hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kruununhaan linna
Kruununhaan linna (myös Gripenbergien talo) oli Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Meritullinkatu 33 sijainnut rakennus. Sen suunnitteli arkkitehti Bruno F. Granholm vuonna 1899 ja sen rakennutti valtioneuvos Claes Gripenberg. Vuonna 1900 valmistunut alkuperäinen kaksikerroksinen rakennus poikkesi tuolloin vallalla olleista kansallisromanttisista ja jugend-tyylisistä rakennuksista.
Vuodesta 1914 rakennuksessa asui Ranskan Suomen-lähettiläs. Hänen perikuntansa myi rakennuksen vuonna 1927 Kulmakoululle ja Ruusu-Ristille. Rakennusta päätettiin laajentaa sekä korottaa kahdella kerroksella. Suunnitelmat työhön tilattiin arkkitehtiveljekset Jussi ja Toivo Paatelalta. Korotuksen yhteydessä purettiin yläosa talon julkisivua dominoineesta pyöreästä tornista sekä valtaosa julkisivujen koristeaiheista.
Koulutoiminta päättyi vuonna 1981 ja rakennuksessa toimii nykyisin useita teatterijärjestöjä.
John Wesley Hyatt
John Wesley Hyatt (marraskuu 28. 1837 – toukokuu 10. 1920) oli Yhdysvaltalainen keksijä. Hänet tunnetaan pääasiassa ensimmäisen teollisen muovin, selluloidin valmistuksen kehityksestä. Hyattin panos ei jäänyt pelkästään selluloidimateriaalin luomiseen, vaan hän kehitti myös koneita selluloidisten kappaleiden kehittämiseen. Yksi näistä koneista oli ruiskuvalukone, josta sittemmin tuli tärkeimpiä koneita muovisten esineiden sarjavalmistuksessa.
Hyatt syntyi Strakeyssä, New Yorkin osavaltiossa, jossa hän aloitti työelämän kirjanpainajana 16-vuotiaana. Myöhemmin siirryttyään keksijäksi, hän sai satoja patentteja. Veljensä Isaiahin kanssa hän alkoi tehdä kokeita Alexander Parkesin kehittämällä parkesiiniksi kutsutulla muovilla. Tavoitteena eri keksijöillä oli löytää materiaali korvaamaan norsunluu, koska siitä alkoi tulla pula. Biljardipallovalmistaja Phelan & Colander oli luvannut 10'000 dollarin palkinnon uuden materiaalin kehittäjälle. Vuonna 1870 Hyattin veljekset onnistuivat kehittämään uuden Nitroselluloosan ja kamferin yhdisteestä valmistetun muovin. Tämä ensimmäinen kaupallisesti menestynyt muovi sai veljeksiltä nimen selluloidi. Vuonna 1872 Hyatt patentoi ruiskuvalukoneen. Siinä lähtökohtana oli painevalukone, jota parannettiin lämmönjohtavuuden suhteen, jotta selluloidi olisi sulanut. Sula selluloidi ruiskutettiin männän voimalla vesijäähdytteiseen muotiin.
Relaatioestetiikka
Relaatioestetiikan tai relaatiotaiteen () lähtökohtina ovat ihmissuhteet tai ihmissuhteiden kokonaisuus ja niiden sosiaalinen konteksti. Ranskalainen taidekriitikko ja kuraattori Nicolas Bourriaud määritteli relaatioestetiikan kartoittaessaan 1990-luvun taidetta esseekokoelmassaan Esthétique Rélationnel (1997).
Bourriaud väittää relaatioestetiikan saavan teoreettisen horisontin "ihmisten vuorovaikutusten piiristä ja sen sosiaalisesta kontekstista, pikemminkin kuin oletuksen itsenäisestä ja yksityisestä symbolisesta tilasta". Relationaaliset taideteokset pyrkivät perustumaan subjektien välisiin kohtaamisiin (ovatpa ne sananmukaisia tai potentiaalisia), joissa merkitys käsitellään kollektiivisesti, pikemminkin kuin yksilöllisen kulutuksen privatisoidussa tilassa.
Relaatiotaiteen käytännöille on tyypillistä päättämättömyys, ne ovat tekemisissä ihmissuhteiden verkostojen ja niiden sosiaalisten kontekstien kanssa joista sellaiset suhteet saavat alkunsa. Relaatiotaide on korostanut myös teosten osuutta lahjoina ja monissa muodoissa, kuten aterioina, juhlina, julisteina, roolienhakutilanteina, peleinä, keskusteluina ja muina sosiaalisten tapahtumien tyyppeinä ja yhteistöinä. Tässä yhteydessä korostuu taideteoksen käyttö. Taide on taiteilijan ja katsojan välillä vaihdettavaa informaatiota, jonka suhdevaikutus perustuu sen herättämään vastaanottoon.
Relaatioestetiikan tarkoituksina on kääntää taidemuseo ylösalaisin, aiheuttaa sekasortoa sen perinnäisissä tavoissa ja museokävijän odotuksissa kunnioitusta herättäviä, arvostettujen taiteilijoiden tekemiä teoksia kohtaan. Laajemmassa mielessä se herkistää uudelleen ihmiset jokapäiväiselle ympäristölleen ja jopa toisilleen.
Esimerkkinä relaatioestetiikasta on pidetty Guggenheim-museossa New Yorkissa vuonna 2008 järjestettyä kymmenen taiteilijan näyttelyä "theanyspacewhatever", jossa kymmenen taiteilijaa (Angela Bulloch, Maurizio Cattelan, Liam Gillick, Douglas Gordon, Pierre Huyghe, Jorge Pardo, Philippe Parreno, Rirkrit Tiravanija, Dominique Gonzalez-Foerster ja Carsten Höller) esittivät teoksiaan.
Heta Kuchkan teoksia on nähty relaatioestetiikkana.
Markku Keränen
Markku Tapani Keränen (s. 1945 Salla) on suomalainen taidemaalari. Hän on tehnyt suurikokoisia henkilömaalauksia, jotka kuvastelevat lähimenneisyyden tunnelmia. Niiden väritys on rohkeaa ja pelkistettyä. Figuratiivisuus on vuosien mittaan vähentynyt maalauksissa, vaikka ihminen onkin aina mukana. Teoksilla on näyttelyssä aina vain yksi nimi, kuten oli Aineen näyttelyssä 2007 "Sinitakkinen mies nousi autoon", joita oli 27 maalausta.
Keränen valmistui kuvaamataidonopettajaksi vuonna 1971. Hän asuu Espoossa.
Thrinaxodontidae
Thrinaxodontidae on sukupuuttoon kuollut terapsidien heimo. Se kuuluu kynodontteihin, ja sen jäsenet elivät myöhäisen permikauden ja varhaistriaskauden aikana. Heimon tyyppisuku on "Thrinaxodon". Thrinaxodontidae on läheisempää sukua nisäkkäille kuin "primitiivisempi" Galesauridae-heimo.
Muokattu Botha et al. 2007:
Skohan talo
Skohan talo oli Helsingin keskustassa, päärautatieasemaa vastapäätä, Kaivokadun ja Keskuskadun kulmauksessa sijainnut rakennus. Sen suunnittelivat arkkitehdit Theodor Höijer ja F. A. Sjöström 1870-luvulla. Nelikerroksinen asuin- ja liikerakennus edusti uusrenessanssista tyylisuuntaa. Talon rakennutti Suomen Valtionrautatiet (SVR) rautatieläisten asuintaloksi.
Rakennus purettiin vuonna 1965, kun sen tilalle haluttiin pystyttää tehokkaampi liikerakennus. Tilalle nousi 1967 Viljo Revellin ja Heikki Castrénin suunnittelema yhdeksänkerroksinen City Center. Rakennus tunnetaan paremmin nimellä Makkaratalo.
