hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Essi Hellén
Essi Julia Hellén (s. 19. helmikuuta 1988 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Hellén on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän opiskeli näyttelemistä Teatterikorkeakoulussa vuodesta 2007 ja valmistui vuonna 2012. Syksyllä 2012 hänet kiinnitettiin Kokkolan kaupunginteatteriin, jossa hänen ensimmäinen näytelmänsä oli "Fucking Åmål". Hän esitti samannimiseen elokuvaan perustuvan näytelmän toista päähenkilöä Agnesia. Hellén on näytellyt myös Ryhmäteatterin näytelmissä, vuonna 2010 "Cyrano de Bergeracissa" Suomenlinnan kesäteatterissa ja vuonna 2011 "Rikoksessa ja rangaistuksessa" Helsinginkadun näyttämöllä. Keväällä 2014 hän muutti Kokkolasta takaisin Helsinkiin ja siirtyi vapaaksi näyttelijäksi.
Hellén teki elokuvadebyyttinsä vuonna 2013 ensi-iltansa saaneessa, Johanna Vuoksenmaan ohjaamassa komediassa "21 tapaa pilata avioliitto". Hän esittää elokuvassa päähenkilö Sannan ystävää Ainoa. Hän on näytellyt myöhemmin saman ohjaajan "Viikossa aikuiseksi" -elokuvassa (2015) ja "Ex-onnelliset" -televisiosarjassa (2016). Loppuvuonna 2014 Hellén oli näyttelijänä viihdeohjelma "Putouksen" kuudennella tuotantokaudella ja loppuvuonna 2015 seitsemännellä tuotantokaudella. Syksyllä 2015 ja keväällä 2016 hän toimi panelistina urheiluaiheisessa viihdeohjelmassa "Villi kortti". Hellén on esiintynyt myös Radioteatterin kuunnelmissa "Puhdistus" (hahmonaan Zara) ja "Akutch – nuoren pakolaisnaisen tarina" (hahmonaan päähenkilö Akutch).
Hellén on naimisissa näyttelijä Mikko Virtasen kanssa. Parilla on yksi lapsi, tytär. Hellén on kertonut sairastavansa ykköstyypin diabetesta.
Sykloheksyyliamiini
Sykloheksyyliamiini eli aminosykloheksaani (CHN) on rengasrakenteinen sekundäärinen amiini. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä ja korroosionestoaineena teollisuussovellutuksissa.
Huoneenlämpötilassa sykloheksyyliamiini on väritöntä tai hieman kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja myös useisiin orgaanisiin liuottimiin. Emäksenä sykloheksyyliamiini on kohtalaisen voimakas.
Sykloheksyyliamiinin valmistamiseen on kaksi pääasiallista valmistustapaa. Sitä voidaan synteitsoida vedyttämällä aniliinia . Reaktiossa katalyytteinä voivat toimia jalometallit sekä koboltti ja nikkeli. Toinen synteeistapa on ammoniakin alkylointi sykloheksanolin avulla noin 220 °C:n lämpötilassa. Katalyytteinä tässä reaktiossa toimivat koboltti tai kalsiumsilikoaluminaatit. Molemmissa reaktioissa sivutuotteina voi muodostua disykloheksyyliamiinia.
Sykloheksyyliamiinia voidaan käyttää korroosionenstoaineena ja puhtaanapitoaineena teollisuussovellutuksissa kuten lämmitysvesikattiloissa. Polymeeriteollisuudessa yhdistettä käytetään polyamiinien polymeeriketjun kasvun pysäyttäjinä. Muita käyttökohteita ovat lukuisten yhdisteiden, kuten syklamaattien, väriaineiden, korroosionestoaineiden ja rikkaruohomyrkkynä käytettävän heksatsinonin valmistus.
Ol’ Man River
”Ol’ Man River” (suom. "Jokivanhus") on Jerome Kernin säveltämä ja Oscar Hammerstein II:n sanoittama musiikkikappale vuoden 1927 Broadway-musikaalista "Show Boat". Kappaletta käytetään johtoaiheena musikaalin ensimmäisessä näytöksessä ja se toistetaan näytelmän lopussa viimeisenä musiikkinumerona. Laulu jäljittelee afroamerikkalaista työlaulua ja laulajaa säestää mustaihoisten satamatyöläisten kuoro. Kappaleen sanat kuvailevat ”kaikkitietävän” Mississippi-joen virtausta ja kertovat työläisten haaveesta ylittää joki ja lähteä pakoon valkoihoista päällikköään.
Laulaja Paul Robesonin vuoden 1928 nauhoitus kappaleesta Paul Whitemanin orkesterin säestämänä palkittiin Grammy Hall of Fame -palkinnolla vuonna 2006.
Esko Elstelä on sanoittanut kappaleen suomeksi nimellä ”Vanha joki”.
Punanokkasorsa
Punanokkasorsa ("Anas erythrorhyncha") on sorsien heimoon kuuluva sorsalintulaji.
Punanokkasorsia tavataan Etelä- ja Itä-Afrikassa. Laji on pääasiassa paikkalintu, mutta kuivina kausina se voi vaeltaa pitkiäkin matkoja.
Punanokkasorsat elävät matalilla ja tyynillä makean veden alueilla, joilla on paljon kasvillisuutta.
Punanokkasorsa on kaikkiruokainen. Se syö kasvinosia, nilviäisiä, hyönteisiä, äyriäisiä, matoja, nuijapäitä ja kaloja.
Aaron Tveit
Aaron Tveit (s. 21. lokakuuta 1983 Middletown, New York) on yhdysvaltalainen elokuva- ja teatterinäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Gossip Girl Nate Archibaldin serkkuna ja Serena van der Woodsenin ex-poikaystävänä sekä Enjolrasin roolista vuoden 2012 musikaalielokuvasta "Les Misérables". Hän on näytellyt myös musikaaleissa Wicked, Hairspray, Next to Normal ja Ota kiinni jos saat.
Teatterilaiva (musikaali)
Teatterilaiva ("Show Boat") on yhdysvaltalainen Broadway-musikaali, joka sai ensiesityksensä 27. joulukuuta 1927. Musikaalin käsikirjoituksen ja sanoitukset teki Oscar Hammerstein II ja musiikin sävelsi Jerome Kern. Tarina pohjautui Edna Ferberin vuonna 1926 kirjoittamaan romaaniin "Show Boat". Näytelmä poikkesi jyrkästi Broadwayn tavanomaisista kevyistä musikaali- ja revyyesityksistä vakavan realistisilla, monessa tapauksessa onnettomilla henkilöhahmoillaan ja Etelävaltioiden mustien vaikean elämän kuvaamisella.
Musikaalin tunnetuimpia lauluja ovat ”Ol’ Man River”, ”Make Believe” ja ”Can't Help Lovin’ Dat Man”.
Hammersteinin libretossa päähenkilö on nuori Magnolia (Nola) Hawks, teatterilaiva "Cotton Blossomin" omistajan Andy Hawksin ja tämän määräilevän vaimon Parthyn tytär. Nola rakastuu uhkapeluri Gaylord Ravenaliin. He menevät naimisiin ja muuttavat Chicagoon, jossa syntyy tytär Kim. Gaylord menettää rahansa ja jättää perheensä, mutta musikaalin lopussa, vuosia myöhemmin, perheen jäsenet tapaavat jälleen toisensa. Tärkeitä sivuhahmoja ovat mulattityttö Julien, joka erotetaan teatteriseurueesta, kun hänen etninen taustansa paljastuu, sekä laivassa asuva viisas musta pariskunta Joe ja Queenie.Lähde: "Internet Broadway Database".
"Teatterilaivaa" on esitetty Suomessa Esko Elstelän suomennoksena ainakin Kansallisoopperassa 1960–1963, Tampereen Työväen Teatterissa 1968–1969, Lahden kaupunginteatterissa 1975–1976, Helsingin Kaupunginteatterissa 1980–1982 ja Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1990. Ruotsinkielinen versio "Teaterbåten" oli Svenska Teaternin ohjelmistossa 2002.
