Boliviankarvatonkoira
Boliviankarvatonkoira ("Khala") on bolivialainen koirarotu, nykyisin olemassa olevista karvattomistakoirista yksi vähiten tunnetuista. FCI ei ole sitä tunnustanut eikä sitä juuri tunneta latina-Amerikan ulkopuolella. Se voidaan kuitenkin rekisteröidä joihinkin pienempiin amerikkalaisiin kenneljärjestöihin, kuten American Khala Association Registry, Continental Kennel Club ja America's Pet Registry.
Bolviiankarvatonkoira muistuttaa perun- ja meksikonkarvatontakoiraa, ja niiden tapaan myös sillä on puutteellinen hampaisto. Sillä on kuitenkin monia yhteneviä piirteitä myös muiden alkukantaisten rotujen, kuten thai ridgebackin ja podencojen kanssa. Samaten se muistuttaa joitain paariakoiria esimerkiksi siltä osin, että sen pää on usein melko karvainen ja sen korvat voivat olla joko pystyt tai riippuvat.
Rotu tunnetaan terävistä kynsistään. Siitä on olemassa kaksi muunnosta: pitkäraajainen iso ("grande"), joka muistuttaa paljon vinttikoiraa ja liikkuu erittäin vinttikoiramaisella tavalla, sekä matalaraajainen ja tiivisrakenteinen pieni ("medio"), joka tuo mieleen podencon. Ison säkäkorkeus on 43-51 cm ja paino 8-14 kg, kun taas pienen vastaavat mitat ovat 36-41 cm ja 6,5-14 kg. Isosta muunnoksesta on myös karvallinen versio, jonka karvapeite muistuttaa venäjänvinttikoiran karvaa.
Huomaa, että "medio" tarkoittaa espanjaksi "keskikokoinen" eikä pieni, mutta koska rodusta ei ole olemassa sitä pienempää muunnosta ja se on koiraksi käytännössä pienikokoinen, sitä kutsutaan usein englanniksi nimellä "matalaraajainen" tai "pieni" khala.
Perhettään kohtaan rotu on uskollinen, rakastava ja nöyrä, mutta vieraita kohtaan varautunut, välttelevä ja joskus jopa vihamielinen. Pelästyneenä se jähmettyy paikoilleen. Kuten moni muukin alkukantainen koira, se ennemmin pakenee paikalta kuin haastaa riitaa muiden koirien kanssa, mahdollisesti selviytymisvaiston takia. Omaan perheeseensä se kaipaa mieluiten lajitoverin, erityisesti samanrotuisen, seuraa. Sen tulisi sietää hyvin muita lemmikki- ja kotieläimiä, muttei olla alistuva näitä kohtaan.
Erittäin alkukantaisena rotuna boliviankarvatonkoira sopii vain ihmisille joilla on aiempaa kokemusta tämänkaltaisista koirista. Se vaatii omistajaltaan kärsivällisyyttä ja lempeää mutta jämäkkää koulutusta. Sitä ei tule alistaa, koska se tekee siitä pelokkaan.
Rodulla on erittäin voimakas metsästysvaisto, jonka voi laukaista myös poispäin juokseva kotieläin. Keski- ja Etelä-Amerikan intiaaneille se on ennen kaikkea erinomainen pienriistan metsästäjä ja vahtikoira, mutta he käyttävät sitä myös lemmikkinä. Alun perin sitä käytettiin myös rituaaleissa ja ruoaksi, kuten montaa muutakin Etelä-Amerikan alkuperäistä intiaanikoiraa.
Boliviankarvatonkoira on todistetusti ollut olemassa jo ennen Kristoffer Kolumbuksen löytöretkiä. Kuten muutkin alkuperäiset eteläamerikkalaiset karvattomatkoirat, se on alun perin intiaanien, erityisesti ketšua-heimon, kasvattama. Vanhimmat todisteet sen olemassaolosta ovat Andien ylängöiltä löydetyt n. 1200-1470-luvuilta peräisin olevat tornihaudat, jotka tunnetaan paikallisittain nimellä "chullpas". Niihin oli haudattu muitakin koiria, mutta boliviankarvatonkoira oli mahdollista tunnistaa karvattomilleroduille tyypillisten piirteiden kuten hammaspuutosten vuoksi. Yksi löydetyistä jäännöksistä oli muumioitunut.
Nykyisin rotua tavataan Bolivian lisäksi erityisesti Argentiinan, Chilen ja Perun alueilla. Moni pitää sitä perunkarvattomankoiran geneettisenä variaationa, ja ne luokiteltiin pitkään samaksi roduksi. Ne kuitenkin eroavat piirteiltään toisistaan huomattavasti. Boliviankarvatonkoira tunnetaan latina-Amerikan intiaanien keskuudessa useilla eri nimillä. Nimitys khala keksittiin vasta jokin aika sitten, mikä tarkoittaa bolivialaisella ketšua-intiaanikielellä "ilman vaatteita". Perulaiset ketšuat puolestaan kutsuvat sitä nimellä "caa allepo", mikä tarkoittaa käytännössä samaa kuin bolivialainenkin nimi.
Boliviankarvatonkoira on erittäin terve rotu, jolla on joko hyvin vähän tai ei lainkaan perinnöllisiä sairauksia.
Vaalea karvaton iho on usein herkkä ja altis voimakkaalle auringonvalolle, joten kuumina kesäpäivinä se tulee suojata joko aurinkovoiteella jossa on korkea suojakerroin tai sopivanlaisella vaatetuksella. Tummaihoiset karvattomat yksilöt kuitenkin sietävät lähes yhtä paljon aurinkoa kuin karvalliset yksilöt.
Karvattomatkoirat tulee pestä aina silloin tällöin siinä missä muutkin koirat, mutta ei liian usein ja ihon herkkyyden vuoksi käytetyn shampoon tulee olla hyvin mietoa eikä siinä saa olla lisäaineita tai hajusteita.