Skohan talo sai epävirallisen nimensä suojeluskuntajärjestön perustamasta Oy Skoha Ab:sta, joka piti talossa päämyymäläänsä vuodesta 1930 asti. Talo tunnettiin myös rautatieläisten asuintalona.
Tuoppi (ravikilpailu)
Tuoppi-ajot olivat Forssassa Pilvenmäen raviradalla vuosina 1972–1998 järjestettyjä suomenhevosten ja lämminveristen suurkilpailuja.
Erityisen tunnettu oli lämminveristen Kansainvälinen Tuoppi, joka oli Suomen ensimmäinen kansainvälinen ravikilpailu. Se oli 1970-luvulla maan merkittävin ravikilpailu, joka houkutteli mukaan kotimaisten lisäksi myös useita ruotsalaisia huippuhevosia. 1980- ja 1990-lukujen vaihteen jälkeen Tuopit menettivät merkitystään useiden muiden suurkilpailuiden paineessa, muun muassa paikallaan pysyneen palkintotason vuoksi ja lopulta molemmat lakkautettiin vuoden 1998 jälkeen. Pilvenmäki on myöhemminkin järjestänyt joitakin ravilähtöjä Tuoppi-nimellä, mutta kuitenkin ilman aikaisempaa suurkilpailu-statusta.
Versoul
Versoul Oy on Kari Niemisen vuonna 1994 perustama yritys, joka tekee Versoul-merkkisiä kitaroita. Kitarat valmistaa Nieminen itse, ja vuonna 2008 Nieminen kertoi niitä valmistuvan noin neljäkymmentä vuodessa. Versoul-kitarat ovat maailmalla arvostettuja ja niitä käyttävät useat tunnetut kitaristit.
Nieminen teki teki ensimmäisen kitaransa 12-vuotiaana ja ensimmäisen hän myi luokkatoveri Riku Mattilalle. Nieminen valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1989 ja oli sen jälkeen samassa korkeakoulussa tuntiopettajana. Opettajan työ jäi vuonna 1994, kun hän perusti kitaroita valmistavan Versoulin. Nieminen teki messumatkan Yhdysvaltoihin vuonna 1995 saadakseen kontakteja ja saikin Versoul-kitaroille jälleenmyyjäksi kalifornialaisen Westwood Musicin. Kyseisessä kaupassa kävi The Who -yhtyeen laulaja-kitaristi Roger Daltrey, joka mieltyi Versoulin akustiseen kitaraan ja hankki Niemiselle lisää kontakteja. Nieminen suuntasi jo alussa ulkomaan kitaramarkkinoille, ja sai merkilleen uskottavuutta Yhdysvalloissa ja Englannissa.
Nieminen käyttää kitaroissaan paljon suomalaisia puulajeja. Runkopuu on tervalepästä, kaulat ja rungot haavasta. Hän käyttää myös kuusta sekä visa- ja loimukoivua. Vuonna 2008 Versoul-kitarat maksoivat vähimmillään kolmetuhatta euroa ja valikoimaan kuuluivat akustiset-, sähkö- ja baritonikitarat sekä sitarin ja kitaran välimuodot. Sittemmin valikoimaan ovat tulleet myös elektroakustiset kitarat, resonaattorikitarat sekä akustiset- ja sähköbassot.
Vuoden 2008 uutisessa Nieminen kertoi tekevänsä noin neljäkymmentä kitaraa vuodessa työhuoneessaan Helsingin Pitäjänmäessä, eikä tarkoitus ollut siirtää tuotantoa teolliseksi sarjatuotannoksi. Versoulin kitaroita ostavat kitaristien lisäksi myös keräilijät ja pankkiirit sijoituksina. International Herald Tribune -sanomalehdessä oli artikkeli arvokitaroista sijoituskohteena, jossa esimerkkinä käytettiin Versoulia. Versoul-kitaroista on arvioita alan lehdissä, ja niissä niitä kiitetään täyteläisestä soinnista ja äänen puhtaudesta.
Versoul-kitaroita käyttävät muun muassa The Who -yhtyeen Roger Daltrey ja Pete Townshend, The Rolling Stones -yhtyeen Ronnie Wood ja Keith Richards sekä ZZ Top -yhtyeestä Billy Gibbons. Myös John Fogerty, Eric Clapton, Kenny Burrell ja Allan Holdsworth käyttävät Versoul-kitaroita.
Kari Nieminen
Kari Nieminen on suomalainen teollinen muotoilija ja kitaravalmistaja, joka perusti tunnetun kitarayritys Versoul Oy:n vuonna 1994. Nieminen valittiin Vuoden teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1998.
Nieminen on oululaislähtöinen ja kävi Oulunsalon kansakoulua ja Nuottasaaren koulua. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Oulun Lyseon lukiosta. Ensimmäisen kitaransa Nieminen teki 12-vuotiaana ja ensimmäisen hän myi luokkatoveri Riku Mattilalle. Nieminen valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1989 ja oli sen jälkeen samassa korkeakoulussa tuntiopettajana. Opettajan työ jäi vuonna 1994, kun hän perusti kitaroita valmistavan Versoulin. Nieminen tekee kitaransa työhuoneessaan Helsingin Pitäjänmäessä. Hänen tekemiään kitaroita soittaa mm. The Rolling Stones -yhtyeen Ronnie Wood.
Progalesaurus
Progalesaurus (nimen merkitys: "”ennen kärppäliskoa”") on sukupuuttoon kuollut terapsidisuku. Se eli varhaistriaskaudella ja kuuluu kynodonttien alalahkoon ja heimoon Galesauridae. Sukuun luetaan yksi laji, "Progalesaurus lootsbergensis".
Muokattu Botha et al. 2007:
Sidor & Smith, 2004:
Alfred von Hedenström
Alfred von Hedenström (1869 – 1927) oli kansallisuudeltaan ruotsalainen poliittinen historioitsija. Hän vietti elämänsä pääosin Venäjän keisarikunnassa ja Baltian maissa tutkien taloudellisia ja poliittisia oloja ja kirjoittaen niistä saksaksi. Vuonna 1900 hänestä tuli dosentti Riian polyteknilliseen opistoon. Vuodesta 1919 hän toimi itsenäisessä Latviassa Riian yliopiston dosenttina.
Liitto–Lehdistö-ottelu
Liitto–Lehdistö-ottelu on perinteinen pesäpallo-ottelu, jota pelattiin aikanaan Itä–Länsi-arvo-ottelun rinnalla. Myöhemmin tapahtuma lopetettiin, koska se ei oikein innostanut yleisöä.
Pesäpalloliiton (PPL) ja TUL:n keskinäiset ottelut tulivat tiensä päähän vuonna 1955 liittojen välikin kautta. Kyseisiä otteluita korvaamaan pesäpalloliitto suunnitteli Liitto–Lehdistö-ottelun. Ensimmäinen ottelu pelattiin Turussa 1956. Joitakin otteluita pelattiin jo 1940-luvulla. Jokavuotiseksi perinteeksi Liitto–Lehdistö-ottelut vakiintuivat kuitenkin vasta vuosina 1956–1992. Tuona aikana pelattiin 40 ottelua, joista Liitto voitti 22, Lehdistö 16 ja kahdesti päädyttiin tasatulokseen.
Joukkueiden kokoamisen aloitti PPL, joka nimesi ensin mielestään parhaat pelaajat omaan yhdistelmäänsä. Sen jälkeen lehdistön edustajat valitsivat omansa. Liiton etuoikeudesta huolimatta ottelut ovat olleet aikojen kuluessa tasaisia. Naisten Liitto–Lehdistö-ottelu otettiin arvo-otteluksi Itä–Lännen rinnalle vasta Pihtiputaalla kaudella 1983.
Vuonna 2011 Liitto–Lehdistö-ottelu heräsi henkiin uudelleen 19 vuoden tauon jälkeen. Suomen parhaista pesäpalloilijoista kootaan joukkueet, joiden kokoonpanoista vastaavat Pesäpalloliiton ja tiedotusvälineiden valitsijat.
