Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisiä huippukokouksia pidettiin vuosina 1943–1991 toisen maailmansodan ja kylmän sodan aikana. Huippukokouksissa pyrittiin edistämään aseidenriisuntaa sekä liennytystä. 1980-luvun lopussa kylmä sota päättyi, mikä merkitsi suurvaltojen välisen kilpailun päättymistä. Toisen maailmansodan aikana pääpaino huippukokouksissa oli Saksaan ja akselivaltoihin kohdistuneessa politiikassa. Sodan aikana huippukokouksissa päätettiin niin Normandian maihinnoususta kuin Saksan jaosta.
Neuvostoliiton johtajan Josef Stalinin ja Yhdysvaltain presidentin Franklin Rooseveltin välinen huipputapaaminen tapahtui Neuvostoliiton suurlähetystössä Teheranissa 28. marraskuuta – 1. joulukuuta. Kokoukseen osallistui myös Britannian pääministeri Winston Churchill. Liittoutuneiden keskeiset kysymykset koskivat sodan seurauksia.
Länsiliittoutuneet ajoivat yhdessä Suomen itsenäisyyden säilyttämistä, johon Stalin suostui, mutta Baltian maiden kohtalosta ei sovittu, sillä Stalin piti Baltian miehittämisestä kiinni. 
Liittoutuneiden asialistalla oli myös Puolan kohtalo, joka oli arka asia Britannialle, sillä Puolan pakolaishallitus Lontoossa vaati Neuvostoliiton vuonna 1939 miehittämiä alueita. Neuvottelut koskivatkin lähinnä Danzigia sekä aluelaajennuksia lännessä.
Liittoutuneiden suurin kysymys oli Länsi-Eurooppaan tapahtuneen maihinnousun ajankohta. Stalin ja Roosevelt tulivat yhteisymmärrykseen siitä, että Operaatio Overlord toteutettaisiin 6.6.1944, mihin Churchill suostui vastahakoisesti.
Teheranin kokouksen suuri kysymys oli myös Kiinan asema. Stalin piti kiinni hyvin herkästä suhteista Japaniin. Matkalla Teheraniin olivat Roosevelt sekä Churchill keskustelleet Kiinan presidentin Tšiang Kai-šekin kanssa Kairossa 22. heinäkuuta – 26. heinäkuuta. Osapuolet sopivat, että Japanilta otettaisiin pois kaikki Tyynen valtameren saaret, jotka se oli miehittänyt vuoden 1914 jälkeen. Lisäksi Koreasta tehtäisiin itsenäinen valtio.
Rooseveltin ja Stalinin suuri yhteisymmärrys Teheranissa herätti suuria toiveita Yhdysvalloissa.
Neuvostoliiton johtajan Josef Stalinin ja Yhdysvaltain presidentin Franklin Rooseveltin välinen huipputapaaminen tapahtui Livadian palatsissa 4. helmikuuta – 11. helmikuuta. Kokoukseen osallistui myös Britannian pääministeri Winston Churchill. Liittoutuneiden keskeiset kysymykset olivat sodan jälkeisen Euroopan tulevaisuus ja uuden maailmanjärjestyksen jako. Liittoutuneet sopivat kokouksessa seuraavaa: Neuvostoliitto suostuu Yhdistyneiden kansakuntien perustamiskokoukseen sillä ehdolla, että sille annetaan kolme ääntä: yksi Ukrainan SNT:lle, yksi Valko-Venäjän SNT:lle ja yksi koko Neuvostoliitolle.
Neuvostoliitolle annettiin oikeus Kuriilien saariin sekä Etelä-Sahalinin saaret, jotka Japani oli saanut haltuunsa vuoden 1904 sodassa). Lisäksi Neuvostoliitto sai oikeuden Mantsurian rautatiehen, joka kuitenkin jäi kiinalaisten hallintaan. Puolan itärajaksi tuli Curzonin linja. Puola sai alueita lännestä ja pohjoisesta. Neuvostoliitto suostui myöntämään Ranskalle oman miehitysvyöhykkeen niin Berliinissä kuin muuallakin Saksassa. Vyöhyke muodostettiin Yhdysvaltain ja Britannian miehitysvyöhykkeen maa-alueista. Saksan maksettaviksi tulevista sotakorvauksista sovittiin päättäväksi myöhemmin.
