hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Roomalainen agora (Delfoi)
Roomalainen agora () oli antiikin aikainen agora eli tori Delfoissa Kreikassa. Se sijaitsi Apollonin pyhäkköalueen muurien ulkopuolella alueen pääportin edustalla. Se oli alueen ensimmäinen kohde niin kutsutun pyhän tien varrella.
Agora rakennettiin roomalaisella ajalla kauppapaikaksi, sillä kaikki alueelle saapuvat kulkivat sen kautta. Se korvasi mahdollisesti varhaisemman kreikkalaisen agoran. Agoran koillis-, kaakkois ja luoteislaidalla oli pylväshallit. Osa luoteisen pylväshallin pylväistä on kunnostettu.
Kristillisellä ajalla paikalle rakennettiin kirkko, jossa käytettiin agoran rakennusten osia. Tätä perua monissa kivissä on kaiverrettuja ristejä. Myös nykyisin tie arkeologiselle alueelle kulkee agoran läpi.
Keihäsjärvi (Ylöjärvi, Viljakkala)
Keihäsjärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Nisunperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Keihäsjärvi kuuluu Tavinojan valuma-alueeseen.
Järvi on 600 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,1 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa soistuneessa painaumassa. Järveen ei laske ojia, mutta lounaassa olevan ojitetun suon läpi virtaa sen laskuoja, joka yhtyy 1,5 kilometrin päässä Tavinojaan. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 460 vuorokautta. Rantaviiva on 1,4 kilometriä pitkä. Rannan läheisyyteen tai aivan rantaan on rakennettu kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet läheiseltä Nisunperän ja Luhalahtea yhdistävältä kylätieltä. Järven kaakkoiskärjen ohi kulkee voimalinja.
Keihäsjärven vettä on tutkittu kerran talvella vuonna 2016. valuma-alue on metsävaltainen ja siitä johtuu lievästi ruskea väri. Vesi sisälsi talvella runsaasti humusta. Vesi oli hapanta ja sen puskurikyky happamoitumista vastaan oli heikko. Mittaushetkellä maaliskuussa veden pH oli 5,5. Vapaa-ajan asunnot eivät kuormita järveä merkittävästi ja sitä luonnehditaan sanalla karu. Veden typpipitoisuus on alle luonnontason. Vedessä oli 73% happea ja järven pohjalla sitä oli vielä jäljellä. Keihäsjärvi soveltuu virkistyskäytöön hyvin.
Sifnoslaisten aarrekammio
Sifnoslaisten aarrekammio () oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Se sijaitsi pyhän tien varrella Ateenalaisten ja Sikyonilaisten aarrekammioiden lähellä.
Aarrekammion rakennuttivat sifnoslaiset arkaaisella kaudella noin vuonna 530–525 eaa. Se oli yksi lukuisista Delfoin pyhän tien varrella sijainneista aarrekammioista ja tarkoitettu Delfoin Apollonin temppelille annettujen votiivilahjojen säilyttämiseen.
Rakennus edusti joonialaista tyyliä ja muistutti arkkitehtuuriltaan pientä kreikkalaista temppeliä. Sen "cella" avautui länteen. Julkisivun puolella oli pylväinä kaksi karyatidia. Rakennuksen stylobaatin mitat ovat noin 6,13 × 8,55 metriä. Aarrekammion länsipuolella oli pieni piha.
Aarrekammio tunnetaan erityisesti rikkaasta koristelustaan, josta on säilynyt lukuisia osia. Sen päätykolmiokoristelut esittivät muun muassa Apollonin ja Herakleen kamppailua Delfoin kolmijalasta. Friisit puolestaan esittivät erilaisia mytologisia aiheita, kuten Pariksen tuomiota, jumalten kokousta, gigantomakhiaa sekä kamppailua Sarpedonin ruumiista. Löydetyt koristeosat ovat nykyisin Delfoin arkeologisessa museossa.
Ionivahvuus
Ionivahvuus ("I") kuvaa liuokseen liuenneiden ionien kokonaiskonsentraatiota. Ionivahvuus on riippuvainen liuottimeen liukenevan ioniyhdisteen eli elektrolyytin stoikiometriasta ja ionien varauksesta. Ionivahvuus vaikuttaa moniin kemiallisiin ominaisuuksiin esimerkiksi aktiivisuuskertoimiin.
Liuoksen ionivahvuus voidaan määrittää joko ionien konsentraatioon (mol/l) tai molaalisuuteen (mol/kg). Ionivahvuus konsentraatioon perustuen on
missä B ja C ovat dimensiottomia suureita.
Niin kutsuttu kineettinen suolaefekti on inertin suolan vaikutus ionien välisten reaktioiden reaktionopeuteen. Kineettisen suolaefektin vaikutusta voidaan kuvata yhtälöllä
missä k on reaktion nopeusvakio ilman inertin suolan lisäystä.
Sikyonilaisten aarrekammio
Sikyonilaisten aarrekammio () oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Se sijaitsi pyhän tien varrella Sifnoslaisten aarrekammion lähellä.
Aarrekammio rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 413 eaa. Se oli yksi lukuisista Delfoin pyhän tien varrella sijainneista aarrekammioista ja tarkoitettu Delfoin Apollonin temppelille annettujen votiivilahjojen säilyttämiseen. Se oli rakennettu 
ilmeisesti varhaisemman aarrekammion paikalle. Alkuperäisen oli rakennuttanut ilmeisesti Sikyonin tyranni Kleisthenes arkaaisella kaudella noin vuonna 570–550 eaa. ensimmäisen pyhän sodan jälkeen. Rakennusten välinen historiallinen suhde on kuitenkin epäselvä.
Alkuperäinen aarrekammio oli suorakulmionmuotoinen "monopteros"-rakennus. Paikalla oli myös jonkinlainen "tholos". Myöhempi aarrekammio, jonka rauniot paikalla ovat nykyisin, edusti doorilaista tyyliä ja muistutti arkkitehtuuriltaan pientä kreikkalaista temppeliä. Rakennuksen "cella" avautui itään ja sen julkisivun puolella oli kaksi pylvästä. Se hyödynsi varhaisemman rakennuksen osia. Rakennuksesta on säilynyt perustukset sekä muun muassa metooppeja, joissa kuvataan erilaisia mytologisia aiheita, kuten Dioskuureja, Argo-laivaa sekä Kalydonin metsäkarjun metsästystä. Löydetyt koristeosat ovat Delfoin arkeologisessa museossa.
Kauko Rahko
Kauko Johan Samuel Rahko (s. 8. elokuuta 1933 Rovaniemi) on suomalainen tekniikantutkija. Hän oli Teknillisen korkeakoulun tietoliikennetekniikan (puhelintekniikan) professori vuodesta 1970.
Rahkon nuorempi veli on eläinpatologian professori Timo Rahko.
Ylimys (järvi)
Ylimys on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Nisunperällä sijaitseva pieni järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Ylimys kuuluu Tavinojan valuma-alueeseen.
Järven pituus 350 metriä pitkä, 250 metriä leveää ja sen pinta-ala on 5,8 hehtaaria. Se sijaitsee kallioalueen painaumassa Ylimysvuoren alla. Sen rannat ovat soistuneita ja sen itäpuolella sijaitseekin Ylimyssuo. Kolme suo-ojaa laskevat vetensä järveen. Lounaisrannalta lähtee järven laskuoja, joka päättyy 750 metrin päässä Puhvinmoisioon Pikku-Onkimuksen rannan läheisyyteen. Rantaviivan pituus on kilometri ja se on enimmäkseen suota. Rannoille on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa kärrytiet Nisunperältä.