Langenneet enkelit
Langenneet enkelit () on J. R. Wardin kirjoittama paranormaalia romanttista kirjallisuutta edustava kirjasarja. Sarjan päähenkilö on langennut enkeli Jim Heron, jonka tehtävänä on pelastaa seitsemän ihmissielua seitsemältä kuolemansynniltä. Jokaisessa osassa keskitytään yhteen sieluun, joka päätyy joko helvettiin tai taivaaseen. Jimin arkkivihollinen on demoni Devina, joka kykenee muuntautumaan erilaisiin olomuotoihin. Jimillä on apunaan kaksi langennutta enkeliä, Adrian Vogel ja Eddie Blackhawk.
J. R. Wardilta on myös suomennettu Mustan tikarin veljeskunta -sarjaa.
Felipe Santana
Augusto Felipe Santana, tunnetaan yleisesti Felipe Santana (s. 7. maaliskuuta 1986 Rio Carlo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesligassa pelaavaa FC Schalkea ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Felipe Santana siirtyi Borussia Dortmundiin kaudella 2008/2009 viisivuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin noin viisi miljoonaa euroa. Hän debytoi avauskokoonpanossa ja teki ensimmäisen maalinsa Dortmundille syyskuussa 2008 ottelussa 1899 Hoffenheimia vastaan. Kesäkuussa 2012 Santana ilmoitti jatkavansa sopimustaan vuodella 30. kesäkuuta 2014 asti. Toukokuussa 2013 Santana teki kuitenkin vuoteen 2016 kestävän sopimuksen FC Schalken kanssa.
Voittaja
Poliisi saapuu Tikkurilaan
Poliisi saapuu Tikkurilaan on Sepi Kumpulainen & Erikoismiehet -yhtyeen vuonna 2006 ilmestynyt ensimmäinen studioalbumi. Albumi sisältää 12 uutta, ennenjulkaisematonta kappaletta sekä uudelleen sovitetun version alun perin jo vuonna 1991 ilmestyneestä ’’Armotonta menoa’’ -kappaleesta.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Sepi Kumpulainen, ellei toisin mainita.
Kolminkertaisen palautumisen laki
Kolminkertaisen palautumisen laki (en:Rule of Three) on wiccalaisuudessa yleisesti tunnustettu eettinen ohje, jonka mukaan kaikki mitä ihminen tekee, palautuu hänelle kolminkertaisesti. Eli jos esimerkiksi ihminen siunaa toista, saa hän itse siunauksen kolminkertaisesti. Tai jos kiroaa toista, saa itse kirouksen itselleen kolminkertaisesti.
Kännissä on kiva olla
Kännissä on kiva olla (POWSG31) on Sepi Kumpulaisen julkaisema kahden kappaleen singlelevy, joka ilmestyi Power Recordsin julkaisemana vuonna 1997. Single sisältää kaksi versiota ’’Kännissä on kiva olla’’ -kappaleesta, akustisen version sekä elektronisesti sovitetun discoversion. Singlen molemmat kappaleet päätyivät myöhemmin samana vuonna julkaistulle "Sepitystä" -albumille.
Sävellys ja sanoitus Sepi Kumpulainen. Discoversion sovitus Jari Huttunen.
Raimo Katona
Raimo Aulis Kalervo Katona (vuoteen 1950 "Kettunen", 25. toukokuuta 1930 Hämeenlinna – 16. helmikuuta 2001) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, sotilasarvoltaan kenraalimajuri.
Katonan vanhemmat olivat sotilasmestari Toivo Kettunen ja Saima Aaltonen ja hänen puolisonsa oli vuodesta 1948 lähtien farmaseutti Helga Kauhtio. Katona opiskeli Hämeenlinnan lyseossa seitsemän vuotta 1942–1949.
Katona valmistui Kadettikoulusta 37. Kadettikurssin priimuksena 1953, Sotakorkeakoulusta 1963 (ye-upseeri 1964) sekä valtakunnalliselta maanpuolustuskurssilta 1973. Hän toimi opetusupseerina Jääkäripataljoona 4:ssä 1953-1954, Panssarikoulussa 1954 ja Kadettikoulussa 1954-1957. Hämeen ratsujääkäripataljoonassa hän toimi komppanianpäällikkönä 1957-1961. Vuodet 1963-1967 hän toimi toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina pääesikunnassa. Kadettikoulussa hän toimi Kadettikomppanian päällikkönä ja opettajana 1967-1971. Pohjan prikaatissa hän komensi pataljoonaa 1971-1972. Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnassa Katona toimi yleisesikuntaosaston päällikkönä 1972-1976. Pohjan prikaatia hän komensi 1976-1979. Pääesikunnan koulutusosaston päällikkönä Katona toimi 1979-1980. Vuosina 1980–1984 Katona toimi jalkaväen tarkastajana 1980-1984. Tämän jälkeen hän toimi vielä Savo-Karjalan sotilasläänin komentajana 1984–1990.
Quanzhou-laiva
Quanzhou-laiva on 1200-luvulla purjehtineen kiinalaisen džonkin hylky, joka on uponnut lähellä Quanzhoun kaupunkia Fujianin maakunnassa. Vuonna 1973 löydetty hylky on merkittävä meriarkeolginen löytö, joka kertoo tuon ajan laivanrakennustekniikasta ja merenkulusta.
Hylyn kaivaukset aloitettiin vuonna 1974 noin 2-3 metrin syvyydestä Quanzhoun lahden rantamudasta. Kaivauksia johti paikallinen arkeologi, professori Zhuang Weij Xiamenin yliopistosta. Todennäköisesti paikalla oli 1200-luvulla kanava. Quanzhoun loistoaikana paikalla oli yksi Kiinan pääsatamista, jota kutsuttiin Houzhou-satamaksi (后渚港, Houzhougang). Laivan osat, jotka jäivät alkuperäisen vedenpinnan yläpuolella, ovat kadonneet, mutta rungon mutaan hautautuneet osat ovat säilyneet kohtuullisen hyvin. Ajoituksen kannalta tärkeimmät todisteet olivat hylystä löytyneet 504 kuparikolikkoa. Niistä 70 ajoittuu Song-dynastiaan, viimeisimmät pian vuoden 1272 jälkeiseen aikaan. Tämän avulla arkeologit ovat päätelleet aluksen uponneen joitain vuosia vuoden 1272 jälkeen eli Eteläisen Song-dynastian viimeisinä vuosina. Eteläisen Song-dynastian valloittivat mongolit vuonna 1279. On arveltu, että laivan miehistön upotti laivan matalaan veteen, jotta lasti ei joutuisi mongolien käsiin.
Arkeologisten tutkimusten mukaan alus oli 34,6 metriä pitkä ja 9,8 metriä leveä kolmimastoinen purjelaiva. Säilyneiden vedenalaisten osien pituus oli 24 metriä, leveys 9,15 metriä ja syväys 2 metriä. Laivan onlon arveltu olleen keskikokoinen pitkänmatkan kauppalaiva. Laiva oli jaettu 12 laipiolla 13 osastoon. Rakenteen tutkiminen on paljastanut piirteitä niin Kiinan rannikolta kuin eteläisestä Aasista. Esimerkiksi lankut oli tiivistettu puusta uutetulla liimalla, joka tunnetaan nimellä "chu-nam". Sitä saatiin Satingran satamasta, läheltä nykypäivän Songkhlata Etelä-Thaimaassa. Tämä on voinut tarkoittaa sitä, että Quanzhoun kauppiailla oli yhteisö esimerkiksi Satingraan satamassa.
