hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Edgardo Moltoni
Edgardo Moltoni (5. kesäkuuta 1896 Oneglia, Italia – 12. tammikuuta 1980 Milano) oli italialainen lintutieteilijä.
Moltoni väitteli tohtoriksi Torinon yliopistossa 1920. Pian tämän jälkeen hän pääsi assistentiksi ensin Sassarin ja sitten Cagliarin yliopistoon. 1922 hän sai apulaisprofessorin viran Milanon luonnonhistoriallisesta museosta. Hänen vastuulleen tuli kreivi Ercole Turatin (1829–1881) laaja lintukokoelma, joka oli tullut Milanon kaupungin omistukseen vuonna 1884 ja johon oli myöhemmin lahjoitettu myös Turatin lintutieteellinen kirjasto.
Moltoni järjesti tieteellisiä tutkimusretkiä sekä Italiaan että Italian siirtomaihin Afrikassa. Museon kokoelmat tuhoutuivat osittain lentopommituksessa 1943. Yhdessä johtaja B. Parisin kanssa Moltoni korjautti ja entisöi museon ja hankki uusia näytteitä kokoelmiin. Vuonna 1952 hänestä tuli museon johtaja. Jäätyään eläkkeelle 1962 Moltoni jatkoi tutkimustyötä. Hän perehtyi erityisesti Italian rannikon pienten saarten linnustoon. Hän julkaisi "Rivista Italiana di ornitologiaa" sen toisesta osasta lähtien vuodesta 1933. Hän kirjoitti noin 450 tieteellistä artikkelia.
Moltoni nimesi linnuista etiopiannaakan ("Zavattariornis stresemanni") vuonna 1938.
Suomen Epätieteellinen Seura
Suomen Epätieteellinen Seura on perustettu vuonna 1992. Seuran pääkonttori ja laboratorio sijaitsevat Espoossa.
Säiden säätäminen Jaakon päivän kylmän kiven avulla on muodostunut seuran vuotuiseksi rutiiniksi.
Stepanoz II
Stepanoz II () oli Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) ruhtinas Khosroiani-dynastiasta vuosina 637/642–n. 650.
Stepanoz oli Adarnase I:n poika ja seuraaja. Hän jatkoi isänsä Bysanttia myötäilevää politiikkaa ja Bysantin keisari antoi hänelle luultavasti patricius-arvonimen. Hänen täytyi kuitenkin tunnustaa vuonna 645 kalifi hallitsijakseen, kun arabit etenivät Georgiaan. Valtaistuimelle häntä seurasi hänen poikansa Adarnase II. 
Kivilaatassa Džvarin luostarissa Mtskhetassa mainitaan kirkon tärkeimmät rakentajat: Stepanoz "patricius", Demetre "hypatos" ja Adarnase "hypatos". Georgialaiset tutkijat ovat perinteisesti pitäneet heitä samoina henkilöinä kuin Guaramin poika Stepanoz I, Stepanoz I:n veli Demetre ja Adarnase I. Professori Cyril Toumanoff on tästä kuitenkin eri mieltä: hänen mielestään kyse on Stepanoz II:sta, Stepanoz I:n veljestä Demetrestä ja Stepanoz II:n pojasta Adarnase II:sta.
Budan linna
Budan linna () on Unkarin kuninkaiden entinen linna Budapestin I osa-alueella, Linnavuoren eteläkärjessä.
Ensimmäinen linna tälle paikalle rakennettiin vuosien 1247 ja 1265 välillä. Sigismund Luxemburgilaisen pitkän hallituskauden aikana linnasta kehittyi Euroopan merkittävimpiin kuuluva goottilainen linna. Matias Corvinus kutsui italialaisia taiteilijoita ja arkkitehteja uudistamaan linnaa, ja Budapestistä tuli Alppien pohjoispuolisen renessanssin keskus.
Sitten Unkariin hyökkäsivät ottomaanit, ja palatsi alkoi rappioitua. Se tuhoutui lähes kokonaan, kun kristityt valtasivat kaupungin takaisin 1686.
Vuonna 1715 Kaarle III määräsi rauniot purettaviksi. Niiden päälle kasattiin maata, ja osia keskiaikaisesta linnoituksesta on kaivettu jälleen esiin toisen maailmansodan tuhojen jälkeen. Tilalle hän rakennutti pienen barokkipalatsin. 1700-luvun puolivälissä sitä laajennettiin Wienin loistokkaiden palatsien vertaiseksi.
Vuonna 1849 unkarilaiset vallankumoukselliset piirittivät linnaa ja se paloi poroksi. Se uusittiin 1850–1856, ja sitä kunnostettiin 1875–1912. Vuoden 1918 vallankumous syrjäytti Habsburgit, ja linnasta tuli itsenäisen Unkarin valtionhoitajan Miklós Horthyn palatsi.
Toisen maailmansodan loppuvaiheessa Budapestin piirityksen aikana linna oli akselivaltojen viimeinen turvapaikka, ja Puna-armeija pommitti sen maan tasalle. Kommunistihallinnon aikana uusbarokkipalatsia pidettiin taantumuksellisen hallinnon jäänteenä, ja se tuhottiin. Keskiaikainen linnoitus nousi arvossaan, ja se kunnostettiin.
Linna on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1987.
S/S Kotvio II
S/S Kotvio II on suomalainen höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1884 Rosenlewin Porin konepajalla. Alus rakennettiin Rosenlewin omaan käyttöön hinaajaksi ja se nimettiin "S/S Näsijärveksi". Alus hinasi tukkeja omistajansa käytössä Tampereen pohjoispuolisilla vesillä liikkuen lähinnä Näsijärven alueella. Vuodet 1916 - 1917 alus oli liitettynä venäläiseen sotalaivastoon, jolloin se oli aseistettu tykillä.
Vuonna 1935 Kotvio Oy osti aluksen ja vaihtoi siihen toisesta yhtiön hinaajasta Tamperelaisen K.F. Dunderbergin konepajan valmistaman kolmisylinterisen höyrykoneen sekä antoi alukselle sen nykyisen nimen "S/S Kotvio II". Kotvion sahan omistuksessa alus hinasi haloilla ja muulla sahatavaralla lastattuja proomuja aina siihen saakka kun uittotoiminnan väheneminen lopetti hinaajien työt.
Ansioliikenteen loputtua aluksen osti Kotvion sahan entinen työnjohtaja joka myi sen myöhemmin Tampereen kaupungille. Kaupunki suunnitteli asettavansa Kotvio II:n näytteille teknilliseen museoon. Museointi kuitenkin lykkääntyi ja alusta säilytettiin ulkona jolloin sen kunto rapistui. Museoinnin sijaan Vilppulan veneilijät ostivat aluksen joka mittavan peruskorjauksen jälkeen laskettiin uudelleen vesille heinäkuussa 1995.
Fairey Aviation Company
Fairey Aviation Company oli brittiläinen lentokonevalmistaja, jonka Charles Richard Fairey perusti vuonna 1915. Vuonna 1960 toiminta siirtyi Westland Aircraftille.
Esihistoriallinen tappeluklubi
Esihistoriallinen tappeluklubi () on yhdysvaltalainen 1080 Entertainmentin tuottama 12-osainen dokumenttisarja, jossa käsitellään esihistoriallisia taisteluja eri dinosauruslajien välillä. Jokaisessa jaksossa paleontologien löytämistä fossiileista ja analyyseistä kerrotaan tarina kahden dinosauruslajin taistelusta tietokoneanimaatiolla. Taistelut perustuvat todistusaineisiin, joita on saatu tutkimalla fossiileja ja eri dinosaurusten käytöstapojen perusteella, sekä sarjan yhteisluoneen George Blasingin mielikuvituksen sekoituksena.
Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa syksyllä 2008 History-kanavalla. Suomessa sarjaa on esittänyt Jim 3. maaliskuuta 2009 lähtien.
Vilhelm V Oranialainen
Vilhelm V Oranialainen (8. maaliskuuta 1748 Haag, Alankomaat – 9. huhtikuuta 1806 Braunschweig) oli Oranian viimeinen perinnöllinen käskynhaltija. Vuosina 1795–1806 hän johti Hollannin tasavallan pakolaishallitusta Lontoossa. Hänen poikansa oli Alankomaiden kuningas Vilhelm I. Hänen vaimonsa oli preussilainen prinsessa Wilhelmina.
Andrea Dossena
Andrea Dossena (s. 11. syyskuuta 1981 Lodi, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin pääsarjassa pelaavaa Sunderlandia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Dossena aloitti uransa Veronan juniorijoukkueista. Myöhemmin urallaan hän siirtyi seuran edustusjoukkueeseen ja pelasi siellä neljän kauden ajan. Vuonna 2005 Italian pääsarjaseura Udinese hankki Dossenan, mutta saman tien hänet lainattiin tulevaksi kaudeksi Trevisoon. Kauden jälkeen hän palasi Udineseen ja pelasi joukkueessa seuraavat kaksi kautta.
4. heinäkuuta 2008 Liverpool vahvisti hankkineensa Dossenan nelivuotisella sopimuksella joukkueeseen.
Hänet hankittiin korvaamaan Italiaan Rooman riveihin siirtynyttä John Arne Riiseä. 16. elokuuta 2008 Dossena teki ensiesiintymisensä Liverpoolissa Valioliigan ottelussa Sunderlandia vastaan. 10. maaliskuuta 2009 Dossena teki ensimmäisen maalinsa Mestarien liigan puolivälieräottelussa espanjalaista Real Madridia vastaan. Myöhemmin samalla viikolla hän laukoi myös ensimmäisen liigaosumansa hallitsevaa mestarijoukkue Manchester Unitedia vastaan.
5. tammikuuta 2010 Dossena palasi takaisin kotimaahansa Italiaan, tällä kertaa Napoliin. Siirtosumma oli arvoltaan 5 miljoonaa euroa.
Dossena teki ensiesiintymisensä Italian maajoukkueessa 17. lokakuuta 2007 ystävyysottelussa Etelä-Afrikaa vastaan.
Józef Kossakowski
Józef Kazimierz Korwin Kossakowski (16. maaliskuuta 1738 – 9. toukokuuta 1794 Varsova) oli puolalainen aatelinen, Liivinmaan arkkipiispa, poliitikko ja kirjoittaja, joka tuli tunnetuksi venäläismielisyydestään Puola-Liettuan loppuvaiheissa.
Józef Kossakowski oli hetmani Szymon Kossakowskin, voivodi Michał Kossakowskin ja linnanherra Antoni Kossakowskin veli. Hänet vihittiin papiksi 1761 ja opiskeli Vilnassa ja Varsovassa.
17. syyskuuta 1775 hänet nimitettiin Liivinmaan piispaksi. Samaan aikaan hän toimi myös Kuurinmaan hiippakunnan hallitsijana. Hän kulutti suuria määriä julkisia ja kirkon varoja. Hän nautti pysyvää tukea Venäjän lähetystöltä Puolassa ja edusti venäläismielistä suuntausta Sejmissä, lahjoen ja uhkaillen usein alueellisia virkamiehiä. Hänet nimitettiin 19. joulukuuta 1791 Vilnan apulaispiispaksi, palkkiona palveluksista Venäjän keisarikunnalle. Piispanvirat olivat Katariina Suuren hallinnassa, eivätkä ne juurikaan seuranneet Rooman ohjeita. Hän lisäsi Venäjän hallintavaltaa kirkon omaisuuden suhteen.
Kossakowski julkaisi kolme romaania sekä käänsi joitakin näytelmiä ranskankielestä.
Katariina Suuren ohjeiden pohjalta hän vastusti Puola-Liettuan perustuslakia 3. toukokuuta 1791. Hän komensi veljensä Szymonin kanssa Targowican konfederaation joukkoja ja hänestä tuli joksikin aikaa Liettuan suuriruhtinaskunnan de facto hallitsija Venäjän armeijan tuella. Puolan toisen jaon yhteydessä hän sanoi: "Jollei venäjä, jollei Preussi, mitä sitten? Haluatteko kadota tyhjiöön?".
Kossakowski vangittiin Kościuszkon kapinassa huhtikuussa 1794. Muutamaa päivää ennen kansannousua hän oli ehdottanut, että venäläisjoukkojen olisi saarrettava kaikki kirkot ja pidätettävä kaikki tunnetut venäläisvastaiset. Vähän ajan kuluttua eräs kansannousun johtajista, Jan Kiliński, esitti dokumentteja, jotka osoittivat Kossakowskin olleen venäläisten palkkalistoilla. Varsovan asukkaat vaativat Venäjän hyväksi toimineiden henkilöiden teloittamista. Vaatimuksen johdosta vallankumoukselliset perustivat rikosoikeuden, joka tuomitsi Kossakowskin hirtettäväksi yhdessä Józef Ankwiczin, hetmani Piotr Ożarowskin ja hetmani Józef Zabiełłon kanssa 9. toukokuuta.
Suomen Viljava
Suomen Viljava on viljan ja viljantyyppisten tuotteiden, rehuraaka-aineiden sekä muun massa- ja kappaletavaran käsittelyyn ja varastointiin erikoistunut valtionyhtiö. Yhtiön omistajaohjauksesta ja omistajapolitiikan toteuttamisesta vastaa valtioneuvoston omistajaohjausosasto.
Viljava käsittelee vuosittain viljaa ja muita tuotteita noin 2 milj. tonnia ja sen varastointikapasiteetti on 1,4 milj. tonnia. Henkilöstöä Suomen Viljavalla on noin 90.
Viljava tarjoaa myös viljan kunnostus-, säkitys-, analyysi- ja kuivatuspalveluja.
Suomen tarvitsi turvata oma viljahuolto ja -tuotanto, joten vuonna 1918 perustettiin jakelusäännöstelyä ja varastointia varten Valtion Viljakonttori, mutta se lakkautettiin jo vuonna 1923.
Vuonna 1928 se perustettiin uudelleen Valtion viljavarasto -nimellä. Se toimi maatalousministeriön alaisuudessa, ja sen tehtäviin kuuluivat huoltovarmuuden takaamineen ja maatalouspolitiikkaan liittyvät tehtävät.
Suomessa käytyjen sotien aikaan 1939-1945 Valtion viljavaraston henkilökunta moninkertaistui ja se toimi kansanhuoltoministeriön alaisuudessa hoitaen Suomen viljan tuonnin ja jakelusäännöstelyn. Valtion viljavarasto sai yksinoikeuden viljan tuontiin.
Yksinoikeuden ansiosta Valtion viljavarastosta tuli Suomen tärkein viljavarastojen rakentaja ja sillä oli suuria rakennusprojekteja 1950-luvulta 1980-luvulle. Näin se oli rakentanut mittavan siiloverkoston, jonka turvin siitä tuli Suomen suurin viljan varastoija ja viljakaupan harjoittaja Suomessa.
Suomen liittyessä Euroopan unioniin vuonna 1995 Valtion viljavarasto lakkautettiin ja se pilkottiin osiin. Kaupallisista toiminnoista muodostettiin Avena-yhtiöt. Suomen Valtio myi viljakauppayhtiön vuonna 2002 Lännen Tehtaille. Varastointi- ja käsittelytoimintoja tarjoava Avena Siilot Oy jäi valtion omistukseen ja sen nimi muutettiin 18. lokakuuta 2002 Suomen Viljava Oy:ksi. Myös kauran prosessointiin erikoistunut Avena Oat Ingredients (AOI) liitettiin Avena-yhtiöistä Suomen Viljavaan. Vuonna 2005 AOI lopetettiin, mutta kauratuotteita valmistetaan edelleen Ravintoraisio Oy:lle.
