hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
BBC
British Broadcasting Corporation (), lyhyesti BBC (lausutaan ) on Ison-Britannian julkinen, vuonna 1922 perustettu yleisradioyhtiö ja tuotantoyhtiö. Yhtiöllä on useita radio- ja televisiokanavia. BBC käynnisti säännölliset televisiolähetykset ensimmäisenä maailmassa vuonna 1936 ja BBC:n radio- ja televisioteitse välitettyjä uutislähetyksiä katsotaan ympäri maailmaa. Yritys on alallaan maailman suurin.
BBC työllistää pelkästään Isossa-Britanniassa noin 26 000 ihmistä. BBC:n motto on ""Nation Shall Speak Peace Unto Nation"".
Alun perin "British Broadcasting Company Ltd." -nimisen yhtiön perusti "British General Post Office" (GPO) ja joukko tietoliikenneyrityksiä 18. lokakuuta vuonna 1922 tarjoamaan kokeellisesti radiolähetyksiä. Tästä radioyhtiöstä tuli "British Broadcasting Corporation" vuonna 1927, ja ensimmäisenä pääjohtajana toimi John Reith. Toisin kuin Yhdysvalloissa, jossa radio toimi kaupallisesti, Reith halusi BBC:n toimivan lupamaksujen avulla.
Ensimmäinen radiolähetys lähetettiin 14. marraskuuta 1922 Lontoon Marconi Housesta. Jo seuraavana päivänä 15. marraskuuta BBC:n lähetyksiä saattoi kuunnella myös Birminghamista ja Manchesterista. Vuoteen 1925 mennessä BBC kuului lähes koko Britanniassa.
BBC:llä ei ollut kilpailijoita, kunnes vuonna 1955 toimintansa aloitti mainosrahoitteinen ja itsenäinen ITV. BBC:n radiomonopoli säilyi silti 1970-luvulle saakka.
BBC:n ensimmäinen televisiolähetys oli vuonna 1932, ja vuodesta 1936 alkaen tv-lähetyksistä tuli säännöllisiä, kaksi tuntia päivittäin. Ohjelmat lähetettiin Pohjois-Lontoossa sijaitsevasta Alexandra Palacesta, jonka itäpäädyn BBC oli vuokrannut käyttöönsä. Värilliset tv-lähetykset alkoivat BBC:llä 1. heinäkuuta 1967 BBC Two -kanavalla.
1980-luvulla BBC "The Mighty Micro" -sarjan jälkeen BBC julkaisi oman BASIC-tulkkia käyttävän kotimikronsa. Ensimmäinen BBC Micro julkaistiin loppuvuodesta 1981, ja sitä myytiin aina vuoteen 1986. Laitetta käytettiin erityisesti Ison-Britannian kouluissa.
Vuonna 2015 BBC ilmoitti antavansa jokaiselle syksyllä yläasteen aloittavalle seiskaluokkalaiselle Micro Bits -tietokoneen.
Suurin osa BBC:n rahoituksesta tulee televisiolupamaksujen kautta, joka on Britanniassa 131,50 puntaa vuodessa. BBC:n budjetti on 2006/2007 3,3 miljardia englannin puntaa.
Isossa-Britanniassa BBC:n toiminta rahoitetaan televisioluvilla. Kaikki kanavat ovat nähtävissä ilmaiseksi digitaalisesti. BBC One ja BBC Two näkyvät analogisena koko maassa.BBC Worldwide ylläpitää BBC:n kansainvälisiä kanavia, joista tunnetuimmat ovat uutiskanava BBC World News ja viihdekanava BBC Entertainment. Poikkeuksellisesti ulkomailla näkyviä kanavia rahoitetaan mainostuloilla. 11. maaliskuuta 2008 BBC aloitti ensimmäisen arabiankielisen televisiokanavansa, BBC Arabic Televisionin.
BBC:n osittain omistamat kanavat:
BBCn pääradiokanavat ovat Radio 1, Radio 2 (Britannian kuunnelluin radiokanava), Radio 3 (erikoismusiikkia), Radio 4 ja Radio Five Live (24/7 uutisia, urheilua ja puhetta). Kansainvälisesti tunnetuin BBC:n radiokanava lienee BBC World Service. BBC:llä on myös useita paikalliskanavia. BBC:llä on myös oma radiokuuntelijoille suunnattu aikakauslehti, "Radio Times".
Sekunti
Sekunti (tunnus s) on SI-järjestelmän mukainen ajan perusyksikkö. Se on alkujaan määritelty jakamalla vuorokausi 24 tuntiin, tunti 60 minuuttiin ja minuutti edelleen 60 sekuntiin. Sekunti on siis minuutin kuudeskymmenesosa. Täten sekunti on 1/86 400 vuorokautta. Minuutin jakaminen 60 sekuntiin perustuu sumerilaisten keksimään ja babylonialaisten käyttämään seksagesimaalijärjestelmään (60-järjestelmään).
Edellä mainitulla vuorokaudella tarkoitettiin aurinkovuorokautta, joka saadaan mittaamalla aika Maan pyörähtäessään Aurinkoon nähden yhden kierroksen. Koska vuorokauden mittaaminen Aurinkoa vasten tuottaa Maan kiertoradan eri kohdissa erilaisen tuloksen, sovittiin vertailukohdaksi vuoden Aurinkovuorokausien keskiarvo. Tämä keskiaurinkovuorokausi on noin 86 400 sekuntia ja vuosi 365,2422 keskiaurinkovuorokautta.
Maapallon pyörimisliikkeen nopeus ei kuitenkaan ole aivan tarkkaan vakio. Tämän vuoksi, ja koska Maan kiertoliike Auringon ympäri on huomattavasti tasaisempaa, sekunti määriteltiin vuonna 1960 uudestaan siten, että se oli 1/31 556 925,9747 trooppisen vuotta sellaisena kuin se oli vuoden 1900 alkuhetkellä efemeridiaikaa. Sekunnin pituus ei tällöin muuttunut, mutta se tuli määritellyksi entistä tarkemmin. Vuoden pituus oli siten 365 vuorokautta 5 tuntia ja 48 minuuttia 45,9747 sekuntia.
Vuonna 1967 sekunti määriteltiin jälleen uudestaan atomikellon avulla. Nykyisen määritelmän mukaan sekunti on 9 192 631 770 kertaa sellaisen säteilyn jaksonaika, joka vastaa cesium-133-atomin siirtymää perustilan ylihienorakenteen kahden energiatason välillä.
Jotta nykyiseen määritelmään perustuva koordinoitu yleisaika (UTC) pysyisi käytännöllisesti katsoen yhdenmukaisena UT1-ajan kanssa, lisätään kellonaikaan karkaussekunti vuoden vaihteessa tai kesäkuun lopussa silloin, kun niiden ero lähestyy täyttä sekuntia.
Wu Cheng’en
Wu Cheng’en (yksink.:吴承恩, perint.: 吳承恩, pinyin: Wú Chéngēn) (noin 1510–1582) oli kiinalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on humoristinen romaani "Xiyouji" eli "Matka länteen", joka on yliluonnollinen kertomus Tang-dynastian aikaisen buddhalaisen munkin Xuanzangin todellisesta matkasta Intiaan.
Tyristori
Tyristori on nelikerroksinen bipolaarinen puolijohdekomponentti, joka muistuttaa hieman diodia. Tyristorissa on kolme elektrodia; anodi ja katodi ja hila.
Tyristori voi olla johtavassa tilassa, kun anodi on positiivisessa jännitteessä katodiin nähden. Tyristori vaatii sähköä johtaakseen ja päästötilaan siirtyäkseen se tarvitsee vielä lisäehdon, mitä varten tyristorissa on lisäksi ohjaushila, toisin kuin diodissa. Toisin kuin diodi, tyristori alkaa johtaa virtaa vasta, kun sen hilalle (Gate) tulee riittävän suuri jännitepulssi katodiin nähden.
Kun tyristorin anodi-katodijännite on positiivinen, se ei johda sähköä. Tätä tilaa kutsutaan sulkutilaksi. Tyristori voidaan asettaa päästötilaan antamalla hilalle katodiin nähden positiivinen jännitepulssi. Tyristorin kolme toimintatilaa ovat sulkutila, päästötila ja estotila.
