hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Salir do Porto
Salir do Porto on rantakaupunki Keski-Portugalissa Oesten maakunnassa lähellä Caldas da Rainhaa. Siellä on 770 asukasta ja kaupungin pinta-ala on 9,9 km². "Rio Alfeizerão"-joki laskee kaupungin kohdalla "São Martinhon lahteen". Paikalla on myös da Alfândega-linnakkeen rauniot. Lahden eteläosaan on muodostunut dyynejä, jotka ovat lähes 50 m korkeita. Lahden pohjoisosan lomanviettoalue on nimeltään "São Martinho do Porto". Hotellialueen reunassa sijaitse myös ulkoilualue "Jardim da Praça Engenheiro Frederico Ulrich". Satamakatu "Rua Cândida dos Reis" johtaa lahden suulle, jossa on kalasatama sekä myös meren puolelle louhittu kapea tunneli.
Hallinnollisesti Salir do Porto kuuluu Alcobaçan kuntaan. Kaupunkiin pääsee junalla Oeste-ratalinjaa pitkin (asemat Salir do Porto ja São Martinho do Porto).
Djurön kansallispuisto
Djurön kansallispuisto on kansallispuisto, joka sijaitsee Ruotsissa Djurön saariryhmällä Vänern-järvessä. Se sijaitsee Mariestadin kunnan alueella Länsi-Götanmaan läänissä. 2400 hehtaarin kokoinen alue muutettiin kansallispuistoksi vuonna 1991.
Kansallispuiston alueella ei ole enää vakituista asutusta ja myös Djurön majakka on miehittämätön. Asutusta on kuitenkin ollut alueella 1500-luvulta lähtien ja enimmillään saarella asui kolme perhettä.
Saari oli joskus metsästys- ja eläinpuisto, jonka jäljiltä siellä elää edelleen kanta kuusipeuroja.
Kauppakeskus Viisari
Kauppakeskus Viisari on vuonna 2008 avattu kauppakeskus, joka sijaitsee Varistossa Länsi-Vantaalla. Kauppakeskuksessa sijaitsevat muun muassa Asko, Isku ja Sotka.
Hanna Kolb
Hanna Kolb (s. 21. elokuuta 1991) on saksalainen maastohiihtäjä.
Kolb saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia viestissä 2009 ja 2011. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti vapaan hiihtotavan sprintin maailmanmestaruuden 2012 ja sai pronssia perinteisen sprintissä 2013.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Kolb sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 25:nneksi. Oslon MM-kilpailuissa hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä 59:s. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 23:nneksi ja vapaalla hiihdetyssä parisprintissä kahdeksanneksi. Hän oli 30:s sekä vapaan hiihtotavan sprintissä Sotšin olympialaisissa 2014 että perinteisen sprintissä Falunin MM-kilpailuissa 2015. Hän sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 2017 vapaan hiihtotavan sprintissä 11:nneksi.
Maastohiihdon maailmancupissa Kolb kilpaili ensimmäisen kerran Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2009 sijoittuen 11:nneksi. Vuonna 2011 hän saavutti samassa kilpailussa saman sijoituksen. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Tour de Skihin kuuluneessa Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2012. Yksittäisessä maailmancup-kilpailussa hän oli samalla sijalla Liberecin perinteisen hiihtotavan sprintistä tammikuussa 2013. Hän on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi Tour de Skin vapaan hiihtotavan kilpailussa Val Müstairissa tammikuussa 2013. Yksittäisessä maailmancup-kilpailussa hän on ollut parhaimmillaan viides Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2015.
Parisprintissä Kolb sijoittui toiseksi Quebecissa joulukuussa 2012
Jääpallon Maakuntasarja 1963
Jääpallon Maakuntasarja kaudella 1962-1963 pelattiin neljässä lohkossa, yhteensä viisi joukkuetta nousi seuraavaksi kaudeksi ylemmälle sarjatasolle. Osallistuvia joukkueita oli 17, näistä Helsingin Jalkapalloklubi oli kilpailun ulkopuolinen joukkue luovuttuaan suomensarjapaikastaan. HJK voitti lohkonsa mutta näin ollen se ei noussut suomensarjaan.
Uusinta: VarPP-VaPa 9-4
Stefano Pittaluga
Stefano Pittaluga (2. helmikuuta 1887 Campomorone, Italia – 5. huhtikuuta 1931 Rooma, Italia) oli italialainen elokuvatuottaja ja -levittäjä, joka hallitsi 1920-luvulla lähes koko Italian elokuvateollisuutta. Hän oli myös ensimmäisenä tuomassa äänielokuvaa Italiaan.
Pittaluga aloitti elokuvauransa vuonna 1914 elokuvien levittäjänä, ja hänellä oli yksityisoikeudet moniin italialaiselokuviin sekä muun muassa ranskalaisen Pathén elokuviin Piemonten alueella. Pittaluga laajensi pian yritystään ja hankki useita teattereita Genovasta. Hän omisti 1920 yli 200 teatterin ketjun pohjoisessa ja keskisessä Italiassa. Pittaluga piti yhtiönsä Unione Cinematografica Italiana -konsortion ulkopuolella ja pärjäsi näyttämällä ulkomaalaisia elokuvia.
Pittaluga osti 1924 pienen UCI:n ulkopuolella pysyneen Fert-yrityksen ja alkoi tuottaa elokuvia, kuten viimeisiä osia suositulle Maciste-sarjalle. UCI ajautui 1927 konkurssiin, ja Pittalugan yhtiö hankki oikeudet UCI:n elokuvateattereihin, levitysverkostoon ja studioihin, joihin kuului myös Cinesin Rooman studiot. Pittalugan yhtiö hallitsikin tämän jälkeen lähes koko Italian elokuva-alaa. Pittaluga aloitti 1927 elokuvateattereidensa varustamisen äänentoistolaitteilla ja hankki RCA Photophone -äänityslaitteet Cinesin studioille. Hänen teattereissaan saikin ensi-iltansa yhdysvaltalainen "Jazzlaulaja" elokuva, ja Cinesin studioilla tehtiin ensimmäinen italialainen äänielokuva, "La canzone dell’amore".
Pittaluga aloitti myös ensimmäisen yksityisen teollisuuden yhteishankkeen fasistisen hallinnon kanssa. Benito Mussolini antoi 1927 Pittalugalle luvan levittää Lucen tuottamia dokumenttielokuvia ja uutiskatsauksia.
Pittaluga kuoli yllättäen 44-vuotiaana keväällä 1931 leikkauksen aiheuttamiin komplikaatioihin. Hän jätti jälkeensä laajan organisaation, joka jaettiin lopulta kahtia. Levitys- ja esitysoikeudet siirtyivät valtion omistamalle ENIC:lle. Studiot puolestaan siirtyivät pankkiiri Ludovico Toeplitzille.
Rudolf Dillström
Johan Rudolf Dillström (6. helmikuuta 1885 Viipuri – 13. kesäkuuta 1928) oli suomalainen insinöörikomentaja.
Dillströmin vanhemmat olivat olivat vahtimestari Johan Fredrik Dillström ja Josefina Huberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903, valmistui kemisti-insinööriksi 1907 ja suoritti insinööriupseeritutkinnon 1920.
Dillström toimi Helsingin kaupungin elintarvelaboratoriossa assistenttina ja johtajana 1907–1914 ja oli tehdasinsinöörinä Pietarissa 1914–1917. Suomen sisällissodan aikana hän perusti Vaasaan miinoituskomennuskunnan ja oli sen päällikkönä 1918. Sodan jälkeen hän oli rannikkopuolutuksen esikunnan toimistoupseerina 1919–1923, laivaston esikunnan toimistoupseerina 1923–1927 sekä pääesikunnan sotahistorian toimiston toimistoupseerina 1927–1928. Dillströmistä tuli reservin luutnantti 1918, reservin insinöörikapteeniluutnantti 1919, insinöörikomentajakapteeni 1920 ja insinöörikomentaja 1928.
