hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Liisa Laine
Liisa Laine (s. 1936) on Suomen ensimmäisiä suomenkielisiä tv-naisuutistenlukijoita.
Laine työskenteli Suomen televisiossa syksyssä 1958 lähtien. Uutisiin Laine siirtyi vuonna 1962 kun silloinen uutispäällikkö Erkki Raatikainen houkutteli hänet ohjaajaksi. Keväällä 1968 Laine siirtyi ns. kakkosjuontajaksi, lukemaan sähkeuutisia ja myöhäisillan lyhyitä lähetyksiä. 1970-luvulla Laine luki myös pääuutislähetyksiä Heikki Kahilan ja Heimo Tauriaisen lomatuuraajana.
Laine ei kuitenkaan ollut ensimmäinen naisuutistenlukija Yleisradiossa. Ruotsinkielisen TV-nyttin puolella Astrid Gartz oli aloittanut uutistenlukijana hieman aikaisemmin. Myös suomenkielisissä uutisissa Kristiina Alatalo ja Ritva Salonen lukivat uutisia jo 1960-luvun alussa. Kuitenkin vakituisina uutistenlukijoina tuolloin toimivat ainoastaan miehet. Laine päätyi uutistenlukijaksi naistyöntekijöiden vaadittua tasa-arvoa toimituksiin sekä työnjohdon haluttua naislukijoita uutisiin. Liisa Laine työskenteli uutissa vuoteen 1996 saakka.
Aili Nenola
Aili Annikki Nenola (s. 27. lokakuuta 1942 Haukipudas) on professori emerita, folkloristiikan tutkija, monitieteisen ja kriittisen naistutkimuksen uranuurtaja ja Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan dekaani 2004–2006.
Aili Nenola aloitti yliopisto-opintonsa Turun yliopistossa 1962 suomen kielen oppiaineessa, jonne hän laati kandidaatin työn 1971. Nenola väitteli 1982 kansanrunoudentutkimuksen ja uskontotieteen oppiaineeseen inkeriläisiä itkuvirsiä käsittelevällä tutkimuksellaan Studies in Ingrian Laments.
Aili Nenola työskenteli yliopistourallaan Turun, Helsingin ja Oulun yliopistoissa sekä Suomen akatemialla. Nenola toimi uransa aikana tutkijana, professorina, tutkimushankkeen johtajana ja dekaanina. Eläkkeelle Aili Nenola siirtyi 2007 Helsingin yliopistosta humanistisen tiedekunnan dekaanikauden ja Kristiina-instituutin naistutkimuksen määräaikaisen professuurin päättyessä.
Tutkimuksen ja opetuksen rinnalla Aili Nenola toimi aktiivisesti tieteellisissä yhdistyksissä ja tiede- ja yliopistohallinnossa. Aili Nenola on toiminut mm. Suomen Akatemian Kulttuurin ja yhteiskunnan tutkimuksen toimikunnan puheenjohtajana, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran esimiehenä ja Tukinainen ry:n hallituksen jäsenenä.
Aili Nenolan rooli naistutkimuksen oppiaineen synnyssä on keskeinen. Hän oli mukana 1982 perustamassa Turun tutkijanaiset ry:n toimintaa ja johtamassa projektia jonka pohjalta naistutkimuksen oppiaineen ensimmäinen oppikokonaisuus aloitti Turussa 1988. 1990 Nenola aloitti valtakunnallisen naistutkimuksen jatkokoulutusverkoston ohjaajana ja 1995 Naistutkimuksen Sukupuolijärjestelmtä-tutkijakoulun johtajana. 2003 naistutkimus saavutti täysmittaisen oppineen aseman Aili Nenolan johdolla, kun sitä saattoi opiskella pääaineena 2003 alkaen.
Ernst Gräfenberg
Ernst Gräfenberg (26. syyskuuta 1881 – 28. lokakuuta 1957) oli saksalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin muuttanut lääkäri (erityisesti gynekologi), joka keksi Gräfenbergin renkaana tunnetun kierukan. Gräfenberg myös muun muassa tutki naisen virtsaputken roolia orgasmissa. G-piste eli Gräfenbergin piste on nimetty hänen mukaansa.
Gräfenberg opiskeli lääketiedettä Göttingenissä ja Münchenissä, ja valmistui tohtoriksi 10. maaliskuuta 1905. Sen jälkeen hän työskenteli aluksi silmätautiopin parissa Würzburgin yliopistossa, mutta siirtyi sitten obstetriikan ja gynekologian pariin Kielin yliopistoon. Vuonna 1910 Gräfenberg työskenteli gynekologina Berliinissä, ja vuonna 1920 hänellä oli toimisto Kurfurstendammissa. Hän oli berliiniläisen Britzin kunnallissairaalan päägynekologi, ja rupesi tutkimaan ihmisen lisääntymisen fysiologiaa Berliinin yliopistossa.
Vuonna 1981 Addiego et al. nimesivät G-pisteen Gräfenbergin mukaan.
Kun natsismi valtasi alaa Saksassa, Gräfenbergin, joka oli juutalainen, tuli erota Britzin kunnallissairaalan gynekologian ja obstetriikan johtopaikalta vuonna 1933. Vuonna 1934 Hans Lehfeldt yritti suostutella Gräfenbergiä lähtemään Natsi-Saksasta. Gräfenberg kuitenkin kieltäytyi, koska arveli olevansa turvassa sen takia, että hänen asiakkainaan oli korkea-arvoisten natsijohtajien vaimoja. Vuonna 1937 hänet kuitenkin pidätettiin, ja hän pääsi vapaaksi Margaret Sangerin maksamia lunnaita vastaan. Vuonna 1940 Gräfenberg muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän harjoitti gynekologin ammattia New Yorkissa.
Gräfenbergin vanhemmat olivat Salomon Gräfenberg (1834–1918) ja Minna Gräfenberg (o.s. Eichenberg, 1845–1910). Ernst Gräfenberg oli hetken aikaa naimisissa kirjailija R. G. Waldeckin kanssa. Gräfenberg kuoli 28. lokakuuta 1957 New Yorkissa.
Anne Tompuri
Anne Kaarin Tompuri, (s. 1958, Lappeenranta) on suomalainen kuvataiteilija.
Tompuri on tunnettu mustavalkoisista, kankaalle guassilla ja pigmentillä maalatuista teoksista. Tompuri on opiskellut 1980-luvulla Kuvataideakatemiassa ja Kankaanpään taidekoulussa.
Sophie Wilson
Sophie Wilson (s. 1957 Leeds, Englanti; syntyjään Roger Wilson) on brittiläinen tietojenkäsittelytieteilijä ja ohjelmistosuunnittelija.
Wilson suunnitteli vuonna 1977 Acorn System 1:n, joka oli harrastelijoille suunnattu varhainen 8-bittinen tietokone.
Wilson ja Steve Furber suunnittelivat yhdessä BBC Micron vuonna 1980. Laitetta käytettiin brittikouluissa opetustarkoituksiin ja sitä myytiin 1,5 miljoonaa kappaletta. Vuonna 1985 he suunnittelivat 32-bittisen ARM "Advanced RISC Machine" -prosessorin, jota käytettiin BBC Micron apuprosessorina. Myöhemmin prosessoria käytettiin Acorn Computersin ensimmäisessä ARM-pohjaisessa kotitietokoneessa Archimedessä.
2000-luvulla ARM:sta tuli mobiililaitteiden "de facto" suoritin.
Toody Cole
Toody Cole (o.s. Kathleen Alice Connor, s. 30. joulukuuta 1948, Portland, Oregon, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen punk rock -yhtye Pierced Arrowsin sekä edesmenneiden The Ratsin ja Dead Moonin basisti. Näiden yhtyeiden levytysten lisäksi Toody on julkaissut soolosinkun "Coming on Strong" vuonna 1985. Toody Cole on naimisissa laulaja, kitaristi, biisintekijä Fred Colen kanssa ja näillä garagepunkin isovanhemmilla on kolme yhteistä lasta sekä useita lapsenlapsia.