Neuvostoliiton johtajan Josef Stalinin ja Yhdysvaltain presidentin Harry S. Trumanin välinen huipputapaaminen tapahtui Cecilienhofin linnassa 17. heinäkuuta – 2. elokuuta. Kokoukseen osallistuivat myös Britannian pääministeri Winston Churchill sekä pääministeriksi myöhemmin valittu Clement Attlee. Liittoutuneet päättivät, että Puolan länsirajaksi tulee Oderin ja Neissenin itäpuoliset alueet ja Königsbergin (Kaliningrad) luovutetaan Neuvostoliitolle. Tšekkoslovakialle, Puolalle ja Unkarille päätettiin antaa oikeus karkottaa saksalaisvähemmistö. Saksan sotakorvauksista tehtiin päätös: Neuvostoliitolle annetaan 25 prosenttia länsivyöhykkeiltä purettavista teollisuuslaitoksista; 10 prosenttia ilmaiseksi ja 15 prosenttia maatalous- ja teollisuustuotteita vastaan. Saksan talouselämälle päätettiin tehdä uusjako: kaikki kartellit, monopolit sekä syndikaatit ja trustit puretaan. Sotarikolliset joutuvat oikeuden eteen vastaamaan teoistaan. Talouselämän päätöksenteko päätettiin antaa saksalaisten käsiin viiden valtiosihteerin johtamassa keskusvirastossa. Saksa on sopimuksen jälkeen virallisesti yhtenäinen talousalue.
19. heinäkuuta alkaneen Geneven suurvaltakonferenssin aiheena oli muun muassa Saksan kysymys, Euroopan turvallisuusjärjestelmä sekä aseidenriisunta. Neuvotteluiden alussa Ranskan pääministeri Edgar Faure painotti, että vaikka Saksat yhdistyisikin, se voisi kuulua ainoastaan Natoon. Neuvostoliiton pääministeri Nikolai Bulganin sen sijaan totesi ensimmäisessä puheenvuorossaan, että Saksojen yhdistymisessä on este, sillä liittotasavalta on perustanut uudelleen omat asevoimansa.
Bulganin vaati kaikkien Yhdysvaltain asevoimien joukkojen poistamista Euroopasta. Tämän ristiriitaisuuden vuoksi yhteisymmärrystä ei syntynyt.
Geneven huippukokous päättyi 23. heinäkuuta ilman konkreettisia tuloksia. Merkittävin sopimus oli Itävallan valtiosopimus, joka allekirjoitettiin 15. toukokuuta.
Huippukokoukseen osallistuivat:15. syyskuuta Neuvostoliiton pääministeri Nikita Hruštšovin 12 päivää kestänyt vierailu Yhdysvaltoihin alkoi. Hruštšov ja presidentti Dwight D. Eisenhower tapasivat toisensa kahdenkeskisissä neuvotteluissa presidentin kesäasunnolla Camp Davidissa.
Eisenhowerin ja Hruštšovin välisissä keskusteluissa teemana oli muun muassa Saksan yhdistymisen hinta. Yhteistä ymmärrystä ei kuitenkaan saatu, ja Hruštšev oli valmis kumoamaan 27. marraskuuta 1958 esittämänsä Berliinin uhkavaatimuksen sekä neuvottelemaan kaupungin kohtalosta ilman aikarajoitusta. Eisenhower suostui Neuvostoliiton usean otteeseen vaatimaan huipputapaamiseen, joka oli tarkoitus järjestää seuraavana keväänä ennen Eisenhowerin Moskovan-matkaa.
Yhdysvalloista Hruštšov jatkoi matkaansa Kiinaan, jossa hän osallistui kansantasavallan 10-vuotisjuhlallisuuksiin Pekingissä.