Dillström toimitti Suomen laivaston vuosikirjat I-II ja laati pääosin Englantilais-suomalais-ruotsalais-saksalaisen merisanakirjan (1931). Hän suomensi osittain muinaisenglantilaisen "Beowulf-runoelman" ja Julkaisi myös teoksen "Kalevala ja meri" (1927),jossa hän esitti teorian nykyisestä Varsinais-Suomesta Kalevalan runouden syntypaikkana.
Nimellä "R. Dillström":
Bonde da Stronda
Bonde da Stronda eli BDS on vuonna 2006 perustettu brasilialainen hip hop -yhtye Rio de Janeirosta. Yhtyeen laulujen tekstit puhuvat arkitodellisuudesta, johon kuuluvat naiset, myöhään valvominen, juominen, treffit, rakkaus ja seksi.
Hildur Dixelius
Hildur Emma Eyfrosyne Dixelius (14. lokakuuta 1879 Alakainuu, Ruotsi – 1969) oli ruotsalainen kirjailija. Hänen pääteoksensa on norrlantilainen trilogia, johon kuuluvat "Papintyttären tarina", "Papintyttären poika" ja "Pojanpoika". Uransa myöhemmässä vaiheessa hän kiinnostui psykoanalyyttisistä ongelmista. Dixelius oli papin tytär. Hän avioitui jälkimmäiseen avioliittoonsa natsismin vastaisen saksalaisen professorin Ernst von Asterin kanssa.
H. W. Donner
Heinrich ”Henry” Wolfgang Donner (12. maaliskuuta 1904 Helsinki – 30. joulukuuta 1980 Oxford, Iso-Britannia) oli suomalaissyntyinen ruotsalainen kielitieteilijä ja kirjallisuudentutkija. Hän oli Åbo Akademin ensimmäinen englannin kielen professori vuosina 1937–1951 ja Uppsalan yliopiston englantilaisen kirjallisuuden professori vuosina 1951–1966.
Wolfgang Donner kuului Donnerin sivistyssukuun. Hänen isänsä oli Ruotsiin asettunut Helsingin yliopiston kirjallisuuden dosentti Joakim Otto Evert Donner, joka teki suuren lahjoituksen Åbo Akademille.
Donner valmistui filosofian kandidaatiksi Uppsalan yliopistosta vuonna 1927 ja jatkoi opintojaan Oxfordin yliopistossa, jossa hän väitteli tohtoriksi vuonna 1934. Vuonna 1937 hänet nimitettiin Åbo Akademiin isänsä lahjoitusvaroilla perustettuun englanninkielen professuuriin. Hän oli Ruotsin kansalainen, mutta palveli sotavuosina Suomen hallinnossa. Donner julkaisi yhden oppikirjan kieliopin alalta, mutta muuten hänen ansionsa olivat kirjallisuudentutkimuksessa. Hän saavutti mainetta toimittamillaan Beddoes-editiolla. Hän julkaisi myös laajan tutkimuksen Erik Gustaf Geijerin tekemästä ensimmäisestä Shakespearen "Macbethin" ruotsinnoksesta. Vuonna 1951 Donner nimitettiin Uppsalan yliopiston englantilaisen kirjallisuuden oppituolin haltijaksi. Hän erosi virasta 1966, koska hänen mielestään Ruotsin hallitus vaati lisäämään yliopistosta valmistuvien määrää opetuksen laadun kustannuksella.
Donner vihittiin vuonna 1967 Uppsalan yliopiston ja vuonna 1968 Åbo Akademin kunniatohtoriksi. Hänelle myönnettiin Suomessa Valkoisen ruusun komentajan merkki ja Ruotsissa Pohjantähden ritarikunnan komentajamerkki.
Kuoleman alttari
Kuoleman alttari (; myös "The Crimson Altar" ja "The Crimson Cult") on vuonna 1968 julkaistu Vernon Sewellin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Boris Karloff ja Christopher Lee. Muissa rooleissa ovat muun muassa Barbara Steele ja Mark Eden. "Kuoleman alttari" on kauhulegenda Boris Karloffin viimeisimpiä elokuvia ja viimeinen elokuva, joka julkaistiin hänen elinaikanaan.
"Kuoleman alttari" sijoittuu syrjäiseen, synkkään taloon. Robert Manning ja hänen tyttöystävänsä lähtevät etsimään kadonnutta Robertin veljeä. He asettuvat taloon, jossa veljen jäljet katoavat. Pian Robert tuntee uhan ilmassa, josta hän ei pääse eroon. Hänellä ei ole aavistustakaan, että häntä kohtaa todellinen vaara, johon on sekoittunut mustaa magiaa ja pahuutta...
Elokuva perustuu H. P. Lovecraftin novelliin "The Dreams in the Witch House" (1933). "Kuoleman alttarin" tuotti Lewis M. Heyward Tigon British Film Productionsille.
Elokuva kuvattiin Middlesexin Harrow Wealdissa ja Hertfordshiren Ridgen kylässä, Englannissa.
Boris Karloff sairastui keuhkokuumeeseen elokuvan kuvauksien aikana oltuaan jääkylmässä vesisateessa. "Kuoleman alttari" jäi hänen viimeiseksi brittiläiseksi elokuvaksi. Karloff toipui tarpeeksi ja teki vielä kolme ulkomaalaista elokuvaa "Kuoleman alttarin" jälkeen lyhyessä ajassa; nämä elokuvat julkaistiin vasta Karloffin kuoleman jälkeen. Karloff kuoli 2. helmikuuta 1969, vain kaksi kuukautta myöhemmin "Kuoleman alttarin" ensi-illan jälkeen.
"Kuoleman alttari" julkaistiin kotimaassaan Isossa-Britanniassa joulukuussa vuonna 1968. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa 15. huhtikuuta vuonna 1970. Suomessa "Kuoleman alttaria" esitettiin Night Visions Film Festivalilla 5. maaliskuuta vuonna 2005 ja IIK!!-kauhuelokuvafestivaalilla 6. marraskuuta vuonna 2010. American International Pictures toimi elokuvan levittäjänä.
"Kuoleman alttari" on julkaistu videolle ja DVD:lle.
Thure Drufva
Thure Peter Gerhard Drufva (1767–1822) oli ruotsalainen sotilas. Hän otti osaa vuosina 1788-1790 käytyyn an ja jäi vangiksi Ruotsinsalmen taistelussa 1789. Hän osallistui myös Suomen sotaan. Drufva erosi everstinä 1809 ja oli vuodesta 1816 Västeråsin läänin maaherra. J. L. Runeberg mainitsee hänet "Vänrikki Stoolin tarinoissa" runossa ”Wilhelm von Schwerin”.
Tone Damli
Tone Damli Aaberge (s. 12. huhtikuuta 1988 Sogndal, Norja) on norjalainen laulaja, joka nousi julkisuuteen sijoituttuaan toiseksi Norjassa järjestetystä Idols-laulukilpailussa vuonna 2005. Hän osallistui Eurovision laulukilpailun Norjan-karsintoihin kappaleella "Butterflies" vuonna 2009, mutta sijoittui toiseksi Alexander Rybakin jälkeen. Vuonna 2013 hän osallistuu Ruotsin-karsintaan Melodifestivaleniin yhdessä Erik Segerstedtin kanssa kappaleella "Hello Goodbye".
Meksiko olympialaisissa
Meksiko osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Pariisissa vuonna 1900. Seuraavan kerran se osallistui olympialaisiin Pariisin vuoden 1924 kisoissa, mistä lähtien se on osallistunut yhtäjaksoisesti jokaisiin kesäolympialaisiin. Mitalimäärällä mitattuna Meksikon menestyksekkäimmät urheilulajit olympialaisissa ovat uimahypyt ja nyrkkeily.
Pikkuflamingo
Pikkuflamingo ("Phoenicopterus minor") on flamingolintu.