Vuoden 1799 isojakokartassa "Ylimysjärven" laskuojaa ei vielä ollut olemassa. Sen sijaan ojan kohdalla oli kosteaa ja niitylle kelpaavaa maata, koska siihen oli avattu pitkä ja kapea niitty. Viereisellä "Kohosjärvellä" eli Onkimuksella oli sekä niittyjä että peltoa. Onkimusta ei oltu silloin vielä laskettu. Vuoden 1894 lohkorajakartassa järven nimi oli edelleen sama.
Rahko (täsmennyssivu)
Rahko tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Kaakkuri (Ylöjärvi)
Kaakkuri on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Nisunperällä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Kaakkuri kuuluu Tavinojan valuma-alueeseen.
Lampi on 150 metriä pitkä, 80 metriä leveä ja sen pinta-ala on 0,8 hehtaaria. Se sijaitsee suon keskellä, mutta siihen laskee vain yksi pelto-oja pohjoisesta. Lammen laskuoja lähtee kaakkoiskulmasta ja virtaa 600 metriä ennen laskemistaan Onkimukseen. Rantaviiva on 400 metriä pitkä, mutta sen rannalla ei ole rakennuksia. Hieman kauempana sijaitsee viisi loma-asuntoa, joille johtaa tiet Nisunperältä.
Saku Heinänen
Saku Heinänen on kirjailija ja graafisen suunnittelun professori Aalto-yliopistossa. Hän on eräs Suomen harvoista ammattimaisista kirjainmuotoilijoista.
Heinäsen teos "Zaida ja lumienkeli" oli Finlandia Junior -palkintoehdokkaana vuonna 2014. Sarjan toinen osa, "Zaida ja elovalkeat", on Topelius-palkintoehdokas 2016.
Heinäsen puoliso on kuvittaja-kirjailija Christel Rönns. Perheeseen kuuluu kaksi lasta.
Kasperi Nuto
Kasperi Nuto (s. 31. elokuuta 1995 Lieksa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue Karhu HT:ssä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Lieksassa syntynyt Nuto on Porin Ässien oma kasvatti. Hän oli kaudella 2010–2011 seuran C-nuorten paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Niko Ojamäen jälkeen C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 16+25=41. Nuto voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia ja hänet valittiin sarjan tähdistökentälliseen. Kaudksi 2012–2013 Nuto siirtyi Rauman Lukon A-nuoriin, josta hän palasi taas Ässien A-nuoriin kaudeksi 2013–2014. Nuto voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssia.
Kaudella 2014–2015 Nuto nousi Ässien A-nuorten kapteeniksi ja oli seuran kolmanneksi paras pistemies tehoilla 16+25=41. Kaudella 2015–2016 hän debytoi seuran SM-liigajoukkueessa. Nuto teki liigadebyyttinsä 25. marraskuuta 2015 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.51 minuuttia ja keräsi myös syöttöpisteen Mikael Sahan tekemään 2–3-voittomaaliin. Nuto pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin vielä Ässien A-nuorissa, jossa Nuton kausi päättyi 26 ottelun jälkeen olkapäävammaan.
Huhtikuussa 2016 Nuto liittyi try-outille Ässien SM-liigajoukkueeseen tultuaan yli-ikäiseksi seuran A-nuorissa. Hän sai elokuussa kauden 2016–2017 kattavan sopimuksen. Nuto jäi Ässissä varsin pieneen rooliin ja pelasi yhdeksän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi suurimman osan alkukaudestaan yli-ikäisenä seuran A-nuorissa. 26. marraskuuta 2016 Nutolle nousi 210. A-nuorten SM-liigan runkosarjaottelussaan sarjan kaikkien aikojen pelattujen otteluiden kärkipaikalle Janne Kettusen ohi. 23. tammikuuta 2017 hän nousi A-nuorten SM-liigan kaikkien aikojen pistepörssin kärkeen Karo Koivusen ohi. Nuto pelasi alkukaudella myös neljä ottelua lainalla Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä. Siirtorajan kynnyksellä, helmikuussa 2017 Ässät vuokrasi hänet loppukaudeksi TuTon riveihin.
Kaudeksi 2017–2018 Nuto siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Karhu HT:hen.
Nuto on pelannut seitsemän poikien maaottelua.
Nuto on harrastanut myös jalkapalloa. Hän oli voittamassa Musan Salaman D13-joukkueessa hopeaa kansainvälisessä Denmark Soccer Festival -turnauksessa vuonna 2008.
SS Yarmouth Castle
SS Yarmouth Castle on vuonna 1965 Karibianmerellä uponnut risteilylaiva.
Alkujaan "Yarmouth Castle" oli yhdysvaltalainen laiva nimeltään SS "Evangeline," joka rakennettiin vuonna 1927 Philadelphiassa. Toisen maailmansodan aikana laiva palveli joukkojenkuljetuslaivana. Vuonna 1954 laiva myytiin liberialaiselle yritykselle, minkä jälkeen se vaihtoi useasti omistajaa. Vuonna 1958 laiva päätyi Panaman lipun alle. Vuonna 1964 laivan omistajaksi tuli Chadade Steamship Company, ja sen nimi muutettiin SS "Yarmouth Castleksi." Risteilylaivan kotisatama oli Miami, mistä se teki risteilyjä Bahaman pääkaupunkiin Nassauhun.
12. marraskuuta 1965 laiva lähti normaalin aikataulun mukaiselle risteilylle Miamista kohti Nassauta mukanaan 376 matkustajaa ja 176 miehistön jäsentä. Puolenyön jälkeen 13. marraskuuta laivan konehuoneessa havaittiin savua, ja sen lähdettä alettiin etsiä. Savu tuli huoneesta 610 syttyneestä tulipalosta. Tulipaloa yritettiin sammuttaa mutta tuloksetta. Sammutusjärjestelmät eivät toimineet, ja laivalla syntyi sekasorto. Laivaa ryhdyttiin evakuoimaan, mutta sekään ei onnistunut kovin hyvin. Osa pelastusveneistä oli laskettaessa vajaita, ja osaa ei saatu ollenkaan vesille. Laivan lähettyvillä oli suomalainen rahtilaiva M/S "Finnpulp", josta SS "Yarmouth Castlen" tulipalo havaittiin kiikareilla. "Finnpulpin" kurssi käännettiin välittömästi kohti palavaa laivaa, ja samalla lähetettiin ilmoitus tulipalosta. Pelastuspaikalle "Finnpulp" saapui kello 02.15, ja sen miehistö ryhtyi pelastustoimiin. 10 minuuttia myöhemmin pelastustöihin saapui toinenkin laiva, SS "Bahama Star". SS "Yarmouth Castle" upposi kello 06.03. Laivan mukana upposi syvyyksiin 85 matkustajaa ja kaksi miehistön jäsentä. Lisäksi kolme matkustajaa kuoli onnettomuudessa.
247365
247365 on rap-kaksikko JVG:n neljäs pitkäsoitto. Albumin nimi tarkoittaa jatkuvaa: 24 tuntia, seitsemänä päivänä viikossa, 365 päivänä vuodessa.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 4, ja nousi ylimmillään sijalle 2. Se pysyi listalla yhteensä 55 viikkoa.
Albumin ensimmäinen single ”Mauton jasso” julkaistiin 30. tammikuuta 2015. Ennen albumia julkaistiin vielä samana vuonna singlet ”Tuulisii feat. Pete Parkkonen” 13. huhtikuuta, ”247365” 22. toukokuuta, ”Tarkenee” 10. heinäkuuta sekä ”Takajeejee feat. Evelina” 9. syyskuuta 2015.