Tyristorin sytyttämistä hilalle syötetyllä jännitepulssilla sanotaan "liipaisemiseksi". Liipaisun jälkeen syttymistä säädetään hilavirran avulla. Hilavirran kasvattaminen pienentää syttymisjännitettä. Kun tyristori on johtavassa tilassa, hilavirta tai -jännite eivät enää vaikuta anodivirtaan. Tyristorin sammuttamiseksi anodivirta pitää katkaista tai säätää tietyn minimiarvon alapuolelle. Pienintä anodivirtaa kutsutaan pitovirraksi.
Tavallisen tyristorin lisäksi on muita erikoistyristoreja. GTO-tyristori saadaan johtavaksi hilalle johdetulla positiivisella jännitepulssilla ja johtamattomaksi negatiivisella jännitepulssilla. Triac on kaksisuuntainen tyristori, joka johtaa virtaa molempiin suuntiin.
Tyristoria käytetään esimerkiksi himmentimissä, joilla säädetään valonlähteen kirkkautta. Tyristoreita käytetään myös moottorikäytöissä. Niillä voidaan säätää esimerkiksi tasavirtamoottorien kierrosnopeutta ja lämmitysvastusten tehoa.
Kirjailija
Kirjailija on henkilö, joka kirjoittaa tai on kirjoittanut kirjoja, varsinkin kaunokirjallisia teoksia.
Kirjailijaksi identifioitunut henkilö haluaa usein liittyä alan järjestöön vahvistaakseen näin ammatillista identiteettiään. Suomessa tällainen järjestö on Kirjailijaliitto, johon ”hyväksyminen edellyttää, että hakija on julkaissut sellaisia suomenkielisiä, taiteellisesti korkeatasoisia teoksia, että häntä niiden perusteella voidaan pitää kirjailijana”. Liitossa on noin 600 jäsentä.
Tietokirjailijoita yhdistävä järjestö on Suomen tietokirjailijat
Kansainvälinen Pen on vuonna 1921 perustettu kansainvälinen kirjailijaliitto, joka puolustaa sananvapautta ja käyttää tunnettujen jäsentensä vaikutusvaltaa parantamaan oloja maissa, joissa kirjailijoiden oikeuksia loukataan.
Vuonna 2014 Kirjailijaliitolla oli noin 670 jäsentä.. Heidän kirjailijankeskitulonsa olivat 10 000 euroa vuodessa. Huonoimmin ansaitsevan neljänneksen mediaanitulo oli 500 euroa vuodessa, parhaiten ansaitsevan neljänneksen 5 000 euroa vuodessa. Kirjoittamistaan teoksista liiton jäsenet saavat noin 2 000 euroa vuodessa; loput 8 000 euroa tulevat apurahoista ja muista vastaavista lähteistä.
Väestötiheys
Väestötiheys eli asukastiheys on suure, joka kuvaa väestön alueellista jakaantumista. Tyypillisesti väestötiheys ilmoitetaan asukkaita per neliökilometri (as./km² tai hlö/km²). Alueen väestötiheys saadaan seuraavasti:
formula_1
Pinta-alaksi voidaan katsoa alueen kokonaispinta-ala, tai asumiskelpoista alaa voidaan pyrkiä rajaamaan jättämällä laskennasta vesistöt pois, jolloin huomioidaan pelkkä maapinta-ala. Silti laskettu väestötiheys saattaa olla harhaanjohtava, jos käytetty pinta-ala sisältää esimerkiksi asumiskelvotonta vuoristoa tai aavikkoa.
Itsenäisten valtioiden väestötiheys vaihtelee kaupunkivaltio Monacon lähes 16 500 asukkaasta neliökilometrillä Mongolian 1,6 asukkaaseen neliökilometrillä.
Suomen väestötiheys on noin 17,64 asukasta maapinta-alan neliökilometriä kohden, joten eurooppalaisessa ja pohjoismaisessakin vertailussa Suomi on keskimäärin varsin harvaan asuttu maa. Asutus on kuitenkin voimakkaasti keskittynyt niin, että vedettäessä suora linja Vaasasta Lappeenrantaan valtaosa väestöstä asuu sen eteläpuolella. Lisäksi tälläkin alueella väestö on keskittynyt suurimmille kaupunkiseuduille, valtateiden ja rautateiden varteen.
Suomessa tiheimmin asuttu maakunta on Uusimaa, jonka tiheys on 170,4 asukasta/km² (31.7.2010) eli Saksan keskimääräinen asukastiheys. Tiheimmin asuttu kaupunki on Uudellamaalla sijaitseva Helsinki, jonka väestötiheys on 2 741 asukasta/km² (31.7.2010). Helsingin tiheimmin asuttu kaupunginosa on Punavuori; yli 20 000 asukasta/km² ja tiheimmin asuttu kaupunginosan osa-alue on Kallion Torkkelinmäki; yli 31 000 asukasta neliökilometrillä.
Paikkakunnittain väestötiheys vaihtelee Helsingin vajaasta kolmestatuhannesta asukkaasta Savukosken 0,17 asukkaaseen neliökilometrillä.
Luettelo fobioista
Tämä on luettelo fobioista, joita käytetään diagnooseina tai muuten lääketieteessä.
Ulriika Eleonoora
Ulriika Eleonoora () (23. tammikuuta 1688 – 24. marraskuuta 1741) oli Ruotsin kuningatar 1718–1720, ja Kaarle XII:n sisar. Hänen lyhyellä valtakaudellaan Ruotsissa alkoi Vapauden aika, kuninkaan yksinvallan sijasta vähitellen lähes kaikki valta keskitettiin valtiopäiville.
Ulrika Eleonora oli Kaarle XI:n ja Ulriika Eleonoora vanhemman tytär. Nuoruusvuosinaan hän jäi sisarensa Hedvig Sofian varjoon. Fredrik Hesseniläinen (myöhemmin kuningas Fredrik I) kosi häntä jo 1710, mutta häitä vietettiin vasta 1715.
Ulriika eli suurimman osa elämästään muiden varjossa, mutta siskonsa kuoltua 1708 jälkeen hän alkoi saada huomiota, ja vuonna 1713 hänet valittiinkin sijaishallitsijaksi. Hän johti maata sillä aikaa kun oikea kuningas oli ulkomailla. Heti ensimmäisessä istunnossaan hän teki tärkeän päätöksen ja kutsui valtiopäivät koolle. Hän osallistui kuitenkin harvoin valtaneuvoston kokoontumisiin.
Kaarle XII:n kuoltua 1718 hänelle ei ollut itseoikeutettua kruununperijää, mutta kaksi mahdollista ehdokasta kuitenkin löytyi. Toinen heistä oli Ulriikan aviomies Fredrik Hesseniläinen ja toinen Hedvig Sofian poika, Holstein-Gottorpin herttua Kaarle Fredrik, jota tuki holsteinilainen puolue. Tämän jälkeen Ulriika Eleonoora ilmoitti nousseensa valtaistuimelle. Valtiopäivät suostuivat tunnustamaan Ulriika Eleonooran sillä ehdolla, että hän hyväksyi hallitusmuodon, joka vähentäisi tuntuvasti kuninkaan valtaa.
Vuonna 1720, kun Ulriika Eleonoora luovutti kruununsa miehelleen Fredrik I:lle, tämä luovutti osan valtaa valtiopäiville. Tämä päätti ajanjakson, jota kutsutaan itsevaltiuden ajaksi.
Fredrikin matkustaessa ulkomaille vuonna 1731 ja sairastaessa vuonna 1738 Ulriika Eleonoora palasi jälleen sijaishallitsijaksi.
Ulriikan ja Fredrik I:n avioliitto oli lapseton.
Ulriika luopui kruunusta lähinnä miehensä takia, sillä tämä oli koko ajan neuvonut Ulriikaa hänen ollessaan hallitsijana. Ulriika rakasti miestään, mutta tämä lähinnä vain tahtoi Ulriikan siksi, että tällä oli valtaa, ja että Ulriika pystyisi saattamaan Fredrikinkin johtavaan asemaan. Ulriika oli uskova, ja kuningattarena olemisen jälkeen hän ryhtyi hyväntekeväisyystyöhön. Hän oli myös kiinnostunut koruista ja hopearahojen keräämisestä.