Pikkuflamingo on 80-90 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli 90-100 senttimetriä. Flamingoon verrattuna se on pienikokoinen. Pikkuflamingo on väriltään vaaleanpunertava ja sen selässä ja hartioilla on punaisia juovia. Sen jalat ovat kokonaan punaiset.
Pikkuflamingoja tavataan Länsi-, Etelä- ja Itä-Afrikassa sekä Arabian niemimaalla ja Etelä-Aasiassa.
Pikkuflamingopopulaatioksi arvioidaan 15000-25000 yksilöä Länsi-Afrikassa, 1,5-2,5 miljoonaa Itä-Afrikassa, 55000-65000 Etelä-Afrikassa ja 650000 Etelä-Aasiassa. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska lajin kannat ovat laskeneet nopeasti.
Donner
Donner (saksaksi ukkonen) voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Joey Logano
Joseph Thomas "Joey" Logano (s. 24. toukokuuta 1990, Middletown, Connecticut) on yhdysvaltalainen autourheilija. Hän ajaa tällä hetkellä Amerikan suurimmassa moottoriurheilusarjassa NASCAR:issa Penske Racing -tallin riveissä, kilpailunumerolla 22.
Logano on NASCAR:in pääluokan Sprint Cupin historian nuorin osakilpailuvoittaja, hänen otettuaan kaudella 2009 avausvoittonsa 19 vuoden ja 35 päivän iässä.
Jääpallon Maakuntasarja 1964
Jääpallon Maakuntasarja kaudella 1963-1964 pelattiin kahdessa lohkossa, yhteensä kolme joukkuetta nousi seuraavaksi kaudeksi ylemmälle sarjatasolle. Osallistuvia joukkueita oli kuusi.
Vaaralliset kädet
Vaaralliset kädet (; ) on Edmond T. Grévillen ohjaama brittiläis-ranskalainen kauhutrilleri vuodelta 1960. Kauhutrillerin pääosissa ovat Mel Ferrer ja Christopher Lee. "Vaaralliset kädet" perustuu Maurice Renardin romaaniin.
"Vaaralliset kädet" kuvattiin samaan aikaan sekä englanniksi että ranskaksi. Sujuvasti ranskaa puhuvat Mel Ferrer ja Christopher Lee käyttivät omia ääniään molemmissa ääniraidoissa.
"Vaaralliset kädet" julkaistiin Isossa-Britanniassa joulukuussa vuonna 1960; Ranskan ensi-ilta oli 12. huhtikuuta vuonna 1961. Suomessa elokuva ilmestyi 30. maaliskuuta vuonna 1962.
"Vaaralliset kädet" kertoo kuuluisasta konserttipianisti Stephen Orlacista (Ferrer), jonka kädet tuhoutuu lentokoneonnettomuudessa. Kirurgi Volchett (Wolfit) suorittaa hänelle kädensiirron; valitettavasti kädet olivat ennen kuuluneet teloitetulle murhaajalle. Orlac pian huomaa, että kädet alkaa vallata hänen elämänsä, ja entinen pianisti alkaa syyllistyä rikoksiin. Rähjäinen taikuri (Lee) huomaa mitä on tapahtumassa ja alkaa kiristää häntä.
Sprint Cup Series
NASCAR Sprint Cup Series on Yhdysvaltain suosituimman autourheilusarjan NASCAR:in pääluokka. Nykyisellä nimellään sarja on kulkenut vuodesta 2008 lähtien, jolloin nimioikeuksien haltija, teleoperaattori Sprint Nextel vaihtoi nimen NEXTEL Cupista nykyiseen versioon.
Seuraavilla täyden sarjan ajavilla talleilla ja kuljettajilla on sopimus kaudesta 2014.
BVB
Lyhenne BVB voi viitata seuraaviin:
Das Rätsel der roten Orchidee
Das Rätsel der roten Orchidee (; myös "The Secret of the Red Orchid") on vuonna 1962 julkaistu Helmut Ashleyn ohjaama saksalainen rikoselokuva, jonka pääosissa ovat Christopher Lee, Adrian Hoven ja Marisa Mell. "Das Rätsel der roten Orchidee" kertoo Chicagosta Lontooseen muuttaneista gangstereista, jotka alkavat kiristää rahaa rikkailta briteiltä.
"Das Rätsel der roten Orchidee" perustuu Edgar Wallacen romaaniin "When the Gangs Came to London", jonka pohjalta Egon Eis laati käsikirjoituksen. Rialto Film tuotti elokuvan. Elokuva kuvattiin Cuxhavenissa, studioilla Hampurissa ja Lontoossa. Kuvaukset olivat alkaneet 15. joulukuuta 1961 ja päättyneet 15. tammikuuta 1962.
"Das Rätsel der roten Orchidee" sai ensi-iltansa Länsi-Saksassa 1. maaliskuuta vuonna 1962. Elokuva on julkaistu sekä videona että DVD:nä.
Brittiläinen Christopher Lee puhuu elokuvassa saksaa ja hänen äänensä dubbasi toinen näyttelijä englanninkielistä versiota varten.
Tony Stewart
Anthony Wayne "Tony" Stewart (s. 20. toukokuuta 1971 Columbus, Indiana) on yhdysvaltalainen autourheilija. Hän ajaa tällä hetkellä Amerikan suurimmassa moottoriurheilusarjassa NASCAR:issa Stewart-Haas Racing  -tallin riveissä, jonka hän myös omistaa puoliksi yhdessä Gene Haasin kanssa.
Stewart on kolminkertainen Sprint Cup Series -mestari.
Alias John Preston
Alias John Preston on vuonna 1955 ensi-iltansa saanut David MacDonaldin ohjaama brittiläinen romanttisia elementtejä sisältävä mysteerinen kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Betta St. John, Alexander Knox ja Christopher Lee.
"Alias John Prestonin" käsikirjoituksen laati Paul Tabori, ja tuottajana toimi Sidney Stone. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 14. joulukuuta vuonna 1955. Kotimaan ensi-ilta oli kesäkuussa vuonna 1956.
Salaperäinen ja varakas mies John Preston (Lee) muuttaa pieneen Deanbridgen kylään, jossa hän ulospäin vaikuttaa olevan ystävällinen. Hänellä on kuitenkin vaarallinen salaisuus...
Kuopion ravirata
Kuopion ravirata sijaitsee Sorsasalon kaupunginosassa ja siitä käytetään myös nimitystä Sorsasalon ravirata. Vuonna 2013 radalla on yhteensä 27 kilpailupäivää, joista valtakunnallisia Toto75-päiviä on kolme.
Rata valmistui vuonna 1980 ja se korvasi vuonna 1906 rakennetun Kuopion vanhan raviradan, joka sijaitsi nykyisen Keskuskentän paikalla. Sorsasalon raviradan suunnittelu aloitettiin 1970-luvun alussa, kun raviurheilussa vallinneen noususuhdanteen vuoksi vanha rata alkoi käymään ahtaaksi suurille ravitapahtumille. Uuden radan avajaisravit järjestettiin 13. heinäkuuta 1980. Kuopion raviradan katsomorakennuksessa on istumakatsomon lisäksi 350-paikkainen ravintolakatsomo sekä muun muassa 80 paikkainen olutravintola.
Radan tärkeimmät vuosittaiset suurkilpailut ovat 4-vuotiaille lämminverisille tarkoitettu Kuopio Stakes sekä suomenhevosten Savo-ajo. Kuninkuusravit Sorsasalon raviradalla on järjestetty vuosina 1982, 1998 ja 2013.
Alcobaça
Alcobaça on kaupunki Oesten alueella Keski-Portugalissa. Se on syntynyt kahden joen (Alcoa ja Baça) muodostamaan laaksoon ja näiden joennimien yhdistelmästä on tullut kaupungin nimi. Kaupungin syntyyn on vaikuttanut 1100-luvulla rakennettu Alcobaçan luostari. Kaupunki ja sen ympärillä olevat kylät muodostavat Alcobaçan kunnan. Asukkaita kunnassa on 55 269 ja sen pinta-ala on 408,1 km². Kaupungissa on 6 232 asukasta.