Sulkutaivutus
Sulkutaivutus on kouluratsastuksessa ratsastettava liike. Se on hevosta kokoava liike, mikä voimistuttaa hevosen takajalkoja ja parantaa lavan irtonaisuutta. Sulkutaivutus parantaa ratsastajan apujen koordinaatiota, ja opettaa ratsastajaa analysoimaan hevosen mahdollista vinoutta sekä toispuolisuutta.
Hevonen on tasaisesti taivutettu kaulastaan ja rungostaan. Taivutus tapahtuu liikkeen suuntaan niin että etujalat liikkuvat uralla ja takajalat sen sisäpuolella. Sulkutaivutus on ihanteellinen kun hevonen liikkuu neljällä uralla edestä päin katsottuna. Uralla ratsastettuna sulkutaivutuksen poikitusaste on ihanteellinen, kun hevonen muodostaa 30°:n kulman ratsastettavaan uraan nähden.
Ratsastaja asettaa ja taivuttaa hevosen liikkeen suuntaan. Ohjat säätelevät asetusta ja taivutusta. Ratsastajan ulkopohkeet vaikuttavat sivullevievästi hevosen takaosaan. Sisäpohja pitää hevosen etuosan paikallaan ja aktivoi myös hevosen sisätakajalkaa polkemaan syvemmälle rungon alle. Ratsastajan tulee sijoittaa oma paino aavistuksen enemmän hevosen liikkeen suuntaisesti.
Matti Rahkonen
Matti Rahkonen (s. 17. kesäkuuta 1945) on suomalainen kielentutkija ja emeritusprofessori. Hän on ollut Jyväskylän yliopiston pohjoismaisen filologian professori 1984–2011.
Oneiron
Oneiron on Laura Lindstedtin toinen romaani, joka ilmestyi vuonna 2015 Teoksen kustantamana. Se sai vuoden 2015 Finlandia-palkinnon.
Romaani kertoo seitsemästä eri-ikäisestä ja erimaalaisesta naisesta, jotka ovat kuoleman jälkeisessä välitilassa.
Kirjan käännösoikeudet on myyty Ruotsiin, Tanskaan, Unkariin, Bulgariaan, Liettuaan ja Ranskaan.
Luettelo Suomen myydyimmistä videopeleistä viikoittain vuonna 2015
Luettelo Suomen myydyimmistä videopeleistä viikoittain vuonna 2015 perustuu Figman tietoihin Suomen viikoittain myydyimmistä videopeleistä.
Paikallinen sopiminen
Paikallinen sopiminen (myös työpaikkakohtainen sopiminen) tarkoittaa työpaikoilla tapahtuvaa työehdoista sopimista työantajan ja työntekijöiden välillä, erotuksena ylemmällä tasolla tehtäville sitoville sopimuksille, joista ei voi paikallisesti poiketa.
Suomessa paikallisella sopimisella tarkoitetaan perinteisesti työoikeuden alaan kuuluvaa oikeuden osa-aluetta. Paikallinen sopiminen on kuitenkin laajempi kysymys, jota on tarkasteltu erityisesti taloustieteessä.
Oikeustieteen kokonaisuudessa paikallisessa sopimisessa on kysymys työoikeuden ja sopimusoikeuden sekä sosiaalioikeuden piiriin kuuluvasta ilmiöstä. Perinteisesti paikallisen sopimisen on katsottu kuuluvan työoikeuden alaan, ja esimerkiksi sitä koskevaa opetusta tarjotaan osana työoikeuden opintokokonaisuuksia.
Paikallinen sopiminen on oikeustieteellisestä näkökulmasta ongelmallinen, koska sopimusoikeuden keskeisen sopimusvapauden periaatteen liittäminen työoikeuteen tuottaa useita tosiasiallisia ongelmia. Näistä keskeisin on työntekijän ja työnantajan aseman välillä vallitseva epäsymmetria. Tämä epäsymmetria liittää paikallisen sopimisen myös sosiaalioikeuteen.
Suomen ja useiden muiden maiden lainsäädännössä tätä työnantajan ja työntekijän välillä vallitsevan epäsymmetrian muodostamaa ongelmaa on ratkaistu antamalla työntekijälle ns. heikomman osapuolen suojan johon työntekijä voi vedota. Tällä yleisellä työoikeudellisella periaatteella joka koskettaa myös paikallista sopimista on tosiasiallisesti myös sosiaalioikeudellinen luonne.
Paikallinen sopiminen sijoittuu oikeustieteen ohella myös useille yhteiskuntatieteiden aloille. Esimerkiksi valtio-opissa ja sosiologiassa paikallista sopimista voidaan tarkastella mm. osana työntekijöiden ja muiden luonnollisten tai juridisten henkilöiden välistä valtasuhdetta. Hallintotieteessä paikallista sopimista voidaan tarkastella mm. osana henkilöstöhallintoa ja johtamista. Paikallista sopimusta voidaan tarkastella myös esimerkiksi naistutkimuksen näkökulmasta, mm. osana naisen asemaa työelämässä. Kaikkein laajimmin paikallista sopimista on kuitenkin tarkasteltu taloustieteessä.
Suomessa paikallinen sopiminen on ollut olennainen osa työehdoista käytävää keskustelua 1990-luvulta alkaen. Työnantajien vaatimukset paikallisen sopimisen lisäämisestä kulminoituivat talvella 2015 Elinkeinoelämän keskusliiton EK:n ilmoitukseen yksipuolisesta keskitetyistä sopimuksista luopumisesta. Tämän on katsottu merkitsevän että ns. Tammikuun kihlaus vuodelta 1940 on olennaiselta osaltaan elinkeinoelämän keskusjärjestön toimesta purettu.
Suomessa käytävässä paikallista sopimista koskevassa julkisessa keskustelussa ovat painottuneet juuri uusklassisen taloustieteen ja implisiittisten sopimusten teorian paikallisen sopimisen tueksi tarjoamat väitteet. Tämä on tapahtunut oikeustieteessä sekä muissa yhteiskuntatieteissä esitettyjen näkökohtien kustannuksella.
George Romney
George Romney [romni] (1734–1802) oli brittiläinen taidemaalari. Hän oli suosittu hienostuneena seurapiirimuotokuvaajana, Lontoon ylhäisön suosiossa. Romney oli muotokuvamaalarina Gainsboroughin ja Reynoldsin kilpailija, vaikka väitteiden mukaan oli näitä vähälahjaisempi Gainsboroughin ja Reynoldsin tavoin Romney edusti maalauksellista suuntaa aikansa englantilaisessa taiteessa. Romneyn kuuluisimmat mallit olivat Lady Hamilton, johon hänellä ilmeisesti oli suhde, sekä Mrs Robinson ja Beaumontin perhe. Romneyn historiallisia tapahtumia esittäviä piirroksia on säilynyt satamäärin.
Martti Jännes
Martti Paavo Juhani Jännes (18. maaliskuuta 1936 Tampere – 15. huhtikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja, graafinen suunnittelija ja valaisinsuunnittelija. Elokuvaurallaan Jännes erikoistui yhteiskunnallisiin tietoiskuihin, mainoselokuviin ja muihin lyhyisiin tilauselokuviin eri aiheista. Sittemmin hän tuli tunnetuksi muun muassa Innojok-yritykselle suunnittelemistaan valaisimista.
