Andrássy
Gyula Andrássy (; 3. maaliskuuta 1823 Kassa (nyk. Košice Slovakiassa) – 18. helmikuuta 1890 Volosko (nyk. Kroatiassa)) oli unkarilainen kreivi ja valtiomies, joka toimi Unkarin pääministerinä vuosina 1867–1871 sekä Itävalta-Unkarin ulkoministerinä 1871–1879.
Kreivilliseen sukuun syntynyt Andrássy oli koulutukseltaan lakimies. Hän kuului nuorena Lajos Kossuthin johtamiin Unkarin radikaaleihin uudistusmielisiin. Hänet valittiin Unkarin valtiopäiville ensi kerran vuonna 1847 ja Unkarin vallankumouksen aikana 1848–1849 hän toimi pataljoonankomentajana. Unkarin kapinahallitus lähetti hänet edustajanaan neuvottelemaan Konstantinopoliin. Kumouksen kukistumisen jälkeen Andrássy pakeni Unkarista. Hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan ja häntä esittävä kuva hirtettiin. Hän kuitenkin palasi Unkariin vuoden 1857 yleisen armahduksen jälkeen. Hänet valittiin vuonna 1861 Itävallan parlamenttiin. Andrássy tuki Ferenc Deákia, jonka johdolla saatiin vuonna 1867 neuvoteltua Unkarin itsehallinnon palauttanut Itävalta-Unkarin kompromissi. Andrássy nimitettiin 17. helmikuuta 1867 Unkarin pää- ja puolustusministeriksi. Hän johti viimeisiä Itävallan ja Unkarin välillä käytyjä neuvotteluja sopimuksen sisällöstä. Hänen pääministerikautenaan luotiin pohja Unkarin omille asevoimille, Honvédille.
Andrássysta tuli vahva Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian tukija. Hän katsoi slaavien muodostavan uhan valtakunnalle ja kannatti liittoa Saksan kanssa. Niinpä hän vastusti vuonna 1871 Itävallan pääministeri Karl Siegmund von Hohenwartin suunnitelmaa Böömin autonomian laajentamisesta ja vaati Itävallan pysymistä puolueettomana Ranskan–Saksan sodan aikana. Hänen toiveittensa mukaisesti keisari Frans Joosef I omaksuikin saksalaisystävällisemmän ulkopolitiikan ja nimitti Andrássyn valtakunnan ulkoministeriksi Friedrich Ferdinand von Beustin seuraajana 14. marraskuuta 1871. Andrássyn johdolla Itävalta-Unkari solmi vuonna 1879 Saksan kanssa puolustusliiton, joka toimi sen jälkeen maan ulkopolitiikan kulmakivenä aina ensimmäisen maailmansodan loppuun asti. Andrássy vastusti toimia, jotka olisivat lisänneet slaavilaisten kansojen osuutta Itävalta-Unkarin väestöstä. Balkanin sodan aikana 1876–1878 hän piti Itävalta-Unkarin puolueettomana. Hän kuitenkin hyväksyi vuoden 1878 Berliinin kongressissa sen, että Itävalta ryhtyisi miehittämään Bosnia-Hertsegovinaa, sillä hän halusi kompensoida Venäjän vahvistunutta asemaa Balkanilla. Päätös muodostui hyvin epäsuosituksi sekä Itävallassa että Unkarissa, ja Andrássy erosi ulkoministerin tehtävistä 8. lokakuuta 1879, päivää Saksan kanssa solmitun sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen.
Andrássy toimi vielä tämän jälkeen Unkarin parlamentin ylähuoneen jäsenenä. Myöhemmin myös hänen poikansa Gyula Andrássy nuorempi vaikutti Unkarin politiikassa.
Topelius ja lapset
Topelius ja lapset Zacharias Topeliuksen muistomerkki koulupuistikossa Helsingissä. Veistos on Ville Vallgrenin käsialaa ja se pystytettiin vuonna 1932.
Muistomerkki kuvaa Zacharias Topeliuksen lasten ympäröimänä, samaan tapaan kuin Emil Wikström Vaasaan 1915 tekemässään muistopatsaassa. Koulupuiston muistomerkki edustaa leppoisaa ja perinteistä veistotaidetta, kuten monet Vallgrenin 1900-luvun alun veistokset.
Veistoksen syntyhistoria ei ole yhtä leppoisa. Topeliuksen muistomerkit herättivät kiistaa 1920-luvun lopulla. Ruotsalainen kirjallisuusseura järjesti muistomerkistä 1928 kilpailun, jonka voitti Gunnar Finne teoksella Taru ja totuus. Topeliukselle toivottiin kuitenkin hänen teoksiensa tyyliin paremmin sopivaa, ihanteellista realismia edustavaa muistomerkkiä. Maila Talvio käynnisti kansalaiskeräyksen, jonka tuloksena Vallgrenin jo 1909 veistämä, alun perin Topeliuksen hautamuistomerkiksi aiottu teos valettiin pronssiin ja paljastettiin juhlavasti 13.5.1932. Paikalla oli presidentti P.E. Svinhufvud ja ohjelmana kuorolaulua ja juhlakulkue. "Tarun ja totuuden" vaatimattomampi paljastustilaisuus oli vasta lokakuussa samana vuonna.