Wikimatkat
Wikimatkat () on internetissä oleva matkaopas, jota muokkaavat vapaaehtoiset käyttäjät. Tällä hetkellä se on saatavissa 21 eri kielellä.
Sivusto aloitti toimintansa vuonna 2006, jolloin Wikitravelin italian- ja saksankielisistä versioista kopioitiin sisältö Wikivoyageen. Tämä johtui siitä, että Internet Brands -yhtiö osti Wikitravelin alkuperäisiltä kehittäjiltään eivätkä käyttäjät halunneet jatkaa toimintaansa kaupallisella sivustolla. Marraskuussa 2012 Wikivoyagesta tuli osa Wikimediaa ja muiden Wikimedia-projektien tapaan myös Wikivoyage on mainokseton. Palvelun virallinen avauspäivä oli 15. tammikuuta 2013, jolloin Wikipedia täytti 12 vuotta. Suomenkielinen Wikimatkat-versio avattiin yleisölle 1. joulukuuta 2016.
Bentso(a)pyreeni
Bentso(a)pyreeni eli BaP on orgaaninen yhdiste ja se kuuluu polysyklisiin aromaattisiin hiilivetyihin. Yhdiste on palavaa ja huoneenlämmössä (20 °C) se on olomuodoltaan vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Sen kemiallinen kaava on CH. Bentso(a)pyreenista käytetään myös nimityksiä "bents(a)pyreeni", "3,4-bentsopyreeni" ja "bentso(d,e,f)kryseeni".
Bentso(a)pyreenin moolimassa on 252,31 g/mol, sulamispiste 178,1 °C, kiehumispiste 496 °C, suhteellinen tiheys 1,4 g/cm (vesi = 1,0 g/cm) ja CAS-numero 50-32-8. Yhdiste liukenee huonosti veteen (<0,1g/100 ml). Aine reagoi voimakkaiden hapettimien kanssa. Bentso(a)pyreenia syntyy usein epätäydellisen palamisen tai orgaanisen aineksen pyrolyysin seurauksena.
Bentso(a)pyreeni on luokiteltu Suomessa syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi aineeksi (ryhmä 3) ja se on erittäin myrkyllistä vesieliöille.
Pjotr Vjazemski
Pjotr Andrejevitš Vjazemski (, 23. heinäkuuta 1792 Moskova – 22. marraskuuta 1878 Baden-Baden) oli venäläinen ruhtinas, runoilija ja kirjallisuuskriitikko.
Pjotr Vjazemski syntyi rikkaaseen aatelisperheeseen ja sai erinomaisen kotisivistyksen. Isän kuoltua hänen holhoojanaan toimi kirjailija Nikolai Karamzin. Vuoden 1812 isänmaallisessa sodassa Vjazemski osallistui Borodinon taisteluun. Sodan jälkeen hän suhtautui kriittisesti hallituksen toimintaan. Vuodesta 1817 lähtien Vjazemski työskenteli virkamiehenä Varsovassa, jossa hän osallistui Venäjän perustuslain valmisteluun ja seurusteli puolalaisten liberaalien kanssa. Oppositiohenkisten kannanottojensa takia hänet erotettiin palveluksesta vuonna 1821.
Vjazemski arvosteli tsaarinvaltaa vielä vuoden 1825 dekabristikapinan jälkeenkin, mutta vähitellen hän alkoi lähentyä Nikolai I:n hallitusta. Vuodesta 1830 lähtien hän työskenteli virkamiehenä raha-asiain ministeriössä ja vuosina 1856–1858 kansanvalistusministerin apulaisena johtaen sensuuria. Elämänsä loppuvaiheessa Vjazemski saavutti huomattavan aseman Aleksanteri II:n hovissa, mutta vuodesta 1863 lähtien hän asui etupäässä ulkomailla.
Vjazemskin ensimmäiset runot ilmestyivät vuonna 1808. Aluksi hän kirjoitti dekabristeja myötäilevää kansalaislyriikkaa, jota julkaistiin muun muassa Kondrati Rylejevin ja Aleksandr Bestuževin "Poljarnaja zvezdassa". Kirjallisuusseura Arzamasissa hän esiintyi Karamzinin kannattajana. Vuosina 1825–1828 Vjazemski oli mukana julkaisemassa "Moskovski telegraf" -aikakauslehteä, jossa hän toimi kriitikkona romantiikan puolesta klassismia vastaan. Vjazemski oli Aleksandr Puškinin ystävä ja osallistui tämän kanssa "Literaturnaja gazetan" ja "Sovremennikin" toimittamiseen. Vuonna 1830 laadittu ja vuonna 1848 julkaistu kirja Denis Fonvizinista oli Venäjän ensimmäinen laaja tutkimus kirjailijan elämästä ja tuotannosta.
1840-luvulla Vjazemski esiintyi konservatiivisena kirjallisuuskriitikkona, joka vastusti Vissarion Belinskin ajatuksia. Euroopan vallankumousvuosi 1848 sai hänet kirjoittamaan monarkismia puolustavia runoja. Vuonna 1865 Lausannessa ilmestyi isänmaallishenkinen esseekokoelma "Lettres d'un vétéran russe de l'année 1812 sur la question d'Orient" (”Venäläisen vuoden 1812 veteraanin kirjeitä idänkysymyksestä”). Vuosikymmenten ajan Vjazemski julkaisi myös otteita ”vanhasta muistikirjastaan”, jotka kuvaavat aikansa politiikkaa ja kirjallisuuselämää.
Vjazemski oli lahjakas ja monipuolinen runoilija, jonka lyriikassa esiintyy erilaisia tyylilajeja juhlallisista oodeista hienostuneisiin luonnonkuviin tai ajankohtaisista sanomalehtirunoista seurapiirilyriikkaan ja kansanlauluihin. Hänen runokielensä pyrkii ajatuksen tarkkuuteen, mikä toisinaan rikkoo kielen ja runomitan normeja. Runoilija tunnetaan myös satiiristen epigrammien ja taitavien sanaleikkien mestarina.
Goliat ja barbaarit
Goliat ja barbaarit () on vuonna 1959 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Carlo Campogalliani. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Steve Reeves.
Elokuva sijoittuu vuoteen 568, jolloin langobardit hyökkäsivät Alppien yli Italiaan. Veronalainen Emiliano päättää kostaa isänsä kuoleman hyökkäilemällä barbaareja vastaan leijonan taljaan pukeutuneena. Emiliano, joka tunnetaan myös nimellä Goliat (eräissä kieliversioissa Herkules) kohtaa barbaariprinsessa Landan ja rakastuu tähän. Barbaarit vangitsevat Emilianon, joka voimainkoetuksista selvittyään vapautetaan Landan pyynnöstä. Emiliano ystävineen jatkaa hyökkäyksiään, tunkeutuu barbaarien linnakkeeseen ja lyö heidät lopullisessa taistelussa.
"Goliat ja barbaarit" edustaa varhaiseen keskiaikaan sijoittuvaa peplumtyylilajin muunnosta, josta sittemmin kehittyi kokonainen viikinkielokuvien sarja. Elokuva on kuvattu Jugoslaviassa ja Incir-De Paolisin studioilla Roomassa. Monet ulkokohtauksista on todellisuudessa tehty sisätiloissa. Steve Reevesin sijaisnäyttelijänä toimi Giovanni Cianfriglia.
Reevesin lihasten ohella elokuvan vetonaulana toimii kuubalainen seksipommi Chelo Alonso eksoottisine tanssiesityksineen. Seikkailuelokuvana "Goliat ja barbaarit" ei kuitenkaan ole kovin onnistunut. Tästä huolimatta se oli suuri kaupallinen menestys varsinkin Yhdysvalloissa, jossa American International Pictures lyhensi elokuvan 85 minuuttiin ja korvasi alkuperäisen musiikin Les Baxterin sävellyksillä.