Maija Grotell
Maija Grotell (19. elokuuta 1899 Helsinki – 6. joulukuuta 1973 Pontiac, Michigan, Yhdysvallat) oli suomalais-yhdysvaltalainen keraamikko ja opettaja. Yhdysvalloissa elämäntyönsä tehnyt ja vuonna 1934 maan kansalaisuuden saanut Grotell tunnetaan ”Yhdysvaltain keramiikkataiteen äitinä”. Grotell muutti vuonna 1927 New Yorkiin opiskellakseen New York State College of Ceramicsissa. Vuodesta 1927 vuoteen 1938 hän myös toimi alan opettajana monissa paikoissa New Yorkissa.  Vuonna 1938 Grotell siirtyi Bloomfield Hillsiin Michiganiin, jossa hänestä tuli Cranbrook Academy of Artin keramiikkaosaston päällikkö. Yksi hänen kollegojaan Cranbrookissa oli arkkitehti Eliel Saarinen. Grotell jäi Cranbrook Academysta eläkkeelle vuonna 1966.
Grotellia pidettiin innovatiivisena ja lahjakkaana opettajana, ja erityisen tunnettu hän oli lasitusteknisistä kokeiluistaan. Saarisen ehdotuksesta hänen lasitetekniikkaansa käytettiin General Motors Technical Center -rakennuksen keraamisessa ulkoseinässä Warrenissa Michiganissa. Grotell palkittiin uransa aikana useilla tunnustuksilla, muun muassa Barcelonan vuoden 1929 maailmannäyttelyssä hän sai Diploma di Colabradorin, hopeamitalin Pariisin vuoden 1937 maailmannäyttelyssä sekä Cranbrook Academy of Artin Faculty Medalin vuonna 1966. Postuumisti hän sai vuonna 1999 National Council on Education for the Ceramic Artsin myöntämän Excellence in Teaching -tunnustuksen. Grotell piti useita yksityisnäyttelyitä, muun muassa Chicagon Taideinstituutissa (1950), Cranbrookin museossa (1952), Syracusen yliopiston Joe and Emily Lowe Art Centerissä sekä Museum of Contemporary Craftsissa (1967) New Yorkissa. Hänen töitään on monien museoiden kokoelmissa.
Maija Juvas
Maija Juvas (ent. "Maija Guseff", myös nimellä "Maiju Juvas", 22. maaliskuuta 1905 – 28. toukokuuta 1955) oli suomalainen kansatieteilijä ja suomalaisen steinerkoulun perustaja.
Juvaksen vanhemmat olivat Mäntyharjun tuomiokunnan tuomari Leodor (Heliodorus) Guseff (1857–1917) ja Hanna Helena Levander. Hän valmistui Helsingissä ylioppilaaksi vuonna 1923 ja opiskeli sittemmin Helsingin yliopistossa suomen kieltä, kansatiedettä ja taidehistoriaa. 1930-luvulla Juvas kartoitti Sanakirjasäätiön (nyk. Kotus) rahoittamana metsäsuomalaisten murretta yhdessä veljensä vaimon Astrid Reponen-Juvaksen ja Helmi Helmisen kanssa. Vuosien 1930–1932 aikana Juvas keräsi 11 607 sanalappua metsäsuomalaisten murretta.
Myöhemmin 1940- ja 1950-luvuilla Juvas toimi opettajana ja kiinnostui steinerpedagogiikasta. Hän oli mukana perustamassa Suomen ensimmäistä steinerkoulua Kaisu Virkkusen kanssa . Juvas menehtyi syöpään vuonna 1955.
Malin Ahlsved
Malin Ahlsved (s. 1976) on suomalainen kuvataiteilija. Hänen akvarellitöissään yhdistyvät lapsenomaiset hahmot ja synkätkin aiheet, kuten pelko ja yksinäisyys. Teoksissa on runsaasti yksityiskohtia ja symboliikkaa.
Ahlsved valmistui kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 2004. Hän on työskennellyt aiemmin kehitysvammaisten hoitajana ja valmistunut myös lähihoitajaksi vuonna 2011.
Ahlsvedin teoksia on muun muassa Kiasman ja Emman kokoelmissa.
Katarina Pavlova
Katarina Karlovna Pavlova (o.s. Jaenisch; 22. heinäkuuta 1807 Jaroslavl, Venäjä – 14. joulukuuta 1893 Dresden, Saksa) oli venäläis-suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Pavlova syntyi viipurilaiseen kauppiassukuun ja tuli tunnetuksi Venäjän, Ranskan ja Saksan kirjallisissä piireissä 1830-luvulta lähtien.
Katarina Pavlovan isä oli Moskovan lääketieteellisen akatemian kemian ja fysiikan professori Karl Jaenisch ja äiti Jelizaveta Karlovna Martin. Pavlova avioitui vuonna 1836 kirjailija Nikolai Filippovitshin (1805-1864) kanssa. Pariskunnalla oli yksi lapsi, Ippolit (1839-1882), joka työskenteli toimittajana. Pavlova oli yksi merkittäviä varhaisia runouden kääntäjiä. Hän käänsi venäläistä runoutta saksaksi ja venäläistä, puolalaista, englantilaista ja saksalaista runoutta ranskaksi. Miehensä kanssa hän piti tunnettua kirjallista salonkia. Kun Pavlovan mies pidätettiin uskottomuuden ja kielletyn kirjallisuuden omistamisen takia, Pavlova muutti Tarttoon vuonna 1853. Vuonna 1858 hän asettui Dresdeniin, missä kuoli vuonna 1893. Pavlovan naisen asemaa yhteiskuntakriittisesti tarkasteleva romaani Dvojnaja zhizn (Kaksoiselämää) ilmestyi vuonna 1848. 1990-luvulla Pavlovan teoksia on julkaistu uudelleen ja hänestä on tehty naiskirjallisuushistoriallista tutkimusta.
Sari Koski-Vähälä
Sari Koski-Vähälä (s. 1968 Kokkola) on espoolainen kuvataiteilija. Koski-Vähälä on tullut tunnetuksi sekä omasta taiteellisesta tuotannostaan että toimimisestaan osana Hyäryllistä-taiteilijaryhmää (yhteistyössä Jouko Korkeasaaren ja Heli Kurunsaaren kanssa).
Koski-Vähälän teokset ovat usein pieniä veistoksia tai esineteoksia, joiden materiaalina on käytetty erilaista ylijäämä- ja löytöainesta: hiuksia, pureskeltuja purukumeja, poltetun kynttilän steariinia ja teipinpätkiä. Taiteilija on itse kutsunut teoksiaan kolmiulotteisiksi ”keräilyn ja ihmettelyn konkretisoitumiksi, käytetyistä ja säästetyistä materiaalista tehdyiksi asetelmiksi”. Koski-Vähälän luomistyötä ohjaa usein ”hallittu sattuma”, jonka ohjaamana hän lähtee uudelleenrakentamaan kierrätysmateriaaleista erilaisia uusia esineitä ja asetelmia.
Sari Koski-Vähälä on valmistunut taiteen maisteriksi (TaM) Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2010. Hän on opiskellut myös Limingan taidekoulussa (1991–1992), Pohjoismaisessa taidekoulussa (1992–1993) ja Lahden taideinstituutissa (1993–1997).
Anna Sinebrychoff
Anna Sinebrychoff (o.s. Tichanoff; 1830 Turku – 1904) oli suomenvenäläisen Sinebrychoffin panimosuvun matriarkka, joka toimi Sinebrychoffin panimon johdossa miehensä, kauppaneuvos Pavel Sinebrychoffin (Paul Sinebrychoff vanhempi) (1799–1883) kuoleman jälkeen. Anna Sinebrychoff nousi aikanaan merkittäväksi helsinkiläiseksi vaikuttajaksi, joka tunnettiin terävänä liikenaisena ja toisaalta hyväsydämisenä ja anteliaana hyväntekijänä.