Jännes sai töistään muun muassa kaksi hopeista ja kaksi pronssista leijonaa Cannesin mainoselokuvafestivaaleilla. Työtoveri Pentti Teirikari arveli vuoden 2000 muistelmissaan Jänneksen olleen festivaalien palkituin suomalainen.
Martti Jännes kuului Genetzin kulttuurisukuun. Hänen vanhempansa olivat näyttelijä Paavo Jännes ja tämän toinen vaimo Marjatta Rekola. Jännes opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa graafista suunnittelua ja elokuvaa. Työskennellessään Fennada-Filmissä Jännes opiskeli animaatioelokuvaa Suomessa vuoden työskennelleen amerikkalaisen Bob Balserin opastuksella. 1960-luvun puolivälissä hän ryhtyi tekemään mainoselokuvia Suomen Filmiteollisuus -yhtiössä ja siirtyi sitten Taucher-mainostoimiston elokuvaosastolle.
Jännes teki 1970-luvun puolivälistä 1980-luvun loppuun Yleisradiolle tietoiskuja Pentti Teirikarin muistin mukaan ainakin 150 kappaletta. Niiden tilaajina olivat muun muassa Liikenneturva, Suomen Punainen Risti, Alko, Kotimaisen Työn Liitto, poliisi, verohallinto sekä sosiaali- ja terveyshallinto. Jänneksen kaupallisista mainoselokuvista pisimpään esitettyjä on Transmerin Off!-hyttyskarkotteen Lapin-tarina ”Miksi sinä etelän mies huitot? Mikset sinä käytä Ohvia?”.
Jännes suunnitteli ja ohjasi 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Tiedekeskus Heurekan Verne-teatteriin "Valon ihme" -nimisen, 70 millimetrin filmille kuvatun monivälineohjelman. Sen esittämiseen tarvitaan planetaarionmuotoinen valkokangas, 70 mm ja 35 mm elokuvaprojektorit ja vielä diakuvia varten kahdeksan kuvaruudun multivisiolaitteisto.
Jännes oli mukana Åbo Akademissa toimineen norjalaisen psykologi Frode J. Strømnesin tutkimuksessa, jossa selvitettiin, miten eri kielet tuottavat erilaisia mielikuvia ja erilaista ajattelua. Jännes tutki myös värioppia ja kehitti sekä additiivisesti että subtraktiivisesti toimivan kuultovärijärjestelmän. Väriavaruusmalleja tutkiessaan Jännes kiinnostui myös geometriasta ja ryhtyi tekemään erilaisia kolmiulotteisia mallikappaleita, joista alkoi syntyä sitten muun muassa valaisimia.
Heini Koskinen
Heini Koskinen (s. 25. elokuuta 1980) on suomalainen sirkustaiteilija. Hän työskentelee tällä hetkellä Mad in Finland -kollektiivissa, esiintyy omalla soolollaan ja toimii Suomen Klovnit ilman rajoja -järjestön varapuheenjohtajana. Mad in Finland -kollektiivi sai vuonna 2015 sirkustaiteen valtionpalkinnon.
HMS Boyne (1810)
HMS Boyne oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1810 vesillelaskettu Boyne-luokan 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 25. kesäkuuta 1801 Portsmouthin telakalta, jossa sen vastaavana rakennusmestarina oli Nicholas Diddams. Sen köli laskettiin huhtikuussa 1806, ja se laskettiin vesille 3. heinäkuuta 1810. Sen varustaminen saatiin päätökseen 2. huhtikuuta 1811. Aluksen valmistuskustannukset olivat 78 429 puntaa, mihin sisältyi varustaminen. Myöhemmin hintaa lisättiin 93 162 puntaan.
HMS "Boyne" ja HMS "Caledonia" taistelivat 12. helmikuuta 1814 Toulonin edustalla Ranskan laivaston linjalaivaa "Romulusta" vastaan. Ranskalaisalus pakeni Touloniin purjehtien lähellä rantaa, mikä esti aluksen saartamisen. Alus siirrettiin 1834 koululaivaksi, ja se nimettiin HMS "Excellentiksi". Se romutettiin vuonna 1861.
HMS Union (1811)
HMS Union oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1811 vesillelaskettu Boyne-luokan 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Alus tilattiin 100-tykkisenä aluksena Plymouthin telakalta 16. heinäkuuta 1801, ja aluksen valmistuksesta vastasi Joseph Tucker. Sen köli laskettiin lokakuussa 1805, ja se laskettiin vesille 15. marraskuuta 1811. Aluksen varustaminen päättyi 12. toukokuuta 1812. Sen valmistuskustannukset olivat 85 601, ja niihin sisältyi varustaminen.
Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1812 päällikkönään Samuel Hood Linzee. Se lähti 19. toukokuuta Välimerelle. Elokuusta alkaen aluksen päällikkönä oli William Kent, joka sai surmansa 29. elokuuta. Tämän jälkeen aluksen päällikkönä oli Robert Rolles. Alus poistettiin palveluksesta Plymouthissa, ja se sijoitettiin heinäkuussa 1814 reserviin.
Alus luokiteltiin 104-tykkiseksi ensimmäisen luokan linjalaivaksi helmikuussa 1817. Aluksella havaitut viat korjattiin marraskuusta 1819 helmikuuhun 1920 Plymouthissa, ja se palautettiin hyväkuntoisena reserviin. Amiraliteetille tehtiin 28. huhtikuuta 1827 esitys muuttaa alus 80-tykkiseksi toisen luokan linjalaivaksi poistamalla ylin kansi. Esitys muutettiin 76-tykkiseksi kolmannen luokan linjalaivaksi 3. joulukuuta 1832. Muutostöitä ei kuitenkaan toteutettu, ja tilaus peruutettiin 1. tammikuuta 1833.
Alus romutettiin maaliskuussa 1833 Plymouthissa.
HMS Ocean (1761)
HMS Ocean oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1761 vesillelaskettu 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Thomas Slade suunnitteli aluksen 1758. Siinä oli poistettu puolikannelle asetetut tykit ja keskimmäiselle tykkikannelle oli lisätty kaksi tykkiä, mikä loi lähes kolme vuosikymmentä toteutetun tykkien asettelumallin. Aluksella oli alimmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan tykkiä. Keskimmäisellä ja ylimmällä tykkikannella oli kummallakin 30 tykkiä, mutta keskimmäisellä ne olivat 18 naulan ja ylimmällä 12 naulan tykkejä. Lisäksi etukannelle oli asennettu kaksi 9 naulan tykkiä.
Alus tilattiin 22. huhtikuuta 1758 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi John Lock. Sen köli laskettiin 4. elokuuta 1758, ja se laskettiin vesille 21. huhtikuuta 1761. Alus valmistui 9. kesäkuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat 58 292 puntaa 10 shillinkiä ja 9 pennyä sisältäen varustamisen.
Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1761 Hawken laivasto-osastoon päällikkönään William Langdon. Se poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1763, ja sen kunto tarkastettiin 14. lokakuuta 1769, minkä seurauksena sitä korjattiin elokuusta 1769 helmikuuhun 1770 Plymouthissa.
Alus palasi palvelukseen lokakuussa 1770 päällikkönään James Cranston, ja se lähti Falklandille. Seuraavana vuonna aluksen päällikkönä oli Joseph Knight sen ollessa vartiolaivana Plymouthissa.
Alus romutettiin Plymouthissa heinäkuusta lokakuuhun 1791.
