hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lars Teodor von Hellens
Lars Teodor (Theodor) von Hellens (11. lokakuuta 1826 Turku – 13. joulukuuta 1896 Turku) oli suomalainen juristi. Hänelle myönnettiin vapaaherran arvonimi vuonna 1895.
Von Hellens oli Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvos vuodesta 1871, senaattori ja oikeusosaston jäsen vuodesta 1875, siviilitoimituskunnan päällikkö vuodesta 1882 ja Turun hovioikeuden presidentti 1884–1896. Hän oli valtiopäivillä sukunsa edustajana vuodesta 1867, varamaamarsalkkana 1877–1878 sekä maamarsalkkana 1894 ja salli silloin suomen kielen käytön.
Teodor von Hellensillä oli yhteensä 12 lasta. Heistä tunnetuimpia olivat Helsingin yliopiston professori Oskar von Hellens, Turun hovioikeuden presidentti Gustaf Hirvikanta, ministeri Albert von Hellens, kenraalimajuri Lars Hjalmar von Hellens sekä valtiopäivämies ja pormestari Harald Wilhelm von Hellens (1865–1926).
Denis Golovanov
Denis Golovanov (, s. 27. maaliskuuta 1979 Sotši) on venäläinen tennispelaaja. Hän oli parhaimmillaan kaksinpelissä ATP-listan sijalla 152 kesäkuussa 2002.
BJD
BJD on Espoon Olarista kotoisin oleva pitkän linjan rap-artisti ja tuottaja, joka on tehnyt musiikkia aina 90-luvun alusta saakka. BJD on ns. Olariräp underground-musiikkigenren alullepanijoita yhdessä muun SLT porukan kanssa. Ensimmäinen Suomi Lyriikkaa Tuotannon julkaisu 1996-1998 on kokonaisuudessaan BJD:n tuotantoa ja tehty tämän kotistudiolla. Samaisella kotistudiolla ensimmäiset askeleensa suomiräpin saralla ovat ottaneet myös lukuisat muut Olarista alun perin kotoisin olevat artistit, kuten Raimo, Edu Kehäkettunen, Setä Koponen,Tuomio ja Kone, Matka-Aapeli, Ässä ja T-Murha. BJD:n sanoituksissa keskeisessä osassa ovat Olari, alkoholin juominen, juhliminen, sekä naiset. Artistin ensimmäinen virallinen albumi "Kasvatustieteen lyhyt oppimäärä" julkaistiin 15. marraskuuta 2013.
De Havilland D.H.103 Hornet
de Havilland D.H.103 Hornet on potkuri- ja mäntämoottorikäyttöinen brittiläinen hävittäjälentokone. Se teki ensilentonsa jo 28. heinäkuuta 1944, muttei ehtinyt osallistua toiseen maailmansotaan. Konetyyppi käytti viimeisiä valmistettuja versioita maineikkaasta Rolls-Royce Merlin -rivimoottorista. 131-version teho oli 2 030 hevosvoimaa.
Konetyypistä kehitettiin myös laivastoversio, Sea Hornet Royal Navy Fleet Air Armin käyttöön. Sen käyttämät tyypit olivat: F.20, N.F.21 sekä PR.22. Aktiivissa laivastopalveluksessa kone oli Crosbyn mukaan vain vuosina 1949–1951.
Royal Air Force käytti konetta pidemmän ajan, ja sille D.H.103 Hornet oli viimeinen mäntämoottorinen hävittäjätyyppi. 64. hävittäjälaivue sai omat Hornet-hävittäjänsä toukokuussa 1946. Britannian ensilinjan ilmapuolustuksesta tyyppi vedettiin vuosien 1949–1951 välillä. Vuonna 1955 tyyppi korvattiin de Havilland Vampire -suihkuhävittäjällä. Hornetin huippunopeus oli ”merivarusteista” Sea Hornetia suurempi, 759 km/h. Se oli eräs kaikkein aikojen nopeimpia potkurikoneita.
Aseistuksena koneella oli 4 kpl 20 mm tykkiä ja enintään 908 kg pommeja sekä mahdollisesti myös raketteja.
Jonathan Tropper
Jonathan Tropper (19. helmikuuta 1970) on yhdysvaltalainen kirjailija ja englanninkielen professori Manhattanville Collegessa.
Tropper syntyi New York Cityssä ja opiskeli englantia New Yorkin yliopistossa. Hän työskenteli kahdeksan vuotta yrityksessä, joka valmistaa esittelytelineitä jalokiville. Kirjoitustyötä hän teki iltaisin. Tropperin ensimmäinen romaani "Plan B" ilmestyi vuonna 2000.
Tropperin teokset perustuvat osin hänen omiin elämänkokemuksiinsa ja käsittelevät yksinelämistä, kasvamista, avioliittoa ja esikaupungissa asumista. Häneltä on suomennettu kaksi teosta: ""Kuinka lähestyä leskimiestä"" (2009) ja ""Seitsemän sietämättömän pitkää päivää"" (2011).
Kirjailija on asettunut perheineen asumaan New Yorkiin ja kirjoittaa romaanien ohella käsikirjoituksia elokuviin ja televisio-ohjelmiin.
http://www.jonathantropper.com
http://www.gillabocker.se/Jonathan_Tropper.html/
Karunan kartano
Karunan kartano on vanha säteritila Sauvossa Varsinais-Suomessa Itämereen kuuluvan pienen Karunanlahden rannalla. Sen historia ulottuu 1560-luvulle. Kartano on yksityisomistuksessa.
Karunalle myönnettiin säterioikeudet vuonna 1562 Turun linnan voudin Henrik Simoninpojan aateloinnin myötä; Henrikin puoliso oli Kristiina Perintytär Fleming (1503–1573). Heidän jälkeläisensä omistivat kartanon 1670-luvulle asti. Seuraava omistaja oli vapaaherra Arvid Horn. Isonvihan vuosina kartanoa tuhottiin ja päärakennus jäi pitkäksi aikaa rappiolle. Valtiopäivämies Johan Gezelius - aateloinnin jälkeen Johan Olivecreutz - nosti kartanon uuteen kukoistukseen.
Karunan kartanolla oli niin sanottu patronaattioikeus vuosina 1770–1870: kartanon omistajat saivat yksin valita seurakuntansa kirkkoherran. Vuoden 1918 maanvuokralain myötä kartanon alue supistui. Toisen maailmansodan jälkeen kartanosta lohkottiin kahdeksan maatilaa siirtolaisia varten. Kartanon omistajat vaihtuivat tiuhaan 1900-luvulla, kunnes Pauli Tahvonen osti sen vuonna 1943. Vuonna 2012 kartano oli Tahvosen suvun omistuksessa. Sen peltoala oli runsaat 60 hehtaaria ja metsäala 115 hehtaaria.
Karunan kartanon tiilestä ja kivestä rakennettu paritupapohjainen kaksikerroksinen päärakennus valmistui vuonna 1566 ja se edustaa suomalaisen kartanoarkkitehtuurin vanhinta kerrostumaa. Kivenhakkaaja Antonius Timmermanin veistämä vaakunataulu on edelleen kartanon pääoven päällä. Kartanon rakennustyyli muistuttaa Flemingien suvun rakennuttamia Suitian ja Kuitian kartanoita. Matka meriteitse Karunasta Kuitiaan on kahdeksisen kilometriä. Karunan porrashuone rakennettiin ilmeisesti 1780-luvulla. Nykyisen ulkoasunsa kartano sai 1860-luvun tyylikorjauksessa; tuolloin keskirisaliittiin rakennettiin keskiaikaistyylinen porrastettu päätykoriste. Päärakennuksen kahden asuinkerroksen huonekorkeus on 350 cm, ullakon korkeus on 900 cm. Seinien paksuus on 120 cm.