Suomen Viljavalla on Suomessa 20 toimipistettä, joista viisi sijaitsee satamissa:Muut toimipisteet ovat:
HMS Constance (1915)
HMS Constance oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Cambrian"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön tammikuussa 1916.
__notoc__
"HMS Constance" liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren Laivaston () 4. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus otti osaa Skagerrakin taisteluun yhdessä sisaralustensa "HMS Canterburyn" ja "HMS Castorin" kanssa.
"HMS Constance" liitettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 8. Kevyt risteilijäviirikköön 1919, minä aikana alus oli huollossa Devonportissa palaten palvelukseen tammikuussa 1923. Alus oli huollossa Chathamin telakalla syyskuusta 1926 joulukuuhun 1927, minkä jälkeen se poistettiin palveluksesta ja liitettiin Portsmouthin reservin lippulaivaksi.
"HMS Constance" palasi palvelukseen 1928 ja liitettiin Kiinan asemalle 8. Risteilijäviirikköön, josta alus palasi Englantiin marraskuussa 1930. Alus poistettiin palveluksesta ja liitettiin Portsmouthin reserviin maaliskuussa 1931.
"HMS Constance" siirrettiin poistolistalle heinäkuussa 1935 ja myytiin romutettavaksi 8. kesäkuuta 1936 Arnott Youngille Dalmuiriin.
HMS Castor (1915)
HMS Castor oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Cambrian"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön marraskuussa 1915.
__notoc__
"HMS Castor" liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren Laivaston () 11. Hävittäjälaivueen lippulaivana, jonka mukana alus otti osaa Skagerrakin taisteluun. Kymmenen miehistönjäsentä sai taistelussa surmansa aluksen saadessa osuman.
"HMS Castor" palveli Mustalla merellä 1919-1920, minkä jälkeen oli telakalla Chathamissa. Alus palasi palvelukseen huhtikuussa 1920 ja liitettiin Atlantin laivaston 2. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus partioi Irlannin rannikolla 1922. Heinäkuussa 1923 alus teki laivastovierailun Helsinkiin yhdessä HMS "Curacoan" kanssa, HMS "Caledonin" vieraillessa samaan aikaan Hangossa.
"HMS Castor" liitettiin Tykistökouluun 1923 ja Noren reserviin 1924, minä aikana alus oli huollossa marraskuusta 1925 syyskuuhun 1926 sekä kuljetti joukkoja Kiinaan lokakuussa 1927. Alus oli Devonportissa telakalla.
"HMS Castor" palasi Devonportista palvelukseen Kiinan asemalle kesäkuussa 1928. Alus poistettiin palveluksesta ja asetettiin Devonportin reserviin heinäkuussa 1930.
"HMS Castor" myytiin romutettavaksi 30. heinäkuuta 1936 Rosythiin.
HMS Canterbury (1915)
HMS Canterbury oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Cambrian"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön huhtikuussa 1916.
"HMS Canterbury" liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren Laivaston () 3. Taistelulaivaviirikköön. Alus otti osaa Skagerrakin taisteluun yhdessä sisaralustensa "HMS Constancen" ja "HMS Castorin" kanssa. Alus liitettiin osaksi 5. Kevyt risteilijäviirikköä Harwichiin valvomaan Englannin Kanaalin itäpään meriliikennettä. Osastossa ollessaan alus upotti Belgian rannikolla 5. kesäkuuta 1917 saksalaisen torpedoveneen "S20":n tykkitulella.
"HMS Canterbury" siirrettiin 1918 Adrian merelle ja Mustalle merelle, josta siirrettiin 1919 Portsmouthiin Atlantin laivaston 1. Kevyt risteilijäviirikköön marraskuussa 1919. Alus liitettiin Tykistökouluun Portsmouthissa 1920. Alus poistettiin palveluksesta ja liitettiin Portsmouthin reserviin.
"HMS Canterbury" palasi palvelukseen toukokuussa 1924 ja liitettiin Atlantin laivaston 2. Risteilijäviirikköön. Alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin telakalle kesäkuussa 1925. Telakalta palauttuaan alus sijoitettiin Noren reserviin, josta se palasi palvelukseen marraskuussa 1926 sijoitettuna 2. Risteilijäviirikköön.
"HMS Canterbury" kuljetti joukkoja Kiinaan 1930–1931, minkä jälkeen se sijoitettiin Noren reserviin maaliskuusta 1931 joulukuuhun 1933, jona aikana alus suoritti uuden joukkojenkuljetusmatkan Kiinaan elokuussa 1932.
"HMS Canterbury" myytiin romutettavaksi 27. heinäkuuta 1934 Metal Industriesille Rosythiin.
HMS Cambrian (1916)
HMS Cambrian oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Cambrian"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön toukokuussa 1916.
__notoc__
"HMS Cambrian" liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren Laivaston () 4. Kevyt risteilijäviirikköön, jossa alus palveli koko sodan ajan. Aluksen ura ensimmäisessä maailmansodassa oli vaatimaton.
"HMS Cambrian" siirrettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 1919. Alus liitettiin Atlantin laivaston 2. Kevyt risteilijäviirikköön elokuussa 1922. Viirikön mukana alus osallistui Turkin kriisin 1922-1923 vuoksi partiointiin Välimerellä. Alus siirrettiin telakalle kesäkuussa 1924.
"HMS Cambria" palasi palvelukseen elokuussa 1926 ja liitettiin 2. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus kuljetti joukkoja Kiinaan 1929 ennen palveluksesta poistoaan ja liittämistään Noren reserviin marraskuussa 1929.
"HMS Cambria" palasi palvelukseen vanhemman lippu-upseerin aluksena maaliskuussa 1931. Alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin telakalle Sheernessiin heinäkuussa 1933. Samalla alus asetettiin myyntilistalle.
"HMS Cambria" myytiin romutettavaksi 28. heinäkuuta 1934 Metal Industriesille Rosythiin.
Pohjalaisia (vuoden 1936 elokuva)
Pohjalaisia on vuonna 1936 valmistunut suomalainen elokuva, jonka ohjasi Toivo Särkkä avustajanaan Yrjö Norta. Elokuva pohjautuu Artturi Järviluoman tekijännimellä julkaisemaan näytelmään Pohjalaisia (1914), joka sijoittuu 1850-luvun Härmään. Elokuvan käsikirjoituksen teki näytelmän pohjalta Järviluoma yhdessä tuottaja-ohjaaja Toivo Särkän kanssa.
Eino Kaipaisen ensimmäisen elokuvaroolin Jussin hahmo nousee häikäilemätöntä vallesmannia (Thorild Bröderman) vastaan. Roolihahmo on ollut esikuvana vuodesta 1944 myönnetylle elokuva-alan palkinnolle Jussille.
Elokuvan aikalaisarviot olivat yleisesti ottaen myönteisiä. Kaipaisen esikoisroolisuoritus huomataan kiittäen. Mutta kriittisiä äänenpainojakin esiintyi: elokuva on nähty filmattuna teatterina, kun se olisi vaatinut rohkeutta irrottautua näyttämöllä nähdystä. Äänen heikkoon laatuun kiinnitettiin huomiota jo ensi-illan aikoihin, ja samasta häiritsevästä seikasta huomautetaan myöhemmässäkin arviossa, jossa mainitaan myös näyttelijätyön maneerimaisuus heikentäväksi tekijäksi.
