Serlachius-museo Gösta
Serlachius-museo Gösta on Mänttä-Vilppulassa toimiva Gösta Serlachiuksen taidesäätiön ylläpitämä taidemuseo. Museo avattiin vuonna 1945, mutta taidekoelma oli perustettu jo vuonna 1933.
Museo avattiin yleisölle vuonna 1945, jolloin se oli Suomen seitsemäs taidemuseo ja neljäs itsenäisyyden aikana perustetuista taidemuseoista. Gösta Serlachius oli kuollut muutamaa vuotta aiemmin, ja hänen leskensä halusi asettaa kokoelman näytteille Joenniemen kartanoon. Museon kävijämäärät vaihtelevat 11 000:n ja 30 000:n välillä. Kokoelmia on kartutettu myös viime vuosina.
Serlachius-museo Göstalle myönnettiin Vuoden museo -palkinto keväällä 2015.
Arkkitehti Jarl Eklundin suunnittelema kartano valmistui vuonna 1935 Göstan ja hänen puolisonsa Ruth Serlachiuksen edustuskodiksi Melasjärven rantaan. Rakennus edustaa ulkoisesti klassismia, jossa on vaikutteita englantilaisesta kartanoarkkitehtuurista. Sisätilat ovat 1930-luvun puhdaslinjaista funktionalismia. Talo ehti olla pariskunnan asuinkäytössä seitsemän vuotta ennen Gösta Serlachiuksen kuolemaa vuonna 1942. Gösta Serlachiuksen taidemuseo aloitti toimintansa kartanon alasaleissa vuonna 1945 seitsemäntenä taidemuseona Suomessa.
Vuonna 1972 Gösta Serlachiuksen taidesäätiö osti rakennuksen ja sitä ympäröivän puiston Serlachiuksen suvulta. Serlachiuksen poika Ralph Erik Serlachius ja Gustaf Serlachius kehittivät siihen asti hiljaisen paikallisen museon toimintaa 1970-luvulta alkaen. 
1980-luvulla toimintaa kehitettiin entisestään. Vuosina 1983–1984 ja 1987 rakennus entistettiin kokonaisuudessaan taidemuseokäyttöön. Museo alkoi esitellä laajoja näyttelyitä esimerkiksi Akseli Gallen-Kallelan, Hannes Autereen ja Albert Edelfeltin tuotannosta.
Museo sai kokopäiväisen intendentin. Museo alkoi myös järjestää suuria näyttelyitä esimerkiksi Akseli Gallen-Kallelan, Albert Edelfeltin ja Lennart Segerstrålen tuotannosta. Segerstråle on muun muassa tehnyt kartanon kirjaston kattomaalaukset.
Vuonna 2009 museon nimeksi tuli taidesäätiön perustajan vuorineuvos Gösta Srlachiuksen mukaan Gösta.
Vuonna 2014 museossa avattiin 5 700 neliön laajennusosa Göstan paviljonki, joka viisinkertaisti museon nykyiset näyttelytilat. Göstan paviljongin suunnittelija valikoitui yleisen kansainvälisen suunnittelukilpailun kautta. Kilpailuun saapui kaikkiaan 579 ehdotusta ympäri maailmaa. Voittajaksi ja toteutettavaksi ehdotukseksi julkistettiin kesäkuussa 2011 espanjalaisen MX_SI architectural studion suunnittelma puurakennus. Voittaneen suunnitelman nimi oli Parallels, ja sen tekivät toimistossa slovenialaislähtöinen arkkitehti Boris Bežan sekä meksikolaissyntyiset arkkitehdit Héctor Mendoza ja Mara Partida.
Rakennuksen taideteosten varaston happipitoisuus lasketaan paloturvallisuuden vuoksi hyvin alhaiseksi. Puurakenteisen Göstan paviljongin kokonaisala on noin 5 700 neliömetriä. Rakennus on 135 metriä pitkä, ja katto on korkeimmillaan 17 metriä. Göstan Paviljongin laajennuksen erikoisuus on sen liimapuurunko. Yli sadasta keskenään erilaisesta liimapuukehästä koostuvan rungon jokainen pilari ja palkki on suunniteltu erikseen, laajennuksessa ei ole yhtäkään suoraa seinää tai kulmaa, ja Göstassa ei ole näkyvillä yhtäkään palkkien tai pilareiden liitosta, metallilevyä eikä pulttia. Liimapuurungon erikoisratkaisut suunnitteli A-Insinöörit.