Päärakennuksen ohella Karunan kartanon alueella sijaitsee kuusitoista 1700–1900-luvuilla valmistunutta rakennusta. Arvid Hornin vuonna 1685 rakennuttama puu­kirkko siirrettiin Seurasaaren ulkomuseoon Helsinkiin 1912, Karunan uusi kirkko on Josef Stenbäckin käsialaa.
North Mississippi Allstars
North Mississippi Allstars on blues/southern rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 1996 Hernandossa, Mississippissä. Yhtye koostuu veljeksistä Luther Dickinson (kitara, laulu), Cody Dickinson (rummut, koskettimet, sähköinen pyykkilauta) ja Chris Chew (basso kitara).
Allstarsin ensimmäinen julkaisu "Shake Hands With Shorty" oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi "Parhaan Blues Albumin luokassa". Sittemmin "51 Phantom" ja "Electric Blue Watermelon" ovat saaneet ehdokkuuksia samassa kategoriassa. Yhtye myös voitti Blues musiikkipalkinnon Parhaan Bluestulokkaan luokassa vuonna 2001.
Yhtye teki oman televisio debyyttinsä vuonna 2000 Late Night with Conan O'Brienissa.
120 asteen sivuauringot
120 asteen sivuaurinko on harvinainen halomuoto. Sen atsimuuttikulma auringosta on 120 astetta, ja se sijaitsee horisonttirenkaalla, yhtä korkealla horisontista kuin aurinko. Sivuauringot voivat näkyä molemmilla puolilla aurinkoa tai vain toisella. 120 asteen sivuaurinko on yleensä valkea, mutta joitain heikosti värillisiä tapauksiakin tunnetaan.
Halon voi nähdä Suomessa keskimäärin 1–3 kertaa vuodessa, joskus useamminkin.
Koska 120 asteen sivuaurinko syntyy laattajääkiteistä, sen kanssa taivaalla näkyvät usein samojen kiteiden aiheuttamat tavalliset sivuauringot ja zeniitinympäristön kaari. Myös horisonttirengas voi näkyä. 120 asteen sivuaurinkojen näkeminen onkin todennäköisintä silloin, kun sivuauringot ovat kirkkaat ja horisonttirengas jatkuu kauas auringosta.
Matalilla auringon korkeuksilla sivuaurinko voi olla pilarimainen. Vanhemmissa havainnoissa on esiintynyt erilaisia kaaria sivuauringon poikki, mutta monet näistä havainnoista ovat kyseenalaisia.
Shades (albumi)
Shades on J. J. Calen kuudes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1981.
Kaikki kappaleet säveltänyt J. J. Cale.
Virnamäki (Turku)
Virnamäki on rautakautinen lehtomainen muinaisjäännösalue Turussa. Virnamäeltä tunnetaan polttokenttäkalmisto ja rautakautinen asuinpaikka. Alueella sijaitsee myös useita kuppikiviä. Virnamäki muodostaa ainakin 250 m:n pituisen löytöalueen, joka edustaa myös Aurajokivarren kulttuurimaisemaa.
Sveitsi kesäolympialaisissa 2012
Sveitsi osallistui Lontoon kesäolympialaisiin 2012 103 urheilijan joukkueella. Maa saavutti urheilulajeissa neljä mitalia, joista kaksi oli kultaista ja kaksi hopeista. Maan lipunkantajana toimi avajaisissa tennispelaaja Stanislas Wawrinka ja päättäjäisissä thriathlonisti Nicola Spirig.
Power Rangers S.P.D.
Power Rangers S.P.D. on yhdysvaltalainen 38-osainen lasten televisiosarja, joka oli samalla 13. Power Rangers -tuotantokausi. Sarjassa käytettiin japanilaisen 28. Super Sentai -sarjan "Tokusou Sentai Dekarangerin" lavaste-, asu- ja kuvamateriaalia. S.P.D. tulee sanoista "Space Patrol Delta", kun taas "Dekarangerissa" se tarkoitti "Special Police Dekaranger". Sarja esitettiin Yhdysvalloissa ensimmäisen kerran 5. helmikuuta 2005 – 2. helmikuuta 2006. Uusia jaksoja näytettiin ABC Family -kanavalla jaksoon "Messenger, Part 1" asti ja sen jälkeen sarja siirrettiin Toon Disneylle.
Sarjassa oli myös kaksi yhteisjaksoa edellisellä kaudella sarjassa "Power Rangers Dino Thunder" toimineiden rangereiden kanssa.
Tarina sijoittuu vuoteen 2025, jolloin Maapallolle on muuttanut avaruusolentoja asumaan ihmisten keskuudessa. Rauha ei kestä kuitenkaan ikuisesti, kun planeettoja valloittava paha Troobian imperiumi ottaa Maan seuraavaksi kohteekseen. Kun Maapallon ensisijaisina puolustajina tunnetut A-Squadin S.P.D. Power Rangerit katoavat jälkiä jättämättä, planeetan suojeleminen jää B-Squadin Rangereille ja heidän koiraa muistuttavalle avaruusolentokomentaja Anubis "Doggie" Crugerille.
Kun kaksi entistä lainsuojatonta valitaan Punaiseksi ja Keltaiseksi S.P.D. Rangeriksi, henkilöiden väliset jännitteet uhkaavat repiä koko ryhmän hajalle. Avaruusolioiden uhan voimistuessa rangerit kuitenkin päättävät siirtää erimielisyytensä syrjään ja alkavat toimia ryhmänä.
Yhteistyön, futurististen aseiden ja massiivisten zordien avulla he taistelevat pahuutta vastaan ryhmänä, joka kantaa nimeä: Power Rangers Space Patrol Delta.
Sarjassa seurattiin S.P.D. Rangereita, jotka kuuluivat S.P.D:n Maapallolla toimineen haaran B-Squadiin.
S.P.D. Power Rangereiden käyttämät zordit olivat jättimäisiä hälytysajoneuvoja, jotka Space Patrol Deltan tiedemiehet olivat suunnitelleet tohtori Kat Manxin johdolla.
Sarjasta on julkaistu myös videopeli Game Boy Advancelle. Kyseessä on tyypillinen tasohyppelypeli, jossa taistellaan useita sarjasta tuttuja vihollisia ja hirviöitä vastaan rakennusten sisä- ja ulkopuolella. Peli on suunniteltu tyyliltään roolipeliksi ja siinä on mahdollista valita kuuden eri Power Rangerin väliltä, joilla kullakin on omat erikoisliikkeensä.
Nokia 3350
Nokia 3350 on Nokian vuonna 2001 julkaistu matkapuhelin.
Nokia 3410
Nokia 3410 on Nokian vuonna 2002 julkaistu matkapuhelin.
Luettelo televisiosarjan Power Rangers S.P.D. jaksoista
Luettelo 13. Power Rangers -tuotantokauden "Power Rangers S.P.D." jaksoista. Sarjassa hyödynnettiin japanilaisen 28. Super Sentai -sarjan "Tokusou Sentai Dekarangerin" lavaste-, asu- ja kuvamateriaalia. Sarja esitettiin ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa 5. helmikuuta 2005 – 2. helmikuuta 2006. Kausi on julkaistu myös DVD:llä muun muassa Saksassa 5. joulukuuta 2008. Saksalaisilta levyiltä kaikki 38 jaksoa löytyvät yhdeksältä eri DVD-levyltä.
Geoffrey de Havilland Jr.
Geoffrey Raoul de Havilland Jr. (18. helmikuuta 1910 – 27. syyskuuta 1946) oli de Havilland -lentokonetehtaan pääkoelentäjä. Hän menehtyi vuonna 1943 kuolleen John-veljensä tavoin lento-onnettomuudessa.
Geoffrey de Havilland testasi useimpia toisen maailmansodan loppuaikana tuotettuja de Havillandin lentokoneita. Testikoneisiin kuuluivat ainakin de Havilland D.H.98 Mosquito, D.H.103 Hornet ja D.H.100 Vampire. Geoffrey de Havilland sai Brittiläisen Imperiumin komentajan arvon (OBE). Hän menehtyi lentoturmassa, joka tapahtui hänen menettäessään yliäänikoneeksi tarkoitetun koelentokone D.H.108 Swallow’n (numero TG306) hallinnan.