Pariisin huippukokousta oli odotettu suurin toivein. Kokouksessa oli tarkoituksena käsitellä Berliinin ja ennen kaikkea Saksojen kysymystä. Huppukokous päättyi kuitenkin nolosti. Neuvostoliiton pääministeri Hruštšov ilmoitti Neuvostoliiton ilmatorjunnan ampuneen yhdysvaltalaisen U-2-tyyppisen tiedustelulentokoneen alas Neuvostoliiton alueella. Koneen lentäjä Francis Gary Powers oli Hruštšovin mukaan vangittuna.
Yhdysvaltain taholta väitettiin, että kyseessä oli yhdysvaltalainen säätiedustelulentokone, ja ilmoitti sen olevan aseistamaton siviililentokone.
16. toukokuuta Ranskan presidentti Charles de Gaulle avasi Pariisin konferenssin. Minkäänlaista neuvotteluita ei kuitenkaan syntynyt, sillä Hruštšovin esitti Yhdysvalloille uhkavaatimuksen, jonka mukaan sen on myönnettävä, että U-2-tapaus oli aggressiivinen teko Neuvostoliittoa vastaan ja vaati lentojen lopettamista. Presidentti Eisenhower torjui Hruštšovin uhkavaatimuksen ja poistui konferenssista.
Neuvostoliiton pääministeri Nikita Hruštšovin ja Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn kohtaamisessa Wienissä järjestetyssä huippukokouksessa 3. kesäkuuta ilmapiiri oli hyvä, vaikkei mitään tuloksia saatu aikaseksi. Huippukokouksen pääteemoista, Berliinin ja Saksojen kysymyksistä sekä ydinkokeiden kieltämisestä, ei tullut mitään. Kennedyn ja Hruštšovin välinen kahdenkeskinen ymmärrys oli melko hyvä. Wienin kokouksesta ei jäänyt mitään avoimia asioita.
Yhdysvaltain presidentti Lyndon B. Johnson ja Neuvostoliiton pääministeri Aleksei Kosygin kohtasivat Glassboron yliopistokaupungissa New Yorkin osavaltiossa 23.–25. kesäkuuta. Suurvaltojen johtajien aiheena olivat Vietnamin sota ja Kuuden päivän sota sekä ydinsulkusopimus. Keskustelut käytiin ystävällisessä ja sydämellisessä ilmapiirissä. Minkäänlaisiin sopimuksiin osapuolet eivät päässeet. 
Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonin vierailu Neuvostoliittoon oli ensimmäinen, jonka Yhdysvaltain presidentti on tehnyt. 
Nixonin matkan aikana allekirjoitettiin sopimuksia luonnonsuojelusta, lääketieteestä sekä avaruustutkimuksesta ja talousteknisestä yhteistyöstä.
Neuvotteluiden lopputulos oli SALT I -sopimus, jonka Richard Nixon ja Leonid Brežnev allekirjoittavat Kremlin palatsissa 26. toukokuuta. Sopimusta oli viimeistelty Helsingissä, ja se oli tärkeä askel strategisten aseiden tuotannon rajoittamiseksi.
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Leonid Brežnevin vierailu 16. kesäkuuta Yhdysvaltoihin oli vastavierailu vuoden 1972 vierailulle, jolloin Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon teki ensimmäisenä Yhdysvaltain presidenttinä vierailun Neuvostoliittoon.
Brežnevin ja Nixon väliset neuvottelut käytiin Washingtonissa, Yhdysvaltain presidentin kesäasunnolla Camp Davidissa ja Nixonin Kalifornian asunnolla San Clementessä.
Nixon ja Brežnev allekirjoittivat laajakantoisen ydinsodan estämisjulistuksen. Lisäksi he antoivat periaatejulistuksen SALT-päämääräistä ja sen loppuun saamiseksi vuoteen 1974 mennessä. Lisäksi sovittiin ns. MBFR-sopimus eli sotajoukkojen supistamisneuvotteluiden alkamispäiväksi 30. lokakuuta 1974. Tämän sopimuksen sanottiin antaneen tietä ETYK:ille, koska MBFR-ajankohdan määrääminen oli ollut Nato-maille ennakkoehto turvakokouksen toisen vaiheen aloittamiselle Genevessä.