Sandwich-luokka
Sandwich-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden 90-tykkisen toisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Alusluokan suunnitteli Sir Thomas Slade, ja Amiraliteetti hyväksyi suunnitelman 12. marraskuuta 1755. Alimmalla ja keskimmäisellä tykkikannella oli 28 kpl tykkejä, mutta alimmalla ne olivat 32 naulan ja keskimmäisellä 18 naulan tykkejä. Ylimmällä tykkikannella oli 30 kpl 12 naulan tykkiä. Lisäksi puolikannella oli kaksi 6 naulan tykkiä samoin kuin etukannella. Amiraliteetin 3. kesäkuuta 1790 tekemällä päätöksellä 6 naulan tykit vaihdettiin 12 naulan tykeiksi.
Kulttuurihäirintä
Kulttuurihäirintä () on laillisesti ja laittomasti tuotettua häiriötä mainostajien ja mainosten vastaanottajien välille. Se sekoittaa aktivismia ja taidetta, ja siihen liittyy usein tilan valtaaminen. Sen ilmenemismuotoja ovat esimerkiksi graffitit, vastamainokset ja kaupunkitilassa tapahtuvat esitykset.
Termi kulttuurihäirintä on johdettu radiohäirinnästä, joka on sodankäynnin keino vaikuttaa vihollisten keskinäiseen viestintään. Radiohäirinnällä on yritetty esimerkiksi muuttaa viestien sisältöä tai estää niiden vastaanotto. Samankaltaisesti kulttuurihäirinnällä pyritään häiritsemään alkuperäistä viestiä.
Kulttuurihäinnän juuret ovat 1950–1960-luvun Ranskassa, jossa situationistit kokivat kuvien ohjaavan ihmisten toimintaa ja moraalia. Heidän mielestään kuvat tekivät ihmisistä passiivisia kuluttajia ja vahvistivat kapitalistista yhteiskuntaa. Vastahyökkäyksenä situationistit käyttivät kuvia uusissa yhteyksissä ja kuvamuokkauksissa.
Kirjailija Jari Tammisen mukaan graffitit voi tulkita poliittisiksi siinä mielessä, että ne valtaavat kaupunkitilaa mainoksilta. Totuttua kaupunkitilaa häiritsevä taide pakottaa katsojan miettimään kaupunkitilaa uudesta näkökulmasta.
Lavola (Lappeenranta)
Lavola on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin läntisellä alueella valtatie 6:n pohjoispuolella Lappeenrannan lentoaseman tuntumassa.
Lavolan kaupunginosan asutus alkoi rakentua 1930-luvulla, ja rakentamisen huippu ajoittui 1980-luvulle. Asutus on täysin pientaloasutusta, pääosin omakotitaloja. Lavolan tilastoalueella on 408 asukasta.
Lavolassa sijaitsee vuonna 1973 valmistunut Lappeenrannan ravirata, jossa kilpailtiin Kuninkuusravit vuosina 1977, 1993 ja 2009. Lavolassa on myös teollisuusaluetta. Moreenikadulle valmistuu vuonna 2016 Lappeenrannan länsialuetta palveleva Etelä-Karjalan pelastuslaitoksen paloasema.
Kaupunginosaa rajaavat Salpausselänkatu ja Helsingintie pohjoisessa, Puolakatu, Tuomikatu ja Helsingintie idässä, valtatie 6 etelässä ja Salpausselänkatu lännessä. Lavolan naapurikaupunginosia ovat Uus-Lavola, Sammonlahti, Kourula ja Lentokenttä.
Lavola on myös vanha maarekisterikylä, jonka isojako tehtiin vuosina 1842–1843. Nykyiset Lavolan ja Uus-Lavolan kaupunginosat ovat kylän mailla, ja kyläalue ulottuu myös valtatie 6:n eteläpuolelle. Tällä alueella on useita säilyneitä asuinrakennuksia ja navettoja 1900-luvun vaihteesta, mutta myös uudempaa asutusta. Lavolan kyläalueella on 47 asukasta, ja se kuuluu Montolan tilastoalueeseen.
HMS Duke (1777)
HMS Duke oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1777 vesillelaskettu Duke-luokan 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Sir John Williamsin suunnittelema alus tilattiin 18. kesäkuuta 1771 Plymouthin telakalta. Sen köli laskettiin lokakuussa 1772, ja se laskettiin vesille 18. lokakuuta 1777. Se valmistui 2. elokuuta 1778, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 44 656 puntaa 7 shillinkiä ja 2 pennyä. Näiden lisäksi aluksen varustaminen maksoi 12 300 puntaa 18 shillinkiä ja 5 pennyä.
Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1778 päällikkönään William Brereton. Alus osallistui 27. heinäkuuta Ushantin taisteluun. Aluksen pohja kuparoitiin Portsmouthissa maaliskuussa 1780. Palveltuaan Yhdysvaltain vapaussodassa alus poistettiin palveluksesta kesäkuussa 1783.
Vuodesta 1799 alus oli satamapalveluksessa, ja se romutettiin vuonna 1843.
No Wyld
No Wyld on uusiseelantilainen indie rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 2010. Yhtyeessä on kolme jäsentä: Mo Kheir (laulu), Brandon Black (laulu, koskettimet) ja Joe Pascoe (kitara), jotka ovat pysyneet yhtyeessä alusta alkaen. Yhtyeen tyylilajina on hip hop, rock ja indie rock, joissa on myös rap-osioita. Perustamisestaan lähtien No Wyld on herättänyt kiinnostusta kansainvälisissä musiikkiblogeissa, kuten Pigeons and Planes, MTV Iggy ja Casette Couturessa.
HMS Glory (1788)
HMS Glory oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1788 vesillelaskettu Duke-luokan 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Sir John Williamsin suunnittelema alus tilattiin 16. heinäkuuta 1774 Plymouthin telakalta. Sen köli laskettiin 7. huhtikuuta 1775. ja se laskettiin vesille 5. heinäkuuta 1788. Se valmistui 23. joulukuuta 1793.
Alus oli vuonna 1805 kontra-amiraali Sir Charles Stirlingin lippulaivana Cape Finisterren taistelussa, jolloin aluksen päällikkönä oli Samuel Warren. Alus muutettiin vankilalaivaksi vuonna 1809, ja se romutettiin vuonna 1825.
Piirroslampi
Piirroslampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Piirroslampi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Soikean muotoisen lammen halkaisija on 150 metriä ja sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria. Sen on Saukkolammesta Kyrösjärveen juoksevan joen läpivirtauslampi, joka sijaitsee Saukonperän peltoaukealla. Siihen ei laske muita ojia. Tulouoma on 90 metriä ja lasku-uoma 400 metriä pitkä. Rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat joko niittyä tai suojavyöhykettä. Rantaan on rakennettu vain yksi vapaa-ajan asunto.
Isojaon täydennyskartassa vuodelta 1885 tämä vesialue muistuttaa Saukkonlammen ja Piirroslammin yhteista aluetta ja sen nimeksi oli kirjoitettu "Lammenpohja".
Saukkolampi (Ikaalinen, Saukonperä)
Saukkolampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Saukonperällä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Saukkolampi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Lampi on 1,5 kilometriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Se sijaitsee Saukonperän peltoaukean keskellä ja siihen laskee valuma-alueelta useita ojia. Sitä voidaan pitää valuma-alueensa keskusjärvenä. Saukkolampi laskee jokimaista uomaa pitkin Piirroslammen kautta Kyrösjärveen. Tulo-ojia on kaksi. Lännestä siihen laskee Railastonoja, joka on Röyhiönjärven ja Mertalammen yhteinen laskuoja. Pohjoisesta laskee Heinälamminoja, jota pitkin laskee muiden valuma-alueen järvien ja ojien vedet. Rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä. Ranta on niittyä tai peltojen suoja-aluetta. Rantaan on rakennettu vain neljä vapaa-ajan asuntoa. Rannan lähellä sijaitsee kolme maatilaa ja Röyhiön Kylätalo, jossa on myös kesäteatteri. Seututie 276 ohittaa järven sen eteläpuolelta.