Edellä mainittujen kuparikolikoiden lisäksi laivasta löydettiin seitsemän rautakolikkoa sekä 2 000 merikotilonkuorta, jotka ovat mahdollisesti peräisin eteläisestä Itä-Aasiasta tai Hainanista. Varsinainen lasti oli suitsuketikkuja, joita löytyi 12 osastossa kaikkiaan noin 2 400 kiloa. Lisäksi oli pieniä määriä muita arvokkaita tuotteita: viisi "kiinalaista litraa" mustapippuria, Somaliasta peräisin olevaa ambraa, 6,3 grammaa olibaanihartsia todennäköisesti Arabian niemimaalta, 4 kiloa elohopeaa, pieni määrä lohikäärmeen vereksi kutsuttua väriainetta, hematiittia ja yksi kilpikonnan kuori.
Laiva on nykyään säilytetty Quanzhoun merentakaisten suhteiden museossa (泉州海外交通史博物馆), jossa on erityinen "Quonzhuon lahden muinaiset alukset" -näyttely. Se on sijoitettu paviljonkiin, joka on rakennetettu Quanzhoun Kaiyuan-temppelin alueelle. Näyttelyssä on myös malli aluksesta sellaisena, miltä se olisi voinut aikanaan näyttää.
Arbetets Vänner
Arbetets Vänner (AV) on järjestö, joka on määrittänyt tehtäväkseen edistää erilaisia suomenruotsalaisia pyrkimyksiä. Yhdistys muodostuu kattoyhdistyksestä ja alue-yhdistyksistä. Ensimmäinen AV-yhdistys perustettiin Helsinkiin 1891. Aloitteentekijä yhdistyksen perustamiselle oli toimittaja F. J. Valbäck.
Arbetets Vänner oli edelläkävijä suomenruotsalaisena kokoomaliikkeenä ja pyrki liittämään myös ruotsinkielisen kaupunkityöväestön suomenruotsalaisen identiteetin piiriin. Tällä haluttiin estää suomalaiskansalliseksi profiloituneen työväenliikkeen ruotsinkielisenkin työväestön houkutteleminen oman toimintansa piiriin. Koulutustoiminnan avulla yhdistys pyrki estämään sosialismin leviäminen Suomen ruotsinkielisen työväestön keskuuteen. Asteittain yhdistys menetti poliittiset etumerkkinsä ja muuttui kulttuuriyhdistykseksi. Toiminnan luonne muuttui maaseudun nuorisoseuroja muistuttavaksi. 2000-luvun alussa yhdistykseen kuului yhdeksän alayhdistystä ja 1 800 jäsentä.
"Arbetets Vänner" -yhdistyksiä perustettiin erityisesti 1890-luvulla. Emoyhdistys Huvudföreningen perustettiin 1891, Turun yhdistys 1893, Sörnäisten 1894, Töölön 1895, Loviisan ja Vaasan 1896 sekä Tammisaaren 1898. Enimmillään yhdistyksiä oli 22. Toiminnassa on nyt yhdeksän yhdistystä, ja niistä nuorin, Korson yhdistys, on perustettu 1946. Jäseniä on yhteensä noin 1 900. Yhdistysten tarkoitus oli alun perin saattaa yhteen eri yhteiskuntaluokkiin kuuluvia henkilöitä opintopiirien ja yhteisten harrastusten merkeissä.
Yhdistykset perustivat keskusjärjestön Arbetets Vänners Centralförbund rf vuonna 1952.
Alpo Kantola
Alpo Anselm Kantola (9. kesäkuuta 1924 Pyhtää – 2. heinäkuuta 2001) oli suomalainen rannikkotykistön upseeri ja kenraaliluutnantti.
Kantola valmistui ylioppilaaksi Kotkan lyseosta 1942. Hän opiskeli tämän jälkeen Merisotakoulun 18. merikadettikurssilla rannikkotykistön linjalla ja valmistui 1946, Sotakorkeakoulun merisotalinjalta hän valmistui 1956 ja kävi valtakunnallisen maanpuolustuskurssin n:ro 1966. Hän palveli 9. raivaajalaivueessa eri tehtävissä 1947–1949 ja oli rannikkolinnakkeilla kouluttajana 1948–1952. Kotkan Rannikkopatteriston linnakkeen päällikkönä hän toimi vuodet 1952–1955. Pääesikunnassa toimistoupseerina hän työskenteli 1957–1961. 3. divisioonan esikunnassa hän toimi toimistopäällikkönä 1961–1966. Kyproksen YK-joukoissa hän taas palveli 1965–1966. Hän opetti tämän jälkeen Sotakorkeakoulussa vuoteen 1969 asti.Kotkan rannikkopatteristoa hän komensi 1972–1974. Pääesikunnan operatiivisen osaston päällikkönä hän palveli vuodet 1974–1976, kunnes siirtyi rannikkotykistön tarkastajan tehtävään vuosiksi 1976–1979. Ennen eläkkeelle siirtymistään hän palveli puolustusvoimien huoltopäällikkönä Pääesikunnassa 1979–1984.
Kantola toimi myös sotilasasiamiehenä Varsovassa 1969–1972 sekä Bukarestissa 1970–1972.
Armotonta menoa
Armotonta menoa (FRS-91001) on Sepi Kumpulaisen ensimmäinen EP-levy. Se ilmestyi vuonna 1991. EP:n kappaleista tunnetuimmaksi on noussut sen avauskappale ’’Armotonta menoa’’.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Sepi Kumpulainen.
A-puoliB-puoli
Evacuate the Dancefloor (kappale)
Evacuate the Dancefloor on Cascadan kolmannelta samannimiseltä albumilta julkaistu single. Kappaleella vierailee kuuluisa saksalainen räppäri Carlprit ja se julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 29. kesäkuuta 2009. Single debytoi Britannian singlelistan ensimmäisellä sijalla 11. heinäkuuta 2009 päättyneellä viikolla. Se pysyi listan kärkipaikoilla kahden viikon ajan. Tästä tuli myös artistin kolmas kappale, joka saavutti ensimmäisen sijan Yhdysvaltain Billboard Hot 100 Dance Airplay-listalla sekä toinen Billboard Hot 100-listan 40 parhaan joukkoon päässyt kappale, seuraten Everytime We Touchia. Single pääsi lukuisissa maissa viiden parhaan joukkoon kuten Itävallassa, Kanadassa, Ranskassa, Saksassa, Irlannissa, Hollannissa ja Uudessa-Seelannissa sekä pääsi Kidz Bop 18-levylle. Kappale löytyy myös Xbox 360-konsolin Kinectille julkaistusta Dance Central-videopelistä.
German download release (Amazon MP3/Musicload)
German iTunes release
German download release (Acoustic Mixes) (Amazon MP3)
UK iTunes EP 1
UK iTunes EP 2
UK digital download release
UK CD single
UK club promo CD single
US maxi CD single
US iTunes exclusive: The International Mixes (and more)
1,3-propaanidioli
1,3-propaanidioli on kahdenarvoinen alkoholi eli dioli, koska se sisältää kaksi hydroksyyliryhmää (-OH). Se on palavaa ja puhtaassa muodossaan väritöntä ja hajutonta nestettä. 1,3-propaanidiolin kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava HOCH CHCHOH. 1,3-propaanidiolista käytetään myös nimiä "1,3-propyleeniglykoli" ja "propaani-1,3-dioli". Tämän yhdisteen isomeeri on haaroittunut 1,2-propaanidioli eli propyleeniglykoli.
1,3-propaanidiolin moolimassa on 76,094 g/mol, sulamispiste −32 °C, kiehumispiste 214 °C, suhteellinen tiheys 1,05 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), taitekerroin 1,438-1,44, leimahduspiste 140 °C ja CAS-numero 504-63-2. 1,3-propaanidiolin liukoisuus veteen on 20 °C:n lämpötilassa 100  g/l.