Lisäksi neuvotteluissa keskusteltiin Neuvostoliiton juutalaisten maastamuutosta ja sen ongelmista. Brežnev teki selväksi senaatin jäsenille, että vuonna 1972 oli noin 61 00 neuvostojuutalaista anonut lupaa muuttaa Israeliin. Luvista 800 evättiin. 25. kesäkuuta Brežnevin vierailu päättyi ja hän palasi Pariisin kautta Neuvostoliittoon. Pariisissa Brežnev tapasi presidentti Georges Pompidoun.
Yhdysvaltain presidentin Richard Nixonin viikon kestänyt valtiovierailu Neuvostoliitossa alkoi 27. kesäkuuta. Saavuttuaan Moskovaan Nixon neuvotteli kolmesta yhteistyösopimuksesta Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välille. 1. heinäkuuta Leonid Brežnev ja Nixon pääsivät sopimukseen molempien maiden torjuntaohjusten (ABM) ja maanalaisten ydinkokeiden rajoittamisesta sekä siitä että edelleen ponnisteltaisiin strategisten hyökkäysohjusten rajoittamiseksi. Lisäksi päästiin sopimukseen laajennetusta kauppa- ja tutkimustyöstä.
Yhdysvaltain presidentti Gerald Ford ja Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri Leonid Brežnevin tapasivat toisensa 23.–24. marraskuuta Neuvostoliiton länsirannikolla Vladivostokissa. Tapaamisen tärkein kohta oli SALT-neuvotteluiden edistäminen. Osapuolet sopivat uusista suuntaviivoista, jotka merkitsivät 10-vuotista sopimusta ydinasevarustelujen supistamisesta. Kommunikean mukaan sopimus SALT II:sta tulisi vuonna 1975.
Helsingin ETYK-huippukokouksen aikana 2. heinäkuuta Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri Leonid Brežnev ja Yhdysvaltain presidentti Gerald Ford tapasivat toisensa Neuvostoliiton suurlähetystössä. Molemmat osapuolet tähtäsivät strategisten aseiden käytön rajoittamiseen (SALT). Sopimuksen jatkoneuvottelut olivat olleet alkuvuoden 1975 jäissä, joten osapuolten tapaaminen Helsingissä oli odotettu. Läpimurtoa ei kuitenkaan tullut pitkistä neuvotteluista huolimatta. Ford ja Brežnev kuitenkin korostivat, että neuvottelujen henki oli ystävällinen ja rakentava.
Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter ja Neuvostoliiton kommunistipuoleen pääsihteeri Leonid Brežnev saapuivat Wieniin kauan suunniteltua huippukokousta varten.
Tapaamisen kohokohta oli SALT II -sopimuksen allekirjoittaminen Hofburgin vanhassa keisarillisessa palatsissa 18. kesäkuuta. Sopimuksella pyrittiin rajoittamaan strategisten aseiden, lähinnä mannertenvälisten ohjusten kilpavarustelua. SALT II:ssa oli määrä pudottaa ydinaseiden kantolaitteiden lukumäärää 2 400:sta 2 250:een vuoteen 1981 mennessä. Neuvostoliitto oli näin ollen valmis hävittämään 270 kantolaitetta ja Yhdysvallat noin 190. Lukumäärät sisälsivät maa-, lento- ja vedenalaisissa tukikohdissa käytettäviä kantolaitteita.
Ensimmäistä kertaa kuuteen vuoteen tapasivat Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan ja Neuvostoliiton kommunistipuoleen pääsihteeri Mihail Gorbatšov huippukokouksessa Genevessa 19. marraskuuta. Tapaamiset sujuivat oikein hyvin mutta asiakysymyksiä ei saavutettu toivuttua lähentymistä. Molemmat osapuolet korostivat ydinasevarustelun vähentämistä. Gorbatšov totesi kuitenkin pitävänsä myönteisenä tulosten saavuttamista mahdollisena vain siinä tapauksessa että Yhdysvallat luopuisi suunnitelmastaan avaruuden käyttämiseksi sotilaallisiin tarkoituksiin eli SDI-järjestelmä.