20 suosikkia – Rasputin
20 suosikkia – Rasputin on Mona Caritan järjestyksessään toinen kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 1997 levymerkillä Fazer Records.
Carlo Campogalliani
Giovanni Battista Carlo Campogalliani (10. lokakuuta 1885 Concordia sulla Secchia – 10. elokuuta 1974 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä.
Carlo Campogalliani aloitti elokuvanäyttelijänä vuonna 1910 ja ohjasi ensimmäisen elokuvansa vuonna 1914. Hän teki useita rikosjännäreitä ja Maciste-elokuvia perustaen oman tuotantoyhtiön vuonna 1920. Vuonna 1922 Campogalliani muutti vaimonsa kanssa Etelä-Amerikkaan, jossa hän kuvasi elokuvia Argentiinassa ja Brasiliassa sekä kierteli oman teatteriseurueensa kanssa. Vuodesta 1927 lähtien hän työskenteli Saksassa palaten sitten Italiaan, jossa hän ohjasi kaksi koomikko Ettore Petrolinin elokuvaa. Nukke-elokuvan "I quattro moschettieri" (”Neljä muskettisoturia”, 1936) jälkeen Campogalliani ohjasi ehkäpä parhaan elokuvansa "Montevergine", joka tunnetaan myös nimellä "La grande luce" (”Suuri valo”, 1939). Se sai palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla.
Toisen maailmansodan jälkeen Campogalliani ohjasi komedioita, kauhuelokuvia ja Carolina Invernizion romaaneihin perustuvia melodraamoja. Uransa loppuvaiheessa hän teki kaksi merkittävää peplumelokuvaa, "Kuninkaiden laakson jättiläinen" ("Maciste nella valle dei re", 1960) ja "Ursus – orjien vapauttaja" ("Ursus", 1961). Campogallianin viimeinen elokuva oli varhaiseen keskiaikaan sijoittuva seikkailufantasia "Valloittajan miekka" ("Rosmunda e Alboino", 1961).
Verrannollisuuslaskuri
Verrannollisuuslaskuri on geigermittarin ja ionisaatiokammion ohella yksi kaasutäytteisistä hiukkasilmaisintyypeistä, jonka toiminta perustuu kaasussa tapahtuneeseen ionisaatioon.
Verrannollisuuslaskurin kammio muistuttaa perusrakenteeltaan geigermittaria. Ilmaisinkammion tyypillisesti sylinterimäinen seinämä muodostaa katodin ja sisällä on anodilanka. Katodin ja anodin välille on säädetty jännite, joka luo kammion sisään sähkökentän. Täytekaasuna voidaan käyttää esimerkiksi argonia. Ilmaisimeen kuuluu myös signaalinkäsittelyyn liittyvää elektroniikkaa.
Kun ilmaisimen läpäisee säteilevä hiukkanen, se ionisoi kaasumolekyylejä eli hajottaa molekyylin ioniksi ja elektroniksi. Sähkökentän vaikutuksesta ionit pyrkivät kohti katodia ja elektronit kohti anodia. Kun elektronit ovat lähellä anodilankaa, hyvin voimakas sähkökenttä kiihdyttää elektroneita ja ne törmäilevät kaasumolekyyleihin ionisoiden näitä, jolloin niistä irtoaa lisää elektroneita. Tämä monistuva ionisaatio aiheuttaa anodia kohti kulkevan elektronivyöryn.
Syntyneiden elektronivyöryjen aiheuttaman signaalin voimakkuus on verrannollinen kammion läpäisseen hiukkasen energiaan. Tämän vuoksi verrannollisuusilmaisin kykenee erottamaan korkea- ja matalaenergiaiset hiukkaset.
Konrad ReijoWaara
Karl Konrad ReijoWaara (vuoteen 1906 Relander, 25. maaliskuuta 1853 Kokkola – 19. joulukuuta 1936 Helsinki) oli terveysvalistaja, lääkintöneuvos ja valtiopäiväedustaja.
ReijoWaaran vanhemmat olivat apteekkari Carl Ulrik Relander ja Rosina Charlotta Borg. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1874, lääketieteen lisensiaatiksi 1880 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1892 (väitöskirjan aihe oli "Terveyshoidollisia tutkimuksia Haapajärven piirilääkäripiiristä"). Vuodesta 1880 vuoteen 1887 hän toimi tehtaanlääkärinä Kymissä ja sitten piirilääkärinä 1887–1892 Haapajärvellä, 1892–1904 Oulussa ja 1904–1926 Helsingissä. Katovuosien aikaan 1902–1903 hän oli koko Oulun läänin lääkäri. Hän laati lukuisia kirjoituksia ja kirjasia ja piti esitelmiä terveydenhoidosta sekä julkaisi 1895 kirjan "Lyhyt sairaanhoitajan opas I–II". Suuri osa hänen kirjoituksistaan ilmestyi "Terveydenhoitolehdessä", jonka toimittaja hän oli 1889–1895 ja 1905–1918. Hän teki myös aloitteen Duodecim-seuralle samannimisen aikakauskirjan perustamisesta, jota hän toimitti 1885–1891.
ReijoWaara oli porvarissäädyn edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900. Hän teki aloitteen muun muassa tuberkuloosiparantoloiden perustamiseksi ja oli mukana useissa eri komiteoissa. Kirkolliskokouksen edustajana hän toimi 1903. ReijoWaara oli myös innokas raittiusmies, 1889–1899 hän oli ns. juomalakkoliikkeen aloitteentekijä ja johtaja. Lääkintöneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1905. ReijoWaaran puoliso vuodesta 1880 oli Ida Sofia Åhlberg (k. 1949).
Lääkäriseura Duodecim on jakanut vuodesta 1978 alkaen vuosittain Konrad ReijoWaaran nimeä kantavan palkinnon ensisijaisesti käytännön lääkärintyöstä. Hänen kunniakseen nimetty silta yhdistää Biomedicum Helsinki -keskuksen kahta eri rakennusta Helsingin Meilahdessa.
Luossan kerjäläinen
Luossan kerjäläinen () on ruotsalaisen runoilijan Dan Anderssonin kirjoittama runo. Se on yksi hänen tunnetuimmista runoistaan.
Runoon on tehty monta sävellystä, ehkä tunnetuin on Gunde Johanssonin vuodelta 1954. Sen ovat levyttäneet muun muassa Thorstein Bergman, Hootenanny Singers ja Sofia Karlsson.
Runo on suomennettu moneen kertaan. Kirjallisessa muodossa se sisältyy Otto Varhian toimittamaan suomennosvalikoimaan "Miilunvartijan lauluja ja muita runoja" (1948, uusi painos 1981). Lauluna sen ovat suomentaneet Sauvo Puhtila, jonka käännöksen on levyttänyt Finntrio 1974; Aappo I. Piippo, joka suomensi valikoiman Dan Aderssonin runoihin tehtyjä lauluja Esa Niemitalon vuonna 1977 julkaistulle albumille "Laulelmia suomalaismetsistä"; sekä Hector ja Tommy Tabermann, jotka suomensivat valikoiman Dan Anderssonin runoihin sävellettyjä lauluja vuonna 1979 ilmestyneelle Hectorin albumille "Ruusuportti".
Jérôme Duquesnoy
Jérôme Duquesnoy (k. 1641) oli flaamilainen kuvanveistäjä. Hänen veistämänsä oli Brysselin alkuperäinen Manneken Pis -veistos. Veistos on varastettu useita kertoja. Nykyinen on vuonna 1965 siitä tehty jäljennös.
Myös Duquesnoyn poika François Duquesnoy oli kuvanveistäjä.
Rakas...
Rakas... on Maunu Kurkvaaran ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1961. Mahdollisimman pientä työryhmää elokuvanteossa tavoitteenaan pitänyt Kurkvaara käsikirjoitti, kuvasi, leikkasi, lavasti ja tuotti teoksen itse. "Rakas..." sai neljä Jussi-palkintoa 1961: parhaan tuottajan Jussin, parhaan ohjauksen Jussin, parhaan kuvauksen Jussin ja parhaan naispääosan Jussin.