Lambaréné
Lambaréné on Moyen Ogoouén provinssin pääkaupunki Gabonin länsiosassa. Vuonna 2003 siellä oli 24 883 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Ogoouéjoen saaressa. Se tunnetaan parhaiten Albert Schweitzerin perustamasta sairaalasta. Kaupungissa on lentokenttä.
Myrsky (Wäinö Aaltosen veistos)
Myrsky on Wäinö Aaltosen veistos, jonka sijoituspaikka on hänen nimikkomuseonsa ulkoterassilla Turussa, osoitteessa Itäinen Rantakatu 38.
Teos on toinen valos Porin Reposaareen vuonna 1930 pystytetystä . Se kuvaa rajun tuulen kourissa eteenpäin askeltavaa, epätoivoiselta näyttävää naista, jonka hame ja hiukset liehuvat riepovassa tuulessa. Aaltosen innoittajana toimi Pariisin Louvressa nykyisin esillä oleva "Samothraken Nike" -veistostorso antiikin Kreikan ajoilta (300–200 eaa.).
"Myrsky" paljastettiin Wäinö Aaltosen museorakennuksen avajaisten yhteydessä 17. syyskuuta 1967. 140 senttimetrin betonijalustalla lepäävän pronssivaloksen korkeus on 220 cm.
Gyula Gömbös
Gyula Gömbös (26. joulukuuta 1886 Murga – 6. lokakuuta 1936 München, Saksa) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin pääministerinä vuosina 1932–1936. Hänen politiikkansa oli jyrkän oikeistolaista ja juutalaisvastaista.
Gömbös palveli ammattiupseerina Itävalta-Unkarin armeijassa ja esiintyi voimakkaan kansallismielisenä sekä Habsburgien vastustajana. Unkarin neuvostotasavallan aikana vuonna 1919 hän organisoi vastavallankumouksellista toimintaa ja oli sisäministerinä Szegedin kaupungissa toimineessa pakolaishallituksessa. Hänestä tuli amiraali Miklós Horthyn läheinen liittolainen. Gömbös järjesti vuonna 1921 sotilaallisen vastarinnan, jolla estettiin entisen Itävallan keisarin Kaarle I:n (Unkarin kuninkaana Kaarle IV) yritys palata Unkarin hallitsijaksi. István Bethlenin pääministerikautena (1921–1931) Gömbös oli oppositiossa, mutta toimi silti puolustusministerinä vuonna 1929. Hänestä tuli 1920-luvun aikana Unkarin radikaalin oikeiston johtohahmo.
Valtionhoitaja Horthy nimitti Gömbösin pääministeriksi lokakuun alussa 1932, mistä oli seurauksena äärioikeistolaisen liikehdinnän lisääntyminen Unkarissa. Hänen tavoitteenaan oli liittoutuminen Natsi-Saksan ja fasistisen Italian kanssa sekä Unkarin kehittäminen diktatuuriksi. Oppositio osoittautui kuitenkin liian vahvaksi. Gömbös kuoli ollessaan virassa vuonna 1936, ehtimättä saada ohjelmaansa toteutetuksi. Äärioikeisto yhtä kaikki vahvistui huomattavasti Unkarissa hänen aikanaan.
Loktapaperi
Nepalilainen käsintehty loktapaperi on lujaa ja se kestää hyvin kosteutta, hyönteisiä ja hometta. Sitä on perinteisesti käytetty virallisten asiakirjojen ja uskonnollisten tekstien paperina.
Loktapaperi valmistetaan vuorten rinteillä kasvavien kahden "Daphne"-sukuun kuuluvan ainavihannan puuvartisen pensaan nilakerroksesta: "Daphne bholua" ja "Daphne papyracea". Niitä nimitetään yleisesti lokta-pensaiksi. Lokta kuuluu samaan "Thymelaeaceae"-heimoon kuin Suomessa kasvava näsiä ("Daphne mezereum").
Lokta kasvaa Himalajan vuoriston etelärinteillä 1 600–4000 metrin korkeudessa.
Vanhimmat säilyneet loktapaperit ovat Kathmandussa Nepalin kansallisarkiston pyhissä buddhalaisissa teksteissä, Karanya Buha Sutrassa. Se kirjoitettiin Lichchhavi-kirjoituksella ja painettiin puupiirrosmenetelmällä loktapaperille. Karanya Buha Sutran iäksi arvioidaan 1 000–1 900 vuotta.
Tiibetistä 1930-luvulla tulleen koneellisen paperinteon myötä käsintehdyn loktapaperin valmistus alkoi taantua. 1960-luvulla Intiassa teollisesti tuotettu paperi syrjäytti miltei kokonaan käsintehdyn paperin valmistuksen, ja vain muutama perhe perinteisellä paperintekoalueella Baglungissa ja viereisessä Parbatin piirikunnassa jatkoi loktapaperin valmistusta käsin.
1970-luvulla matkailun kasvaessa kiinnostus loktapaperia kohtaan elpyi. Tällöin käynnistyi myös tehokas suojeluohjelma, johon liittyi luonnonpuistojen ja metsästä saatavien tuotteiden kuten loktapaperin kehittämistä.