1,3-propaanidiolia valmistetaan hydrolysoimalla akroleiinia, jolloin muodostuu 3-hydroksipropanaalia. 3-hydroksipropaanaalista 1,3-propaanidioli saadaan katalkyyttisellä vedytyksellä. Tämän prosessin saanto on kuitenkin huono, joten korvaavia synteesimenetelmiä on pyritty kehittämään. Tällainen on esimerkiksi etyleenioksidin hydroformylaatio rodiumfosfiinikatalyytin läsnä ollessa. 1,3-propaanidiolia käytetään 1,3-dioksaanien, polyestereiden ja eräiden muiden yhdisteiden valmistuksessa.
1,3-propaanidiolia lyhyempi suorista dioleista on 1,2-etaanidioli ja vastaavasti yhtä pidempi on 1,4-butaanidioli.
Jääkiekon Suomensarja 1960–1961
Jääkiekon Suomensarja kaudella 1960-1961 pelattiin kolmessa maantieteellisesti jaetussa lohkossa. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja, lohkovoittajat etenivät SM-sarjan nousukarsintaan, jonka kaksi parasta nousivat SM-sarjaan. Lohkojen viimeiset putosivat Maakuntasarjaan.
Etelä- ja itälohkoissa lohkovoittajat KalPa Kuopiosta ja Hämeenlinnan Tarmo etenivät suoraan lohkovoittajina karsintasarjaan.
Pohjoislohkossa tilanne oli jännittävämpi. Lohkovoitosta kilpailivat viimeiselle kierrokselle asti Porin Karhut ja Kokkolan Hermes, jotka eivät olleet hävinneet otteluakaan muille joukkueille, joukkueet näyttivät päätyvän sarjassa tasapisteisiin, jolloin maaliero ratkaisisi paremmuuden. Tilanne oli ennen viimeistä kierrosta jännittävä, Karhut voitti viimeisen pelinsä Raahen Vesaa vastaan 6–3, mutta Hermes voitti Jäähaukat peräti 19–1 ja näytti menevän paremman maalieronsa turvin mestaruussarjan karsintaan. Silloin Porin Pallo-Toverit, joka oli jo tuolla kaudella varmasti tippumassa Suomensarjasta, yllättäen luovuttikin viimeisen ottelunsa. Sääntöjen mukaan luopuneen joukkueen kaikki pelit mitätöitiin, jolloin Karhujen maalieroksi tulikin yhden maalin parempi kuin Hermekselle. Näin Karhut etenisi lohkovoittajana karsintaan. Jääkiekkoliitto haistoi kuitenkin palaneen käryä ja määräsi Karhujen ja Hermeksen välille pelattaavaksi uusintaottelun puolueettomalla kentällä. Karhut voitti lopulta Tampereella pelatun ottelun 4-2 ja eteni karsintasarjaan.
Karsintasarja lohkovoittajien Tarmon, KalPan ja Karhujen välillä oli tasainen. Ennen viimeistä ratkaisevaa Porissa pelattavaa ottelua Tarmo johti sarjaa pistellä, mutta sillä oli huonompi maaliero kuin Karhuilla ja KalPalla. Tasapelin sattuessa Tarmo jäisi sarjassa viimeiseksi. Varmistaakseen nousunsa, KalPa ja Karhut sopivat pelaavansa viimeisen ottelun tasan. Ottelu päättyi 4–4 ja siten Karhut ja KalPa nousivat SM-sarjaan. Tarmo teki sopupelistä protestin, mutta Jääkiekkoliitto hylkäsi sen. Jäänpuutteen takia kaksi viimeistä karsintapeliä siirrettiin pelattaviksi Helsingin Jäästadionille.
Karhut ja Hermes uusintaotteluun nousukarsintapaikasta. Maakuntasarjaan putosivat viimeisen ottelunsa luovuttanut Porin Pallo-Toverit, joka suljettiin sarjasta, sekä sarjasta otteluitta luopunut Sammon Sudet.
Uusintaottelu
Tampere
Karhut nousukarsintaan.
Tarmo nousukarsintaan, Tiikerit putosi maakuntasarjaan.
KalPa nousukarsintaan, Porvoon Urheilijat putosi maakuntasarjaan.
Karhut ja KalPa nousivat SM-sarjaan, josta putosivat Oulun Kärpät ja Töölön Vesa.
Glorious (kappale)
Glorious on Cascadan esittämä ja julkaisema single. Kappale oli yksi Saksan vuoden 2013 euroviisuehdokkaista. Singlen esikatseluversio julkaistiin 9. tammikuuta 2013. Samana päivänä myös kappaleen kokonainen versio pääsi vuotamaan nettiin. Kappale valittiin edustamaan Saksaa vuoden 2013 Euroviisuissa. Single julkaistiin Saksassa digitaalisesti ladattavana 8. helmikuuta 2013.
Koska Saksa kuuluu kilpailun suuriin rahoittajamaihin, kappale pääsi suoraan finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 26. maan joukosta 21. sijalle.
Digital Download
Rannikkotykistön tarkastaja
Rannikkotykistön tarkastaja oli rannikkotykistö-aselajin koulutuksen tasoa valvova sekä aselajin kehittämisestä ja suorituskyvystä vastaava upseeri Suomen puolustusvoimissa, vrt. tykistön tarkastaja. Tehtävä perustettiin 1960-luvun lopussa.
Aselajin tarkastaja palveli Pääesikunnassa Helsingissä. Tehtävä lakkautettiin pian Rannikkotykistökoulun lakkauttamisen jälkeen.
Johan Laihiander
Johan (Juhana) Laihiander (1720–1794) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. Hän oli vuodesta 1746 Turun akatemian dosentti, 1748 alkaen Euran kirkkoherra ja 1769 Närpiön kirkkoherra. Hän sai 1766 jumaluusopin professorin arvonimen, ja 1779 hänestä tuli teologian tohtori. Hän oli edustajana valtiopäivillä 1755, 1760 ja 1769 pappissäädyssä. Hänelle myönnettiin teologian professorin arvonimi. Hän laati katsauksen Euran historiasta.
Jean-Guillaume Béatrix
Jean-Guillaume Béatrix (s. 24. maaliskuuta 1988 Saint-Priest) on ranskalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Béatrix on moninkertainen nuorten arvokisamitalisti ja on voittanut myös yhden nuorten maailmanmestaruuden. Aikuisten arvokisoissa Béatrix on voittanut viisi mitalia. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän voitti hopeaa viestissä, kuten myös Nové Měston MM-kilpailuissa 2013. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa MM-kilpailuista on seitsemäs Nové Měston yhteislähtökilpailusta. Sotšin olympialaisissa 2014 Béatrix saavutti pronssia takaa-ajossa. Normaalimatkalla hän sijoittui kuudenneksi. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän hiihti kolmannen osuuden hopeaa saaneessa Ranskan sekaviestijoukkueessa ja toisen osuuden pronssia saaneessa miesten viestijoukkueessa. Hochfilzenin MM-kilpailuisa 2017 hän aloitti Ranskan hopeaviestin.
Béatrix saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa oltuaan toinen Anterselvan takaa-ajokilpailussa kaudella 2013–2014. Seuraavalla kaudella hän oli kolmas Nové Měston pikakilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Pokljukan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2015. Hän sijoittui neljänneksi yhteislähdön maailmancupissa kaudella 2016–2017.
Béatrix lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2018.
Herbert August Laitinen
Herbert August Laitinen (17. tammikuuta 1915 Ottertail, Minnesota, Yhdysvallat – 1991) oli suomalaista syntyperää oleva yhdysvaltalainen kemisti. Hän toimi Illinoisin yliopiston professorina vuodesta 1947. Hän tutki analyttista kemiaa, sähkökemiaa, polarografiaa, diffuusiota, sulia suoloja ynnä muuta.