Ennen Kyrösjärven järvenlaskuoja oli vedenpinta 4–5 metriä nykyistä ylempänä. Vesiraja ulottui silloin syvemmälle sisämaahan ja tuolloin Saukkolammi ja Piirroslammi olivat Kyrösjärvestä kapean virtaavan salmen erottamina yhteinen vesialue. Isojaon täydennyskartassa vuodelta 1885 tämä vesialue muistuttaa Saukkonlammen ja Piirroslammin yhteista aluetta ja sen nimeksi oli kirjoitettu "Lammenpohja".
Saukkolampi (Ikaalinen, Sorvanperä)
Saukkolampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sorvanperällä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Saukkolampi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Lampi on 500 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,2 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa suon ympäröimänä. Lampeen laskee suo-ojia ympäröiviltä soilta ja Vehonoja, joka on Valkeajärven, Veholammen ja Housulammen yhteinen laskuoja. Rantaviivan pituus on kilometrin. Lammella ei ole rakennuksia eikä sinne johda teitä.
Carlotta Grisi
Carlotta Grisi (28. kesäkuuta 1819 - 20. toukokuuta 1899) oli italialainen balettitanssija. Hän tanssi Gisellen roolin Pariisin ensi-illassa kesäkuussa 1841.
Natriumtiosyanaatti
Natriumtiosyanaatti (NaSCN) on natrium- ja tiosyanaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa tekstiiliteollisuudessa ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Huoneenlämpötilassa natriumtiosyanaatti on väritöntä kiteistä ainetta, jonka alkeiskoppi on ortorombinen. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja on voimakkaasti hygroskooppista. Veden lisäksi myös etanoli ja asetoni liuottavat sitä. Kidevedettömän natriumtiosyanaatin lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen dihydraatti (NaSCN·2HO). Kuumennettaessa dihydraattia se liukenee kideveteensä noin 30 °C;:n lämpötilassa ja kidevesi poistuu noin 32 °C:n lämpötilassa.
Natriumtiosyanaatin valmistamiseen on useita tapoja. Käytettyjä ovat muun muassa natriumhydroksidin ja ammoniumsyanaatin välinen reaktio ja reaktion sivutuotteina muodostuvat ammoniakki ja vesi haihdutetaan pois, natriumsyanidin vesiliuoksen ja rikin välinen reaktio tai hiilidisulfidin, ammoniakin ja natriumhydroksidin välinen reaktio.
Tärkein natriumtiosyanaatin käyttökohde on polyakrylonitriilikuitujen valmistuksessa. Lisäksi sitä käytetään tekstiiliteollisuudessa värjäyksissä apuaineena. Muita käyttökohteita ovat orgaanisten tuholaismyrkkyinä käytettävien tiosyanaattien valmistus, käyttö valokuvauskemikaalina, sementin vahvuutta lisäävänä lisäaineena, analyyttisenä reagenssina raudan toteamiseen, kosmetiikassa säilöntäaineena ja apuaineessa päällystettäessä metalleja kuparilla.
Tommi Pärmäkoski
Tommi Pärmäkoski (s. 4. syyskuuta 1983 Riihimäki) on suomalainen urheiluvalmentaja. Pärmäkoski on kuntovalmentanut Formula 1 -sarjassa Toro Rosso ja Red Bull -tallissa ajavaa Sebastian Vetteliä vuodet 2008–2011. Elokuussa 2014 Pärmäkoski meni naimisiin hiihtäjä Krista Pärmäkosken (o.s. Lähteenmäki) kanssa.
Pärmäkoski selosti Unkarin Formula 1 -osakilpailun vuonna 2016 yhdessä Oskari Saaren kanssa. Kaudesta 2017 hän on toiminut C Moren studiossa Formula-asiantuntijana.
Pärmäkoski toimi Pelicansin osa-aikaisena fysiikkavalmentajana kauden 2016–2017.
Chanián arkeologinen museo
Chanián arkeologinen museo () on arkeologinen museo Chanián kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Chanián vanhassakaupungissa Chálidon-kadulla lähellä Chanián katedraalia. Museo on perustettu vuonna 1962.
Museo esittelee Chanián alueyksikön alueelta löydettyä arkeologista aineistoa pääosin esihistorialliselta ja antiikin ajalta. Museo on toiminut useissa rakennuksissa. Vuodesta 1963 sen käytössä on ollut entinen Pyhän Franciscuksen kirkko, joka oli venetsialaisvallan aikana fransiskaanimunkkien käytössä. Rakennus on ollut olemassa viimeistään vuonna 1595. Osmanivallan aikana se oli moskeijana ja 1900-luvun alkupuolella elokuvateatterina. Vuonna 2000 museoon liitettiin Mitsotákis-suvun laaja kokoelma.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä neoliittiselta kaudelta, minolaiselta kaudelta, antiikin ajalta geometriselta kaudelta roomalaiselle kaudelle sekä bysanttilaiselta ajalta. Museossa on esillä muun muassa veistoksia, keramiikkaa, sinettikiviä, metallitöitä, lasiesineitä, koruja, rahoja ja piirtokirjoituksia, mukaan lukien lineaari-A- ja lineaari-B-tauluja. Suuren salin lattialla on esillä roomalaisella ajalla tehtyjä lattiamosaiikkeja 100–200-luvuilta jaa. Chanián eli minolaisen ja antiikin ajan Kydonian lisäksi esineitä on muun muassa seuraavista muinaisista kaupungeista: Aptera, Elyros, Hydramia, Hyrtakina, Lappa, Lissos, Polyrrhenia, Oaksos ja Syia.
Delfoin arkeologinen museo
Delfoin arkeologinen museo () on arkeologinen museo Delfoin arkeologisen alueen yhteydessä Delfoín kunnassa Kreikassa. Se on yksi Kreikan merkittävimmistä arkeologisista museoista ja esittelee Delfoin arkeologiselta alueelta löydettyjä esineitä.
Museo on perustettu vuonna 1903. Sen tehtävänä oli alusta lähtien tarjota tila ranskalaisten Delfoin alueella suorittamissa kaivauksissa löydetylle esineistölle. Rakennusta laajennettiin vuosina 1935–1936. Nykyinen museo on syntynyt 1950-alkaneiden laajennusten myötä. Rakennus uusittiin viimeksi 1990-luvulla ja se valmistui vuonna 1999.
Museorakennus on kaksikerroksinen. Siinä on neljätoista näyttelysalia ja sen pinta-ala on 2 270 neliömetriä. Näyttelytilojen lisäksi rakennuksessa on löydösten säilytystiloja, konservointilaboratorio, kahvila ja matkamuistomyymälä.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä minolaiselta ja mykeneläiseltä ajalta roomalaiselle ajalle saakka. Merkittävimmät museoesineet ovat peräisin arkaaiselta, klassiselta ja hellenistiseltä kaudelta. Esineisiin lukeutuu pääasiassa rakennusten koristeosia, kuten friisejä, metooppeja ja akroterion-koristeita sekä patsaita ja muita votiivilahjoja Apollonin pyhäkköalueelta sekä läheiseltä Athene Pronaian pyhäkköalueelta, jotka jo antiikin aikana ovat muistuttaneet eräänlaista ulkoilmamuseota.