Ulriika Eleonooran mukaan on nimetty Ullanlinnan () kaupunginosa Helsingissä. Hänelle nimetty kirkko oli Helsingin tuomiokirkon edessä olevalla aukiolla ennen tuomiokirkon rakentamista.
Oskar I
Oskar I ("Joseph François Oscar Bernadotte", 4. heinäkuuta 1799 – 8. heinäkuuta 1859) oli Ruotsin ja Norjan kuningas. Hän oli Napoleonin marsalkka Jean Baptiste Jules Bernadotten, sittemmin Ruotsin ja Norjan kuningas Kaarle XIV Juhanan ja hänen vaimonsa Eugenie Desirée Clary, kuningatar Desiderian ainoa poika. Kun Bernadotte valittiin Ruotsin kruununprinssiksi elokuussa 1810, Oskar ja hänen äitinsä muuttivat Pariisista Tukholmaan.
Kaarle XIII myönsi Oskarille Södermanlandin herttuan arvonimen. Hän oppi nopeasti ruotsin kielen ja sai erinomaisen koulutuksen. Vuonna 1839 hän kirjoitti sarjan artikkeleita kansankoulutuksesta ja nimettömänä teoksen "Om Straff och straffanstalter", vaatien vankilauudistuksia.
19. kesäkuuta 1823 hän nai prinsessa Joséphinen, Eugène de Beauharnaisin, Leuchtenbergin herttuan tyttären ja keisarinna Joséphinen pojantyttären.
Vuonna 1824 ja 1833 kruununprinssi oli hetken Norjan pääministeri. Vuonna 1838 kuningas alkoi epäillä perillisensä ja liberaalipuolueen juonivan ministerien vaihtoa, tai jopa vallankaappausta. Oskar vastustikin isänsä itsevaltaista käytöstä, mutta vältti välirikon. Hänen vapaamielisyytensä oli kuitenkin varovaista, kuten saatiin nähdä hänen noustuaan valtaan 8. maaliskuuta 1844. Oskar I kieltäytyi uudistamasta vuoden 1809 vanhentunutta perustuslakia, mutta salli kuitenkin lehdistönvapauden. Hän asetti Ruotsin ja Norjan kuningaskunnat virallisesti tasavertaiseen asemaan ottamalla käyttöön uudet liput ja vaakunan.
Suurin osa Oskar I:n ajan uudistustyöstä keskittyi Ruotsin taloudellisen aseman parantamiseen, ja valtiopäivät julistikin 1857 hänen parantaneen materiaalista hyvinvointia enemmän kuin yksikään edeltäjänsä. Ulkopolitiikassa Oskar I oli kansallisaatteen kannattaja. Vuonna 1848 hän tuki Tanskaa ensimmäisessä Schleswigin sodassa Preussia vastaan ja asetti ruotsalaisia ja norjalaisia joukkoja Pohjois-Schleswigiin ja Fynille 1849–1850. Hän oli myös välittämässä Malmön rauhaa 26. elokuuta 1848 ja takasi Tanskan yhtenäisyyttä Lontoon sopimuksessa 8. toukokuuta 1852.
Vuonna 1850 Oskar suunnitteli kolmen Skandinavian kuningaskunnan unionia, mutta suunnitelma hylättiin. Hän onnistui kuitenkin lopettamaan isänsä Venäjään kohdistaman nöyristelypolitiikan. Pelko Venäjän aluevaatimuksista Norjassa sai hänet jäämään neutraaliksi Krimin sodan aikana, mikä päätti Ison-Britannian ja Ranskan kanssa solmitun liiton.
Oskar I sai neljä poikaa ja tyttären, joista Kaarle XV (1826–1872) ja Oskar II (1829–1907) seurasivat häntä valtaistuimella. Lisäksi hän sai kaksi tytärtä rakastajattarensa, näyttelijä Emilie Högquistin kanssa.
Kaarle XV
Kaarle XV ("Carl Ludvig Eugén", 3. toukokuuta 1826 – 18. syyskuuta 1872) oli Ruotsin ja Norjan kuningas (Norjan kuninkaana Kaarle IV).
Kaarle XV oli Ruotsin ja Norjan kuninkaan Oskar I:n (1844–1859) ja Leuchtenbergin Josephinen vanhin poika. Syntymässä hänestä tehtiin Skånen herttua. Kruununprinssinä hän toimi Norjan pääministerinä lyhyen aikaa 1856 ja 1857. 19. kesäkuuta 1851 hän nai prinsessa Louisen, Alankomaiden Vilhelm I:n (1815–1840) tyttärentyttären. Ruotsin kuningattareksi tultuaan Louise käytti nimeä Lovisa.
Kaarlesta tuli valtionhoitaja 25. syyskuuta 1857 ja kuningas isänsä kuollessa 8. heinäkuuta 1859. Kruununprinssinä Kaarlen tylyys sai monet suhtautumaan epäillen hänen valtaannousuunsa, mutta hänestä tuli lopulta suosittu ja perustuslaillinen hallitsija. Motokseen hän otti ""Land skall med lag byggas"". Hänen valtakautensa aikana toteutettiin monia uudistuksia, Ruotsin kunnallislaki, kirkollislaki ja rikoslaki uudistettiin. Kaarle XV avusti myös rahallisesti Louis Gerhard De Geeria Riksdagin uudistuksessa 1866.
Kaarle XV kannatti skandinavismia ja solidaarisuutta kolmen Pohjolan kuningaskunnan kesken. Hän antoi lupauksia Tanskan Fredrik VII:lle sotilasavusta 1864, mutta Ruotsin armeijan valmistautumattomuus pakotti Kaarle XV:n tiukkaan puolueettomuuteen. Kaarle XV kuoli Malmössä 18. syyskuuta 1872.
Kaarle XV oli monin tavoin lahjakas hallitsija. Hän saavutti mainetta taidemaalarina ja hänen teoksensa "Dikter" osoitti hänellä olevan runoilijankin lahjoja. Hänen veljensä seurasi häntä valtaistuimella Oskar II:na.
Kuningasparille syntyi kaksi lasta. Ensin syntyi prinsessa Lovisa (1851-1926), josta myöhemmin tuli Tanskan kuningatar Louise avioiduttuaan Tanskan tulevan kuninkaan Fredrik VIII:n kanssa. Toinen lapsi, prinssi Carl Oscar (1852-1854) kuoli lapsena.
Oskar II
Oskar II ("Oscar Fredrik", 21. tammikuuta 1829 – 8. joulukuuta 1907) oli Ruotsin kuningas vuosina 1872–1907 ja Norjan kuningas vuosina 1872–1905. Hän oli Norjan ja Ruotsin kuninkaan Oskar I:n (1799–1859) kolmas poika.
Syntyessään hänet nimettiin Itä-Götanmaan herttuaksi. Hän liittyi laivastoon 11-vuotiaana ja hänet ylennettiin aliluutnantiksi heinäkuussa 1845. Myöhemmin hän opiskeli matematiikkaa Uppsalan yliopistossa. Hän nai Nassaun herttuan Vilhelmin tyttären prinsessa Sophie Wilhelmina Marianne Henriettan (1836–1913) 6. kesäkuuta 1857. Ruotsin kuningattarena hänet tunnettiin nimellä Sofia.
Oskar II seurasi veljeään Kaarle XV:tä (1859–1872) 18. syyskuuta 1872 ja hänet kruunattiin Norjan kuninkaaksi Nidarosin tuomiokirkossa Trondheimissä 18. heinäkuuta 1873. Hän otti kuninkaallisen moton: ”Brödrafolkens väl, Broderfolkenes Vel”. Kuningas opiskeli myös norjan kieltä. Poliittinen kriisi johti kuitenkin kuningaskuntien erottamiseen vuonna 1905. Hän ei sallinut sukunsa asettua Norjan valtaistuimelle, ja maiden suhteet paranivat ennen kuninkaan kuolemaa Tukholmassa 8. joulukuuta 1907. Hänen vanhin poikansa, Oscar Gustaf Adolf (1858–1950), seurasi häntä kuninkaana. Toiseksi vanhin poika, Oscar Bernadotte (1859–1953) luopui kruununperimysoikeudesta vuonna 1888 naidessaan suomalaissyntyisen hovineiti Ebba Munckin. Muut pojat olivat prinssi, Länsi-Göötanmaan herttua Carl (1861–1951) ja Närken herttua Eugén (1865–1947), joka oli tunnettu taidemaalarina. Prinssi Carlin tytär oli prinsessa Märtha (1901−1954), jonka puoliso oli Norjan kuningas Olavi V. Oscar Bernadotten poika oli Wisborgin kreivi, sotilas ja diplomaatti Folke Bernadotte (1895–1948).