Anna Tichanoffin vanhemmat olivat kapteeni Joachim Tichanoff ja Johanna Magdalena Landström ja hän peri ajan käytännön mukaan äidin äitinsä Anna Hendelian etunimen. Joulukuussa 1830 Turussa syntyneestä Anna Fefimona Tichanoffista on käytetty myös nimeä Anna Jefimova Tihanova. Perhe ei ollut venäläinen, vaan viipurilaisia ja karjalaisia kauppiaita. Miehensä kuoltua Johanna Tichanoff muutti 16-vuotiaan tyttärensä kanssa Helsinkiin ja päätyi Paul Sinebrychoffin taloudenhoitajaksi.
19-vuotiaana Anna avioitui Paul Sinebrychoffin kanssa, joka oli häntä yli 30 vuotta vanhempi. Ikäerosta huolimatta avioliitto oli onnellinen. Aluksi Anna keskittyi kodin ja lasten hoitoon. Sinebrychoffin pariskunta oli kiinnostunut kuvataiteesta ja he hankkivat teoksia koteihinsa, Bulevardi 40:een ja Espoossa sijaitsevaan Hagalundin kartanoon. Heillä oli neljä lasta: Nicolas (1856–1896), Maria (1852–1923), Anna (1854–1943) ja Paul nuorempi (1859–1917). Anna maalautti kullekin lapselleen muotokuvansa, jotka teki Albert Edelfelt. Miehensä sairastuttua ja kuoltua Anna otti vastuun perheen liiketoiminnasta. Perheyhtiö muutettiin vuonna 1888 osakeyhtiöksi ja Anna toimi hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa asti. Kahdessa vuosikymmenessä hän nelinkertaisti perimänsä omaisuuden arvon, hän omisti muun muassa oblikaatioita ja Yhdyspankin osakkeita.
Anna tuli tunnetuksi "köyhien äitinä", sillä hän harrasti laajaa hyväntekeväisyyttä ja saattoi auttaa vaikka lahjoittamalla hevosen. Anna Sinebrychoff oli myös innokas puutarhaharrastaja.
Annan ja Paulin pojat Nicolas ja Paul Sinebrychoff jatkoivat perheen liiketoimintaa, tyttäret Maria ja Anna taas saivat ulkomaisen pensionaattikoulutuksen. Maria von Wahlberg omistautui perheelleen, mutta Anna Kjöllerfeldt toimi osakeyhtiön hallituksessa.
Emilia Chydenius
Emilia Augusta Chydenius (13. kesäkuuta 1844 Helsingin pitäjä – 12. joulukuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen kirjapainon johtaja. Hänen vanhempansa olivat yliopiston asiamies, revisionioikeuden ylikomissaari Anders Johan Chydenius ja kirjapainon johtaja Margareta Sofie Enbom.
Emilia Chydenius johti Helsingissä Simeliuksen perillisten kirjapainoa vuodesta 1886. Hän oli myös yksi kirjapainon omistajista kahden veljensä kanssa heidän perittyään sen äidiltään. Kirjapainon oli perustanut 1819 Jakob Simelius (1785–1826), jonka kuoltua sen toimintaa jatkoi hänen leskensä Maria Simelius (1792–1843). Tämän jälkeen kirjapainoa johti hänen sisarentyttärensä Sofie Chydenius (1811–1886).
Simeliuksen kirjapainosta muodostettiin 1887 osakeyhtiö, J. Simelii Arvingars Boktryckeri Aktiebolag. Sen merkittävin painotyö oli "Finlands Allmänna Tidning" ja "Suomalainen Wirallinen Lehti". Emilia Chydeniuksen johdolla kirjapainon koneita uusittiin ja sen voimanlähteeksi hankittiin höyrykone. Sen jäätyä riittämättömäksi kirjapainossa otettiin 1902 käyttöön sähkö. Vuonna 1890 kirjapainolle rakennettiin Uudenmaankatu 9:n tontille uusi tilavampi painotalo. Kaksi vuotta myöhemmin ostettiin naapuritontti Uudenmaankatu 11 tulevaisuuden laajennuksia varten.
Emilia Chydeniuksen johtamalle kirjapainolle 1900-luvun alku oli vaikeaa, kun senaatti siirsi "Finlands Allmänna Tidningin" ja "Suomalaisen Wirallisen Lehden" painatuksen 1901 omaan kirjapainoonsa. Emilia Chydenius osti 1904 veljenpoikiensa osakkeet yhtiöstä, joten perheyrityksen omistajiksi jäi pelkästään naisia: Emilia Chydeniuksen lisäksi osakkaina olivat hänen veljiensä kaksi leskeä. Emilia Chydeniuksen kuoltua jo seuraavana vuonna hänen tilalleen yrityksen osakkaaksi tuli hänen veljenpoikansa Sam Chydenius (1865–1917).
Emilia Chydenius valittiin kirjatyöntekijöiden yhdistyksen kunniajäseneksi 1894. Hän tuki erityisesti Suomen Kirjanpainajain Tukiyhdistyksen toimintaa. Simeliuksen perillisten kirjapaino teki 1894 tukiyhdistykselle lahjoituksen 75-vuotisen toimintansa kunniaksi, ja Emilia Chydenius muisti yhdistystä myös testamentissaan.
Sirkka Saarinen
Sirkka Aulikki Saarinen (s. 21. joulukuuta 1954 Turku) on suomalainen Turun yliopiston professori ja kielitieteilijä. Saarinen on tutkinut erityisesti marin kieltä, muun muassa sen kirjakielen kehitystä, kielikontakteja, johto-oppia ja sanastoa. Hän on lisäksi tutkinut esimerkiksi mordvalaisia kieliä sekä unkarin ja udmurtin kieliä.
Saarinen suoritti ylioppilastutkintonsa Turun tyttölyseosta 1974 ja aloitti jo samana kesänä suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen opinnot Turun yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1979. Saarisen erikoistuminen marin kieleen sai alkunsa hänen toimittaessaan opiskeluaikanaan marilaisia kieli- ja folkloreaineistoja yhdessä opettajansa Alho Alhoniemen kanssa. Vuosina 1981–1990 Saarinen päätoimitti vuonna 2008 ilmestynyttä suurta marin kielen murresanakirjaa "Tscheremissisches Wörterbuch", ja vuonna 1990 hän valmistui lisensiaatiksi ja 1991 edelleen väitteli tohtoriksi aiheenaan marilaisten arvoitusten kielioppi.
Vuodesta 2002 Saarinen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen ja vuodesta 2012 Udmurtian valtionyliopiston kunniatohtori. Hänelle on myönnetty 2008 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki.
Saarinen on toiminut aktiivisesti lukuisissa luottamustehtävissä, alkaen jo opiskeluaikanaan Turun yliopiston fennougristiikan opiskelijoiden ainejärjestössä Sugri ry:ssä. Myöhemmin Saarinen on toiminut mm. M. A. Castrénin seuran hallituksessa 1990–2012, International Society of Dialectology and Geolinguisticsin varapuheenjohtajana 1997–2003 ja Suomen kansallisen komitean puheenjohtajistossa 1995–2010. Suomen Kielen Seuran johtokuntaan hän on kuulunut vuodesta 1998 lähtien ja Suomalais-Ugrilaisen Seuran johtokuntaan vuodesta 2000 lähtien. Saarinen on myös aikakauskirjojen Sananjalka ja Finnisch-ugrische Forschungen päätoimittaja.
Ritva Wäre
Ritva Tuulikki Wäre (s. 20. syyskuuta 1945 Helsinki) on filosofian tohtori taidehistorian dosentti Helsingin yliopistossa. Hän oli ollut museoviraston tutkija, kun hän sai nimityksen Suomen kansallismuseon johtajaksi syyskuussa 1992. Ylijohtajana hän toimi 2003-2009.