Osapuolet keskustelivat myös alueellisista selkkauksista kuten Afganistanin miehityksestä sekä Keski-Amerikan ongelmista joista ei kuitenkaan saatu käytännön tuloksia.
Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan ja Neuvostoliiton kommunistipuoleen pääsihteeri Mihail Gorbatšov tapasivat 11. lokakuuta Reykjavíkissä. Reykjavíkin kokouksen tarkoituksena oli neuvotella vakavasti sekä asevarustelusta että aseidenriisunnasta. Neuvostoliitto kuitenkin esitti laajan suunnitelman jonka piti johtaa mannertenvälisten ydinaseilla varustettujen ohjusten sekä myös keskimatkan ja keskilyhyenmatkan ohjusten asteittainen poistaminen. Yhdysvallat kuitenkin huomasi että suunnitelma olisi sille ja muille Nato-maille epäedullinen sillä se olisi tarkoitettu vain tavanomaisten aseiden varaan rakennettu varustelutasapaino ja se olisi ongelma.
Neuvostoliiton kommunistisen puoleen pääsihteeri Mihail Gorbatšov ja Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin välinen huippukokous Washingtonissa oli historiallinen. Kokouksen kohokohta oli kaikkien ydinkärjillä varustelujen keskimatkanohjusten poistamissopimus eli INF-sopimus. Tämä tarkoitti sitä että Yhdysvaltojen oli seuraavan kolmen vuoden aikana tuhottava 396 Pershing-2-risteilyohjusta minkä lisäksi 72 vanhaa Saksan liittotasavaltaan sijoitettua Pershing 1 A -ohjusta ei korvata uusilla. Neuvostoliitto sitoutui tuhoamaan 683 ohjusta.
Sopimus oli ensimmäinen jossa molemmat suurvallat sitoutuivat tuhoamaan jo olemassa olevia aseita. Strategisten mannertenvälisten ohjusten vähentämisessä ei saatu aikaan.
Alueellisista konflikteista kuten Keski-Amerikan contrien rahoittaminen tai Afganistanin vetäytymisestä ei saatu tuloksia.
Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan ja Neuvostoliiton kommunistipuoleen pääsihteeri Mihail Gorbatšov tapasivat huippukokouksessa Moskovassa 29. toukokuuta. Yhdysvaltain senaatti oli ratifioinut joulukuussa 1987 allekirjoitetun keskimatkanohjusten poistamista koskevan INF-sopimuksen. Sopimus astui voimaan heti huippukokouksen aikana. Suurvallat pääsivät periaatepäätökseen mannertenvälisten ydinkärjillä varustettujen ohjuksien koskevien neuvottelujen jatkamisesta. Lisäksi risteilyohjusten laskennasta sekä lentokoneiden kantamista risteilyohjuksista päästiin ymmärrykseen. Mitään sopimusta ei osapuolet allekirjoittaneet. Myös Yhdysvaltain avaruuspuolustusjärjestelmästä SDI:stä ei päästy sopimuksiin. Suurin kysymys oli kuitenkin sotalaivoihin rakennetut risteilyohjuksien poistaminen.
Neuvostoliiton kommunistisen puoleen pääsihteeri Mihail Gorbatšovin pitämässä puheessa New Yorkssa 7. joulukuuta hän arvosteli suurvaltojen välejä rasittuneita asenteita toteamalla ettei suljettu yhteiskunta ollut toiminut ja ettei Neuvostoliitolla olisi yksinoikeus totuuteen. Gorbatšov painotti aserajoituksien jatkamista ja kansainvälisen yhteistyön lisäämistä. Lisäksi Gorbatšov ilmoitti että Neuvostoliitto alkaisi vetää konventionaalista sotajoukkoja pois 500 000 miehellä. Joukot vedettäisiin pois Itä-Euroopasta ja Neuvostoliiton Euroopan puoleisesta osasta ja Mongoliasta. Tähän kuuluisi tankit, tykit, hävittäjät sekä erillisiä laitoksia ja varastoja. Lisäksi Afganistanin joukkojen vetäytymistä nopeutetaan. Näin kylmä sota lopetettiin ilman laukausta. Tämä oli ensimmäinen kerta sitten vuoden 1960 jolloin Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri esiintyi YK:n yleiskokouksessa edellinen oli Nikita Hruštšov.
Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush ja Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri Mihail Gorbatšov tapasivat toisensa 2. joulukuuta Maltalla. Ensimmäisen päivän neuvottelut käytiin neuvostoliittolaisella "Slava"-aluksella ja toinen päivä taas yhdysvaltalaisella "Belknap"-aluksella, mutta sään takia ne siirtyivät risteilijä "Maksim Gorkille", joka oli ankkurissa Marsaxlokkin satamassa. Osapuolet keskustelivat strategisten aseiden supistamisesta puoleen. Start-sopimuksen allekirjoittamisajan kohta oli kaikkien yhteinen tavoite. Osapuolet allekirjoittivat taloudellisia sopimuksia. Neuvostoliiton jäsenyys IMF:ssä sekä Maailman pankissa oli myös tapetilla. Myös GATT-jäsenyys oli ajankohtainen. Saksojen kysymyksessä osapuolet painottivat että asia olisi ainoastaan saksalaisten oma asia.
Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush ja Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov tapasivat toisensa Washingtonissa 3. kesäkuuta. Osapuolet neuvottelivat Start-sopimuksen allekirjoittamista jolla pyritään vähentämään strategisia ydinohjuksia 30 prosentilla. Maiden hallussa olevista kemiallisista aseista päätettiin hävittää yli puolet. 
Hävittäminen aloitettaisiin vuonna 1992 ja puolet aseista olisi tuhottu vuoteen 1999 mennessä. Maiden välinen kauppasopimus allekirjoitettiin. Gorbatšov keskusteli yhdysvaltalaisten yritysten johtajien kanssa mahdollisuuksista päästä auttamaan Neuvostoliiton ongelmissa olevaa taloutta. Presidentit keskustelivat myös Saksojen yhdistymisestä ja Euroopan turvallisuudesta.
Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush ja Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov tapasivat toisensa Helsingissä 9. syyskuuta järjestetyssä pikahuippukokouksessa. Kokouksen aiheena oli ensisijaisesti Irakin toimeksi panema Kuwaitin miehitys. Osapuolet olivat pääsivät heti alussa yhteisymmärrykseen siitä että Irakin on vedettävä joukkonsa pois Kuwaitista ja vapauttamaan kaikki siellä olevat panttivangit. Neuvostoliiton lähettämien parinsadan sotilasneuvonantajien määrästä Irakissa sovittiin vetäytyvän määräaikaan mennessä. Yhteisymmärrystä Kuwaitin miehityksen lopettamisesta ei saatu aikaiseksi sillä Yhdysvallat oli sotilaallisen iskun kannalla kun taas Neuvostoliitto kannatti pakotepolitiikkaa.
22 Nato-maan ja Varsovan liiton maan päämiehet allekirjoittivat laajan aseidenriisuntasopimuksen Pariisin ETYK-huippukokouksessa 19. marraskuuta.
16 Naton ja kuusi Varsovan liiton maata vakuuttivat, etteivät ole enää vihollisia vaan loivat nyt uuden kumppanuuden ja keskinäisen yhteistyön.
Juhlallisessa allekirjoitustilaisuudessa liitot sopivat ettei aseita enää käytetä muuhun kuin lailliseen puolustukseen ja vain YK:n sääntöjen mukaisesti.
TAE-sopimus eli CFE ("Conventional Armed Forces in Europe") sisälsi Euroopassa olevien tavanomaisten aseiden huomattavan vähentämisen.
TAE-sopimus rajoitti aseet molemmin puolin 20 000 panssarivaunua, 30 000 panssaroituun miehistönkuljetusvaunu, 20 000 tykkiin, 6 800 hävittäjään ja 2 000 rynnäkköhelikopteriin.