Mikael Seppälä
Hannu Mikael Seppälä (s. 8. maaliskuuta 1994 Ylivieska) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Kalevan Pallossa. Joukkueen urheilujohtaja Kimmo Kapanen on luonnehtinut häntä yleispuolustajaksi, joka hoitaa lähtökohtaisesti oman puolustuspään ja on käyttökelpoinen alivoimalla. KalPan sivusto mainitsee Seppälän myös raamikkaaksi puolustajaksi, joka tykkää pelata kovaa.
Seppälä on Ylivieskan Jääkarhujen kasvatti. Hän siirtyi 15-vuotiaana Kalevan Pallon C-nuoriin kaudeksi 2009–2010. Kaudella 2012–2013 Seppälä oli joukkueen A-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 9+18=27, joilla hän sijoittui koko A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä kuudenneksi. Seppälä voitti myös KalPan sisäisen tehotilaston lukemalla +16. Kauden päätteeksi hänet palkittiin KalPan omilla Tuplajäät -kaudenpäättäjäisillä A-nuorten parhaana puolustajana.
Kaudella 2013–2014 Seppälä nousi KalPan SM-liigarinkiin. Hän esiintyi harjoituskaudella yhdessä European Trophyn ottelussa, mutta SM-liigadebyyttinsä Seppälä teki 27. joulukuuta 2013 Tampereen Ilvestä vastaan. Hän teki liigauransa avausmaalin 7. helmikuuta 2014 Pelicansia vastaan. Yhteensä Seppälä pelasi kauden aikana SM-liigassa 18 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3. Huhtikuussa 2014 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen KalPan kanssa.
Seppälä pelasi kaudella 2014–2015 KalPan lisäksi myös kymmenen ottelua lainalla Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa, jonne hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella seuraavaksi kaudeksi 2015–2016. Seppälä nimettiin joukkueen kapteeniksi. Hän oli kahdeksalla osumallaan Hokin eniten maaleja tehnyt puolustaja. Seppälä voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +21.
Kesken kauden 2016–2017, joulukuussa 2016 Seppälä palasi pitkällä, kevääseen 2019 asti ulottuvalla ja yhden optiovuoden sisältävällä sopimuksella Kalevan Palloon. Hän teki loppukaudella 31 runkosarjaottelussa tehot 1+4=5 ja 18 playoff-ottelussa kaksi maalia. Seppälä teki liigauransa ensimmäisen playoff-maalin neljännessä puolivälieräottelussa 27. maaliskuuta 2017 vieraissa Pelicansia vastaan. Hänen osumansa jäi KalPan 2–5-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Seppälä voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 2017–2018 hän teki 59 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 4+6=10. Kaudella 2018–2019 Seppälä edusti KalPaa myös Spengler Cupissa, joka päättyi joukkueen voittoon. Tammikuussa 2019 hän teki KalPan kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Seppälä on pelannut neljä poikien maaottelua.
Seppälä valmistui ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lukiosta syksyllä 2013.
Helsingin vapaaehtoisen palokunnan talo
Helsingin vapaaehtoisen palokunnan talo tai lyhyemmin (Helsingin) VPK:n talo oli Helsingin keskustassa, Ateneumin taidemuseon vieressä, osoitteessa Keskuskatu 7 (vuoteen 1928 Hakasalmenkatu) sijainnut rakennus. Ateneumin tapaan sen suunnitteli arkkitehti Theodor Höijer, ja myös se edusti runsaine julkisivukoristeluineen uusrenessanssista tyylisuuntaa. Rakennus valmistui vuonna 1889.
VPK:n talossa oli monenlaista toimintaa: tiloja vuokrattiin näyttelyiden, kokousten ja konserttien pitoon. Siellä esitettiin myös varhaisimpia Suomessa esitettyjä elokuvanäytäntöjä. Parvin ja kaksikerroksisin arkadein varustetussa juhlasalissa kokoontui myös Suomen yksikamarinen eduskunta vuosina 1907–1910. Rakennuksen julkisivua muokattiin rajusti, kun siitä 1920-luvulla tuli Suomen Liittopankin talo. 1930-luvulla Isänmaallinen kansanliike piti talossa Musta Karhu -ravintolaa. Sodan jälkeen Kalevalaiset naiset pitivät rakennuksessa "Kestikartano"-ravintolaa.
VPK:n talo purettiin vuonna 1967. Paikalle rakennettiin arkkitehti Heikki Castrénin suunnittelema toimistorakennus vuonna 1969.
VPK:n talo
VPK:n talolla tarkoitetaan vapaaehtoisen palokunnan taloa.
Miranda (televisiosarja)
Miranda on brittiläinen komediasarja, joka kertoo monin tavoin hieman kömpelöstä ja naiivista naisesta nimeltä Miranda ja hänen ystäväpiiristään. Miranda joutuu aina noloihin tilanteisiin ja yrittää korjata ne vielä nolommilla tempuilla. Hän asuu oman pienen pilailupuodin yläkerrassa. Mirandan hyvä ystävä on Stevie, joka työskentelee Mirandan apulaisena putiikissa. Mirandan lähipiiriin kuuluu myös irstas äiti Penny, Mirandan salainen ihastus ja lähikuppilan omistaja Gary ja entinen koulukaveri Tilly. Sarjassa on lisäksi useita vaihtuvia sivuhenkilöitä.
Sarjan on käsikirjoittanut pääosaa näyttelevä Miranda Hart. Ennen televisiosarjan alkamista Hart teki vuonna 2008 BBC Radio 2:een sarjasta pilottijakson nimellä "Miranda Hart’s Joke Shop". Lisäksi kuunnelmasta tehtiin televisiosovitus. Virallisesti sarja alkoi marraskuussa 2009. Toistaiseksi viimeinen jakso nähtiin Isossa-Britanniassa uudenvuodenpäivänä 2015. Suomessa viimeinen jakso esitettiin syksyllä 2015.
Heinäkuussa 2014 Hart ilmoitti, ettei sarjalle tehdä varsinaista jatkoa. Kuitenkin kesäkuussa 2015 Daily Express-lehden haastattelussa Hart kertoi, että hänestä olisi mielenkiintoista nähdä kuinka Miranda ja Gary jatkavat elämää yhdessä. Hän ei sulje pois sitä mahdollisuutta, että sarjalle tehdään jatkoa.
John Casken
John Arthur Casken (s. 15. heinäkuuta 1949 Barnsley, Yorkshire, Englanti) on brittiläinen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu ooppera "Golem" (1986/1988; kantaesitys Lontoossa 28. kesäkuuta 1989).
Casken opiskeli Birminghamin yliopistossa ja sai Puolan hallituksen stipendin, jonka turvin hän opiskeli Varsovassa vuonna 1971 opettajanaan Andrzej Dobrowolski. Näihin aikoihin sai alkunsa Caskenin pitkäaikainen yhteys Witold Lutosławskiin ja hänen musiikkiinsa. Casken luennoi Birminghamin ja Durhamin yliopistoissa ennen pääsyään Manchesterin yliopiston musiikin professoriksi vuonna 1992.
Caskenin varhaisessa tuotannossa on kuultavissa ajan puolalaissäveltäjien vaikutus. Jo 1970-luvulla hän kuitenkin kehitti yksilöllisemmän tyylinsä, joka edustaa joustavasti sarjallisuutta. Esimerkkinä tästä uudesta tyylistä on teos "Music for the Crabbing Sun" (1974).
Viidakkohaukat
Viidakkohaukat ("Leucopternis") on haukkojen (Accipitridae) heimoon kuuluva lintusuku.
Valkohaukka
Valkohaukka ("Leucopternis albicollis") on haukkojen heimon viidakkohaukkojen sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Etelä- ja Keski-Amerikan maista Belizessä, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Ranskan Guianassa, Guatemalassa, Guyanassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa sekä Venezuelassa.