Wäreen vanhemmat ovat taidegraafikko Erkki Tuomi ja Hilkka Tuomi, s. Lemmetyinen. Wäreen puoliso vuodesta 1980 on diplomi-insinööri Olli Sakari Wäre. Heillä on yksi lapsi.
Wäre kirjoitti ylioppilaaksi 1964. Filosofian tohtoriksi hän valmistui vuonna 1991, väitöskirjan aiheena oli "Rakennettu suomalaisuus. Nationalismi viime vuosisadan vaihteen arkkitehtuurissa ja sitä koskevissa kirjoituksissa".
Golfkenttä
Golfkenttä on golfin pelaamiseen ja siihen liittyvään oheistoimintaan käytettävä alue. Golfkentällä on golfrata ja usein myös driving range ja harjoitteluviheriö harjoittelua ja lämmittelyä varten. Golfautoja varten voi olla erityisiä polkuja.
Golfrata on varsinaiseen golfin pelaamiseen tarkoitettu alue. Golfradalla on yhdeksän tai 18 reikää. Reiäksi kutsutaan niin tällaista kentän jaksoa kuin sen lopussa olevaa maahan kaivettua koloakin. Reiät on numeroitu, ja ne pelataan kierroksen aikana numerojärjestyksessä.
Golfratoja on hyvin erimittaisia. Yhdysvalloissa 18-reikäinen rata voi olla kokonaispituudeltaan jopa 6,5 kilometriä, ja toisaalta yhdeksänreikäinen rata voi olla vain 1,2 kilometriä pitkä.
Jokaisella reiällä on tiiauspaikka, väylä, puttausviheriö ja reikä.
Avauslyönti suoritetaan tiiauspaikalta. Tiiauspaikkoja on yhdellä reiällä yleensä neljä, kaukaisimmasta lähimmäksi väreiltään valkoinen, keltainen, sininen ja punainen. Pelaajat käyttävät oman tasoituksensa mukaista teetä.
Väylä on suorin tie tiiltä viheriölle, ja pelaajat pyrkivätkin pitämään lyöntinsä väylällä. Väylällä ei ole puita, ja ruoho on siinä lyhyempää kuin puolikarheikossa ja karheikossa väylän ympärillä. Väylän reunoilla ja viheriön ympärillä voi olla hiekkaesteitä eli bunkkereita ja luonnonesteitä kuten puita, lampia ja puroja.
Väylän päässä on viheriö, joka on lyhyeksi leikattua ruohoa. Viheriöllä on reikä, joka on läpimitaltaan 10,8 senttimetriä ja vähintään 10 senttimetriä syvä. Reikään on usein pystytetty lippu kertomaan sen sijainti.
Jokaisella reiällä on sen pituuden mukaan laskettu "par"-luku, joka on se lyöntimäärä, jolla reiästä tulisi kohtuudella selvitä. Par 3 -reikä on enintään 220 metriä, par 4 on 220–430 metriä, ja par 5 on 430–630 metriä. Sitä pitemmät par 6 -reiät ovat harvinaisia. Jokaiseen par-lukuun on laskettu mukaan oletus siitä, että pelaaja puttaa viheriöllä kahdesti. Yleisimpiä 18-reikäisiä kenttiä ovat par 70-, par 71- ja par 72-kentät.
Golfkentät vaativat runsaasti kasteluvettä, mikä voi johtaa veden puutteeseen etenkin kuivilla alueilla ja pohjaveden suolapitoisuuden nousuun. Tropiikissa golfkentillä saatetaan käyttää runsaasti lannoitekemikaaleja ja torjunta-aineita. Kentät myös vaativat paljon tilaa.
Suomen ensimmäinen 18-reikäinen golfkenttä on Talin kenttä Helsingissä, joka laajennettiin täysimittaiseksi olympiavuonna 1952. Toinen täysimittainen kenttä avattiin Espooseen 1982. 1980-luvun lopulla kenttiä rakennettiin paljon lisää. Vuonna 2016 Suomen Golfliiton jäsenseuroilla oli yli 150 golfkenttää, joista pohjoisin Kittilässä.
Hilmar Baunsgaard
Hilmar Baunsgaard (26. helmikuuta 1920 – 30. kesäkuuta 1989) oli tanskalainen poliitikko ja maansa pääministeri 1968–1971. Hän oli kauppaministerinä vuodet 1961–1964 Viggo Kampmannin ja Jens Otto Kragin hallituksissa.
Baunsgaard istui Tanskan parlamentissa vuodet 1957–1977. Hän edusti Radikaali Venstre -puoluetta.
Helmikuussa 1968 Baunsgaard teki Pohjoismaiden neuvoston kokouksessa Oslossa aloitteen pohjoismaiseen talousyhteistyöhön tähtäävän Nordek-hankkeen perustamisesta.
Helena Lehtinen
Helena Lehtinen (s. 1952 Lahti) on suomalainen palkittu korutaiteilija ja opettaja.
Lehtinen vietti lapsuutensa Nastolassa. Hän opiskeli Lahden kultaseppäkoulussa hopeasepäksi vuonna 1977 ja valmistui Lahden Muotoiluinstituutista muotoilijaksi vuonna 2000. Lehtinen perusti Tarja Tuupasen ja Eija Mustosen kanssa korutaideryhmän Hibernate vuonna 1999.
Lehtinen toimi opettajana Tukholman Konstfack-muotoilukoulussa vuosina 2004–2006 ja hän on opettanut myös Etelä-Karjalan ammattikorkeakoulussa ja Lahden kultaseppäkoulussa. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin korutaiteen merkittävä kansainvälinen tunnustus, Herbert Hoffman Preis. Vuonna 2015 Korutaideyhdistys palkitsi hänet Vuoden korutaiteilija -tunnustuksella.
Helena Lehtinen on esitellyt työtään laajasti näyttelyissä Suomessa ja kansainvälisesti. Hänen korutaidettaan on kuvailtu monimuotoiseksi ja yllättäväksi. Lehtinen käyttää töissään monipuolisesti erilaisia metalleja ja kierrätysmateriaaleja. Lehtisen mielelestä korutaidetta saa tulkita ja kantaja antaa merkityksiä korulle. Hänen mukaansa ”koru on oman ilmaisun väline ja taide-esine, jota käytetään juhlan lisäksi myös arjessa”.
Mark Labbett
Mark Labbett (s. 15. elokuuta 1965) on englantilainen tietokilpailija, joka tunnetaan yhtenä "jahtaajista" () brittiläisessä "The Chase" -visailuohjelmassa. Hän on "jahtaajana" myös ohjelman yhdysvaltalaisessa ja australialaisessa versiossa. Labbett on osallistunut myös useisiin muihin visailuohjelmiin ja tietokilpailuihin. Hän myös työskentelee Redtooth-nimisen tietokilpailuyrityksen kysymyksenlaatijana. Aiemmin hän työskenteli matematiikanopettajana.
Muut "The Chase" -ohjelman "jahtaajat" ovat Shaun Wallace, Anne Hegerty, Paul Sinha ja Jenny Ryan. Labbettin lempinimi ohjelmassa on "The Beast" (), joka johtuu hänen isosta koostaan sekä siitä, että hänen sukunimensä kuulostaa ranskan sanalta "la bête", joka tarkoittaa petoa.
Vuonna 2012 Labbett tuli 81. sijalle Tietokilpailun maailmanmestaruuskilpailuissa.Mark Labbett syntyi Tivertonissa, Devonissa, Englannissa. Labbett meni naimisiin itseään 27 vuotta nuoremman Katie-vaimonsa kanssa lokakuussa 2014. Labbettilla on kaksi pikkuveljeä: Paul ja Philip.
Kyniska
Kyniska Spartalainen (, s. n. 440 eaa.) oli antiikin kreikkalainen spartalainen prinsessa. Hän on historian ensimmäinen nainen, joka on merkitty Olympian kisojen voittajaksi.