Ermei Kanninen
Ermei Kanninen (19. lokakuuta 1922 Helsinki – 12. marraskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Kanninen kävi Kadettikoulun jatkosodan aikana 1942–1943 ja Sotakorkeakoulun 1953–1955. Hän opetti Kadettikoulussa 1946–1952 ja Taistelukoulussa 1955–1956. Apulaissotilasasiamiehenä Ranskassa hän toimi 1956–1957. Porin prikaatissa hän toimi komppanianpäällikkönä ja pataljoonankomentajana 1957–1958. Toimistoesiupseerina hän työskenteli 1958–1963 pääesikunnassa. Hämeen ratsujääkäripataljoonaan hän oli sijoitettuna 1963–1965. Sotilasasiamiehenä hän oli sijoitettuna Pariisiin ja Brysseliin 1965–1967. Pääesikunnan operatiivisen osaston päällikkönä hän toimi 1967–1971. Päämajamestarina Kanninen palveli 1971–1974. Yleisesikunnan päällikkönä hän oli 1974–1978. Pääesikunnan päällikkönä hän toimi 1978–1982. Hän vaikutti muun muassa alueellisen puolustusjärjestelmän rakentamiseen ja kalustohankintojen kehittämiseen.
Kylmän sodan luomassa tilanteessa Kannisella oli valtuudet pitää yhteyttä läntisiin tiedustelupalveluihin ohi virallisen virkatien Suomen miehityksen tai vallankaappauksen varalta. Hänellä ei kuitenkaan ollut tähän poliittista valtuutusta, vaan toiminta tapahtui hänen omalla vastuullaan.
Kanninen ylennettiin vänrikiksi 1941, luutnantiksi 1943, kapteeniksi 1948, majuriksi 1958, everstiluutnantiksi 1965, everstiksi 1968, kenraalimajuriksi 1971 ja kenraaliluutnantiksi 1974.
Sotilasuransa ohella Kanninen toimi vuosien ajan autoilu- ja autourheilujärjestöjen johtotehtävissä niin kansallisella kuin kansainväliselläkin tasolla, muun muassa Autourheilun Kansallisen Kilpailulautakunnan (AKK) jäsenenä 1958–1965 ja varapuheenjohtajana 1961–1965, Autoliiton hallituksen puheenjohtajana 1972–1978 ja valtuuskunnan puheenjohtajana 1978–1980 sekä Kansainvälisen autoliiton (FIA) hallituksen jäsenenä 1964–1981 ja FIA:n kansainvälisen vetoomustuomioistuimen jäsenenä 1970–1987. Hänet kutsuttiin Autoliiton kunniapuheenjohtajaksi vuonna 1980 ja FIA:n kunniajäseneksi vuonna 1987. Toimittaja Erkki Vanhasen mukaan Ermei Kanninen oli keskeisesti nostamassa suomalaista autourheilua kansainväliselle tasolle. Ranskan kielen hyvin hallinnut Kanninen oli vuosien ajan tuttu näky Monte Carlo -rallin lähtöpaikalla Monacossa varmistamassa, ettei suomalaisilla osanottajilla ollut ongelmia.
Urho Jonkka
Urho Henrik Jonkka (25. syyskuuta 1893 Punkalaidun – 22. toukokuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
Jonkka valmistui Kadettikoulusta 1922 ja Sotakorkeakoulusta 1930 (ye-upseeri 1942). Hän toimi joukkueenjohtana Seinäjoen pataljoonassa vuonna 1918. 3. divisioonan esikunnassa hän työskenteli toimistoupseerina ja apulaisintendenttinä 1918-1924. Puolustusministeriön intendenttiosastolla hän oli toimistoupseerina 1924-1926. Kuormastopataljoonassa hän toimi komppanianpäällikkönä 1927-1928. Puolustusministeriön intendenttiosaston toimistopäällikkönä Jonkka palveli 1931-1940. Vuonna 1941 hän toimi ilmavoimien intendenttinä. Jatkosodassa hän oli sijoitettuna II armeijakunnan ja myöhemmin Maaselän ryhmän huoltopäälliköksi. Huoltoupseerikoulua hän johti 1945-1950. Pääesikunnan pääintendenttinä ja sotatalouspäällikkönä hän oli 1950-1952. Ennen eläköitymistään Jonkka toimi pääesikunnan huoltopäällikkönä 1952-1953.
Ylennykset: vänrikki 1918, luutnantti 1923, kapteeni 1925, majuri 1930, everstiluutnantti 1937, eversti 1941, kenraalimajuri 1950.
Gallowayponi
Gallowayponi on sukupuuttoon kuollut Skotlannista kotoisin ollut ponirotu. Sitä arvostettiin nopeana ja varmajalkaisena matkaponina.
Gallowayponi oli noin 142 cm korkea, harvoin sitä suurempi. Se oli rakenteeltaan tukeva ja tiivis. Sillä oli suhteellisen pieni pää ja erityisen siistit jalkaluut. Väritys oli yleisimmin ruunikko tai mustanruunikko.
Gallowayponi oli hyvin nopea ja varmajalkainen matkaponi ja erityisen arvokas kallioisilla ja vuoristoisilla alueilla kuljettaessa. Rodun huomattavasta nopeutta ja kestävyyttä osoittavat useat kertomukset muun muassa pitkänmatkan ratsastukseen liittyneistä vedonlyönneistä.
Gallowayponi oli peräisin Skotlannin Gallowayn alueelta. Rotua on pidetty hyvin vanhana sen maineen perusteella; lisäksi alueelta tuotiin runsaasti hevosia 1200-luvun lopulla hallinneelle Englannin kuningas Edvard I:lle. Rotuun uskottiin sekoittuneen parantavaa vaikutusta Voittamattoman armadan hylyistä paenneista espanjalaisista jennet-tyypin ratsuhevosista.
1830-luvulla gallowayponi oli jo miltei sukupuutossa.
Euroopan kriminaalipolitiikan instituutti
Euroopan kriminaalipolitiikan instituutti (HEUNI, engl. The European Institute for Crime Prevention and Control) toimii Yhdistyneiden kansakuntien yhteydessä. HEUNIn päätoimipaikka on Helsingissä ja sen toimialuetta on koko Eurooppa. HEUNIn tehtävänä on auttaa YK:n kriminaalipoliittisten päätösten ja suositusten toteuttamisessa.
Lars Heinrichs
Lars Gunnar Heinrichs (31. tammikuuta 1920 Pariisi – 20. maaliskuuta 1985 Jyväskylä) oli suomalainen kenraalimajuri. Hänen vanhempansa olivat diplomi-insinööri ja jääkärieversti Karl Gunnar Heinrichs ja Elisabeth Anderzén. Jalkaväenkenraali Axel Erik Heinrichs oli hänen setänsä.
Lars Heinrichs valmistui Kadettikoulusta jatkosodan aikana 1943 ja Sotakorkeakoulusta 1952 (ye-upseeri 1954). Talvisodassa hän toimi joukkueenjohtajana PPP 8:ssa ja jatkosodassa komppanianpäällikkö JR 53:ssa. Sodan jälkeen hän oli sijoitettuna eri jalkaväkirykmentteihin. Pääesikunnassa hän työskenteli toimistoupseerina 1953-1954. Hän opetti Taistelukoulussa 1954-1959. Uudenmaan prikaatin esikuntapäälliköksi hänet nimitettiin vuosiksi 1959-1961. Pääesikunnan ulkomaantoimiston päällikkönä hän oli 1961. Sotilasasiamiehenä Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa hän toimi 1961-1965. Uudenmaan rakuunapataljoonaa Heinrichs komensi vuosina 1965-1966. Pääesikunnassa hän oli tiedustelupäällikkönä 1966-1971. Kadettikoulua hän johti 1971-1974. Sisä-Suomen sotilasläänin komentajana Heinrichs toimi vuodesta 1974 eteenpäin.
John Nettleton
John Dering Nettleton oli Etelä-Afrikan tasavallassa syntynyt brittiläinen pommituslentäjä. Hän lensi Avro Lancaster -pommikoneita. Nettletonin sotilasarvo oli Augsburgin hyökkäyksen aikaan Squadron Leader - eli kapteenin arvoinen.