Sen tärkeintä elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät, mutta myös kuivat metsät ja kosteat vuoristometsät 1 500 metrin korkeuteen sekä viljellyt alueet. Populaation suuruudeksi arvioidaan 20 000–50 000 yksilöä. Amazonin alueen metsien hakkuun vuoksi populaation arvioidaan kuitenkin pienevän kolmessa sukupolvessa 25 prosenttia.
Jussi Ketola
Jussi Israel Ketola (16. huhtikuuta 1908 Lapua – 25. syyskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos. Hän oli Jussi Ketola & Co ja sen edeltäjän Rakennustoimisto Jussi Ketolan toimitusjohtaja 1947–1986. Hän toimi myös elokuva-alalla Suomen Elokuvateatteriomistajien liiton johtokunnan puheenjohtajana 1952–1963 ja Suomen filmikamarin hallituksen jäsenenä 1952–1963 sekä laivanvarustamotoiminnassa 1970-luvulla neljällä aluksella.
Ketola valmistui rakennusmestariksi Turun teknillisestä oppilaitoksesta 1934.
No Goodbyes
No Goodbyes on vuonna 1977 julkaistu kokoelma-albumi yhdysvaltalaisduo Daryl Hall ja John Oatesin tuotannosta. Levyllä on kolme aikaisemmin julkaisematonta, mutta jo vuonna 1973 levytettyä kappaletta.
Levy-yhtiö on Atlantic Recording Corporation, 75 Rockefeller Plaza, New York, N.Y. Emoyhtiö on Warner Communications Company.
Albumin on koonnut ja sen julkaisusta on vastannut John David Kalodner. Valokuvaaja on Benno Friedman ja taidesuunnittelusta on vastanut Bob Defrin.
Daryl Hallin ja John Oatesin managerina on toiminut Tommy Mottola, Champion Entertainment Organization Inc.,
105 West 55th Street, Suite 7A, N.Y., N.Y. 10019."Lilly (Are You Happy)" on vuoden 1972 albumilta "Whole Oates" (Atlantic SD 7242), jonka on tuottanut Arif Mardin, ja tässä se on julkaistu Clean Records, Inc:n myötävaikutuksella.
"It's Uncanny", "I Want to Know You for a Long Time" ja "Love You Like a Brother" ovat aikaisemmin julkaisemattomia ja vuonna 1973 levytettyjä. Tuottajat ovat Arif Mardin, Daryl Hall & John Oates.
"Las Vegas Turnaround (the stewardess song)", "She's Gone" ja "When the Morning Comes" ovat vuoden 1973 albumilta "Abandoned Luncheonette" (Atlantic SD 7269), jonka on tuottanut Arif Mardin apulaisenaan Chris Bond.
"Can't Stop the Music (He Played It Much Too Long)" ja "Beanie G. and the Rose Tattoo" ovat vuoden 1974 albumilta "War Babies" (Atlantic SD 18109), jonka on tuottanut ja äänittänyt Todd Rundgren.
Kappaleiden musiikkikustantaja on Unichappel Music Co, Inc., BMI paitsi laulun "Lilly (Are You Happy)" osalta Young Ideas, ASCAP.
Äänittäjinä ja heidän apulaisinaan ovat toimineet Gene Paul, Lew Hahn, Jimmy Douglass, Joel Kerr, Alan Ade, Gene Perly ja David LaSage.
Lätäkkökatka
Lätäkkökatka ("Gammarus duebeni") on 1-2 cm pitkä katkojen lahkoon kuuluva äyriäinen, joka elää Itämeren rantavesissä, Suomessa erityisesti saariston kalliolammikoissa. Sitä tavataan myös muualla Pohjois-Atlantin rannikoilla ja Länsi-Euroopassa myös sisävesissä.
Animals (Martin Garrixin kappale)
Animals on hollantilaisen DJ Martin Garrixin kappale. Sen julkaisi Spinnin' Records 17. kesäkuuta 2013. Kappaleesta tuli artistin ensimmäinen kansainvälinen menestys ja se teki hänestä kaikista nuorimman DJ:n, joka on saavuttanut Beatportin listalla ensimmäisen sijan. Se on myös ensimmäinen instrumentaalikappale, joka saavutti Britannian singlelistan kärkisijan sitten Mr. Oizon "Flat Beatin" saavutuksen huhtikuulta 1999.
Hydrolaasit
Hydrolaasit ovat entsyymejä, jotka katalysoivat hydrolyysiä eli kovalenttisen sidoksen katkaisemista veden additioreaktiolla. Hydrolaasit ovat yksi kansainvälisen biokemian ja molekyylibiologian järjestön IUBMB:n (International Union of Biochemistry and Molecular Biology) määrittelemistä entsyymiluokista. Hydrolaasit osallistuvat muun muassa proteiinien, rasvojen, hiilihydraattien ja nukleiinihappojen aineenvaihduntaan. Monet hydrolaasit eivät ole kovinkaan substraattispesifisiä vaan hydrolysoivat useita kemiallisesta rakenteeltaan samankaltaisia yhdisteitä. Hydrolaasit nimetään systemaattisesti muodossa substraatti + hydrolaasi. Kaikkilla hydrolaasien luokkaan kuuluvilla entsyymeillä on EC-numeron ensimmäinen numero 3.
Hydrolaasit jaetaan luokkiin niiden katalysoimien hydrolyysireaktioiden perusteella. Luokittelu on seuraava:
Chemins de fer du Jura
Chemins de fer du Jura (virallisesti "Compagnie des chemins de fer du Jura (C.J.)", lyhenne CJ) on sveitsiläinen liikenneyhtiö. Yhtiö toimii Luoteis-Sveitsissä, Juran, Neuchâtelin, ja Bernin kantonien alueella. Yhtiön kotipaikka on Tavannes. CJ harjoittaa rautatie-, linja-auto- ja tavaraliikennettä Juravuoristossa, La Chaux-de-Fonds'n–Tavannes'n–Delémontin–Porrentruyn alueella.
Chemins de fer du Jura aloitti toimintansa vuonna 1945 neljän rautatieyhtiön (CTN, RPB, RSC ja SC) yhdistyessä. CTN harjoitti junaliikennettä Tavannes – Tramelan – Le Noirmont -radalla. RPB:llä oli hallussaan Porrentruy–Bonfol-radan liikenne. Saignelégier–Glovelier-radalla oli RSG:n liikennettä. SC-yhtiön Saignelégier – La Chaux-de-Fonds -rata tuli fuusiossa CJ:n osaksi. Sittemmin CJ:hin on liitetty muun muassa saintimier'läinen Auto-Transports de l'Erguel -linja-autoyhtiö vuonna 2005.
CJ:n liikevaihto oli vuonna 2012 30 milj. CHF. Myyntituotot olivat noin 12 milj. CHF eli ne kattoivat noin 40 % kaikista kuluista. Rautatieliikenteen muuttuvat kulut olivat 13,4 milj. CHF. Rautatieverkon ylläpitoon kului 10,5 milj. CHF. Kannattavin liiketoiminta-alue oli meijeriautoliikenne. Henkilöstön määrä oli 151.
CJ:n junilla tehtiin vuonna 2012 1,4 miljoonaa matkaa ja henkilöliikenteen suorite oli 19 milj. henkilökilometriä. Ajetut reitit olivat vuoden 2012 aikana 1,0 milj. kilometriä. Linja-autoliikenteessä matkustajia oli 0,2 miljoonaa.
CJ:n rataverkon pituus on 85 kilometriä. CJ:n rata liittyy teknisesti Transports régionaux neuchâtelois’n (TRN) rataverkkoon La Chaux-de-Fonds’ssa sekä SBB:n rataverkkoon Porrentruyssa. Vaihtoyhteys muiden rautatieyhtiöiden juniin on lisäksi La Chaux-de-Fonds’ssa, Tavannesissa ja Glovelierissä (SBB). Rataverkko on pääosin kapearaiteinen (1000 mm) ja käyttöjännite on 1,5 kV tasavirtaa.
