hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Balblair
Balblair on skottilainen viskitislaamo, joka sijaitsee Eddertonissa, Ross-shiressä.
Tislaamo perustettiin alun perin vuonna 1790, ja sen rakensi uudelleen suunnittelija Charles C Doig vuonna 1895 siirtääkseen sen lähemmäksi Eddertonin rautatieasemaa Inverness and Ross-shire Railway -rautatiellä. Alkuperäinen vedenlähde oli kuitenkin niin hyvä että tislaamo päätti olla välittämättä läheisestä purosta käyttäen sen sijaan edelleen alkuperäistä Ault Deargin puroa. Vielä tänäänkin tislaamo käyttää alkuperäistä vedenlähdettään.
Perustaja John Ross johti Balblair-tislaamoa menestyksekkäästi ja vuonna 1824 mukaan liittyi hänen poikansa Andrew. Tislaamo pysyi Rossin perheen omistuksessa vuoteen 1894 asti, jolloin se siirtyi Alexander Cowanin haltuun. Vuonna 1948 tislaamon osti Robert Cumming, joka laajensi tislaamoa ja tehosti sen tuotantoa. Cumming johti tislaamoa kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1970 ja myi sen Hiram Walkerille. Vuonna 1996 tislaamon osti Inver House Distillers Limited.
Balblair-tislaamolla on yksi tislausalan vanhimmista arkistoista, ja ensimmäinen merkintä on 25. tammikuuta 1800. John Ross kirjoitti sen itse, ja siinä luki: "Myyty David Kirkcaldylle Ardmoresta yksi gallona viskiä hintaan £1.8.0d".
Balblair Single Malt -viskiä pullotetaan neljänä vuosikertana - 2000, 1997, 1989 ja 1979 - ja designin on innoittanut lähellä sijaitseva piktikivi "Clach Biorach", jonka uskotaan olevan 4000 vuotta vanha. Vuosikerta 1989 voitti kultamitallin ja todettiin "luokkansa parhaaksi" vuoden 2007 International Wine & Spirits Competition -kilpailussa, ja Ian Buxton suositteli sitä kirjassaan "101 Whiskies to Try Before You Die".
Tislaamon omistaa nykyisin Inver House Distillers Limited, jonka muihin tislaamoihin kuuluvat mm. Speyburn-Glenlivet, Knockdhu, Old Pulteney ja Balmenach.
Tislaamolla on oma vierailukeskus, joka on auki vierailijoille vuoden ympäri.
Ruutana (täsmennyssivu)
Ruutana voi tarkoittaa seuraavia:
Vendôme
Vendôme on kunta Ranskassa Loir-et-Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirjoen rannalla noin 180 kilometriä Pariisista lounaaseen. Vendômesta on 42 minuuttia kestävä TGV- junayhteys Pariisiin.
Kaupunkia hallinneen Bourbon-Vendôme aatelissuvun ansiosta Vendômen kaupungilla on ollut huomattava merkitys viimeisen tuhannen vuoden ajan Ranskan historiassa. Se näkyy myös kaupungin runsaassa arkkitehtuurissa. 1500-luvulla elänyt runoilija Pierre de Ronsard sijoitti kirjansa Les Amours tapahtumia Vendômeen. 1800-luvulla kirjailija Honoré de Balzac asui kaupungissa. Kaupungin tunnetuin henkilö on siellä syntynyt Ranskan marsalkka de Rochambeau, jolla oli ratkaiseva rooli Yhdysvaltain sisällissodan lopputuloksessa.
Tarja Pitkänen-Walter
Tarja Elina Pitkänen-Walter (s. 22. huhtikuuta 1960 Varpaisjärvi) on suomalainen taidemaalari ja Kuvataideakatemian maalaustaiteen professori.
Tarja Pitkänen-Walter on opiskellut Suomen taideakatemian koulussa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän valmistui kuvataiteen tohtoriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 2006. Hän käsitteli opinnäytteessään "Liian haurasta kuvaksi – maalauksen aistisuudesta" maalauksen haptisuutta ja psykoanalyyttistä tulkintaa.
Kuvataideakatemian lisäksi hän on opettanut muun muassa Lahden taideinstituutissa, Göteborgin yliopistossa (Valand) ja Taidekoulu MAAssa. Pitkänen-Walter on esiintynyt kotimaisissa ja kansainvälisissä yksityis- ja ryhmänäyttelyissä vuodesta 1982. Lisäksi hän on toiminut useissa luottamustehtävissä.
Luettelo Suomen taajamista 2014
Tämä artikkeli on luettelo Suomen taajamista vuonna 2014. Tilastolliset taajamat määrittelee Suomessa Tilastokeskus. Taajama-sarakkeessa sulkeisiin lainausmerkkeissä kirjoitetut nimet ovat Tilastokeskuksen alkuperäisessä aineistossa olevia nimimuotoja. Kunta-sarakkeessa kuntien nimien perässä olevat luvut kertovat, kuinka suuri osa taajaman väestöstä asuu kyseisessä kunnassa.
Vuoden 2014 lopussa Suomessa oli 5 471 753 asukasta, joista 4 603 065 asui taajamissa, 804 695 haja-asutusalueilla ja 63 993 asukkaan asuinpaikka oli tuntematon. Taajama-aste oli 85,1 prosenttia. Taajamien lukumäärä oli 745 kappaletta.
Monessa Ahvenanmaan kunnassa (Brändö, Föglö, Geta, Kumlinge, Kökar, Lumparland, Sottunga, Sund ja Vårdö) ei ollut lainkaan taajamaväestöä. Manner-Suomessa ainoa kunta, jossa ei ollut taajamia oli Luhanka. Kunnista, joissa oli taajamaväestöä, korkein taajama-aste oli Kauniaisissa (100,0 prosenttia) ja matalin Lestijärvellä (35,6 prosenttia). Maakunnittain tarkasteltuna korkein taajama-aste oli Uudellamaalla (95,1 prosenttia) ja matalin Ahvenanmaalla (60,8 prosenttia).
Oskar Andersson
Oskar Emil Andersson (1877–1906) oli Albert Engströmin ohella huomattavin ruotsalainen pilapiirtäjä, vuodesta 1897 Söndags-Nisse-pilalehden avustaja. Hän piirsi burleskia satiiria lähestyen. Hänen kuuluisin piirrossarjansa on omaperäisesti hullutteleva "Mies, joka tekee, mitä päähän pälkähtää".
Euran keskustaajama
Euran keskustaajama (tilastollisena taajamana vuonna 2014 "Euran kirkonkylä") on Säkylän Pyhäjärven pohjoisrannalla ja Eurajoen varressa sijaitseva Euran kunnan keskustaajama. Taajaman väkiluku oli vuoden 2011 lopussa 6 587 asukasta. Taajama ulottuu kahden kunnan alueelle: sen asukkaista 6 452 asui Eurassa ja 135 Säkylän puolella.
Nykyisen taajaman (2016) osa-alueita ovat Kuurnamäen-, Sorkkisten-, Pappilan-, Kirkonkylän kylän alueella Kuurnamäen kulma, Eurajoen varsi, Kirkonkylänmäki, Nikkari, Maasilta, Isovaheen- ja Vähävaheen kylien alueella Vahenoja, Virkala, Paasnummi, Isovahe ja Tolppamäki, Kauttuan kylän alueella Kirkkovainio, Luistari, Kauttuanmäki, Kiiskinmäki, Lohiluoma ja Rannankulma sekä Säkylän Iso-Säkylän kylällä Satara ja Luvalahti.
Euran keskustaajaman historiaa ennen sen nykyistä muotoutumista käsitellään Kirkonkylän ja Kauttuan kylien artikkeleissa.
Euran keskustaajaman alue on laajentunut ja kasvanut väkimäärältään viimeisten vuosikymmenten aikana. Vielä 1950-luvulla Euraa voidaan pitää kyläraittina, joka seurasi Kauttuaa ja Kiukaista yhdistävän tien vartta. Keskittyminen alkoi, kun kunnantalo ja posti siirtyivät 1960-luvulla pappilan ja kirkon väliin. Ensimmäinen liikekeskus kaavoitettiin Eurajoen länsipuolelle kirkon ja Ahmasojan väliin. Myöhemmin uusia liikekeskuksia rakennettiin Eurajoen itäpuolelle. Aluksi syntyivät Euran ja Kauttuan erilliset taajamat, jotka ovat sittemmin yhdistyneet keskustaajamaksi.