Kalle Korhonen
Kalle Korhonen -nimisiä henkilöitä ovat tai ovat olleet:
Wojciech Rudy
Wojciech Rudy (s. 24. lokakuuta 1952, Katowice, Puola) on puolalainen entinen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hänen pelipaikkansa oli keskikenttä.
Suurimman osan urastaan Rudy pelasi puolalaisessa Zagłębie Sosnowiec seurassa. Hän edusti seuraa vuodet 1970-1983, sekä vuodet 1984-85.
Vuonna 1983 Rudy siirtyi Suomen pääsarjaan Kuopion Palloseuraan, jota hän edusti kahden kauden ajan vuosina 1983-84. KuPSissa hän pelasi 32 ottelua, joissa teki seitsemän maalia. Näistä otteluista hän pelasi viisi ja maaleista teki neljä kauden 1983 karsintasarjassa.
Yhtä aikaa Rudyn kanssa KuPSissa pelasi toinen menestynyt puolalainen maajoukkuepelaaja Jerzy Kraska.
Rudy pelasi vuosina 1974-81 Puolan maajoukkueessa 40 ottelua, joissa hän onnistui kertaalleen maalinteossa. Rudyn uran kohokohdat osuivat 1970-luvun loppuun. Montrealin olympialaisissa 1976 hän oli voittamassa Puolalle olympiahopeaa. Kaksi vuotta tämän jälkeen hän edusti Puolaa Argentiinassa järjestetyissä jalkapallon MM-kisoissa.
Walter De Maria
Walter De Maria (1. lokakuuta 1935, Albany, Kalifornia – 25. heinäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen kuvataiteilija, joka tunnetaan yhtenä varhaisista minimalisteista, eritoten käsite- ja maataiteilijana sekä performansseistaan. De Maria asui ja toimi pääosin New Yorkissa.
De Maria valmistui vuonna 1957 Kalifornian yliopistosta, Berkeleysta. Hän osallistui yhdessä avantgarde-taiteilijaystävänsä La Monte Youngin kanssa moniin San Franciscon alueen performanssitapahtumiin ja teatraalisiin tuotantoihin. Hän muutti New Yorkiin vuonna 1960 ja kirjoitti esseitä taiteesta. Esseet julkaistiin vuonna 1963 Youngin kirjassa "An Anthology". Hän myös jatkoi osallistumista performansseihin ja multimediapresentaatioihin. Hänen ensimmäiset puulaatikkoveistoksensa valmistuivat vuonna 1961. Vuonna 1963 De Maria avasi New Yorkissa yhdessä Robert Whitmanin kanssa taidegallerian nimeltä "9 Great Jones Street". Samana vuonna hän esitteli ensimmäisen oman veistosnäyttelynsä samassa galleriassa. De Maria oli myös rumpalina rock-yhtye The Velvet Undergroundissa vuonna 1963. Hän työskenteli edelleen puuteosten parissa ja sävelsi musiikkia. Vuonna 1965 hän siirtyi metallipaloista tehdyn taiteen pariin keräilijä Robert C. Scullin rohkaisemana. Vuotta myöhemmin hän piti oman näyttelynsä Cordier & Ekstromilla New Yorkissa ja osallistui "Primary Structures" -tapahtumaan New Yorkin juutalaisessa museossa.
De Mariasta tuli maataiteen johtohahmoja vuonna 1968, kun hän täytti Münchenin Heiner Friedrich -gallerian maa-aineksella. Samana vuonna hän teki Mile Long Drawing -teoksen Mojaven autiomaahan. Vuonna 1972 seurasi laaja veistosnäyttely Kunstmuseum Baselissa. Hän jatkoi uraansa maataiteen parissa koko 1970-luvun, tuottaen teoksia kuten "Three Continent Project" (1972) sekä "The Lightning Field" (1977). Hän osallistui Documenta-näyttelyihin Kasselissa vuosina 1968 ja 1977. Jälkimmäisellä kerralla hän valmisti pysyvän julkisen veistoksensa "Vertical Earth Kilometer" Kasselin Friedrichsplatzin puistoon. Samana vuonna hän loi uudelleen "Earth Room" -teoksen Heiner Friedrich -galleriaan New Yorkissa. Teos asetettiin pysyvästi näytteille vuonna 1980.
Teos "The Broken Kilometer", joka koostuu viidestäsadasta messinkisauvasta, asetettiin pysyvästi näytteille New Yorkin 393 West Broadwaylle vuonna 1979. De Maria teki myös sarjan muita vastaavanlaisia kokeiluja kaaviomaisilla geometrisilla ja matemaattisilla teoksilla 1980- ja 1990-luvuilla. Vaikka De Maria tunnettaneen parhaiten maataiteestaan ja 1970-luvun installaatioistaan, hänen töitään on esitelty useissa hänelle omistetuissa näyttelyissä kuten Pariisin Pompidou-keskuksessa 1981, Rotterdamin Boymans-van Beuningen -museossa 1984, Stuttgartin Staatsgaleriessa 1987, Tukholman Moderna museetissa 1988, Berliinin Gemäldegaleriessa 1998, Naoshiman Chichu Art Museumissa 2000 ja 2004 sekä Kansas Cityn Nelson-Atkins Museum of Artissa 2007.
Jerzy Kraska
Jerzy Kraska (s. 24. joulukuuta 1951, Płock, Puola) on puolalainen entinen jalkapalloilija ja olympiavoittaja. Hänen pelipaikkansa oli puolustuksessa ja keskikentällä.
Suurimman osan urastaan hän pelasi puolalaisessa Gwardia Warszawa seurassa. Hän edusti seuraa vuodet 1969-1983, sekä vuonna 1986. Vuonna 1983 hän siirtyi Suomen pääsarjaan Kuopion Palloseuraan, jota hän edusti kahden kauden ajan vuosina 1983-84. KuPSissa hän pelasi 48 ottelua. Maaleja hän ei näissä otteluissa onnistunut tekemään. Näistä otteluista seitsemän hän pelasi kauden 1983 karsintasarjassa.
Yhtäaikaa Kraskan kanssa KuPSissa pelasi toinen menestynyt puolalainen maajoukkuepelaaja Wojciech Rudy.
Kraska pelasi Puolan maajoukkueessa 13 ottelua vuosina 1972-73. Kraskan uran kohokohta osui Münchenissä vuonna 1972 pelattuihin olympialaisiin, joissa hän oli voittamassa Puolalle olympiakultaa.
Demarkaatiolinja
Demarkaatiolinja on sopimuksella määritelty, usein aselevon jälkeen määrätty rajalinja. Esimerkiksi Suomen itärajalla on ollut demarkaatiolinjoja Neuvosto-Venäjän kanssa Tarton rauhan jälkeen 1920 sekä Neuvostoliiton kanssa Moskovan rauhan jälkeen 1940.
Tunnettuja demarkaatiolinjoja ovat nykyisin Kyproksen saaren halki kulkeva raja, joka erottaa Kyproksen tasavallan ja Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan, sekä Korean niemimaan halki kulkeva Pohjois- ja Etelä-Korean raja.
Demi
Demi on alun perin ranskalainen termi, joka tarkoittaa puolta, puolikasta ja esiintyy myös useiden yhdyssanojen alkuosana.
19th Nervous Breakdown
”19th Nervous Breakdown” on Mick Jaggerin ja Keith Richardsin kirjoittama, ja The Rolling Stones -yhtyeen esittämä musiikkikappale vuodelta 1966. Sitä ei julkaistu millään yhtyeen studioalbumilla, vaan se ilmestyi ainoastaan singlenä. Se sijoittui yhtyeen kotimaassa Britanniassa listakakkoseksi katkaisten yhtyeen viiden singlen listaykkösputken. Myös Yhdysvalloissa se sijoittui toiseksi.