1980 YK:n lastenavun rahasto UNICEF and Nepalin maatalouden kehityspankki käynnistivät hankkeen Nepalin alkuperäisten paperintekomenetelmien elvyttämiseksi.
Kiinnostuksen kasvaessa nepalilaiset sosiaaliset ja ympäristöyritykset etsivät kansainvälisiä kauppakumppaneita, ja loktapaperille syntyivät vientimarkkinat. Tilivuonna 2010–2011 loktatuotteita vietiin 20:een maahan.
Paperinvalmistuksessa puuvarsista irrotetaan kuoret, jotka lajitellaan ja liotetaan vedessä sekä puhdistetaan roskista ja vioittumista. Puhdistetut kuoret keitetään puuntuhkalipeässä. Keittämisen jälkeen kuituaines huuhdotaan ja hakataan murskaksi puunuijalla kovaa alustaa vasten. Murskattu kuitu sekoitetaan veteen isossa astiassa.
Paperiarkkien valmistuksessa käytetään karkeahkosta kankaasta tiukasti bambukehikkoon pingotettuja viiroja. Viiraa kellutetaan isossa vesiastiassa tai vedellä täytetyssä maakuopassa. Tarvittava määrä kuitumassaa kaadetaan sen päälle ja tasoitetaan sormilla viirakankaan yli. Tämän jälkeen viira nostetaan pois vedestä kevyesti heilutellen.
Paperiarkit kuivatetaan pystyyn nostetun viiran päällä auringossa. Kuivatuksessa voidaan käyttää apuna myös avotulta, jonka ääressä viiroja käännellään. Täysin kuivuneet arkit irrotetaan viirakankaasta.
Loktakuidun käyttäminen paperin raaka-aineena on kestävää. Nepalin kasvuolosuhteissa lokta kasvaa 4–5 metrin korkuiseksi ja korjuukypsäksi 5–7 vuodessa.
Youtube: Lokta PaperMaking Project - Generating Income for the Women of Nangi, Nepal
István Bethlen
István Bethlen (8. lokakuuta 1874 Gernyeszeg, Transilvania (nyk. Romaniassa) – 5. lokakuuta 1946 Moskova, Neuvostoliitto) oli unkarilainen kreivi ja konservatiivinen poliitikko, joka toimi Unkarin pääministerinä vuosina 1921–1931.
Bethlen kuului vanhaan transilvanialaiseen aatelissukuun. Hänet valittiin Unkarin parlamenttiin vuonna 1901 liberaalien edustajana, mutta hän siirtyi myöhemmin Gyula Andrássyn perustuslailliseen puolueeseen. Unkarin neuvostotasavallan aikana Bethlen toimi aktiivisesti vastavallankumouksellisten riveissä ja neuvotteli heidän edustajanaan Wienissä. Huhtikuussa 1921 pääministeriksi nimitetyn Bethlenin tavoitteena oli vahvan konservatiivisen hallinnon luominen. Hänen hallintonsa oli autoritaarista ja tähtäsi aateliston feodaalisten etuoikeuksien säilyttämiseen. Maan jakaminen lopetettiin ja äänioikeutta rajoitettiin. Bethlenin hallitus torjui myös entisen Itävalta-Unkarin keisarin Kaarle I:n yrityksen palata valtaan Unkarissa lokakuussa 1921 ja sääti sen jälkeen lain, joka kumosi Habsburgin suvulta oikeuden Unkarin kruunuun. Bethlenin ulkopolitiikan tavoitteena oli Trianonin rauhansopimuksen kumoaminen ja menetettyjen alueiden palauttaminen, mutta sitä ennen hän katsoi tarpeelliseksi vakiinnuttaa maan sisäiset olot ja hankkia liittolaisia. Hänen aikanaan Unkari liittyi Kansainliittoon ja sai lainaa sekä sijoituksia ulkomailta. Luodakseen vastapainon Unkaria ympäröivien maiden muodostamalle pikku-Ententelle Bethlen allekirjoitti vuonna 1927 ystävyyssopimuksen Italian kanssa. 1930-luvun lama koetteli Unkaria pahoin ja kansantalouden ongelmien vuoksi Bethlen erosi vuonna 1931. Radikaalin oikeiston noustua sen jälkeen valtaan hän toimi opposition johtajana.
Saksan miehitettyä Unkarin maaliskuussa 1944 Bethlen piiloutui, mutta sodan päätyttyä seuraavana vuonna hän joutui venäläisten pidättämäksi. Hänet vietiin vankina Neuvostoliittoon, jossa hän myöhemmin kuoli.
Aarne Wuorimaa
Aarne Artur Wuorimaa (vuoteen 1906 Blomberg; 8. helmikuuta 1892 Leivonmäki – 5. heinäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, joka toimi 1930-luvulla Suomen suurlähettiläänä Hitlerin Saksassa.