Oskar II oli viimeinen Ruotsin kuningas, joka voideltiin ja käytti kruunajaisissaan historiallista Eerik XIV:n kruunua ja muita regalioita. Seuraavat hallitsijat ovat pitäneet niitä ainoastaan esillä kruunajaistilaisuudessa.
Kruununprinssinä Oskar vieraili vuonna 1870 Haaparannassa ja samassa yhteydessä myös Suomen puolella Torniossa.
Kustaa V
Kustaa V ("Oscar Gustaf Adolf", 16. kesäkuuta 1858 – 29. lokakuuta 1950) oli Ruotsin kuningas vuosina 1907–1950. Hän oli Ruotsin ja Norjan kuningas Oskar II:n vanhin poika. Syntymässä hän sai Värmlannin herttuan arvonimen. Hän nousi Ruotsin valtaistuimelle 8. joulukuuta 1907 isänsä seuraajana. Norja oli erotettu kuningaskunnasta kaksi vuotta aiemmin.
Kustaa V oli ensimmäinen kuninkaista jota ei enää voideltu ja kruunattu vaan asetettiin virkaan yhä voimassa olevin seremonioin.
Hän nai Badenin prinsessa Viktorian 20. syyskuuta 1881. Hän oli Ruotsin Sofian tyttärentytär, ja näin Ruotsia hallitseva Bernadotte-suku yhdistyi entisiin kuningassukuihin Vaasaan ja Holstein-Gottorpiin. Kruununprinssinä ollessaan Kustaa palveli Ruotsin armeijassa. Hänet ylennettiin 1884 kenraalimajuriksi ja 1898 kenraaliksi.
Kustaa V oli viimeinen Ruotsin kuningas, joka puuttui suoraan politiikkaan, vuoden 1914 puolustusbudjettiriidassa, mikä aiheutti linnanpihakriisin. Tämän jälkeen hän hallitsi parlamentaristisesti.
Kuningas oli myös tennisharrastaja ja kilpaili salanimellä Herra G.
Kustaa V teki virallisen vierailun Suomeen vuonna 1925.
Kustaa V:n puoliso oli syntyjään saksalainen Badenin prinsessa Victoria (1862-1930). Heille syntyi kolme poikaa: Kustaa VI Aadolf (1882–1973), Södermanlandin herttua Wilhelm (1884–1965) ja Västmanlandin herttua Erik (1889–1918).
Kustaa VI Aadolf
Kustaa VI Aadolf ("Gustaf VI Adolf", koko nimeltään Oscar Fredrik Wilhelm Olaf Gustaf Adolf, 11. marraskuuta 1882 – 15. syyskuuta 1973) oli Ruotsin kuningas vuosina 1950–1973. Hän oli Kustaa V:n ja kuningatar Viktorian poika ja nykyisen Ruotsin kuninkaan Kaarle XVI Kustaan isoisä. Syntyessään hän oli Ruotsin ja Norjan prinssi vuoteen 1905 asti, jolloin Norja irrottautui Ruotsista. Prinssiarvon lisäksi hän oli Skånen herttua.
Kustaa VI Aadolf meni naimisiin 1905 Ison-Britannian prinsessa Margareetan (k. 1920) kanssa ja toisen kerran 1923 Louise Mountbattenin (k. 1965) kanssa. Margareeta oli Ison-Britannian kuningatar Viktorian lapsenlapsi. Kuninkaan toinen vaimo Lady Louise Mountbatten oli Louis Mountbattenin sisko ja Edinburghin herttua prinssi Philipin täti. Toinen avioliitto oli lapseton.
Vuonna 1905 prinssi Kustaa Aadolf ja hänen puolisonsa Margareta saivat Sofieron linnan haltuunsa, kun Oskar II antoi sen parille häälahjaksi. Margareta pystytytti linnan lähelle puutarhan, ja linna toimi pariskunnan virallisena kesänviettopaikkana aina kuningas Kustaa VI Aadolfin kuolemaan eli vuoteen 1973 asti.
Kustaa Aadolf ja prinsessa Margareeta saivat viisi lasta:Kruununprinssinä ollessaan Kustaa palveli Ruotsin armeijassa. Hänet ylennettiin 1923 kenraalimajuriksi ja 1928 kenraaliluutnantiksi. Vuonna 1950 prinssi Gustaf Adolfista tuli kuningas 68-vuotiaana, kun hänen yli 90-vuotias isänsä, joka oli hallinnut maata yli 40 vuotta, kuoli.
Kuningas oli hyvin suosittu ruotsalaisten keskuudessa. Kuningas oli hyvin kiinnostunut arkkitehtuurista ja kasvitieteestä. Kuningas ja hänen puolisonsa tekivät kesäkuussa 1952 Suomeen virallisen valtiovierailun, joka oli aikansa suuri julkisuustapahtuma.
Kustaa Aadolf kuoli 1973 Helsingborgin sairaalassa leikkauksen jälkeiseen keuhkokuumeeseen. Hänen seuraajansa oli hänen lapsenlapsensa Carl Gustaf. Kustaa VI Aadolfia ei haudattu perinteen mukaan Riddarholmskyrkaniin vaan Hagan puistoon.
Kustaa VI Aadolfin veli oli prinssi Vilhelm, arvonimeltään Södermanlandin herttua.
Luettelo Norjan kuninkaista
Tämä on luettelo Norjan hallitsijoista. Luettelo alkaa 800-luvulla eläneestä Harald Kaunotukasta.
DLP
DLP () on mikropeililaite, jota käytetään videoprojektoreissa. Tekniikan on kehittänyt Texas Instruments (TI) vuonna 1987. TI on toistaiseksi myös tekniikan ainoa valmistaja.
DLP perustuu mikroskooppisen pieniin peileihin, joita laitteessa on tarvittavan kuvatarkkuuden määrä eli esimerkiksi 1024×768 kuvapisteen resoluutiota varten 786 432 peiliä muutaman neliösenttimetrin kokoisella pinta-alalla. Peilejä liikutellaan sähkövarauksen avulla. Kun valo kulkee peilin ohi, se joko ohjataan pois (musta piste) tai ohjataan optiikkaa kohti (valaistu piste). Kuvan värit muodostetaan joko kolmella erillisellä mikropeilielementillä ja värisuotimella, tai siten, että valo ohjataan suurella nopeudella pyörivän väripyörän läpi ennen peileille tuloa. Jälkimmäinen tekniikka aiheuttaa joillain ihmisillä ns. sateenkaari-ilmiön näkymistä, koska eri värit heijastetaan valkokankaalle eriaikaisesti.
Texas Instruments
Texas Instruments (yleisesti TI) on yhdysvaltalainen puolijohdevalmistajayritys. Yritys on keskittynyt kehittämään ja kaupallistamaan puolijohde- ja tietokonetekniikkaa. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Teksasin Dallasissa.
Yhtiö sai alkunsa vuonna 1924 rahoittajansa Amerada Petroleumin tytäryhtiönä ja sen alkuperäinen nimi oli Geophysical Research Corporation (GRC). Käytännössä yhtiön perustajat olivat Clarence Karcher ja Eugene McDermott.
Omana yrityksenään se kuitenkin perustettiin vasta vuonna 1930 Dallasiin erikoistuen öljyn etsintään seismisten signaalien avulla. Tuolloin yhtiö sai nimekseen Geophysical Service.
Vuonna 1951 nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa: "Texas Instruments".
Vuonna 1954 Gordon Teal esitteli julkisesti piihin perustuvaa transistoria.
Vuonna 1958 Jack Kilby esitteli mikropiiriä, jossa samalle sirulle oli integroitu vastus ja transistori. Sirulla esiteltiin pienentämisen konseptia oskilloskoopin avulla.