Juhani Tapaninen
Juhani Tapaninen on suomalainen muusikko ja fagottipedagogi.
Tapaninen aloitti Radion sinfoniaorkesterin fagotistina v.1960. Hän toimi orkesterin varaäänenjohtajana vuosina 1967-1979, ja vuodesta 1979 alkaen fagottiryhmän äänenjohtajana. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1995. Hän toimi myös Savonlinnan oopperajuhlaorkesterissa varaäänenjohtajana ja äänenjohtajana yli 30 vuoden ajan, juhlien perustamisesta aina vuoteen 1997 asti.
Tapaninen on syntynyt Oulussa ja aloittanut muusikonuransa Oulun varuskuntasoittokunnassa trumpetilla ja tuuballa. Fagotistinura alkoi ranskalaisella fagotilla Aarne Viljavan johdolla, mutta soittimeksi vaihtui varsin pian saksalainen fagotti ja opettajaksi Emanuel Elola. Juhani Tapaninen jatkoi opintoja Wienissä professori Karl Öhlbergerin johdolla. Hän jatkoi vierailujaan Öhlbergerin alaisuudessa aina aktiivityöuransa loppuun saakka.
Tapaninen opetti mm. Sibelius-akatemiassa, Helsingin konservatoriossa, Vantaan musiikkiopistossa ja useilla musiikkileireillä. Juhani Tapaninen on levyttänyt hänelle itselleen omistetun Kalevi Ahon Fagottikvinteton ja esittänyt teoksen muun muassa IDRS:n konferensissa Edinburghissa 1980. Hän esiintyi IDRS:n konferenssissa myös vuonna 1984, jolloin hän soitti Paavo Heinisen teoksen Gymel opus 29 fagotille ja ääninauhalle. Hän on myös tehnyt konserttikiertueen Japanissa vuonna 1991. RSO:n levytysten lisäksi Tapanisen fagotinsoittoa voi kuunnella vaikkapa Wigwamin Being-albumilla, Marjatta Meritähden lastenlevyillä tai Topi Sorsakosken levytyksessä Hurmio-tangosta.
Naisen muotokuva
Naisen muotokuva on seuraavien teosten nimi:
Rouva presidentti
Rouva presidentti tai Rouva Presidentti voi tarkoittaa seuraavia:
Suomen jalkapallomaajoukkue kesäolympialaisissa 1912
Suomen jalkapallomaajoukkue edusti Suomea vuoden 1912 olympialaisissa.
Suomi oli taistellut talven 1911–1912 ajan oikeudesta edustaa omaa maataan olympialaisissa ja lopulta siihen oli annettu oikeus. Joukkue aloitti olympiaturnauksen 3–2 jatkoaikavoitolla Italiasta. Seuraavassa ottelussa Suomi kohtasi Venäjän. Ottelu päättyi Suomen 2–1 -voittoon, jonka myötä joukkue eteni välieriin.
Välierissä Suomi kohtasi Iso-Britannian, joka oli hallitseva olympiamestari. Iso-Britannia lepuutti ottelussa joitakin pelaajiaan ja pelaajat varoivat ylimääräistä kontaktia suomalaispelaajien kanssa. Iso-Britannia pyrkikin syöttelypelillä minimoimaan ylimääräisen liikkumisen. Ottelun toisella puolikkaalla Suomi onnistui muutamiin hyviin maalitilanteisiin erityisesti Artturi Nyyssösen ratkaisujen ansiosta.
100 Greatest Beatles Songs
100 Greatest Beatles Songs on musiikkijulkaisu Rolling Stonen vuonna 2010 julkaisema lista, jossa lehden toimitus listasi mielestään maailman menestyneimmän rock-yhtyeen, The Beatlesin 100 parasta kappaletta.
Kappaleen sijoituksen ja nimen perässä mainitaan sulkeissa kappaleen pääasiallinen tekijä ja laulaja, albumi jolla kappale on alun perin julkaistu ja kappaleen julkaisuvuosi.
Grammen kone
Grammen kone, Grammen kehä, Grammen magneetto, tai Grammen dynamo on ensimmäinen teollisuudessa laajemmin käytetty tasavirtageneraattori, joka on nimetty belgialaisen keksijänsä Zénobe Grammen mukaan. Grammen kone voi toimia sekä tasavirtaa kehittävänä generaattorina että sähkömoottorina.
Michael Faradayn esiteltyä sähköilmiöitä koskevat lakinsa sähkögeneraattoreiden kehitystä tehtiin monella taholla. Tulokset olivat hyötysuhteen osalta niin heikkoja, että taloudellista toimintaa ei juuri syntynyt. Vuonna 1860 A. Pacinott esitteli rengasankkurin, jota Gramme sitten paransi.
Grammen generaattori esiteltiin 1871 Pariisissa. Tätä tehokkaaksi osoittautunutta generaattoria alettiin heti valmistaa. Vuonna 1872 Siemens julkisti oman generaattorinsa, jota kutsuttiin rumpugeneraattoriksi. Rumpurakenteella saatiin käämivyyhtien molemmat sivut hyötykäyttöön. Vuonna 1873 Gramme esitteli dynamoitaan teollisuusnäyttelyssä Wienissä. Hänen apulaisensa H. Fontaine yhdisti vahingossa kahden dynamon johdot toisiinsa. Kun höyrykone alkoi pyörittää toista dynamoa, toinenkin lähti pyörimään. Gramme ymmärsi tämän vahingon seurausten merkityksen: dynamosta oli tullut moottori, joka oli silloisia moottoreita tehokkaampi. Jo samassa näyttelyssä hän hyödynsi tätä esittelemällä dynamo-moottoriparia siten, että dynamo oli kahden kilometrin päässä pientä vesiputousta pyörittävästä moottorista. Gramme pystyi esittelemään sekä tehokkaan sähkömoottorin että sähkönsiirron kauempaa. Tätä pidetään käytännöllisen sähkötekniikan alkuna.
Luvattu maa (täsmennyssivu)
Luvattu maa tarkoittaa seuraavia asioita:
Franco Maria Malfatti
Franco Maria Malfatti di Monte Tretto (13. kesäkuuta 1927 Rooma – 10. joulukuuta 1991 Rooma) oli italiainen poliitikko ja toimittaja, joka oli useita kertoja maansa hallituksen jäsenenä sekä toimi myös Euroopan komission puheenjohtajana.
Malfati oli Ranskan kuninkaan Filip IV ja hänen puolisonsa Johanna Navarralaisen jälkeläinen. Hän oli keskeinen jäsen Italian Kristillisdemokraattisen puolueen johdossa, jossa hän toimi mm. poliittisen toimiston päällikkönä sekä muissa merkittävissä tehtävissä.
Poliittisen toiminnan ohessa hän toimi mm. kustannusyhtiö ”5 Lune” johdossa sekä ”Popolo” ja ”Discussione” päätoimittajana. Lisäksi hän kirjoitti Kristillisdemokraattisen puolueen muihinkin lehtiin kuteen "Per l'Azione", "Cronache Sociali" ja "Nuove Cronache".
Malfatti valittiin ensimmäisen kerran Italian parlamenttiin Perugia-Terni-Rietin vaalipiiristi vuonna 1958. Hänen valittiin uudelleen vuosien 1963, 1968, 1972, 1976, 1979, 1983 ja 1987 vaaleissa, joten hän oli vielä kuolleessan edustajainhuoneen jäsen.
Italian opetusministerinä (1973-78), Valtionvarainministerinä (1978-79) ja ulkoasiainministeri (1979-80).
Hän oli myöskin Euroopan komission kolmas presidentti vuosina1970-1972; jolloin hän erosi virastaan noustuaan ministerin virkaan Italiassa. Vuonna 1980 hän oli Italian valtuuskunnan johtajana Euroopan parlamentissa.