Wuorimaan vanhemmat olivat kirkkoherra, kansanedustaja Arthur Oliver Wuorimaa ja Anna Emilia Fabritius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1916. Wuorimaa toimi Ilmailuvoimien intendenttinä 1918–1919, Suomen pääkonsulaatin virkailijana Lontoossa 1919 ja Suomen hallituksen edustajana Amerikan Punaisessa Ristissä sen toimiessa Suomessa 1920–1921. Hän oli sitten lähetystöavustajana Pariisissa 1921–1922, Kansainliiton pääsihteeristön virkailijana 1923–1925 ja lähetystösihteerinä Pariisissa 1925–1928.
Wuorimaa oli Suomen lähettiläänä Tallinnassa 1928–1933, Berliinissä 1933–1940, Budapestissa ja Sofiassa 1940–1944 ja sen jälkeen disponsibiliteetissa ja eläkkeellä. Hän oli uudelleen aktiivipalveluksessa ulkoministeriön hallinnollisen osaston päällikkönä 1950–1951 sekä lähettiläänä ja suurlähettiläänä Haagissa ja Lissabonissa 1951–1959.
Wuorimaa raportoi 7. marraskuuta 1938 Suomen hallitukselle että ulkoministeri Rudolf Holsti oli Genevessä pidetyillä diplomaatti-illallisilla 26. syyskuuta 1938 solvannut Saksan hallitusta ja valtakunnankansleri Adolf Hitleriä sudeettialueiden kriisiin liittyen. Saksaan myönteisesti suhtautunut Wuorimaa oli saanut tiedon asiasta Saksan ulkoministeriön valtiosihteeriltä von Weizsäckeriltä ja hän lisäsi lausunnon raporttiinsa tarkistamatta sitä itse muista lähteistä. Holsti itse kertoi vain kääntäneensä illallisten ranskalaisille osanottajille otteita Hitlerin samana päivänä pitämästä puheesta. Raportin seurauksena Holsti joutui eroamaan 16. marraskuuta 1938 ja hänen tilalleen tuli Elias Erkko. Max Jakobsonin mukaan Holstin ero tulkittiin Moskovassa Saksan voitoksi.
Jonathan Crombie
Jonathan Crombie (12. lokakuuta 1966 Toronto – 15. huhtikuuta 2015 New York) oli kanadalainen näyttelijä, joka muistetaan roolistaan Gilbert Blythenä television minisarjassa "Anna ystävämme" ja sen jatko-osissa. Crombie kuoli aivoverenvuotoon 48-vuotiaana.
José López Ortiz
José López Ortiz (10. heinäkuuta 1898 San Lorenzo del Escorial – 4. maaliskuuta 1992) oli espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän kuului augustinolaisiin. Hänet vihittiin papiksi 17. syyskuuta 1922 ja nimitettiin Tuin hiippakunnan johtoon 10. heinäkuuta 1944. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano Cicognani, jota avustivat Casimiro Morcillo González ja Jesús Mérida Pérez.
López Ortiz sai 18. helmikuuta 1969 nimityksen Espanjan sotilasarkkipiispaksi ja Gradumin titulaariarkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle sotilasordinariaatin johdosta 28. toukokuuta 1977. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Heinrich Maria Janssen
Heinrich Maria Janssen (28. joulukuuta 1907 Rindern – 7. lokakuuta 1988) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Münsterin hiippakuntaan 29. heinäkuuta 1934 ja nimitettiin Hildesheimin hiippakunnan johtoon 3. helmikuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lorenz Jäger, jota avustivat Michael Keller ja Léon Lommel.
Janssen osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 76-vuotispäivänään 28. joulukuuta 1983.
Fernand Franck
Fernand Franck (s. 6. toukokuuta 1934 Esch-sur-Alzette) on luxemburgilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Luxemburgin hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1960. Hiippakunta korotettiin myöhemmin arkkihiippakunnaksi, ja Franck nimitettiin sen arkkipiispaksi 21. joulukuuta 1990. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. helmikuuta 1991 Jean Hengen, jota avustivat José Tomás Sánchez ja Hermann Josef Spital.
Franck jäi eläkkeelle 12. heinäkuuta 2011.
Pikkuentente
Pikkuentente oli Tšekkoslovakian, Romanian ja Jugoslavian välinen poliittis-sotilaallinen liitto maailmansotien välisenä aikana. Se perustui sarjaan vuosina 1920 ja 1921 solmittuja sopimuksia. Pikkuententen tarkoituksena oli suojella kyseisten maiden alueellista koskemattomuutta sekä poliittista riippumattomuutta. Se oli suunnattu varsinkin Unkaria vastaan, joka oli Trianonin rauhassa menettänyt suuria alueita kaikille kolmelle mainitulle valtiolle ja oli halukas saamaan ne takaisin. Tarkoituksena oli myös estää Habsburgien hallitsijasuvun valtaanpaluu. Pikkuententen luojina olivat Tšekkoslovakian ulkoministeri Eduard Beneš sekä Romanian ulkoministeri Take Ionescu.
Pikkuententen muodostivat Tšekkoslovakian ja Jugoslavian puolustussopimus 14. elokuuta 1920, Tšekkoslovakian ja Romanian sopimus 23. elokuuta 1921 sekä Jugoslavian ja Romanian sopimus 7. kesäkuuta 1921.