Solisti Mick Jaggerin kirjoittama sanoitus ivaa keski- ja yläluokan ihmisiä sekä heidän elämäntapaansa. Kappaleessa oli myös varhaisia viittauksia huumausaineiden käyttöön.
Ourasi
Ourasi (1980–2013) oli ranskalainen lämminverinen ravihevonen. Myös lempinimellä "Le Roi Faineant (Laiska kuningas)" tunnettu hevonen oli yksi Ranskan kaikkien aikojen menestyneimmistä ja merkittävimmistä ravureista.
Ourasi voitti urallaan yhteensä 26 kansainvälistä suurkilpailua, muun muassa maailman arvostetuimman ravikilpailun Prix d'Ameriquen neljästi. Ravureiden EM-sarjan European Grand Circuitin se voitti kaksi kertaa.
Vuonna 1988 Ourasi osallistui Philadelphian lähistöllä sijainneella Garden State Parkin raviradalla järjestettyyn March of Dimes -kilpailuun, jota pidetään yhtenä maailman kaikkien aikojen legendaarisimpana yksittäisenä ravilähtönä. Ori sijoittui March of Dimesissä Sugarcane Hanoverin jälkeen toiseksi, mutta kukisti legendaarisen ruotsalaisen Mack Lobellin.
Ourasi lopetti kilpailu-uransa vuonna 1990 ja vietti eläkepäiviään Normandiassa. Hevonen sairastui vakavasti jouluna 2012 ja lopetettiin kolme viikkoa myöhemmin.
Happoisku
Happoisku on väkivaltarikos, jossa henkilön keholle, esimerkiksi kasvoille, heitetään happoa. Happoisku ei yleensä johda kuolemaan, mutta se vammauttaa uhrin pahoin fyysisesti, psyykkisesti ja sosiaalisesti. Happoisku voi aiheuttaa vakavan silmävaurion ja pahimmillaan sokeuttaa. Maailmanlaajuisesti 80 % iskuista kohdistuu naisiin.
Happoiskuista tuli henkilöväkivaltarikosilmiö Viktoriaanisen ajan Britanniassa, jossa 1800-luvun alussa kehitettiin aiempaa tehokkaampi menetelmä rikkihapon valmistamiseen, jolloin sen laajempi teollinen valmistus alkoi ja rikkihappo tuli helpommin saataville. Happoa alettiin käyttää henkilöväkivaltarikoksiin kaikissa yhteiskuntaluokissa, sekä miehiä että naisia vastaan. Happoa heitettiin kilpakosijoitten päälle, torjutuksi tullessa, raiskatut naiset heittivät happoa raiskaajiensa päälle, happoa käytettiin riita- ja kaunatilanteissa, sekä myös rikollisliigat käyttivät happoa. Happoiskut levisivät nopeasti muuallekin Eurooppaan ja Yhdysvaltoihinkin, rikkihapon teollisen valmistuksen levitessä ja sanomalehdistönkin uutisoidessa happoiskurikoksista. 
Hapon käyttöä henkilörikosvälineenä kuvataan monissa 1800- ja 1900-luvun rikosnovelleissa ja -elokuvissa, kuten esim. 1938 kirjoitettuun novelliin perustuvassa, 1947 tehdyssä brittiläisessä Kiveä kovempi -elokuvassa.
Brittiläisen Acid Survivors Trust International -järjestön mukaan viranomaisille ilmoitetaan maailmanlaajuisesti noin 1  500 happoiskua vuodessa. Usein hyökkääjä on mies, jonka nainen on torjunut.
Vuosina 2011–2016 Lontoossa on tehty 1500 happoiskua. Yksistään vuonna 2016 iskuja tehtiin 431. Maailmanlaajuisesta trendistä poiketen uhreina ovat yleensä miehet ja niiden katsotaan liittyvän jengiväkivaltaan. Alueet joilla iskuja tapahtuu sijaitsevat lähinnä Itä-Lontoossa: Newham, Barking and Dagenham, Tower Hamlets, Havering ja Redbridge.
Ashram
Ashram on luostarin kaltainen meditaatiokeskus, jossa henkinen yhteisö, esimerkiksi jooganharjoittajat, kokoontuvat. Ashramissa on puitteet opetusten monipuoliselle soveltamiselle ja jatkuvalle yhdessä oppimiselle. Ashramin tehtävä on tarjota tukea ja kannustusta harjoittelulle.
Parhaat (Yö)
Parhaat on vuonna 1995 ilmestynyt Yön kokoelma-albumi, jolle on koottu yhtyeen siihen astisen uran suosituimpia kappaleita. Lisäksi se sisältää kaksi ennenjulkaisematonta kappaletta "Sua muistoistani pois en saa" ja "Levoton". Kokoelmaa myytiin tuplaplatinaan oikeuttava määrä ja se käänsi Yön uran uuteen nousuun lukuisten vaisumpien vuosien jälkeen.
Levyn julkaisemisen syynä oli vuotta aikaisemmin ilmestyneen "Hyviä vuosia" -albumin kappale "Ihmisen poika", josta muodostui Yön suurin hitti sitten 1980-luvun alkupuolen menestysvuosien. Esimerkkiä otettiin Bon Jovin vuoden 1994 kokoelmasta "Cross Road", jota maailmanlaajuisesti myytiin yli 21 miljoonaa ja Suomessakin 123 000. Bon Jovin albumi sisälsi kaksi uutta kappaletta, joista jättihitiksi nousi "Always" ja myös Yön kokoelmalle tuli kaksi kokonaan uutta kappaletta. Niistä hitiksi muodostui "Sua muistoistani pois en saa". Levyn myyntiä edistettiin suurella televisiokampanjalla.
Suomen viralliselle listalle "Parhaat" -kokoelma nousi ilmestymisviikollaan sijalle 28 ja pysyi listalla yhtäjaksoisesti 24 viikon ajan. Korkeimmillaan albumi oli kolmantena viikoilla 42–43/1995. Yhteensä listaviikkoja kertyi syyskuun 1995 ja elokuun 1999 välisenä aikana 45.
Albumia myytiin ilmestymisvuonnaan kultalevyyn oikeuttava määrä eli yli 20 000 kappaletta. Platinalevyn rajan (40 000 kpl) se saavutti seuraavana vuonna ja tuplaplatinan 1999. Yhteensä albumia on myyty yli 97 000 kappaletta.
Mohammad Tahir-ul-Qadri
Mohammad Tahir ul-Qadri () on pakistanilainen poliitikko ja vaikutusvaltainen islamilainen uskonoppinut. Tahir-ul-Qadri tuki entisen sotilasjohtajan Pervez Musharrafin nousua valtaan vallankaappauksen jälkeen vuonna 1999. Tahir-ul-Qadri osallistui kansalliskokouksen toimintaan ennen muuttoaan Kanadaan vuonna 2006, jossa hän johti hyväntekeväisyysjärjestöä. Palattuaan kotimaahansa Tahir-ul-Qadri järjesti tammikuussa 2013 tuhansien seuraajiensa kanssa mielenosoituksen korruptiota vastaan maan pääkaupungissa Islamabadissa.
Mack Lobell
Mack Lobell (28. huhtikuuta 1984 New Jersey – 22. helmikuuta 2016 Ekerö) oli amerikkalaissyntyinen lämminverinen ravihevonen. Sitä pidetään yleisesti italialaisen Varennen ohella maailman kaikkien aikojen parhaana ravihevosena. Mack Lobell aloitti uransa 2-vuotiaana Yhdysvalloissa, mutta myytiin nelivuotiaskauden alussa Ruotsiin. Hevonen juoksi urallaan kaikkiaan 94 kilpailua, joista se voitti 71.
Mack Lobell valloitti Yhdysvalloissa kolmivuotiaana muun muassa Pohjois-Amerikan merkittävimmän kilpailun Hambletonian Stakesin sekä 3- ja 4-vuotiaiden Breeders Crown -kilpailut. Euroopassa hevonen saavutti maailman arvostetuimpiin ravikilpailuihin kuuluvan Elitloppetin voiton kahdesti.