Kyniska oli kuningas Arkhidamos II:n tytär ja tätä seuranneiden kuninkaiden Agis II:n ja Agesilaoksen sisar. Hänen äitinsä nimi oli Eupoleia ja sisarensa Proauga. Naisten nimet viittaavat mahdollisesti hevosharrastukseen. Kyniskan itsensä nimi tarkoittaa ”Pientä koiraa”, mikä saattaa puolestaan viitata metsästysharrastukseen. Hänen isoisänsä Zeuksidamoksen lempinimi oli Kyniskos.
Olympian kisojen voittajien luettelossa Kyniskan nimiin on kirjattu nelivaljakkoajojen voitto olympiadien 96. ja 97. eli vuosien 396 ja 392 eaa. kisoissa. Laji oli kisojen arvostetuin. Itse kisoihin saivat ottaa osaa urheilijoina vain miehet, mutta Kyniskan voitto oli mahdollinen, koska hevosvaljakkoajojen voittajaksi nimettiin ohjastajan sijasta valjakon omistaja, kyseisissä tapauksissa Kyniska. Kyniskalla on ollut mahdollisuus varustaa kallis valjakko kisoihin isältään perimänsä omaisuuden turvin sekä siksi, että spartalaiset naiset olivat monin tavoin muita kreikkalaisia itsenäisempiä. Pausaniaan mukaan Kyniskalla oli suuri halu voittaa kisat. Sekä antiikin lähteet että nykytutkijat ovat kuitenkin erimielisiä siitä, missä määrin hän oli todella itsenäinen toimija ja missä määrin toimi voittojen aikaan kuninkaana toimineen veljensä Agesilaoksen päämäärien ajamiseksi.
Kyniskan voittojen kunniaksi Olympiaan pystytettiin kaksi patsasta, joista toinen esitti itse Kyniskaa ja toinen hänen valjakkoaan ohjastajineen. Patsaat veisti Apelleas Megaralainen. Toisen patsaan jalustassa ollut piirtokirjoitus tunnetaan sekä arkeologisena löytönä että "Kreikkalaisesta antologiasta". Siinä hän kertoo olevansa kuninkaiden tytär ja sisar ja ainoa nainen kreikkalaisista, joka sai kantaa kisojen voittajan seppelettä. Pausaniaan mukaan Spartassa oli Kyniskalle omistettu heroon. Se sijaitsi Platanistassa lähellä paikkaa, jossa spartalaiset nuoret urheilivat. Spartassa Kyniskan valjakko on saattanut osallistua paikallisen Hyakinthia-juhlan kilpailuihin. Muutoin Kyniskasta tiedetään vain vähän.
Myöhemmin Olympian kisojen voittajiksi merkittiin myös muita naisia, mutta kukaan heistä ei saavuttanut Kyniskan mainetta.
Tuuli Mattelmäki
Tuuli Mattelmäki (s. 28. marraskuuta 1965) on suomalainen teollinen muotoilija, tutkija ja opettaja. Hän on julkaissut erityisesti palvelumuotoilua ja käyttäjäkeskeistä suunnittelua käsittelevää tutkimusta ja toimii tämän alueen asiantuntijana erilaisissa hankkeissa. Mattelmäki on Aalto-yliopiston muotoilun laitoksen professori alueenaan Muotoilu, erityisesti tuote- ja palvelujärjestelmät. Hän johtaa Aalto-yliopiston co-designiin keskittynyttä tutkimusryhmää Encore (engaging co-design research).
Mattelmäki on kehittänyt muotoiluajatteluun perustuvia innovatiivisia menetelmiä esineiden, tilojen ja palveluiden suunnitteluun. Hän on erikoistunut käyttäjäkeskeisen tuotesuunnitteluun välineisiin ja prosesseihin, joiden lähtökohtana on empatia ja kokeellinen työskentely. Mattelmäen englanninkielinen väitöstutkimus Design Probes Taideteollisesta korkeakoulusta (2006) esitteli muotoiluluotain-menetelmän. Muotoiluluotaimet ovat itsedokumentointiin perustuva työtapa, jota hyödynnetään käyttäjäkeskeisessä suunnittelussa. Luotaimien avulla lähestytään tutkittavia ilmiöitä ja yksilöllisiä käyttäjiä sekä kerätään tietoa suunnittelun avuksi. Tavoitteena on paljastaa käyttäjän kokemuksellisia näkökulmia, rikastuttaa niillä suunnittelua ja tukea suunnitteluempatiaa.
Mattelmäki on ollut mukana useissa käyttäjäkeskeisen muotoilun tapaustutkimuksissa ja yhteistyöhankkeissa. Hänen julkaisunsa käsittelevät muun muassa muotoiluluotaimia, empatiaa suunnittelussa ja käyttäjäkokemusta.
Lisi Wahl
Louise (Lisi) Carolina Wahl (o.s. Borgström; 4. helmikuuta 1878 Sipoo – 13. maaliskuuta 1960), oli suomalainen kotitalouden edistäjä.
Wahlin vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Georg Borgström ja Hilda Sofia Charlotta Hagströmer. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1921 professori Walter Wahl.
Wahl kävi tyttökoulun ja Taideteollisen keskuskoulun ja opiskeli sitten 1904–1905 Lontoossa Art & Craft -laitoksessa.
Wahl oli Turun ruotsalaisen marttapiirin varapuheenjohtaja 1921–1924, Åbo Väv- och syskolan johtokunnan puheenjohtaja 1923–1924, ruotsinkielisen marttajärjestön Finlands svenska Marthaförbundin varapuheenjohtaja 1925–1930, puheenjohtaja 1930–1948, kunniapuheenjohtaja 1948, Högvallan kotitalousseminaarin johtokunnan puheenjohtaja 1932–1948, varapuheenjohtaja vuodesta 1948, Nordens husmodersförbundin puheenjohtaja 1940.
Kerttu Hemmi
Kerttu Maria Hemmi (o. s. Suorsa, 30. lokakuuta 1919 Säräisniemi – 25. heinäkuuta 1983 Oulu) oli suomalainen terveydenhuoltoneuvos ja kansanedustaja. Hemmi teki Oulun seudulla pitkän uran terveydenhoitajana. Hän oli Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana 1970-1979.
Kerttu Hemmi syntyi maanviljelijäperheeseen. Hänen vanhempansa olivat Nestori Suorsa ja Matilda Kalaoja. Sairaanhoitajaksi Hemmi valmistui vuonna 1943 ja terveyssisareksi 1953. Hän meni naimisiin Johannes Hemmin kanssa 1943. Työura alkoi Oulun lääninsairaalassa ja jatkui Muhoksen kunnan terveyssisarena. Tässä toimessa hän oli myöhemmin Oulujoella ja Oulussa aina vuoteen 1979. Terveydenhuoltoneuvoksen arvon Hemmi sai 1978.
Hemmillä oli kansanedustajuuden lisäksi lukuisia luottamustoimia. Hän oli Oulun kaupunginvaltuutettu ja Oulun yliopistollisen keskussairaalan liittohallituksen jäsen. Valtakunnallisesti hän toimi muun muassa Kehitysaluerahaston hallintoneuvostossa, Suomen terveydenhoitajaliiton puheenjohtajana ja puolueensa puoluehallituksen jäsenenä. Hemmi kuului myös Suomi–DDR-Seuran johtokuntaan.
Almyróksenlahti
Almyróksenlahti () on lahti Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä Kreetan saaren pohjoisrannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Drápanoksen niemen ja Réthymnon välisellä alueella. Lahden pohjukassa sijaitsee Georgioúpolin kylä.