Poliittisesti Malfatti oli ajatuksissaan ja toimissaan lähellä Aldo Moron ryhmittymää.
Malfatti oli eräs Bilderberg-ryhmän kokouksiin osallistujista.
Malfatti oli naimisissa markiisitar Franca Spinolan kanssa.
Hänen perheensä lahjoitti hänen laajan ja merkittävän kirjaston Perugian yliopistolle.
Malfattin muistoksi on perustettu tiedekeskus Cintro Studi Politici e Sociali F. M. Malfatti.
Kymmenottelun Suomen-mestaruuskilpailut 1915
Kymmenottelun Suomen mestaruudesta kilpailtiin Kuopiossa 28. - 29. elokuuta 1915. Samassa yhteydessä ratkaistiin mestaruus myös tunninjuoksussa ja köydenvedossa. Otteluun ilmoittautui vain 7 urheilijaa ja näistäkin kolme jäi pois. Kilpailut alkoivat lauantai-iltana klo 18 sateisen ja kylmän sään merkeissä, sunnuntaina oli jo selkeää ja kohtalaisen lämmintä.
Lajit taulukoitu järjestyksessä: 100 metriä, 110 m aidat, 400 metriä, 1 500 m, pituus, korkeus, seiväs, kuula, keihäs, kiekko.
Niemi ja Lindqvist kaatoivat aitajuoksussa kumpikin 3 aitaa ja jäivät näin ollen lajissa pisteittä.
Köydenveto mestaruuden saavutti "Osmon Ukot", joka voitti Riennon kaksi kertaa. Kansalliset kilpailut 1 500 metrin matkalla voitti Riennon E. Pitkänen 4.28,7 ja 5 000 metrillä Albin Stenroos 16.08,4.
Uimaseura Kangasalan Kuohu
Uimaseura Kangasalan Kuohu (UKK) on vuonna 2009 perustettu kangasalalainen uimaseura. Seura toimii Kangasalan uimahallissa Kuohussa. Seuran toimintamuotoja ovat nuorten ja aikuisten kilpa- ja harrasteuinti, erityisryhmien uinti, avovesiuinti ja avantouinti. Seuralla on jäseniä yli 400 (2013).
Marcello Fiasconaro
Marcello Fiasconaro (s. 19. heinäkuuta 1949 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) on italialainen keskimatkan juoksija. Fiasconaro juoksi 800 metrin maailmanennätyksen 1.43,7 Milanossa 27. kesäkuuta 1973. Hän saavutti hopeamitalin 400 metrillä ja pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa Euroopan-mestaruuskisoissa Helsingissä vuonna 1971.
Marcellon isä Gregorio oli toisessa maailmansodassa italialainen lentäjä, joka ammuttiin alas Itä-Afrikassa, josta hän joutui sotavankeuteen Etelä-Afrikkaan. Sodan jälkeen hän jäi asumaan Etelä-Afrikkaan, avioitui paikallisen eteläafrikkalaisen kanssa. Asuinpaikkana heillä oli Kapkaupunki. Siellä heille syntyi Marcello-poika. Isä-Gregoriosta tuli sittemmin musiikin professori Kapkaupungin yliopistoon.
Marcello Fiasconaron ensimmäinen urheiluharrastus oli rugby, jossa hän saavuttikin paikallista menestystä. Hän oli vahva ja nopea rugbyn pelaaja. Valmentaja havaitsi hänen juoksijanlahjansa Marcellon ollessa 20-vuotias. Hän voitti Etelä-Afrikan sen hetkisiä huippunimiä kuten Danie Malanin 400 metrillä. Vuonna 1970 Marcello juoksi Potchefstroomissa, jossa paikalla oli italialainen naiskiekonheittäjä Carmelo Rado. Rado kuuli Marcellon italialaistaustasta, ja hän ilmoitti asiasta italialaisille urheilujohtajille. Tilanne oli otollinen, koska Etelä-Afrikan urheilijoilla ei ollut vallitsevan apartheid-politiikan vuoksi mahdollisuutta osallistua kansainvälisiin suurkilpailuihin, kuten olympialaisiin.
Italialaiset kutsuivat hänet Italiaan, jossa hän voitti Italian 400 metrin mestaruuden ajalla 45,7, joka oli samalla uusi Italian ennätys. Isänsä italialaistaustan perusteella hän sai nopeasti Italian kansalaisuuden ja oli valmis osallistumaan samana vuonna EM-kisoihin Helsingissä. Hän saavutti hopeaa 400 metrillä ajalla 45,49, joka säilyi Italian ennätyksenä kymmenen vuoden ajan vuoteen 1981. Viestissä hän juoksi ankkurina Italian pronssille. Seuraavana talvena hän juoksi sisähallissa uuden 400 metrin ME:n ajalla 46,1.
Varsin pian Marcello Fiasconaro huomasi lahjansa viittaavan enemmän kahden kierroksen eli 800 metrin juoksuun. Niinpä hän siirsikin ME:n nimiinsä Milanon kuuluisalla Arena-stadionilla. Tuloksena oli aika 1.43,7, joka siirsi historiaan Peter Snellin helmikuussa 1962 tekemän ja olympiavoittajien Ralph Doubellin lokakuussa 1968 Meksikon olympialaissa ja Dave Wottlen kesällä 1972 sivuaman ME:n 1.44,3 kuudella kymmenyksellä. Fiasconaro oli osoittanut valmiutensa juoksemalla kotona Etelä-Afrikassa saman päivän aikana 400 metriä 46,1 ja 800 metriä 1.44,7. Hänellä oli Etelä-Afrikassa myös kovia vastuksia, kuten 1 000 metrin ME:n nimiinsä ottanut Daniel Malan ja Dick Broberg.
Fiasconaron uralle jalkavaivat tuottivat ongelmia. Niinpä hän ei voinut osallistua vuoden 1976 Montrealin olympialaisiin.
Hän palasi urheilu-uransa jälkeen Etelä-Afrikkaan, jossa hän elää Johannesburgin alueella. Siellä hän toimii Italian konsulina.
Moisés Sizenando Coelho
Moisés Sizenando Coelho (8. huhtikuuta 1877 Cajazeiras – 18. huhtikuuta 1959) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 1. marraskuuta 1901 ja nimitettiin Cajazeirasin hiippakunnan johtoon 16. marraskuuta 1914. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. toukokuuta 1915. Pääkonsekraattorina toimi Adauctus Aurélio de Miranda Henriques, jota avustivat Santino Maria da Silva Coutinho ja José Tomas Gomes da Silva.
Coelho sai 12. helmikuuta 1932 nimityksen Paraíban koadjuuttoriarkkipiispaksi sekä Beroean titulaariarkkipiispaksi, ja 16. elokuuta 1935 hänestä tuli Paraíban arkkipiispa. Hän toimi tässä virassa, kunnes kuoli 82 vuoden iässä.
Varsinaiset katkat
Varsinaiset katkat (Gammaridae) on katkojen lahkoon kuuluva äyriäisheimo. Heimoon kuuluu noin 40 sukua ja useita satoja lajeja Pohjoisen pallonpuoliskon merissä ja sisävesissä eläviä, yleensä sentin-parin pituisia äyriäisiä. Suomessa esiintyy kahdeksan sukuun "Gammarus" kuuluvaa lajia.
Kajaanin Hymy
Kajaanin Hymy oli kajaanilainen pesäpallon erikoisseura. Hymy oli Kajaanin Pallokerhon ja Sotkamon Jymyn naisjoukkueiden yhdistelmäjoukkue ja se pelasi kaksi kautta toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykköspesiksessä ja kolme kautta, 1999-2001, pääsarjassa Superpesiksessä. Hymyn toiminnasta vastasi myös Sotkamon Jymyn miesjoukkueen taustaseura SuperJymy Oy.