Suomessa Mack Lobell vieraili Mikkelin St. Michel -ajossa vuosina 1990 ja 1991. Vuonna 1990 oriin oli tarkoitus yrittää uutta maailmanennätystä Mikkelin huippunopealla radalla, mutta useita päiviä kestänyt vesisade teki radasta liian raskaan. Ennätyksensä 09,7 Mack Lobell juoksi vuonna 1987 Illinoisin Springfieldissa. Aika oli uusi maailmanennätys ja historian ensimmäinen 10,0 -ajan alitus.
Mack Lobellia ohjasti aluksi amerikkalainen John D. Campbell. Hevosen siirryttyä Ruotsiin ajotehtäviä hoiti ensin Veijo Heiskanen ja viimeisen kahden vuoden ajan Thomas Nilsson. Mack Lobell lopetti uransa heinäkuussa 1991 Mikkelin St. Michel -ajon toiseen sijaan. Yhdysvaltojen raviurheilun keskusjärjestö USTA valitsi Mack Lobellin vuoden ravihevoseksi vuosina 1987 ja 1988.
Johanna Mappes
Riitta Johanna Mappes (s. 13. lokakuuta 1965 Valkeakoski) on suomalainen evoluutioekologi ja professori. Hän toimii evoluutiekologian professorina Jyväskylän yliopistossa. Mappes keskittyy tutkimuksessaan lajienvälisiin vuorovaikutussuhteisiin, erityisesti kemiallisesti puolustautuvien saaliseläinten varoitussignaalien ja mimikrian evoluutioon mutta myös suvullisen ja suvuttoman lisääntymisen sekä bakteerien virulenssin evoluutioon.
Johanna Mappes valmistui Jyväskylän yliopistosta filosofian maisteriksi 1991 ja filosofian tohtoriksi 1994. Hänen väitöskirjatyönsä käsitteli koivuluteiden ("Elasmucha grisea") lisääntymistaktiikkaa ja jälkeläisten hoitoa. Hänen muita tutkimuslajejaan ovat muun muassa täpläsiilikäs ("Parasemia plantaginis"), kyy, koloradonkuoriainen ("Leptinotarsa decemlineata") ja "Hygrolycosa rubrofasciata" –hämähäkki.
Mappes on valmistumisensa jälkeen toiminut tutkijana Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitoksella. Hän toimi vuosina 1996–2004 myös Suomen akatemian akatemiatutkijana. Vuonna 2002 hänet nimitettiin ekologian ja ympäristönhoidon määräaikaiseksi professoriksi Jyväskylän yliopistoon. Mappes sai vuonna 2003 Suomen Akatemian kannustuspalkinnon (“Young Dynamic Researcher Award”) tutkimusansioistaan, erityisesti nk. keinomaailmamenetelmän (novel world) käytöstä varoitussignaalien evoluution tutkimuksessa.
Vuodesta 2008 Mappes on toiminut evoluutioekologian vakinaisena professorina Jyväskylän yliopistossa. Yliopistoviran ohella hän toimi Suomen Akatemian määräaikaisena akatemiaprofessorina toimikaudella 2009–2013. Mappes johtaa vuosina 2012–2017 Suomen Akatemian nimeämää biologisten vuorovaikutusten huippututkimusyksikköä.
Saalistaminen tai loisinta aiheuttaa saaliseliölle painetta kehittää puolustuskeinoja, kuten myrkkyjä, käyttäytymistä tai suojaväritystä. Saalistaja puolestaan joutuu reagoimaan näihin suojautumisstrategioihin. Mappes on selvittänyt, miten saaliin ja saalistajan tai loisen ja isäntäeliön vuorovaikutus kehittyy. Lajien keskinäisen vuorovaikutuksen lisäksi myös taudit ja pedot vaikuttavat saalistaja-saalis -parin evolutiiviseen kehitykseen. Mappesin tutkimuksella pedon ja saaliin suhteesta voi olla huomattavia taloudellisia tai terveydellisiä merkityksiä, sillä esimerkiksi mikrobit voivat suojakeinona kehittää virulentin kannan eli ne voivat alkaa aiheuttamaan tauteja.
Keinomaailmamenetelmä
Keinomaailma on tutkimusmenetelmä, jota käytetään eläinten käyttäytymiskokeissa, joissa tutkitaan kemiallisesti puolustautuvien saaliseläinten (esim. myrkyllisten hyönteisten) saalistajille suunnattujen varoitussignaalien (esim. näkyvien värikuvioiden kuten musta-keltaisten raitojen) evoluutiota, sekä varoitussignaalien jäljittelyn eli mimikrian evoluutiota.
Keinomaailmassa talitiaisilla ("Parus major") on saaliinvalintatehtävä: ne etsivät ja syövät laboratorioon rakennetussa aviaariossa keinotekoisia saaliita. Saaliit ovat mantelinpaloja paperikuorissa, joissa yleensä on signaalina tutkijoiden suunnittelema mustavalkoinen kuvio värin sijasta. Saaliit on myös aseteltu mustavalkoiselle taustalle. Keinomaailmakokeet ovat “teoreettisia kokeita”, joissa manipuloidaan esimerkiksi eri saaliistyyppien puolustustehoa (pahaa makua), signaalien näkyvyyttä, yhdenmukaisuutta sekä absoluuttista ja suhteellista runsautta. Näillä kokeilla testataan hypoteeseja siitä, miten saalistajat oppivat yrityksen ja erehdyksen kautta välttämään syömäkelvottomia saaliita, mitkä tekijät nopeuttavat oppimista ja kuinka ne vastaavasti vaikuttavat saalistyyppien kuolleisuuteen ja sitä kautta niiden varoitussignaalien evoluutioon (ks. esim.
Professori Rauno Alatalo ja professori Johanna Mappes kehittivät keinomaailman alun perin kiertämään sitä varoitussignaalitutkimuksen ongelmaa, että saalistajilla kuten aikuisilla linnuilla voi olla opittua tietoa väreistä, ja myös poikasilla voi olla geeniperimän tuomaa tietoa: lintulajeilla voi olla esimerkiksi synnynnäisiä taipumuksia välttää tiettyjä värejä.
Keinomaailmakokeista on julkaistu vuoteen 2012 mennessä kaksikymmentä artikkelia tieteellisissä julkaisusarjoissa.
Raivio (sukunimi)
Raivio on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Raivio-nimisiä henkilöitä:
Lain mukaan
Lain mukaan on Roland af Hällströmin ohjaama suomalainen mustavalkoinen elokuva vuodelta 1956. Elokuva perustuu Minna Canthin kahteen novelliin, ”Lain mukaan” ja ”Kauppa-Lopo” (1889). Elokuva oli Hällströmin viimeinen ohjaus, sillä hän kuoli sydänkohtaukseen viimeisiä kohtauksia kuvattaessa. Esko Töyri viimeisteli elokuvan.
Elokuvan kehyskertomuksena on oikeudenkäynti, jossa Ville Toikkaa syytetään yrityksestä murhata patruuni Oppman. Tapauksen taustalla on Villen vaimon Maria Toikan ja patruunin välille syntynyt suhde Villen ollessa Kajaanin-reissulla. Kun Ville palaa, tilanne paljastuu hänelle, ja suuttuneena hän käy patruunin kimppuun. Oikeus tuomitsee Villen kuritushuoneeseen. Patruuni saapuu Marian luokse juhlistamaan ratkaisua.
Aikalaisarvioissa elokuvassa nähtiin paitsi laadukasta näyttelijäntyötä, myös paljon puutteita, varsinkin sen ajankuvauksessa, 1800-luvun miljöön luomisessa. Käsikirjoitusta toisaalta kiitetään dramaattisena tarinana, toisaalta kuitenkin todetaan, että tapahtumat ja luonnekuvat jäivät epämääräisiksi.