Kurkvaaran 1960-luvun elokuvien tunnusomaisia piirteitä ovat alkuperäiskäsikirjoituksiin pohjautuvat, nykyajan ihmisiä ongelmissaan kuvaavat aiheet. Tyylinsä hän löysi vuonna 1960 valmistuneessa elokuvassaan "Autotytöt". "Rakkaan..." alkuperäisaiheen kirjoitti nimimerkki Soili Kotala, jonka takana oli Kurkvaara itse.
"Rakas..." on ensimmäinen osa Kurkvaaran trilogiassa, jota jatkavat "Yksityisalue" ja "Meren juhlat". Trilogian perustavia aiheita ovat ranskalaisen uuden aallon henki ja nuorehkon helsinkiläisälymystön elämän kuvaaminen. Trilogian kaksi ensimmäistä elokuvaa ovat mustavalkoisia.
Elokuva perustuu kahden ihmisen muistoille ja niiden pohjalta näytettäville takaumille. Nuori kirjailija Jaska Salmi ja hänen raskaana oleva vaimonsa Sini riitelevät. Välienselvittelyn päätteeksi mies syöksyy ulos asunnosta. Sinin muistojen kautta palataan suhteen syntyyn ja alkuvaiheisiin. Treffitakaumien jälkeen Jaskan muistot palaavat aikaisempiin vappujuhliin, jossa hän joutui kahden muun naisen, Mirkun ja Gunvorin kanssa pieneen suhdepyörteeseen. Lopussa kertomus jatkuu Sinin näkökulmasta, kun hän kertoo Jaskalle olevansa raskaana. Tarina palaa lopulta nykyhetkeen, jolloin Sini pakkaa tavaransa ja lähtee uuden sovinnon merkeissä Jaskan luo.
Suomalaisen elokuvan studioaikakausi veteli viimeisiään 1960-luvulle tultaessa ja teki tilaa niin kutsutulle ”uudelle aallolle”, jonka edelläkävijöitä Suomessa oli Kurkvaara. Hän itse piti "Rakas..."-teosta seurannutta "Yksityisaluetta" parhaana elokuvanaan.
Kurkvaaran näkemyksen mukaan elokuvan tuli kokonaisuudessaan palvella ohjaajansa taiteellisia päämääriä. Niinpä hän teki lähes kaiken itse niin "Rakkaassa..." kuin trilogian kahdessa jälkimmäisessäkin osassa. Suurten työryhmien mukanaan tuoma meteli oli täysin poissuljettua. Sinikka Hannula teki keskeiset naisosat trilogian kaikissa elokuvissa. "Rakasta..." hän piti Kurkvaaran elokuvista suosikkinaan.
"Rakkaan..." yleisömenestys oli heikohko. "Rakas..." oli mukana useilla festivaaleilla ja se myytiin Ruotsiin ja Saksaan.
"Päivän Sanomien" Esko Elstelä arvioi "Rakkaan..." olevan ”Kurkvaaran tähän asti paras elokuva kahden kaupunkilaisnuoren rakkaustarinasta.” Yleisesti pantiin merkille käsikirjoittaja-ohjaaja-kuvaajan taidot. Lisäksi monet arvostelijat kiinnittivät huomiota elokuvan vessakohtauksiin. "Ylioppilaslehden" Carl Henning näki "Rakkaan..." visuaalisen ilmaisun ja vuoropuhelun välillä selkeän tasoeron. "Ilta-Sanomien" Yrjö Kemppi piti Kurkvaaran ohjaustyötä ”flegmaattisena”.
Televisiossa "Rakas..." nähtiin ensi kerran 22. tammikuuta 1968 ja se sai noin 1,2 miljoonaa katsojaa. Sittemmin elokuvaa on esitetty televisiossa harvakseltaan.
Finnkino Oy on julkaissut elokuvan DVD:nä, kuten trilogian muutkin osat.
Ionisaatiokammio
Ionisaatiokammio on geigermittarin ja verrannollisuuslaskurin ohella yksi kaasutäytteisistä hiukkasilmaisintyypeistä ja sen toiminta perustuu kammion sisältävän kaasun ionisaatioon.
Ionisaatiokammio on muodoltaan tavallisesti joko sylinterimäinen tai suorakulmainen, joka on täytetty kaasulla. Sylinterinmallisessa ilmaisimessa seinämä on katodi ja keskellä on anodilanka. Anodin ja katodin välille on synnytetty oikeansuuruinen jännite, jotta ilmaisin toimii halutulla tavalla. Jännitteen on oltava riittävän suuri, etteivät ionit rekombinoituisi ja toisaalta jännite ei saa olla liian suuri, ettei kaasussa tapahtuisi elektronivyöryjä.
Kun säteily penetroi ilmaisinkammion, se irrottaa kaasumolekyyleistä elektroneita. Ionit pyrkivät siirtymään katodille ja elektronit anodille. Toisin kuin geigermittarissa tai verrannollisuuslaskurissa, ionisaatiokammiossa ei synny elektronivyöryjä. Syntynyt signaalivirta on verrannollinen ilmaisimen läpäisseen säteilyhiukkasen energian suuruudelle. Tämän vuoksi ilmaisimella on mahdollista erottaa suuri- ja matalaenergiaiset hiukkaset, toisin kuin geigermittarilla.
Ionisaatiokammion huono puoli on se, ettei ilmaisin kykene erottamaan samaan aikaan saapuneita hiukkasia. Ionisaatiokammiolla on myös heikko aikaresoluutio, sillä se ei pysty havaitsemaan kahta perättäistä hiukkasta, jos ne saapuvat alle millisekuntien aikavälillä.
Helena Vinkka
Helena Vinkka (4. joulukuuta 1925 Kuortane – 3. joulukuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja ja näyttelijä. Vinkka aloitti uransa laulajana oopperassa. Hän esitti Edvin Laineen vuonna 1955 ohjaamassa elokuvassa "Tuntematon sotilas" neuvostoliittolaista Veraa.
Vinkka esiintyi Suomen ensimmäisessä televisiolähetyksessä vuonna 1955.
Vinkka kuoli pitkälliseen sairauteen Helsingissä päivää ennen 87-vuotispäiväänsä joulukuussa 2012.
Frans Oskar Durchman
Frans Oskar Durchman (1813–1880) oli suomalainen pappi, myöhemmän herännäisliikkeen johtohenkilöitä. Hän toimi kirkkoherrana Koivulahdessa ja vuodesta 1875 Vöyrillä. Yhdessä A. W. Ingmanin kanssa hän suomensi Lutherin kirkkopostillan (1848–1851).
She’s Madonna
She’s Madonna on Robbie Williamsin kolmas ja viimeinen virallinen single seitsemänneltä studioalbumilta, "Rudeboxilta". Pet Shop Boysin kanssa yhteistyössä tehtynä se on rakkauslaulu poptähti Madonnalle ja se julkaistiin 5. maaliskuuta 2007. Kappaleesta tuli yksi Williamsin alemmille sijoille sijoittuneista kappaleista Britannian singlelistalla, sijoittuen korkeimmillaan sijalle 16. Tästä huolimatta sitä on silti soiteltu säännöllisesti musiikkivideokanavilla sekä Britannian radioasemilla. On myös vahvistettu, että singleä ei tulla julkaisemaan lainkaan Latinalaisessa Amerikassa. Tästä huolimatta single julkaistiin Meksikossa digitaalisesti ladattavana. Musiikkivideokin saapui MTV Brazilille sekä muille brasilialaisille musiikkikanaville.
UK CD1UK CD2UK DVD Single
José Alves da Costa
José Alves da Costa DC (20. huhtikuuta 1939 Catanduva – 4. joulukuuta 2012) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. helmikuuta 1965 ja nimitettiin Ponta Grossan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thubursicumin titulaaripiispaksi 3. tammikuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. helmikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Furno, jota avustivat Geraldo Claudio Luiz Micheletto Pellanda ja Getúlio Teixeira Guimarães.