John Nettleton palveli 44. raskaassa pommituslaivueessa. Hän johti hyökkäyksiä mm. Etelä-Saksan Augsburgiin, missä pommitti sukellusveneiden moottoreita valmistavaa MAN-tehdaskompleksia. Nettleton sai tästä ansiosta Viktorian ristin, VC:n. Pommitus tapahtui 17. huhtikuuta 1942. Tehtaat vaurioituivat pahoin, mutta matalalta tapahtunut tarkkuuspommitus vaati kovan hinnan: kaikkiaan 7 Lancaster-konetta menetettiin tuossa hyökkäyksessä. 44. raskaan pommilaivueen ohella, hyökkäsi myös 97. laivue.
Majurin arvoinen (engl. Wing Commander) Nettleton katosi miehistöineen (koneen kutsutunnus: KM-Z) Torinon pommituksessa. Tämä tapahtui 12.-13. heinäkuuta 1943. Nettleton oli ensimmäinen Viktorian ristin saanut Lancaster-lentäjä.
Magnus Haaksalo
Magnus Haaksalo (vuoteen 1940 Hagner), (29. toukokuuta 1920 Viipuri – 17. marraskuuta 1989 Helsinki oli suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti.
Haaksalo valmistui Kadettikoulusta 1941 ja Sotakorkeakoulusta 1952 (yleisesikuntaupseeriksi 1953). Hän toimi 1941 JR 5:ssä komppanianpäällikkönä. 1942 hän toimi RUK:ssa kouluttajana. 1943–1944 hän toimi komppanianpäällikkönä ja pataljoonan komentajan viransijaisena. Puolustusvoimien komentajan adjutanttina hän työskenteli 1945–1949. Vaasan sotilaspiirin esikunnassa hän oli toimistopäällikkönä 1953–1954. Taistelukoulussa hän opetti 1954–1956. Egyptissä hän toimi suomalaisen YK-komppanian yhteysupseerina 1957. Sotakorkeakoulussa hän opetti taktiikkaa vuosina 1957–1963. Rannikkojääkäripataljoonaa Haaksalo komensi 1963–1966. Kadettikoulun johtajana hän toimi everstiksi ylennettynä 1966–1971. Sisä-Suomen sotilasläänin komentajana hän toimi 1971–1974 ja Pohjois-Suomen sotilasläänin komentajana 1974–1980 josta tehtävästä jäi reserviin.
Ylennykset: vänrikki 1941, luutnantti 1941, kapteeni 1943, majuri 1954, everstiluutnantti 1959, eversti 1966, kenraalimajuri 1971, kenraaliluutnantti 1976.
Hänen tuhkauurnansa kätkettiin Hietaniemen uurnalehtoon. Sittemmin uurna on siirretty Kulosaaren hautausmaalle.
Aijol Brandt
Bo Aijol Alexis Brandt (24. toukokuuta 1909 Loviisa – 2. tammikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
Brandt valmistui Kadettikoulusta 1930, suoritti sotateknillisiä opintoja 1936-1938 ja kävi Sotakorkeakoulun 1953-1955 sekä valtakunnallisen maanpuolustuskurssin 1964. Hän toimi nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Viestipataljoonassa 1930-1936. Pioneeripataljoonaan hän oli sijoitettuna 1938-1939. Talvisodan aikoihin 1939-1940 hän palveli toimistopäällikkönä. Viestipataljoona 20:ä hän komensi 1940. Toimistoupseerina pääesikunnassa hän oli 1940-1941. 5. divisioonan viestikomentajana Brandt toimi 1941-1942. Viestipataljoona 10:ä hän komensi 1942-1944. Viestirykmentin aliupseerikoulun johtajana hän oli 1945. Sotakorkeakoulussa hän toimi opettajana 1946-1952. Pääesikunnassa hän oli toimistopäällikkönä 1955-1960. Porin sotilaspiirin päällikkönä hän palveli 1960-1963. Viestirykmenttiä Brandt komensi 1963-1964. Osastopäällikkönä pääesikunnassa hän toimi vuodesta 1964 alkaen. Viestitarkastajana hän toimi 1967-1968.
Henkilötietolaki
Henkilötietolaki (, ) on vuonna 1999 Suomessa säädetty laki henkilöitä koskevien tietojen käsittelemisestä ja henkilörekistereistä. Henkilötietolaki on Euroopan unionin tietosuojadirektiivin mukainen.
Tätä edeltävä henkilörekisterilaki (lyhenne HRL) on Suomessa vuonna 1987 voimaan tullut laki henkilöiden tietojen rekisteröinnistä. Vuonna 1987 Suomeen perustettiin myös tietosuojalautakunta ja tietosuojavaltuutetun virka henkilörekisterilaissa tarkoitettujen asioiden käsittelemistä varten.
Istanbulin jazzfestivaali
Istanbulin jazzfestivaali on Istanbulin kulttuuri- ja taidesäätiön (IKSV) vuosittainen tapahtuma Istanbulissa, Turkissa. Se pidettiin ensi kertaa vuonna 1994 ja ajoittuu heinäkuun ensimmäiselle puoliskolle. Eri jazztyylien lisäksi tapahtumassa on esitetty muutakin musiikkia, kuten rockia, poppia, reggaeta, funkia ja maailmanmusiikkia. Istanbulin jazzfestivaalilla käy vuosittain noin 50 000 vierasta yli 30:ssa konsertissa. Vuodesta 2002 lähtien tapahtumassa on jaettu palkinto elinikäisistä saavutuksista.
Tapahtuma on International Jazz Festivals Organizationin (IJFO) jäsenfestivaali. Esiintyjiin ovat lukeutuneet Al Di Meola, Bobby McFerrin, Jan Garbarek, Chick Corea, Herbie Hancock, Keith Jarrett, Marcus Miller, Diana Krall, Wynton Marsalis, Ornette Coleman, Tony Bennett, Eric Clapton, Joan Baez, Lou Reed, Nick Cave, Sting, Tori Amos, Elvis Costello, Norah Jones, Paul Simon, Dead Can Dance, Massive Attack, Björk, Suzanne Vega, Bryan Ferry, Grace Jones, Seal, Jamie Cullum ja Joss Stone.
Istanbulin jazzfestivaali pyrkii rohkaisemaan jazzmusiikin tuottamista Turkissa ja edistämään sen kansainvälistä suosiota.
Roy Black
Roy Black, oikealta nimeltään Gerhard Höllerich (25. tammikuuta 1943 – 9. lokakuuta 1991), oli saksalainen romanttisten balladien laulaja. Hän aloitti uransa rock and roll -muusikkona perustamalla yhtyeen "Roy Black & His Cannons" vuonna 1963. Yhtye sai levytyssopimuksen Polydor Recordsilta. Black omaksui taiteilijanimensä tummien hiustensa ja Roy Orbisoniin kohdistuneen ihailunsa johdosta.
Levy-yhtiö alkoi ohjata Blackia kohti soolouraa, ja hänestä tuli poplaulajana yksi maansa menestyksekkäimmistä levyttävistä artisteista. Hän myös esiintyi useissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa vuodesta 1967 lähtien. Black kärsi alkoholi- ja muista päihdeongelmista. Hän kuoli sydämen vajaatoimintaan, mutta myös tahallisesta yliannostuksesta esitettiin arveluja.
Alisa Weilerstein
Alisa Weilerstein (s. 1982 Rochester, New York) on yhdysvaltalainen sellisti. Hän on viulisti Donald Weilersteinin ja pianisti Vivian Hornik Weilersteinin tytär. Hänen veljensä on kapellimestari ja viulisti Joshua Weilerstein.