Maatalouteen kuulumattomien työntekijöiden asuinalueita rakennettiin 1950-luvulla kirkon itäpuolella sijaitsevaan Kirkonkylän Kirkonkylänmäkeen, Isovaheen Virkalaan sekä Kauttuan kylän Paasnummen eteläosiin, Kirkkovainioon ja Luistariin. Myös Kuurnamäen kylässä alkoi silloin talojen rakentaminen. Tämän jälkeen 1960- ja 1970-luvuilla rakentamisen pääpaino oli Isovaheen kylässä Vahenojalla, Isovaheella ja Tolppamäessä, Vähävaheen kylässä Paasnummella ja Kauttuan kylässä Kirkkovainiolla, Luistarissa ja Kiiskimäessä. 1980-luvulla rakennettiin Isovaheen- ja Vähävaheen kylissä Vaheenojan seutujen pelloille, jolloin myös kaupallinen keskusta siirtyi Eurajoen yli sinne. Myös Kirkkovainion seutua Vähävaheen puolella alettiin silloin rakentaa.
Säkylän kunnassa Iso-Säkylän kylässä sijaitsee Euran rajaa vasten Luvalahden kulmakunta, jossa rakennettiin 1950- ja 1960-luvulla Pyhäjärven rantaan pientä erillistä taajamaa. Kun Kiiskinmäkeen kaavoitettiin laaja asuinalue, yhdistyivät Luvalahden alue Kauttuan taajamaan, joka muodostui edellä kerrotulla tavalla Kauttuan kylän alueelle. Kun Kauttuan kylän asuinalueet saavuttivat Euran taajaman reuna-alueet 1990- ja 2000-luvuilla, voidaan sielläkin ruveta puhumaan Euran keskustaajamasta.
Tampereen naiskaarti
Tampereen naiskaarti oli Suomen sisällissodan aikana keväällä 1918 toiminut punakaartien yksikkö, joka oli osa Tampereen punakaartia. Lisäksi sen toiminnassa oli mukana Pirkkalan pitäjän alueelta koottu Pispalan naiskaarti.
Naiskaartin osallisuudesta sisällissodan aikaisiin Tampereen taisteluihin on vuosikymmenten kuluessa esitetty monia eri näkemyksiä. Kaartilaisten urheutta on perinteisesti ylistetty ja heitä on pidetty urhoollisian taistelijoina, mutta esimerkiksi Tampereen naiskaartista 2000-luvulla kirjoittanut tutkija Tuomas Hoppu on pitänyt tarinoita suuresti liioiteltuina.
Tampereen naiskaarti perustettiin työläisnaisten omasta aloitteesta 11. maaliskuuta 1918 eli vajaata viikkoa ennen valkoisten aloittamaa Tampereen piiritystä. Tamperelaisista työläisnaisista kootun yksikön vahvuus oli parhaimmillaan noin 270 henkeä. Sen jäsenet olivat pääosin nuoria naimattomia naisia, joista nuorimmat olivat vasta teini-ikäisiä. Kaarti palveli suurimman osan ajasta lähinnä vartiopalveluksessa ja miliisitoiminnassa, mutta osallistui myös varsinaiseen taistelutoimintaan. Tampereen taistelun aikana kuoli yhteensä 11 kaartin jäsentä. Punaisten antautumisen jälkeen valtiorikosoikeuden eteen joutui 117 kaartilaista, joista ehdottoman tuomion sai 29 naista.
Vuonna 2015 valmistui Tampereen naiskaartista kertova elokuva "Tuntemattomat. Raatihuoneen puolustajat 1918", jonka on ohjannut Timo Malmi. Se perustuu hänen vuotta aikaisemmin julkaisemaansa runokokoelmaan.
Laurent Sciarra
Laurent Michel Sciarra (s. 8. elokuuta 1973 Nizza) on ranskalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Sciarra pelasi urallaan Ranskan lisäksi Espanjassa, Italiassa ja Kreikassa. Hän voitti urallaan muun muassa Ranskan mestaruuden ja Ranskan cupin ja oli moninkertainen Ranskan pääsarjan syöttökuningas.
Ranskan miesten maajoukkueessa Sciarra kuului olympiahopeaa Sydneyssä 2000 saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi myös EM-kilpailuissa vuosina 1997 (Ranska kymmenes), 1999 (neljäs) ja 2001 (kuudes).
Pelaajauransa jälkeen Sciarra on valmentanut ranskalaisjoukkueita Pro B:ssä.
73 (luku)
73 (seitsemänkymmentäkolme) on luonnollinen luku, jota edeltää 72 ja seuraa 74.
Moustapha Sonko
Moustapha ”Mous” Sonko (s. 14. kesäkuuta 1972 Pariisi) on ranskalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Sonko pelasi urallaan Ranskan lisäksi Espanjassa. Hän voitti urallaan muun muassa Korać cupin vuonna 2001 sekä Espanjan ja Ranskan mestaruudet.
Ranskan miesten maajoukkueessa Sonko kuului olympiahopeaa Sydneyssä 2000 saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi myös EM-kilpailuissa vuosina 1995 (Ranska kahdeksas), 1999 (neljäs) ja 2003 (neljäs).
Kari Mattila (feministi)
Kari Börja Evjen Mattila (o.s. Hellner, 29. tammikuuta 1933 Oslo – 28. elokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen feministiaktivisti.
Kari Mattila valmistui insinööriksi Tekniska läroverketistä, minkä jälkeen hän opiskeli kieliä. Myöhemmin hän työskenteli perustamassaan Tekniikan Käännökset -nimisessä käännöstoimistossa vuoteen 1988 asti. Yritys oli aikanaan edistyksellinen toimiessaan verkostomaisesti yhdessä eri alojen asiantuntijoiden kanssa.
Pääosan elämästään Kari Mattila asui Espoossa. Hän kuului sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja toimi kaupunginvaltuutettuna vuosina 1980–1984. Tuolloin Espooseen perustettiin hänen aloitteestaan naisten turvakoti. Mattila kuului myös Espoon teatterin perustajiin sekä vaikutti muun muassa Karhusaaren Sinebrychoffin huvilan säilyttämiseen ja saamiseen kulttuurikäyttöön.
Kari Mattila vaikutti Naisasialiitto Unionissa 1970-luvun alusta aina kuolemaansa saakka vuoteen 2003. Hänet valittiin Unionin puheenjohtajaksi 1976, jolloin vuonna 1892 perustettu vanha suffragettiyhdistys alkoi uudistua ulospäin suuntautuvaksi naisten tasa-arvoa ajavaksi liikkeeksi. Taloudellinen tasa-arvo, päivähoitokysymykset, isyysloma, naisen esineellistämisen kieltäminen mainonnassa, naistutkimus, naiskiintiöt politiikkaan, synnytyskipujen lievitys, naisiin kohdistuva väkivalta ja turvakotien tarve ovat muutamia esimerkkejä teemoista, joita Unioni toi julkisuuteen vakiinnuttaen asemaansa yhteiskunnallisena vaikuttajana. Unionin näkyvä toiminta vaikutti muihin, myös poliittisten puolueiden perinteisiin naisjärjestöihin.
Mattila oli perustamassa uusia liikkeitä, kuten Naisten Kulttuuriyhdistys ja Naisten Rakentavan Asumisen Yhdistys. Naisryhmät Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa olivat Mattilalle tuttuja ja kansainväliset feministiset virtaukset saavuttivat paljolti hänen ansiostaan myös Naisasialiitto Unionin. Hänen sinnikkyytensä johdosta Unioni sai järjestettäväkseen vuonna 1982 IAW:n (International Alliance of Women) kansainvälisen kongressin Helsingissä.