TI voitti Commodoren taskulaskimien markkinoilla ja myöhemmin hävisi Commodorelle kotitietokoneiden markkinoilla vuoden 1983 hintasodassa.
Vuonna 1997 yhtiö myi puolustusvälineteollisuutensa Raytheon yhtiölle.
Vuonna 2011 TI osti National Semiconductor yhtiön.
TMS 1000 oli Intel 4004 kanssa lähes samaan aikaan ensimmäisiä mikroprosessoreja.
TMX 1795 oli yksi varhainen mikroprosessori, jota ei koskaan myyty kaupallisesti.
Advanced Scientific Computer (ASC) oli TI:n valmistama supertietokone vuosina 1966-1973, joka käytti vektorisuorittimia.
TI-960, TI-980 ja TI-990 olivat TI:n valmistamia minitietokoneita.
TI-99/4A oli yksi varhaisista kotitietokoneista. TI-99/4 oli ensimmäinen 16-bittinen kotitietokone.
Erityisesti TI on erikoistunut digitaalisten signaaliprosessoreiden valmistamiseen, ja TIn C5X-sarjan suorittimet lienevät maailman eniten käytettyjä digitaalisia signaaliprosessoreita.
Muita tunnettuja tuotteita Texas Instrumentsilta ovat TI-8x-sarjan graafiset laskimet kuten TI-86, OMAP-piirit ja TMS320 DSP-sarja.
DLP videoprojektio on TI:n tuote.
Tuhopoltto
Tuhopoltto on tulipalo, joka on sytytetty tahallisesti. Se on rangaistava rikos.
Esimerkiksi Suomen lainsäädännössä tuhopoltto lasketaan muiden vastaavien tekojen kanssa rikosnimikkeeksi tuhotyöksi. Aiemmin käytössä oli myös erillinen murhapoltto-nimike.
2010-luvulla tehtyjen tilastojen perusteella Suomessa tehdään vuosittain noin 2 000 tuhopolttoa.
Rikoslain 21. huhtikuuta 1995 voimaan tulleella muutoksella yhdistettiin vaarallisen tilanteen aiheuttavat teot yhdeksi rikosnimikkeeksi tuhotyö (RIL 34 luvun 1 §).
Teon tunnusmerkkinä on
siten, että teko on omiaan aiheuttamaan yleistä hengen tai terveyden vaaraa taikka että siitä on yleistä erittäin huomattavan taloudellisen vahingon vaaraa.
Tuomiona tuhotyöstä langetetaan vähintään neljä kuukautta ja enintään neljä vuotta vankeutta. Mikäli tuhotyö on törkeä, teosta langetetaan 2–10 vuotta vankeutta. Yritys rangaistaan kuten teko.
Syyte tuhotyöstä on nostettava viiden vuoden kuluessa teosta.
Aiemmalla nimikkeellä "murhapoltto" tarkoitettiin sellaisen rakennuksen "tuhopolttoa", jossa saattoi olla ihmisiä. Tyypillisimmin asuinrakennuksen tai vastaavan tuhopoltto, mutta myös varastorakennuksen ja jopa heinäladonkin sytyttäminen on oikeudessa tuomittu murhapolttona.
Rikostutkinnassa pyritään selvittämään palon alkamiskohta. Palojäämien laboratoriotutkinnassa on mahdollista todeta esimerkiksi palavien nesteiden käyttö tai mahdollinen pitempiaikainen kyteminen ennen lopullista syttymistä.
Palokunta
Palokunta ei nykyään yleensä enää keskity pelkästään palontorjuntaan eli tulipalojen sammuttamiseen ja niiden syttymisen estämiseen, vaan myös muiden onnettomuuksien hoitamiseen ja estämiseen. Siksi siitä käytetään nykyään usein ilmaisua pelastustoimi tai pelastuslaitos, ja siihen kuuluu väestönsuojelu ja ihmisten, eläinten, omaisuuden ja ympäristön suojaaminen ja pelastaminen ja ympäristövahinkojen torjuminen. Palokunnat tarjoavat järjestäytynyttä ja kiireellistä apua yllättävissä onnettomuustilanteissa. Palokunnat tekevät myös työtä – esimerkiksi valistuksen keinoin – onnettomuuksien ehkäisemiseksi. Nykyään useimpien kaupunkien ja kuntien palokunnat on muodostettu organisaatioksi, jota kutsutaan pelastuslaitokseksi.
Suomessa palokunnat toimivat sekä aluepelastuslaitosten alaisuudessa että sopimuspalokuntina. Sopimuspalokunnat ovat sitoutuneet aluepelastuslaitoksen kanssa tehdyllä yhteistyösopimuksella suorittamaan saamiaan hälytystehtäviä ja saavat yleensä siitä korvauksen. Sopimuspalokuntina toimivat muun muassa VPK (vapaaehtoispalokunta), PVPK (puolivakinainen palokunta, korvattu toimintaperiaatteeltaan samanlaisella niin sanotulla toimenpidepalkkaisella miehistöllä) sekä tehdaspalokunnat (TPK). Hätäkeskuslaitos huolehtii hätäilmoitusten vastaanottamisesta ja oikeanlaisen avun lähettämisestä.
Ammattipalomiehistä koostuvat vakinaiset palokunnat ovat yleensä välittömässä, yhden minuutin, lähtövalmiudessa (aika hälytyksestä siihen, jolloin pelastusauto lähtee liikkeelle) kaikkina vuorokauden aikoina. Vapaaehtoispalokunnat eivät ole välittömässä lähtövalmiudessa vakinaisten palokuntien tapaan, sillä vapaaehtoisten palokuntien henkilöstö hoitaa palo- ja pelastustehtäviä oman päätyönsä rinnalla. Vapaaehtoiset palokunnat hälytetään nykyään yleensä joko tekstiviestein tai puhelinsoitoin. Vapaaehtoiset palokunnat voivat olla 5–30 minuutin lähtövalmiudessa. Lisäksi on tukipalokuntia, joiden sopimuksen mukainen lähtöaika voi olla yli 30 minuuttia.
Ammattipalomiehiä kouluttaa sisäministeriön alainen Pelastusopisto Kuopiossa sekä Helsingin tarpeisiin Helsingin Pelastuskoulu. Pelastusopistossa pelastajatutkinto kestää 1,5 vuotta, ja se antaa kelpoisuuden palomiehen tai palomies-sairaankuljettajan tehtäviin. Pelastusopisto kouluttaa myös henkilöstöä pelastustoimen päällystön- ja alipäällystön tehtäviin. Suomen pelastusalan keskusjärjestö ja siihen kuuluvat maakunnalliset pelastusliitot huolehtivat palokuntien vapaaehtoisen ja sivutoimisen henkilöstön koulutuksesta.
Vakinaisilla palokunnilla lähtöaika on 60 sekuntia hälytyksestä: kun hälytysilmoitus saadaan, palohenkilöstön tulee olla pukeutuneena autossa 60 sekunnissa. Suomessa hälytys tulee VIRVE-verkon välityksellä hätäkeskuksesta. Sivutoimiset palokunnat saavat tiedot hälytyksestä yleensä nykyisin matkapuhelimien kautta, automaattisella hälytysilmoituksella.
Vuonna 2016 Suomessa oli 336 pelustuslaitoksien paloasemaa, 447 sopimuspalokuntien paloasemaa ja 94 tehdas- ja laitospalokuntien paloasemaa.
Anastasios I
Anastasios I (nimeä käytetään myös muodossa Anastasius) (, ; noin 430 – heinäkuu 518) oli Itä-Rooman eli Bysantin valtakunnan keisari vuosina 491–518.
Anastasios syntyi Dyrrakhionissa noin vuonna 430. Anastasios ei saavuttanut mitään korkeaa virka-asemaa keisari Zenonin hovissa, mutta vuonna 488 hänet melkein valittiin Antiokian piispaksi. Keisarin kuoltua tämän leski, keisarinna Ariadne, valitsi uudeksi miehekseen juuri Anastasioksen. Bysantin perimyssäädösten mukaan keisarin leski sai valita uuden keisarin, jos tämä kuoli ilman perillisiä. Niinpä Zenonin kuoltua hänen puolisonsa Ariadne nimitti vuonna 491 keisariksi Anastasioksen. Tämä tuli suurena yllätyksenä hovin aristokraateille. 20. toukokuuta 491 Anastasios ja Ariadne menivät naimisiin.