Museon tunnetuimpiin esineisiin kuuluvat saleittain:
Aarne Raina
Aarne Matias Raina (s.16. huhtikuuta 1932 Ylistaro k. 8. syyskuuta 1983)) oli suomalainen lääkäri ja professori. Hän oli Kuopion korkeakoulun fysiologisen kemian professori 1972–1983 ja biolääketieteellisen tutkimuksen uranuurtajia Suomessa. Hänen tukimusalaansa oli polyamiinien fysiologia ja aineenvaihdunta.
Esihistoriallisen Theran museo
Esihistoriallisen Theran museo () on arkeologinen museo Firán kaupungissa Thíran saarella Santorínin saariryhmässä Kreikassa. Se esittelee Thíran eli muinaisen Theran saaren esihistoriallisen ajan löytöjä pääosin Akrotírin minolaisen kaupungin kaivauksilta. Löydöt ajoittuvat neoliittiselta kivikaudelta minolaiselle kaudelle 1700–1600-luvuille eaa., jolloin Thera oli merkittävä Egeanmeren alueen keskus ja Akrotírin asutus alueen merkittävimpiä kaupunkeja.
Museon rakentaminen alkoi 1970-luvun alussa ja se valmistui 1980-luvun alkupuolella. Ongelmista johtuen museon varsinainen käyttöönotto kuitenkin viivästyi. Museorakennusta uudistetiin 1999–2000 ja museo aloitti toimintansa lopulta maaliskuussa 2000. Merkittävää oli se, että monet Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa olleet Akrotírista peräisin olleet löydöt siirrettiin museoon.
Museon esimmäisessä kerroksessa on vaihtuvia näyttelyitä ja toisessa kerroksessa pysyvä näyttely. Museon merkittävimpiin esineisiin kuuluvat Akrotírin seinämaalaukset, joista museossa ovat mm. maalaukset Afrikkalainen, Lehmät, Naiset, Papyrus, Ruusukkeet ja Siniset apinat; monet Akrotírista löydetyt minolaisen kulttuurin koriste-, kultti- ja käyttöesineet, kuten keramiikka ja korut sekä vulkaaniseen tuhkaan hautautuneista puisista huonekaluista tehdyt kipsivalokset; sekä kaupankäyntiin liittyvät esineet, kuten mitat, painot, sinetit ja lineaari-A-taulut. Kokoelmiin kuuluu myös kaupungin kaivauksissa löydettyjä muualta Egeanmeren ja itäisen Välimeren alueelta peräisin olevia esineitä, jotka todistavat asutuksen kauppayhteyksistä.
Akrotírin löydösten lisäksi museossa on aiemmista Thirasían saaren Potamóksen kaivauksista sekä muun muassa Megalochórista ja Christianín saarelta löydettyä kykladista esineistöä. Museo esittelee myös tuliperäisen Santorínin geologista historiaa, mukaan lukien Santorínin tulivuorenpurkaus ja kalderan synty sekä fossiililöydöt; sekä Akrotírin kaivausten vaiheita ja arkeologista työskentelyä.
Firán arkeologinen museo
Firán arkeologinen museo (; myös "Thíran arkeologinen museo", "Theran arkeologinen museo") on arkeologinen museo Firán kaupungissa Thíran saarella Santorínin saariryhmässä Kreikassa. Se esittelee saaren antiikin aikaisia löydöksiä.
Museorakennus rakennettiin vuonna 1960. Se korvasi tuolloin vanhan, vuonna 1902 rakennetun museorakennuksen, joka tuhoutui vuoden 1956 maanjäristyksessä.
Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, piirtokirjoituksia, keramiikkaa, hautakiviä sekä savifiguriineja geometriselta ja arkaaiselta kaudelta hellenistiselle ja roomalaiselle ajalle saakka. Monet löydöistä ovat peräisin antiikin Theran kaupungin arkeologisista kaivauksista.
Iraklionin arkeologinen museo
Iraklionin arkeologinen museo () on arkeologinen museo Iraklionin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se on yksi koko Kreikan suurimmista ja merkittävimmistä museoista ja maailman merkittävin minolaista kulttuuria esittelevä museo. Museon kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta kaudelta antiikin ajan lopulle saakka. Tunnetuimpia ovat monet minolaiset taide-esineet. Museo on perustettu vuonna 1883.
Iraklionin kaupungin arkeologinen kokoelma syntyi vuonna 1883. Se toimi alun perin pienissä tiloissa Pyhän Menaksen katedraalin vieressä. 1900-luvun alkupuolella museon kokoelmat laajenivat ensin yksityisten lahjoitusten kautta ja sitten Kreetalla alkaneiden suurten arkeologisten kaivausten, kuten Knossoksen ja Faistoksen minolaisten palatsikeskusten kaivausten, seurauksena.
Ensimmäinen varsinainen museorakennus rakennettiin vuosina 1904–1907 vuoden 1856 maanjäristyksessä tuhoutuneen venetsialaisaikaisen Pyhän Franciscuksen luostarin paikalle. Vuonna 1912 sitä laajennettiin ja se sai uusklassisen ulkoasun. Nykyinen museorakennus rakennettiin vuosina 1937–1940 ja avattiin toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1952. Rakennusta laajennettiin vuonna 1964, ja se uusittiin kokonaan vuosina 2006–2013, jolloin vain pieni perusnäyttely oli avoinna.
Museo sijaitsee Iraklionin vanhan keskustan itäosassa. Museorakennus edustaa modernia arkkitehtuuria. Sen on suunnitellut kreikkalainen arkkitehti Pátroklos Karantinós. Museossa on 27 näyttelyhuonetta, jotka esittelevät Kreetan historiaa pääosin aikajärjestyksessä. Osa huoneista on keskittynyt johonkin teemaan, kuten seinämaalauksiin. Rakennuksessa on näyttelytilojen lisäksi tutkimustiloja ja laboratorioita, erillinen tieteellinen kokoelma, kirjasto, museokauppa sekä kahvila. Museorakennuksessa järjestetään erilaisia kulttuuritapahtumia.
Museon kokoelmiin kuuluu noin 15 000 esinettä. Ne sijoittuvat noin 5 000 vuoden ajanjaksolle neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Suurin osa esineistä on minolaiselta kaudelta, joka oli Kreetan esihistoriallista pronssikautta. Näihin lukeutuu keramiikkaa, kivestä veistettyjä esineitä, sinettisormuksia ja -leimasimia, pienoisveistoksia, metalliesineitä, koruja sekä seinämaalauksia. Esineet ovat pääosin minolaisista palatseista, asutuksista, pyhäköistä, luolista ja haudoista keskiseltä ja itäiseltä Kreetalta, mukaan lukien Knossos, Faistos, Agía Triáda, Káto Zákros, Mália ja Kamáresin luola.
Tunnetuimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa Knossoksen seinämaalaukset eli freskot; Faistoksen kiekko; pienet käärmejumalatarpatsaat; minolaiset korut, kuten Málian Chrysólakkoksesta löydetty kultainen mehiläisriipus; Agía Triádan sarkofagi; Arkalochórin kirves; sekä Kamáres-keramiikkaa edustavat esineet.