Kari Mattila on toimittanut muistelmateoksen Viattomat, vallattomat ja rohkeat, joka ilmestyi 1994.
Mattila toivoi tasa-arvotyön vahvistuvan ja kasvavan. Sitä tavoitetta hän myös itse halusi tukea perustamalla säätiön, joka itsenäisenä yhteistyökumppanina Naisasialiitto Unionin kanssa jatkaa työtä hänen hengessään.
Kari Mattilan säätiö aloitti toimintansa vuonna 2005 tarkoituksenaan tukea feminististä ideologiaa ja pyrkiä muuttamaan niitä yhteiskunnan rakenteita, jotka ovat tasa-arvon toteutumisen esteenä. Sääntöjensä mukaisesti säätiö järjestää ja avustaa kokouksia, kursseja sekä esitelmä-, keskustelu- ja tiedotustilaisuuksia. Se voi myös tilata selvityksiä, harjoittaa julkaisutoimintaa, jakaa apurahoja ja toimia yhteistyössä muiden yhteisöjen kanssa.
Ture J:son Arne
Ture Algot Johnsson Arne (7. toukokuuta 1879 Drothem, Itä-Götanmaa – 1965) oli ruotsalainen arkeologi, joka teki alansa tutkimuksia etenkin Etu-Aasiassa ja Venäjällä. Vuosina 1909–1944 hän oli maansa valtion historiallisen museon antikvaari. Hänen olennaisimmiksi katsottavat julkaisunsa käsittelevät mm. rautakautta, Ruotsin viikinkiaikaisia suhteita idän suuntaan.
S/S Concordia
S/S Concordia oli vuonna 1885 rakennettu höyrylaiva, jonka rakennuttaja oli porilainen Ångfartygsaktiebolaget Concordia -varustamo. Sen pääomistaja puolestaan oli W. Rosenlew & Co. Ab. Myöhemmin laiva tunnettiin myös nimillä "Konkordiya" ja "Kingisepp".
Concordia oli lastilaiva, jossa oli myös kymmenen matkustajapaikkaa neljässä hytissä. Vuonna 1902 aluksen kansirakennusta laajennettiin uudella ravintolasalilla. Concordia liikennöi aluksi Porin ja Pietarin välisellä reitillä, käyden välillä myös Riiassa. Vuonna 1892 reitiksi tuli Pori–Turku–Helsinki–Pietari ja 1900-luvun alussa linjaa jatkettiin myös Ruotsin Sundsvalliin ja Söderhamniin.
Myöhemmin alus kulki vielä ainakin reitillä Sundsvall–Kaskinen–Pori–Rauma–Uusikaupunki–Turku–Pietari, kunnes se joulukuussa 1912 myytiin virolaiselle varustamolle. Tämän jälkeen alus liikennöi muun muassa Loksan ja Tallinnan välistä rahtireittiä Konkordiya-nimisenä. Vuonna 1914 se ajoi karille Neva-joella. Vuonna 1923 laiva myytiin Neuvostoliiton valtiolle, jolloin aluksen nimeksi vaihtui "Kingisepp". Laiva haaksirikkoutui ja upposi Vienanmerellä keväällä 1929.
Sivar Arnér
Ernst Nils Sivar Arnér (13. maaliskuuta 1909 Arby, Kalmarin lääni – 1997) oli ruotsalainen kirjailija, yksi maansa tuon ajan proosan kärkihahmoista. Teoksissaan Arnér usein erittelee terävästi ihmissuhteita, varsinkin avioliittoa ja rakkautta.
Arnstein Arneberg
Arnstein Arneberg (6. heinäkuuta 1882 Halden – 1961) oli norjalainen arkkitehti, jota on pidetty yhtenä ajan parhaista norjalaisarkkitehdeista. Hänen päätyönsä ovat (Magnus Poulssonin kanssa) Oslon puhelin- ja lennätintalo (1923) sekä monumentaalinen raatihuone (1950). Arnebergin muita töitä ovat mm. kansalliseen tyyliin rakennettu Eidsvoldin kansanopisto, Villa Betrell Luvialla ja Bygdøn museo.
Alfred Andersch
Alfred Andersch (4. helmikuuta 1914, München – 21. helmikuuta 1980 Berzona, Sveitsi) oli saksalainen kirjailija ja dramaturgi. Hänen teoksissaan on sekä symbolistisia että reportaasimaisia aineksia. Andersch toimi nuoriso-ohjaajana kommunistisessa puolueessa sekä teollisuuden palveluksessa. Hän oli yksi aikakauslehtien "Der Ruf" ja "Texte und Zeichen" avustajista. Hän herätti huomiota vuonna 1952 julkaisemallaan romaanilla "Die Kirschen und def Freiheit", jossa hän kuvaa kokemuksiaan toisesta maailmansodasta ja rintamakarkuruutta. Teoksessa "Wanderungen im Norden" hän kuvaa kokemuksiaan matkoillaan Skandinaviassa. Anderschin romaanit "Unelma Sansibarista" (1958, suom. 1958) ja "Punatukkainen" (1960, suom. 1962) ovat saaneet suosiota muissakin maissa kuin Saksassa.
Stefan Andres
Stefan Andres (26. kesäkuuta 1906 Trittenheim-Dhrönchen, Saksa – 29. kesäkuuta 1970 Rooma, Italia) oli saksalainen kirjailija. Andresin teosten aiheina ovat mm. elämänilon ja uskonnollisten ikuisuuskysymysten väliset ongelmat. Hänen teoksiaan ovat ainakin pienoisromaani "Wir sind Utopia" (1943), "Der Mann von Asteri" (1939), "Die Sintflut" (1949–1959) ja "Der Knabe im Brunnen" (1953).
Valeri
Valeri () on varsinkin Venäjällä yleinen miehen etunimi. Nimi on lyhentynyt muoto latinalaisesta nimestä Valerius, joka esiintyi roomalais­aikana myös pidemmässä muodossa keisarin nimenä Valerianus. Nimi johtuu latinan verbistä "valere", joka merkitsee "olla terve, voimakas; voida hyvin". Nimen ovat tehneet suosituksi Valeri-nimiset pyhimykset, joita on yhdeksän. Valeri esiintyy myös sukunimenä.
Suomessa nimi Valeri on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2016 loppuun mennessä 836 miehelle ja muutamalle naiselle.
Paul Feig
Paul Samuel Feig (s. 17. syyskuuta 1962 Mount Clemens, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä.
Hänen tunnetuin ohjauksensa on vuoden 2011 elokuva "Morsiusneidot", jonka pääosissa ovat Kristen Wiig ja Melissa McCarthy. Feig ohjasi myös toimintakomediat "The Heat" (2013) jonka pääosissa ovat McCarthy ja Sandra Bullock, sekä "Spy – vakoojan asussa" (2015) jonka pääosissa ovat McCarthy, Jason Statham ja Jude Law.
Feig on luonut televisiosarjan "Freaks and Geeks" (1999-2000). Hän on ohjannut useiden televisiosarjojen jaksoja, joihin lukeutuvat esimerkiksi "Sukuvika", "Konttori" ja "Nurse Jackie".
Johanna Hellsten
Johanna Hellsten (s. 5. huhtikuuta 1981) on suomalainen uransa päättänyt salibandyn pelaaja. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja.
Hellsten voitti kaudella 2000–2001 I divisioonan itälohkon pistepörssin Imatran Voimassa ja siirtyi sitten lappeenrantalaiseen NST:hen, jonka kanssa hän nousi kauden 2001–2002 päätteeksi Salibandyliigaan. Hellsten pelasi Salibandyliigan runkosarjassa 179 ottelua pistein 48 + 43 = 91 ja pudotuspeleissä 61 ottelua pistein 9 + 14 = 23. Hänen joukkueensa liigassa NST:n (2002–2004) lisäksi olivat Tapanilan Erä III (2004–2008, 2011–2012) ja Tikkurilan Tiikerit (2008–2011). Erä III:n kanssa hän saavutti SM-kultaa kaudella 2006–2007 ja SM-hopeaa kaudella 2004–2005.