Amvrakikóslahti
Amvrakikóslahti (; myös "Ambrakianlahti", "Ártanlahti", "Aktioninlahti") on lahti Joonianmeressä Manner-Kreikan länsirannikolla, Epeiroksen ja Länsi-Kreikan alueiden välissä Kreikassa. Sen pinta-ala on noin 405 neliökilometriä. Amvrakikóslahden pohjoisrannan kosteikot muodostavat Amvrakikóslahden kosteikkojen kansallispuiston (Εθνικό Πάρκο Υγροτόπων Αμβρακικού, "Ethnikó Párko Ygrotópon Amvrakikoú").
Amvrakikóslahti on saanut nimensä antiikin aikaisesta Ambrakian kaupungista, joka sijaitsi sen rannalla. Lahti on noin 40 kilometriä pitkä ja noin 15 kilometriä leveä. Se yhdistyy Joonianmereen noin kolme kilometriä pitkän ja 0,8–2 kilometriä leveän salmen kautta. Salmen pohjoispuolella sijaitee Prévezan kaupunki ja eteläpuolen muodostaa Áktion niemi. Lahden rannalla sijaitsevat myös muun muassa Vónitsa ja Amfilochía. Árachthos- ja Loúros-joet laskevat lahteen sen pohjoisrannikolla, mikä muodostaa laajoja suojeltuja suisto- ja kosteikkoalueita. Niihin kuuluu 20 laguunia, joista suurimmat ovat Logaroú (25,75 km²), Tsoukalió (16,5 km²) ja Rodiás (13,5 km²). Lahdessa on muutamia pieniä saaria.
Amvrakikóslahden kosteikkojen kansallispuisto perustettiin vuonna 2008. Sen pinta-ala on noin hehtaaria, ja siihen kuuluvat Árachthoksen ja Loúroksen suistot, mainitut kolme suurinta laguunia sekä osa lahden merialueesta. Alue on suojeltu myös Natura 2000 -alueena sekä Ramsarin sopimuksella.
Argoliinlahti
Argoliinlahti (; myös "Argolikóslahti", "Argoksenlahti") on lahti Egeanmeren länsiosassa Peloponnesoksen niemimaan itärannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Peloponnesoksen itäosasta erkanevan Argoliin niemimaan ja Arkadian rannikon välissä.
Argoliin niemimaa ympäröi lahden pohjois- ja itäpuolelta, lahden länsiranta kuuluu puolestaan Arkadiaan. Lahdessa ja sen suulla sijaitsee joukko Argo-Saronisten saarten saariryhmään kuuluvia saaria. Näistä suurimmat ovat Spétses, Spetsopoúla, Plateiá, Psilí ja Rómvi. Lahden pohjukassa sijaitsee Náfplion kaupunki ja sen lähellä suosittu turistikohde Tolón kylä.
Argoliinlahden ympäristö oli pronssikaudella mykeneläisen kulttuurin ydinaluetta. Rannikolla tai sen lähistöllä sijaitsivat muun muassa Asine, Tiryns, Argos ja Mykene.
Argostólinlahti
Argostólinlahti () on lahti Joonianmeressä Kefalonián saaren etelärannikolla Kreikassa. Se jakaa saaren kahteen osaan, joista lännen puolella sijaitsee Palikín niemi ja idänpuolella Kefalonián saaren pääosa. Lahti on toinen saaren kahdesta suuresta lahdesta pohjoisrannikon Mýrtoksenlahden ohella.
Argostólinlahti on saanut nimensä saaren pääkaupungista Argostólista, joka sijaitsee sen itärannalla niemellä, jonka toisella puolella on Argostólinlahdesta erkaneva pienempi Koútavoksenlahti.
Chaniánlahti
Chaniánlahti () on lahti Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä Kreetan saaren länsiosan pohjoisrannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Akrotírin ja Rodopóksen niemimaiden välissä.
Chaniánlahden itäosan rannikolla sijaitsee Chanián kaupunki, josta lahti on saanut nimensä. Kaupungin länsipuolella lahden rannalla sijaitsee suuri joukko turistikohteina tunnettuja kyliä, mukaan lukien Káto Stalós, Agía Marína, Plataniás, Geráni, Máleme ja Kolymvári. Lahdessa sijaitsee Ágioi Theódoroin saari.
Euboianlahti
Euboianlahti () on lahti, joka erottaa Euboian saaren Manner-Kreikasta. Kapea Évripos- eli Euripossalmi jakaa lahden kahteen osaan:
Eteläinen Euboianlahti
Eteläinen Euboianlahti () on lahti Egeanmeren länsilaidalla Keski-Kreikan maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se erottaa Euboian saaren Manner-Kreikasta yhdessä pohjoisempana sijaitsevan Pohjoisen Euboianlahden kanssa. Lahdet yhdistää kapea Évripos- eli Euripossalmi Chalkídan kaupungin kohdalla.
Euboian puolella lahden rannalla sijaitsevat muun muassa Erétria, Amárynthos ja Alivéri. Lahden eteläosassa, joka tunnetaan myös nimellä Petaliónlahti, sijaitsee Petalioí-saariryhmä. Sen suurimmat saaret ovat Megalónisos, Chersonísi, Lamperoúsa ja Tragonísi. Muihin suurempiin saariin kuuluvat pohjoisempana sijaitsevat Stýra ja Kavallianí.
Pohjoinen Euboianlahti
Pohjoinen Euboianlahti () on lahti Egeanmeren länsilaidalla Keski-Kreikan maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se erottaa Euboian saaren Manner-Kreikasta yhdessä etelämpänä sijaitsevan Eteläisen Euboianlahden kanssa. Lahdet yhdistää kapea Évripos- eli Euripossalmi Chalkídan kaupungin kohdalla.
Euboian puolella lahden rannalla sijaitsevat muun muassa Loutrá Aidipsoú, Límni ja Néa Artáki, ja Manner-Kreikan puolella Kaména Voúrla ja Livanátes. Lahden pohjoisosassa sijaitsee Lichádes-saariryhmä. Lahden pohjoisosasta erkaneva osa tunnetaan nimellä Maliakóslahti.
Évripos
Évripos (), antiikin Euripos (), on salmi, joka sijaitsee Keski-Kreikan ja Euboian saaren välissä. Se jakaa Euboian mantereesta erottavan Euboianlahden kahteen osaan, Pohjoiseen ja Eteläiseen Euboianlahteen.
Salmen leveys sen kapeimmassa kohdassa on vain 38 metriä. Salmen kohdalla sijaitsee Chalkídan kaupunki (antiikin Khalkis). Sen keskusta on Euboian puolella. Salmen ylittää nykyisin kaksi siltaa: vanha niin kutsuttu Negroponten silta salmen kapeimmalla kohdalla Chalkídan keskustan kupeessa, sekä uusi 215 metriä pitkä silta kaupungin eteläpuolella kohdassa, jossa salmen leveys on noin 160 metriä. Ensimmäinen silta salmen yli rakennettiin vuonna 411 eaa.
Salmi tunnetaan vuorovesi-ilmiöstään, joka on itäiselle Välimerelle poikkeuksellisen voimakas. Veden virtauksen suunta salmessa vaihtuu kuutena tai seitsemänä päivänä kuukaudessa jopa 14 kertaa yhden vuorokauden aikana, seitsemän kertaa päivällä ja seitsemän kertaa yöllä. Ilmiössä on kuitenkin huomattavaa vaihtelua.
Ilmiön selityksen löytäminen oli suuri ongelma antiikin aikana, ja se mainitaan usein antiikin kirjallisuudessa. Platonille Euripos toimi filosofisena vertauskuvana mielipiteestä, jonka mukaan mikään (fyysinen) ei ole vakaata. Erään legendan mukaan Aristoteles olisi jopa tehnyt paikalla itsemurhan, koska ei kyennyt selittämään ilmiötä.
Livius selitti ilmiön voimakkailla tuulilla.
Nykyisin ilmiö tunnetaan kaupungissa nimellä "trelá nerá" (”hullut vedet”), ja chalkídalaiset viittaavat itseensä ilmauksella "trelonerítes" (”hulluvetiset”).
