Kidō butōden G Gundam
Kidō butōden G Gundam (, myös Mobile Fighter G Gundam) on Sunrisen tuottama japanilainen animaatiosarja. Sitä esitettiin 1. huhtikuuta 1994 – 31. maaliskuuta 1995 Terebi Asahin kanavilla perjantaisin 17.00–17.30 yhteensä 49 osaa. Sarja juhlisti myös Gundam-brändin 15-vuotisjuhlavuotta. Sarjasta käytetään myös lyhennettä G Gun.
Tulevaisuusvuosisadan (Future Century, F.C.) vuonna 60 13. Gundam-taistelu käynnistyy panoksena kaikkien siirtokuntavaltioiden herruus. Yksi osallistujista on päähahmo Domon Kasshu, joka taistelee muita ottelijoita vastaan koko maapallo areenanaan. Hänen todellinen päämääränsä on kuitenkin etsiä veljensä Kyōji Kasshu, joka petti kotimaansa Neo Japanin ja katosi kaapattuaan Ultimate Gundamin (Devil Gundam).
Tulevaisuuessa maapallon elinolosuhteet ovat ympäristön saastumisen vuoksi romahtaneet. Tämän vuoksi maailman valtiot pitävät maapallon ympärillä hallussaan avaruussiirtokuntia, joihin valtioiden hallinto on siirretty.
Ihmiskunnan hallitseva luokka on muuttanut asumaan siirtokuntiin, mutta köyhät, joilla ei ole varaa siirtyä asumaan avaruuteen, ovat edelleen jäljellä maanpinnalla. Tämän vuoksi siirtokunnat hallitsevat politiikkaa, taloutta ja armeijoita, käyttävät Gundam-taistelua tuhoamissodan korvikkeena ja elävät yltäkylläisyydessä, kun taas maapallolle jääneistä useimmat joutuvat sinnittelemään köyhyydessä kaupunkien suurissa slummeissa.
G Gundam oli ensimmäinen kolmesta ns. Heisei-Gundam-televisiosarjasta, joiden tuottamiseen Yoshiyuki Tomino ei osallistunut (vaikka edeltävä Kidō senshi V Gundam tehtiinkin Heisei-kaudella, ei sitä lueta Heisei-Gundamien joukkoon, sillä Tomino tuotti sen).
Kidō senshi V Gundamin jälkeen Tominolle tarjottiin sopimusta uuden Gundam-sarjan teosta, mutta tämä kieltäytyi. Uudeksi sarjaksi ehdotettiin mm. avaruusvuosisata-jatkumoon kuuluvaa, Marsiin sijoittuvaa ”Polka Gundamia”, mutta näistä suunnitelmista luovuttiin, ja projekti ajautui vaikeuksiin. V Gundamin aikaan pääsarjan ja samaan aikaan julkaistun SD Gundam -sarjan tuotteiden menekki oli ollut suurta ala-astelaisten keskuudessa, ja siksi uutelle sarjalle päätettiin antaa SD Gundamin piirteitä. Samaan aikaan Street Fighter II:n kaltaiset tappelupelit ja Dragon Ball Z olivat suosiossa, ja siksi Bandai pyysikin tuottajia tekemään ”Gundamin, mutta tappelugenreen kuuluvana”. Kuultuaan tästä Tomino – välttääkseen sponsorien sekaantumisen tuotantoon – totesi, että seuraavana vuorossa olis showpaini-Gundam. Tomino sanoi, ettei ”sellaiseen hölmöilyyn pysty kuin Imagawa”, ja niin Yasuhiro Imagawa valittiin sarjan ohjaajaksi.
G Gundam erosi aiemmista Gundameista selvästi sarjakuvamaisella taustatarinallaan, jossa maailman herruutta ei ratkaistu sodalla, vaan kunkin maan edustajien ohjaamien Gundamien välisellä taistelulla kamppailulajeja käyttäen. Hahmojen yksityiskohdista vastaamaan kiinnitettiin sarjakuvapiirtäjä Kazuhiko Shimamoto. Lisäksi Imagawa pyysi mecha-suunnittelija Kunio Ōkawaraa suunnittelemaan Time Bokan -jatkumon Yatterman-sarjan robottien kaltaisia koneita.