1920-luvun aikana pikkuententen valtiot pyrkivät kehittämään taloudellista ja poliittista yhteistyötä. Ne solmivat kaikki myös liiton Ranskan kanssa. Luodakseen vastavoiman pikkuententelle Unkarin pääministeri István Bethlen solmi vuonna 1927 liiton Italian kanssa.
Vuonna 1933 pikkuententen maat perustivat pysyvän sihteeristön ja pysyvän neuvoston, joka muodostui kolmesti vuodessa kokoontuneista jäsenvaltioiden ulkoministereistä. Käytännössä kolmen valtion ulkopolitiikka alkoi kuitenkin etääntyä toisistaan. Tähän vaikutti Saksan voimistuminen sekä Ranskan vaikutuksen heikkeneminen. Huhtikuussa 1937 Tšekkoslovakia, joka koki itsensä Saksan uhkaamaksi, pyysi että muut pikkuententen maat sitoutuisivat antamaa täyden sotilaallisen tuen hyökkäyksen kohteeksi joutuneelle jäsenmaalle. Romania ja Jugoslavia kuitenkin kieltäytyivät antamasta sitoumusta, minkä seurauksena liitto menetti merkityksensä. Pikkuentente hajosi lopullisesti Saksan miehittäessä Tšekkoslovakialle kuuluneet Sudeettialueet syyskuussa 1938.
Alberto Johannes Först
Alberto Johannes Först (26. marraskuuta 1926 Gunzendorf, Buttenheim – 1. marraskuuta 2014 Eggolsheim) oli saksalainen, Brasiliassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin karmeliittain papiksi 29. kesäkuuta 1952 ja nimitettiin Douradosin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 6. heinäkuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Teodardo Leitz, jota avustivat Vitório Pavanello ja Eliseu Maria Gomes de Oliveira.
Förstistä tuli 12. toukokuuta 1990 Douradosin piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 5. joulukuuta 2001.
Antônio Emidio Vilar
Antônio Emidio Vilar (s. 14. marraskuuta 1957 Guardinha) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi salesiaaneihin 31. tammikuuta 1976 ja sai pappisvihkimyksensä 9. elokuuta 1986. Hänet nimitettiin São Luíz de Cáceresin hiippakunnan johtoon 23. heinäkuuta 2008 ja asetettiin virkaansa 25. lokakuuta. Piispaksi konsekroinnin suoritti 27. syyskuuta Odilo Pedro Scherer, jota avustivat Hilário Moser ja José Vieira de Lima.
The Velvet Underground &amp; Nico
The Velvet Underground & Nico on yhdysvaltalaisen rockyhtye The Velvet Undergroundin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1967. Lou Reedin kirjoittamat kappaleet käsittelevät albumin julkaisuajalle vieroksuttuja aiheita, kuten parafilioita ja huumeriippuvuutta.
Kun albumi julkaistiin, se myi heikosti ja sai runsaasti negatiivista palautetta. Sen kappaleita kieltäydyttiin soittamasta radiossa ja osa levymyyjistä ei suostunut myymään sitä. Myöskään kriitikot eivät pitäneet albumista. Myöhemmin albumin arvostus on noussut valtavasti ja nykyisin sitä pidetään yhtenä rockhistorian merkittävimmistä albumeista. Albumin lisäksi Andy Warholin tekemä kansikuva on tullut kuuluisaksi.
A-puoli
B-puoli
Sempiternal
Sempiternal on brittiläisen metalcore-yhtye Bring Me the Horizonin neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä RCA Records.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 10. Albumi on myynyt kultaa sekä Isossa-Britanniassa että Yhdysvalloissa.
Kingdom Hearts HD 1.5 Remix
Kingdom Hearts HD 1.5 Remix on japanilainen vuonna 2013 julkaistu teräväpiirtokuvalla varustettu "Kingdom Hearts" -pelisarjaan kuuluva pelikokoelma, joka julkaistiin PlayStation 3:lle Japanissa 14. maaliskuuta 2013 ja julkaistiin syyskuussa myös muualle päin maailmaa.
Kokoelma sisältää pelattavan osuuden peleistä "Kingdom Hearts Final Mix" ja "" sekä välinäytökset pelistä "". Teräväpiirtokuvan lisäksi pelissä on toisena päivitettynä ominaisuutensa mahdollisuus kerätä PlayStation-trophyja.
Kokoelma julkaistiin myöhemmin yhdessä "HD 2.5 Remixin" kanssa PlayStation 4:lle maaliskuussa 2017.
"Kingdom Hearts Final Mix" julkaistiin aikoinaan vain Japanissa. "Kingdom Hearts HD 1.5 Remix" sisältää seuraavia uudistuksia, sekä erovaisuuksia alkuperäiseen peliin liittyen:
José Vieira de Lima
José Vieira de Lima TOR (s. 10. kesäkuuta 1931 Poconé) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. joulukuuta 1958 ja nimitettiin Marabán hiippakunnan johtoon 18. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paulo Evaristo Arns, jota avustivat Geraldo João Paulo Roger Verdier ja José Afonso Ribeiro.
Vieira de Lima sai 11. marraskuuta 1998 nimityksen São Luíz de Cáceresin hiippakunnan johtoon, ja hän toimi sen piispana, kunnes jäi eläkkeelle 23. heinäkuuta 2008.