Armi Ahola
Armi Ahola (s 1. syyskuuta 1968 Jyväskylä) on suomalainen pesäpallon pelinjohtaja ja entinen pesäpalloilija.
Armi "Ara" Ahola on Jyväskylän Kirin kasvatti, joka on edustanut pelaajaurallaan myös Viinijärven Urheilijoita vuosina 1991–1994. Jyväskylän Kiriä Ahola edusti Mestaruussarjassa ja naisten Superpesiksessä 1985–1990 sekä 1995–1998.
Pelinjohtajauransa Ahola aloitti naisten Superpesiksessä Jyväskylän Kirittärissä heti pelaajauransa päätyttyä vuonna 1999. Vuodet 2001–2003 Ahola toimi Siilinjärven Pesiksen pelinjohtajana ja palasi Kirittäriin kausiksi 2005–2006, johtaen Kirittäret kahteen peräkkäiseen mestaruuteen. Aholasta tuli ensimmäinen nainen, joka on voittanut Suomen mestaruuden pelinjohtajana. Tästä alkoi myös Kirittärien kuuden peräkkäisen mestaruuden putki.
Kaudella 2009 Armi Ahola nousi otsikoihin olemalla ensimmäinen nainen, joka johti miesten joukkuetta. Ahola otti johtaakseen miesten Suomensarjassa pelaavan Jyväskylän Lohen. Vuonna 2013 Ahola teki paluun Kirittärien pelinjohtajaksi kuuden vuoden tauon jälkeen.
Eeva Hartemaa
Eeva Hartemaa (s. 1984 Raisio) on suomalainen sopraano, joka voitti Lappeenrannan valtakunnallisten laulukilpailujen naisten sarjan vuonna 2013.
Hartemaa on opiskellut laulua vuodesta 1999 lähtien Suomen lisäksi muun muassa Englannissa, Virossa Viron Musiikki- ja Teatteriakatemiassa opettajanaan Anu Kaal ja Sveitsissä Conservatorio della Svizzera Italianassa opettajanaan Luisa Castellani.
Vuonna 2011 Kangasniemen laulukilpailussa hän voitti jaetun ykkössijan.
Hartemaa asui vuoden 2015 loppuun Turussa ja Sveitsissä.
Hänet tunnetaan monipuolisena musiikin tekijänä.
Sauna – puhtaasti suomalainen
Sauna – puhtaasti suomalainen on Kirjakaaren vuonna 2011 julkaisema kovakantinen valokuvateos. Kirjaan on koottu läpileikkaus ja kattava kuvaus suomalaisesta saunakulttuurista. Kirjan syntyyn myötävaikutti Sauna from Finland -järjestön perustaminen vuonna 2009.
"Sauna – puhtaasti suomalaine"n on suomalaisen saunasielunelämästä kertova kuvateos. Teoksessa tutustutaan suomalaisen saunakulttuurin tämänpäiväiseen moninaisuuteen, lisäksi kirja sisältää saunomis- ja ruokaohjeita. Teos esittelee myös gondoli- ja puhelinkoppisaunan sekä muita saunakulttuurin oheisilmiöitä, kuten turvesaunan ja saunajoogan. Pääosassa on kuitenkin suomalaisten suhde saunaan.
Kirjan valokuvat ovat eri puolilta Suomea, aina vanhoista metsäsaunoista moderneihin kylpylöihin. Kuvitus on pääasiallisesti kerätty kirjan yhteistyökumppaneilta ja sauna-alan yrityksiltä sekä matkailu- ja saunayhteisöiltä.
Yhteen kirjan sivuista on sisällytetty koivunlehden-tuoksu.
Kirja on käännetty neljälle kielelle, japaniksi, saksaksi, englanniksi ja venäjäksi.
Pajuhangokas
Pajuhangokas ("Furcula furcula") on melko yleinen nirkkoihin lukeutuva yöperhonen.
Pajuhangokas muistuttaa koivuhangokasta ("Furcula bicuspis") ja haapahangokasta ("Furcula bifida"), mutta on yleisväriltään näitä harmaampi. Etusiipien pohjaväri on harmaa. Siiven poikki kulkee leveä, tummanharmaa poikkivyö, jonka sisä- ja ulkoreuna rajoittuu mustaan viiruun. Viirujen ulkopuolella on ruskeanoranssia varjostumaa. Siiven kärkiosassa on kole tummaa, mutkittelevaa poikkiviirua ja uloimman poikkiviirun ulkopuolella siiven etureunassa on tummanharmaa, kiilanmuotoinen laikku, jonka yhteydessä on usein ruskeanoranssia varjostumaa. Takasiivet ovat vaaleanharmaat, erityisesti etu- ja takareunan ulkonurkasta tummemmat, ja niissä on tumma keskitäplä. Sekä etu- että takasiipien ulkosyrjässä siipisuonten väleissä on mustat täplät. Pohjois-Suomessa tavattavalla maantieteellisellä muodolla "f. ajatar" ruumiin värisävy on siipiä tummempi ja siipien kuviointi sumeaa eikä yhtä kontrastista. Siipiväli on 27–38 mm.
Aikuisen perhosen tapaan myös toukka muistuttaa erehdyttävästi koivu- tai haapahangokasta. Se on täysikasvuisena 32–40 mm pitkä ja kellanvihreä. Toukan etupäässä selkäpuolella on kyhmy, jonka etupuolella on kolmiomainen, punaruskea laikku. Takaa selkä on leveälti punaruskea. Punaruskeat alueet ovat yleensä yhteensulautuneet. Toukan peräpäässä on kaksi pitkää uloketta.
Pajuhangokkaan levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta Turkkiin, Baltiaan ja aina Kiinaan ja Japaniin saakka. Välimeren alueella sitä ei kuitenkaan tavata. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikassa. Suomessa pajuhangokas on melko yleinen ja sitä tavataan harvakseltaan Pohjois-Lappiin saakka, ei kuitenkaan tunturialueilla. Perhoset lentävät yhtenä tai kahtena sukupolvena, joista ensimmäinen on lennossa toukokuun loppupuolelta heinäkuulle ja harvinainen toinen sukupolvi elo-syyskuussa.
Pajuhangokkaan elinympäristöä ovat pajuja kasvavat lehti- ja sekametsät sekä metsänreunamat. Se ei ole ilmeisesti kovin paikkauskollinen ja joskus perhosia voi tavata muunkinlaisissa ympäristöissä. Useimmiten yksilöitä tavataan vain yksitellen tai pieniä määriä kerrallaan, eivätkä vuotuiset vaihtelut yksilömäärissä ole kovin suuria. Perhoset lentävät illan hämärtymisestä keskiyön tienoolle saakka. Molemmat sukupuolet tulevat valolle, joskin naaraiden osuus jää noin viidennekseen kaikista yksilöistä.
Naaras munii 80–120 munaa yksitellen tai parin munan ryhminä lehtien alapinnoille. Toukat kuoriutuvat reilun viikon kuluttua. Ne elävät yksin ja oleilevat mielellään auringonpaisteessa. Luultavasti suurin osa toukista elää latvustoissa. Koteloituminen tapahtuu kovaan ja puunroskilla naamioituun kotelokoppaan toukan oksan tyvelle tai rungon kaarnaan jyrsimään koloon. Myös koteloista valtaosa lienee korkealla puissa. Kotelo talvehtii, joskus kahdesti.
Toukka syö pääasiassa pajuja ("Salix"), haapaa ("Populus tremula") sekä koivuja ("Betula").
Folpetti
Folpetti (CHClNOS) on imideihin kuuluva fungisidi. Yhdistettä käytetään sienitautien torjuntaan hedelmä- ja vihannesviljelyksillä. Suomessa folpetin käyttö on ollut kiellettyä vuoden 1997 alusta alkaen.