Suomen maajoukkueessa Hellsten pelasi 34 ottelua pistein 2 + 4 = 6. Otteluista neljä oli MM-kilpailuissa. Noissa vuoden 2005 kilpailuissa Suomi saavutti hopeaa.
Hellsten pelasi juniorina myös jalkapalloa Joutsenon Kullervossa. Hän voitti Kultsun C-tyttöjen kanssa aluemestaruuden vuonna 1995.
Inka Lampinen
Inka Lampinen (s. 17. heinäkuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa puolustajana lappeenrantalaisessa NST:ssä.
Lampisen kasvattajaseura on Joutsenon Kataja. Kaudesta 2007–2008 alkaen hän on pelannut Salibandyliigaa NST:ssä. Kausi 2014–2015 mukaan lukien hän on pelannut Salibandyliigan runkosarjassa 128 ottelua pistein 12 + 37 = 49 ja pudotuspeleissä 54 ottelua pistein 6 + 11 = 17. Hän on saavuttanut NST:n kanssa SM-hopeaa kaudella 2010–2011 ja viidesti SM-pronssia kausina 2007–2008, 2008–2009, 2009–2010, 2011–2012 ja 2014–2015.
Suomen maajoukkueessa Lampinen on pelannut neljä ottelua pistein 1 + 0 = 1.
Webinaari
Webinaari eli verkkoseminaari on internetin välityksellä toteutettu virtuaalinen tapahtuma, johon sekä esiintyjät että yleisö osallistuvat omalta päätelaitteeltaan maantieteellisestä sijainnista riippumatta.
Webinaaria voidaan hyödyntää etä- tai verkko-opetuksessa järjestämällä luentoja ja koulutuksia. Webinaarina voi toteuttaa myös erilaisia tiedotustilaisuuksia ja markkinointitapahtumia, esimerkiksi tuotelanseerauksia.
Selvin ero videoneuvotteluihin on se, että webinaarit toteutetaan www-selaimella käytettävillä verkkosovelluksilla tai tietokoneelle/mobiililaitteelle asennettavilla ohjelmilla. Webinaarien järjestämiseen käytettyjä sovelluksia ovat esimerkiksi Citrix GoToWebinar, Adobe Connect, WebEx, WebinarJam Studio, Striimari, Bambuser, Appear.in, Skype ja Microsoft Lync (uudelta nimeltään Skype for Business).
Webinaari on lähtökohtaisesti virtuaalinen tapahtuma, johon ei osallistu fyysisesti läsnä olevaa yleisöä. Webinaaritekniikan avulla voidaan kuitenkin välittää sisältöä myös fyysisestä tapahtumasta, jolloin osa tapahtuman yleisöstä on samassa tilassa esiintyjän kanssa, osa seuraa tapahtumaa liittymällä webinaarilähetykseen.
Webinaarilähetys voi siis toteutua kahdesta erilaisesta lähtökohdasta:
Ensimmäisessä mallissa esiintyjät ja osallistujat ovat yhtä aikaa etäyhteydessä toisiinsa omilta tietokoneiltaan. Webinaarissa kaikkien näytöillä on pääpiirteissään sama näkymä; esimerkiksi esiintyjän diat, esiintyjän kasvot tai näiden yhdistelmä. Videokameran käyttö webinaarissa ei ole välttämätöntä, sillä usein webinaarin viestinnälliset tavoitteet saavutetaan hyvän suullisen esityksen ja sitä tukevan esitysmateriaalin avulla.
Webinaarin vuorovaikutteisuus voi perustua etäosallistujien ääneen esittämiin kysymyksiin, mutta kysymyksiä voi esittää myös chattiruudulla, jolloin esiintyjä vastaa niihin joko suullisesti tai kirjoittamalla. Tämän lisäksi webinaareissa voidaan kommunikoida erilaisten äänestysten muodossa, jolloin kuulijoiden mielipidettä voidaan kysyä livetilanteessa.
Webinaarit voidaan tallentaa videolle myöhempää katselua varten, joten webinaarit tavoittavat yleisöä myös niiden toteutusajankohdan jälkeen. Eräissä webinaariohjelmistoissa voidaan myös indeksoida esityksen runko, jolloin jälkikäteen kuulija voi hyppiä eri osioiden välissä.
Nathalie Lahdenmäki
Nathalie Frédérique Lahdenmäki (s. 1974) on suomalais-ranskalainen keramiikkataiteilija, tutkija ja opettaja.
Lahdenmäki valmistui keraamikoksi Taideteollisen korkeakoulun keramiikka- ja lasisuunnittelun osastolta vuonna 1999. Opintojensa yhteydessä hän toimi freesuunnittelijana Designor Oy:n Iittalan lasitehtaalla vuonna 1997 ja Designor Oy:n Arabian keramiikkatehtaalla harjoittelijana vuonna 1998.
Opintojensa jälkeen Lahdenmäki toimi suunnittelijana Arabian keramiikkatehtaalla ja Iittalan lasitehtaalla. Tunnetuimpia teollisesti valmistettuja esineitä ovat keramiikasta valmistetut Piste -koriste-esinesarja (Arabia, 1999) ja lasista valmistetut Natal-maljakot (Iittala, 1997). Vuodesta 2004 Lahdenmäellä on ollut oma työpaja Studio Nathalie Lahdenmäki. Hänen uniikkitöilleen on ominaista hienostunut ja herkkä ote. Lahdenmäellä on ollut vuodesta 1997 tasaisesti sekä yksityis- että ryhmänäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Hän on ollut kutsuttuna vierailevana taiteilijana vuonna 2005 The Shigaraki Ceramic Cultural Park, Shigaraki, Japaniin. Lahdenmäki kuuluu myös jäsenenä arvostettuun IAC:hen (International Academy of Ceramics, Geneva). Lahdenmäki on lehtori Aalto-yliopiston taiteen, muotoilun ja arkkitehtuurin korkeakoulussa.
Anni-Maija Seppänen
Anni-Maija Seppänen (s. 6. joulukuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa maalivahtina ja edusti viimeksi lappeenrantalaista NST:tä.
Seppäsen kasvattajaseura on Joutsenon Kataja. Kaudesta 2007–2008 alkaen hän pelasi Salibandyliigaa NST:ssä. Kausi 2014–2015 mukaan lukien hän on pelannut Salibandyliigan runkosarjassa 139 ottelua pistein 0 + 1 = 1 ja pudotuspeleissä 50 ottelua. Hän on saavuttanut NST:n kanssa SM-hopeaa kaudella 2010–2011 ja viidesti SM-pronssia kausina 2007–2008, 2008–2009, 2009–2010, 2011–2012 ja 2014–2015.
Suomen maajoukkueessa Seppänen on pelannut 16 ottelua. Otteluista kuusi oli MM-kilpailuissa. Noissa vuoden 2009 kilpailuissa Suomi saavutti pronssia.
Garm (täsmennyssivu)
Garm voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Jalkapallon Suomen Cup 1974
Jalkapallon Suomen Cup 1974 oli cupin 20. järjestämisvuosi. Kilpailuun osallistui 265 joukkuetta, joukkueet jakautuivat sarjoittain seuraavasti: Mestaruussarja 12, I divisioona 12, II divisioona 29, III divisioona 75, IV divisioona 98 ja muut 39. Ensimmäisen ja toisen sarjatason joukkueet pääsivät suoraan varsinaiselle kierrokselle.
Loppuotteluun selvisivät Lahden Reipas ja Oulun Työväen Palloilijat, ja se pelattiin Helsingin Olympiastadionilla. Ottelua seurasi 4866 maksanutta katsojaa ja sen voitti Reipas 1-0.
Cup-mestarit: Harri Holli, Pekka Kosonen, Mikko Kautonen, Markku Repo, Urho Partanen, Timo Kautonen, Raimo Hukka, Pertti Jantunen, Olavi Litmanen, Harri Toivanen, Seppo Nordman, Matti Sandberg ja Jorma Salonen
Kauniit &amp; Uhkarohkeat
Kauniit & Uhkarohkeat on syksyllä 2014 perustettu suomalainen laulumelodista musiikkia esittävä popyhtye. Levy-yhtiö Warner Music solmi levytyssopimuksen yhtyeen kanssa loppuvuodesta 2015. Yhtye julkaisi ensimmäisen musiikkivideonsa "Kuningatar" helmikuussa 2016. Debyyttisingle ylitti kultalevyrajan huhtikuun puolivälissä. Toinen single "Itsensähyväksymislaulu" julkaistiin 20.4.