Shane Battier
Shane Courtney Battier (s. 9. syyskuuta 1978 Birmingham, Michigan) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on pelannut NBA:ssa vuodesta 2001 lähtien.
Yliopistotasolla vuosina 1997–2001 Duken yliopistoa edustaneen Battierin varasi NBA:han kuudennella vuorolla Vancouver Grizzlies, jota Battier edusti vuoteen 2006 saakka. Sen jälkeen hän pelasi vuoteen 2011 asti Houston Rocketsissa, kunnes siirtyi loppukaudeksi Grizzliesiin ja seuranneella kaudella Miami Heatiin, jossa voitti NBA:n mestaruuden keväällä 2012. Kaudella 2001–2002 hänet valittiin ja kausilla 2007–2008 sekä 2008–2009 .
Battier pelasi myös Yhdysvaltain maajoukkueessa, jossa hän saavutti MM-pronssia vuonna 2006.
Redovino Rizzardo
Redovino Rizzardo CS (12. huhtikuuta 1939 Benito Gonçalves – 6. marraskuuta 2016) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. heinäkuuta 1967 ja nimitettiin Douradosin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 3. tammikuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Johannes Först, jota avustivat Pedro Ercílio Simon ja Laurindo Guizzardi.
5. joulukuuta 2001 Rizzardosta tuli Douradosin piispa.
Léon Lommel
Léon Lommel (3. helmikuuta 1893 Schleiderhof – 12. kesäkuuta 1978) oli luxemburgilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Luxemburgin hiippakuntaan 13. heinäkuuta 1919 ja nimitettiin sen koadjuuttoripiispaksi sekä Nepheliin titulaaripiispaksi 14. toukokuuta 1949. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Fernando Cento, jota avustivat Lucien-Sidroine Lebrun ja Jacques Mangers.
21. lokakuuta 1956 Lommelista tuli Luxemburgin piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 13. helmikuuta 1971. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Jesús Mérida Pérez
Jesús Mérida Pérez (16. toukokuuta 1891 Cieza – 16. toukokuuta 1956) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 1. marraskuuta 1913 ja nimitettiin Astorgan hiippakunnan johtoon 10. kesäkuuta 1943. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano Cicognani, jota avustivat Agustín Parrado y García ja Miguel de los Santos Díaz y Gómara.
Mérida Pérez toimi myös Murcian yliopiston rehtorina (1939–1944).
Mérida Pérez kuoli virassa 65-vuotispäivänään.
Kaksiliitto
Kaksiliitto oli vuonna 1879 solmittu puolustusliitto Saksan keisarikunnan ja Itävalta-Unkarin välillä. Se laajeni Italian mukaantulon myötä vuonna 1882 kolmiliitoksi. Vuoden 1879 sopimus muodosti kuitenkin sekä Saksan että Itävalta-Unkarin ulkopolitiikan pohjan aina vuoteen 1918 asti.
Kaksiliiton solmimisen taustalla oli Saksan, Itävalta-Unkarin ja Venäjän yhteisen kolmen keisarin liiton hajoaminen vuonna 1878 Venäjän ja Itävalta-Unkarin etujen jouduttua vastakkain Balkanin kriisissä. Saksa joutui tällöin valitsemaan toisen liittolaisistaan ja valtakunnankansleri Otto von Bismarck piti Itävalta-Unkaria Venäjää luotettavampana, tehokkaampana ja läheisempänä. Saksan keisari Vilhelm I vastusti yhteistyön rikkomista Venäjän kanssa ja varsinkin Venäjää vastaan suunnattua liittoa, mutta Bismarck taivutti hänet uhkaamalla erota. Liittosopimus Itävalta-Unkarin kanssa allekirjoitettiin 7. lokakuuta 1879.
Sopimuksessa osapuolet sitoutuivat antamaan toisilleen sotilaallista apua, jos toinen joutuisi Venäjän hyökkäyksen kohteeksi, sekä pysymään puolueettomina, jos hyökkääjä olisi jokin muu valtio. Bismarck uskoi sopimuksen turvaavan rauhan säilymisen, sillä Venäjä ei uskaltaisi käydä sotaan, jos tietäisi saavansa vastaansa kaksi suurta valtakuntaa yhdellä kertaa. Ensisijaisesti Venäjää ja toissijaisesti Ranskaa vastaan suunnattuna liitto vastasi nimenomaan Itävalta-Unkarin etuja, mutta täytti myös Bismarckin perustavoitteen Ranskan eristämisestä. Bismarck pyrki myös palauttamaan yhteistyön Venäjän kanssa ja onnistui Itävalta-Unkarin vastutuksesta huolimatta palauttamaan kolmen keisarin liiton vuonna 1881. Se ei kuitenkaan korvannut kaksiliittoa, joka säilyi edelleen voimassa.
Kaksiliitto laajeni kolmiliitoksi 20. toukokuuta 1882, kun myös Italia liittyi siihen.
Brad Miller
Bradley Alan "Brad" Miller (s. 12. huhtikuuta 1976 Fort Wayne, Indiana) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa päättänyt koripalloilija.
