Battle-luokka (hävittäjä)
Battle-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston ja Australian laivaston hävittäjäluokka. Alukset valmistettiin kolmessa alaluokassa, joista ensimmäinen tilattiin osana vuoden 1942 laivasto-ohjelmaa. Muutetut toinen ja kolmas tilaus sekä kaksi suurennettua alusta oli suunniteltu tilattavaksi vuosien 1943 ja 1944 laivasto-ohjelmissa. Pääosa jälkimmäisistä tilauksista peruutettiin sodan lähestyessä loppuaan, jolloin alusten tarve väheni merkittävästi. Kuitenkin kaksi Australian tilaamista kolmannen ryhmän aluksista valmistui Australiassa.
Seitsemän luokan aluksista valmistui ennen sodan päättymistä, mutta ainoastaan "HMS Barfleur" osallistui taistelutoimiin brittiläisen Tyynenmeren laivaston mukana.
Toisen maailmansodan alun tapahtumat osoittivat, että Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjien ilmatorjunta ei kyennyt torjumaan keskitettyä ilmahyökkäystä, ja siten laivasto kärsi suuria tappioita. Vuonna 1941 tehdyt päätökset ongelman ratkaisemiseksi johtivat uusiin hävittäjille asetettaviin vaatimuksiin, kuten ilmatorjuntakykyisen riittävällä tulnejohdolla varustetun pääaseen käyttöönottoon. Samalla päätettiin tykkien asentamisesta etukannelle yliampuvina, jotta kaikilla tykeillä voitaisiin tarvittaessa ampua samaan maaliin. Tykkien ampuma-alaa kasvatettiin siirtämällä komentosiltaa taaemmas. Lisäksi esitettiin asennettavaksi kahdeksan 40 millimetrin 60 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisina asennuksina keskilaivaan sekä takakannen rakenteiden päälle, mikä mahdollistaisi kattavan ja toisiaan täydentävän ampuma-alan. Lähisuojaa täydennettiin vielä eri puolille alusta asennetuin 20 millimetrin ilmatorjuntatykein. Alukselle asennettiin lisäksi vakaajat, jotka mahdollistivat parhaan mahdollisen alustan tulitoiminnalle. Merimaalitorjuntaa täydennettiin asentamalla kahdeksan 21 tuuman torpedoputkea asennetuina kahteen neljän ryhmään. Sukellusveneentorjunta-aseistuksena oli kaksi syvyyspommikiskoa sekä neljä heitintä.
Yllä olevan aseistuksen pohjalta suunniteltiin uusi alus, joka hyväksyttiin keväällä 1941. Alukset olivat merkittävästi aiempaa suurempia ja niitä pidettiinkin lähinnä Tribal-luokan alusten tappioiden korvaajina. Suunnitelman mukaisina alukset olivat 116 metriä pitkiä ollen reilun puoli metriä Tribal-luokan aluksia pidempiä. Alusten leveys oli kuitenkin lähes metrin suurempi.
Ensimmäiset kymmenen suunnitelman mukaista alusta tilattiin 27. huhtikuuta 1942 osana vuoden 1942 laivasto-ohjelmaa. Samalla päätettiin luopua aakkosiin perustuvasta nimeämiskäytännöstä, ja ne nimettiin tunnettujen taisteluiden mukaan, mistä tulee luokan nimikin Battle-luokka. Tilausta täydennettiin vielä kuudella aluksella 12. elokuuta, jolloin samalla ensimmäiseen tilaukseen kuuluneet "HMS Hogue" ja "HMS Lagos" siirrettiin J. Samuel White and Companylta Cammell Lairdille.