Zenon kuoleman jälkeen hänen veljensä Longinus oli aikonut päästä keisariksi. Anastasios karkotti hänet Egyptiin. Anastasios karkotti myös muut isaurialaiset Konstantinopolista. Tästä syttyikin isaurialaisten kapina. Vaikka kapinalliset lyötiin jo vuonna 491 Cotyaeumissa Fryygiassa jatkoivat he kuitenkin sissisotaa vuoteen 496.
Anastasios loi maan taloudelle suotuisan perustan. Hän edisti idänkauppaa ja teollisuutta. Silkkiä kuljetettiin maitse Persian kautta tai Intiasta meritse Bysantin alueelle, jossa käsityöläiset valmistivat silkkikangasta.
Balkanilla bulgaarit hyökkäilivät Tonavan yli vuonna 493. Heitä vastaan rakennettiin pitkä muuri Mustaltamereltä Marmaranmerelle. Pitkään odotettu sota Persiaa vastaan syttyi vuonna 502. Alussa kärsittyjen tappioiden jälkeen saatiin kuitenkin aikaan rauhansopimus vuonna 506.
Koska Anastasios oli monofysiitti, hänen ja Konstantinopolin patriarkan Eufemiuksen välille syntyi heti kitkaa. Anastasius erotti ja karkotti Eufemiuksen vuonna 496. Vuonna 511 Eufemiuksen seuraaja Macedonius vaihtui monofysitismin kannattajaan. Macedoniuksen syrjäyttäminen sai Traakian sotilaskomentajan Vitalianuksen kapinoimaan. Vitalianus lyötiin vuonna 515.
Anastasios kuoli noin 8. – 10. heinäkuuta 518 ja hänet haudattiin Ariadnen viereen Pyhien Apostolien kirkkoon Konstantinopoliin. Hänen seuraajakseen nousi Justinus I. Anastasios muistetaan erityisesti taloudellisista uudistuksistaan. Veroja kevennettiin ja niiden keruuta tehostettiin.
Anastasioksen toinen silmä oli musta ja toinen sininen (heterokromia), mistä johtuen hän sai lempinimen Dikoros ("kaksi pupillia").
Valdemar Birgerinpoika
Valdemar Birgerinpoika (1240–26. joulukuuta 1302) oli Ruotsin kuningas 1250–1275. Hänen isänsä oli Birger-jaarli, jolla oli todellinen valta Valdemarin vielä ollessa alaikäinen. Valdemar oli naimisissa tanskalaisen prinsessa Sofian kanssa.
Birgerin kuoltua vuonna 1266 Valdemarin veli Maunu alkoi heti havitella kruunua. Valdemarilla oli myös suhde vaimonsa siskon Tanskan prinsessa Juttan kanssa. Tästä syystä hän joutui tekemään parannuksentekomatkan Roomaan vuonna 1274. Pian tämän jälkeen hänen veljensä Maunu ja Eerik, jotka saivat apua Tanskan kuninkaalta Eerik Klippingiltä, nousivat kapinaan ja löivät Valdemarin Hovan taistelussa vuonna 1275.
Valdemar ja Sofia pakenivat Norjaan ja Maunusta tuli kuningas. Vuonna 1277 Valdemar sai Götanmaan palkaksi siitä, että luopuisi vaatimuksestaan Ruotsin kruunuun. Valdemar joutui maanpakoon Tanskaan sen jälkeen, kun hän otti osaa kapinaan, joka melkein syrjäytti Maunun. Vuonna 1288 Maunu vangitsi Valdemarin Nyköpingshusin linnaan, jossa hän kuoli vuonna 1302.
Juutinrauma
Juutinrauma (, ) on Ruotsin eteläisimmät osat ja Tanskan erottava salmi, yksi kolmesta Itämeren ja Kattegatin yhdistävästä Tanskan salmesta. Se on maailman vilkkaimmin liikennöityjä vesiväyliä.
Nimen vanhimpina esiintymismuotoina pidetään riimukiveen noin vuonna 950 kirjattua sanaa "urasuti", ja vuoden 1353 kirjausta Øræsund. Nimi koostuu sanoista "ør(e)" tai "ör(e)" ’hiekkainen merenranta’ ja sund ’kapea väylä, salmi’; joten nimelle saadaan merkitys ’kapea hiekkainen salmi merenrannan edustalla’. Suomenkielisen nimen juutti viittaa Tanskaan eli Juutinmaahan ja rauman merkitys on ’salmi’.
Vuodesta 1429 vuoteen 1857 Tanska keräsi tullimaksuja Juutinrauman laivaliikenteeltä. Tulliasiakirjat ovat nykyään tärkeä tietolähde historian tutkimukselle.
Maantieteellisen määritelmän mukaan Juutinrauma käsittää Tanskan Sjællandin ja Ruotsin Skånen välisen vesialueen, jonka rajana pohjoisessa on Gillelejen ja Kullenin niemen välinen linja, etelässä Stevnsin majakan ja Falsterbon välinen. Salmi on näin 118 kilometrä pitkä. Kapeimmillaan se on 3,5 kilometriä leveä Helsingørin ja Helsingborgin välillä, leveimmillään 40 kilometrä. Suurin syvyys on 50 metriä Venin saaren lähellä, ja matalin Itämeren ja Kattegatin välinen kynnys vain 10 metriä. Tämä Drogdenin-Limhamnin kynnys säätelee paljolti suolaisen meriveden pääsyä Itämereen.
Pohjan laatu ja veden suolaisuus vaihtelevat paljon salmessa, matalissa lahdissa on hiekkapohja ja vähäsuolaista Itämerestä peräisin olevaa murtovettä, syvemmällä on savi- ja mutapohjia ja painavampaa Kattegatista peräisin olevaa vettä. Veden virtaussuunta on useimmiten pohjoiseen, ulosvirtaava Itämeren murtovesi on merivettä kevyempää ja ulosvirtaus tapahtuu näin pintakerroksissa. Veden kerrostunut suolapitoisuus säätelee vastaavasti meri- ja murtovesieliöiden esiintymistä salmen eri osissa. Salmen pohjoisosassa 30 metrin syvyydessä on Knähakenin vedenalainen luonnonsuojelualue, jonka mereistä lajirunsautta on verrattu koralliriuttoihin. Myös Falsterbon niemen ympäristö salmen kaakkoiskulmassa on vastaavasti merensuojelualue.
Juutinrauman saaria ovat Ven, Amager, Saltholm sekä keinotekoinen, siltaan liittyvä Peberholm.
Juutinrauman yli rakennettu 7 845 metriä pitkä Juutinrauman silta avattiin vuonna 2000. Sillan kaksikerroksisessa rakenteessa on väylä junille (kahdet kiskot) ja autoille (neljä kaistaa). Siltayhtiö on rekisteröinyt yhteydelle nimen ”Øresundsbron”, joka on sekoitus ruotsia ja tanskaa. Oikea ruotsinkielinen nimi olisi ”Öresundsbron”, tanskankielinen ”Øresundsbroen”. Sillan ylittämisestä peritään maksu, joka kesällä 2015 oli kertaluonteisesta henkilöauton ylityksestä 52 euroa.
Myös lauttaliikenne toimii ja on edelleen suosittu tapa ylittää salmi.
Sfnet
Sfnet on suomenkielinen uutisryhmähierarkia, joka perustettiin vuonna 1985. Toisin kuin finet, sfnet-hierarkia on hallinnoitu, mikä tarkoittaa että vain määrätyt koordinaattoreiksi kutsutut henkilöt voivat lisätä tai poistaa ryhmiä. Hierarkian hallinnointi päättyi 2013.