Yliopistotasolla vuosina 1994–1998 Purduen yliopistoa edustanutta Milleriä ei varattu NBA:han . Vähän aikaa Italiassa pelattuaan hän kuitenkin siirtyi Charlotte Hornetsiin, ja yhteensä hän pelasi vuosina 1998–2012 kuudessa eri NBA-seurassa, muun muassa Sacramento Kingsissä vuosina 2003–2009. Miller valittiin NBA:n vuosien 2003 ja 2004 tähdistöotteluihin.
Miller pelasi myös Yhdysvaltain maajoukkueessa, jossa hän saavutti MM-pronssia vuosina 1998 ja 2006.
Keshav Dutt
Keshav Chandra Dutt (s. 29. joulukuuta 1925) on intialainen entinen maahockeypelaaja ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa sekä vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä ja kuului molemmilla kerroilla lajissa kultaa voittaneeseen joukkueeseen.
Antonio Mandruzzato
Marco Antonio Mandruzzato (16. toukokuuta 1923 Treviso – 31. lokakuuta 1969 Milano) oli italialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa kalvan joukkuekilpailussa.
Philippe Renaud
Philippe Renaud (s. 23. marraskuuta 1962 Créteil) on ranskalainen entinen meloja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa. Jälkimmäisissä hän sai pronssia 500 metrin kanadalaiskaksikossa.
Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa Renaud sai hopeaa (1991) ja kaksi pronssia (molemmat 1989). Myös hänen veljensä Éric ja isänsä Marcel Renaud ovat olympiamitalisteja.
Marianne Möller
Inger Marianne Möller (s. 2. lokakuuta 1945) on suomalainen dramaturgi ja kulttuurialan konsultti.
Möller valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1970. Jo sitä ennen, vuonna 1968, hän oli aloittanut opintonsa myös Suomen Teatterikoulun korkeakouluosaston dramaturgilinjalla, jolta valmistui dramaturgiksi vuonna 1972. Möller on työskennellyt muun muassa tuottajana Ylessä vuosina 1972–1976 ja 1989–1992, Svenska Teaterskolanin rehtorina 1974–1979, Teatterikorkeakoulun vararehtorina 1979–1986 sekä vt. rehtorina 1987–1989, Suomen elokuvasäätiön toimitusjohtajana 1992–1995, Suomen Tukholman Kulttuuri-instituutin johtajana 1996–1998 ja Pohjoismaisen ministerineuvoston kulttuuriosaston asiantuntijana Kööpenhaminassa 1999–2006. Lisäksi hän on toiminut 1990-luvulla Pohjoismaisen elokuva- ja televisiorahaston hallituksen puheenjohtajana.
Vuodesta 2006 lähtien Möller on työskennellyt freelance-konsulttina. Hän on osallistunut konsulttina muun muassa työ- ja elinkeinoministeriön Luovan talouden strategisen hankkeen työryhmän työhön vuonna 2011.
Vuonna 2011 Möllerille myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki ja vuonna 2017 Pro Finlandia -kunniamerkki.
Möllerin isä oli tunnettu televisio- ja radiotoimittaja Knud Möller.
Donald MacKenzie
Donald MacKenzie (5. lokakuuta 1879 – ?) oli kanadalainen soutaja ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa ja kuului siellä kahdeksikossa hopeaa saaneeseen Toronto Argonauts -joukkueeseen.
William Joseph Winter
William Joseph Winter (s. 20. toukokuuta 1930 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pittsburghin hiippakuntaan 17. joulukuuta 1955 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Uthinan titulaaripiispaksi 21. joulukuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. helmikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi Donald William Wuerl, jota avustivat Anthony Gerard Bosco ja John Bernard McDowell.
Winter jäi eläkkeelle 75-vuotispäivänään 20. toukokuuta 2005.
Benjamin Jamieson
Benjamin Jamieson (15. maaliskuuta 1874 Ontario – 3. joulukuuta 1915 Victoria, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen haavipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa ja kuului siellä lajissa kultaa voittaneeseen Winnipeg Shamrocks -joukkueeseen.
Jamieson työskenteli Canadian Pacific Railwayn konduktöörinä. Hän meni elokuussa 1905 väliin katutappeluun ja sai useita osumia puukosta. Hän kärsi tämän jälkeen heikentyneestä terveydentilasta ja kuoli vuosikymmentä myöhemmin vain 41 vuoden iässä.
Aloittaessaan haavipallon Jamieson oli jo noin 25-vuotias, mutta hänestä tuli yksi Manitoban tunnetuimmista pelaajista. Hänet otettiin vuonna 2004 muun olympiakultaa voittaneen joukkueen kanssa Manitoba Sports Hall of Fameen.
Ferdinand Öhman
Karl Ferdinand Öhman (sukunimi myös muodossa Öhmann, etunimi myös muodossa Ferdinant, 26. maaliskuuta 1831 Hamina – 5. elokuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Haminassa ja Viipurissa koulua käynyt Öhman opiskeli Tukholman taideakatemiassa ja Münchenin polyteknillisessa opistossa. Hän oli vuodesta 1857 vuoteen 1907 Rakennushallituksen edeltäjien, "Yleisten rakennusten intendentinkonttorin" ja "Yleisten rakennusten ylihallituksen" palveluksessa eri viroissa. Öhman aloitti työuransa Kuopiossa 1857 ja toimi siellä lääninarkkitehtina vuosina 1862–1894. Sen jälkeen hän siirtyi Uudenmaan lääninrakennuskonttorin johtajaksi Helsinkiin, jossa virassa hän oli uransa loppuun asti.