Seura pelasi ensimmäiset vuotensa Hiukan pesäpallostadionilla, sillä Kajaanin pesäpallokentällä ei ollut vaadittavaa hiekkatekonurmea. Hiekkatekonurmi valmistui kuitenkin heinäkuussa 2000, minkä jälkeen seura siirtyi pelaamaan kotikaupunkiinsa.
Kauden 2001 päätteeksi Hymy putosi pääsarjasta ensin Ykköspesikseen ja tämän jälkeen Suomensarjaan. Joukkue nousi kuitenkin takaisin ylös, voittaen kauden 2004 päätteeksi Ykköspesiksen ja sai sarjapaikan Superpesikseen, jonka seura kuitenkin luovutti Sotkamolle. Junioreissa seura saavutti B-tyttöjen SM-hopeaa kaudella 1999.
Vuoden tulokas:
Bukarestin rauha (1918)
Bukarestin rauhansopimus oli 7. toukokuuta 1918 allekirjoitettu rauhansopimus Romanian ja keskusvaltojen välillä, jolla Romania irtautui ensimmäisestä maailmansodasta. Romania ei koskaan virallisesti ratifioinut sopimusta ja se raukesi kokonaan maailmansodan päätyttyä keskusvaltojen tappioon saman vuoden lopussa.
Romania oli liittynyt maailmansotaan elokuussa 1916 ympärysvaltojen puolelle, mutta joutui nopeasti alakynteen. Saksan armeija valloitti ja miehitti suuren osan Romaniasta, myös pääkaupunki Bukarestin joulukuussa 1916, mutta Romanian armeija jatkoi taistelua maan koillisosissa. Kun Venäjä irtautui vallankumouksen seurauksena maailmansodasta Brest-Litovskin rauhansopimuksella, Romania jäi yksin itärintamalla ja sen asema kävi näin mahdottomaksi. Aselepo solmittiin 9. joulukuuta 1917, mutta rauhanneuvottelut pitkittyivät, sillä Romanian johto oli haluton hyväksymään nöyryyttäviä rauhanehtoja. Saksalaiset vauhdittivat asiaa miehittämällä loputkin maasta maaliskuussa 1918. Rauhansopimus allekirjoitettiin lopulta Bufteassa toukokuun 1918 alussa. Bukarestin sopimuksen osapuolina olivat Romanian ohella Saksa, Itävalta-Unkari, Bulgaria ja Ottomaanien valtakunta. Sopimuksessa Romania joutui palauttamaan eteläisen Dobrudzhan Bulgarialle ja vuokraamaan öljylähteensä Saksan käyttöön 90 vuoden ajaksi. Itävalta-Unkari sai oikeuden kontrolloida Romanian alueella sijaitsevia Karpaattien solia.
Bukarestin rauhansopimus hyväksyttiin kesä- ja heinäkuun 1918 aikana Saksan ja Romanian parlamenttien molemmissa kamareissa, mutta ratifioimisprosessia ei viety Romaniassa koskaan loppuun saakka, sillä kuningas Ferdinand I ei vahvistanut sopimusta allekirjoituksellaan. Lokakuussa 1918 Romanian hallitus irtisanoutui sopimuksesta ja maa liittyi uudelleen sotaan ympärysvaltojen puolelle. 11. marraskuuta ympärysvaltojen kanssa solmimassaan aselevossa Saksa tunnusti virallisesti Bukarestin ja Brest-Litovskin rauhansopimukset rauenneiksi.
João da Matha de Andrade e Amaral
João da Matha de Andrade e Amaral (8. helmikuuta 1898 – 7. marraskuuta 1954) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Nazarén hiippakuntaan 20. maaliskuuta 1921 ja nimitettiin Cajazeirasin hiippakunnan johtoon 24. maaliskuuta 1934. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sebastião Leme da Silveira Cintra, jota avustivat José Pereira Alves ja Ricardo Ramos de Castro Vilela.
De Andrade e Amaral sai 12. toukokuuta 1941 nimityksen Amazonasin ja 20. maaliskuuta 1948 Niteróin piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 56-vuotiaana virassa.
Bukarestin rauha
Bukarestin rauha voi tarkoittaa seuraavia rauhansopimuksia:
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1915
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1915 olivat kuudennet viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut. Kilpailut käytiin Helsingissä Eläintarhan urheilukentällä 19.–20. kesäkuuta 1915 Helsingin IFK:n järjestäminä. Kilpailuissa juostiin myös naisten 100 metrin henkilökohtainen mestaruuskilpailu.
3 000 metrin piirienvälisen joukkuejuoksun voitti Helsinki, toisena Finlands Svenska Gymnastik- och Idrottsförbund
Bukarestin rauha (1913)
Bukarestin rauhansopimus oli 10. elokuuta 1913 allekirjoitettu rauhansopimus, joka päätti toisen Balkanin sodan. Sodassa Bulgaria oli sotinut yksinään Serbiaa, Romaniaa ja Kreikkaa vastaan, jotka olivat olleet sen liittolaisia aiemmin käydyssä ensimmäisessä Balkanin sodassa Turkkia vastaan. Bulgaria ei ollut hyväksynyt Turkilta vallattujen alueiden jakoa ensimmäisen sodan jälkeen, mutta kärsi tappion toisessa sodassa. Bukarestin rauhassa Makedonian pohjois- ja keskiosat annettiin Serbialle ja eteläosat Kreikalle sekä eteläinen Dobrudzha Romanialle. Bulgaria sai pitää pienen osan Makedoniasta sekä pätkän Egeanmeren rannikkoa, mukaan lukien Alexandroúpolin satamakaupungin.
Martinho Lammers
Martinho Lammers (s. 22. joulukuuta 1939 Nienborg) on saksalaissyntyinen, Brasiliassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 22. heinäkuuta 1967. Hän toimi Óbidosin alueprelatuurin johdossa 1970-luvulta siihen saakka, kunnes erosi tehtävistään 28. tammikuuta 2009. Hänet konsekroi piispaksi 4. lokakuuta 1979 Alberto Gaudêncio Ramos, jota avustivat Tiago Miguel Ryan ja Arcângelo Cerqua.
Selfie
Selfie tarkoittaa henkilön omasta itsestään ottamaa valokuvaa. Tyypillisesti selfie otetaan älypuhelimella tai verkkokameralla ja julkaistaan jossakin sosiaalisen median palvelussa. Selfiet otetaan usein nopeasti, ja ne saattavat olla epäselviä tai kuvakulmaltaan vinoja. Kuvat jaetaan usein yhteisöllisten viestimien kautta, esimerkiksi Instagramissa, Facebookissa tai Twitterissä. Selfiet ovat usein vapaamuotoisia kuvia, jotka otetaan pitämällä kameraa omassa kädessä tai peilin kautta kuvaamalla. Tavallisesti kuvassa esiintyy vain valokuvaaja itse. Usean henkilön pikamuotokuvia sanotaan "ryhmäselfieiksi" tai "frendsieksi".
Oxfordin sanakirjat valitsi "selfien" vuoden 2013 englanninkieliseksi sanaksi. Sanakirjojen mukaan sanaa "selfie" on käytetty englannin kielessä jo kymmenisen vuotta. "Selfie" on lyhennetty ja johdettu sanasta "selfportrait" (omakuva).
"Selfie" on ollut suosittu puheenaihe mediassa vuosina 2013–2014.
Kotuksen blogissa ja Helsingin Sanomissa ehdotettiin 2014 sanan suomenkieliseksi vastineeksi sanaa ”meitsie”. Se viittaa sanaan "meitsi", jota käyttäessään puhuja haluaa kiinnittää muiden huomion omaan toimintaansa. "Meitsi"-sanan sivusävy viittaa myös oman toiminnan kommentoinnin kehumiseen, minkä vuoksi sitä saatetaan käyttää ilmaisemaan itseironiaa. ”Meitsien” käyttökelpoisuuteen on vedottu juuri siksi, että kyse on jollain tapaa itseironisista kuvista, omakuvista joita puhuja ei ota aivan tosissaan ja joille hän voi itsekin vähän naureskella.
