Tieteisfantasia
Tieteisfantasia (engl. science fantasy) on spekulatiivisen fiktion lajityyppi, joka sekoittaa fantasiaa ja science fictionia. Tyylilaji kuvaa futuristisia maailmoja, joissa sekä taikuus että kehittynyt tiede ovat läsnä. Tyylilaji saavutti ensi kerran suosiota 1930- ja 1940-luvuilla. Yleisessä käytössä tieteisfantasian käsite oli lähinnä vuosina 1950-1966, jolloin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ilmestyi "Science Fantasy" -niminen lehti.
Monet tieteisfantasian teemoista ovat yhteisiä valtavirran tieteiskirjallisuuden kanssa. Näitä ovat esimerkiksi rinnakkaismaailmat ja -ulottuvuudet, hirviöt, parapsykologiset ilmiöt sekä yli-ihmiset. Tieteisfantasia ei kuitenkaan pyri antamaan oudoille ilmiöille ja huipputeknologialle uskottavia tieteellisiä selityksiä. Tämän johdosta sen katsotaan edustavan "pehmeää tieteiskirjallisuutta". Varsinaisesta fantasiasta taas tieteisfantasia eroaa siinä, että yliluonnolliset elementit ovat vähäisiä tai niille annetaan näennäistieteellinen selitys.
Tieteen ja taikuuden suhde vaihtelee eri teoksissa. Toisinaan ne ovat toisilleen vastakkaisia, toisinaan taas ne esiintyvät rinnakkain ja niitä on mahdollista hyödyntää yhdessä. Joissakin tarinoissa taikuus selitetään äärimmäisen kehittyneenä teknologiana, joka on alkanut muistuttaa enemmän taikuutta kuin tiedettä. Jos tarina sijoittuu kaukaiseen tulevaisuuteen, ihmeellisten laitteiden ja voimien teknologinen luonne on saattanut unohtua, eivätkä henkilöhahmot enää erota sitä oikeasta taikuudesta. Myös parapsykologiset voimat voivat toimia tarinassa magian kaltaisesti.
Tieteisfantasialla on useita alalajeja. Miekka ja planeetta -tarinat kuvaavat vieraita planeettoja, joiden kulttuurissa yhdistyvät keskiaikaiset vaikutteet ja tulevaisuuden teknologia. Genrelle ovat tyypillisiä eksoottiset maailmat ja lukuisat miekkataistelut, joista se on saanut nimensä. Planeettaromanssi on miekan ja planeetan realistisempi lähisukulainen. Kuoleva maailma -genre keskittyy kuvaamaan maapalloa lähestyvän maailmanlopun alla. Sen teemoja ovat maailmantuska, kuolevaisuus, väsymys ja rappio.
Tieteisfantasia on aina ollut terminä epämääräinen eikä sitä ole määritelty tarkasti. Genrerajoja hämärtää entisestään se, että jotkin fantasiaromaanit pyrkivät perustelemaan näennäisen yliluonnolliset elementtinsä tieteellä. Miekka ja magia -kirjallisuuden miljööt taas hakevat esikuvansa todellisesta historiasta.
Judith Merril suosi 1950-luvulla tieteisfantasia-termiä, koska katsoi tieteiskirjallisuuden kokonaisuudessaan olevan ennen kaikkea fantasiaa. Gary K. Wolfe taas on määritellyt tieteisfantasian ”hyödyntävän fantasian tehokeinoja science fictionin tarjoamassa kontekstissä”. Hänen mukaansa tieteisfantasian kuvaamat maailmat ovat yhteydessä tosielämään, mutta aika, avaruus tai vieraat ulottuvuudet erottavat ne toisistaan.
Arthur C. Clarken mukaan puhdas science fiction kuvaa asioita, jotka nykytiedon mukaan voisivat jonain päivänä olla totta. Tällä perusteella esimerkiksi Star Trek voitaisiin määritellä tieteisfantasiaksi, sillä siinä esiintyy mahdottomina pidettyjä ilmiöitä, kuten valoa nopeampaa matkustamista ja sujuvaa englantia puhuvia inhimillisiä avaruusolentoja. Toisaalta Clarke huomautti myös, että tieteen kehittyessä uskomatonkin voi muuttua mahdolliseksi.