Sfnet liittyi alkuvaiheessaan kiinteästi Suomen Unix-käyttäjäyhdistykseen (FUUG), jota perustamassa olivat mm. Juha Heinänen, Akif Ali ja Timo Kunnas; Julf Helsingius toimi yhdistyksen puheenjohtajana. Varsinaisen sfnet-hierarkian luontikäskyn antoi Hannu-Matti Järvinen. Hänen lisäkseen koordinaattorina toimi myös Harri Salminen Funetista. Viitteessä kaikki edellä mainitut on mainittu sfnetin perustajina. Salmisen tilalla 2000-luvulla koordinaattoreina toimivat myös Kalle Kivimaa ja Tuuli Saarikoski.
Kaikkien sfnet-ryhmien nimet alkavat "sfnet"-etuliitteellä. Käytössä olevia tai olleita ryhmiä ovat esimerkiksi sfnet.keskustelu.seksi, sfnet.tiede.historia ja sfnet.viestinta.irc.
Nimi sfnet juontaa juurensa Suomen vanhaan maatunnukseen autoissa, joka oli SF (= Suomi-Finland). Vuonna 1985 kansainvälinen standardointijärjestö ISO oli jo julkistanut kansainväliset 2- ja 3-kirjaimiset maalyhenteet (FI, FIN), mutta tämä tieto ei ollut saavuttanut sfnetin perustajia. Mikko J. Salminen huomautti tästä vuonna 1986 Julf Helsingiukselle, mutta tässä vaiheessa ei ollut enää mahdollisuuksia vaihtaa ryhmien nimiä. ".fi"-domaintunnus tuli käyttöön 1986 ja sitä ennen ".sf"-tunnusta "koekäytettiin" domain-tunnuksena rajoitetusti.
Finet
Finet on suomenkielinen uutisryhmähierarkia. Finet-hierarkia on hallinnoimaton, mikä tarkoittaa että toisin kuin sfnetissä, kuka tahansa voi lisätä tai poistaa ryhmiä. Monet palvelimet tottelevat kuitenkin vain tiettyjä ryhmälistoja. Koska finet on luonteeltaan hallinnoimaton, ei ole olemassa yhtä oikeaa virallista listaa. Eräs käytetyistä listoista on Kai Puolamäen ylläpitämä lista.. Vuoden 2008 lopulla listassa oli nelisenkymmentä ryhmää. Ennen vuoden 2001 suursiivousta, jossa käyttämättömiä ryhmiä poistettiin, ryhmiä oli huomattavasti enemmän.
Tuomas Korpi teki 2003 analyysin finetin ryhmistä, joka luokitteli ryhmät vilkkauden, asiallisuuden ja keskustelun luonteen perusteella. Vilkkaita ja asiallisia lukemisen arvoisia "kolmen tähden" ryhmiä oli finet.toiminta.effi, finet.harrastus.tolkien ja finet.keskustelu.valokuva. Viisi ryhmää, mm. finet.binaries.keskustelu, täytti muut kriteerit, mutta keskustelu ei ollut tietyn aiheen mukaista tai asiallista sanan tavanomaisessa merkityksessä. Seitsemän "kahden tähden" ryhmää täyttivät muut kriteerit, mutta viestejä tuli harvakseltaan, keskimäärin yksi päivässä.
Tilasto
Tilasto on taulukkoina tai graafisesti esitetty lukumäärä- ja mittalukutietojen erityisesti valittu kokoelma, jossa tiedot ovat järjestettyinä tavallisesti ajan tai vakiintuneen aluejaon mukaan tai laadullisesti ryhmitettyinä yksikäsitteisiin, toisensa poissulkeviin luokkiin. Tilasto perustuu todellisuutta koskeviin havaintoihin, jotka on hankittu kokonaistutkimuksen tai otannan avulla. Tilaston teoriaa käsittelee todennäköisyyslaskentaan perustuva tilastotiede.
Pääosan Suomessa ja muuallakin kerätyistä tilastoista muodostaa ns. virallinen tilasto. Sen kokoaminen voi olla keskitetty yhteen keskusvirastoon, kuten Skandinavian maissa, tai jaettu useiden elinten hoidettavaksi, kuten Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Tilastoja tarvitsevat sekä julkinen valta että yksityiset päätöksenteon perustana. Suomessa virallista tilastoa hoitaa keskusvirastona 1865 perustettu Tilastokeskus, minkä lisäksi osia virallisesta tilastosta laativat eräät muut keskusvirastot ja laitokset. Yhdistelmän virallisesta tilastosta sisältää vuosittain julkaistava Suomen tilastollinen vuosikirja. Huomattavia kansainvälisiä tilastojulkaisuja ovat YK:n tilastot, mm. Statistical Yearbook, sekä erityisalojen sarjat ja Unescon julkaisut. Tilastokeskus julkaisee Suomen yhteiskunnallisista tilastoista Tilasto-opasta.
Työssäkäyntialue
Työssäkäyntialueen muodostavat keskuskunta ja ympäryskunnat, joiden työvoimasta vähintään 10 prosenttia käy töissä eli "pendelöi" keskuskunnassa. Myös yhden kunnan kautta keskuskuntaan vähintään 10 prosentin osuudella pendelöivät kunnat luetaan työssäkäynti-alueeseen kuuluviksi.
Pääsääntöisesti keskuskunnalla tarkoitetaan kuntaa, jonka työvoimasta enintään 25 prosenttia käy töissä muissa kunnissa ja jonka työvoimasta alle 10 prosenttia käy töissä jossain muussa yksittäisessä kunnassa.
Diesel
Diesel tarkoittaa seuraavia:Diesel on myös seuraavien henkilöiden nimi:
Möbiuksen nauha
Möbiuksen nauha on topologinen pinta eli 2-monisto, jolla on ainoastaan yksi puoli ja yksi reuna. Sen keksivät toisistaan riippumatta saksalaiset matemaatikot August Ferdinand Möbius ja Johann Benedict Listing vuonna 1858. Nauha voidaan luoda helposti ottamalla paperinauha, kiertämällä sen toinen pää 180° ympäri ja liimaamalla päät yhteen.
Möbiuksen nauha saadaan aikaan myös, jos astemäärä on 180:n pariton kerrannainen.
Möbiuksen nauhalla on monia erikoisia ominaisuuksia. Esimerkiksi jos pinnan toiselle puolelle piirretään viiva ja jatketaan sitä tarpeeksi pitkälle, se päätyy lopulta samaan kohtaan kierrettyään nauhan koko pinnan. Tämän vuoksi on tapana sanoa, että Möbiuksen nauhalla on ”vain yksi puoli” eli se on ”yksipuolinen”. Lisäksi jos se leikataan halki keskeltä, siitä tulee yksi tavallinen nauha, jossa on kaksi 180°:n käännöstä. Jos tämä nauha edelleen leikataan samalla tavalla, saadaan kaksi nauhaa, jotka ovat toisissaan kiinni.
Möbiuksen nauha on myös yksinkertaisin esimerkki pinnasta, joka ei ole suunnistuva.
Möbiuksen nauhan vastine neliulotteisessa avaruudessa on Kleinin pullo.
Linux Documentation Project
Linux Documentation Project (LDP) on Linux-käyttöjärjestelmän dokumentointiprojekti. Koska Linux ei ole varsinaisesti minkään yhden yrityksen tuote, ei ole myöskään mitään yhtä tiettyä yritystä, joka tekisi ja julkaisisi käsikirjoja ja käyttöohjeita. Toisaalta ei ole mielekästä, että kaikki tahot julkaisisivat omia ohjekirjojaan. Tähän ongelmaan on ratkaisuna Linuxin dokumentointiprojekti, Linux Documentation Project (LDP), jonka Linux-hakkeri Matt Welsh aloitti vuonna 1992 omien tarpeidensa pohjalta.
LDP on kokoelma Linuxiin liittyvistä aiheista kertovia dokumentteja. Se ei kata pelkästään Linux-ydintä, vaan sisältää tietoa kaikenlaisista asioista, jotka liittyvät Linux-pohjaisten järjestelmien ylläpitoon ja käyttöön.
Suku (biologia)
Suku (, monikko "genera") on tieteellisen luokittelun taso, joka koostuu joukosta joko rakenteellisesti tai fylogeneettisesti läheisistä lajeja. Toisinaan sukuun kuuluu vain yksi laji, jolloin puhutaan monotyyppisestä suvusta. Sukua laajempi taso on puolestaan heimo.
