Oscar Robertson
Oscar Palmer Robertson (s. 24. marraskuuta 1938 Charlotte, Tennessee) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Robertson edusti ammattilaisuransa aikana Cincinnati Royalsia ja Milwaukee Bucksia. Hän voitti yhden NBA-mestaruuden, jonka lisäksi hänet valittiin kerran NBA:n sekä . Yhdysvaltain maajoukkueessa Robertson voitti olympiakultaa Roomassa 1960. Vuonna 1980 hänet valittiin Basketball Hall of Fameen.
Robertson varttui Indianapolisissa köyhissä rotuerottelun vallinneissa olosuhteissa. Hän aloitti koripallon, koska sitä pidettiin köyhien lasten lajina. Hänellä ei ollut varaa omaan palloon, jonka takia hän teki sukista itselleen pallon. Robertson pelasi lukiokoripalloa Crispus Attucksin lukiossa, jossa valmentaja hioi hänen luonnollisia fysikaalisia vahvuuksiaan. Peleissä Robertson yhdisteli kaduilta oppimaansa pelityyliä valmentajan opettamaan tyyliin, jonka johdosta hän teki ensimmäisen kautensa aikana 24,0 pistettä ottelua kohden. Lukio hävisi kauden aikana vain yhden ottelun ja voitti osavaltion mestaruuden. Seuraavalla kaudella joukkue voitti kaikki ottelunsa ja rikkoi osavaltion voittoputkiennätyksen 45 voitetun ottelun ansiosta. Kyseisellä kaudella koulu voitti toisen osavaltion mestaruuden perättäin.
Kahden lukiokauden jälkeen Robertsonista olivat kiinnostuneita yli kolmekymmentä collegea, joista hän valitsi lopulta Cincinnatin yliopiston. Ensimmäisenä vuotenaan Robertson teki 33,8 pistettä ottelua kohden. Kahtena opiskeluvuotenaan hän johdatti joukkueensa NCAA:n Final Fouriin. Hänet valittiin kolme kertaa vuoden yliopistopelaajaksi, jonka lisäksi hän rikkoi neljätoista NCAA-ennätystä.
Robertson osallistui , jossa Cincinnati Royals varasi hänet tilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Kausi 1960–1961 oli Robertsonin ensimmäinen ammattilaiskausi. Hän teki 30,5 pistettä ja antoi 9,7 syöttöä ottelua kohden, jonka johdosta hänet valittiin . Robertson pelasi myös ssa vuonna 1961. Tällöin hänet valittiin ottelun . Seuraavalla kaudella Robertson saavutti keskiarvoillaan tripla-tuplan, mutta joukkue ei edennyt pudotuspelien ensimmäistä kierrosta pidemmälle. Kaudella 1963–1964 Robertson teki NBA-uransa parhaan pistekeskiarvon, sillä hän teki 31,4 pistettä ottelua kohden. Tämän ansiosta hänet valittiin kauden . Cincinnati eteni itäisen divisioonan loppuotteluihin, mutta ei edennyt tätä pidemmälle Robertsonin pelatessa seurassa. Vuosina 1964 ja 1969 Robertson valittiin tähdistöottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Ennen kauden 1970–1971 alkua Cincinnati vaihtoi Robertsonin Milwaukee Bucksin kanssa, jolloin Cincinnati sai vastineeksi Flynn Robinsonin ja Charlie Paulkin. Tapahtuma herätti huomiota ja uskottiin, että Cincinnatin valmentajaksi edellisellä kaudella siirtynyt Bob Cousy olisi ollut kateellinen Robertsonille. Robertson oli aiemmin rikkonut lukuisia Cousyn nimissä olleita ennätyksiä. Vuonna 1970 Robertson oli myös mukana lakijutussa, joka viivästytti ABA:n ja NBA:n yhdistymistä. Bucksissa pelasi Robertsonin lisäksi Lew Alcindor eli Kareem Abdul-Jabbar, joka voitti sarjan korikuninkuuden sekä arvokkaimman pelaajan palkinnon kaudella 1970–1971. Bucksin kausi oli NBA-joukkueiden paras, sillä joukkue voitti 66 ottelua. Bucks eteni aina NBA-finaaleihin saakka, joissa se kohtasi Baltimore Bulletsin. Robertsonin ja Alcindorin johtama joukkue voitti loppuottelusarjan suoraan voitoin 4–0, jolloin Robertson saavutti ensimmäisen ja ainoan NBA-mestaruutensa. Pitkän uran pelanneena hänen kroppansa alkoi väsyä ja Robertson päättikin pelata seurassa vielä kolmen kauden ajan. Viimeiset kolme vuotta Bucks voitti aina divisioonansa mestaruuden, mutta mestaruutta seura ei onnistunut voittamaan. Kaudella 1973–1974 joukkue eteni sarjan loppuotteluihin, joissa Bucks kohtasi Boston Celticsin. Loppuottelusarja venyi seitsemänteen peliin, jonka Celtics voitti.