Koska G Gundam erosi niin merkittävästi aiemmista Gundameista, eivät sen oheistuotteet Katsumi Kawaguchin mukaan käyneet kaupaksi kolmeen kuukauteen sarjan aloituspäivästä lukien. Lopulta G Gundam onnistui kuitenkin odotusti saamaan paitsi uusia faneja ala-asteikäisten keskuudesta, myös houkuttelemaan sivuhahmoillaan, kuten Idän voittamattomalla, vanhoja Gundam-harrastajia sarjan pariin. Huolimatta myöhemmästä myynnin parantumisesta alkupuoliskon heikko menestys johti siihen, että vuoden lopulla G Gundam -tuotteiden yhteenlaskettu myynti ei juuri eronnut V Gundam -tuotteiden myyntituloksesta. G Gundam kuitenkin edisti myös SD Gundam -tuotteiden myyntiä, minkä seurauksena Gundam-tuotteiden kokonaismyynti kasvoi huomattavasti edellisvuoteen verrattuna. Tämän vuoksi sarjan maine on avaruusvuosisata-Gundam-sukupolven ja SD Gundam -sukupolven keskuudessa erilainen, ja se jakaa voimakkaasti mielipiteitä Gundam-fanien keskuudessa yleisestikin.
Kunio Ōkawaran mukaan ”Gundam Wing on olemassa koska G Gundam tehtiin, ja X:n ansiosta Seed ja 00 ovat olemassa.”
Sarja esiteltiin B-Club-lehdessä väliaikaisnimellä ”Kidō tōshi G Gundam”. Myös pääosarobotti Shining Gundam esiteltiin tuolloin nimellä Rising Gundam.
G Gundam myös hyklkäsi siihen asti Gundamien maskottina toimineen Haron, jonka paluu tapahtui vasta seitsemän vuotta myöhemmin Gundam Seedin myötä.Kidō butōden G Gundamissa on nähtävissä paljon vaikutteita hongkongilaisista elokuvista, jotka ovat yksi ohjaaja Imagawan harrastuksista.
Lisäksi vaikutteita on otettu myös muualta:
Kolmena viikkona ennen varsinaisen sarjan alkua näytettiin ohjelmaa, jossa kerrattiin siihenastisten Gundam-sarjojen tapahtumia. Ohjelman tuottivat Michael Tomioka ja Shinji Uchiyama. Tämä johtui viivästyksistä itse sarjan tuotannossa.Lisäksi Akita Asahi hōsō, Niigata TV 21, Seto naikai hōsō ja Yamaguchi Asahi hōsō näyttivät sarjan ensilähetyskierroksen päätyttyä. Seto naikai hōsōlla ilmoitettiin V Gundamin loputtua, että seuraavaksi näytettäisiin G Gundam, mutta näin ei kuitenkaan tapahtunut.
TV-sarjan lähetyksen aikoihin Kōdanshan julkaisemassa Comic Bom Bom -sarjakuvalehdessä julkaistiin Kōichi Tokitan sarjakuvaversiota, jonka juoni noudatteli liki täysin televisiosarjan tapahtumia. Tämä johtui siitä, että Comic Bom Bomin toimitus päätti, että edeltävästä V Gundamista poiketen G Gundamin tarina oli sellaisenaan ala-astelaistenkin ymmärrettävissä. Tämä arvio pitikin paikkansa, sillä G Gundam nousi Comic Bom Bomin kolmen kaikkien aikojen suosituimman sarjakuvan joukkoon. Lisäksi sarjakuva sai faninsa innostumaan myös animaatiosarjasta. Koska sarjakuvan pohjana käytettiin luonnosvaiheen jaksokäsikirjoituksia ja piirustusvaiheessa oli muitakin hankaluuksia, osa sarjakuvasta piirrettiin uudelleen sen Hong Kongin julkaisua varten, ja vuodesta 2005 Japanissa julkaistuissa pokkareissakin on käytettyä uusia piirustuksia.
Comic Bom Bomin rinnakkaisjulkaisu ”Deluxe Bom Bomissa” julkaistiin myös Toshiya Murakamin rinnakkaissarjaa ”Kidō butōden G Gundam gaiden – Shōryū densetsu”, jonka pääosassa oli Sai Saici.