Yhtyeessä on hieman normaalista poiketen kaksi perkussionistia eikä lainkaan rumpalia. Yhtyeen jäsenet ovat keikkailleet yhdessä ja erikseen jo 2000-luvun puolivälistä ja soittaneet mm. Home Junior- ja Frankie Say Relax -yhtyeissä. Yhtyeen kappaleiden sovitukset tekevät Hank Solo ja Jonas W. Karlsson. Yhtye oli mukana Hank Solon elokuussa 2016 julkaistulla ”Söpö”-debyyttisinglellä.
Yhtye lopetti varsinaisen toimintansa jo vuoden 2016 lopulla, mutta julkaisi yllättäen debyyttialbuminsa "Bändinperumislevy" maaliskuussa 2018.
Kati Sinenmaa
Kati Sinenmaa (s. 1950 Laukaa) on suomalainen elämäntapa-aktivisti ja ITE-taiteilija, joka tunnetaan Pasilan kivilinnan rakentajana. Hän opiskeli 1989–1995 Helsingin yliopistossa fysiikkaa ja oli aktiivinen keskustelija varhaisissa Usenet-ryhmissä. Häntä pidettiin lahjakkaana luonnontieteissä, mutta hän keskeytti opintonsa ja jäi vuonna 1995 asunnottomaksi. Sinenmaasta on tehty vuonna 2005 dokumenttielokuva "Kosminen näytelmä".
Jäätyään asunnottomaksi Kati Sinenmaa päätyi omien sanojensa mukaan sattumalta teltan kanssa Pasilaan "Puolen hehtaarin metsäksi" kutsumaansa metsikköön, kivenheiton päähän Ilmalan junaseisakkeesta. Hän ryhtyi kokoamaan alueelle kivistä linnamaista rakennelmaa, johon on vuosien saatossa rakentunut silmämääräisesti satoja tonneja painava kivirakennelma, jonka rakentaminen jatkuu edelleen. Rakennelmaa ympäröi noin 200 metriä pitkä ja 0,5-2 metriä korkea aitaus, joka muodostuu erilaisista risuista, hiekasta ja mullasta. Alueella on jopa usean tonnin painoisia kiviä aseteltuina kivilinnan rakenteisiin.
Kivilinnan valmistamisessa Sinenmaalla ei ole ollut kertomansa mukaan apunaan muita työkaluja kuin lapio, rautakanki, sorkkarauta sekä lankkuja ja putken pätkiä, joiden avulla hän pystyi kaivamaan esille ja siirtelemään tonnienkin painoisia kiviä. Vuosina 1995–2008 hän myös asui linnaan rakentamassaan mökissä ympäri vuoden. Vuonna 2008 mökki paloi ja Sinenmaa joutui muuttamaan muualle.
Vuonna 2016 liikennevirasto päätti aidata linnan turvallisuussyihin vedoten.
Au pairit
Au pairit on Aito Median tuottama televisiosarja, jota on esitetty vuodesta 2014 lähtien. Sarjassa seurataan au pairien elämää vieraassa maassa. Ensimmäinen kausi, "Au pairit Lontoossa", esitettiin vuonna 2014.
Ensimmäisellä kaudella au pairit matkustivat Lontooseen. Au paireina nähtiin 23-vuotias Anna Mattila, 19-vuotias Hilla-Maria Herttuainen, 19-vuotias Jasmiina Ronkanen sekä 20-vuotias Mira Lepistö.
Jaksot 1–5 julkaistiin ennakkoon Yle Areenassa perjantaina 21. helmikuuta 2014 ja jaksot 6–10 perjantaina 7. maaliskuuta 2014.
Toinen kausi kuvattiin Los Angelesissa. Au paireina nähtiin 18-vuotias Henna Tolppanen, 25-vuotias Judith Sibelius, 19-vuotias Janita Palo ja edelliseltä kaudelta tuttu 21-vuotias Mira Lepistö.
Jaksot julkaistiin Yle Areenassa 30. maaliskuuta 2015.
Kolmas kausi kuvattiin Australiassa, Sydneyssä. Au pairit olivat 18-vuotias Isabella Huotelin, 19-vuotias Susa Kettunen, 24-vuotias Juho Takkinen ja 20-vuotias Henrietta Kulmala.
Jaksot julkaistiin Yle Areenassa 9. maaliskuuta 2016.
Sarjan neljäs kausi sijoittui Vancouveriin, Kanadaan. Tällä kaudella mukana oli ensimmäistä kertaa viisi au pairia: 19-vuotias myös tubettajana tunnettu Mona Karttunen, 21-vuotias Vanessa Pauloff, 19-vuotias Sanna Jalonen, 19-vuotias Roni Ruotsalainen sekä 20-vuotias Johanna Korhonen. Au pairit Kanadassa -ohjelman koko kausi tuli Yle Areenaan 17. maaliskuuta 2017. Yle TV2:ssa sarja nähdään 21. maaliskuuta alkaen tiistaisin. Ohjelman kertojaäänenä kuullaan YleX:n Jenni “Jenspa” Poikelus.
"Au pairit"-sarjan viides kausi kuvattiin Miamissa. Tällä kaudella oli jälleen neljä au pairia: 21-vuotias Jane Hölsö, 19-vuotias Neea Autio, 18-vuotias Matleena Pulkkinen ja 20-vuotias Joona Koivisto.
Koko kauden jaksot julkaistiin YLE Areenaan torstaina 29. maaliskuuta 2018. Kautta pystyy myös seuraamaan torstaisin YLE TV2:selta, 29. maaliskuuta alkaen.
Matti Simola
Matti Heikki Veikko Simola (16. huhtikuuta 1926 Helsinki – 30. joulukuuta 1975) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Suurnan Poikien kasvatti Simola voitti pelaajana Suomen mestaruuden vuosina 1944, 1945, 1948 ja 1949. Valmentajana hän toimi Suomen miesten maajoukkueen päävalmentajana Helsingin kesäolympialaisissa 1952.
Bromitrifluoridi
Bromitrifluoridi (BrF) on bromin ja fluorin muodostama niin kutsuttuihin interhalogeeniyhdisteisiin kuuluva epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää bromaavana ja fluoraavana reagenssina sekä eräissä tapauksissa liuottimena.
Huoneenlämpötilassa bromitrifluoridi on väritöntä tai kellertävää pistävänhajuista nestettä. Kiinteänä se on punertavan keltaista. Yhdiste reagoi erittäin kiivaasti veden kanssa disproportioituen bromihapoksi, vetybromidiksi ja vetyfluoridiksi. Yhdiste johtaa hieman sähköä ja sen sähkönjohtokyky on 8·10 Ω·cm. Sähkönjohtavuus johtuu dissosioitumisesta BrF- ja BrF-ioneiksi. Bromitrifluoridi on hyvin reaktiivinen yhdiste ja reagoi esimerkiksi useiden orgaanisen yhdisteiden kanssa bromaten tai fluoraten ne. Lisäksi yhdiste liuottaa useita fluorideja muodostaen BrF-ioneja. Bromitrifluoridi on vahva hapetin.
Bromitrifluoridi on myrkyllistä ja ärsyttää voimakkaasti, ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Bromitrifluoridia voidaan valmistaa bromin ja fluorin välisellä reaktiolla 20 °C:n lämpötilassa. Tuote puhdistetaan tislaamalla.
Bromitrifluoridia voidaan käyttää niin epäorgaanisten kuin orgaanisten fluoridien valmistamiseen. Se reagoi useiden halogeenialkaanien kanssa korvaten muut halogeeniatomit fluorilla. Sitä voidaan käyttää myös aromaattisten yhdisteiden bromaamiseen ja heterosyklisten yhdisteiden heteroatomien fluoraamiseen. Karbonyyliyhdisteiden kanssa se reagoi korvaten karbonyyliryhmän difluorimetaaniryhmällä.