Jens Kyllönen
Jens Olof Kyllönen (s. 9. heinäkuuta 1989) on suomalainen finanssialan opiskelija ja entinen pokeriammattilainen, joka voitti European Poker Tourin (EPT) Kööpenhaminan osakilpailun helmikuussa 2009. Voitollaan Kyllönen ansaitsi 6 542 208 Tanskan kruunua (hieman alle 0,9 miljoonaa euroa). Kyllönen oli toinen suomalainen EPT-voittaja, ensimmäisen voiton otti Patrik Antonius vuonna 2005.
Kesäkuussa 2008 nettipokerinimimerkkiä ”Jeans89” käyttävä Kyllönen voitti Ipoker-nettipokeriverkon ECOOP II -turnaussarjan (European Poker Championship of Online Poker) pääturnauksen. Turnauksen ykköspalkinto oli 315 000 dollaria. Vuonna 2011 Kyllönen ansaitsi nettipokerissa jopa neljä miljoonaa dollaria. Tammikuussa 2012 hänet palkittiin Suomen parhaana pokerinpelaajana. Kyllönen osallistui Heinäkuussa 2012 maailman ensimmäiseen $1M Big One for One Drop-turnaukseen, joka miljoonan dollarin sisäänostohinnallaan oli historian kaikkien aikojen suurin koskaan järjestetty pokeriturnaus. Turnauksen 48 osallistujasta Kyllönen oli 22-vuotiaana nuorin.
Elokuussa 2012 uutisoitiin Kyllösen ostaneen Virgin Galacticin tarjoaman avaruusmatkan, jonka Kyllönen kuitenkin perui myöhemmin kolmen vuoden odottelun jälkeen. Jens Kyllönen palkittiin toistamiseen Suomen parhaana pokerinpelaajana tammikuussa 2013. Lokakuussa vuonna 2014 Kyllönen aloitti pokerivalmentajana pokeriopetussivusto runitonce.com:ssa. Kyllönen nousi maailman suurimman pelitarjoajan, Pokerstarsin suurimmaksi voittajaksi noin 4,96 miljoonan dollarin tienesteillään lokakuussa 2015.
Kyllönen voitti vuonna 2016 kolmantena suomalaisena WSOP -turnauksen. Kyseessä oli turnaussarjan #62 $25,000 High Roller Pot-Limit Omaha (8-Handed) -turnaus, josta Kyllönen voitti palkintorahojen (1 127 035 dollaria) lisäksi WSOP-rannekkeen. Nelipäiväiseen turnaukseen osallistui 184 pelaajaa.
Kyllönen valittiin alkuvuonna 2017 kolmannen kerran Suomen parhaaksi pokerinpelaajaksi. Hän on kertonut lopettaneensa ammattimaisen pokerin pelaamisen ja keskittyvänsä finanssialan opintoihin Hankenissa.
Kyllönen aloitti kesäkuussa 2017 työharjoittelun sijoitusyritys Susquehanna International Groupissa Yhdysvalloissa.
HMS Concord (1916)
HMS Concord oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Centaur"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön joulukuussa 1916.
Osmaanien valtakunta oli tilannut Britanniasta kaksi tiedustelijöiksi sopivaa risteilijää 1914, mutta ensimmäisen maailmansodan syttyessä alusten rakentaminen keskeytettiin. Tilauksen toteuttamiseksi oli kuitenkin jo hankittu runsaasti tarvikkeita, jotka nyt käytettiin Centaur-luokan alusten valmistukseen.
"HMS Concord" liitettiin palvelukseen otettaessa 5. Kevyt risteilijäviirikköön Harwichiin tehtävänään valvoa meriliikennettä Englannin Kanaalin itäpäässä, missä alus palveli maaliskuuhun 1919. Alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin telakalle.
"HMS Concord" palasi Devonportin telakalta ja otettiin uudelleen palvelukseen lokakuussa 1919. Alus liitettiin Välimeren laivaston 3. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus oli huollossa palaten palvelukseen elokuussa 1921. Alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin heinäkuussa 1923.
"HMS Concord" oli telakalla Devonportissa ja palasi palvelukseen toukokuussa 1924 Välimeren laivaston 3. Risteilijäviirikköön. Alus siirrettiin Australian asemalle 1925 ja edelleen Kiinan asemalle 1925, mistä alus palasi Välimerelle 3. Risteilijäviirikköön 1926. Alus siirrettiin Portsmouthin reserviin lokakuussa 1927.
Reservissä olo aikana "HMS Concord" kuljetti joukkoja Kiinaan helmikuussa 1928 ja siirrettiin huoltoon lokakuusta marraskuuhun samaana vuonna ennen siirtoa Viestikouluun Portsmouthiin.
"HMS Concord" poistettiin palveluksesta tammikuussa 1933 telakalle siirtoa varten ja sijoitettiin poistolistalle marraskuussa 1934. Alus myytiin romutettavaksi 16. syyskuuta 1935 Metal Industriesille Rosythiin.
HMS Centaur (1916)
HMS Centaur oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Centaur"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus otettiin palveluskäyttöön elokuussa 1916.
Osmaanien valtakunta oli tilannut Britanniasta kaksi tiedustelijoiksi sopivaa risteilijää 1914, mutta ensimmäisen maailmansodan syttyessä alusten rakentaminen keskeytettiin. Tilauksen toteuttamiseksi oli kuitenkin jo hankittu runsaasti tarvikkeita, jotka nyt käytettiin Centaur-luokan alusten valmistukseen.
__notoc__
"HMS Centaur" liitettiin palvelukseen otettaessa 5. Kevyt risteilijäviirikköön Harwichiin tehtävänään valvoa meriliikennettä Englannin Kanaalin itäpäässä. Alus upotti saksalaisen torpedoveneen "S 30:n" Schouwenin matalikon lähistöllä tammikuussa 1917 ja se osui miinaan 18. kesäkuuta 1918. "HMS Centaur" korjattiin Hullissa, minkä jälkeen alus lähetettiin Itämerelle joulukuussa 1918.
"HMS Centaur" liitettiin maaliskuussa 1919 Välimeren laivastoon, missä alus palveli lokakuuhun 1923. Välimerellä olon aikana alus oli palasi huolloista Maltalta kesäkuussa 1920 ja Gibraltarilta maaliskuussa 1922. Alus siirrettiin Devonportin reserviin lokakuussa 1923.
"HMS Centaur" oli modernisoitavana 1924-1925 ja palasi palvelukseen Portsmouthissa 8. huhtikuuta 1925 sijoitettuna Atlantin laivaston Hävittäjien kommodorin lippulaivaksi. Alus oli huollossa palaten palvelukseen helmikuussa 1928 ja uudelleen syyskuussa 1930. Alus siirrettiin takaisin Portsmouthin reserviin maaliskuussa 1932.
"HMS Centaur" siirrettiin poistolistalle 1933 ja myytiin romutettavaksi helmikuussa 1934 Kingille Trooniin, jonne alus saapui 6. maaliskuuta.
Sojuz T-13
Sojuz T-13 oli Neuvostoliiton miehitetty avaruuslento Saljut 7 -avaruusasemalle. Avaruusalus laukaistiin Baikonurista 6. kesäkuuta 1985 ja se laskeutui maahan 26. syyskuuta 1985. Miehistö korjasi Saljut 7 -aseman sähköjärjestelmän. Asema oli miehittämätön kosmonauttien tullessa sinne. Sen sähköjärjestelmä oli rikki ja siksi aseman olosuhteet olivat karut – muun muassa vesi oli jäässä. Lento kuitenkin osoitti, että tällaisestakin tilasta avaruusasema voidaan nopeasti palauttaa lentokelpoiseksi. 