Englantilaisen lastensuojelujärjestön NSPCC:n johtajan mukaan hälyttävä määrä nuoria oli soittanut vuonna 2014 järjestön ylläpitämään lasten ja nuorten palvelunumeroon ulkonäköhuolten vuoksi. Johtaja arvelee, että että soittomäärien nousu on yhteydessä sosiaalisen median ja selfieiden suosion kasvuun.
Sosiaalisen median omakuvissa rakennetaan myös itsetuntoa, koska ihmisen identiteetti rakentuu sosiaalisessa vuorovaikutuksessa. Asiantuntija toteaa, että identiteetti ei kuitenkaan voi olla pelkät selfie-kuvat tai ulkonäkö, vaan tärkeää on myös se, mitä muuta ympärillä, reaalimaailmassa on.
Selfie-kulttuuriin liittyy oleellisesti kuvien jakaminen sosiaalisessa mediassa. Siksi niitä otetaan älypuhelimilla ja tableteilla, ei niinkään kameralla.
Jotta kuva-alaan mahtuisi riittävästi ympäristöä tai kavereita, puhelin saatetaan haluta viedä kauemmaksi kuin käsivarren mitan päähän. Tähän tarkoitukseen on kehitetty selfiekeppi, jossa pitkän varren päässä on laitteisto, joka mahdollistaa kameran etälaukaisun.
Selfieitä otetaan myös korkeissa tai muuten vaarallisissa paikoissa, mistä on aiheutunut kuolemantapauksia muun muassa putoamisten vuoksi.
Alberto Gaudêncio Ramos
Alberto Gaudêncio Ramos (30. maaliskuuta 1915 Belém do Pará – 26. marraskuuta 1991) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Belém do Parán arkkihiippakuntaan 1. lokakuuta 1939. Hänet nimitettiin Amazonasin piispaksi 30. elokuuta 1948, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 1. tammikuuta 1949 Jaime de Barros Câmara, jota avustivat Mário de Miranda Vilas-Boas ja Anselmo Pietrulla.
16. helmikuuta 1952 Amazonasin hiippakunnasta tehtiin Manausin arkkihiippakunta, ja Ramos sai nimityksen sen johtoon. 9. toukokuuta 1957 hänet nimitettiin Belém do Parán arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 4. heinäkuuta 1990.
Mega Brands
Mega Brands on kanadalainen leluvalmistaja, jonka omistaa Mattel. Yrityksen perustivat vuonna 1967 Victor Bertrand ja hänen vaimonsa Rita Bertrand. Tuolloin yrityksen nimenä oli Ritvik Toys. Mega Brands valmistaa muun muassa Mega Bloks -rakennuspalikoita.
Party and play
Party and play (PNP tai PnP) tai chemsex on tiettyihin päihteisiin liittyvä ilmiö ja käsite, johon kuuluu stimuloivan huumeen nauttiminen ja sitä seuraava intensiivinen, tunti- tai jopa vuorokausien taukoamaton seksi ryhmissä, pareissa tai virtuaalisesti. PnP-harrastajat hakevat samanmielistä seuraa tätä nimenomaista tarkoitusta varten. Merkittävimmät PnP-alakulttuuriin yhdistettävät huumeet ovat metamfetamiini ja crack. PnP-harrastajat käyttävät tehokkaasti hyväkseen sosiaalista mediaa, jossa on syntynyt verkostoja ja applikaatioita jotka edesauttavat PnP-henkisen seuran (ja asiaan kuuluvien huumeiden) löytämistä.
PnP käsitteenä liittyy usein, muttei ainoastaan, alakulttuuri-ilmiönä miesten väliseen seksiin.
Arcângelo Cerqua
Arcângelo Cerqua PIME (2. tammikuuta 1917 Giugliano di Campania – 16. helmikuuta 1990) oli italialaissyntyinen, Brasiliassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1940 ja nimitettiin Parintinsin apostoliseksi hallitsijaksi 15. maaliskuuta 1956. 4. helmikuuta 1961 hänet nimitettiin sen prelaatiksi ja Olbian titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 14. toukokuuta 1961 Armando Lombardi, jota avustivat João de Souza Lima ja Aristide Pirovano. Cerqua erosi tehtävistään 26. toukokuuta 1978, mutta sai 30. lokakuuta 1980 nimityksen Parintinsin piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 15. heinäkuuta 1989.
Cerqua osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Bernardo Johannes Bahlmann
Bernardo Johannes Bahlmann (s. 10. joulukuuta 1960 Visbek) on saksalaissyntyinen, Brasiliassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi fransiskaaneihin 4. lokakuuta 1991 ja sai pappisvihkimyksensä 12. heinäkuuta 1997. Hänet nimitettiin Óbidosin prelaatiksi 28. tammikuuta 2009, ja piispaksi vihkiminen seurasi 9. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Felix Genn, jota avustivat Martinho Lammers ja Heinrich Timmerevers.
Bahlmann asetettiin virkaansa prelaattina 23. toukokuuta 2009. Hän sai 9. marraskuuta 2011 nimityksen Óbidosin piispaksi.
Constantin Prezan
Constantin Prezan (27. tammikuuta 1861 Butimanu – 27. elokuuta 1943 Bukarest) oli romanialainen sotapäällikkö, joka toimi Romanian armeijan ylipäällikkönä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa.
Prezan suoritti sotilaskoulutuksensa Romaniassa ja Ranskassa. Hän palveli aluksi Romanian pääesikunnassa ja myöhemmin kuningas Ferdinand I:n adjutanttina. Kun Romania liittyi ensimmäiseen maailmansotaan elokuussa 1916 ympärysvaltojen puolelle, Prezan nimitettiin komentamaan neljättä armeijaa, joka hyökkäsi Itävalta-Unkarille kuuluneeseen Transylvaniaan. Arthur Arz von Straussenbergin komentama Itävalta-Unkarin ensimmäinen armeija kuitenkin ajoi lokakuun alkuun mennessä romanialaiset takaisin Karpaattien yli ja seuraavan vuoden aikana itävaltalaiset ja saksalaiset valtasivat suurimman osan Romaniasta. Prezan nimitettiin joulukuussa 1916 pääesikunnan päälliköksi ja vuotta myöhemmin myös asevoimien ylipäälliköksi, kun kuningas Ferdinand luopui ylipäällikkyydestä. Pian sen jälkeen Romania joutui solmimaan keskusvaltojen kanssa raskaan aselevon ja Bukarestin rauhansopimuksen.
Romania liittyi uudelleen sotaan hieman ennen sen päättymistä 10. marraskuuta 1918 ja miehitti seuraavana vuonna Transylvanian. Prezan jatkoi ylipäällikkönä aina vuoteen 1920. Kuningas Kaarle II:n valtaistuimelle nousuun vuonna 1930 liittyneen poliittisen kriisin yhteydessä Prezan kutsuttiin vielä takaisin palvelukseen ja ylennettiin sotamarsalkaksi. Kuningas antoi hänelle tehtävän muodostaa maahan uusi hallitus, missä hän ei kuitenkaan onnistunut. Hän vetäytyi pian sen jälkeen eläkkeelle.
Alejandro Fernández Feo-Tinoco
Alejandro Fernández Feo-Tinoco (6. syyskuuta 1908 – 17. syyskuuta 1987) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. lokakuuta 1931 ja nimitettiin San Cristóbal de Venezuelan hiippakunnan johtoon 23. huhtikuuta 1952. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Armando Lombardi, jota avustivat Lucas Guillermo Castillo Hernández ja Rafael Ignacio Arias Blanco.
Feo-Tinoco osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 26. lokakuuta 1984.