Uskovien kaste
Uskovien kaste on toinen kahdesta kristinuskon piirissä esiintyvästä kastekäytännöstä (toinen on lapsikaste). Uskovien kasteessa kastetaan Jeesukseen uskova, uskonsa suullaan tunnustanut henkilö. Uskovien kastetta käyttävissä kristillisissä yhteisöissä ei kasteta vauvoja, mutta uskovien kaste ei edellytä täysi-ikäisyyttä, joten uskovien kastetta käyttävissä yhteisöissä kastetaan myös alaikäisiä nuoria ja osassa kastetaan ymmärtäväisessä iässä jo olevia lapsiakin. Uskovien kaste on käytössä esimerkiksi helluntailaisuuden, baptismin, adventismin, vapaakirkon ja Herran Kansan piirissä ja joissakin metodistisissa ryhmissä. Lisäksi ulkoisesti samantapaisia kasteita on käytössä eräissä kolminaisuusopin kieltävissä uskonnoissa (katso edempänä).
Uskovien kastetta perustellaan ja lapsikastetta vastustetaan muun muassa sillä, että Raamatussa ei suoraan mainita ketään kastetun vauvana (vaikka kokonaisia perhekuntia kerrotaan kastetun kerralla), sekä lähetyskäskyn sanajärjestyksellä: Joka uskoo ja saa kasteen, on pelastuva, mutta kyseisen kohdan käännös on jossain määrin kyseenalainen. Uskovien kaste tapahtuu nykyäänkin yleensä käyttämällä henkilö upoksissa, kun taas useimmissa lapsikastetta käyttävissä yhteisöissä nykyisin kaste suoritetaan valelemalla lapsen pää vedellä. Käsitystä, jonka mukaan kaste olisi suoritettava nimenomaan upottamalla, uskovien kastetta käyttävissä kristillisissä yhteisöissä perustellaan muun muassa sillä, että Raamattu kuvaa kastetta hautaamiseksi. Uskovien kaste voidaan suorittaa esimerkiksi järvessä tai joessa mutta myös nimenomaan kastetta varten valmistetussa altaassa, jollaisia on käytössä mm. helluntaiseurakunnissa. Kristillisen uskovien kasteen ottanut liittyy tavallisesti paikallisen seurakunnan jäsenyyteen, mutta kastetta ei tarvitse uusia siirryttäessä saman yhteisön toiseen paikallisseurakuntaan eikä yleensä myöskään siirryttäessä toiseen kristilliseen yhteisöön.
Siitä, oliko alkuseurakunnan kastekäytäntö lapsi- vai uskovienkastekäytäntö, ei asiaan perehtyneiden tutkijoiden keskuudessa vallitse läheskään yksimielisyyttä. Se on kuitenkin jokseenkin selvää, että siltä osin käytäntö muistutti enemmän nykyistä uskovien- kuin lapsikastekäytäntöä, että kaste toimitettiin upottamalla.
Uskovien kastetta kannattavia kristittyjä on kutsuttu reformaation ajoista alkaen uudestikastajiksi, koska he kastavat lapsikasteen saaneita uudelleen, kun lapsikastetta ei tunnusteta kristilliseksi kasteeksi. Uudestikastajiksi kutsuttavat ryhmät saattavat pitää nimitystä "uudestikastaja" loukkaavana. Tämä johtuu siitä, että koska vauvakaste ei heidän mielestään todellisuudessa ole kaste, he omasta mielestään eivät kasta uudelleen. Toisaalta sylilapsikasteen kannalla olevissa kristillissä yhteisöissä saatetaan kutsua uudestikasteeksi mitä tahansa uskovienkastekäytännön kannalla olevassa yhteisössä tpimitettavaa kastetta (siis sellaistakin, jossa kastettavaa ei ole ennestään kastettu lainkaan).
Kastekysymys on ekumeniassa keskeinen ongelma. Uskonyhteyden kokeminen ja varauksellinen yhteistyö erilaisen kastekäsityksen kannalla olevien kristittyjen kesken on kuitenkin mahdollista. Yleensä kastetta ei pidetä pelastuksen edellytyksenä.
Suomalaisten pääasiallinen kastekäytäntö on lapsikaste, koska valtaosa väestöstä kuuluu luterilaiseen kirkkoon. Kristinuskon levittyä Suomeen se lienee pitkään ollut Suomessa yksinomainenkin. Hieman uskovienkastekäytäntöä Suomessa esiintyi viimeistään 1800-luvun loppupuolella, sillä baptismi levisi Suomeen 1850-luvulla ja Suomen ensimmäinen baptistiseurakunta perustettiin Luvialle vuonna 1870. Yksinomaan uskoon tulleiden henkilöiden kastamisen käytäntö, lapsikasteen saaneiden kastaminen toistamiseen sekä upoksissa käyttämisen pitäminen ainoana oikeana kasteen toimitustapana tulivat Suomessa yleisiksi helluntaiherätyksen levitessä maahan hieman ennen maan itsenäistymistä. Aluksi kirkkouskovaisten ja helluntailaisten välit olivat hyvin riitaiset, mutta viime sota-ajan jälkeen ekumeeniset lähentymispyrkimykset ovat lieventäneet vastakkainasettelua ja mahdollistaneet uskonyhteyden kokemisen ja varauksellisen yhteistyön erilaisen kastenäkemysksen omaavien uskovien välillä.
Kristillistä uskovien kastetta ulkoisesti muistuttava kaste on käytössä myös eräissä kristillisperäisissä mutta kolminaisuusopin kieltävissä uskonnollisissa yhteisöissä kuten Jehovan todistajilla ja mormoneilla. Kyseessä ovat kristillisvaikutteiset yhteisöt, jotka itse mieltävät itsensä kristillisiksi mutta joita niiden ulkopuolella ei tavallisesti kristillisinä pidetä. Näitä kasteita eivät mitkään kristilliset yhteisöt pidä pätevinä, koska katsovat kasteen pätevyyden edellyttävän, että kasteen suorittava yhteisö tunnustaa kolminaisuusopin.