Ferdinand Öhman suunnitteli lääninarkkitehtina muun muassa puukirkkoja ja muita julkisia rakennuksia silloisen Kuopion läänin alueelle. Hän teki myös asemakaavoja.
Vuonna 1879 järjestettiin kansallisrunoilija Johan Ludvig Runebergin hautamuistomerkin rakentamiseksi pohjoismainen suunnittelukilpailu, jonka Öhman voitti. Muistomerkki paljastettiin Porvoon Näsinmäen hautausmaalla 6. toukokuuta 1888.
Quintus Caecilius Metellus Numidicus
Quintus Caecilius Metellus Numidicus (noin 160 eaa. – 91 eaa.) oli Rooman senaatin konservatiivisen siiven edustaja ja Gaius Mariuksen vastustaja. Vuonna 109 eaa. hänet valittiin konsuliksi ja Rooman joukkojen ylipääliköksi Numidiaan, Jugurthan sotaan, kunnes Marius otti hänen paikkansa. Vuonna 102 eaa. hänestä tuli kensori. Kensorina hän vastusti edelleen Mariusta ja yritti saada Mariuksen tukijan, Saturninuksen pois senaatista, kuitenkaan siinä onnistumatta. Lopulta, poliittisten vastustajiensa painostuksesta, hän joutui vetäytymään politiikasta ja siirtymään omaehtoiseen maanpakoon. Metellus pääsi palaamaan Roomaan vuonna 99 eaa. Viimeiset vuotensa Metellus vietti poissa julkisuudesta. Ciceron keräämien aikalaishuhujen mukaan Metellus kuoli myrkytettynä vuonna 91 eaa.
Metellus Numidicus eli aikakautena, jolloin korruptio lisääntyi Rooman politiikassa, mutta hän onnistui säilyttämään rehdin miehen maineensa.
Romuralli
Romuralli on autourheilulaji, jossa kilpailijan on tarkoituksena törmätä autollaan kilpakumppanien autoja päin mahdollisimman kovaa, ja tuhota ne ajokelvottomaan tilaan. Voittajaksi selviytyy viimeinen liikkuva auto. Romutus tapahtuu 30x30 metrin alueella.
Romurallin haasteena on, että oma auto on pidettävä mahdollisimman hyväkuntoisena, jos sillä on tarkoitus päästä loppukilpailuihin asti. Siksi useimmat kuljettajat käyttävät törmäämiseen auton takaosaa suojellakseen auton herkemmin vaurioituvaa etuosaa, jossa sijaitsevat yleensä auton jäähdytin ja moottori.
Romurallissa on kaksi luokkaa: takavetoiset ja etuvetoiset autot. TEtuveto-luokka ajettiin Suomessa ensimmäistä kertaa kaudella 2007. Luokassa ovat toistaiseksi menestyneet japanilaiset automerkit, kuten Mazda, Toyota ja Nissan. Nykyään myös tila-autot kelpuutetaan mukaan
Etuvetoluokka auton painoraja on 1400 kg ja super luokassa takavetoisilla max 1600kg ja etuvetoisilla 1800kg.
Sallitut vaihteet ovat vain ykkönen ja pakki. Säännöissä on erityismainintoja turvallisuudesta ja mm. poistettavista osista. Esimerkiksi vetokoukku pitää poistaa ja suojapalkkeja on lisättävä. Romurallissa ajetaan SM-mestaruudesta, etuvetomestaruudessa on kolme osakilpailua vuodessa.
Ensimmäisiä romuralleja pidettiin USA:ssa messujen yhteydessä, moottoriradoilla promo mielessä 50-luvulla. Vahvistamattomat lähteet kertovat vastaavanlaisista tapahtumista jo 30-luvulla. Laji kasvoi 60-luvulla ja levisi myös Eurooppaan.Televisioyhtiö ABC myös televisioi mailmanmestaruuskisoja 60-luvulta aina vuoteen 1992 saakka. Myös suositussa Happy Days sarjassa sarjan henkilö Pinky Tuscadero edusti romurallia ajavaa naiskuskia.
Kuljettajien alaikäraja on 15 vuotta. Alaikäisiltä vaaditaan vanhempien kirjallinen suostumus. Romuralliautot ovat liikenteestä poistettuja henkilöautoja. Autojen suurin sallittu omamassa on luokkakohtainen. Kilpailuihin ei voi osallistua paketti-, maasto- tai lava-autoilla, vaikka painoraja alittuisi. Autoista on rakennusvaiheessa poistettava kaikki ylimääräinen hajoava tai palava materiaali. Kuljettajan turvallisuuden takaamiseksi kuljettajanoven ulkopuolelle asennetaan palkit ja kuljettajan penkin taakse poikkipalkki. Pakollisia ajovarusteita ovat kypärä ja turvavyö. Tavallinen henkilöauton kolmipistevyö riittää.