Bandain julkaiseman pienoismallilehti B-Clubin joka numerossa oli erikoisartikkeli ”Gekkan Gundam Fight”, ja lisäksi sarjan ensilähetyskierroksen aikana siinä julkaistiin novelli ”Shōen no hate” sekä sarjan päättymisen jälkeen numeroissa 114 ja 115 sarjakuva ”Gundam Mask no chōsen”, jonka piirsi Masaaki Fujihara. Fujihara teki myös ”Fukushū no J Gundam” -sarjakuvan, joka julkaistiin MediaWorksin ”G Gundam Handbookissa”. Kummatkin Fujiharan sarjat käsittelevät sivutarinamaisesti sellaisia Domonin otteluita, joita ei näytetty televisiosarjassa. Sarjakuvien tapahtumat keskittyvät Neo Dodon lentävään valtakuntaan.
TV-sarjan ollessa vielä kesken Bandai julkaisi 27.12.1994 Super Famicomille G Gundam -tappelupelin. Pelin teki Pandora Box. Koska peli julkaistiin sarjan ollessa vielä kesken ja sen robottien yksityiskohdat erosivat paikoin sarjan Gundameista, on nähtävissä, että peliä tehdessä oli käytetty luonnosvaiheen Gundameja eikä lopullisia versioita. Lisäksi, vaikka pelissä oli Rising Gundam, joka siinä vaiheessa oli vasta julkistettu lehdissä mutta jota vielä ei oltu nähty itse sarjassa, ei se sisältänyt Nobell Gundamia, joka oli esiintynyt sarjassa jo kuukautta ennen pelin julkaisua. Myös Devil Gundamin ulkomuoto oli vain peliä varten suunniteltu. Osa ensimmäistä kertaa pelissä esiintyneistä erikoisliikkeiden nimistä on sittemmin omaksuttu osaksi Gundam-kaanonia itse televisiosarjassa ja myöhemmissä peleissä.
Sarjan päättymisen jälkeen Kadokawa shoten julkaisi Yoshitake Suzukin (Fuynori Gobu) romaaniversioinnin. Aivan kuten siihen astisetkin Kidō senshi Gundam -romaanit, Kidō butōden G Gundam -romaani käytti televisiosarjaa pohjana maailmalleen, mutta samalla kuvasi omanlaisensa, sarjaa vakavamman maailman. Romaanin kohdeyleisökin oli animaatiosarjan katsojakuntaa vanhempi.
Lisäksi suunniteltiin pienoismallisarja Kidō butōgaiden Gundam Fight 7th, johon tv-sarjan henkilöstö suunnitteli hahmot ja Gundamit. Pienoismallien lisäksi tehtiin aiheesta myös sarjakuva. Alun perin Kazuhiko Shimamoton piti vastata sarjasta, mutta tämän kiireiden vuoksi työ annettiin avustajana toimineelle Kitarō Ototoille. Tämäkään ei tosin ratkaissut aikatauluongelmia. Koska projekti julkistettiin vain neljästi vuodessa ilmestyvässä ”Comic Bom Bom zōkangōssa" eikä se muutenkaan saanut juurikaan medianäkyvyyttä, jäi sen suosio vähäiseksi, ja lopulta pienoismallien julkaisu peruutettiin kokonaan. Suunnitelman perinnöksi jäi kuitenkin Ototoin kirjoittama kaksiosainen novelli "Kidō butōden G Gundam – The Next Generation”, joka kuvaa 14. Neo Japanin Gundam Fight -karsintaotteluita.
Erilaisia G Gundam -tuotteita julkaistiin myyntiin suuret määrät paitsi sarjan esityksen aikana, myös sen jälkeen. Erityisesti huomionarvoisia ovat liki kaikki finaaleissa esiintyneet mobile fighterit käsittänyt MS in Action!! -toimintafiguurisarja, johon kuului myös varsin poikkeuksellisia malleja. Tämä johtui halusta suunnata tuote Yhdysvaltain, jossa sarjaa juuri esitettiin, markkinoille.
Lisäksi Master Grade Series -pienoismallisarjassa julkaistiin useita sarjan mobile fightereita.