Folpetti on huoneenlämpötilassa värittömiä tai kellertäviä kiteitä. Yhdiste liukenee huonosti veteen, mutta paremin orgaanisiin liuottimiin, kuten kloroformiin, bentseeniin ja 2-propanoliin. Folpettia valmistetaan ftaali-imidin natriumsuolan ja trikloorimetaanisulfenyylikloridin välisellä reaktiolla. Liuottimena käytetään orgaanisia liuottimia.
Folpettia käytetään hedelmäpuutarhoilla ruven, ruostesienten ja muiden sienitautien torjuntaan. Sitä voidaan käyttää myös viinitarhoilla ja vihannesviljelmillä. Folpetti on teholtaan suhteellisen laajakirjoinen ja tehoaa useisiin sieniin. Folpettia voidaan lisätä fungisidiksi myös muoveihin.
Äkäslompolo – seitsemän tunturin kylä ajan virrassa
Äkäslompolo - seitsemän tunturin kylä ajan virrassa kuvaa Äkäslompolon elämää uudisasukkaiden saapumisesta ensimmäisen hotellin rakentamiseen. Ensimmäiset uudisasukkaat asettuivat syrjäisen tunturijärven rannalle vuonna 1748, kun Taneli Tanelinpoika ja Kirsti Juhontytär rakensivat Äkäslompolon talon. Sukupolvien saatossa ahkeria käsipareja tuli lisää: rakennettiin taloja, raivattiin peltoja – luotiin elämälle edellytyksiä. Erämaatalosta kasvoi Äkäslompolon kylä, joka eli elämäänsä kaukana maailman melskeistä.
Kirjan kuvat on kyläläisiltä koonnut Kalervo Niskakoski ja valokuvia syventävistä teksteistä vastaa Keijo Taskinen.
Kirja syntyi Keijo Taskisen halusta koota Äkäslompolon historiaan perustuva kuvateos. Kalervo Niskakoski lämpeni heti ajatukselle, sillä hän oli jo aloittanut mittavan työn Äkäslompolon tarinoiden ja valokuvien kerääjänä.
Meremme
Meremme: Itämeri monessa valossa on vuonna 2012 ilmestynyt kuvateos, joka kertoo erilaisten ihmisten henkilökohtaisesta suhteesta Itämereen. Kirjan tekijät ovat Johannes Lahti, Pekka Vainio, Markku Heikkilä ja Harri Ekebom.
Teoksessa kuullaan kulttuuripersoonien, elinkeinoelämän vaikuttajien, yhteiskunnallisten toimijoiden, viihde-elämän ja urheilun tähtien sekä aivan tavallisten, meren äärellä arkeaan elävien ihmisten kertomukset. Moni saa merestä toimeentulonsa, vielä useammille se on korvaamaton virkistyksen ja inspiraation lähde. Haastattelujen pohjalta kirjan tarinat ovat kirjoittaneet Markku Heikkilä ja Harri Ekebom. Kirjalle henkilökohtaisen tarinansa antaneita julkisuuden henkilöitä ovat mm. Ville Itälä, Karita Mattila, Petri Vehanen, Stefan Lindfors ja Erkki Liikanen. Kirjan valokuvat ovat pääasiallisesti Johannes Lahden ja Pekka Vainion ottamia, muutamaa henkilökuvaa lukuun ottamatta. Valokuvat kattavat koko Itämeren alueen Perämereltä Suomenlahteen saakka. Kirja on osa yhä voimistuvaa kansalaisliikettä, joka kiirehtii Itämeren hyväksi tehtävää työtä. Osa kirjan tuotosta lahjoitetaan WWF:n Operaatio Merenneidolle.
Bellflower
Bellflower voi tarkoittaa:
Rauha Kilpi
Rauha Olivia Kilpi (22. heinäkuuta 1902 Metsäpirtti – 12. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen lastenkirjailija.
Irma Vahvaselkä
Irma Vahvaselkä (s. 1947 Mikkeli) on suomalainen kauppatieteiden tohtori, tietokirjailija ja konsultti.
Hänen erikoistumisalueinaan ovat olleet markkinointi ja sen eri osa-alueet, kansainvalinen liiketoiminta, strateginen johtaminen ja yrittäjyys.
Vahvaselkä opiskeli liiketaloustiedettä ja valmistui ekonomiksi 1969 ja maisteriksi 1971 pääaineena liiketaloustiede, markkinointi.
Kauppatieteiden lisensiaatiksi hän valmistui 1998 ja kauppatieteiden tohtoriksi 2006 erikoistuen kansainväliseen liiketoimintaan ja strategiseen johtamiseen.
Maisteriksi valmistumisensa jälkeen Vahvaselka työskenteli 40 vuoden ajan kaupallisen koulutuksen eri tehtävissä, muun muassa Helsingin Kauppakorkeakoulussa International Business -yksikössä ja Laurea-ammattikorkeakoulussa, jossa viimeksi liiketalouden yliopettajana Teollisen palveluliiketoiminnan YAMK-koulutusohjelman johtajana.
Vahvaselkä jäi eläkkeelle vuonna 2011.
Vahvaselkä on kirjoittanut kirjoja markkinoinnista ja kansainvälisestä liiketoiminnasta yksin sekä yhteistyössä yhteensä 30. 
Kaksi kirjoista on ollut kauppakorkeakoulujen ja yliopistojen pääsykoekirjana.
Lisäksi Vahvaselkä on konsulttiyrityksessään toiminut yritysvalmentajana ja konsulttina.www.uva.fi/tutkimus/Julkaisut ja tutkimustulokset/Irma Vahvaselkä
Hilmer Motorsport
Hilmer Motorsport oli saksalainen pikkuformulatalli, jonka perusti saksalainen Franz Hilmer. Talli aloitti toimintansa vuonna 2013, jolloin se osallistui GP2-sarjaan korvaten Ocean Racing Technology-tallin. Talli saavutti debyyttikaudellaan jo ensimmäisen voittonsa, kun Robin Frijns ajoi voittoon Barcelonan pitkässä kilpailussa. Talli saavutti lopulta yhteensä neljä voittoa sijoittuen ensimmäisellä kaudellaan sarjan kuudenneksi. Vuonna 2014 talli teki yhteistyötä Formula 1-tallin Force Indian kanssa. Vuonna 2014 talli osallistui myös GP3-sarjaan.
Talli vetäytyi GP2-sarjasta kauden 2015 päätteeksi.
Laillistettu ammattinimike
Laillistettu ammattinimike on suojattu ammattinimike, jota käyttävä henkilö on oikeutettu toimimaan asianomaisessa ammatissa ja käyttämään asianomaista lailla tai asetuksella suojattua ammattihenkilön ammattinimikettä.
Nimikesuojattujen ammattihenkilöiden ammateissa voivat toimia muutkin henkilöt, joilla on hoitamaansa tehtävään riittävä koulutus, kokemus ja ammattitaito. Heillä ei ole oikeutta käyttää nimikesuojattua ammattinimikettä, elleivät he sellaista pyynnöstä saa asiasta päättävältä viranomaistaholta.
Laillistettuja ammattinimikkeitä ovat: sosiaalityöntekijä, sosionomi, geronomi ja kuntoutuksen ohjaaja.
Laillistettuja ammattinimikkeitä ovat: lääkäri, hammaslääkäri, proviisori, psykologi, puheterapeutti, ravitsemusterapeutti, farmaseutti, sairaanhoitaja, kätilö, terveydenhoitaja, fysioterapeutti, laboratoriohoitaja, röntgenhoitaja, suuhygienisti, toimintaterapeutti, optikko ja hammasteknikko.
Asianajaja on ollut suojattu ammattinimike vuodesta 1959 alkaen. Totuudenvastaisesta asianajajana esiintymisestä on säädetty sakkorangaistus.
Dittmar &amp; Indrenius
Dittmar & Indrenius Asianajotoimisto on perustettu vuonna 1899, ja se on yksi Suomen vanhimmista asianajotoimistoista. Dittmar & Indrenius toimii Helsingissä ja edustaa kotimaisia ja kansainvälisiä yrityksiä, julkishallintoa sekä voittoa tavoittelemattomia järjestöjä. Toimisto työllistää noin 70 henkilöä, joista noin 50 on lakimiehiä.