Alves da Costa sai 8. toukokuuta 1991 nimityksen Corumbán piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 21. heinäkuuta 1999.
Ray Benge
Raymond Adelphia Benge (22. huhtikuuta 1902 Jacksonville, Texas – 27. kesäkuuta 1997 Centerville, Texas) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja, pelipaikaltaan syöttäjä. Hänen koulunsa oli Huntsvillen Sam Houston State University. Hänen seuroinaan olivat Cleveland Indians (1925–1926), Philadelphia Phillies (1928–1932, 1936), Brooklyn Dodgers (1933–1935), Boston Bees (1936) ja Cincinnati Reds (1938). Benge on haudattu Concordin hautausmaalle Texasiin.
Jerry Brown (amerikkalaisen jalkapallon pelaaja)
Jerome "Jerry" Brown, Jr. (20. lokakuuta 1987, St. Louis, Missouri – 8. joulukuuta 2012, Irving, Texas) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan tukimies.
Lyhyellä ammattilaisurallaan Brown edusti Indianapolis Coltsia ja Dallas Cowboysia.
Brown menehtyi 8. joulukuuta 2012 autokolarissa. Autoa ajoi hänen joukkuetoverinsa Josh Brent, joka asetettiin syytteeseen kuolemantuottamuksesta ja rattijuopumuksesta. Brentiä uhkaa pahimmillaan 20 vuoden vankeustuomio.
Unisphere
Unisphere on 42 metriä korkea maapalloa kuvaava ruostumattomasta teräksestä rakennettu veistos. Unisphere rakennettiin alun perin vuoden 1964 maailmannäyttelyä varten. Veistoksen suunnitteli amerikkalainen maisema-arkkitehti Gilmore David Clarke. Veistos sijaitsee Flushing Meadows–Corona Park -puistossa New Yorkin kaupungissa Yhdysvalloissa. Vuosina 1993–1994 Flushing Meadows–Corona Park uudistettiin ja sen yhteydessä Unisphere restauroitiin.
Henrik August Reinholm
Henrik August Reinholm (21. maaliskuuta 1819 Rauma – 15. kesäkuuta 1883 Viapori, Helsinki) oli suomalainen pappi ja kansatieteilijä, oppiarvoltaan filosofian tohtori.
Reinholmin vanhemmat olivat tilanomistaja, lääninviskaali Henrik Gudmund Reinholm (k. 1852) ja Agata Nordlund. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1837. Reinholm valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1844, lisensiaatiksi 1853 ja tohtoriksi 1857.
Reinholm väitteli 1853 aiheesta "Om Finska Folkens fordna hedniska dop och dopnamn" ja samana vuonna hänet vihittiin Porvoossa papiksi.. Hän oli Suomen ensimmäisiä kansanperinteen tallentajia. Varsinaisen päätyönsä Reinholm teki Viaporin seurakunnan kirkkoherrana ja vankilapastorina, jota virkaa hän hoiti vuodesta 1856 lähtien. Reinholm aloitti opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 1837 ja koki opiskeluaikoinaan voimakkaan kansallisen heräämisen.
Reinholm osallistui vuonna 1847 David Europaeuksen runonkeräysmatkalle, joka suuntautui Novgorodiin sekä Tverin ja Aunuksen Karjalaan. Matkalta keräämäänsä aineistoa hän toimitti Elias Lönnrotille, joka käytti sitä 1849 julkaistussa Kalevalan toisessa painoksessa eli niin sanotussa "Uudessa Kalevalassa". Lisäksi Reinholmin tallentamaa kansanperinnettä julkaistiin muun muassa Zachris Topeliuksen teoksessa "Finland framställdt i teckningar".
Reinholm matkusti Karjalan lisäksi myös eri puolilla Suomea ja tallensi runsaasti materiaalia. Hänen lähes sadasta paksusta kansiosta koostuvaa aineistoaan säilytetään Kansallismuseossa. Lisäksi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistossa on noin tuhat Reinholmin keräämää kalevalamittaista runoa. Tutkijana Reinholm ei ollut kovinkaan lahjakas, eivätkä hänen kykynsä siten ilmeisesti riittäneet kerätyn aineiston kunnolliseen analysointiin.
Reinholmin käsikirjoituskokelma sisältää pitkälti muinaissuomalaista mytologiaa, muun muassa tarinoita jatuleista ja Suomen muinaisista kuninkaista. Lisäksi hän tallensi paljon erilaisia kansantansseja ja -leikkejä. Reinholm keräsi myös työ- ja asuinpaikkansa Viaporin historiaa. Viaporia koskeva aineisto on kuitenkin vielä pääosin analysoimatta.
Lallin patsas
Lallin patsas on talonpoika Lallia esittävä veistos Köyliön kunnan keskustaajamassa Kepolassa. Perimätiedon mukaan Lalli surmasi piispa Henrikin läheisen Köyliönjärven jäällä vuonna 1156. Patsas on sijoitettu Kepolan läpi kulkevan yhdystie 2410:n ja Kirkkosaareen johtavan tien kulmauksessa olevaan puistikkoon.
Hieman luonnollista kokoa suurempi veistos esittää seisovaa Lallia, jolla on vasemmassa kädessään pitkä keihäs ja kainalossaan iso kirves. Toisessa kädessään Lalli pitelee isokokoista lukkoa.
Vuonna 1989 paljastetun patsaan on suunnitellut professori Aimo Tukiainen, joka on yksi Suomen kaikkien aikojen merkittävimpiä kuvanveistäjiä. Sen kustansi Köyliön Säästöpankki 100-vuotisjuhliensa yhteydessä.
Paikallisiin perinteisiin kuuluu koululaisten vappuna suorittama patsaan lakitus.
Vinhin lääketieteellinen yliopisto
Vinhin lääketieteellinen yliopisto (vietnamiksi "Trường Đại học Y khoa Vinh") sijaitsee Vietnamissa Vinhin satamakaupungissa. Sen perustamispäätöksen 1077/2010/QĐ-TTg on allekirjoittanut Vietnamin varapääministeri Nguyen Thien Nhan.
Osmo Durchman
Osmo Durchman ['durkman] (11. heinäkuuta 1890 Ruovesi – 18. tammikuuta 1959) oli suomalainen sukututkija.
Durchmanin vanhemmat olivat rovasti Lahja Hyvä Durchman ja Fanny Fredrika Ehrström. Ylioppilaaksi 1908 tullut Durchman valmistuivalmistui Kauppakorkeakoulusta 1915. 
Hän työskenteli Tampereen Osakepankissa 1916–1922, Otavan palveluksessa 1922–1935, Tieteellisten seurain kirjaston palveluksessa vuodesta 1946 ja Suomen tiedeseuran kirjastonhoitaja vuodesta 1952. Hän oli "Aikalaiskirjan 34" päätoimittaja, "Aikalaiskirjan 41" toimittaja ja "Genoksen" toimituskunnan jäsen vuodesta 1930.
Durchmanille myönnettiin kanslianeuvoksen arvonimi 1944. Hän työskenteli pankki-, kustannus- ja kirjastoalalla. Suomen Sukututkimusseura käynnisti vuonna 1924 hänen aloitteestaan kirkonarkistojen tili- ja historiakirjojen jäljennystyön. Kokoelmaa säilytetään Valtionarkistossa.
Kalevi Pyykönen
Kalevi Pyykönen (1934 Nurmes – 1994) oli suomalainen taidemaalari, joka maalasi kubistiseen tyyliin.
Pyykösen työskentelytapa oli rytmittäinen ja pitkäjännitteinen. Hän palasi samaan aiheeseen tai teokseen vuosienkin päästä.