Laukaisu
Lasku
HMS Cassandra (1916)
HMS Cassandra oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Caledon"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
"HMS Cassandra" liitettiin käyttöönotettaessa Suuren Laivaston () 6. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus ajoi matalikolle Fair Islellä 15. elokuuta 1917. Alus hinattiin Lerwickiin korjattavaksi.
"HMS Cassandra" lähetettiin Itämerelle marraskuussa 1918 osana kontra-amiraali Edwyn Alexander-Sinclairin komentamaa laivasto-osastoa taistelemaan bolševikkeja vastaan ja tukemaan Venäjän sisällissodan valkoisia.
"HMS Cassandra" osui Suomenlahdella kartoittamattomaan saksalaisten rakentamaan miinakenttään 5. joulukuuta 1918. Alus osui miinaan ja upposi Saarenmaan edustalle. Haaksirikossa sai surmansa 11 miehistönjäsentä. Hävittäjät "HMS Vendetta" ja "HMS Westminster" pelastivat loput miehistönjäsenet.
Ruins (japanilainen yhtye)
Ruins on japanilainen kokeellista rockia soittava duo. Sen perustivat rumpali Tatsuya Yoshida ja basisti Hideki Kawamoto vuonna 1985. Myöhemmin Yoshidan rinnalla on soittanut eri basisteja ja useita vierailevia artisteja. Yoshida on esiintynyt myös soolona Ruins Alone -nimellä. Yhtyeen musiikkia on kuvattu yhdistelmäksi hardcore punkia, progressiivista rockia ja vapaata improvisaatiota. Sen tyypillisiä piirteitä ovat erikoiset tahtilajit, nopeat tempon vaihtelut ja keksityllä kielellä kirjoitetut sanoitukset.
HMS Calypso (D61)
HMS Calypso oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Caledon"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä ja toisen maailmansodan alun, kunnes Italian laivaston sukellusvene "Bagnolini" upotti sen 12. kesäkuuta 1940 Välimerellä Kreetan lounaispuolella.
"HMS Calypso" liitettiin palvelukseen otettaessa Suuren Laivaston () 6. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus osallistui 17. marraskuuta 1917 toiseen Helgolandin taisteluun, jossa aluksen sillalle osunut kranaatti surmasi koko siltamiehistön kapteeni mukaan lukien.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä "HMS Calypso" siirrettiin marraskuussa 1918 Itämerelle tukemaan Venäjän sisällissodan valkoisia. Alus valtasi 26. joulukuuta bolševikkien hallussa olleet hävittäjät "Avtroilin" ja "Spartakin" yhdessä sisaraluksena "HMS Caradocin" ja hävittäjien "HMS Vendettan", "HMS Vortigernin" ja "HMS Wakefulin" kanssa Tallinnan edustalla.
"HMS Calypso" siirrettiin maaliskuussa 1919 Välimerelle 3. Risteilijäviirikköön. Aluksen palvellessa Välimerellä se palasi huollosta palvelukseen elokuussa 1922, tammikuussa 1925 sekä elokuussa 1927. Alus palasi Englantiin 1932 ja siirrettiin reserviin.
Toisen maailmansodan puhjetessa "HMS Calypso" liitettiin 7. Risteilijäviirikköön. Viirikön mukana alus osallistui Pohjanmeren meriliikenteen valvontaan (). "HMS Calypso" havaitsi partioretkellä 24. syyskuuta saarronmurtaja "Mindenin" ja 22. marraskuuta "Konsul Hendrik Fisserin".
"HMS Calypso" oli etsimässä Saksan laivaston "Scharnhorstia" ja "Gneisenauta" näiden upotettua aseistetun kauppalaivan "HMS Rawalpindin".
"HMS Calypso" siirrettiin 1940 itäiselle Välimerelle osaksi Itämeren laivastoa kotisatamanaan Aleksandria. Italian laivaston sukellusvene "Bagnolini" upotti "HMS Calypson" 12. kesäkuuta 1940 Välimerellä Kreetan lounaispuolella aluksen osallistuessa Kreetan evakuointeihin.
Oikeuspolitiikka
Oikeuspolitiikka on oikeustieteen erityisala, joka tutkii lainsäädännön kehittämistä yhteiskunnallisia tavoitteita entistä paremmin toteuttavaksi oikeusnormistoksi. Toisaalta se on yhteiskuntapolitiikan osa-alue, jonka tavoitteita toteutetaan lainsäädännön avulla. Raja yhteiskunta- ja oikeuspolitiikan välillä on häilyvä, koska yhteiskuntapoliittisiin tekoihin liittyy suoraa tai välillistä oikeudellista säätelyä.
Väljästi määriteltynä oikeuspolitiikka kattaa esimerkiksi lainvalmistelun ja lainkäytön lisäksi oikeuden konstitutiiviset tehtävät, joita ovat lakien ihmisten ajattelutapoja muovaamat ja mahdollisesti uutta luovat tehtävät eli yhteiskuntamoraaliin vaikuttavat tehtävät. Oikeuspolitiikan tavoitteet liittyvät säädösten avulla tapahtuvan yhteiskunnallisen vaikuttamisen mahdollisuuksiin ja sen rajallisuuteen. Oikeuspolitiikan avulla kansalaiskeskustelu muovataan oikeudellisiksi päätöksiksi.
Edellä kuvattua alaa koskevaa tutkimusta nimitetään oikeuspoliittiseksi tutkimukseksi. Sitä ovat esimerkiksi lakien syntyä ja vaikutuksia käsittelevät tutkimukset. Myös vallitsevista käytännöistä poikkeavien oikeuspoliittisten menettelytapojen teoreettinen tai käytännöllinen tutkimus kuuluu sen piiriin.
HMS Caradoc
HMS Caradoc oli Britannian kuninkaallisen laivaston "Caledon"-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä ja toisen maailmansodan risteilijänä ja ilmatorjuntaristeilijänä.
"HMS Caradoc" liitettiin palvelukseen astuessaan Suuren Laivaston () 6. Kevyt risteilijäviirikköön. Alus ajoi rantaan elokuussa 1917 Fair Islellä.
"HMS Caradoc" siirrettiin ensimmäisen maailmansodan loputtua joulukuussa 1918 Itämerelle, jossa se valtasi yhdessä muiden osastoon kuuluneiden alusten kanssa bolševikkien miehittämät hävittäjät "Avtroilin" ja "Spartakin".
"HMS Caradoc" siirrettiin Välimeren laivaston 3. Risteilijäviirikköön 29. helmikuuta 1919, missä alus palveli joulukuuhun 1926, jolloin alus aloitti purjehduksensa Kiinan asemalle. Alus oli Välimerellä ollessaan huollossa kahdesti palaten palvelukseen maaliskuussa 1923 ja helmikuussa 1926.
Palattuaan Englantiin "HMS Caradoc" poistettiin palveluksesta ja siirrettiin telakalle 15. syyskuuta 1927. Huollon valmistuttua alus siirrettiin lokakuussa 1928 Amerikan ja Länsi-Intian asemalle, jossa alus oli aina helmikuuhun 1930. Alus siirrettiin reserviin maaliskuussa ja heinäkuussa palasi palvelukseen purjehtien Kiinan asemalle 5. Risteilijäviirikköön. Alus palveli Kiinan asemalla vuoteen 1934. Palattuaan Englantiin alus siirrettiin reserviin 17. lokakuuta 1934 ja oli reservissä vuoteen 1939.
Toisen maailmansodan syttyessä "HMS Caradoc" oli sijoitettuna Amerikan ja Länsi-Intian asemalle. Alus palveli asemalla aina vuoteen 1942, minä aikana se kuljetti lokakuussa 1939 noin 2 miljoonan punnan arvosta kultaa Halifaxiin Nova Scotiaan ja kohtasi saksalaiset saarronmurtajat 23. lokakuuta 1939 Jukatanin kanavassa "Emmy Friedrichin" ja 11. joulukuuta 1940 "Rheinin".