Toimisto avustaa asiakkaitaan seuraavilla aloilla: yritys-, rahoitus- ja pääomajärjestelyt; erimielisyyksien ratkaiseminen; yleinen sopimus- ja yhtiöoikeus; kiinteistö- ja ympäristöoikeus; teknologia- ja immateriaalioikeus; terveydenhuolto ja lääkkeet; kilpailuoikeus ja julkiset hankinnat; työoikeus ja etuudet; verotus ja strukturointi; energia, cleantech, infrastruktuuri ja luonnonvarat; sekä tietosuoja, markkinointi ja kuluttajansuoja.
Dittmar & Indreniuksen toimisto sijaitsee Pohjoisesplanadilla Grönqvistin talossa. Toimiston osakkaat ovat Suomen Asianajajaliitton jäseniä.
Université Bordeaux I
Université Bordeaux I eli Bordeaux I () on teknillinen korkeakoulu Bordeaux'n kaupungissa Akvitaniassa Ranskassa. Bordeaux I tunnetaan ennen kaikkea luonnontieteiden ja tekniikan opetuksesta sekä tutkimuksesta, mutta yliopistossa opetetaan myös johtamista, taloustieteitä, kieliä, poliittista historiaa ja filosofiaa. Sen perusti vuonna 1441.
De Havilland D.H.108 Swallow
de Havilland D.H. 108 Swallow (suom. "Pääskynen") oli suihkumoottorikäyttöinen prototyyppilentokone. Koekoneet oli varustettu de Havilland Goblin 4 -suihkumoottorilla, ja olivat käytössä vuosina 1946-1950. Kaikki kolme konetta tuhoutuivat lento-onnettomuuksissa.
D.H. 108 Swallow muistutti ulkomuodoltaan paljon saksalaista Messerschmitt Me 163 -rakettihävittäjää. Kone oli profiililtaan pyrstötön ja noudatti siiven nuolimuotoja. Koneen lakikorkeus oli 10 800 metriä ja huippunopeus 1 090 km/h alitti hieman äänen nopeuden. Kone VW120 teki 12. huhtikuuta 1948 uuden 100 km:n mittaisella radalla tehdyn nopeuslennon maailmanennätyksen, joka oli 974,02 km/h. Kolmella lentokoneella tehtiin kaikkiaan 480 lentoa.
Harmonirkko
Harmonirkko ("Notodonta torva") on melko yleinen, harmaa yöperhoslaji.
Etusiivet ovat tasaisen harmaat ilman minkäänlaisia punertavia sävyjä. Siiven poikki kulkee kaksi aaltoilevaa poikkiviirua, joiden vierellä on vaaleaa varjostumaa. Keskitäplä on tumma, mutta sitä ympäröi vaalea reunus. Siiven takareunassa on tumma suomutupsu. Takasiivet ovat harmaat, mutta etusiipiä vaaleammat. Takasiivissä on tumma keskitäplä, vaalea kaarijuova sekä tumma laikku takareunan ulkonurkassa. Siipiväli 40–45 mm.
Harmonirkko on boreaalinen laji, joka on 1900-luvun aikana levinnyt länteen ja etelään. Nykyisin sitä tavataan Itä-Ranskasta ja Italian pohjoisosista Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja Venäjän läpi Kiinaan, Koreaan ja Japaniin saakka. Länsi-Euroopasta laji puuttuu. Suomessa sitä tavataan suurimmassa osassa maata pohjoisimpien havaintojen ollessa Keski-Lapista ja Inarista. Perhoset lentävät yhtenä tai kahtena sukupolvena, joista ensimmäinen on lennossa toukokuulta elokuulle ja toinen, harvinaisempi ja vähälukuisempi, heinäkuulta syyskuulle.
Euroopassa harmonirkon elinpiiriä ovat lehti- ja sekametsät, metsanlaiteet, pensaikot ja kulttuuriympäristöt. Idempänä se on taigalaji. Perhosten määrä vaihtelee vuosittain, mutta yleensä se on harvalukuinen. Perhosten lento alkaa illan hämärtyessä ja voi jatkua lämpimänä yönä aamuyölle saakka. Koiraat tulevat helposti valolle, naaraat varsin harvoin. Naaraan tuottama feromoni houkuttelee harmonirkkokoiraiden lisäksi myös tamminirkon ("Drymonia ruficornis") koiraita.
Parittelu kestää yleensä parin kohtaamista seuraavaan yöhön saakka. Naaras munii 150–200 munaa yksitellen tai pieniksi ryhmiksi lehtien alapinnoille. Toukat elävät yksinään ja niitä löytää lehtien alapinnoilta, sivuilta tai oksilta. Suurin osa toukista elänee latvustoissa, vaikka niitä voi löytyä alemmiltakin oksilta. Toukka koteloituu maahan, maa-aineksella naamioituun valkoiseen kotelokoppaan. Kotelo talvehtii lähes aina kaksi kertaa ennen perhosen kuoriutumista.
Toukan ravintokasvi on pääasiassa haapa ("Populus tremula"), mutta joissakin määrin myös pajut ("Salix").
Haapanirkko
Haapanirkko ("Notodonta tritophus") on melko harvinainen ja Suomessa levinneisyydeltään eteläinen yöperhoslaji.
Suomessa tavattavat haapanirkot kuuluvat värimuotoon "f. tiefi", jota tavataan jonkin verran myös Ruotsissa. Etusiipien pohjaväri on kellertävän vaalea. Siiven tyviosa sisempään poikkiviiruun saakka on mustanharmaa, samoin kärkiosa aivan ulko- ja takareunaa lukuun ottamatta. Keskitäplä on kellertävä ja valkoreunuksinen. Aaltoviiru erottuu siiven kärkiosassa valkoisena. Siiven takareunassa on suomutupsu. Lännempänä Euroopassa vallitsevalla värimuodolla etusiipien pohjaväri on ruskea. Takasiivet ovat valkoiset ja takareunan ulkonurkassa on tumma laikku. Siipiväli 40–55 mm.
Haapanirkkoa tavataan Euroopasta Kaukasukselle, Iraniin ja Siperian länsiosiin. Suomessa levinneisyys rajoittuu maan eteläisempiin osiin pohjoisimpien havaintojen ollessa likimain Vaasa-Joensuu-linjalta. Perhosia on lennossa toukokuun alkupuolelta elokuun lopulle. Heinäkuun lopun jälkeen tavattavat perhoset lienevät toista sukupolvea ja Keski-Euroopassa lajilla on säännönmukaisesti kaksi sukupolvea.
Haapanirkko elää valoisissa lehtimetsissä, metsänreunoilla sekä puistoissa ja kulttuuriympäristöissä. Laji on esiintymiseltään paikoittainen ja vuotuiset vaihtelut yksilömäärissä ovat suuria. Joinakin vuosina laji voi olla lähes kadoksissa. Perhosten lento alkaa illan hämärryttyä ja jatkuu keskiyön tietämille. Molemmat sukupuolet tulevat varsin hyvin valolle ja naaraita saattaa olla valolle lentäneistä yksilöistä jopa enemmistö, mikä saattaa kertoa naaraiden liikkuvan melko lähellä maanpintaa.
Naaras munii 150–200 munaa yksitellen tai pieninä ryhminä lehtein alapinnoille. Toukat oleskelevat lehtien alapinnoilla ja myöhemmin lehden sivulla tai oksilla. Täysikasvuisina toukat koteloituvat maa-aineksella naamioituun kotelokoppaan maakoloon tai maahanpudonneiden lehtien väliin. Kotelo talvehtii.
Toukka syö ensisijaisesti haapaa ("Populus tremula"), mutta joskus myös pajuja ("Salix") ja koivuja ("Betula").