Mustapää (sukunimi)
Mustapää on suomalainen sukunimi. Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan sukunimi on maaliskuuhun 2016 mennessä ollut käytössä 286 suomalaisella tai Suomessa vakituisesti asuneella ulkomaalaisella. Nykyisenä sukunimenä se on noin 140:llä.
Nimeä tavataan kirkonkirjoissa jo 1500-luvulla, eikä sen alkuperästä ole varmuutta. Muinaisina aikoina henkilön nimi määräytyi usein henkilökohtaisten tai ulkoisten ominaisuuksien perusteella. Mustapää (saks. Schwarzkopf, ransk. Lenoir, ital. Negrelli, lat. Niger, Nigellus, Nigrinus, engl. Black, unk. Fekete, ven. Tschernischev) saattaa viitata kantavanhemman hiusten väriin. Erään nimiteorian mukaan ensimmäinen Mustapää oli meren takaa tullut kauppias.
P. Mustapää (Pyhä Mustapää) oli Martti Haavion kirjailijanimi ja se viittasi Pyhään Mauritiukseen, jonka hahmon hän oli huomannut Mustapäiden killan ovessa Tallinnassa.
Numero Zeron tapaus
Numero Zeron tapaus ("Numero Zero") on Umberto Econ viimeinen hänen elinaikanaan julkaistu teos. Alkuteos ilmestyi tammikuussa 2015, ja Helinä Kankaan suomennoksen on WSOY julkaissut syyskuussa 2015.
Teos on satiiri italian mediamaailmasta. Sen tapahtumat sijoittuvat 1990-luvulle, aikaan jolloin sosiaalinen median valtakausi oli vielä edessä. Kirjan keskiössä ovat salaliittoteoriat. Päähenkilö, kertoja, Colonna on jättänyt opintonsa kesken ja vaihtanut lyhyin väliajoin työpaikkaa. Hänen työnantajansa on vielä ilmestymätön sanomalehti, jonka tavoitteena on luoda sensaatioita. Sen keinoja ovat valtaapitävien kiristys ja loanheitto, ja mukana ovat äärioikeistolainen salaseura, vapaamuurariloosi, CIA, terroristiryhmät. Mussolinia ei haudattukaan, vaan hänen ruumiinsa kopio. Tekeillä on ensimmäinen koenumero, numero nolla, zero, ja Colonnan on tarkoitus kirjoittaa lehden teosta kirja.
Lehden nimi on "Domani", 'Huomenna', mikä viittaa siihen ettei se käsittele päivän uutisia vaan tähtää tuleviin tarinoihin. Sen kohdeyleisö on yksinkertainen, tietämätön lukijakunta, jolle sanaristikon vihjeeksi riittää "Eevan puoliso". Vaikka kirjassa ei mainitakaan Silvio Berlusconia nimeltä, on ilmeistä että juuri hän on lehden omistajan esikuva.
Italiassa kirja nousi heti myyntilistojen kärkeen, mutta kriitikoiden näkemykset ovat enimmäkseen jokseenkin vaisuja. Tom Rachman kirjoittaa New York Timesissa, että kirja on nokkela ja älykäs, mutta siinä on myös hataria aineksia ja kummallisia harhapolkuja. Kirjoittajan innostus vie kuitenkin lukijan mukanaan.
Jukka Petäjä arvioi kirjan monella tapaa ohueksi, sivuja on liikaa ajatusleikin käsittelyyn, teos ei kirjallisesti "räjäytä pankkia, vaan saa holvissa aikaiseksi korkeintaan suutarin – – Lopputuloksena on sormiharjoituksia näppäimillä".
Täysin vastakkaista näkemystä kirjasta edustaa Kari Salminen Turun Sanomissa. Hän kysyy, pitikö itsestäänselvyydestä kirjoittaa kirja, ja vastaa, että piti: "Pieni teos tulvii loisteliaasti ilmaistuja huomioita mediasta, ihmispsyykestä, historiasta, Italiasta ja tarinoista. Kovin paljon viisasta mahtuu vaatimattomaan mittaan."
Kari J. Ristolainen
Kari Jussi Ristolainen (s. 15. syyskuuta 1953 Kokkola) on suomalainen näyttelijä.
Olli ja Helena Ristolaisen perheeseen syntynyt Kari J. Ristolainen opiskeli Suomen teatterikoulussa vuosina 1974–1978. Ammattiuransa hän aloitti Jyväskylän kaupunginteatterissa kaudella 1978–1979. Ristolaisen kiinnitys Oulun kaupunginteatteriin alkoi 1979.
Ristolainen on näytellyt paitsi puhe- myös laulurooleja, äänialaltaan hän on tenori. Hänellä on ollut roolitehtäviä muun muassa musiikkinäytelmissä "Annie Mestariampuja" (1979), "Sugar" (1988), "Can Can" (1995), "Petronella" (2006) ja "Poika Mancini" (2014).
Teatterin ohella Ristolainen on näytellyt sivuosia muutamissa televisio- ja elokuvatuotannoissa. Lisäksi hänellä on ollut joitakin radiotehtäviä.
Iina Salin
Iina Salin (s. 23. maaliskuuta 1985 Mikkeli) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä.
Hän on esiintynyt laulajana useissa eri yhtyeissä ja artistien live-kokoonpanoissa, kuten Waldo’s People, Signmark, Emma Salokoski, Katri Helena, Emma Salokoski Voices, Poppadelic, Higher Ground Vocals, Nokia House Band ja HOS Big Band.
Hän on myös tasa-arvon, syrjimättömyyden ja yhteisöllisyyden arvoille perustuvan Team Haloon jäsen.
Iina Salin on valmistunut musiikkipedagogiksi (AMK) Metropolia Ammattikorkeakoulusta vuonna 2012 ja työskentelee keikkailun lisäksi pop/jazz -laulunopettajana Pohjois-Helsingin Bändikoulussa. Vuosina 1994-2004 hän opiskeli musiikkia Mikkelin musiikkiopistossa pääaineinaan huilu ja pop/jazz -laulu. Ylioppilaaksi kirjoitettuaan 2004 hän lähti opiskelemaan musiikkipedagogiikkaa Joensuuhun Karelia-ammattikorkeakouluun, ja muutti Helsinkiin jatkamaan opintoja vuonna 2006.
Hän esiintyi Suomen Euroviisukarsinnoissa 2008 Mikael Konttisen taustalaulajana. Kilpailukappaleena oli "Milloin". Eri kuorojen riveissä hän on osallistunut useisiin valtakunnallisiin tv-tuotantoihin, kuten Kuorosota, Nenäpäivä-show ja SuomiLOVE.
Vuonna 2012 hän osallistui UMOn Kyky 2012 kilpailuun, päästen finaaliin laulamalla Aretha Franklinin tunnetuksi tekemät kappaleet "Respect" ja "Think".
Vuonna 2013 hän osallistui Uuden musiikin kilpailuun kappaleellaan "Last Night".
Loppuvuonna 2013 hänet nähtiin Tartu Mikkiin tv-ohjelmassa.
Vuoden 2013 lopulla hänen silloinen yhtyeensä Swan Land julkaisi debyyttialbumin "Your Parade".
Sjung svenska folk
Sjung svenska folk on ruotsalaisen blueskitaristi-laulajan Rolf Wikströmin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1975 levymerkillä Ljudspår/MNW.
Vuonna 2009 albumi pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Rolf Wikström.
Volkswagen Polo V
Volkswagen Polo V (Typ 6R) on Volkswagenin Polo-mallin viides sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 2009–2017. Se valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 2010.
Viidennen sukupolven Volkswagen Polo esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2009. Malli on edeltäjäänsä verrattuna 36 millimetriä pitempi, 32 millimetriä leveämpi ja 13 millimetriä matalampi. Painoa on kuitenkin saatu hieman pudotettua. Walter de’Silvan suunnittelemasta Polosta on pyritty tekemään aikaisempaa urheilullisempi. Muotoilu on melko särmikästä ja sporttista vaikutelmaa luovat viirusilmäiset etuvalot ja puskurin terävä alareuna.