"HMS Caradoc" oli 28. lokakuuta 1941 - 26. helmikuuta 1942 New Yorkissa telakalla, jossa alukseen asennettiin kaksi yksiputkista kahden paunan tykkiä ja viisi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Alukseen asennettiin myös tutkat 271 ja 290.
Palattuaan telakalta "HMS Caradoc" liitettiin Itäiseen laivastoon. Alus palveli Intian valtamerellä aina vuoteen 1943, jolloin se kesäkuussa purjehti Durbaniin Etelä-Afrikan aseman tykistön koululaivaksi.
"HMS Caradoc" purjehti 1944 Colomboon, jossa se palveli asema-aluksena elokuuhun 1945, jolloin aluksesta tehtiin Itä-Intian alueen lippulaiva.
"HMS Caradoc" palasi Englantiin ja myytiin romutettavaksi 5. huhtikuuta 1946. Alus siirrettiin toukokuussa T W Ward & Co:lle Briton Ferryyn romutettavaksi.
Denny Morrison
Denny Morrison (s. 8. syyskuuta 1985 Chetwynd, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen pikaluistelija.
Morrison saavutti junioreiden MM-kilpailuissa hopeaa joukkuetakaa-ajossa vuosina 2004 ja 2005. Torinon olympialaisissa 2006 hän kuului samassa lajissa Kanadan hopeajoukkueeseen. Yleisluistelun MM-kilpailuissa Calgaryssä 2006 hän sijoittui viidenneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui 1 500 metrillä kaudella 2005–2006 toiseksi ja seuraavalla kaudella kolmanneksi. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Salt Lake Cityssä 2007 hän saavutti 1 000 metrillä hopeaa 0,02 sekuntia Shani Davisille hävinneenä. Hän sai lisäksi hopeaa joukkuetakaa-ajossa ja pronssia 1 500 metrillä. 
Morrison voitti 1 500 metrin maailmanmestaruuden Naganossa 2008 ajalla 1.45,22 ja sai lisäksi pronssia 1 000 metrillä. Hän teki 14. maaliskuuta 2008 Calgaryssä uuden 1 500 metrin maailmanennätyksen 1.42,01. Vuonna 2009 hän sijoittui viidenneksi sprinttereiden MM-kilpailuissa Moskovassa. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Richmondissa hän sai hopeaa 1 000 ja pronssia 1 500 metrillä. Hän sijoittui 1 000 metrin maailmancupissa toiseksi kausilla 2007–2008 ja 2008–2009.
Morrison kuului Vancouverin olympialaisissa 2010 Kanadan kultajoukkueeseen joukkuetakaa-ajossa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli samalla kaudella 1 500 metrillä kolmas. Vuonna 2011 hän sai MM-hopeaa joukkuetakaa-ajossa. Hän voitti 1 500 metrin maailmanmestaruuden Heerenveenissä 2012 ajalla 1.46,44. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sai hopeaa 1 000 metrillä ajalla 1.08,43 ja pronssia 1 500 metrillä ajalla 1.45,22. Saman kauden maailmancupissa hän sijoittui 1 000 metrillä toiseksi.
Morrison saavutti Heerenveenissä 2015 MM-hopeaa 1 500 metrillä ja joukkuetakaa-ajossa. Hän voitti samalla kaudella 1 500 metrin maailmancupin.
Tsai Ming-liang
Tsai Ming-liang (, pinyin: Cài Míngliàng, s. 27. lokakuuta 1957 Kuching, Malesia) on taiwanilainen elokuvaohjaaja.
Tsai asui ensimmäiset 20 elinvuottaan synnyinmaassaan Malesiassa, minkä jälkeen hän muutti Taiwaniin opiskelemaan elokuvaa ja teatteria. 1980-luvulla hän työskenteli teatterissa ohjaajana, näyttelijänä ja käsikirjoittajana. Vuosikymmenen lopulla hän kirjoitti ja ohjasi useita televisioelokuvia. Hänen ensimmäinen pitkä teatterielokuvansa "Rebels of the Neon God" valmistui vuonna 1992. Vuonna 1994 valmistunut toinen elokuva "Vive l'Amour" voitti parhaan elokuvan palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla. Vuonna 1997 valmistunut "The River" voitti juryn erikoispalkinnon Berliinin elokuvajuhlilla. Vuoden 1998 "Dong" voitti puolestaan kriitikkojen erikoispalkinnon Cannesin elokuvajuhlilla. Lisäksi Tsai on voittanut useita muitakin palkintoja.
Tsain tavaramerkkejä ovat pitkät staattiset otokset, vähäinen dialogi ja veden keskeinen rooli kerronnassa. Hänen tyypillisiä teemojaan ovat urbaani vieraantuneisuus, ihmisten välisen kommunikaation vaikeus ja seksi. Hänen tärkeimpänä esikuvanaan on pidetty François Truffautia.
Systematiikka (oikeustiede)
Systematiikka on oikeusjärjestelmän järjestelmällinen esitys, jossa osoitetaan myös sen sisäiset riippuvuussuhteet. Systematiikka ja eri oikeudenalojen yleiset opit ovat oikeudellisen tiedonhallinnan tärkeimmät välineet.
Pohjoismainen oikeus samoin kuin keskiajan yliopistoissa Manner-Euroopassa syntynyt romaanis-germaaninen oikeus eroavat ratkaisevasti englantilaisperäisestä common law -oikeudesta ja equity-järjestelmästä. Pohjoismaisessa oikeudessa ei ole systematiikkaa eikä peruskäsitteitä, joita voisi verrata common law -oikeudessa käytettyihin. Eri oikeusjärjestelmät ovat yhteismitattomia. Suomalainen oikeus on mannereurooppalaistunut ruotsalaisen oikeuskäytännön kautta. Esimerkiksi Ruotsin hovioikeuskäytäntö omaksui vaikutteita Manner-Euroopasta jo 1600-luvulla.
Romaanis-germaanisessa systematiikassa oikeusjärjestelmä jaetaan oikeudenaloihin siten, että erotetaan yksityisoikeus ja julkisoikeus. Common law -maissa tällaista jakoa ei ole. Näissä maissa ei ole esimerkiksi hallintotuomioistuimia, kun taas romaanis-germaanisessa oikeusryhmässä tuomioistuimet jaetaan hallintotuomioistuimiin ja yleisiin tuomioistuimiin. Tässä Tanska ja Norja ovat poikkeuksia. Manner-Euroopassa on suhteellisen yhtenäinen systematiikka myös perusjaottelun sisällä. Erityisesti velvoiteoikeuden ja esineoikeuden yhteiset perinteet ulottuvat pitkälle.
Nykyajan oikeudellinen systematiikka on dynaamista. Yksityistäminen ja kilpailu ovat johtaneet yksityis- ja julkisoikeuden tarkan rajan hämärtymiseen ja 1800-luvulta peräisin olevan kiinteäryhmäisen systematiikan muuttumiseen. Kehittynyt tietotekniikka mahdollistaa oikeudellisen lähdeaineiston käytön useaan systemaattiseen jaotteluun perustuen.
Forum (täsmennyssivu)
Forum tai foorumi voi tarkoittaa seuraavia:
Miikka Mutanen
Miikka Mutanen (s. Ruvaslahti, Polvijärvi) on suomalainen runoilija. Mutanen on julkaissut kaksi runokokoelmaa, "Mäkärä, särmä, hindustani" (Ankkuri, 2006) sekä "Esikko, klassikko" (Ntamo, 2008). Teokset on julkaistu tarvepainatteina.