Eliölajin kaksiosainen tieteellinen nimi koostuu suvun nimestä ja lajimääritteestä. Sukuosa kirjoitetaan isolla ja lajiosa pienellä alkukirjaimella. Lajin nimi myös kursivoidaan. Ihmisen suku on esimerkiksi "Homo" ja lajinimi "Homo sapiens".
Sähköinen henkilökortti
Sähköinen henkilökortti eli HST-kortti (HST tarkoittaa henkilön sähköistä tunnistamista) on Väestörekisterikeskuksen ylläpitämä sähköinen henkilöllisyystodistus. HST-kortti ja siihen liittyvä PIN-koodi mahdollistavat henkilön luotettavan tunnistuksen tietoverkossa.
Kortti sisältää mikropiirille upotettuna kantajansa salaisen ja julkisen avaimen, jotka mahdollistavat tunnistamisen lisäksi myös digitaalisen allekirjoituksen.
Sähköistä henkilökorttia voi hakea poliisilaitoksilta ja kortti on voimassa 5 vuotta. Voimassa olevia henkilökortteja voi olla vain yksi. Sähköisen henkilökortin myöntää poliisi samoilla perusteilla kuin tavallisen henkilökortin.
Kortin mukana tulevaa PIN1-koodia käytetään palveluihin kirjautumiseen ja PIN2-koodia palveluiden lomakkeiden ja pyyntöjen sähköiseen allekirjoittamiseen. PIN1-koodin pituus tulee olla 4–8 merkkiä ja PIN2-koodin pituus 6–8 merkkiä. Koodit voidaan vaihtaa esimerkiksi fineid.fi sivuilta saatavalla ohjelmalla. PUK-koodia, jolla PIN koodit voidaan vapauttaa, saa kokeilla kymmenen kertaa, minkä jälkeen kortin siru "kuolee" lopullisesti.
Elokuun 2010 loppuun mennessä kansalaisvarmenteita on myönnetty yhteensä 259 000 henkilölle. Heillä oli voimassa olevia kansalaisvarmenteita 261 800 kappaletta.
Valtio on käyttänyt sähköiseen henkilökorttiin kymmenen vuoden aikana noin 20 miljoonaa euroa. Vuonna 2006 HST-korttia hyödynnettiin verohallinnon ja Kelan palveluissa noin 500 kertaa eli promillessa tapahtumista. Kustannukset yhtä sähköistä allekirjoitus- tai tunnistustapahtumaa kohti olivat tällöin Tietoviikon laskelmien mukaan noin 4 000 euroa.
Rahayksikkö
Rahayksikkö on rahan mittayksikkö. Rahayksikön ja valuutan nimet ovat yleensä, mutta eivät aina yhteneviä: esimerkiksi Kiinan valuutta on nimeltään "renminbi" (kirjaimellisesti ”kansan raha”), mutta sen rahayksikkö on yuan.
1. tammikuuta 2002 alkaen Suomen rahayksikkö on euro. Tätä ennen se oli markka.
Vanhin tunnettu Suomessa käytetty rahayksikkö on kuusinainen, jonka arvo vastasi kuutta penninkiä.
Rowan Atkinson
Rowan Sebastian Atkinson, CBE, MSc (s. 6. tammikuuta 1955, Newcastle upon Tyne) on englantilainen koomikko, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Atkinsonin tunnetuin rooli lienee hänen itse keksimänsä komediahahmo Mr. Bean, jonka seikkailut hän on itse myös käsikirjoittanut. Kuitenkin Atkinson teki itsensä tutuksi jo kulttisarjojen "Ei yhdeksän uutiset" ja "Musta Kyy" parissa. Atkinsonin toisen Bean-elokuvan valmistuttua vuonna 2007 mies tahtoi kuitenkin jättää roolin taakseen lopullisesti. Hän kuitenkin palasi Mr. Beanin rooliin Lontoon Kesäolympialaisten avajaisissa 2012. Mr. Bean on äänestetty yhdeksi Iso-Britannian kulttuurin tunnetuimmaksi asiaksi.
Hän on myös näytellyt pääosaa elokuvissa "Johnny English" (2003), "Johnny English – uudestisyntynyt" (2011) ja "Johnny English iskee jälleen" (2018).
Rowan Atkinsonin vanhemmat Eric ja Ella May Atkinson olivat maanviljelijöitä. Hänellä on kaksi vanhempaa veljeä, Rodney ja Rupert.
Ennen koomikonuraansa Atkinson ehti opiskella sähköinsinööriksi Oxfordin yliopistossa. Opiskeluaikanaan hän alkoi työskennellä lupaavan käsikirjoittajan Richard Curtisin kanssa. He kirjoittivat ensin teatteriarvosteluja ja sitten omaa materiaalia Edinburgh Fringe-festivaalille. Atkinson aloitti televisiossa Ei yhdeksän uutisissa, ja vuonna 1983 hän ja Curtis keksivät hahmon nimeltä Musta Kyy, joka yritti turhaan päästä Englannin kuninkaaksi Tudorien aikana. BBC:llä Musta Kyy -sarjaa mainostettiin tilannetragediana. Myös nolojen tilanteiden mies, Mr Bean, on Curtisin ja Atkinsonin yhteinen luomus.
The Observer -lehti listasi Rowan Atkinsonin Iso-Britannian yhdeksi kaikkien aikojen hauskimmaksi koomikoksi, ja tunnetuimmaksi näyttelijäksi.
Rowan Atkinson oli helmikuusta 1990 lähtien naimisissa meikkitaiteilija Sunetra Sastryn kanssa. Heillä on kaksi lasta, Benjamin Alexander Sebastian (s. 1993) ja Lily Grace (s. 1995). Parin avioero tuli voimaan marraskuussa 2015. Atkinson seurustelee näyttelijä Louise Fordin kanssa.
Liikenneruuhka
Liikenneruuhka muodostuu, kun tiellä liikkuu sen kapasiteettiin nähden liikaa ajoneuvoja. Ruuhkan takia ajoneuvojen nopeus hidastuu ja voi joissain tilanteissa pysähtyä, kun ruuhka aiheuttaa jonoja. Liikenneruuhka voi johtua tien liian vähäisen kapasiteetin lisäksi esimerkiksi tietöistä, onnettomuuksista tai huonoista ajo-olosuhteista.
Ruuhkia pyritään usein välttämään hyvällä liikennesuunnittelulla. Käytettyjä keinoja ovat tien kapasiteetin lisääminen tai vaihtoehtoisten kulkumuotojen suosiminen, kuten julkisen liikenteen, pyöräilyn ja jalankulun lisääminen. Tien kapasiteettia voi lisätä esimerkiksi risteyksien uudelleensuunnittelulla ja kierto- ja monitasoliittymien käytöllä. Muita käytettyjä keinoja ehkäistä ruuhkia ovat ruuhkamaksut ja tietullit, liikennekäyttäytymisen parantaminen, onnettomuuksien ehkäisy ja nopea raivaus, kaupunkisuunnittelu ja ruuhkista tiedottaminen. Myös työssäkäyntiaikojen porrastaminen vähentää ruuhkia, koska kaikki eivät ole tällöin liikkeellä samaan aikaan. Pidemmällä aikavälillä ruuhkien muodostumista voidaan vähentää hyvällä kaavoituksella, koska asuntojen, työpaikkojen ja palveluiden sijainnit ja vaihtoehtoisten kulkumuotojen olemassaolo vaikuttavat ruuhkien syntymiseen.
Liikenneruuhkien muodostumista ja käyttäytymistä on pyritty ymmärtämään ja ennustamaan erilaisten teorioiden avulla. Ruuhkaisat tiet voidaan ajatella esimerkkinä yhteismaan ongelmasta, kun ilmaisia resursseja käytetään mahdollisimman paljon. Jos taas liikenneruuhkia torjutaan suosimalla joukkoliikennettä, niin joukkoliikenteen käytössä on nähtävissä sama asetelma: osa käyttää, kaikki maksaa.
Liikenneruuhkat ajoittuvat ruuhka-aikaan, joka on tyypillisesti Suomessa arkipäivinä 6:30–9:00 ja 15:00–18:00. Myös suuret tapahtumat ja kansalliset lomapäivät aiheuttavat ruuhkia julkisiin liikennevälineisiin ja henkilöautoiluun.