Colossus-luokka (lentotukialus)
Colossus-luokka oli toisen maailmansodan aikana tilattu Britannian Kuninkaallisen laivaston tukialusluokka, johon kuului alun perin kuusitoista lentotukialusta. Aluksista kuitenkin kuusi siirrettiin Majestic-luokkaan (eli parannettuun Colossus-luokkaan). Luokan alukset valmistuivat vasta sodan lopulla.
Kaikki Britannian telakat olivat täystyöllistettyjä vuoden 1941 lopulla, mutta sotatoimet osoittivat sodan laajenevan kaikille mantereilla ja tukialusten tarpeen kasvavan. Saattuetukialukset olisivat olleet mahdollisuus, mutta niiden hitaus ja pieni konekapasiteetti eivät olleet riittäviä laivasto-osaston mukana toimimiseen. Tarpeen osoittivat Välimeren tapahtumat sekä Force Z:n tuhoutuminen Intian valtamerellä. Toisena mahdollisuutena nähtiin käytöstä poistettujen alusten muuttaminen tukialuksiksi, ja parhaana kandidaattina pidettiin "HMS Vindictiveä". Tästä kuitenkin luovuttiin, ja päädyttiin suunnittelemaan kohtuuhintaista uutta tukialusluokkaa.
Luokan alusten tuli olla mahdollista valmistua kahdessa vuodessa, ja niiden tuli kyetä operoimaan joko Supermarine Seafire tai Hawker Sea Hurricane -hävittäjillä, minkä vuoksi niille tuli rakentaa pidempi lentokansi, mikä aiheutti pienen viiveen valmistumisaikatauluihin. Colossus-luokka oli selvästi kevyempi kuin edeltäneet "HMS Unicorn" tai suuret laivastolentotukialukset, mutta niissä on havaittavissa Illustrious-luokan alusten ratkaisuja pienemmässä mittakaavassa. Alusten lentokansi oli 690 × 80 jalkaa, ja niille oli asennettu katapultti, jolla voi lähettää ilmaan 14 000 paunan lentokoneen 66 solmun nopeudella.
Aluksilla oli kaksi 45 × 35 jalan hissiä, joilla kyettiin nostamaan hangaarista kannelle 15 000 paunaa. Aluksilla oli ainoastaan yksi hangaari, jonka lattia oli 445 × 52 jalkaa ja korkeus 17,5 jalkaa. Polttoainetta oli 37 lentokoneelle 98 600 gallonaa.
Aluksilta puuttui panssarointi ja ilmatorjunta-aseistus oli rajoitettu ainoastaan keveään aseistukseen: kuusi neliputkista kaksinaulaista pompom-tykkiä, yksitoista neliputkista ja kahdeksan kaksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä, mikä johtui neliputkisten tykkien hankinnan vaikeudesta.
Luokan alusten ilmatorjunta-aseistus vaihteli yllä olevasta runsaasti. Viimeisiin aluksiin asennettiin 17 yksiputkista ja kaksiputkista 40 millimetrin Boforsin ilmatorjuntatykkiä.
Tulenjohtojärjestelminä oli yleensä tyypin 79/281 tutkat, mutta "HMS Oceanille" asennettiin yhdysvaltalainen SM-1-tutka.
Alusten voimanlähteenä oli niin kutsuttu muokattu risteilijävarustus ja kattilat, ja niiden vaatimat tilat olivat jonossa peräkkäin. Tämä mahdollisti paremman osumasietoisuuden.
Luokan aluksista muutettiin jo rakennusvaiheessa huoltotukialuksiksi "HMS Perseus" (ex- "HMS Edgar") ja "HMS Pioneer" (ex-"HMS Mars"). Samoin monet aluksista siirtyivät muiden maiden hallintaan sodan päätyttyä.
"HMS Colossus" myytiin Ranskaan 1946 ja nimettiin "FS Arromanchesiksi". "HMS Venerable" myytiin Alankomaille 1948 ja nimettiin "Hr. Ms. Karel Doormaniksi". "HMS Vengeance" oli lainassa Australialla 1952-1955, ja alus myytiin 1956 Brasilialle ja nimettiin "NAeL Minas Geraisiksi". "HMS Warrior" oli lainassa Kanadalla 1946-1948, ja alus myytiin 1958 Argentiinalle ja nimettiin "ARA Independenciaksi".