Eva Heikinheimo
Evy Eva Maria Heikinheimo (ent. Heikel, 4. elokuuta 1887 Rovaniemi – 22. helmikuuta 1955 Oulu) oli suomalainen seminaarin johtaja ja kansanedustaja. Heikinheimo toimi Jyväskylän ja Raahen seminaarien johtajana. Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana Heikinheimo oli 1925–1927.
Eva Heikinheimo syntyi metsänhoitaja Johan Henrik Heikelin ja Lina Harlinin tyttäreksi. Ylioppilaaksi hän valmistui 1899, opettajaksi Raahen seminaarista 1900 ja filosofian kandidaatiksi 1904. Heikinheimo toimi useiden tyttökoulujen opettajana, kunnes yleni Jyväskylän seminaarin johtajaksi 1914. Raahen seminaarin johtajaksi hän siirtyi 1936 ja jäi tästä toimesta eläkkeelle 1946.
Kansanedustajaksi Heikinheimo nousi 1925 varasijalta Aaro Jaskarin kuoltua. Kansanedustaja hän oli vaalikauden loppuun. Hän toimi myös Jyväskylän kaupunginvaltuutettuna.
Géranlahti
Géranlahti () on lahti Egeanmeressä Lesboksen saaren etelärannikolla Kreikassa. Se jakaa saaren itäpään kahteen osaan.
Géranlahti on saanut nimensä antiikin aikaisesta Hieran kaupungista, joka sijaitsi sen rannalla. Roomalaisella ajalla lahti tunnettiin nimellä "Portus Hieraeus". Géranlahden pituus on noin 13 kilometriä ja suurin leveys noin 5 kilometriä. Lahti yhdistyy muuhun Egeanmereen alle 300 metriä leveän salmen kautta. Lahden itäpuolen muodostaa niemi, jolla sijaitsee muun muassa saaren pääkaupunki Mytilíni.
Lännempänä saarella sijaitsee suurempi Kallonínlahti.
Iraklioninlahti
Iraklioninlahti (; myös "Irákleionlahti") on lahti Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä Kreetan saaren pohjoisrannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Iraklionin kaupungin edustalla, josta se on saanut nimensä.
Saaren pääkaupungin Iraklionin lisäksi lahden rannalla sijaitsevat muun muassa sen esikaupunkeihin luettavat Gázin ja Néa Alikarnassóksen kaupungit. Myös Iraklionin kansainvälinen lentoasema on aivan lahden rannalla. Lahdessa Iraklionin edustalla sijaitsee Dían saari.
Kallonínlahti
Kallonínlahti () on lahti Egeanmeressä Lesboksen saaren etelärannikolla Kreikassa. Se jakaa saaren kahteen osaan, joista idemmän jakaa edelleen osiin Géranlahti.
Kallonínlahden pituus on noin 22 kilometriä ja suurin leveys noin 8 kilometriä. Sen yhdistää muuhun Egeanmereen noin kilometrin levyinen salmi. Lahti on suhteellisen matala ja laguunimainen. Lahden pohjukassa sijaitsee Skála Kalloníksen kylä, joka on hieman sisämaassa sijaitsevan Kallonín kylän ranta-asutus. Lahden rannalla on suolantuotantoaltaita ja sen alueella elää paljon vesilintuja, kuten flamingoja ja erilaisia kahlaajia.
Antiikin aikana lahden itärannikolla sijaitsi Pyrrhan kaupunki. Sen rauniot ovat nykyisin pääosin meren pohjassa. Aristoteles suoritti lahdella eläinopillisia tutkimuksia kahden vuoden ajan vuosina 345/344–343/342 eaa. Hän mainitsee paikan teoksessaan "Eläinoppi" nimellä ”Pyrrhan Euripos”, mikä viittaa joko lahteen tai salmeen, joka yhdistää sen mereen.
Māris Kučinskis
Māris Kučinskis (s. 28. marraskuuta 1961 Valmiera) on latvialainen poliitikko ja nykyinen Latvian pääministeri. Hän kuuluu Vihreiden ja maanviljelijöiden liittoon. Latvian presidentti Raimonds Vējonis nimitti Kučinskisin pääministeriehdokkaaksi tammikuussa 2016 ja hänen kokoamansa uusi hallitus valittiin helmikuussa 2016.
Kíssamoksenlahti
Kíssamoksenlahti () on lahti Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä Kreetan saaren länsiosan pohjoisrannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Gramvoúsan ja Rodopóksen niemimaiden välissä.
Lahden nimi viittaa Kíssamoksen kaupunkiin, joka sijaitsee sen pohjukassa. Lahden länsi- ja eteläranta kuuluvat Kíssamoksen kuntaan ja itäranta Plataniáksen kuntaan.
Mervi Ahla
Annikki Mervi Maaria Ahla (29. lokakuuta 1917 – 22. elokuuta 1995) oli suomalainen rehtori ja yliopistonlehtori.
Ahlan vanhemmat olivat korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Eino Johannes Ahla ja Lempi Maria Eskola.
Ahla valmistui ylioppilaaksi 1935, filosofian kandidaatiksi 1938 ja maisteriksi 1950 Helsingin yliopistosta. Hän kävi lisäksi sairaanhoitajan ja terveyssisaren koulutuksen 1944 sekä suoritti Yhdysvalloissa Celevelandissa M.Sc. -tutkinnon 1948.
Ahla aloitti uransa Suomussalmen kunnan terveyssisarena 1944, sitten Helsingin maalaiskunnan, myöhemmin Helsingin kaupungin kasvatusneuvolan huoltohoitaja 1945–1946. Hänen varsinainen uransa oli Helsingin sairaanhoitajaopiston opettajana ja rehtorina 1946–1965. Hän toimi samalla Sairaanhoitajien jatko-opiston rehtorina 1951–1956 ja oli Pohjois-Karjalan keskussairaalan vt. sosiaalihoitaja 1954–1955, Helsingin yliopiston sosiaalihuollon lehtori 1964–1980.
Ahla oli luottamustoimia terveyden- ja sosiaalihuollon ja kirkon piirissä, ja hän toimi kunnallispolitiikassa. Hän oli kokoomukselainen Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1969–1972 ja oli presidentin valitsijamies 1968.
Málianlahti
Málianlahti () on lahti Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä Kreetan saaren pohjoisrannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Málian kaupungin edustalla, josta se on saanut nimensä. Lahden länsirannalla sijaitsee Chersónisos (Liménas Chersonísou). Myös Málian palatsin arkeologinen alue on lähellä lahden rantaa.
Messaránlahti
Messaránlahti () on lahti Libyanmeressä Kreetan saaren etelärannikolla Kreikassa. Se on Kreetan etelärannikon suurin lahti ja sijaitsee suurin piirtein sen puolessa välissä Messarán tasangon edustalla.
Lahden suulla sijaitsevat Paximádian saaret. Lahden rannalla tai sen välittömässä läheisyydessä sijaitsevat muun muassa Agía Galíni ja Tympáki sekä hiekkarannastaan tunnettu Mátala. Alue on vanhaa Kreetan etelärannikon minolaisen kulttuurin ydinaluetta, ja sen läheisyydessä sijaitsevat muun Faistos ja Agía Triáda. Rannalla ovat Faistoksen sataman Kommóksen rauniot.
Mirampéllonlahti
Mirampéllonlahti (; myös "Mirampélonlahti", "Mirabellonlahti") on lahti Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä Kreetan saaren itäosan pohjoisrannikolla Kreikassa.
Ágios Nikólaoksen kaupunki ja Eloúnta sijaitsevat lahden länsirannalla. Lahdessa sijaitsevat muun muassa saaret Ágioi Pántes ja Pseíra sekä Spinalónga, joka on osa laajempaa sekä Kalydónin että Spinalóngan nimellä tunnettua niemi- ja saarialuetta. Kalydónin niemen ja Eloúntan rannan väliin jäävä lahden osa tunnetaan nimellä Eloúntanlahti.