Tilausten tekeminen ei lopettanut suunnittelutyötä, ja vaikka suunnitelmat olivatkin pitkälle vietyjä, joitakin muutoksia ilmatorjunnan parantamiseksi vielä tehtiin. Pääaseeksi päätettiin valita 4,5 tuuman tykit aiemman vain alakulmille suunniteltujen 4,7 tuuman tykkien tilalle. Aluksille asennettiin siten neljä 4,5 tuuman tykkiä asennettuna kaksiputkisiin Mk IV -torneihin. Valittujen tykkien korotuskulmat riittivät ilmamaalien torjuntaan, ja niihin voitiin liittää tarvittava tutka-avusteinen tulenjohto. Kaksiputkiset 40 millimetrin 60 pituuskaliiperin tykit päätettiin asentaa vakautettuina Hazemayer Mk IV -asennuksina, joiden tulenjohdosta huolehtisi tyypin 282 tutka. Tykit asennettaisiin rinnakkain torpedoputkien väliin. Valmistuksen viiveet mahdollistivat vielä 20 millimetrin tykkien vaihtamisen neljän 40 millimetrin 60 pituuskaliiperin yksiputkisina Mk VII -asennuksina. Tykeistä yksi asennettiin sillan etupuolelle B-tykin taakse, kaksinpuolin siltaa yhdet ja yksi puolikannen takaosaan.
Tyynenmeren taisteluista japanilaisia vastaan taistellessa saatujen kokemusten mukaan keskilaivaan sijoitettu nelituumainen ilmatorjuntatykki oli tehoton. Siten vain ensimmäisessä valmistuneessa aluksessa "HMS Barfleuriss" tykki säilytettiin, ja lopuissa se korvattiin kahdella yksiputkisella 40 millimetrin tykillä Mk VII -asennuksena, jolloin Boforsin valmistamien tykkien lukumäärä nousi neljääntoista. Määrä oli suurempi kuin monilla risteilijöillä.
Aluksilla oli valmistuessaan verkkorakenteinen masto, eikä tolppa kuten alkuperäisissä suunnitelmissa. Maston vaihto mahdollisti uusimpien tutkien asentamisen sekä erilaisten omakonetunnistimien käytön. Tavanomainen tutkavarustus oli tyypin 293 merivalvontatutka, tyypin 291 ilmavalvontatutka ja kaksi tyypin 275 tulenjohtotutkaa kytkettynä Mk VI -tulenjohtojärjestelmään.
Vuoden 1943 laivasto-ohjelmaan sisällytettiin 24 Battle-luokan hävittäjää sekä kaksi niistä suurennettua alusta. Aluksista kuusi tilattiin 10. maaliskuuta 1943, viisitoista 24. maaliskuuta ja loput viisi 5. kesäkuuta. Kahden suurennetun aluksen, "HMS Ypresin" ja "HMS Vimieiran" tilaukset siirrettiin lopulta seuraavaan Daring-luokkaan.
Alkuperäinen Group 43:n alustilaus sisälsi mahdollisuuden lisäalusten hankinnasta eli kolmannen laivueen alukset, joiden aseistuksena tulisi olemaan uudet 4,5 tuuman tykein varustetut Mark VI -tykkitornit. Vaikka amiraliteetti peruutti alukset, Australian hallitus tilasi vuonna 1945 laivastolleen kaksi aluksista. Kumpaakaan näistä ei peruutettu, ja kummankin aluksen köli laskettiin vuonna 1946, mutta niiden valmistuminen oli hyvin hidasta. Ensimmäinen "HMAS Anzac" valmistui Williamstownin laivastontelakalta vasta vuonna 1950 ja sen sisaralus "HMAS Tobruk" Cockatoo Islandin telakalta Sydneystä vasta vuotta myöhemmin. Ainoa eroa suunniteltuihin aluksiin oli savuhormien rakenne.
Alusten pääaseistuksena oli kaksi kahdella 4,5 tuuman 45 pituuskaliiperin Mark V -tykillä varustettua Mark VI -tykkitornia, joita täydensi kaksi viisiputkista 21 tuuman torpedoputkisarjaa Mk IX -torpedoille. Ilmatorjunta-aseistuksena oli kolme kaksiputkista Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuunaa mallia STAAG Mk II ja 6–7 kappaletta samoja tykkejä yksiputkisina Mk VII -asennuksina. Sukellusveneentorjuntaan aluksilla oli yksi Squid-sukellusveneentorjuntaheitin.