Mutanen kääntää James Joycen romaania "Finnegans Wake", jonka epäkieltä ei ole aikaisemmin yritetty suomentaa. "”virtavie, ohi Eilvan ja Aatomun, heitseistä rannan kaareen seppellahden, takaisin kiertää avarjen kulco modeus meidät Kuinks Linnaan ja Ympäröivaan.”"
Mutaselle on myönnetty Alfred Kordelinin säätiön apuraha 2008 kirjalliseen työskentelyyn.
Danae-luokka
Danae-luokka tai D-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston risteilijäluokka, joka tilattiin ensimmäisen maailmansodan lopulla, mutta ei kerennyt mukaan taisteluihin. Luokan alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
__notoc__
Amiraliteetti aloitti uuden risteilijäluokan suunnittelun saatuaan tiedon saksalaisten suunnittelemasta uudesta risteilijästä, jonka aseistuksena olisi ollut kymmenen tai jopa kaksitoista 150 millimetrin tykkiä. Tiedustelutietojen mukainen alus olisi ollut ylivoimainen verrattuna uusimpiin C-luokan risteilijöihin.
Amiraliteetti katsoi, että lähtökohtaisesti C-luokan risteilijöihin voitaisiin lisätä yksi tykkitorni, jolloin saavutettaisiin ilman suurta koon lisäystä vastaava täyslaidallinen, koska saksalaisten suunnitelmissa keulassa ja perässä olisi tykki ja loput tykit olisivat aluksen sivuilla, minkä vuoksi täyslaidallinen olisi joko 6 tai 7 tykkiä.
Uuden tykin lisäämiseksi siirtämällä kansirakenteita eteenpäin ja sijoittamalla se ampumaan yli tykin No1. Tällöin etukansi pidentyisi 20 jalkaa ja silta siirtyisi todellisuudessa kahdeksan jalkaa taaksepäin. Sisätiloissa jouduttiin tekemään muutoksia tornien tieltä tuli siirtää etummainen kattilahuone taaksepäin. Nopeuden lisäämiseksi 29 solmuun alukseen asennettiin raskaampi ja pidempi voimanlähde ja aluksen leveyttä lisättiin 2 jalkaa 9 tuumaa. Kokonaisvaikutus uppoumaan oli 430 tonnia.
Luokan aluksista "HMS Danae", "HMS Dauntless" ja "HMS Dragon" tilattiin syyskuussa 1916 ja kolme seuraavaa "HMS Delhi", "HMS Dunedin" ja "HMS Durban" heinäkuussa 1917. Maaliskuussa 1918 tilattiin vielä kuusi alusta. Viimeisen tilauksen alukset poikkesivat aikaisemmista hieman ja lopulta ainoastaan "HMS Despatch" ja "HMS Diomede" valmistuivat ja loput "HMS Daedalus", "HMS Daring", "HMS Dryad" ja "HMS Desperate" peruutettiin 26. marraskuuta 1918.
Blackburn Roc
Blackburn B-25 Roc oli Britannian Kuninkaallisen laivaston kaksipaikkainen tukialushävittäjä, jonka käyttäjän oli Fleet Air Arm toisessa maailmansodassa. Kone oli rakenteellisesti samanlainen kuin edeltäjänsä Blackburn Skua. Kone suunniteltiin Blackburn Aviation Limitedin Brough Aerodromella East Yorkissa ja konetta valmisti Boulton Paul Aircraft Ltd Wolverhampton Aerodromella Staffsissa.
Koneen voimanlähteenä oli 890 hevosvoiman Bristol Perseus XII.
23. huhtikuuta 1937 (632260/37) tehty tilaus käsitti 136 konetta (L3057–L3192). Kaikki koneet toimitettiin Wolverhamptonista kesäkuun loppuun mennessä 1940.
Myös Suomen Ilmavoimille hankittiin 20 konetta mutta ne eivät koskaan tulleet Suomeen.
Maksimos Planudes
Maksimos Planudes (n. 1260 – 1330) oli bysanttilainen grammaatikko ja teologi, joka eli ja työskenteli Mikael VIII Palaiologoksen ja Andronikos II Palaiologoksen aikana. Planudes oli merkittävä henkilö Palaiologosten ajan bysanttilaisessa renessanssissa.
Planudes syntyi Nikomediassa Bithyniassa, mutta vietti suurimman osan elämästään Konstantinopolissa. Hän omisti itsensä tutkimuksille ja opetukselle. Hän ryhtyi munkiksi, ja astuessaan luostariin muutti alkuperäisen nimensä Manuelin Maksimokseksi.
Planudes osasi latinaa, mikä oli harvinaista aikana, jolloin Bysantin välit Roomaan ja Italiaan olivat huonot. Todennäköisesti tämän vuoksi hänet valittiin yhdeksi lähettiläistä, jotka Andronikos II lähetti vuonna 1327 neuvottelemaan venetsialaisten kanssa.
Planudes kirjoitti lukuisia teoksia. Niihin kuuluvat kreikkalainen kielioppi, joka oli esitetty kysymysten ja vastausten muodossa, kuten Manuel Moskhopuloksen "Erotemata grammaticalia"; tutkielma syntaksista; Aisopoksen elämäkerta ja proosaversio faabeleista; skolia eräistä kreikkalaisista kirjailijoista; kaksi heksametrimuodossa kirjoitettua runoa, joista ensimmäinen oli ylistyspuhe Klaudios Ptolemaiokselle, jonka "Geografian" Planudes löysi uudelleen, ja toinen kertomus härän yht'äkkisestä muuttumisesta hiireksi; tutkielma intialaisesta matematiikasta; sekä skolia Diofantoksen "Aritmetiikan" kahdesta ensimmäisestä kirjasta.
Planudes myös käänsi useita teoksia latinan kielestä. Näin kuuluvat Ciceron "Scipion uni" Macrobiuksen kommentaarilla; Julius Caesarin "Gallian sota"; Ovidiuksen "Heroides" ja "Muodonmuutoksia"; Boethiuksen "Filosofian lohdutus" sekä Augustinuksen "De trinitate".
Käännöstensä kautta Planudes oli edesauttamassa kreikan kielen ja kirjallisuuden osaamisen uutta tulemista läntisessä Euroopassa. Hänen käännöksensä olivat hyvin suosittuja keskiajalla kreikan kielen opiskelun tekstikirjoina. Hänet tunnetaan kuitenkin parhaiten hänen toimittamastaan "Kreikkalaisen antologian" versiosta.
Luettelo tunnetuista siviilipalveluksen käyneistä
Tämä on luettelo tunnetuista siviilipalveluksen käyneistä henkilöistä.
Simon Rex
Simon Rex Cutright (s. 20. heinäkuuta 1974 San Francisco) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tv-persoona ja rap-artisti.
Simon Rex on Paul ja Zoe Cutrightin ainoa lapsi. 17-vuotiaana hän joutui nuorisovankilaan.
Ensimmäinen roolisuoritus näyttelijänä hänellä oli vuonna 1993 pornoelokuvassa Brad Posey's Young, Hard & Solo, jossa hän näytteli Sebastiania. Vuonna 1999 hän sai osan tv-sarjasta Jack & Jill, jota tehtiin kaksi tuotantokautta. Rex on myös newyorkilaisen yökerhon, The Plumm, osaomistajana yhdessä Chris Nothin, Samantha Ronsonin ja Noel Ashmanin kanssa.
Musiikin puolella häntä kutsutaan Dirt Nastyksi. Dirt Nasty on tehnyt kolme solo albumia. Hän myös kuuluu rap ryhmään jonka nimi on Three Loco ja siihe kuuluu RiFF RaFF ja Andy Milonakis Dirt Nastyn lisäksi.