Pyykönen valmistui 1950-luvulla opettajaksi, ja toimi opettajana yli kaksi vuosikymmentä. Työn ohessa hän opiskeli kuvataidetta mm. Tapani Raittilan ohjauksessa ja Taideteollisen korkeakoulun kursseilla. 1970-luvulla hän ryhtyi taidemaalariksi.
Pyykönen oli 1960-luvulla Savonlinnassa perustamassa taideyhdistys Ars Novaa, jonka puheenjohtajana hän oli pitkään. 1980-luvulla hän oli valtion kuvataidetoimikunnan jäsenenä. Hän kuului lisäksi itäsuomalaisten taiteilijoiden Tutka-ryhmään.
Pyykönen työskenteli Savonlinnassa ja piti siellä myös ensimmäisen yksityisnäyttelynsä 1964. Tärkeimmät yksityisnäyttelyt olivat Bäcksbackan Taidesalongissa Helsingissä. Näyttelyjä oli myös mm. Tukholmassa ja Saksassa. Laajimmin hän esitteli tuotantoaan retrospektiivisessä näyttelyssä Mikkelin taidemuseossa vuonna 1992.
Teoksia oli näyttelillä myös yhteisnäyttelyissä, kuten Suomen taiteilijain ja Tutka-ryhmän näyttelyissä sekä ryhmänäyttelyssä Pariisissa.
Kalevi Pyykösen teoksia on muun muassa Suomen valtion, Wäinö Aaltosen museon, Aineen taidemuseon, Helsingin kaupungin sekä Tukholman kaupungin kokoelmissa.
Palloliiton Maakuntasarjan kausi 1947-1948
Palloliiton Maakuntasarja 1947-1948 oli Palloliiton kolmanneksi korkein sarjataso jalkapallossa kaudella 1947-1948. Työväen Urheiluliiton seurat pysyivät edelleen poissa Palloliiton sarjoista ja ne pelasivat omia sarjojaan. Maakuntasarja pelattiin 15 lohkossa.
Lähteen toimintakertomuksessa esitetyt ottelutulokset on sijoitettu arvaamalla pelatuiksi joko kotona tai vieraissa.
 luovutusvoitto KPP:lle.
Luovutusvoitto KrIF:lle. Luovutusvoitto Virkiälle. Luovutusvoitto KaIK:lle.
Pato voittajavastalauseen jälkeen.
Luovutusvoitto Vedolle.
Luovutusvoitto Tor'ille.
Luovutusvoitto SaPa:lle. Luovutusvoitto YVPS:lle.
Luovutusvoitto PIF:lle. Luovutusvoitto MIFK:lle
luovutusvoitto HyPS:lle.
luovutusvoitto OKU:lle.
Kiiltokurjenpolvi
Kiiltokurjenpolvi ("Geranium lucidum") on yksi- tai kaksivuotinen kasvilaji kurjenpolvien suvussa.
Kiiltokurjenpolvi kasvaa kymmenestä 35:een senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on lähes kalju. Lehdet ovat kiiltäviä, munuaismaisia ja jakautuneet leveiksi tylppähampaisiksi liuskoiksi. Kukissa on pullea verhiö jonka verholehdet ovat pystyjä, eivät siirottavia. Terälehdet ovat niitä pidempiä ja vaaleanpunaisia. Laji muistuttaa näöltään ja kasvutavaltaan jossain määrin haisukurjenpolvea ("Geranium robertianum"), jolla lehden liuskat ovat erimuotoiset ja varsi karvainen. Kiiltokurjenpolvi on hajuton haisukurjenpolveen verrattuna.
Kiiltokurjenpolvea esiintyy Suomen alueella Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa rannikolla ja saaristossa. Se kasvaa kallioisilla paikoilla ja suosii kalkkia sekä typpeä.
Jääpallon Suomensarja 1965
Jääpallon Suomensarja pelattiin kaudella 1964-1965 nelilohkoisena. Lohkovoittajat etenivät SM-sarjakarsintaan.
VarTP ja OTP nousivat mestaruussarjaan, josta putosivat Veiterä ja Oulun TArmo
Can’t Fight the Moonlight
Can’t Fight the Moonlight on LeAnn Rimesin single, joka tehtiin tunnuskappaleeksi elokuvalle Coyote Ugly. Singlen on sanoittanut Diane Warren. Single oli valtava menestys, kun Rimes julkaisi sen 22. elokuuta 2000, sijoittuen listojen kärkeen kahdeksassa valtiossa, kuten Isossa-Britanniassa ja Australiassa, joissa se oli vuoden 2001 parhaiten myynyt single.
Kappale lisättiin Rimesin "I Need You" -kokoelma-albumille vuonna 2002 sekä "The Best of LeAnn Rimesille" vuonna 2004. Kappaleelle julkaistiin myös musiikkivideo vuonna 2000, sisältäen kohtauksia "Coyote Ugly" -elokuvasta.
Barnes & Noble.comin Wendy Mitchell yllättyi kappaleesta ja kutsui sitä "ultra-tarttuvaksi". Heather Phares Allmusicilta piti kappaletta "positiivisena Britney Spearsilaisena tehoballadina." "Billboardin" Rimesistä ja kappaleesta kertovassa arvostelussa arvostelija kertoi että kappale "on ylivoimaisesti hänen kaikkein pakottavin pop-kappale tähän mennessä-ja yksi kiehtovammista koostumuksista tämänhetkiseltä lauluntekijältä, Diane Warrenilta."
Australian CD singleEuropean CD singleEuropean CD maxi singleEuropean 12" maxi - Promo
Japanese 12" maxi - PromoUS CD/Cassette tape singleUS CD Maxi single/US/UK digital downloadUS Promo CD single
Siperiankurjenpolvi
Siperiankurjenpolvi ("Geranium sibiricum") on monivuotinen kasvilaji kurjenpolvien suvussa. Sitä esiintyy Itä-Euroopassa, Siperiassa.
Siperiankurjenpolvi kasvaa 20:stä 50:een senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on rento, veltohko, haarova, särmikäs ja vaaleakarvainen. Aluslehdet ovat viisiliuskaisia ja ylemmät varsilehdet kolmiliuskaisia. Kukat kasavavat tavallisesti yksittäin. Kukkaperä ja verhiö ovat hapsikarvaisia. Terälehdet ovat verholehtien pituisia, kuudesta kahdeksaan millimetriä, matalasti lanttokärkisiä, väriltään vaalean sinipunaisia.
Nystysorvarinpensas
Nystysorvarinpensas ("Euonymus verrucosus") on sorvarinpensaisiin kuuluva puuvartinen kasvilaji. Sitä esiintyy Itä-Euroopassa, Venäjällä ja Tadžikistanissa. Laji on maailmanlaajuisesti elinvoimainen (LC).
Nystysorvarinpensas on pysty ja tiheähaarainen pensas, joka kasvaa yhdestä kolmeen metriä korkeaksi. Sen oksien kuori on suureksi osaksi nystermien peittämä. Vastakkain kasvavat lehdet ovat puikeasta soikeaan ja sahalaitaisia. Kukinnossa on yhdestä kolmeen kukkaa. Kukat ovat nelilukuisia, teriöt punertavanruskeita. Hedelmä on kellertävä tai punainen, nelilokeroinen kota.
Helmisaniainen
Helmisaniainen ("Onoclea sensibilis") on helmisaniaiskasvien ("Onocleaceae") heimoon kuuluva saniaslaji. Sitä esiintyy Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan itäosassa. Lajia käytetään koristekasvina. Helmisaniaisen lehtiruodit ovat pitkiä ja harvaan suomuisia. Sillä on samaan heimoon kuuluvan kotkansiiven tapaan erilliset itiölehdet. Marrot lehdet ovat vaaleanvihreät, kolmiomaiset, nahkeat ja verkkosuoniset. Lehtilavat ovat jakaantuneet epävastakkaisiksi sormilehdyköiksi. Itiölehdet ovat pystyt, tummanruskeat tai mustat, tiheään lyhytliuskaiset. Helmisaniaisen itiöt kypsyvät syksyllä ja leviävät keväällä.