Weilerstein aloitti sellonsoiton 4-vuotiaana. Hän esitti 13-vuotiaana Clevelandin orkesterin kanssa Tšaikovskin Rokokoo-muunnelmat. Sittemmin hän on esiintynyt muiden muassa Berliinin filharmonikkojen, Chicagon sinfoniaorkesterin, Orchestre National de Francen, Bostonin sinfoniaorkesterin ja New Yorkin filharmonikkojen kanssa. Weilerstein on myös soittanut kamarimusiikkia ja muodostanut vanhempiensa kanssa trion. Vuonna 2011 hän sai MacArthur-palkinnon. Nykymusiikillekin omistautuneena sellistinä hän on esittänyt Lera Auerbachin, Osvaldo Golijovin ja Joseph Hallmanin teoksia. Syksyllä 2012 julkaistiin Deccan levy, jolla Weilerstein tulkitsee Edward Elgarin ja Elliott Carterin konsertot.
Weilerstein valmistui Bachelor of Arts -oppiarvolla Columbian yliopistosta vuonna 2004.
Oiva Lakari
Oiva Johannes Lakari (20. helmikuuta 1883 Pudasjärvi – 24. syyskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä ja hallintovirkamies.
Lakarin vanhemmat olivat opettaja ja talousjohtaja Juho Lakari ja Fanny Nordberg ja puoliso vuodesta 1919 Elma Karolina Eerola. Hän tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1905, sai päästötodistuksen Evon metsäopistosta 1908 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1915 aiheesta "Studien über die Samenjahre und Altersklassenverhältnisse der Kieferwäldern auf dem nordfinnischen Heideboden". Lakari toimi Metsähallituksen arvioimisosaston johtajana 1921–1937 ja ylijohtajana 1937–1941.
Toinen (kappale)
Toinen on Jenni Vartiaisen Ihmisten edessä -albumin kolmas single, joka julkaistiin 3. joulukuuta 2007.
Single on sijoittunut parhaimmillaan Suomen virallisen singlelistan 13. sijalle alkuvuodesta 2008 sekä 10. sijalle Suomen virallisella latauslistalla.
Single löytyy myös vuonna 2007 ensi-iltansa saaneen Sooloilua -elokuvan soundtrack-levyltä.
Digital download
Matti Lampén
Matti Tapio Lampén (30. syyskuuta 1906 Tampere – 12. huhtikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänellä oli vuodesta 1935 toimisto Märta Blomstedtin kanssa. 
Hänen suunnittelemiaan rakennuksia ovat muun muassa Yhtyneiden Kuvalehtien toimitaloksi 1957 valmistunut Hietalahdenranta 13 sekä 1961 alkujaan Oulun yliopistolle harjoittelukouluksi valmistunut Oulun kansainvälinen koulu, jotka hän suunnitteli Märta Blomstedtin kanssa. Oulun koulurakennus on myöhemmin peruskorjattu hyvin voimakkaalla kädellä. Yhdessä Blomstedtin kanssa syntyi myös vuonna 1938 valmistunut Hotelli Aulanko, joka oli aikakautensa huomattaviin funktionalismin edustajiin lukeutuva hotellirakennus. Nyttemmin sitä leimaa myöhempi lisärakentaminen.
Miesten yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1923
Yleisluistelun maailmanmestaruudesta kilpailtiin Tukholmassa 10.-11. helmikuuta 1923. Vain miehet kilpailivat. Osanottajia oli 18 neljästä eri maasta.
Kaarlo Lampi
Kaarlo Edvard Lampi, ent. "Lagerström" (20. syyskuuta 1899 Turku – 7. marraskuuta 1966 Helsinki) oli teollisuusneuvos, ja hän toimi SOK:n johdossa. SOK:ssa toiminut Lampi siirtyi 1941 tuotanto-osaston päälliköksi. Hän oli vuodesta 1943 SOK:n johtokunnan jäsen. Sen ohella hän toimi monissa kaupanalan järjestöissä, muun muassa STK:n hallituksen puheenjohtajana.
Putous (4. tuotantokausi)
Putouksen neljäs tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla lauantai-iltaisin 5. tammikuuta 2013 alkaen. Kauden viimeinen lähetys, Putous-UNICEF, esitettiin televisiossa 2. maaliskuuta 2013.
Neljännellä kaudella jatkoivat kaikki edelliskauden näyttelijät lukuun ottamatta Elena Leeveä. Jaakko Saariluoma palasi juontajaksi esiintyen myös sketseissä.
"Vuoden sketsihahmo-kilpailun" voitti Jussi Vatasen esittämä Karim Z. Yskowicz.
Ensimmäisen "Tulikoe"-tehtävän sketsihahmot:
Ensimmäisen "Tulikokeen" joukkueet:
Kauden ensimmäinen jakso keräsi 1 275 000 katsojaa, mikä oli ohjelman kaikkien aikojen eniten katsojia kerännyt avausjakso. Jakson lopussa (sketsihahmojen esittelyn aikaan) katsojaluvut nousivat jopa 1,4 miljoonaan, joka oli eniten katsojia kerännyt osuus jaksossa.
Teksasinsavikka
Teksasinsavikka ("Chenopodium berlandieri", syn. "C. berlandieri" ssp. "zschackei") on savikkakasveihin kuuluva, Pohjois-Amerikasta lähtöisin oleva kasvilaji.
Laji on saanut tieteellisen nimensä sveitsiläisen kasvitieteilijän Jean Louis Berlandierin (1805–1851) mukaan.
Yksivuotinen teksasinsavikka kasvaa 30–70 cm korkeaksi. Kasvi on väriltään vaihtelevan vihreä ja vain kasvin nuoret osat ovat jauhoisia. 
Varsi on pysty, vaihtelee väriltään keltaisesta vaaleanvihreään ja on vihreäraitainen. Lehtihangat ovat punaisia. Lehdet ovat varressa kierteisesti ja ne ovat sinertävän ja kirkkaan vihreitä. Varren keskiosissa lehtilapa on kooltaan 2–6 cm ja se on leveyttään pitempi. Muodoltaan lehtilapa vaihtelee puikeasta vinoneliömäiseen ja on ehyt tai matalaan kolmiliuskainen sekä usein melkein tai aivan ehytlaitainen ja otakärkinen. Ylimpien lehtien lapa on suikea ja tavallisesti ehytlaitainen. Kukinto on melko lehdekäs ja muodoltaan tavallisesti tähkämäinen. Kukinnon kehälehtien selkä on siipipalteinen. Heteitä on tavallisesti viisi kappaletta. Suomessa teksasinsavikka kukkii elo-syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa, 1–1,3 mm pitkä, ympärykseltään lähes pyöreä, melko tylppäreunainen ja pinnaltaan säännöllisen pyöreähkökuoppainen.
Teksasinsavikka on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta levinnyt ihmisen mukana muun muassa Eurooppaan. Skandinaviassa lajia on tavattu Tanskasta, Etelä- ja Länsi-Norjasta sekä Etelä-Ruotsista. Suomessa teksasinsavikkaa on tavattu hyvin satunnaisesti muutamin paikoin eri puolilta maata. Havainnot painottuvat eteläiseen Suomeen.
Suomessa teksasinsavikka on uustulokas, jota on tavattu erilaisilla joutomailla kuten kaatopaikoilla, tienvarsilla, myllyillä ja satamissa.
Muiden savikkalajien tavoin myös teksasinnsavikka kelpaa ihmisravinnoksi.
Yleisluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1923
Euroopan luistelumestaruudesta kilpailtiin Hamarissa 3.-4. helmikuuta 1923. Vain miehet kilpailivat. Osanottajia oli 18 neljästä maasta, pohjoismaiden lisäksi Neuvostoliitosta oli kaksi luistelijaa.
Lauri Airila
Lauri Aarno Airila (10. marraskuuta 1902, Viipurin maalaiskunta – 29. heinäkuuta 1979, Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
Airila osallistui vapaaehtoisena valkoisten puolella sisällissotaan 1918 jossa hän toimi vartio- ja huoltotehtävissä Karjalan rintamalla. Hän valmistui Kadettikoulusta 1927 ja Sotakorkeakoulusta 1939 sekä opiskeli myös Saksan sota-akatemiassa 1942. Hän palveli nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Savon prikaatissa 1927–1932. Helsinkiin hän oli sijoitettuna 1932–1936. 1. divisioonan esikunnassa Airila työskenteli 1936–1938.