Rakennussuunnitelma palkittiin Espanjassa uudella Spanish International Architecture Prize -palkinnolla.. Rakennus oli myös ehdolla Euroopan unionin Mies van der Rohe -palkinnon saajaksi vuonna 2014. Näiden lisäksi Göstan Paviljonki on palkittu muun muassa seuraavilla palkinnoilla: Puupalkinto 2014, Vuoden 2014 Projekti -palkinto ja vuoden 2014 RIL-Palkinnon jaettu toinen sija.
Museokokonaisuus avautui 14.6.2014. Avajaisissa esitettiin Eija-Liisa Ahtilan uusi teos "Tutkimuksia Draaman Ekologiasta 1", joka jäi museoon. Lisäksi Riiko Sakkinen avasi paviljonkiin kuvitteellisen, taiteesta vapaan taidemuseonsa eli MuNA-museon, joka kritisoi kaupallisuutta.
Museon kokoelmat keskittyvät nykytaiteeseen, ja avausnäyttelynä oli ensimmäisen kesän ajan pop-taiteen klassikoita otsikolla "SuperPop!". Näyttelyt vaihtuvat tiheään tahtiin. Näyttelyiden on suunniteltu olevan teemallisia, ja museo pyrkii yhteistyöhön taiteilijoiden kautta, jota varten museoon avattiin residenssi v. 2015
Serlachius-museo Göstan vanhan puolen kokoelma esittelee Gösta Serlachiuksen säätiön taidekokoelmaa, joka on Pohjoismaiden merkittävimpiä yksityisiä kokoelmia ja eurooppalaisessakin mittakaavassa tärkeä.
Kokoelma käsittää pääasiassa kotimaisia teoksia 1700-luvun lopulta 1950-luvulle sekä vanhaa eurooppalaista maalaustaidetta 1400-luvulta 1800-luvulle. Arvokkain osa muodostuu kotimaisen taiteen kultakauden ajan merkkiteoksista, taiteilijaniminä muun muassa Albert Edelfelt, Akseli Gallen-Kallela, Hugo Simberg, Magnus Enckell, Helene Schjerfbeck, Maria Wiik, Emil Wikström ja Ville Vallgren. Kokoelmaan kuuluu muun muassa lukuisia Akseli Gallen-Kallelan maalauksia. Kokoelmiin kuuluu muun muassa Albert Edelfeltin tunnettu maalaus "Porilaisten marssi" ja Gallen-Kallelan "Symposion".
Taidesäätiön kokoelmaa täydennetään edelleen. Viime aikojen merkittävimpiin hankintoihin lukeutuu Akseli Gallen-Kallelan varhaistuotantoon kuuluva maalaus "Talonpoikaiselämää" (1887), jonka taiteilija on maalannut oleskellessaan Ekolan torpassa Keuruulla.
Omista kokoelmista koostuvien näyttelyiden ohella Serlachius-museo Göstassa on vaihtuvia teemanäyttelyitä, ja vanhan taiteen kanssa vuoropuhelua käyvät myös nykytaiteilijoiden teokset.
Claude Monet'n teokseksi jo aiemmin arvioitu "Heinäsuova ilta-auringossa" osoittautui aidoksi vuonna 2015 julkaistujen tietojen mukaan. Maalipinnan alta löytyi Jyväskylän yliopiston hyperspektrikameralla signeeraus. Aitouden vahvisti pigmentti- ja kangaskuituanalyysi. Teos hankittiin museoon välittäjän kautta vuonna 1957, ja jo silloin sen arveltiin olevan Monet'n työ. Maalaus on tällä hetkellä esillä Niityt ja erämaat -näyttelyssä.
Serlachiuksen taidemuseoon ostettiin Pehr Hilleströmin teoksena "Lukemaan opetteleva tyttö", mutta vuonna 2015 paljastui, että maalauksessa oleva nimi "Pehr Hillerström" on väärennös ja että oikea tekijä on Ida Silfverberg.