Erkki Ilmari
Erkki Ilmari (nimi aiemmin Erkki Ilmari Lehtonen; 9. tammikuuta 1902 Tampere – 8. syyskuuta 1945 Rovaniemi) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Yrjänä Pirkka".
Lehtonen kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1921–1922. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1922 ja 1928. Lehtonen työskenteli kirjailijan työn ohella toimittajana, kuvittajana sekä piirustuksen ja tyyliopin opettajana.
Erkki Ilmarin tunnetuin teos, vuonna 1935 ilmestynyt teollisuusromaani "Kaukopää" kertoi Enso-Gutzeit Oy:n Kaukopään sulfaattiselluloosatehtaan rakentamisesta Imatralle 1930-luvun alkupuolella. Tehdas oli valmistuessaan vuonna 1935 Euroopan suurin alallaan.
Henri Estienne (nuorempi)
Henri Estienne (1528/1531 Pariisi – 1598 Lyon), tunnetaan myös nimellä Henricus Stephanus, oli ranskalainen kirjanpainaja, joka toimitti ja painoi useita antiikin kreikkalaisen kirjallisuuden teoksia.
Estienne oli jo nuorena kiinnostunut kreikan ja latinan kielistä ja kirjallisuudesta. Hänen isänsä Robert Estienne piti hyvää huolta hänen kasvatuksestaan, ja Henri teki nuoruudessaan matkan Italiaan, Englantiin ja Flanderiin kootakseen käsikirjoituksia isänsä kirjapainoa varten.
Vuonna 1554 Estienne julkaisi ensimmäisen itsenäisen teoksensa nimeltään "Anacreon". Tämän jälkeen hän matkusti uudelleen Italiaan. Hän muun muassa löysi Roomasta kopion Diodoros Sisilialaisen teoksesta.
Vuonna 1557 hänellä vaikuttaa olleen oma kirjapaino, ja hän mainosti itseään ”pariisilaisena kirjanpainajana” ("typographus parisiensis"). Seuraavana vuonna hän otti nimityksen "illustris viri Huldrici Fuggeri typographus" viitaten mesenaattiinsa Ulrich Fuggeriin. Vuonna 1559 Estienne otti isänsä kirjapainon haltuunsa. Estienne katsoi olevansa julkaisija, toimittaja ja vanhojen käsikirjoitusten kokoaja. Hän paransi kreikankielisten teosten vanhoja käännöksiä ja teki myös uusia käännöksiä useista teoksista.
Athenagoraan, Aristoteleen ja Aiskhyloksen teokset ilmestyivät vuonna 1557; Diodoros Sisilialaisen vuonna 1559; Ksenofonin 1561; Sekstos Empeirikoksen vuonna 1562; Thukydideen vuonna 1564; sekä Herodotoksen vuosina 1566 ja 1581. Estiennen täydellinen laitos Platonin dialogeista vuonna 1578 on edelleen pohjana Platonin teoksiin viittaamisessa käytetylle numeroinnille, Stephanuksen numeroinnille.
Estiennen merkittävimpiin teoksiin kuuluu "Thesaurus linguae graecae", kreikan kielen tesaurus, joka oli laajalti käytössä 1800-luvulle saakka kreikan leksikografian pohjana. Se ilmestyi vuonna 1572, ja käsitti neljä osaa ja kaksi lisäosaa. Estiennen omia teoksia oli myös "Apologie pour Hérodote" (1566).
Estienne painoi useita kreikankielisen Uuden testamentin laitoksia. Tunnetuin on Théodore de Bèzen toimittama ja kommentoima laitos. Estienne toimitti myös omia kreikankielisen Uuden testamentin laitoksia vuosina 1576 ja 1587. Ensin mainittu sisälsi ensimmäisen tieteellisen tutkielman apostolisten kirjoittajien käyttämästä kielestä; viimeksi mainittu puolestaan käsitteli antiikin aikaisia tekstin jaotteluja. Vuonna 1594 hän julkaisi Uuden testamentin konkordanssihakemiston, johon hänen isänsä oli tehnyt esityötä.
Jo aiemmin hän oli kääntänyt Jean Calvinin katekismuksen kreikan kielelle. Se painettiin vuonna 1554. Peshitta painettiin vuonna 1569, suuri ranskankielinen Raamattu vuonna 1565.
Estienne oli naimisissa kolmesti ja hänellä oli neljätoista lasta.
Jean-Pierre Goudeau
Jean-Pierre Goudeau (s. 25. helmikuuta 1933 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Goudeau saavutti Bernin EM-kilpailuissa 1954 kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa Ranskan ennätyksellä 3.08,7. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui viestissä kuudenneksi ajalla 3.10,1, joka sekin oli silloin Ranskan ennätys. Henkilökohtaisissa lajeissa hän karsiutui alkuerissä sekä Helsingin olympialaisten 400 metrin juoksussa (aika 48,8) että Melbournen 1956 olympialaisten 200 metrin juoksussa (aika 22,0).
Goudeau voitti Ranskan mestaruuden 200 metrillä vuonna 1951 ja 400 metrillä vuonna 1955. Hän sivusi 400 metrillä Ranskan ennätystä 47,5 s lokakuussa 1954. Seuratasolla hän edusti Paris UC:tä. Hän on pituudeltaan 183-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 75 kiloa.
Jean-Pierre Haarhoff
Jean-Pierre Haarhoff (s. 9. heinäkuuta 1932 Haguenau, Bas-Rhin, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 400 metrin juoksu.
Haarhoff saavutti Bernin EM-kilpailuissa 1954 kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa Ranskan ennätyksellä 3.08,7. Melbournen 1956 olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin juoksun puolivälierissä ajalla 47,6 s.
Haarhoff voitti Ranskan mestaruuden 400 metrillä vuosina 1956 ja 1960. Hän sivusi 400 metrillä Ranskan ennätystä 47,3 s syyskuussa 1956. Seuratasolla hän edusti RC Strasbourgia.
Raymond Boisset
Raymond Boisset (s. 26. maaliskuuta 1912 La Pacaudière, Loire, Ranska – 7. heinäkuuta 1991) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 400 metrin juoksu.
Boisset saavutti Torinon EM-kilpailuissa 1934 hopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa Ranskan ennätyksellä 3.15,6. Lisäksi hän sijoittui 400 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 48,9 s. Berliinin 1936 olympialaisissa Ranskan joukkue paransi viestin alkuerissä maansa ennätystä aikaan 3.15,2 mutta ei selviytynyt loppukilpailuun. Boisset karsiutui myös 400 metrin juoksun alkuerissä ajalla 49,5 s.
Boisset voitti Ranskan mestaruuden 400 metrillä vuosina 1934 ja 1935. Hän juoksi 400 metrillä Ranskan ennätyksen 47,6 s vuonna 1934. Seuratasolla hän edusti Paris UC:tä.
Christian Nicolau
Christian Nicolau (s. 3. helmikuuta 1947 La Tronche, Isère, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 400 metrin juoksu.
Nicolau saavutti Ateenan EM-kilpailuissa 1969 kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa Ranskan ennätyksellä 3.02,3. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui viestissä kuudenneksi ajalla 3.05,0 ja karsiutui 400 metrin juoksun alkuerissä ajalla 47,1 s. Méxicon 1968 olympialaisissa hän juoksi 400 metrin alkuerissä Ranskan ennätystä sivuavan ajan 45,7 s mutta keskeytti puolivälierissä. Sähköajanotolla mitattuna hänen alkueräaikansa oli 45,77 s, jonka ranskalaisjuoksijoista alitti Aldo Canti vasta vuonna 1983.
Nicolau voitti Ranskan mestaruuden 400 metrillä vuonna 1967. Seuratasolla hän edusti Grenoble UC:tä. Hän on pituudeltaan 174-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 65 kiloa.