Vuoden 2009 Euro NCAP -kolaritestistä Polo sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Joillain markkinoilla myytiin hatchbackien ohella myös neliovista sedania. Intiassa sedan-korinen Polo tunnettiin nimellä Volkswagen Vento, ja samaa autoa myydään myös Škoda Rapidina. Intiassa tuli vuonna 2016 myyntiin myös lyhyempi Poloon perustuva sedan-malli Volkswagen Ameo. Seuraavan Polo-sukupolven sedan-versio on nimeltään Volkswagen Virtus.
Bensiinimoottoriksi Poloon oli aluksi valittavissa vapaasti hengittävät 1,2- (60/70 hv) ja 1,4-litraiset (86 hv) sekä turboahdetut 1,2 TSI (105 hv) ja 1,4 TSI (180 hv). Dieselvaihtoehdot olivat 1,2 TDI (75 hv) ja 1,6 TDI (75/90/105 hv).
Poloa uudistettiin keväällä 2014. Ulkonäköpäivityksen sijasta suurimmat uudistukset kohdistuivat parempaan varusteluun ja korkeatasoisempaan viimeistelyn laatuun. Uusia varusteita olivat esimerkiksi mukautuva vakionopeudensäädin, sähköisesti säädettävä alusta ja kosketuksella toimiva multimedianäyttö. Suurimmat ja näkyvimmät ulkonäölliset muutokset olivat etu- ja takapuskureiden uudessa muotoilussa, joka kasvatti auton kokonaispituutta muutamalla sentillä.
Vapaasti hengittävät 1,2- ja 1,4-litraiset bensiinimoottorit korvattiin uudella 1,0-litraisella (60/75 hv). 1,2 TSI:n teho kasvoi 110 hevosvoimaan ja sen rinnalle tuli myös 90-hevosvoimainen versio. Dieselvalikoimassa aiemmat moottorit korvasi 1,4-litrainen (75/90 hv) TDI.
Veikko Ilmasti
Veikko Ilmasti (s. 1928) on suomalainen keksijä ja yrittäjä, joka on saanut yli 40 patenttia erilaisille elektronisille laitteille. Hänen keksintöjensä pohjalle perustamiaan yrityksiä ovat vuonna 1960 aloitettu Labko Oy ja Aavi Technologies Ltd, jonka hän myi kiinalaisille.
Ensimmäisen patenttinsa Ilmasti sai viljan kosteusmittaristaan 1960, ja oli jo sitä ennen perustanut ensimmäisen yrityksensä Labkon. Muita tuotteita olivat puun kosteusmittari ja nestepintojen korkeusmittari. Ilmastin tuoreimmat patentit koskevat ilmanpuhdistustekniikkaa, ja niiden ympärille hän perusti vuonna 1991 Aavi Technologies -nimisen yrityksen. Muita Ilmastin keksintöjen pohjalle syntyneitä yhtiöitä ovat Moria Oy Ltd, Genano Oy, Ilmasti Oy, Ion Blast Oy ja Ulmaelektro Oy.
Koivistolta kotoisin oleva Ilmasti lähti jatkosotaan 12-vuotiaana, mutta kotiutettiin jo kuukauden kuluttua. Hän on näin yksi nuorimmista Suomen sotaveteraaneista. Ilmasti kävi Lahdessa teknillisen koulun ja toimi 1950-luvulla rakennusmestarina ja -tarkastajana. Vapaa-aikoinaan hän perehtyi elektroniikkaan ja alkoi kehitellä erilaisia sähköisiä mittalaitteita.
Ilmastin sotakokemuksista on Kirsi Markkanen ohjannut vuonna 2009 ensiesitetyn televisiodokumentin "Tosi tarina: Lapsisotilas". Ilmasti on muistellut lapsuuttaan ja yrittäjäuraansa myös julkaisemissaan kirjoissa.
Jukka Lemmetty
Timo Jukka Lemmetty (s. 19. helmikuuta 1951 Kouvola) on suomalainen Espoossa asuva kirjailija ja kuvittaja.
Lemmetty syntyi varatuomari Matti Lemmetyn ja Kerttu Jaakkolan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1971 on Eeva Marita Lähteenmäki. Lemmetty kävi keskikoulun Rovaniemen yhteislyseossa ja opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1968-1970 ja Münchenin taideakatemiassa 1971.
Lemmetty on erittäin tuottelias lastenkirjojen kuvittaja vuodesta 1981 ja tunnettu muun muassa Hannele Huovin Urpo ja Turpo sekä Raili Mikkasen Histamiini -teosten kuvittajana. Hän on kuvittanut myös Kaarina Helakisan James Bondén -kirjasarjaa sekä Jouko Varosen, Tuula Korolaisen, Leena Laulajaisen, Taru Mäkisen ja Kari Levolan teoksia, samoin kuin Teija Rekolan, Mikko Lensun ja Niina Hakalahden kirjoja. Lastenkirjojen ohella Lemmetty on kuvittanut muitakin teoksia, kuten oppikirjoja, ja esimerkiksi vuonna 2014 pohjoismaisena yhteistyönä julkaistun "Pohjolan lasten Raamatun", jonka suomalaiset kuvittajat olivat Lemmetyn ohella Elina Warsta, Lena Frölander-Ulf ja Nadja Sarell. Hän on myös pitänyt yksityisnäyttelyitä ja osallistunut useisiin yhteisnäyttelyihin.
Lemmetty on itse julkaissut seuraavat lastenkirjat:
Lemmetty sai Kuvittajat-yhdistyksen Kukko-palkinnon vuonna 2007. Amerin kulttuurisäätiön kuvituspalkinto myönnettiin Lemmetylle 1984 ja 1989.
Grovabreen
Grovabreen on lakijäätikkö Sognin ja Fjordanen läänissä, Norjassa. Pinta-alaltaan 20 km² laajuinen jäätikkö on Norjan 21. suurin (lukuun ottamatta Huippuvuorten saaristoa), ja sijaitsee kahden kunnan, Jølsterin ja Førden, alueilla.
Elefsínanlahti
Elefsínanlahti (; myös "Eleusiinlahti") on lahti Egeanmereen kuuluvan Saroninlahden pohjoisosassa Attikan rannikolla Kreikassa. Lahden suulla oleva Salamiin saari erottaa sen muusta Saroninlahdesta erilliseksi järvimäiseksi vesialueeksi, johon on pääsy salmista saaren kummaltakin puolelta.
Elefsínan kaupunki, josta lahti on saanut nimensä, sijaitsee sen pohjoisrannalla. Länsirannalla sijaitsee Néa Péramos ja itärannalla Skaramagkás.
Epídavroksenlahti
Epídavroksenlahti (; myös "Epidauroksenlahti") on lahti Egeanmereen kuuluvan Saroninlahden eteläosassa Peloponnesoksen maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se käsittää Argoliin niemimaan ja Méthanan niemen välisen vesialueen.
Lahti on saanut nimensä antiikin aikaisesta Epidauroksen kaupungista, joka sijaitsi sen rannalla, sekä nykyisestä Epídavroksesta. Lahden rannalla antiikin Epidauroksen paikalla sijaitsee Archaía Epídavroksen kylä.
Epídavros Limirán lahti
Epídavros Limirán lahti (; myös "Epidauros Limeran lahti") on lahti Egeanmereen kuuluvan Myrtóonmeren länsiosassa Peloponnesoksen niemimaahan kuuluvan Maléan niemen itärannikolla Kreikassa.
Monemvasián saarimainen niemi työntyy lahteen. Muutoin lahdessa ei ole suurempia saaria. Lahti on saanut nimensä antiikin aikaisesta Epidauros Limeran kaupungista, joka sijaitsi lahden rannalla hieman Monemvasiásta pohjoiseen.