Saroninlahti
Saroninlahti (; myös "Saronikóslahti", "Aíginanlahti") on lahti Egeanmeren länsiosassa Kreikassa. Se sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan ja Attikan välissä Korintin kannaksen itäpuolella.
Saroninlahdessa sijaitsevat Saroniset saaret. Niistä suurimmat ovat Salamis, Aígina, Póros ja Agkístri. Lahden eteläosassa on saarenkaltainen Méthanan niemi. Sen länsipuolista Saroninlahden eteläisintä osaa kutsutaan Epídavroksenlahdeksi. Saroninlahden pohjoisosassa sijaitsevat Mégaranlahti sekä Salamiin saaren takana järvenkaltainen Elefsínanlahti eli Eleusiinlahti.
Ateenan metropolialue ja Kreikan merkittävin satama Pireus sijaitsevat Saroninlahden koillisrannalla. Lahti on yhteydessä Korintin kannaksen toisella puolella sijaitsevalle Korintinlahdelle kannaksen poikki kulkevan Korintin kanavan välityksellä.
Thermaïkóslahti
Thermaïkóslahti (; myös "Thermainlahti", "Thessalonikinlahti") on lahti Egeanmeren pohjoisosassa Makedonian maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se sijaitsee Thessalonikin kaupungin edustalla Chalkidikín niemimaan kainalossa.
Lahti on saanut nimensä Thessalonikin paikalla sijainneen varhaisemman Thermen tai Therman kaupungin mukaan. Roomalaisille lahti oli "Thermaicus" tai "Thermaeus sinus" sekä "Macedonicus sinus" (”Makedonianlahti”).
Lahden länsirannikkoa hallitsevat Ólymposvuoren maisemat. Itärannikon muodostaa Kassándran niemi, joka on läntisin Chalkidikín niemimaan kolmesta Egeanmereen työntyvästä niemestä. Lahden pohjois- ja koillisrantaa hallitsee Thessalonikin metropolialue.
Lahteen laskevat Axiós- eli Vardar-joki sekä Aliákmonas-, Loudías- ja Gallikós-joet. Ne muodostavat yhdessä suuren suisto- eli delta-alueen lahden pohjoisrannikolle Thessalonikin metropolialueen länsipuolelle. Etelämpänä lahteen laskee myös Pineiós-joki.
Jeff Reine-Adélaïde
Jeff Reine-Adélaïde (s. 17. tammikuuta 1998 Champigny-sur-Marne) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Arsenalia. Pelipaikaltaan oikeajalkainen Reine-Adélaïde on oikea laitahyökkääjä.
Reine-Adelaïde siirtyi Arsenaliin vuonna 2015 kotimaansa Lensistä, jossa hän ei pelannut edustusjoukkueessa yhdessäkään ottelussa. Arsenalin paidassa Reine-Adélaïde teki debyyttinsä tammikuussa 2016 FA Cupin ottelussa Sunderlandia vastaan.
Reine-Adélaïde oli Ranskan alle 17-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen mukana voittamassa kultaa vuoden 2015 ikäluokan EM-kilpailuista. Hänet valittiin myös turnauksen tähdistöjoukkueeseen. Samana vuonna Reine-Adélaïde oli mukana myös alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi neljässä ottelussa.
Maajoukkuetasolla
Henkilökohtainen
Henry Tikkanen (toimittaja)
Henry ”Henkka” Tikkanen (s. 1985) on suomalainen toimittaja ja radiojuontaja. Lokakuusta 2013 lähtien hän on juontanut YleX:n "Etusivu"-ohjelmaa.
Tikkanen on koulutukseltaan medianomi ja filosofian maisteri. Tikkanen on toiminut vokalistina kemiläisessä Last Panda -yhtyeessä, joka esiintyi Uuden Musiikin Kilpailussa vuonna 2013.
Sara Jungersten
Sara Jungersten (s. 1976) on suomenruotsalainen kirjailija, toimittaja ja kriitikko. Hänen teatteriaiheinen ja ulkonäköpaineita käsittelevä esikoisromaaninsa "Wannabe" ilmestyi 2011 ja sai hyvän arvion muun muassa Svenska Dagbladetissa.
Kahta vuotta myöhemmin ilmestyi toinen romaani "Lika delar liv och luft" ja vuonna 2015 kolmas, nimeltään "#döden". Sen päähenkilö on nuori vaasalainen uranainen, lifestylebloggaaja Vivi..
Kruunupyyssä varttunut Jungersten on opiskellut kasvatustiedettä, kehityspsykologiaa, journalismia ja luovaa kirjoittamista Åbo Akademissa.
Marija Kljonova
Marija Vasiljevna Kljonova (, 1898–1976) oli venäläinen merigeologi ja yksi Neuvostoliiton meritieteen perustajista.
Kljonova suoritti opintonsa ja myöhemmin myös työskenteli Neuvostoliiton tiedeakatemian Antarktiksen tutkimuksen neuvostossa. Tänä aikana hän vietti lähes 30 vuotta napaseutuja tutkien. Hänestä tuli ensimmäinen Antarktiksella ja erityisesti Australialle kuuluvalla Macquariensaaren tutkimusasemalla toiminut naispuolinen tutkija.
Kljonova aloitti uransa merigeologian tutkijana 1925 Neuvostoliitolle kuuluneella tutkimusalus Perseuksella, joka liikkui Barentsinmerellä sekä Novaja Zemljan, Huippuvuorten ja Frans Joosefin maan saaristossa. Vuonna 1933 Kljonova laati ensimmäisen kattavan kartan Barentsinmeren pohjasta.
Vuonna 1949 Kljonova siirtyi Neuvostoliiton tiedeakatemian Širšov-instituutin vanhemmaksi tutkijaksi. Hän analysoi merenpohjan geologiaa Atlantin valtameressä, Antarktiksella sekä Kaspian-, Barentsin- ja Vienanmerissä. Eteläisen pallonpuoliskon kesällä 1956 hän matkusti venäläisen meritiederyhmän kanssa kartoittamaan Antarktiksen rannikon siihen asti tutkimattomia alueita.
Kljonovan laakso (), jonka Neuvostoliiton Pohjoisen laivaston hydrograafinen tutkimusretki löysi 1981–1983 on nimetty hänen kunniakseen. Samoin Kljonovan kraatteri Venuksessa sekä Antarktiksella sijaitseva Kljonovan huippu.
Kljonovan työ edesauttoi ensimmäisen Antarktiksen karttakokoelman luomista. Siitä tuli uraauurtava teos, jonka neljä osaa julkaistiin Neuvostoliitossa. Tohtori Kljonova vietti suurimman osan ajastaan tehden havaintoja venäläisillä jäänmurtajilla "Ob" ja "Lena". Hänen ryhmänsä teki mittauksia Antarktisen ja sen lähialueiden vesillä. Kljonovan mukana "Ob"-murtajalla oli seitsemän naista. Rantautumista ei tuohon aikaan sallittu naisille kuin harvoin, joten heidän täytyi luottaa miespuolisiin kollegoihin mittausten ja näytteiden kokoamisen suhteen. Näiden matkojen välissä hän työskenteli Mirnyissä, joka on venäläinen tukikohta Kuningatar Maryn maassa (jota käyttävät myös Australian ja Puolan tutkimusasemat). Kotimatkalla Kljonova kävi maissa Macquariensaarella, jossa hänestä tuli ensimmäinen siellä koskaan käynyt naispuolinen tieteilijä.
Ingvar Andersson
Carl Ingvar Andersson (19. maaliskuuta 1899 Norra Sandby – 1974) oli ruotsalainen historiantutkija. Hän oli vuodesta 1946 Nordisk Tidskriftin julkaisija, Ruotsin valtionarkistonhoitaja vuosina 1950–1965 ja Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1950.