Siteían arkeologinen museo
Siteían arkeologinen museo () on arkeologinen museo Siteían kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Sen kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta kaudelta antiikin ajan lopulle saakka. Museo on perustettu vuonna 1984.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä itäisen Kreetan alueelta noin 4 000 vuoden ajanjaksolta vuosilta 3500 eaa.–500 jaa. Kokoelmat on jaettu neljään osaan. Ensimmäinen osa sisältää neoliittisen kauden löytöjä muun muassa Zákroksen luolasta sekä varhaisen minolaisen kauden esineitä Agía Fotián hautausmaalta. Toinen osa sisältää keski- ja myöhäisminolaisen kauden esineistöä, mukaan lukien Káto Zákroksen palatsista tehdyt löydöt. Kolmas osa sisältää geometrisen kauden ja arkaaisen kauden löytöjä pääosin haudoista Siteían lähistöltä. Neljäs osa käsittää hellenistisen ja roomalaisen kauden esineitä muun muassa Xerókampoksesta (antiikin Ampeloksesta), Zíroksesta, Makrý Gialóksesta ja Koufonísin saarelta.
Merkittävimpiin esineisiin kuuluvat muun muassa kullasta ja norsunluusta tehty kuros-patsas Rousolákoksesta, Pseíran saaren minolaisen asutuksen löydökset, Káto Zákroksen palatsin pithokset ja sen arkiston lineaari-A-taulut, sekä maailman vanhimpiin kuuluva viininpuristin Áno Zákroksesta.
Raipon rautatieasema
Raipon rautatieasema (), 1.1.1950 saakka "Etusimola", oli risteysasema Lappeenrannan Raipossa Kouvolan ja Vainikkalan välisellä rataosalla 78 kilometriä Kouvolan asemalta itään. Sieltä johti sivuraide Simolan ja Lappeenrannan väliselle rataosalle siten, että Kouvolan–Vainikkalan (Viipurin), Simolan–Lappeenrannan ja Raipon–Lappeenrannan väliset rataosat muodostivat kolmioraiteen.
Matkustajaliikenne Raipossa aloitettiin 18. marraskuuta 1940 ja lopetettiin 22. toukokuuta 1977. Raipon–Lappeenrannan rataosa menetti kuitenkin tärkeimmän merkityksensä jo 1960-luvulla, kun Luumäen–Lappeenrannan oikorata valmistui. Raippo alennettiin laiturivaiheeksi vuonna 1968 ja miehittämättömäksi liikennepaikaksi seuraavana vuonna. Matkustajaliikenne lakkautettiin vuonna 1977. Kolmioraiteen Simolan puoleinen osa suljettiin vuonna 1996, jolloin Lappeenrannan radalle oli yhteys vain lännestä Raipon suunnasta. Raiposta ja Simolasta Lappeenrantaan johtanut rata purettiin pääosin vuonna 2003.
Asemarakennuksen suunnitteli Jarl Ungern, ja se valmistui 1940. Se on siirretty 1990-luvun lopussa Helsinkiin.
Raipossa sijaitsi neuvostoliittolaisia autoja edustaneen Oy Konela Ab:n maahantuontipiste, minkä vuoksi paikalle suuntautui runsas vaunukuormaliikenne Neuvostoliiton romahtamiseen saakka, vuoteen 1991.
Mytilínin arkeologinen museo
Mytilínin arkeologinen museo (; myös "Mytilenen arkeologinen museo") on arkeologinen museo Mytilínin kaupungissa Lesboksen saarella Kreikassa. Museolla on kaksi rakennusta, uusi ja vanha museo, jotka kummatkin sijaitsevat lähellä Mytilínin linnaa ja satamaa.
Museo perustettiin vuonna 1935. Vuonna 1965 se siirtyi nykyiseen vanhaan museorakennukseen. Vanha museo toimii vuonna 1912 rakennetussa kaksikerroksisessa uusklassisessa huvilassa. Se kunnostettiin vuonna 1990 ja sen nykyinen näyttely perustettiin vuonna 1991. Uuden museorakennuksen rakentaminen alkoi vuonna 1984 ja se valmistui vuonna 1995. Sen nykyinen näyttely, joka on keskittynyt hellenistisen ja roomalaisen ajan Lesbokseen, perustettiin vuonna 1999.
Vanhan museon näyttely esittelee Lesbosta neoliittiselta kaudelta roomalaiselle ajalle. Alakerrassa on neoliittisen ja pronssikauden esineistöä, mukaan lukien esineitä niin kutsutusta Pyhän Bartolomeuksen luolasta sekä Thermín pronssikautisesta asutuksesta. Yläkerrassa on esineistöä noin 900-luvulta eaa. 300-luvulle jaa. muun muassa antiikin Mytilenen ja Antissan kaivauksilta sekä yksityiskokoelmista. Museon pihalla on veistoksia, rakennusten osia ja piirtokirjoituksia.
Uuden museon kokoelmat esittelevät päivittäistä poliittista, taloudellista ja uskonnollista elämää hellenistiseltä ajalta 200 luvulta eaa. roomalaiselle ajalle 300-luvulle jaa. Merkittävimpiin aarteisiin kuuluvat roomalaisen ajan niin kutsutuista Menandroksen, Telefoksen ja Euripoksen huviloista peräisin olevat lattiamosaiikit ja muut löydökset. Kokoelmiin kuuluu myös mm. hauta- ja votiivireliefejä sekä jumalia ja merkkihenkilöitä esittäviä veistoksia.
Vapaudenpatsas (Mytilíni)
Vapaudenpatsas () on pronssipatsas, joka sijaitsee Mytilínin kaupungissa Lesboksen saarella Kreikassa. Patsas on pystytetty kaupungin satamaan.
Vapaudenpatsaan on veistänyt kreikkalainen kuvanveistäjä Grigórios Zevgólis, ja sen on suunnitellut Lesboksella syntynyt taidemaalari Geórgios Iakovídis. Patsas on saanut innoituksensa New Yorkin Vapaudenpatsaasta, mutta ei kuitenkaan ole sen suora kopio. Patsaan lahjoitti eräs Yhdysvalloissa pitkään työskennellyt lesboslainen palattuaan takaisin kotimaahansa. Patsas valettiin Saksassa vuonna 1922 ja pystytettiin Mytilíniin vuonna 1930.
Esikuvansa tavoin patsas esittää nuorta naista, joka pitää kohotetussa oikeassa kädessään soihtua ja katsoo merelle päin. Patsas on pystytetty marmoriselle jalustalle ja sen koko korkeus on 15 metriä. Patsas kunnioittaa Kreikan kansallissankareita ja sen juurelle lasketaan seppele aina Kreikan kansannousun muistopäivänä 25. maaliskuuta.
Antti Kontsas
Antti Kontsas (s. 10. huhtikuuta 1985) on suomalainen urheiluvalmentaja. Kontsas on entinen TPS-joukkueen jalkapalloilija. Kontsas on kuntovalmentanut vuodesta 2014 lähtien Formula 1 -sarjassa ensin Red Bull -tallissa ja kaudesta 2015 Ferrari-tallissa ajanutta Sebastian Vetteliä. Aikaisempia Kontsaksen valmennettavia ovat olleet Formula 1 -sarjassa Toro Rosso -tallissa ajaneet Sébastien Buemi 2011 ja Jean-Éric Vergne vuodet 2012–2013.
Maastohiihdon maailmancup 2015–2016
Maastohiihdon maailmancup 2015–2016 oli historian 35. virallinen maailmancup-kausi. Se alkoi 27. marraskuuta 2015 Kuusamossa, Suomessa ja päättyi 12. maaliskuuta 2016 Canmoressa, Kanadan Albertassa.