Ierissóksenlahti
Ierissóksenlahti () on lahti Egeanmeren pohjoisosissa Chalkidikín niemimaan itärannikolla Athoksen niemen juuressa Kreikassa. Se sijaitsee Ierissóksen kaupungin edustalla, josta se on saanut nimensä. Lahden ranta kuuluu Aristotéliin kuntaan.
Lahden pohjois- ja itärannikolla on suojeltuja metsäalueita. Rannan lähellä sijaitsi muun muassa antiikin aikainen Stageiran kaupunki.
Kassándranlahti
Kassándranlahti () eli Toronaíoslahti (Κόλπος Τορωναίος, "Kólpos Toronaíos") on lahti Egeanmeren pohjoisosassa Makedonian maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se sijaitsee Chalkidikín niemimaan kahden läntisimmän niemen Kassándran ja Sithonían välissä.
Lahden pituus on noin 54 kilometriä ja leveys noin 24 kilometriä. Lahden länsiranta kuuluu Néa Propontídan ja Kassándran kuntiin, pohjoisranta Polýgyroksen kuntaan ja länsiranta Sithonían kuntaan. Lahdessa sijaitsee pieni Kélyfoksen saari.
Kaválanlahti
Kaválanlahti () on lahti Egeanmereen kuuluvan Traakianmeren pohjoisrannikolla Makedonian maantieteellisellä alueella Kreikassa.
Kaválanlahden pohjukassa sijaitsee Kaválan kaupunki, josta lahti on saanut nimensä. Lahden rannalla sijaitsee myös muun muassa Néa Péramoksen kaupunki. Kaválanlahden länsiranta kuuluu Pangaíon kuntaan, pohjoisranta Kaválan kuntaan ja itäranta Néstoksen kuntaan. Lahden edustalla sijaitsee Thásoksen saari.
Kyparissiakóslahti
Kyparissiakóslahti () eli Kyparissíanlahti (Κόλπος Κυπαρισσίας, "Kólpos Kyparissías") on lahti Joonianmeren itäosassa Peloponnesoksen niemimaan länsirannikolla Kreikassa.
Kyparissiakóslahti muodostaa loivan puolikaaren, jonka pituus on noin 60 kilometriä. Lahden pohjoisosan ranta kuuluu Länsi-Kreikan alueen Eliksen alueyksikköön ja jakautuu Pýrgoksen, Andrítsaina-Kréstenan ja Zacháron kuntien kesken, kun taas eteläosan ranta kuuluu Peloponnesoksen alueen Messenian alueyksikköön ja Trifylían kuntaan. Lahden etelärannikolla sijaitsee sille nimensä antanut Kyparissían kaupunki.
Alfeiós-joki laskee lahteen sen pohjoisrannikolla. Lahdessa ei ole saaria. Kauempana merellä sen edustalla sijaitsevat Strofadien saaret.
Lakonianlahti
Lakonianlahti () on lahti Joonianmeressä Peloponnesoksen niemimaan etelärannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Peloponnesoksesta erkanevien Mánin ja Maléan niemimaiden välissä.
Lahti on suunnilleen ylösalaisin käännetyn U-kirjaimen muotoinen, ja sen leveys itä-länsisuunnassa on noin 58 kilometriä ja pituus pohjois-eteläsuunnassa noin 44 kilometriä. Lahden rannat kuuluvat Lakonian alueyksikköön. Mánin niemimaa, joka käsittää lahden länsirannan, erottaa lahden Messenianlahdesta. Maléanniemi käsittää lahden itärannan.
Evrótas-joki laskee lahteen sen pohjoisrannikolla. Lahden pohjukassa sijaitsee Gýtheion kaupunki. Lahden suulla sijaitsevat Elafónisoksen ja Kytheran saaret.
Maliakóslahti
Maliakóslahti () on lahti Egeanmeren länsiosassa Keski-Kreikan maantieteellisellä alueella Kreikassa.
Maliakóslahti erkanee Pohjoisesta Euboianlahdesta ja työntyy Fthiotiin alueyksikön alueelle. Sen pohjoisranta kuuluu Stylídan kuntaan, länsiranta eli lahden pohjukka Lamían kuntaan ja eteläranta Mólos-Ágios Konstantínoksen kuntaan. Spercheiósjoki laskee lahteen sen länsipäässä.
Mégaranlahti
Mégaranlahti () on lahti Egeanmereen kuuluvan Saroninlahden pohjoisosassa Kreikassa. Se sijaitsee Salamiin saaren länsipuolella Mégaran kaupungin edustalla, josta se on saanut nimensä.
Lahdessa sijaitsee joitakin pieniä saaria, joista suurin on Revythoúsa.
Messenianlahti
Messenianlahti () on lahti Joonianmeressä Peloponnesoksen niemimaan etelärannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Peloponnesoksesta erkanevien Messenian niemimaan ja Mánin niemimaan välissä.
Messenian niemimaa käsittää lahden länsirannikon. Itärannikon käsittävä Mánin niemimaa erottaa lahden Lakonianlahdesta. Kalamátan kaupunki sijaitsee Messenianlahden pohjukassa. Lahdessa ei ole saaria.
Moúdroksenlahti
Moúdroksenlahti () on lahti Egeanmeren pohjoisosassa Límnoksen saaren etelärannikolla Kreikassa. Sen länsirannikolla sijaitsee Néa Koútali ja itärannikolla Moúdros, josta lahti on saanut nimensä.
Moúdroksenlahti toimi ympärysvaltojen laivaston tukikohtana niiden hyökkäyksessä Gallipolin taistelussa ensimmäisen maailmansodan aikana.
Mýrtoksenlahti
Mýrtoksenlahti () on lahti Joonianmeressä Kefalonián saaren pohjoisrannikolla Kreikassa. Se on toinen saaren kahdesta suuresta lahdesta etelärannikon Argostólinlahden ohella.
Lahdella on Mýrtoksen ranta, joka on yksi Kefalonián tunnetuimpia rantoja ja suosituimpia turistikohteita. Se sijaitsee pienemmässä lahdelmassa Mýrtoksenlahden keskivaiheilla. Rannan pohjoispuolella Mýrtoksenlahteen työntyy pieni Ásoksen saarimainen niemi, jossa on linnoitus ("Froúrio").
Pagasitikóslahti
Pagasitikóslahti (; myös "Pagasainlahti") on lahti Egeanmeren länsilaidalla Thessalian maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se sijaitsee Pílion eli Pelionin niemimaan kainalossa Magnesian rannikon ympäröimänä.
Vóloksen kaupunki sijaitsee lahden pohjukassa sen pohjoisrannalla. Lahden rannalla sijaitsevat myös muun muassa Néa Anchíalos sekä Néa Anchíaloksen lentoasema. Lahdessa sijaitsee Palaió Tríkerin saari.
Petaliónlahti
Petaliónlahti () on lahti Egeanmeren länsiosassa Euboian saaren ja Attikan itärannikon välissä. Se yhdistää Eteläisen Euboianlahden muuhun Egeanmereen.
Lahden itäosassa Euboian rannikolla sijaitsee Petalioí-saariryhmä. Sen suurimmat saaret ovat Megalónisos, Chersonísi, Lamperoúsa ja Tragonísi. Attikan rannikolla lahden länsirannalla sijaitsevat muun muassa Néa Mákri, Rafína ja Artémida.
Singitikóslahti
Singitikóslahti () eli Pyhänvuorenlahti (Κόλπος Αγίου Όρους, "Kólpos Agíou Órous") on lahti Egeanmeren pohjoisosassa Makedonian maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se sijaitsee Chalkidikín niemimaan kahden itäisimmän niemen Sithonían ja Áthoksen välissä.
Singitikóslahti on saanut nimensä antiikin aikaisesta Singoksen kaupungista, joka sijaitsi jossakin Sithonían niemellä. Lahden toinen nimi viittaa Áthokseen eli Pyhään Vuoreen. Lahden pituus on noin 48 kilometriä ja leveys noin 24 kilometriä. Lahden itärannalla sijaitsevat muun muassa ”Áthoksen portti” Ouranoúpoli sekä Áthoksen satama Dáfni. Lahdessa sijaitsevat muun muassa saaret Ammoulianí ja Diáporos.