Talvisodassa Airila oli ensin komppanianpäällikkönä Polkupyöräpataljoona 5:ssä ja pataljoonankomentajana Karjalankannaksella JR 4:ssä sekä Erillinen Pataljoona 3:ssa. Välirauhan aikana hän toimi jonkin sotilasläänin esikunnassa ye-upseerina. Jatkosodassa hän toimi 8. divisioonan esikunnassa Operatiivisen osaston päällikkönä, TstOs23/5D komentajana, TstOs22/7D komentajana Syvärillä 1943–1944, sitten esikuntapäällikkönä 15. prikaatin esikunnassa ja 5. divisioonan esikunnassa Laatokan Karjalassa 1944.
Airila oli Etelä-Hämeen sotilasläänin esikuntapäällikkönä 1944–1945. Pääesikunnassa hän työskenteli toimisto- ja osastopäällikkönä 1947–1955. Hän oli Joensuun sotilaspiirin komentajana 1955–1958. Hämeen sotilasläänin komentajana hän oli 1958–1960 ja viimeiseksi Pääesikunnassa päämajamestarina 1960–1962. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1960.
Reserviin siirryttyään hän toimi Oy Yleisradio Ab:n suojelujohtajana vuosina 1963–1969.
Mikko Innanen (saksofonisti)
Mikko Innanen (s. 1978 Lapinjärvi) on suomalainen saksofonisti. Helsingissä nykyään asuva Innanen aloitti saksofonin soiton 10-vuotiaana, muutettuaan perheensä kanssa Lapinjärveltä Loviisaan. Innanen opiskeli Porvoonseudun musiikkiopiston pop- ja jazzlinjalla ja soitti vuosien ajan myös Porvoo Big Bandissa.
Innasen yhtyeen, Mikko Innanen & Innkvisitionin, tuorein albumi "Clustrophy" julkaistiin vuonna 2010. Innanen voitti kaikkien aikojen ensimmäisen Jukka Perkon saksofonikilpailun vuonna 2001. Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnon Innanen sai vuonna 2008.
Hannu Ahonen
Hannu Esa Ahonen, vuoteen 1946 Valtasaari (18. huhtikuuta 1942 Kuusamo – 4. maaliskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen Rajavartiolaitoksen kenraaliluutnantti.
Ahosen vanhemmat olivat kapteeni Yrjö Kauko Valtasaari ja farmaseutti Vieno Mirjami Niskala ja ottoisä vuodesta 1946 eversti Georg Ahonen. Hänen ensimmäinen puolisonsa (1964-1985) oli Toini Tellervo Talvinko ja toinen vuodesta 1987 Kaija Kyllikki Kanervo. Ahonen tuli ylioppilaaksi 1960 ja valmistui Kadettikoulusta 1963 ja Sotakorkeakoulusta 1977.
Ahonen aloitti palveluksensa rajatehtävissä varusmiehenä Lapin rajavartiostossa 1960 ja teki sen jälkeen uransa Rajavartiolaitoksen joukkoyksiköissä, Rajakoulussa ja esikunnissa. Lapin rajavartiostossa hän toimi koulutusupseerina 1963-1964 ja esikunnan rajatoimiston päällikkönä 1977-1978, Rajakoulun koulutusupseerina 1965-1968, Ilomantsin rajakomppanian varapäällikkönä 1968-969, Pohjois-Karjalan rajavartioston esikunnan rajatoimiston toimistoupseerina ja päällikkönä 1969-1975, apulaiskomentajana 1978-1982 ja Rajavartiolaitoksen esikunnan rajatoimiston päällikkönä 1982-1985. Kainuun rajavartioston komentajana Ahonen toimi 1986-1989 ja sen jälkeen Rajavartiolaitoksen esikunnassa apulaispäällikkönä 1.6.1989-31.12.1997 sekä päällikkönä 1.1.1998-4.3.2004.
Ahonen ylennettiin vänrikiksi 1961, luutnantiksi 1963, yliluutnantiksi 1966, kapteeniksi 1969, majuriksi 1976, everstiluutnantiksi 1982, everstiksi 1987 ja kenraalimajuriksi 1989.
Markus Feulner
Markus Feulner (s. 12. helmikuuta 1982 Scheßlitz, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija.
Níkos Anastasiádis
Níkos Anastasiádis (; s. 27. syyskuuta 1946 Péra Pedí, Limassol) on Kyproksen presidentti vuodesta 2013. Hän on kyproksenkreikkalainen konservatiivinen oikeistopoliitikko, joka toimi aiemmin Dimokratikós Synagermós -puolueen johtajana.
Anastasiádis oli ehdolla helmikuun 2013 presidentinvaalissa. Ensimmäisellä kierroksella hän sai noin 45 prosenttia äänistä. Anastasiádis ilmoitti kannattavansa tiukkaa talouskuria velkakriisissä olevalle Kyprokselle. Anastasiádis voitti presidentinvaalien toisella kierroksella vasemmiston ehdokkaan Stávros Malásin 57,5 prosentin äänisaaliilla.
Kauppakeskus Metropol
Metropol on Joensuun keskustassa sijaitseva kauppakeskus. Metropolin kortteli rajoittuu Kauppakatuun, Niskakatuun, Torikatuun ja Yläsatamakatuun. Kauppakeskuksessa on noin 30 liikettä ja sen yhteydessä on 400-paikkainen pysäköintitalo. Kauppakeskus uudistettiin ja laajennettiin täysin vuonna 2008. Metropolin toisesta kerroksesta on yhdyssilta viereiseen kauppakeskus Iso Myyhyn. Kauppakeskus syntyi, kun vuonna 1992 valmistunut Anttilan tavaratalo ja korttelin muut kiinteistöt yhdistettiin. Anttila suljettiin syyskuussa 2016.
Metropolin ja viereisen Kauppakeskus Centrumin välille rakennetaan vuonna 2018 yhteyssilta.
Korentokalat
Korentokalat ("Pegasidae") on piikkikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Tyynestämerestä ja Intian valtamerestä lämpimistä ja lauhkeista vesistä.
Korentokalojen heimoon kuuluu 2 sukuja ja 5 lajia. Lajit ovat louhikorentokala ("Eurypegasus draconis"), korentokala ("E. papilio"), hietakorentokala ("Pegasus lancifer"), isokorentokala ("P. volitans") ja tiilikorentokala ("P. laternarius"). Kooltaan korentokalat ovat tyypillisesti alle 13 cm pitkiä, mutta suurin laji isokorentokala voi saavuttaa 18 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat litteä ja leveä ruumis, joka kapenee pyrstöä kohden. Ruumista suojaavat luulevyt. Rintaevät ovat hyvin suuret ja muistuttavat viuhkoja tai siipiä. Selkä- ja peräevät ovat lyhyet ja vatsaevät ovat pitkähköt ja koukkumaiset. Heimon kalojen suu on pitkän putkimaisen kuonon päässä. Korentokaloilla ei ole uimarakkoa. Korentokalojen väritys vaihtelee suuresti ja ne kykenevät vaihtamaan väristystään pohjan mukaiseksi. Tyypillisesti ruumis on väriltään punertavan tai vihertävän ruskea ja ruumissaa voi olla laikkuja tai verkkokuviointia. Rintaevissä on usein tummempia juovia tai renkaita.
Korentokalalajeja tavataan indopasifiselta merialueelta ja ne elävät yleensä lähellä rannikkoa korkeintaan noin 150 metrin syvyydessä. Ne elävät niin kivikkoisilla kuin mutapohjaisilla alueilla, usein vesikavsillisuuden seassa Korentokalojen ravintoa ovat pienet pohjaeläimet, kuten äyriäiset ja nilviäiset.Heimon lajit käyttävät suuria rintaeviään ja vatsaeviään liikkumiseen ja ikään kuin kävelevät pohjalla.