Kesällä 1959 Robertson kutsuttiin mukaan Yhdysvaltain koripallomaajoukkueeseen, joka osallistui Pan-Amerikan kisoihin. Robertson muodosti Jerry Westin kanssa joukkueen tähtikaksikon, joiden välille media yritti saada kilpailua. Kisoissa Yhdysvaltain joukkue voitti kaikki kuusi otteluaan ja saavutti kultamitalin. Robertson oli Westin kanssa joukkueen nuorin pelaaja, mutta hän oli silti joukkueen paras pistemies.
Robertson osallistui myös Rooman kesäolympialaisiin 1960. Ainoa tiukahko ottelu oli Neuvostoliittoa vastaan käyty ottelu, jota Yhdysvallat johti puoliajalla seitsemän pistettä. Muut ottelut päättyivät Yhdysvaltain joukkueen hyväksi suuremmalla erolla. Loppuottelussa Yhdysvallat voitti Brasilian lukemin 90–63. Robertson oli joukkueensa paras korintekijä yhdessä Jerry Lucasin kanssa 17,0 pisteen keskiarvoilla.
Robertson oli ensimmäisiä pitkiä takamiehiä NBA:ssa. Hän on pelannut urallaan myös laiturina. Pituudestaan huolimatta Robertson ei donkannut NBA-uransa aikana. Syy tähän oli se, että hänen yliopistovalmentajansa oli kehottanut olemaan donkkaamatta, jonka lisäksi Robertson oli nuorena lyönyt päänsä pylvääseen yritettyään donkata. Robertson tunnettiin tarkasta yhden käden heitosta, jota oli vaikea puolustaa. Hän oli myös hyvä levypallopelaaja takamieheksi, sillä hän voitti NBA-urallaan kerran joukkueen sisäisen levypallotilaston. Robertson oli aikansa monipuolisimpia pelaajia ja hänen entinen joukkuekaverinsa, Jerry Lucas, on sanonut Robertsonin olleen ajan täydellisimpiä pelaajia. Hän saavutti urallaan lukuisia tripla-tuplia ja johtaa edelleenkin kaikkien aikojen tilastoa 181 tripla-tuplalla.
Robertson syntyi Bailey ja Mazell Robertsonin nuorimmaksi pojaksi. Hän syntyi Charlottessa, mutta neljän vuoden jälkeen syntymästä perhe muutti Indianapolisiin. Robertsonilla oli kaksi vanhempaa isoveljeä, joiden kanssa hän pelasi kaupungin kentillä koripalloa.
Vuonna 1960 Robertson meni naimisiin Yvonne Robertsonin kanssa, ja heillä on kolme tytärtä. Uransa lopettamisen jälkeen hän on toiminut yrittäjänä, kirjailijana sekä televisiotoimittajana. Vuonna 1997 Robertson nousi julkisuuteen lahjoitettuaan munuaisen tyttärelleen.