Sopimuksen mukaan noin neljännes miljoonaa asetta tuhotaan tai muutetaan rauhanomaiseen käyttöön vuoteen 1994 mennessä. TAE-sopimus koski varustelua Atlantin rannikolta Ural-vuoristolle.
Neuvostoliitto siirsi joukkoja Ural-vuoriston toiselle puolelle, joka on sopimuksen ulkopuolella. Yhdysvaltain joukot Euroopasta siirrettiin Persianlahdelle.
Lisäksi Pariisissa allekirjoitettiin peruskirja, jossa määriteltiin länsimaisen yhteiskuntajärjestelmän malliksi koko Euroopalle.
Seitsemän johtavan läntisten teollisuusvaltioiden päämiehet kokoontuivat 15. heinäkuuta kolmipäiväiseen neuvonpitoon Lontooseen. 
Kokouksen osallistujat olivat Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush, Ranskan presidentti François Mitterrand, Saksan liittokansleri Helmut Kohl, Euroopan yhteisön presidentti Jacques Delors, Italian pääministeri Giulio Andreotti, Kanadan pääministeri Brian Mulroney, Japanin pääministeri Toshiki Kaifu ja Alankomaiden pääministeri Ruud Lubbers.
Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov osallistui kokoukseen kutsuttuna. Kokouksen aineena oli Neuvostoliiton talousongelmat. G7-maat lupasivat vauhdittaa Neuvostoliiton liitännäisjäsenyyttä IMF:ssä ja Maailman pankissa. Mihail Gorbatšov ja Yhdysvaltain presidentti Bush keskustelivat muuan muassa Start-sopimuksen allekirjoittamistapahtumista.
G7-ryhmän kokouksessa Irakin taloudellisia pakotteita jatkettiin.
Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush ja Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov allekirjoittivat 31. heinäkuuta Moskovan Kremlissa historiallisen aseidenriisuntasopimuksen eli START I:n. Sopimuksessa Neuvostoliiton oli tarkoitus vähentää 30 prosentilla ydinkärkiä ja Yhdysvallat 25 prosentilla. START I oli jatkoa vuonna 1987 allekirjoitetun INF-sopimukselle. INF joka koski lähinnä ydinohjusten aseistariisuntaa jolla osapuolet tuhoaisivat omia keskimatkan ja lyhyen keskimatkan ydinohjuksia.
Huippukokouksessa osapuolet keskustelivat muun muassa Neuvostoliiton talousongelmista sekä Lähi-idän tilanteesta. Bush ilmoitti myös että Yhdysvallat olisi valmis auttamaan Neuvostoliittoa taloudellisesti muun muassa tullimääräysten pienentämällä. Samalla Bush painotti että Neuvostoliiton tulisi ratkaista Baltian maiden itsenäisyyskysymykset sekä lopettaa Kuuban taloudellisen ja sotilaallisen avun sekä Neuvostoliiton armeijan valvonnan maan talouselämässä tuli loppua.
Lisäksi Bush kävi keskusteluita Venäjän federaation presidentin Boris Jeltsinin kanssa.
Kansainvälinen rauhankonferenssi Lähi-idän ongelmista alkoi 30. lokakuuta Madridissa. Viisi päivää kestänyt konferenssi oli historiallinen sillä ensi kertaa Israelin, arabimaiden sekä palestiinalaisten edustajat istuivat yhteiseen neuvottelupöytään.
Konferenssiin saakka oli päästy Yhdysvaltain, Neuvostoliiton, YK:n ja EY:n pitkäaikaisten neuvotteluiden jälkeen. Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush sekä Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov vetosivat avauspuheessaan Israelin ja arabimaiden sovinnonhaluun. Lisäksi Bush vaati epäsuorasti Israelia suostumaan sovitteluratkaisuun aluevaatimuksissaan.
Palestiinalaiset pitävät kokousta onnistuneita sillä heidät oli ensimmäistä kertaa hyväksytty neuvottelukumppaniksi. Konferenssin vaikein ongelmia oli Israelin ja Syyrian välinen joka koski Golanin kukkuloiden juutalaisasutuksia.